
Redondo Jiménez
Fru formand, jeg vil gerne henlede Deres og Parlamentets opmærksomhed på, at to borgere fra mit land, fra min region - Castilla y León - har været tilbageholdt i Georgien siden den 30. november 2000.
José Antonio Tremiño Gómez og Francisco Jesús Rodríguez Cabal, som for seks måneder siden rejste til dette land, har siden da været tilbageholdt et ukendt sted, uden at nogen eller noget i dette land har givet nogen form for oplysninger. Fru formand, jeg beder Dem tage Dem af dette alvorlige problem, som vedrører to europæiske borgere og deres familier, og gå i forbøn over for de georgiske myndigheder og bede dem lokalisere og straks frigive disse to spaniere, som er blevet berøvet den første af menneskets grundlæggende rettigheder, nemlig friheden.

Formanden
Gerne, fru Redondo Jiménez. Vi skal undersøge sagen nærmere og se, hvorledes vi kan hjælpe Deres landsmænd.

Forberedelse af Det Europæiske Råds møde (Göteborg, 15./16. juni 2001)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er redegørelserne fra Rådet og Kommissionen om forberedelsen af Det Europæiske Råds møde i Göteborg den 15.-16. juni 2001.
Jeg giver straks ordet til formanden for Rådet, fru Lindh.

Lindh
Fru formand, kære parlamentsmedlemmer, for snart et halvt år siden talte jeg første gang i Parlamentet om det svenske formandskabs målsætninger. Siden da har vi haft en tæt og konstruktiv debat om Europas fremtidsspørgsmål, om de tre E'er, det vil sige Enlargement, Employment og Environment, om åbenhed og reformarbejde, om krisehåndtering og konfliktforebyggelse, om fremtidsdiskussionen og om demokrati, udvikling og menneskerettigheder. Desværre har Parlamentet aflyst den debat, vi skulle have haft i dag om menneskerettigheder, hvilket jo var en vigtig prioritering for det svenske formandskab.
Spørgsmålene om Europas fremtid vil naturligvis også præge Det Europæiske Råds møde i Göteborg. Først vil jeg sige noget om udvidelsen - Europas historiske forpligtelse og allervigtigste fremtidsspørgsmål. Det er et troværdighedsspørgsmål for hele Unionen, at vores arbejdsprogram, som mange for seks måneder siden fandt meget ambitiøst eller tilmed urealistisk, faktisk føres ud i livet. Der er opstillet fælles EU-holdninger for samtlige ni kapitler i det svenske formandskabs roadmap, heriblandt flere vanskelige spørgsmål såsom borgernes fri bevægelighed, ejendomserhvervelse og ikke mindst miljøområdet. Vi har kunnet lukke kapitlet om personers bevægelighed med to ansøgerlande og kapitlet om fri kapitalbevægelse med syv ansøgerlande. Miljøkapitlet er lukket med ikke mindre end fire ansøgerlande. Vi kan derfor tale om reelle gennembrud i forhandlingerne. Hele det indre marked er faldet på plads. De fire grundlæggende friheder for EU-borgere kan nu gennemføres med et par lande.
Vi har også lagt en god grund, hvad angår centrale spørgsmål som nuklear sikkerhed, fødevaresikkerhed og landtransporter, og vi har fået lukket nogle kapitler, der først skulle have været lukket til efteråret ifølge vores roadmap. Vi vil have indledt forhandlinger på samtlige områder med nogle af de lande, der indledte forhandlinger sidste år. Dermed kan vi bekræfte differentieringsprincippet. Hvert ansøgerland bedømmes ud fra egne meritter og styrer selv forhandlingstempoet.
Vi havde ministermøder med samtlige ansøgerlande i mandags og tirsdags. De var generelt meget glade for de fremskridt, der er opnået under forhandlingerne. Samtidig kunne vi hos mange spore en tydelig uro efter folkeafstemningen i Irland. Selvfølgelig er jeg og mange andre skuffede over afstemningsresultatet, men netop derfor er det vigtigt, at arbejdet med at ratificere Nice-traktaten fortsætter, da det er selve grundlaget for udvidelsesforhandlingerne. Det er også vigtigt, at medlemskabsforhandlingerne med ansøgerlandene fortsætter med uformindsket styrke. Den usikkerhed, som folkeafstemningen kan have spredt i ansøgerlandene, skal vi håndtere ved, at vi endnu tydeligere viser, at udvidelsen skal fortsætte.
De fremskridt, vi har set under forhandlingerne med ansøgerlandene, havde ikke været mulige, hvis ikke landene havde gennemført store reformer og gjort sig store anstrengelser for at leve op til vores krav. Det gør naturligvis de EU-venlige regeringer i ansøgerlandene ekstra sårbare over for populistiske angreb, hvis udvidelsen går i stå.
Jeg mener, at vi skal drage tre konklusioner efter Nice. For det første skal vi på mødet i Göteborg sende klare signaler om, at udvidelsen skal fortsætte. For det andet har vi alle et ansvar for at give klar besked om, at Nice-traktaten skal gennemføres, og at ratifikationen skal fortsætte i andre lande. For det tredje skal vi generelt blive bedre til at forankre EU blandt borgerne. I den forbindelse kan vi også benytte fremtidsdebatten som en anledning til at føre en bred debat om Europa, og der har vi alle et ansvar.
Vi diskuterede sidst fremtidsspørgsmålene her i Parlamentet den 30. maj. Jeg vil bare tilføje, at rapporten til Göteborg beskriver alle initiativer fra medlemslande, ansøgerlande og institutioner - ikke mindst Parlamentets resolution fra den 31. maj. Hvad angår den fortsatte proces, kan vi også konstatere, at mange går ind for et konvent i den forberedende fase. Mange mener også, at et sådant konvent bør kombineres med andre tiltag. Det er også Sveriges holdning, og vi ser gerne kursen afstukket i Göteborg. Præcist hvordan det skal udformes, skal imidlertid løses i Laeken.
I Göteborg vil vi også komme til at arbejde med det svenske formandskabs tredje "E": Environment. Vi skal tage nogle vigtige skridt for at tilpasse EU's politik til en økologisk, langsigtet og bæredygtig udvikling ved at opstille konkrete mål, konkrete foranstaltninger og en effektiv opfølgningsproces. Hvad det angår, vil vi bygge videre på Kommissionens rapport, der bl.a. foreslår foranstaltninger til bekæmpelse af klimaændringer og sundhedsrisici og til fremme af en ansvarsfuld håndtering af naturressourcer og forbedrede transportsystemer.
EU er faktisk den eneste globale kraft, der kan fremme miljøspørgsmål og bæredygtig udvikling på globalt plan. Derfor er det også naturligt at diskutere klimaspørgsmålene og Kyoto-protokollen med den amerikanske præsident i Göteborg, hvilket vi vil gøre. Samtidig ved vi, at vi skal gøre vores hjemmearbejde godt, hvis vi vil indtage en ledende rolle på globalt plan.
Det gælder også andre internationale spørgsmål, hvor Unionen for at kunne præge udviklingen nu udvikler sine værktøjer og bliver mere samstemt i sin optræden.
I den henseende er sikkerheds- og forsvarspolitikken en af vores allervigtigste processer. Konfliktforebyggelse, civil krisehåndtering og militær krisehåndtering udgør tilsammen en helhed. Nu supplerer vi den positive udvikling på det militære område ved også at udbygge den civile krisehåndtering med betjente, på retsområdet og med civil administration. Vi har også udviklet indsatsen for at undgå væbnede konflikter. Topmødet i Göteborg får både en rapport om fremskridt inden for sikkerheds- og forsvarspolitikken og et europæisk program for konfliktforebyggelse.
FN er en af vores vigtigste partnere i dette arbejde. Under vores arbejdsmiddag med FN's generalsekretær Kofi Annan i maj opstillede vi en række prioriteringer for samarbejdet inden for konfliktforebyggelse og krisehåndtering, hvor vores nye militære og civile kapaciteter bliver reelle gevinster for FN. Vi styrker samarbejdet i marken gennem fælles fact finding-missioner og et samarbejde mellem særlige repræsentanter. Balkan, Mellemøsten og Afrika er særlige prioriteringer. Selvfølgelig udvikler vi også samarbejdet med NATO, hvilket vi ikke mindst har kunnet se i de aktuelle kriser i Makedonien og det sydlige Serbien.
I Göteborg vil vi også diskutere vigtige udenrigspolitiske spørgsmål - bl.a. om Mellemøsten, hvor EU har spillet en meget aktiv rolle. Statsminister Göran Persson har været der, og den højtstående repræsentant Javier Solana har haft flere konsultationsrejser og forventes i Göteborg at præsentere en roadmap for EU's fortsatte engagement og arbejde i Mellemøsten.
Vi kommer også til at diskutere det vestlige Balkan, hvor udviklingen i Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien fortsat er foruroligende. Vi har både fra formandskabets side og sammen med Javier Solana kæmpet aktivt for at holde sammen på koalitionsregeringen, isolere ekstremisterne og holde liv i reformprocessen for at forbedre minoriteternes stilling og rettigheder og fortsætte tilnærmelsen til EU. Men som alle ved, er situationen fortsat kritisk.
Udviklingen er straks mere positiv i det sydlige Serbien. Det er også et eksempel på, at EU og NATO også kan håndtere konflikter, når de arbejder tæt sammen.
Fru formand, vi nærmer os nu afslutningen på vores formandskab, men der er en del opgaver tilbage, og vi kommer forhåbentlig til at tage nogle afgørende skridt på topmødet i Göteborg - i forhold til udvidelsen, beskæftigelsen, miljøet og Unionens globale rolle. Vi regner med et aktivt arbejde, og vi ved, at vi har brug for Parlamentets aktive støtte i alle de spørgsmål, der diskuteres.
(Bifald)

Prodi
Fru formand for Parlamentet, fru udenrigsminister, mine damer og herrer, i morgen mødes Det Europæiske Råd i Göteborg. Der er mange punkter på dagsordenen, og jeg vil kun koncentrere mig om to af disse punkter, nemlig udvidelsen og den bæredygtige udvikling. I Göteborg skal man dog også drøfte et andet meget vigtigt emne, nemlig resultatet af den folkeafstemning om Nice-traktatens ratificering, der blev afholdt i Republikken Irland.
Vi drøftede allerede dette spørgsmål i Rådet (almindelige anliggender) for to dage siden, og de 14 medlemsstater vedtog en erklæring. Jeg vil gerne komme med et par korte bemærkninger i den forbindelse. Jeg vil ikke blande mig unødigt i det irske folks selvstændige beslutninger, men jeg må sige, at folkeafstemningens resultat skuffer mig dybt. Udvidelsesprocessen må dog ikke forsinkes. Den er historisk og politisk nødvendig, og det kommer jeg ind på igen om et lille øjeblik. Kommissionen vil derfor fortsætte med fuldt ud at gøre sin pligt for at nå denne målsætning. Og vi kan under alle omstændigheder drage nogle politiske konklusioner af resultatet.
Hver folkeafstemning har sin egen historie. Men selv om den lave valgdeltagelse gør det vanskeligt at fortolke resultatet, er der ingen tvivl om, at det irske folks frie udtryk for sin holdning endnu en gang minder os om, at vores medborgere ikke længere forstår og ikke længere ønsker den traktatændringsmetode, man fulgte i Nice.

Det fortæller de os på den mest demokratiske måde at udtrykke sig på, nemlig en afstemning, men det fortæller de os også ved ikke at stemme, og deres manglende stemmer er en følge af ligegyldighed og manglende klarhed.
Det er ikke tilstrækkeligt, at vi for 117. gang gentager, at det er nødvendigt med en bedre og mere omfattende kommunikation med borgerne, og at de egentlige spørgsmål ofte fordrejes eller misforstås. Det er ikke det, der er sagens kerne! Vi skal allerede nu forstå den lærestreg, borgerne har givet os. Jeg var derfor glad for at høre, at fru Lindh har til hensigt at tage til Göteborg med et forslag om, at man ikke benytter sig af lukkede kredse af rådgivere og regeringskonferencer, der finder sted for lukkede døre. Det er kapitel, der absolut bør overstås.
(Bifald)
På topmødet i Laeken skal vi derfor uden yderligere tøven angive den eneste løsning, der er acceptabel for borgerne, nemlig et organ, der repræsenterer medlemsstaterne, de nationale parlamentsmedlemmer og medlemmerne af Europa-Parlamentet. Dette organ skal være en forsamling, der arbejder med at revidere traktaterne i fuld åbenhed, og som drager fordel af den brede debat, der efterhånden finder sted i alle medlemsstaterne. For seks måneder siden begyndte man heldigvis at tale om EU igen, så lad os tage skridtet fuldt ud! Kommissionen er parat til at bidrage aktivt til dette organ.
Jeg vil nu komme tilbage til de to oprindelige spørgsmål, nemlig den bæredygtige udvikling og udvidelsen. Jeg vil gerne fortælle Dem om de resultater, man forhåbentligt når på dette topmåde på disse to områder.
Først til den bæredygtige udvikling. I Göteborg vil stats- og regeringscheferne drøfte en ny politisk linje, der er baseret på Kommissionens forslag, og dette forslag udgør et radikalt vendepunkt i vores måde at gribe tingene an på. Forslaget går nemlig ud på at følge Lissabon-strategien for at iværksætte en ambitiøs, men også realistisk proces for den bæredygtige udvikling. Dette resultat kan nås ved at tage udgangspunkt i den opfattelse, at den bæredygtige udvikling ikke kun vedrører miljøet, men også tager sigte på at sikre økonomisk vækst, social samhørighed og miljøbeskyttelse, så disse tre målsætninger følges ad. De økonomiske, sociale og miljømæssige målsætninger er bestemt ikke i strid med hinanden, men supplerer faktisk hinanden. Dette er grundlaget for den europæiske samfundsmodel, vi ønsker at skabe og videregive til Europas kommende generationer. Hvis ikke vi gør det, bliver det vanskeligt at opbygge Europa. Vores forslag samler disse målsætninger i en fælles og integreret strategi, der har til formål at løse vores medborgeres problemer på langt sigt.
Jeg vil kun komme med nogle få eksempler på de resultater, vi skal nå i Göteborg. Hvad socialpolitikken angår, medtager den foreslåede strategi alle de målsætninger, som blev fastlagt på de tidligere Europæiske Råd i Lissabon og Stockholm, og som tager sigte på at modernisere det sociale sikringssystem, bekæmpe fattigdom og udstødelse og tackle problemet med samfundets aldring.
Hvad klimaændringerne angår, sætter vi os ikke kun det mål at gennemføre Kyoto-aftalen, men også at tænke længere frem i tiden. Der er tale om en langsigtet proces, som ikke kan besluttes én gang for alle, men der skal lægges en klar og konsekvent linje allerede nu.
Med hensyn til landbrugspolitikken slår vi utvetydigt fast, at det er EU's nyeste målsætninger, der er gældende, nemlig at vi ikke længere skal koncentrere os om kvantiteten, men om at producere sunde fødevarer af ordentlig kvalitet. Vores mål skal være at tilfredsstille forbrugerne, samtidig med at vi fremmer landbrugets aktiviteter.
På transportområdet har vi til hensigt at sørge for, at økonomisk vækst ikke er ensbetydende med en uhæmmet stigning i vejtransporten.
Udvidelsen gør det endnu mere presserende at gøre en indsats på alle disse fronter, og alle borgerne bør inddrages i bestræbelserne på at opnå en ændring. Europa-Parlamentets medlemmer kan spille en afgørende rolle i den forbindelse. De hører nemlig hjemme i lokalområderne og har tætte forbindelser til de regionale og lokale myndigheder, som har hovedansvaret for, at politikken for bæredygtig udvikling gennemføres i lokalområderne. De har således de rette og grundlæggende forudsætninger for at forklare, drøfte og fremme disse initiativer.
Hvis vi ønsker at skabe et harmonisk og retfærdigt samfund i Europa, er denne strategi for den bæredygtige udvikling uundværlig. Jeg vil gerne gentage, at vi europæere med rette er stolte af vores socialmodel, selv om vi måske har mistet den røde tråd i denne model og stoltheden over den i de seneste år. Netop derfor bør vi måske modernisere den, så den fungerer for de kommende generationer.
Desuden afhænger vores planets fremtid af den bæredygtige udvikling på verdensplan, og den bedste måde, EU kan fremme denne udvikling på, er at føre de ting ud i livet, som vi har sat os for, så vi går foran med et godt eksempel og viser alle de andre vejen. Også på de andre kontinenter kigger man på os, selv når det ikke ser sådan ud.
Jeg vil nu gå over til det andet emne, nemlig udvidelsen. Jeg har altid sagt, at udvidelsen er vores historiske opgave, og det er selvfølgelig Kommissionens opgave, men jeg tror også, at det er Parlamentets opgave. Den skal finde sted nu, eftersom tiden er moden. Det indre marked, euroens indførelse, de efterhånden konkrete resultater af de offentlige finansers sanering og de fremskridt, der er sket med de økonomiske og sociale reformer, er alt sammen med til at gøre dette tidspunkt særligt velegnet til udvidelsen. Derfor skal vi gøre en energisk indsats for hurtigt at gennemføre denne proces.
Kommissionen fortsætter optagelsesforhandlingerne på en omhyggelig og konsekvent måde, og den fuldfører hermed det mandat, den har fået af Rådet. Dens upartiske, institutionelle rolle sikrer, at processen ikke forstyrres af kortsigtede politiske betragtninger. Vi holder os til differentieringsprincipperne og til de fremskridt, der er sket på området. På baggrund af disse fremskridt kan de lande, der indledte forhandlingerne i 2000, nå op på siden af dem, der indledte forhandlingerne på et tidligere tidspunkt. Vi følger den køreplan nøje, der blev udarbejdet sidste år og vedtaget i Nice, og jeg er glad for at kunne fortælle, at der er sket nogle store fremskridt. Desuden er jeg det svenske formandskab meget taknemmelig for dets indsats og støtte til disse forhandlinger.
Køreplanen er således rigtigt tilrettelagt, og den skal overholdes. Jeg har derfor god grund til at tro, at det vil lykkes os at afslutte forhandlingerne med de ansøgerlande, der er nået længst, ved udgangen af 2002, så vi kan blive færdige med ratificeringsprocesserne inden valget til Europa-Parlamentet i 2004.
Rådet i Göteborg skal således notere sig, hvilke fremskridt der er sket, og det skal udarbejde de nødvendige retningslinjer for, at forhandlingerne kan afsluttes.
De vigtigste punkter er endnu ikke færdigbehandlet, og det gælder hovedsagelig fire punkter, nemlig miljøet, fri bevægelighed for personer, kapital og tjenesteydelser, strukturfondene og landbruget. Den rækkefølge, jeg nævnte dem i, afspejler deres vanskelighed, idet de vanskeligste er nævnt til sidst. Der er ingen tvivl om, at det drejer sig om komplekse områder, men det står nu klart, at løsningerne i nogle tilfælde bliver lettere ved, at man indfører overgangsperioder. Kommissionen er således parat til at foreslå de nødvendige tekniske løsninger og de nødvendige politiske kompromiser.
Nu er der behov for fleksibilitet fra alle forhandlernes side og for en resolut politisk indsats for også at afslutte forhandlingerne på disse vanskelige områder. Som det er i dag, er fleksibilitet og sund fornuft de vigtigste og mest værdifulde egenskaber, både hos medlemsstaterne og ansøgerlandene.
Mine damer og herrer, det er klart, at vi har brug for befolkningens støtte. Med udvidelsen stiger EU's befolkningstal med 30%. Vi får desuden en Union, hvor der er større forskelle i mange henseender, og som har lange grænser til fælles med store lande som Rusland og Ukraine. Mange af vores medborgere er bekymrede over de konsekvenser, som denne nye fysiske planlægning får for deres dagligdag, når det gælder beskæftigelse, miljø, indvandring og offentlig sikkerhed. Europa-Parlamentets medlemmer har den vigtige opgave at berolige borgerne ved at fortælle dem om problemerne på en objektiv og klar måde, men også ved at fortælle dem om de store fordele, Europas samling vil give dem.
Udvidelsen vil sætte skub i vores økonomi og i arbejdsmarkedet for hele næste generation. Den bliver også det eneste instrument, der gør det muligt at kontrollere de problemer, som ikke holder sig inden for landegrænserne, nemlig organiseret kriminalitet, narkotikahandel, våbenhandel og menneskehandel. Sammen kan vi gøre en større og bedre indsats. Det udvidede EU bliver en stærkere og mere respekteret hovedaktør på den internationale scene.
Mine damer og herrer, udvidelsen er ikke kun en teknisk proces. Vi må aldrig være så optaget af detaljerne, at vi glemmer det store billede. Visionerne for det Europa, som skal gå i arv til vores børn og børnebørn, er en fælles fremtid i et EU, der strækker sig fra Atlanterhavet til Sortehavet og fra Polarcirkelen til Middelhavet. Men det er ikke alt, for jeg ville gerne have, at vi stræbte efter et fællesskab af fredelige nationer på hele kontinentet, herunder det udvidede EU og alle dets nye naboer, med fælles værdier og med målsætninger, som i stadig højere grad bliver fælles. Dette er ikke en drøm, men en proces, som vi allerede har indledt, og det har vi netop også takket være det svenske formandskabs store bidrag.
I Moskva i sidste måned blev de øverste repræsentanter for Den Russiske Føderation og EU enige om at arbejde på at oprette et europæisk økonomisk samarbejdsområde, og de begyndte at undersøge den konkrete mulighed for en fremtidig anvendelse af euroen i deres handelstransaktioner og finansielle transaktioner. Samtidig har vi til hensigt at følge en lignende strategi over for Ukraine.
På dette grundlag kan den udvidede Union og dens naboer finde nogle fælles løsninger på de konkrete problemer med hensyn til transport, energi og miljø, forskning, udvikling, indvandring og bekæmpelse af organiseret kriminalitet. Kun i et udvidet Fællesskab ligesom det, vi er ved at opbygge, kan der blive varig fred, fremgang og stabilitet.
Mine damer og herrer, udvidelse og bæredygtighed er således de to nøgleord for Europas fremtid. Jeg er sikker på, at De er enig i denne opfattelse, og jeg er lige så sikker på, at vi på topmødet i Göteborg får mulighed for at gøre nogle store fremskridt, så visionerne kan blive til virkelighed.
(Bifald)

Poettering
Fru formand, fru formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, kære kolleger, på grund af folkeafstemningen i Irland vil topmødet i Göteborg få endnu større betydning end ellers antaget. I Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater mener vi, at fordi der i øjeblikket er usikkerhed, irritationsmomenter, og fordi landene i Centraleuropa er bekymrede for deres medlemskab af EU, skal topmødet i Göteborg være et signal til, at landene i Centraleuropa er velkomne i EU, og at udvidelsen af EU nu har den højeste prioritet. Det skal vi gøre klart over for befolkningen i Centraleuropa.

Vores gruppe har i lang tid været for, at de første nye medlemslande skal kunne deltage i valgene til Europa-Parlamentet i 2004. Og det må vi udsende signaler om. Vi må også være fleksible. Vi har nu debatten om strukturfondene. Nogle ønsker at bevare alt det, som de hele tiden har haft. Andre ønsker, at strukturfondene helt skal afskaffes. Som europæiske kristelige demokrater mener vi, at det er de mest trængte i Europa, der fortjener solidaritet. Derfor har vi også i fremtiden brug for strukturfondene, og disse skal koncentreres om de lande, som det går dårligst for i vores fremtidige Europæiske Union. For solidaritet skal ikke være et slagord, men det skal tydeliggøres ved konkrete handlinger.
Ligesom mange andre kolleger i min gruppe havde jeg i går et møde med biskop Alfons Nossol, og dette møde gjorde et stærkt indtryk på mig. Alfons Nossol kommer fra Opole, det tidligere Schlesien, som i dag hører til Polen, og hvor der i dag er et mindretal på 300.000 mennesker. Da kommunismen forsvandt i Polen, blev det muligt for mindretallet at holde gudstjenester på deres eget sprog ud over polsk. Disse mennesker i Polen skuer nu mod dette Europa - ligesom ungarerne i Slovakiet og Rumænien - og de forventer ikke, at vi lukker dørene til vores værdifællesskab, men at vi siger til dem, at de er velkomne, når de har opfyldt betingelserne for at blive optaget i vores værdifællesskab i EU.
(Bifald)
Vi skal også være fleksible med hensyn til spørgsmålet om den frie bevægelighed, så vi ikke laver skematiske løsninger, der krænker landene i Centraleuropa. Vi har brug for løsninger, der naturligvis både er af interesse for EU og for ansøgerlandene. Jeg vil gerne henstille til, at vi bestræber os på at sikre den nødvendige fleksibilitet.
Hvad angår Irland, skal vi passe på, at vi ikke er for hurtige til at komme med råd til Irland. Det er nu den irske regering, der skal vise vejen for det videre forløb. Det vil jeg især minde de store lande i EU om, der tidligere har begået mange fejl, idet de mente, at de kunne vise vejen for de små. De store lande bedes venligst holde sig tilbage og først og fremmest lade Irland komme med et udspil. Så må vi se, hvordan vi kommer videre.
(Bifald)
Fru formand, De har sagt - og det har glædet mig meget - at det svenske formandskab nu er for konventet. Vi har i fællesskab tilbagelagt en lang vej. Men De skal også kæmpe for det, især hvis De ikke får opbakning. Afgørelserne bliver jo truffet under belgisk formandskab. Hvis De går ind for åbenhed og gennemsigtighed, og der er to eller tre regeringer, der ikke går ind for det, må De offentligt udpege disse regeringer, så de kan begrunde, hvorfor de ikke går ind for det!
(Bifald)
Den amerikanske præsident George W. Bush vil være til stede i Göteborg. Vores gruppe sætter pris på partnerskabet og venskabet med USA. Vi glæder os over den amerikanske præsidents besøg og vil gerne byde ham velkommen i Europa. Men fordi vi har mange fælles interesser, betyder det ikke, at vi ikke også er uenige i mange ting. Fru rådsformand, jeg vil gerne opmuntre Dem og naturligvis også kommissionsformanden til, at De på en venlig, men bestemt måde giver udtryk for, at vi europæere ønsker, at Kyoto-protokollen og nedbringelsen af udslip af forurenende stoffer bliver en succes. Vi opmuntrer Dem til meget klart at give udtryk for denne holdning.
(Uro, tilråb)
Men jeg vil gerne sige - en kollega er jo berømt for, at han altid kommer med forstyrrende tilråb; det tager jeg gerne til mig her - at vi forventer naturligvis også solidaritet fra europæerne, og jeg er stolt af, at netop dem fra vores gruppe og vores regeringer i morgen og i overmorgen i Göteborg helt entydigt vil give udtryk for den europæiske solidaritet.
(Bifald) Hvis det var anderledes, ville vi hæve stemmen! Men der er noget, jeg gerne vil tilføje, hvis De tillader det, fru formand. På et punkt har den amerikanske præsident ret, når det handler om at nedbringe udslippet af forurenende stoffer. Man kan ikke udelukke atomkraft fra et fornuftigt energimix, hvis den er sikker. Derfor har han ret på det punkt. Vi er imod at nedgøre atomkraften og den fredelige udnyttelse af kerneenergi generelt af ideologiske årsager, ligesom mange af socialdemokraterne og andre i Parlamentet er det.
(Bifald)
Afslutningsvis vil jeg gerne sige, at udviklingen i Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien er det, som i øjeblikket ligger os mest på sinde. Fru rådsformand, jeg vil gerne opmuntre Dem til, at De sammen med hr. Solana og hr. Patten fortsætter Deres bestræbelser, så vi kan få en fredelig udvikling. For vi skal helst ikke fejle dér - og aflysningen i dag af præsidentbesøget fra Makedonien, Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien, er et alarmsignal!
Jeg vil gerne opmuntre Dem til at fortsætte Deres fredsbestræbelser, for hvis vi får succes der, er det en succes for hele EU og for udbygningen at et fredeligt og frit Europa. Det vil jeg udtrykkeligt opmuntre Dem til!
(Bifald)

Barón Crespo
Fru formand, fru formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, mine damer og herrer, frem for alt vil jeg gerne takke rådsformanden for det svenske formandskabs redegørelse. Sverige har allerede bestået myndighedsprøven, og det svenske formandskab har været en succes på mange områder.
De har handlet med gennemskuelighed, med elegance og med en venlig holdning over for Parlamentet, som jeg gerne vil fremhæve. Med Dem har vi kunnet begynde at ajourføre vores forbindelse med Rådet, som stadig ikke var kommet videre end Den Fælles Akt - jeg henviser her til proceduren med fælles beslutningstagning og Rådets tilstedeværelse i Parlamentet - og jeg synes, at vi skal glæde os over dette meget positive skridt i vores forhold.
Ligesom De beklager jeg, at vi i dag på grund af tidsnød ikke kan gennemføre forhandlingen om menneskerettigheder, men under alle omstændigheder er menneskerettigheder et permanent element i vores politiske engagement. Jeg vil især fremhæve fremskridtene inden for bæredygtig udvikling og på det sociale område, hvor et meget vigtigt skridt har været, at det efter 20 år er lykkedes at frigive et direktiv om arbejdstagernes oplysning og deltagelse.
Med hensyn til topmødet i Göteborg er vi alle stadig påvirket af det hårde slag fra den irske folkeafstemning, som virkelig giver stof til eftertanke.
Den franske Nationalforsamling ratificerede Nice-traktaten i går. Frankrig har altid været et mangfoldigt og ret polemisk samfund, men dette har imidlertid ikke givet os særligt stof til eftertanke. Men i tilfældet Irland tror jeg, at der er opstået to spørgsmål, som vi skal undersøge. De nuværende medlemmer af Unionen og medlemmerne af en udvidet Union, for vi befinder os allerede inden for denne ramme, bør igen bekræfte, hvad der er grænserne for vores fælles skæbne. Og det betyder, at vi fra starten af unionsprocessen skal finde en ligevægt mellem vores interesser - vores egoisme, om jeg så må sige - og solidariteten mellem alle. Jeg mener, at det er sagens kerne og det, som på meget direkte vis bør appellere til alle os europæere.
På vegne af min gruppe har jeg derfor anmodet kommissionsformanden om at komme med en erklæring fra Kommissionen om den økonomiske og sociale samhørighed og om udvidelsen. For det handler ikke kun om, hvorvidt strukturfondene bibeholdes for nogle og ikke for andre. Det handler først og fremmest om at finde ud af, hvordan vi alle kan bidrage, og kommissionsformanden har for nylig talt om det hensigtsmæssige i en EU-skat.
Folk betaler, men de ved ikke, hvad de betaler, og set ud fra et demokratisk synspunkt ville det være hensigtsmæssigt, hvis finansieringen blev relateret til borgerne. Så kunne vi se, hvordan vi på baggrund af principperne i traktaterne kunne styrke samhørigheden og solidariteten mellem os alle. Jeg mener, at dette kræver, at Kommissionen deltager, udøver sit ansvar og gør brug af sin initiativret.
Dernæst vil jeg gerne henvise til de konklusioner, som De har fremlagt for Rådet. I min efterhånden relativt lange politiske erfaring i EU er det første gang, at jeg ser et forslag til konklusioner til Rådet, som en almindelig borger kan læse, for normalt bliver de skrevet på det, som franskmændene kalder langue de bois i en helt igennem kryptisk stil. Og forslaget fra det svenske formandskab gør en ære af det, som Europa-Parlamentet har sagt, det, som COSAC har sagt, og det indeholder udtrykkelig støtte til forsamlingsmetoden - De har været fornuftige og taler om et konvent. Men under alle omstændigheder vil jeg gerne sige, at hvis De opnår, at processen følger denne vej, tror jeg, vi kan få sat en definitiv stopper for den lukkede dørs forhandlingsteknik og gå over til den demokratiske metode, som bruges til udarbejdelse af forfatninger i alle EU's medlemsstater, altså i fuldt dagslys og med stenografer, hvilket i vores tidsalder betyder med internet og med fjernsyn. Sådan gøres tingene.
Jeg håber derfor, fru formand, at De på topmødet i Göteborg vil nå frem til et oplæg, som kan konkretiseres i Laeken, og hvor Europa-Parlamentets medlemmer, medlemsstaternes parlamentsmedlemmer, regeringerne og Kommissionen kan arbejde sammen. På denne måde kan vi gøre vores befolkninger interesseret.
En sidste bemærkning, fru formand, om præsident Bushs besøg. Det transatlantiske forhold er et forfatningsmæssigt grundlæggende forhold for begge parter, USA og Europa, og for hele verden. Vi bør dog ikke skjule de aktuelle dybe forskelle, som ikke kun vedrører værdien af det internationale engagement på verdensplan, men også bekæmpelsen af noget så vigtigt som klimaændringen. Man kan appellere til solidaritet, men jeg beder hr. Poettering om at arbejde med de nuværende eller fremtidige regeringer i sin familie, for det er ikke dem, der støtter en fælles europæisk holdning.
Med hensyn til missilskjoldet vil fremstilling af nye missiler kun føre til et nyt våbenkapløb. Også her beder jeg hr. Poettering tale med sine politiske venner i regeringerne for at opnå en afspændingsproces, som er fundamental for menneskehedens fremtid.

Cox
Fru formand, fru formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, mine damer og herrer, på vegne af Den Liberale Gruppe vil jeg gerne starte med at rose og lykønske ministeren, fordi det svenske formandskab har skabt store resultater, allerede inden det formelt afslutter sit arbejde. De fortjener specielt ros for den arbejdsindsats og entusiasme, De har lagt i udvidelsesarbejdet. Deres fremgangsmåde har været et friskt pust, og jeg håber, at det vil overbevise ansøgerlandene om, at vi er meget seriøse i denne sag, hvilket i høj grad er påvist under det svenske formandskab.
Jeg glæder mig også over det forsvar, som De og Europa-Kommissionen har opstillet i spørgsmålet om klimaændringer. Det er vigtigt, at vi i den transatlantiske dagsorden fortsat kæmper for vores fælles værdier og ønsket om bæredygtighed. Deres personlige indsats og samarbejdet med den højtstående repræsentant, kommissær Patten og flere andre - specielt i Makedonien, hvor situationen fortsat er meget eksplosiv og vanskelig - viser en imponerende vilje til at kæmpe for en fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik. Alle disse områder - samt naturligvis Deres samarbejde med Europa-Parlamentet om at forbedre gennemsigtigheden - bør anerkendes for deres betydning.
Som De har bemærket, forstår jeg naturligvis den øgede bekymring hos repræsentanterne for ansøgerlandene efter det irske nej til Nice-traktaten. Det er meget vigtigt for mig - specielt som irsk europæer - at få fastslået her i dag, at uanset de komplekse motiver og grunde bag dette nej, så er et nej til Nice ikke det samme som et nej til udvidelsen. Hverken nej- eller jakampagnen havde udvidelsesspørgsmålet på programmet. Det ville være nyttigt, om den irske nejbevægelse som helhed inden topmødet i Göteborg - hvis den ikke allerede har gjort det - udsendte en enkelt fælles erklæring om, at nejkampagnen ikke omfattede et nej til udvidelsen. Jeg vil opfordre ministeren til at fortsætte arbejdet hen imod en overbevisende tidsplan i Göteborg. Måske vil chokket over det irske resultat motivere dem, der for et par uger siden undrede sig over, at det skulle være nødvendigt. Nu er det blevet mere nødvendigt at optræde roligt, handlekraftigt og resultatorienteret med udvidelsesspørgsmålet.
Jeg har et par supplerende kommentarer til det irske resultat. Parlamentsmedlemmerne vil finde det interessant at høre, at 50.000 færre af de irske vælgere stemte nej til Nice-traktaten end til Amsterdam-traktaten. Antallet af nejsigere i Irland er ikke steget. Det store spørgsmål i Irland er nu: Hvorfor blev dem, der normalt stemmer ja, hjemme? Det er et alvorligt spørgsmål. Ikke desto mindre var antallet af nejstemmer mindre end tidligere, ikke større, og i den forbindelse skal vi holde tingene i det rette perspektiv.
Det glæder mig, at den irske regering nu vil oprette et nationalt forum om Europa for at opfordre alle til seriøst at overveje udfordringen og budskabet i og metoden til at knytte folk sammen om den europæiske vision. Derefter bliver der så endnu en afstemning. Det er vigtigt, at vi får en periode med dyb refleksion.
Jeg har noteret mig, hvad der blev sagt i Rådet (almindelige anliggender), nemlig at Rådet vil fortsætte ratifikationsproceduren. Paradoksalt nok bliver det danske instrument til ratificering af Nice-traktaten deponeret i Rom i dag. Franskmændene har så vidt vides også ratificeret Nice-traktaten.
Jeg håber, at Rådet i Göteborg vil finde den visdom, der mangler i erklæringen fra Rådet (almindelige anliggender), og invitere Europa-Kommissionen med til at udarbejde fremtidsplanerne. I Irland opfatter man Kommissionen som en ærlig mægler, der altid kan hjælpe, når komplicerede tekster og tunge politiske emner er på dagsordenen.
Afslutningsvis vil jeg sige, at det vigtigste budskab fra Göteborg skal være rettet direkte til ansøgerlandene og lyde således: Vi er klar til at gå i gang. Jeg vil bede formanden for Rådet om at kæmpe for dette emne og understrege det kraftigt i Göteborg - specielt for at give irlænderne mulighed for at sige ja til udvidelsen der.

Hautala
Fru formand, fru formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, jeg vil først henlede opmærksomheden på rådsformand, minister Lindhs konstatering af, at det er uheldigt, at vi her i dag ikke kan forhandle om menneskerettighederne. Jeg bifalder også formand Barón Crespos lille fortrydelsesøvelse, hvor han var ked af, at denne diskussion ikke mere kan videreføres i dag. Det er virkelig meget uheldigt, fordi jeg ved, at Sverige fokuserer meget på menneskerettighedspolitikken, og nu er denne mulighed for at få en dialog med Sverige desværre forpasset.
Kære formand, for min gruppe udgør Göteborg først og fremmest et topmøde for bæredygtig udvikling. Dette har vi ventet længe på, og vi vil ikke have, at denne chance nu går til spilde. Temaet med bæredygtig udvikling må ikke komme til at stå i skyggen af topgæsten, det skal tværtimod tages alvorligt. I denne forbindelse skal jeg komme med en personlig indrømmelse. Jeg var en lille smule utålmodig, da Kommissionen ikke så ud til at få sit eget forslag om bæredygtig udvikling færdigt, og i forbindelse med Det Europæiske Råd i Stockholm sagde jeg, at kommissionsformand Prodi er en økologisk analfabet. Nu bliver jeg nødt til at trække denne udtalelse tilbage, fordi jeg har stiftet bekendtskab med kommissionsformandens tanker om bæredygtig udvikling, og jeg mener, at de er meget værdifulde. Han foreslår bindende målsætninger, og han er parat til at iværksætte bindende foranstaltninger, for f.eks. at gøre en ende på forbindelsen mellem økonomisk vækst og væksten i trafikken. Men vi kan desværre frygte, at topmødet ikke er i stand til det samme, det vil sige at fastsætte kvantitative målsætninger. I den henseende er jeg en smule skuffet over det svenske formandskabs bestræbelser, der kunne have bragt os længere frem.
Kyoto-protokollen er det helt essentielle spørgsmål i Göteborg. Jeg bifalder, at kommissionsformand Prodi allerede nu ønsker at føre diskussionen videre til en periode efter gennemførelsen af Kyoto-målsætningerne. Jeg har en helt anden holdning end ordfører Poettering, der siger, at kernekraften skal være med i middelalternativerne. Der findes ikke en mere gammeldags teknik end den, og jeg vil gerne advare om, at i skyggen af klimapolitikken er kernekraften ved at få ny vind i sejlene. Min gruppe siger beslutsomt nej til denne udvikling. Vi ønsker at fokusere på alternativerne.
Også udvidelsen er forlagt i Göteborg, og min gruppe vil absolut påpege, at udvidelsen skal fortsætte uanset resultatet af den irske folkeafstemning. Irlands befolkning har slet ikke ønsket at bekæmpe udvidelsen, hvilket klart skal konstateres og formidles som et signal til ansøgerlandene. Jeg mener, at vi dog ikke kan forbigå resultatet af den irske folkeafstemning og tænke, at vi bare kan gå videre, som om intet var hændt. Vi bør tage dette som et klart signal om, at EU skal demokratiseres, borgerne skal have mulighed for at være med, når der udarbejdes grundlovsændringer. De skal ikke mere forhandles bag lukkede døre. Det er derfor, vi skal skynde os med indførelse af denne konventmodel endda således, at vi kan tage beslutning om det før Laeken. Dette betyder, at også ansøgerlandene fuldt ud skal kunne deltage i denne proces. Vi har brug for mere demokrati, flere folkeafstemninger, mere deltagelse og ikke det modsatte.

Wurtz
Fru formand, fru formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, det er for tidligt at præsentere en udtømmende analyse af Irlands nej til Nice-traktaten. Man kan dog allerede nu med ret stor sikkerhed pege på nogle forhold desangående.
Min første bemærkning vedrører de officielle reaktioner på denne markante meningstilkendegivelse, som kom ganske uventet for alle europæiske ledere. I mandags brugte ministrene således på deres møde i Luxembourg efter sigende mindre end en halv time på at drøfte denne begivenhed, som en af ministrene betegnede som en "uforudset hændelse". En sådan bemærkning vidner efter min opfattelse om, at der føres, hvad jeg må betegne som strudsepolitik. Forstår den pågældende da slet ikke, at denne afstandtagen er et nyt og alvorligt tegn på den krise, der truer selve grundlaget for den europæiske integration? Næsten tre fjerdedele af irerne stemte ja til Irlands optagelse i Fællesskabet i 1972, og samme andel af den irske befolkning nægter i dag at stemme for unionstraktaten. Og dette kommer helt uventet for de europæiske ledere!
Vi står i virkeligheden over for et problem, som ikke blot vedrører Nice-traktaten og Irland, men som rækker langt videre. Irlands nej er set med mine øjne - og det er min anden bemærkning - den pris, vi må betale, fordi den europæiske integration forløber uden inddragelse af og fjernt fra EU's borgere. Vi har set andre tegn, som advarer om det samme, i særdeleshed den generelt vigende valgdeltagelse ved valgene til Europa-Parlamentet. Hvor har vi oplevet en bred, pluralistisk offentlig debat, hvor kortene blev lagt på bordet? En debat om de udfordringer, vi står over for, om de vanskeligheder, vi skal overvinde, om de værdier, vi skal forsvare, og om de politiske valg, der skal træffes i fuld åbenhed og på demokratisk vis?
Vi kan nævne et eksempel, som direkte berører Irland. EU's medlemsstater har på topmøder og på rekordtid skabt en europæisk forsvarsdimension, hvis opgaver ganske vist ikke er klart defineret, og hvis uafhængighed betvivles i vide kredse. Stats- og regeringscheferne har ofte hyldet det opnåede resultat i vendinger, der - i særdeleshed i de neutrale lande - opleves som militaristiske. Hvordan kan det under de omstændigheder undre, at vi endnu en gang bliver straffet? Det samme gør sig gældende på andre områder, herunder især på det økonomiske og sociale område.
Og hvad skal vi mene om lederne af de rigeste lande, som ubekymret dyrker tanken om nettobidragydere og med skræmmebilleder som renationalisering af landbrugsstøtten og strukturfondene giver næring til den ødelæggende tendens til, at alle kun sørger for sig selv. Den føderalistiske overbudspolitik, som kendetegner de aktuelle drøftelser om institutionernes fremtid, har ligeledes kunnet give anledning til bekymring i de lande, der ønsker at bevare deres plads, deres rolle og deres identitet også i en fremtidig sammenhæng, hvis art og konturer, de endnu ikke kender. Hertil kommer stats- og regeringschefernes optræden i Nice, som var et lidet engagerende skue for borgerne. Det kan på denne baggrund ikke undre, at der breder sig en desillusioneret stemning og måske endog en stigende tendens til populisme og selvtilstrækkelighed.
Dette fører mig til min tredje og sidste bemærkning, som vedrører det spørgsmål, alle stiller sig, nemlig hvad gør vi nu? Efter min opfattelse skal vi først og fremmest respektere de demokratiske spilleregler. Traktaten ratificeres ikke af alle medlemsstaterne, hvorfor den må omarbejdes, hvad enten dette behager os eller ej. Endvidere kunne man med fordel sikre, at spørgsmålet om EU's fremtidige udvikling samt spørgsmålet om de politiske, institutionelle og finansielle konsekvenser af vores valg blev gjort til genstand for en grundlæggende debat med borgerne i alle medlemsstaterne.
Endelig bør vi undgå, at den aktuelle krise udnyttes af de kræfter, som på skændig vis modsætter sig EU's udvidelse som påskud for en udsættelse på ubestemt tid af dette paneuropæiske projekt. Det er et stort og smukt projekt, men naturligvis også et komplekst og kostbart projekt. Der er også på dette punkt behov for en ansvarlig debat og en åben vurdering af, under hvilke vilkår udvidelsen kan blive til fordel for alle. Vi må ikke glemme, at virkeliggørelsen af ambitioner kræver indsats, og virkeliggørelsen af et europæisk projekt kræver solidaritet.

Collins
Fru formand, fru formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, jeg er meget glad for at lykønske det svenske formandskab med de store resultater, det har skabt for os alle.
De europæiske ledere vil i Göteborg primært arbejde med to emner, nemlig udvidelsen af EU og en optimal løsning på mange af vores miljøproblemer. Med hensyn til udvidelsen er det yderst vigtigt, at EU og ansøgerlandene kommer i gang med at forhandle om de mere problematiske kapitler, der hidtil har været urørte. Det er i alles interesse at få debatteret, løst og afsluttet de resterende vigtige punkter.
Jeg vil gerne knytte nogle få kommentarer til resultatet af den nyligt overståede folkeafstemning i Irland om Nice-traktaten. Jeg er meget skuffet over afstemningsresultatet, men jeg accepterer fuldt ud udfaldet af den demokratiske proces. Jeg glæder mig over konklusionerne på denne uges møde i Rådet i dets sammensætning af EU's udenrigsministre. De fastslog også, at man skal respektere det irske folks røst.
Jeg er fuldt overbevist om, at flertallet af irerne går ind for udvidelsesprocessen, og jeg ønsker ikke at se en udskydelse af tidsrammen for EU's udvidelse med lande fra Central- og Østeuropa som en direkte konsekvens af sidste uges folkeafstemning i Irland. Nu har vi brug for tid til roligt at overveje konsekvenserne af resultatet i Irland. Irlands fremtidige forhold til EU er et meget vigtigt anliggende. Der er brug for eftertanke, hvis vi skal løse de komplekse spørgsmål og komme den bekymring til livs, der kom frem under debatten forud for folkeafstemningen.
Denne folkeafstemning understreger helt klart behovet for, at vi alle gør en større indsats for at forklare EU's politikker for borgerne og gøre EU's borgere mere engagerede i debatten om Unionens rolle og kommende udformning. Vi kan alle lære noget af resultatet af folkeafstemningen om Nice-traktaten. Det påhviler også Kommissionen og alle 15 regeringer at reflektere over dette resultat. Vi skal bygge en Europæisk Union, der fortjener god vilje, støtte og entusiasme fra EU's 370 millioner borgere.
Det glæder mig meget, at den irske regering i aftes besluttede at oprette et nationalt forum om Europa. Dette forum skal skabe samråd og dialog med den irske offentlighed om EU's politik. Forummet er også en del af den debat om Europas fremtid, der foregår i alle 15 medlemsstater forud for den næste regeringskonference i 2004. Alle politiske partier, arbejdsmarkedets parter og andre interesserede parter vil blive repræsenteret i dette forum, der meget snart forventes at begynde sit arbejde.
En anden meget vigtig sag er den, at USA's præsident Bush kommer til Göteborg senere på ugen for at mødes med EU's ledere. Det er derfor på det helt rigtige tidspunkt, at topmødet handler om vigtige miljøspørgsmål, der skal besvares både i EU og på mere globalt plan. Jeg blev meget skuffet, da præsident Bush tidligere på året sagde, at han ønsker at genforhandle Kyoto-aftalen. Sagen er, at vi er nødt til at reducere udslippet af drivhusgasser i Europa og USA. Det er meget vigtigt, hvis vi vil standse nedbrydningen af ozonlaget.

Bonde
Fru formand, den seriøse danske publikation "Ugebrevet Mandag Morgen" har en leder med overskriften: "Tak, Irland!" I lederen står der: "At forsøge at få irerne til at ændre mening vil være stik mod alle EU-løfter om behovet for en bredere folkelig debat og forankring. EU-landene har i fællesskab og enstemmigt bestemt spillereglerne, som klart siger, at en traktat først træder i kraft, når den er ratificeret af samtlige medlemslande. Efter det irske nej kan og bør Irland ikke ratificere Nice-traktaten". Hvordan kan udenrigsministrene bare lade ratifikationerne fortsætte? Nice-traktaten er faldet. Det er forfatningsbrud at overse en bindende folkeafstemning, og det er i strid med EU-traktatens artikel 6 om retsstatsprincippet. Vi opfordrer alle lande til i det mindste at holde en ratifikationspause og reflektere over årsagerne til nejet. Det var jo ikke et specielt irsk nej. Vi kunne også få nejflertal i andre lande, hvis man turde tage en folkeafstemning.
Kernen i Nice er ikke udvidelse, men at flytte magt fra vælgere og folkevalgte til embedsmænd og ministre. Hvorfor skulle vælgerne stemme ja til mindre indflydelse? EU-parlamentet har heller ikke sagt god for Nice. Første vælgerdom er: Om igen! Næste gang må forhandlingerne starte nedefra og op, i stedet for oppefra og ned. Det irske nej præsenteres i pressen som et nej til udvidelse. Selv om også nejsiden havde sagt, at udvidelsesforhandlingerne skal fortsætte. Fem lande kan optages efter Amsterdamtraktaten, de næste efter de stemmetal og pladser, som står i topmødets erklæring. Nice-traktaten er først relevant for land nr. 27, så mister vi retten til en kommissær, der står ikke andet om udvidelsen i traktaten. Erklæringen er en fælles holdning og ikke en del af traktaten, og er derfor heller ikke forkastet ved afstemningen. Lad os nu hellere slanke EU og skabe et åbent, nært og demokratisk samarbejde. Jeg lykønsker det irske folk med et modigt nej og opfordrer topmødet i Göteborg til at respektere borgernes valg i stedet for at kassere en folkeafstemning.

Dell'Alba
Hr. formand, fru formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, jeg vil nøjes med at komme ind på tre punkter. Det første punkt er miljøspørgsmålet. De Radikale har i over 15 år gjort opmærksom på problemet med drivhuseffekten, hullet i ozonlaget og farerne i forbindelse hermed. Vi lægger særlig vægt på, at dette punkt tages klart og grundigt op på mødet i Göteborg - hvilket det svenske formandskab også har til hensigt at gøre - og det skal også ske i præsident Bushs nærvær. Parlamentet skal udtale sig senere, og vi får at se, at politikerne støtter Kyoto-protokollens gennemførelse. Vi mener godt, at man eventuelt kan overveje nogle forbedringer og tilpasninger af de retningslinjer og målsætninger, der skal følges, så vi ikke afbryder forbindelsen til de amerikanske allierede, selv om de er jordens største forurenere. Men vi er bestemt ikke enige i, at det er nødvendigt med flere undersøgelser. Der er ikke mere, der skal undersøges. Undersøgelserne er allerede blevet foretaget, og de viser, at jorden er i fare, og at det derfor er nødvendigt at handle med det samme. De europæiske lande burde således også påtage sig deres ansvar og gøre en indsats. De skal ikke bare tale om det, men også gøre ordene til handling.
Jeg vil også gerne sige noget om gennemsigtigheden, fru formand. De tillagde gennemsigtigheden stor værdi, og derfor har jeg to spørgsmål, fru formand. Den irske folkeafstemning viser, at systemet er kørt af sporet. Man kan ikke forhandle på samme måde i Göteborg og Nice, som man forhandlede i Westfalen, da bl.a. de svenske tropper var indblandet i 30-årskrigen. Diplomatiets tid er forbi. Når det gælder EU, skal der forhandles mellem borgerne, parlamentsmedlemmerne og aktørerne i EU's dagligdag. Det svenske formandskab kunne sende et signal i den retning.
Endelig vil jeg gerne sige et par ord om agenturerne. Hr. Persson risikerer at lave noget sydlandsk rod, når han ønsker at dele alle de små agenturer ud i Göteborg og måske give fødevareagenturet til Helsinki og således til et land, der efter min mening er det mindst egnede til at være hjemsted for dette agentur. Sørg for, at der også bliver gennemsigtighed i den forbindelse, og hvis der ikke er tid til det, så udskyd det til det næste topmøde med en mere offentlig og åben debat om disse vigtige europæiske agenturers hjemsteder.

Berthu
Hr. formand, EU-landenes udenrigsministre valgte i mandags at fortsætte ratificeringen af Nice-traktaten uagtet det irske nej ved folkeafstemningen. Ministrene valgte hermed den værst tænkelige løsning. Denne løsning vil af mange blive oplevet som en bekræftelse af, at de europæiske institutioner, som er under opbygning, ikke er lydhøre over for borgernes krav, og at de i virkeligheden, bag de ideologiske parader, blot tilsigter en svækkelse af befolkningernes indflydelse.
Det irske nej er en advarsel, ligesom det danske nej i september 2000. Befolkningerne tager afstand fra et Europa, hvor de ikke kan finde sig til rette. At ville fremme den føderalistiske udvikling under disse vilkår, ville være katastrofalt. Det Europæiske Råd kan på mødet i Göteborg måske endnu nå at lægge roret om.
Hvilke beslutninger bør Det Europæiske Råd træffe? For det første bør ratificeringen af Nice-traktaten afbrydes, og den afgørelse, der i mandags blev truffet af Rådet (almindelige anliggender) bør omstødes. For det andet bør der sendes et klart budskab til ansøgerlandene. Disse bør inviteres til straks at blive optaget i EU, uden at dette forudsætter en ny traktat, idet man kan lade landene tiltræde det mellemstatslige afsnit i de nuværende traktater. Endvidere bør Rådet meddele, at de supplerende bestemmelser om udvidelsen vil blive indføjet i tiltrædelsestraktaterne. Endelig bør Rådet træffe afgørelse om en ny regeringskonference, som skal have til formål omsider at skabe et EU, som respekterer medlemsnationerne. En sådan regeringskonference bør primært tage udgangspunkt i de enkelte medlemsstaters nationale parlamenter og ikke i den nye struktur, som er under udvikling, og som vil svække disses indflydelse. Hr. formand, dette er, hvad vi foreslår i vores kritiske betænkning om Nice-traktaten.

Carlsson
Hr. formand, hr. udenrigsminister, jeg er bekymret over resultatet i Irland. Det er en sejr for dem, der ønsker at give op og sige nej. Folkeafstemninger fremmer kortsigtede egoistiske valg frem for langsigtet ansvarlighed. Her hvor Europa står på tærskelen til en meget fremgangsrig tid, er borgerne tvivlrådige. Med genforeningen kan vi øge friheden, trygheden og mulighederne, og vi kan vise solidaritet med mennesker, der har lidt under kommunistisk undertrykkelse og planøkonomiens ødelæggende effekt. Genforeningen er imidlertid også vigtig for vores egen skyld. Udvidelsen er nemlig ikke bare et historisk ansvar, men også en nødvendig indsprøjtning og en win-win situation.
Derfor skal EU's stats- og regeringschefer nu i Göteborg garantere måldatoen for udvidelsen og sørge for en politisk bekræftelse af deres roadmap. Det er den klare besked, som jeg finder nødvendig. Men vi skal også bruge tid på selvransagelse. Ikke bare borgerne i Irland stiller spørgsmålstegn ved EU's virke. Vi er dårlige til at forklare europasamarbejdets kernepunkter og succes for befolkningen. Mange ønsker at overdrage opgaver til EU, som bedre løses af de enkelte medlemsstater. Dermed svækkes egne evner, samtidig med at EU's grundlæggende opgaver med at øge friheden, sikre freden, åbne markeder og fjerne handelshindringer forsømmes.
Udvidelsen og fordybelsen af Unionen kræver nu fokus, konsekvens og engagement fra alle os, der vil gøre Europa succesfuld. Der afholdes jo endnu et topmøde. Topmødet med USA er en vigtig begivenhed for svenskerne, og det er vigtigt for EU. Lederskabet skal fokusere på det, der forener. Med forståelse for de amerikanske interesser kan man sikre USA's engagement i Europas genforening og krisestyringsevner. Den overordnede opgave må bestå i et samarbejde med USA om at sikre fred og frihandel.
George W. Bush er god for USA og for Europa, og han er hjerteligt velkommen i Europa. Jeg håber, at begge topmøder munder ud i konkrete resultater, og jeg vil ønske held og lykke med dem begge. Til udenrigsministeren vil jeg sige tillykke med, at den formandsperiode, der startede meget gråt, nu ser ud til at ende lidt bedre.

Andersson
Hr. formand, topmødet i Göteborg afslutter jo det svenske formandskab, der som tidligere nævnt havde et ambitiøst program. Jeg vil give den svenske regering topkarakter for gennemførelsen.
Jeg vil tale om noget, der egentlig ikke står på programmet for Göteborg, nemlig et af de såkaldte E'er - Employment - beskæftigelsen, der jo var på dagsordenen for mødet i Stockholm i marts, men som i denne uge på det sociale område er blevet suppleret med et hattrick i de sidste minutter. Jeg vil påstå, at det nok har været et af de mest succesrige rådsmøder på det sociale område, da det lykkedes at løse tre problemer: spørgsmålet om støj, spørgsmålet om ligebehandling og ikke mindst spørgsmålet om oplysning af og samråd med lønmodtagerne. Der blev gjort et godt stykke arbejde, hvilket er vigtigt for EU's fortsatte indsats på det sociale område.
Jeg vil også nævne den bæredygtige udvikling og koble den sammen med de sociale spørgsmål - en stor del af debatten har jo handlet om den bæredygtige udvikling og miljøspørgsmålene. Det er kun ret og rimeligt, men der er jo også en social dimension. Vi har spørgsmålet om den sociale samhørighed mellem mennesker, spørgsmålet om at skabe en politik, der mindsker kløfterne i Europa og mindsker generationskløfterne. Der er også spørgsmålet om pensionssystemerne, og hvordan de skal udformes i fremtiden og spørgsmålet om at mindske kløfterne mellem regionerne.
Alt dette er nødvendigt for at få en bæredygtig udvikling. Vi skal føre en økonomisk politik, der ikke bare stiler efter kortsigtet vækst, men også efter langsigtet vækst. Derfor skal de miljømæssige aspekter gennemsyre alle områder. De skal have konsekvenser for transportpolitikken, for energipolitikken og for landbrugspolitikken, når vi skal skabe et samfund, der er bæredygtigt på langt sigt.
De miljømæssige aspekter skal også påvirke os globalt. Internt skal vi løse det med de metoder, vi hidtil har brugt, men også ved at supplere med Lissabon-processen og ved at gøre de miljømæssige aspekter til en del af den proces, vi allerede nu er i gang med på det sociale og økonomiske område. Men vi skal også handle globalt. Det får vi lejlighed på topmødet i Göteborg og ved mødet med Bush, hvor det for EU gælder om at stå fast i spørgsmålet om Kyoto-protokollen. Vi vil selvfølgelig gerne have USA med i båden, men her må EU vise lederskab. Selv om USA ikke vil være med til det, må EU tage det globale lederskab i dette spørgsmål. Vi skal også fremsætte vores spørgsmål om handelsaftaler inden for WTO for at få de miljømæssige og sociale aspekter med ved udformningen af den globale handel.
Til sidst vil jeg sige noget om det vigtigste af de tre E'er, nemlig udvidelsen. Dette er en historisk mulighed, som ikke må glide os af hænde. Derfor er jeg enig i det synspunkt, som mange andre også har fremført, nemlig at vi efter afstemningen i Irland skal være endnu mere tydelige over for ansøgerlandene. Udvidelsesprocessen skal fortsætte, og vi skal have som vores mål, at de kan deltage i europaparlamentsvalgene i 2004. Det skal gøres klart, så de første lande kan være med. Hvert land skal kunne komme med på sine egne meritter, og der skal være færrest mulige undtagelser og overgangsperioder og på færrest mulige områder. Sverige har gjort det godt i sin formandsperiode. Nu gælder det om at komme videre og forvalte denne arv.
Til slut vil jeg også sige noget om udenrigs- og sikkerhedspolitikken, hvor formandskabet har gjort et godt stykke arbejde, og Sverige har høstet stor anerkendelse. Det er ikke mindst lykkedes Anna Lindh at placere Sverige som en førende nation i denne proces ved at få de forebyggende foranstaltninger med. At vi nu indtager en ledende rolle i verdenspolitikken, i Mellemøsten og Korea osv. er for en stor del Anna Lindhs fortjeneste, hvilket jeg vil takke hende for.
Jeg finder det også godt, at man var meget tydelig i spørgsmålet om et konvent. Sverige, som står for åbenhed, skal også stå for et konvent, dog ikke som den eneste metode, men som én metode til forbedring af regeringsforhandlingerne næste gang.

Paulsen
Hr. formand, fru formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, jeg vil starte med at være yderst personlig og takke formanden for Rådet for det stykke arbejde, som hun sammen med Javier Solana og kommissær Patten har udført i Makedonien. Som barn af krigen ved jeg udmærket, at "fred ikke har parader", og at fred - det besværlige hverdagsjob - ikke giver de store overskrifter. Krig er bedre i mediesammenhæng. Jeg vil imidlertid gerne takke for en god indsats indtil videre.
Hovedtemaet i Göteborg skal være bæredygtig udvikling, og i den forbindelse vil Kyoto-protokollen blive debatteret. Præsident Bush kommer til Göteborg. Bør vi ikke som EU's magthavere - jeg selv inkluderet - starte med at "feje for egen dør"? I EU giver vi støtte til de mest kuldioxidfremkaldende energisystemer. Burde vi ikke først, måske samtidig, gøre noget ved det? Det er lettere at forhandle, når man har "fejet for sin egen dør".
Det andet store miljøproblem i Europa er trafikken. Det er også et EU-projekt at skabe en meget god og miljøvenlig infrastruktur i Europa.
Det tredje og måske et af vores allerstørste miljøproblemer er den fælles landbrugspolitik. Vi bruger mere end 40 milliarder euro på dette område. Ca. 5 milliarder heraf går til bevarelse af kulturarv og biologisk mangfoldighed, resten virker imod hensigten set fra en miljømæssig synsvinkel, så lad os "feje for egen dør", når vi går videre.

Schörling
Hr. formand, fru formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, der er mange vigtige spørgsmål på dagsordenen for topmødet: udvidelsen, Mellemøsten, en eventuel ny WTO-runde osv.
Husk på, at dette topmøde er lanceret som det første "grønne" topmøde. 30 år efter FN's miljømøde i Stockholm og 10 år efter Rio-topmødet har stats- og regeringscheferne en historisk chance for og pligt til at vedtage en troværdig strategi for en bæredygtig udvikling af EU. Men strategien skal også ligge til grund for et videre globalt miljøansvar og forpligtelser inden Rio+10 i Sydafrika.
Kommissionens forslag er et første vigtigt skridt - et minimumsskridt vil jeg sige. Hvis vi skal have et virkeligt gennembrud for en bæredygtig udvikling, skal der langt mere til. Der skal ske store forandringer inden for den økonomiske politik, transport- og energipolitikken, kemikaliepolitikken og landbrugs- og fiskeripolitikken.
Når tilliden til EU svigter, hvilket Irlands nej til Nice-traktaten er et tydeligt udtryk for, er det på sin plads med en grundig debat om EU's fremtid, en debat uden forhåndsbetingelser og med deltagelse af det civile samfund. Topmødet skal afstikke en sådan vej.
Det vil være yderligere et tilbageskridt, hvis ikke topmødet giver et troværdigt resultat for bæredygtig udvikling. Vi skal have et godt resultat! Det handler ikke bare om os, men også om de kommende generationer. Jeg ønsker held og lykke og håber, at vi får et vellykket "grønt" topmøde!

Sjöstedt
Hr. formand, først vil jeg gratulere det irske folk med resultatet af folkeafstemningen om Nice-traktaten. Ét eneste folk i EU har haft mulighed for at stemme om Nice-traktaten, og det sagde nej. Hvis flere befolkninger havde haft samme mulighed, var det sandsynligvis blevet et nej i flere lande, ikke mindst i Sverige. Topmødet i Göteborg skal fastslå, at Irlands nej skal respekteres. Det betyder, at Nice-traktaten er faldet.
Det handler om, at EU skal følge sine egne spilleregler. Medlemsstaternes ret til at takke nej til traktatændringer er central for EU's konstruktion. Uden denne ret mister de nationale demokratier kontrollen med Unionen. Derfor er det så utroligt, at den svenske regering kan sige, at Nice-traktaten ligger fast. Dermed lader man hånt om de demokratiske spilleregler. Hvis den svenske Rigsdag havde stemt nej til en traktatændring, havde vi så ikke gerne set de andre EU-lande respektere denne beslutning? Det spørgsmål synes jeg, at den svenske udenrigsminister skal besvare.
Irerne stemte nej til Nice-traktaten. Det er et nej til mere overstatslighed og til mere magt til de store EU-lande. Et nej til nye skridt mod EU-staten og mod EU's militarisering. Dermed var det også en stemme for et bedre og mere demokratisk Europa. Irlands nej var imidlertid ikke et nej til EU's udvidelse. Det går udmærket an at udvide EU med Amsterdam-traktaten som grundlag. De nye medlemsstaters indflydelse i institutionerne kan reguleres i tiltrædelsestraktaterne, sådan som man gjorde i forbindelse med den seneste udvidelse. Med en sådan model kan man rette op på den diskriminering, som visse ansøgerlande blev udsat for i Nice. Hvis man ikke respekterer Irlands nej, udsender man et klart budskab om, at de små landes vilje ikke spiller nogen rolle, og at folkeafstemninger kun respekteres, hvis resultatet passer magteliten. Det er alvorligt, hvis det sker.
Jeg vil også sige nogle ord om den strategi for bæredygtig udvikling, der skal diskuteres i Göteborg. Kommissionens forslag var forbavsende konkret og godt, ikke mindst med tanke på dens svage forslag om et miljøhandlingsprogram tidligere på året. I forslaget er der mange klare mål, f.eks. en fortsat reduktion i udledningen af drivhusgasser, foranstaltninger til bevarelse af biologisk mangfoldighed, krav om at standse trafikforøgelsen og at afskaffe skadelige tilskud til f.eks. tobaksdyrkning. Nu er der en tydelig fare for, at de konkrete dele af strategien forsvinder under forhandlingerne, mens den ikke-forpligtende retorik bliver tilbage. Der cirkulerer allerede et kompromisforslag til konklusioner, et non-paper fra den svenske regering, som netop har denne udformning. Jeg håber, at den svenske regering vil kæmpe for og formå at bevare det konkrete indhold i strategien.

Abitbol
Hr. formand, den 28. september 2000 sagde danskerne klart nej til euroen. I torsdags forkastede irerne utvetydigt Nice-traktaten. Dermed har de to landes befolkninger, der som de eneste er blevet hørt direkte, klart givet udtryk for borgernes tiltagende utilfredshed med EU, som i stigende grad behandler medlemsnationerne som fjerntliggende kolonier.
EU agter imidlertid, som det også var tilfældet efter den danske folkeafstemning, hovmodigt at negligere de europæiske befolkningers budskab. Fru rådsformand, hr. kommissionsformand, tror De virkelig, EU fortsat kan bygge på en sådan ringeagt for befolkningerne? Den vidner om en holdning, ingen i dag ville vove at indtage over for børn.
Fru formand, Det Europæiske Råd bør under mødet i Göteborg, blot seks måneder efter topmødet i Nice, tage det irske nej til efterretning og tage til efterretning, at et folk hermed har gjort brug af den vetoret, regeringerne ikke vovede at tage i anvendelse i Nice. Følgelig bør Nice-traktaten erklæres ugyldig. I modsat fald vil befolkningerne betragte jeres europæiske projekt som en fremmed og på sigt fjendtligsindet størrelse.

Speroni
Den irske folkeafstemning og den danske folkeafstemning, der fandt sted for et stykke tid siden, viste, at der fra de europæiske borgeres side - i det mindste når det gælder dem, der fik lov til at stemme - er en vis fjendtlighed over for EU.
Jeg håber, at dette ikke er et udtryk for deres afvisning af den europæiske idé, men kun for deres afvisning af en bestemt form for EU, nemlig det EU, som man i øjeblikket skaber fra oven, som bestemt ikke må blive en europæisk Sovjetunion, og som ikke blot skal være regeringernes EU, men også befolkningernes EU. Det skal ikke være bureaukraternes EU, men borgernes EU. I den forbindelse håber jeg, at De på Deres topmøder og i de kommende traktater lægger større vægt på og giver større plads og større beføjelser til det eneste organ, der reelt repræsenterer Europas befolkninger og borgere, nemlig Parlamentet, som i dag bliver forsmået i traktaterne og procedurerne.

Raschhofer
Hr. formand, kære kolleger, den egentlige værdi af Nice-traktaten ligger i at indlede en virkelig reform af Unionen. Denne reform er uomgængelig for Fællesskabets udvidelsesdygtighed. Jeg bifalder, hvis der i Göteborg fastlægges en mere præcis køreplan for udvidelsen. I betragtning af de endnu åbne forhandlingskapitler og afstemningen i Irland vil det være useriøst at nævne konkrete tiltrædelseslande.
Selv om kun 33% af befolkningen deltog i den irske afstemning, er der behov for en følsom reaktion og analyse. Jeg ser den ikke som en demokratisk bagatel. Resultatet af folkeafstemningen tolkes forkert, hvis man tillægger irerne, at de har stemt imod udvidelsen. For det er Nice-traktaten, som de har stemt om.
I Unionens historie har der været mange irritationsmomenter som f.eks. danskernes nej til Maastricht, Storbritanniens politik i forbindelse med den første BSE-krise, Kommissionens tilbagetræden og de uretfærdige sanktioner mod Østrig. Vi må analysere årsagerne til den irske folkeafstemning differentieret og i den forbindelse spørge os selv, hvad det er, der går galt med Europaprojektet. Det handler ikke kun om en offentlig diskussion om en reform af Unionen, men om mere demokrati og åbenhed i en integrationsproces, der bliver mere og mere kompliceret. I den forbindelse er integreringen af de nationale parlamenter som garanter for det europæiske demokrati et meget vigtigt spørgsmål.

Doyle
Hr. formand, først vil jeg gerne ønske Sverige tillykke med det effektive formandskab. Tilgiv mig for, at jeg koncentrerer mig om situationen i Irland.
Det irske folk har talt. Svaret er nej. Vi skal respektere denne beslutning. Jeg vil gerne anmode Kommissionen, Rådet og deltagerne på topmødet om at respektere denne beslutning i ord og handling. De skal analysere beslutningen og ikke behandle den som noget irrelevant og sende en besked om, at man vil fortsætte med eller uden Irland. Hvis det var tilfældet, var der ingen grund til at få Nice-traktaten ratificeret af samtlige 15 medlemsstater. Hvis det ikke er tilfældet, skal de ikke behandle beslutningen som noget uvedkommende. Det siger jeg som passioneret jasiger, fordi De forårsager mere skade med signalerne efter Nice-afstemningen end forud for afstemningen i Irland. Pas nu godt på.
Nice-traktatens kompleksitet og manglende klarhed var årsag til, at en lang række emner blev hæftet på debatten forud for den irske folkeafstemning - emner, der var både relevante og irrelevante for Nice-traktaten, og som skabte bekymring og frygt blandt befolkningen. Det betød, at mange afstod fra at stemme, og at valgdeltagelsen endte helt nede på 34%. 54% af de afgivne stemmer var et nej, og med andre ord var det 19% af den stemmeberettigede befolkning, der stemte nej og signalerede en uvilje til at fortsætte udvidelsesprocessen, hvilket Nice-traktaten handler om.
Tro mig, når jeg siger, at jeg ikke tror, at det irske folk ønsker at nægte de kommende EU-lande de muligheder og den støtte, som vi selv har fået og udnyttet i de seneste tre årtier som et lille og underudviklet land. En højesteretsafgørelse tvang vores regering til at bruge lige mange penge på at informere offentligheden om grunde til at stemme henholdsvis nej og ja. Medierne havde også pligt til at give lige meget dækning til ja- og nejfløjen uden hensyntagen til irrelevante emner, og uanset at de største politiske partier, landbrugsorganisationerne, fagforeningerne, avisredaktørerne og selv sammenslutningen af irske biskopper opfordrede befolkningen til at stemme ja. Man regnede med, at resultatet var givet på forhånd. Det forklarer måske, hvorfor regeringen foretog sig så lidt, tog vælgerne for givet og var tilfreds med at undergrave den skeptiske holdning til EU i forbindelse med det kommende parlamentsvalg, hvor adskillige ministre har sendt meget tvetydige signaler i de seneste måneder.
Kommissær Solbes Miras reprimande provokerede den irske mellemfløj og såede frygt for, at EU ville blande sig i vores skatteforhold. Hr. Jospins og kommissær Prodis erklæringer under kampagnen hjalp ikke, men det var primært regeringens ansvar at investere tid og energi i kampagnen, og den slog fejl.
Nejkampagnen lå i baghjul med alt at vinde, og ingen korrigerede dem for irrelevante indlæg, og panikstemningen bredte sig. Jeg stemte ja, og jeg tager kraftigt afstand fra, at jeg dermed skulle være tilhænger af abort, NATO, atomkraft og medlidenhedsdrab og imod neutralitet. Listen er endeløs - vælg selv. Alle disse emner fortjener en debat, men de har intet med Nice-traktaten at gøre.
Vi har brug for tid til at analysere, vurdere og lære af resultatet, til at tilgodese den begrundede frygt og bekymring samt først og fremmest til at forstå, hvorfor 65% af vælgerne blev hjemme. Var det et angreb på det europæiske projekt eller en advarsel til vores etablerede politikere midtvejs gennem valgperioden? Juryen er ude. Efter at den irske regering i aftes bekendtgjorde, at man vil oprette et nyt nationalt forum bestående af flere partier, der skal forklare og diskutere det europæiske projekt i almindelighed og Nice i særdeleshed, håber jeg, at et mere velinformeret og overbevist irsk vælgerkorps vil lade regeringen ratificere Nice-traktaten i løbet af det næste års tid.

Van Lancker
Hr. formand, fru formand for Rådet, jeg håber inderligt, at Göteborg for det svenske formandskab vil være et tidspunkt, hvor der præsenteres en ordentlig liste over store præstationer. Jeg håber, at topmødet i Göteborg efter topmødet i Stockholm, hvor fuld beskæftigelse på ny blev bekræftet som en europæisk prioritet, i en direkte fortsættelse også vil yde et meget vigtigt bidrag til strategien for bæredygtig udvikling. Men ingen vil kunne benægte, at den irske befolknings forkastelse af Nice kunne lægge en alvorlig dæmper på succesen fra Göteborg, hvis topmødet skulle stikke hovedet i busken eller skulle fortsætte, som om intet var hændt. Og jeg vil gerne sige følgende til hr. Poettering: Det signal, som vi socialdemokrater forventer af Göteborg, er ikke blot, at udvidelsen prioriteres, men også at uddybelsen af Europa er overordentlig vigtig, og at denne uddybelse skal ske med befolkningens fulde og demokratiske involvering, og at disse to ting ikke er modstridende. Naturligvis skal irerne have muligheden for at søge deres egen løsning på det problem, som nu opstår, men den lave deltagelse i folkeafstemningen og dennes negative resultater er ikke kun irernes problem. De er symptomatiske for en farlig kløft, som er ved at opstå mellem den europæiske politik og befolkningen i alle medlemsstater, ikke kun i Irland. En kløft, som har at gøre med manglende demokrati, manglende gennemsigtighed og manglende dialog.
Kommissionsformand Prodi, det glæder mig, at De har gjort det klart, at Europa ikke kan tilvejebringes af diplomater bag lukkede døre, og jeg er særdeles glad for rådsformandens engagement, idet hun opfordrer til et konvent. Jeg vil derfor bede Dem om at overvåge, at det ikke bliver nogen udvandet udgave. Men jeg vil også bede Dem om at opfordre medlemsstaterne til at sætte mere fart på den offentlige debat, både om Europas fremtid og om udvidelsen. Det må sandelig godt være mere end det, der nu står i medlemsstaternes rapport.
På den anden side, fru rådsformand, vil jeg også håbe, at topmødet i Göteborg ikke blot bliver et "grønt", men et "rød-grønt" topmøde. Hr. Andersson henviste til det politiske gennembrud, som blev opnået i mandags i Rådet (socialministrene) om retten til information og høring, sikkerhed og sundhed på arbejdspladsen, mere lige muligheder for mænd og kvinder, alle sammen temaer, som har at gøre med arbejdets kvalitet, et punkt, som var så vigtigt for svenskerne. Jeg håber desuden inderligt, fru rådsformand, at Göteborg også giver et tydeligt mandat til at udforme en europæisk strategi mod fattigdom, mod social udelukkelse og for gode, ordentlige pensioner. Jeg tror, at det, hvis Göteborg kan bevise dette, også viser folk, at det er umagen værd at kæmpe for det europæiske projekt.

Haarder
Hr. formand, man taler om en dansk løsning for Irland. Det er måske den eneste udvej, men det er en tragisk løsning, der fører til maginalisering og kolonistatus. Man afskærer sig fra indflydelse, men følger alligevel beslutningerne. Man sætter lås for sin mund og skyder sig i foden. Det er frugten af den antieuropæiske kampagne, som køres af nationalister og venstrefløjsromantikere, støttet af reaktionære briter og tidligere danske kommunister, som altid har bekæmpet det europæiske samarbejde. Jens-Peter Bonde har stemt imod enhver stump af europæisk samarbejde. Han fører sig frem som demokratiets og åbenhedens apostel, men indtil for 10 år siden støttede han det mest lukkede system, denne verden har set, og underviste på partiskolerne i den østtyske diktaturstat. Lyt ikke til ham! Lad os i stedet mobilisere det store flertal af borgere her i Europa, som gerne vil samarbejde, men som er utilfredse med et eller andet, og som ikke kan overskue det, vi laver, fordi traktaterne er ulæselige og utydelige, og fordi vi også her i Parlamentet blander os i alle mulige ting, så borgerne ikke kan se en ende på det.

Ahern
Hr. formand, Nice-traktaten er død og skal ikke genoplives. Det vil være ensbetydende med at udvise foragt for folkets røst, ikke bare i Irland, men i hele Europa.
Det irske folks nej til Nice-traktaten er ikke et nej til udvidelsen. Ingen på nejsiden førte kampagne imod udvidelsen. Vi ønsker at udvise solidaritet med befolkningen i Østeuropa og give dem midler fra de samhørigheds- og landbrugsfonde, vi selv har nydt godt af. Med Nice-traktaten blev befolkningen bedt om at tage stilling til nye måder at køre EU på, og dem fandt den uacceptable.
Jeg vil advare EU's ministre og bede dem om i Göteborg nøje at overveje effekten af endnu et rungende nederlag til Nice-traktaten. De skal nøje overveje effekten på deres egne vælgere, der med stigende desillusionering betragter den fjerne og uhåndterlige europæiske overbygning.
Den regeringsmæssige forhandlingsmetode for EU-traktater, hvor lederne bag lukkede døre skalter og valter med ting, der har stor betydning for alle borgerne, har taget en brat ende, og nu er den også død. Vi skal finde en ny metode, der udmønter sig i resultater, der er forståelige og acceptable for os alle, og som involverer nationale og regionale parlamenter såvel som det civile samfund. Resultatet af afstemningen om Nice-traktaten er ikke et udslag af en skeptisk holdning til EU. Det er en indikation af befolkningens seriøse genovervejelse af EU-konceptet overalt på kontinentet.
Jeg vågnede op en morgen og opdagede, at irske soldater skulle deltage i en særlig udrykningsstyrke. Jeg vidste ikke, hvordan beslutningen var blevet truffet. Ingen af borgerne vidste, hvordan beslutningen var truffet. Vi stemte nej på grund af den slags problemer.
(Formanden fratog taleren ordet)

Belder
Hr. formand, Nice-traktaten er ikke så dårlig en traktat endda. I hvert fald er traktaten afbalanceret med hensyn til magtbalancen i Europa.
Hvordan kan det så være, at den irske befolkning tilsyneladende har en anden opfattelse deraf? Bortset fra dens overvejelser i den forbindelse forekommer det mig, at det irske nej er et udtryk for et fænomen i hele Europa. Medlemsstaternes befolkning er skeptisk over eller endda fuldstændig ligeglad med, hvordan EU fungerer. På afgørende tidspunkter hævner det sig. Og i fredags var det bestemt ikke første gang. Foruroligende! Det ville være forkert at gøre irerne til sorteper nu. Om Nice-traktaten ville overleve en folkeafstemning i andre medlemsstater, er jo tvivlsomt.
For at overvinde denne europæiske krise er det ikke nok at øge gennemsigtigheden. Det er intet mindre end EU's endelige politiske mål, som her står på spil. Det må vores regeringschefer indlede en alvorlig samtale om med deres modstandere. Topmødet i Göteborg bør tage initiativet dertil.

Le Pen
Jeg har kun et minuts taletid til rådighed. Det vil jeg benytte til at lykønske og takke det irske folk, som med sit nej til Nice-traktaten har vist klarsyn og mod. Jeg konstaterer, at denne traktat hermed er ugyldig.
Der er dem, som foregiver, at dette blot er en ubetydelig uforudset hændelse. Der er imidlertid tale om resultatet af en folkeafstemning, og en sådan burde være obligatorisk, når det gælder spørgsmål af denne art. Man kan ikke uophørligt lovprise demokratiet og de europæiske befolkninger og samtidig afskære befolkningen fra muligheden for at komme til orde på demokratisk vis.
Irerne har ved klart at tage stilling til fordel for uafhængighed, frihed og national identitet sat den føderale superstat, nogle drømmer om, skak. Det vil næppe undre de tilstedeværende, at jeg glæder mig over dette resultat.

Gorostiaga Atxalandabaso
Hr. formand, ansøgerlandene, der mødes i Göteborg sidst på ugen, ved allerede - trods massemediernes ondskabsfulde analyser - at det irske folk bifalder en udvidelse af EU, sådan som hr. Cox, fru Ahern, fru Doyle og andre talere allerede har sagt.
Med forkastelsen af Nice-traktaten har det irske folk fjernet det røgslør, der dækkede over de virkelige problemer - f.eks. at Irland var på vej væk fra neutralitet og over i et samarbejde med NATO, der ville være ensbetydende med et engagement i våbenindustrien og den særlige udrykningsstyrke.
Nice-traktaten er ikke kun i strid med det irske folks interesser, men med alle små nationers interesser, også ansøgerlandenes. Den irske lærestreg er god. Irerne har sagt nej til at få den demokratiske kontrol væk fra borgerne. Tak, Irland.

Van Velzen
Hr. formand, fru formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, jeg var forbløffet, da jeg i mandags hørte resultatet af mødet i Rådet (almindelige anliggender). Signalet var egentlig sådan noget som, at "det hører til dagens orden", det er ærgerligt, men vi fortsætter bare, og Irland får en ny chance. Til fru Van Lancker siger jeg: Det var flertallet af socialdemokrater i Rådet (almindelige anliggender), der kom med udtrykket "det hører til dagens orden". De behøver ikke fortælle os, at uddybelsen er et overordentlig væsentligt punkt foruden udvidelsen. Det har vi altid forsvaret. Jeg håber, at De lærer Deres socialdemokratiske venner, at det ikke går an at lade, som om det hører til dagens orden.
Efter min overbevisning bør man i Göteborg først og fremmest overveje, hvad der er sket, og hvilke følger det får for spørgsmålet om, hvordan vi bedre kan involvere vores borgere i Europa. Vi må undgå, at vores regeringschefer efter afslutningen af Nice falder over hinanden med alle mulige antagonistiske opfattelser og dermed blot øger forvirringen hos befolkningen.
Lad os tænke over, hvad der er fælles, og hvad vi vil opnå i fællesskab. Lad Göteborg også være det topmøde, hvor De med rette har sagt: Endelig vil vi anvende en anden arbejdsmetode, nemlig konventet. Men lad Göteborg ligeledes være det topmøde, hvor vi er rede til at tænke over, hvordan vi kan fremskynde processen, og hvordan borgere bedre kan inddrages i det, som sker i Europa. Jeg tror, at dette alligevel kan være fordelen ved vores irske venners signal.
Fru rådsformand, De talte om en slagplan for Mellemøsten. Jeg håber ærlig talt, at Europa ikke på ny tager sin tilflugt i faste planer, men at vi bruger vores diplomatiske talent til at hjælpe med at løse den enormt store konflikt mellem Israel og palæstinenserne. Jeg synes, at det skal være vores indsats, og lad os frem for alt gøre vores yderste for at finde en løsning for Makedonien. Med rette har hr. Poettering gjort opmærksom på, at dette er lakmusprøven for Europa.

Napolitano
Hr. formand, i går blev der afholdt et ekstraordinært møde i Udvalget om Konstitutionelle Anliggender for at drøfte det alvorlige resultat af folkeafstemningen i Irland. Efter en meget bred og stringent debat og på baggrund af en generel politisk enighed vedtog vi en erklæring, hvis tekst jeg gerne vil læse op for Dem på fransk:
Med resultatet af den irske folkeafstemning sættes der på ny og på uventet og dramatisk vis spørgsmålstegn ved den metode, der blev anvendt under regeringskonferencen sidste år. Resultatet vidner om en forståelseskløft mellem EU og den offentlige mening i medlemsstaterne. Denne må tilskrives den manglende åbenhed i forbindelse med forhandlingerne, de vanskeligt tilgængelige aftaler, der blev resultatet heraf, og de komplekse spørgsmål vedrørende EU's udvidelse og integrationsprocessen. Spørgsmål, som ikke reelt har været forelagt borgerne, og dermed heller ikke har været præciseret over for disse.
Der må under ingen omstændigheder sættes spørgsmålstegn ved de forpligtelser, der allerede er indgået i forhold til ansøgerlandene. De nationale parlamenters videre analyse af Nice-traktaten forud for ratificeringen af denne kan imidlertid ikke fortsætte uden hensyntagen til de problemer, det irske afstemningsresultat giver anledning til. Der skal søges løsninger på den situation, der er opstået, og Irlands eget bidrag hertil vil være afgørende. Uagtet dette ønsker Udvalget om Konstitutionelle Anliggender på ny og med endnu større overbevisning at fastholde den holdning, Europa-Parlamentet gav udtryk for under plenarforsamlingens møde den 31. maj, når det gælder den metode, der bør anvendes indtil 2003.
Det irske afstemningsresultat vidner om, at der er behov for ikke blot en mere indgående debat om Unionens fremtid, men også et mandat til at udarbejde tekster af konstitutionel art. Denne opgave bør løses af et konvent, som i kraft af de nationale parlamenters og Europa-Parlamentets deltagelse vil sikre den åbenhed og legitimitet, vi hidtil har savnet. Tak.

Dybkjær
Hr. formand, det irske nej skal respekteres, men når nejsigerne siger, at Nice-traktaten er faldet, så passer det ikke. Nice-traktaten er først faldet i det øjeblik, den irske regering formelt meddeler de øvrige lande, at den ikke vil kunne ratificere Nice-traktaten. Og det har den irske regering indtil videre ikke gjort, så vi har i virkeligheden, politisk set i hvert fald, perioden frem til udløbet af 2002 til at se, om vi kan få en ratifikation af Nice-traktaten. Hvis ikke det er sket inden 2002, så har vi for alvor et problem. Danmark har allerede ratificeret traktaten. Det skyldes, at der er et bredt politisk flertal for udvidelsen, og vi har ikke villet sætte spørgsmålstegn ved udvidelsen. Ratifikationsinstrumentet deponeres i disse timer i Rom. Men det er også vigtigt, at vi får en diskussion om den folkelige forankring, hvilket var det tredje punkt i det svenske formandskab. Det er så op til os for alvor at få gang i denne debat i forbindelse med såvel før som efter Laeken.

McKenna
Hr. formand, jeg kan ikke bebrejde andre europæiske regeringer, at de ønsker at ignorere det irske folk. Den irske regering har selv ignoreret det klare mandat, det fik fra befolkningen. Som fru Dybkjær netop har sagt, har den irske regering bedt de andre EU-regeringer om at fortsætte som hidtil. Man vil så bede den irske befolkning om atter at stemme om den samme traktat med vedhæftede erklæringer, der ikke er juridisk bindende. Det er fuldstændig uacceptabelt for den demokratiske proces, og vores regering optræder forræderisk over for afstemningsresultatet.
Udvidelsen kan fortsætte, men den skal være rimelig og retfærdig. Vi ser gerne, at de nye medlemsstater kommer med på de samme betingelser som Irland. I stedet holdes dørene tæt lukkede, indtil reglerne er blevet ændret til fordel for de store og velhavende lande i Europa. Det er uacceptabelt. De østeuropæiske lande vildledes af de EU-ledere, der fortsat hævder, at Irlands nej var et nej til udvidelsen. Det passer ikke. Som hr. Cox har sagt, kæmpede vi for udvidelsen og imod Nice-traktaten, fordi den hverken er til gavn for de nye lande eller de nuværende medlemsstater. Den er udelukkende til glæde for de stærke lande, og det er ikke det Europa, vi ønsker os i fremtiden.

Brok
, ordfører for Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik. (DE) Hr. formand, jeg vil også gerne takke det svenske formandskab og især Dem, fru formand for Rådet, for Deres samarbejde. Den irske folkeafstemning viser, at borgerne ønsker et Europa, men et Europa, som De forstår, og som er gennemsigtigt, handlekraftigt og demokratisk. Men hvordan ser det ud i virkeligheden? Vi har en traktat, som ingen bifalder, men som efter sigende skal ratificeres, fordi udvidelsen ellers er i fare. Men hvad gør vi, når traktaten er ratificeret i 14 nationale parlamenter - og det dermed ikke længere er muligt at ændre så meget som et komma - og Irland i efteråret 2002 for anden gang forkaster den? Er det ikke risikabelt? Skal vi ikke forberede andre alternativer som f.eks. de formelle betingelser for udvidelsen som antal sæder og antal stemmer, og at man selv kan forhandle sig frem til løsningerne på disse spørgsmål i udvidelsestraktaterne, ligesom det var tilfældet med de tidligere udvidelser? Jeg mener, at vi i det mindste skal forberede en sådan mulighed, så udvidelsen ikke bliver forsinket, og vi ikke udsender et forkert budskab og ikke skaber usikkerhed for tiltrædelseslandene inden november 2002. Vi skal sørge for, at post-Nice-processen fremskyndes med offentlig diskussion og et konvent og også afsluttes med udgangen af 2003, sådan som det står i Méndez de Vigo- og Seguro-betænkningen.
I øvrigt anbefaler jeg regeringerne i medlemsstaterne at se på denne betænkning, fordi der også står en række andre henvisninger i den, der gør det muligt at tackle denne krise. Der er ikke brug for nogen tricks, protokoller, opt outs eller noget som helst andet, men der er brug for en traktat, der er et klart budskab til borgerne om, at de kan medvirke i dette Europa. Og når de smukke og visionære taler, som hr. Schröder, hr. Fischer, hr. Jospin og hr. Blair har holdt i de seneste måneder, har gnistret, ville jeg ønske, at de ville omsætte lidt af fantasien i deres taler til praktisk politik, og at dette socialdemokratiske Europa ikke går over i historien som et Europa, der ikke er i stand til at løse problemerne nu og i fremtiden.

De Rossa
hr. formand, som det allerede flere gange er blevet sagt, var det irske nej ikke et nej til udvidelsen. Ikke ét eneste politisk parti i Irland har argumenteret imod udvidelsen, hverken på nejsiden eller på jasiden. Kun én enkelt organisation uden partitilhørsforhold kæmpede for et nej og imod en udvidelse.
Det irske folk har givet sin mening til kende om Nice-traktaten, og dets beslutning vil blive respekteret. Befolkningen i de øvrige 14 medlemsstater har også ret til at give deres mening til kende i overensstemmelse med deres forfatninger. Deres mening vil komme til udtryk gennem deres demokratisk valgte parlamenter. De skal ikke nægtes denne ret.
Det er ironisk, at de medlemmer af Europa-Parlamentet, der var imod Nice-traktaten, fordi de fandt den for europæisk, nu siger, at Europa skal befale sine medlemsstater ikke at ratificere Nice-traktaten. Det er helt utroligt, at denne udemokratiske holdning kommer fra bl.a. de irske medlemmer af De Grønne. Jeg vil gerne gøre det enkelt for dem, fordi det åbenbart er meget vanskeligt for dem at forstå: Vil de mene, at verdensmesterskabet i fodbold skal aflyses, fordi det første hold på grønsværen taber, hvis det ikke scorer det første mål, eller skal kampen spilles færdig, og skal alle deltagende lande spille alle kampe til ende? Der er stadig tid til en ratifikation, og vi skal tage den ekstra tid, der er nødvendig.
Irland er et demokrati med en suveræn befolkning, og derfor har det irske folk også ret til at beslutte sig for en tænkepause, inden det endeligt bekræfter eller forkaster sin nuværende beslutning. Nu er der behov for en fortsat debat om Nice-traktaten. Ved det næste parlamentsvalg, der finder sted i juli 2002, bør de partier, der støttede Nice-traktaten, søge mandat til at fremlægge et nyt forslag om Nice-traktaten for befolkningen inden december 2002.
John Cushnahan og jeg har udarbejdet et syvpunkts initiativ om foranstaltninger, der kan medvirke til at afdække problemerne og dæmpe ængstelsen i Irland. Jeg er glad for, at et af disse initiativer - oprettelsen af et irsk forum for Europas fremtid - er vedtaget af den irske regering. Det er et forslag, som jeg fremsatte i december 2000 efter topmødet i Nice. Jeg vil takke den svenske minister, fordi hun har bekræftet, at der bliver en konference.
Det er ikke let at skelne de mange forskellige forhold - nogle indenlandske, andre europæiske - der lå til grund for det irske nej. Der er en generel frygt i befolkningen for at miste kontrollen med regeringen og ens eget liv. Befolkningen ved godt, at det europæiske projekt er nødvendigt og vigtigt, men de ved ikke, hvad deres egen rolle er. Konklusionen er, at hvis vi vil have folk i alle EU-landene til at starte et nyt eksperiment og dele deres demokrati, suverænitet og friheder, så skal vi som deres valgte repræsentanter gå forrest og nøje forklare, hvordan det hænger sammen.
Afslutningsvis vil jeg sige, at de enkelte medlemsstaters og borgeres rettigheder skal garanteres. Det gøres bedst gennem en ny føderalisme baseret på en europæisk forfatning. Indtil videre har vi kun en svag gisning om, hvad det kan indebære. Vi skal bestige et bjerg, men jeg er ikke sikker på, at befolkningen i Irland og resten af Europa kan klare udfordringen, når de får chancen.

De Roo
Hr. formand, det er 10 år siden, at vores regeringschefer på et topmøde har beskæftiget sig med bæredygtig udvikling. Det er skandaløst længe siden. Kommissionen har forelagt et godt dokument, men hvorfor har det svenske formandskab fjernet dette kommissionsforslag om at ophøre med at subsidiere fossilt brændsel fra udkastet til konklusioner? Endnu inden regeringscheferne ankom til Göteborg. Hvorfor er man så ængstelig? Hvorfor fjerner Sverige bæredygtig udvikling, endnu inden topmødet begynder? Europa-Parlamentet har med et flertal på 95% udtalt sig til fordel for EU's ratificering af Kyoto-protokollen, også uden USA. Regeringschefer, gør det klart for præsident Bush, at det er uansvarligt for uanset hvilket land at placere sig uden for Kyoto-protokollen. At USA stadig fuldbyrder dødsstraffen, så sent som i sidste uge, er allerede slemt nok, men er i sidste instans det amerikanske folks egen sag. Men Bushs energiplan om mere olie, mere kul, mere gas og flere atomkraftværker betyder klimadød over hele jorden. Det er uansvarligt og kræver, at vores regeringschefer udtrykker sig i tydelige vendinger og handler i Göteborg.

Méndez de Vigo
Fru formand for Rådet, De må være glad efter dette møde, for vi siger alle, at De er meget velforberedt til den endelige eksamen i Göteborg. Jeg mener, at Parlamentet i dag har anerkendt det svenske formandskabs indsats og Deres især for at gøre et godt stykke arbejde. Det vil jeg også anerkende.
Jeg mener, De har optrådt med politisk fornuft. I forbindelse med memorandummet om Samhørighedsfondene har De handlet hurtigt, og det er positivt, for Europa er ikke handelsfolkenes Europa, men samhørighedens og vores fælles princippers og værdiers Europa. Jeg mener også, at der har været en ændring i det svenske formandskabs linje i de seneste forberedende dokumenter om et emne, som bekymrer Parlamentet meget, nemlig konventet.
Jeg synes, der er sket en ændring fra starten og til i dag, nemlig at De har forstået, at det er nødvendigt at forberede den næste regeringskonference, så der ikke sker det samme som med Nice-traktaten, og jeg mener, at modellen med et konvent tegner sig som vejen frem. Det er en model, der sikrer deltagelse, åbenhed og gennemskuelighed, forhold, som De er særligt interesseret i. Jeg vil på nuværende tidspunkt bede Dem være lidt mere dristig - som en fransk revolutionær ville have sagt: de l'audace, encore de l'audace, toujours de l'audace (dristighed, dristighed og atter dristighed). De ser, at jeg holder med François Bayrou, som har indpodet mig disse revolutionære idéer.
Vær dristigere, sats på forsamlingsmetoden, for jeg tror, at dette er den lektion, som vi skal drage af den irske folkeafstemning. Det er nødvendigt, at vi regner med folk, lytter til dem, hører på dem, og konventet er en nyttig metode til dette. Jeg opfordrer Dem derfor til at følge denne linje, som er blevet forsvaret af formanden for min gruppe, hr. Poettering, og til at De vender tilbage fra Göteborg med den gode nyhed, at Göteborg allerede har igangsat dette konvent, som skal vurdere Europas fremtid.

Sakellariou
Hr. formand, fru formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, jeg vil koncentrere mig om de udenrigs- og sikkerhedspolitiske aspekter, som Europa-Parlamentet vil anbefale Det Europæiske Råd i Göteborg.
Først og fremmest vil jeg gerne takke det svenske formandskab for det initiativ, det har taget i forbindelse med konfliktforebyggelse og civil krisestyring. Det viser respekt for landets tradition på dette område, og det er godt og vigtigt for EU.
Fru rådsformand, jeg vil gerne opmuntre Dem til, at det projekt, som De med stor succes har påbegyndt, bliver afsluttet i Göteborg med et konkret og stærkt program, som omgående kan gennemføres. En af de vanskeligste opgaver, og det gælder ikke kun formandskabet, men hele Det Europæiske Råd i Göteborg, er at understrege over for den amerikanske præsident, at vi er bekymrede og bange for USA's nye politiske kurs.
Det er ikke kun planerne om et antiraketskjold, afvisningen af Kyoto-aftalen og USA's holdning til Den Internationale Straffedomstol, der bekymrer os meget, men også det, at USA vender sig bort fra det traditionelle samarbejde med EU. Det er et foruroligende signal for alle dem, der prioriterer dette samarbejde meget højt med henblik på at løse de omfattende problemer på verdensplan.
Fru rådsformand, til sidst vil jeg komme ind på den meget sørgelige og dramatiske situation i Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien. Om mindre end en time skulle vi have haft besøg af præsidenten for Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien, hr. Trajkovski. Han kommer ikke. Jeg formoder, at det skyldes den vanskelige situation, landet befinder sig i. Og fru rådsformand, vi bærer en del af skylden for, at denne situation er opstået i landet. Vi bærer en del af skylden for terrorhandlingerne fra UCK - som vi trods Sikkerhedsrådets resolution 1244 ikke har opløst - og som i dag angriber landet og truer dets eksistens. Fru rådsformand, EU må gøre alt, for at disse terrorhandlinger ophører, og landet får hjælp.

Elles
Hr. formand, præsident Lincoln sagde, at man kan narre nogle mennesker hele tiden og alle mennesker nogle gange, men at man ikke kan narre alle mennesker hele tiden.
Det er helt uacceptabelt, det, der sker i øjeblikket efter dønningerne fra den irske afstemning om Nice-traktaten, uanset hvilket vestligt demokratis målestok man vælger at bruge. I overensstemmelse med traktatens bestemmelser har en medlemsstat spurgt befolkningen om dens holdning til traktatændringer. Af forskellige årsager har befolkningen afvist ændringerne. Resultatet kan ikke ignoreres, hverken på grund af en unormal lav valgdeltagelse - hvilken prisægthed? - eller fordi nogle mennesker synes, at det eneste gode afstemningsresultat er et positivt resultat.
Når EU er på vej imod en udvidelse, skal vi ikke vise de lande, der står på tærskelen til EU, at demokratiet og retsprincipperne blot kan tilsidesættes, ved at man stiltiende opfordrer den irske regering til at afholde endnu en folkeafstemning engang i fremtiden.
Ingen lappeløsning med tillægsprotokoller vil overbevise den skeptiske offentlighed om, at den skal stemme for svært forståelige traktatændringer, der ikke forbedrer EU's drift. Man kan kun vende den offentlige mening og fastholde målet om en udvidelse af EU på én måde. Nice-traktaten skal begraves i tide. Under disse omstændigheder er ingen traktat bedre end en dårlig traktat. I stedet er der nu behov for en ægte og grundig debat om EU's fremtid. Som andre talere har sagt, er tiden inde til et uforpligtende konvent.
Denne proces vil imidlertid kun lykkes, hvis alle europæiske borgere involveres og høres i disse grundlæggende spørgsmål. Inden udgangen af 2003 skal de nationale parlamenter være i stand til at ratificere de relevante bestemmelser i enten Nice-traktaten eller fra et konvent. Hvis Det Europæiske Råd ikke følger denne kurs og i stedet tramper på de demokratiske procedurer i de mindre medlemsstater, vil det kun medvirke til en yderligere fremmedgørelse af en europæisk offentlighed, der oprigtigt ønsker yderligere information. Den Europæiske Union og dens institutioner kan kun bygge på en langvarig støtte fra befolkningen.

Lund
Hr. formand, først vil jeg gerne bringe en tak til det svenske formandskab for en dygtig ledelse af udvidelsesforhandlingerne og for en god forberedelse af Göteborg-topmødet. Jeg vil tage to emner op, så det hele ikke skal drukne i folkeafstemningen i Irland. Først og fremmest bæredygtighed. Jeg mener, det vil være et meget positivt bidrag til den europæiske udvikling at få vedtaget denne samlede strategi for bæredygtighed. Vi har brug for at få indarbejdet en obligatorisk ordning for integration af miljøhensyn på alle områder i det europæiske samarbejde, hvilket skal ske med det 6. miljøhandlingsprogram som miljøsøjlen for strategien i de kommende år. Som vi har nævnt det i Parlamentets beslutning, skal bæredygtighed ses i en global sammenhæng. Der findes i øjeblikket ikke andre magtfulde dele af verden ud over EU, som er i stand til at påtage sig den rolle, og derfor håber jeg, at tilstedeværelsen af præsident Bush, som måske er den mindst bæredygtige af alle, tværtimod vil styrke sammenholdet i EU om denne opgave.
Og så et par ord om udvidelsen. Vi skal passe på retorikken. Jeg tror, vi skal vise respekt for afgørelsen ved den irske folkeafstemning. Men jeg lytter også til de irske politikere, både ja- og nejsiden, som siger, at det ikke var udvidelsen som sådan, der var problemet i Irland, og derfor mener jeg, at det er meget vigtigt, at folkeafstemningen i Irland betyder, at man får en klar vedtagelse af, at udvidelsesforhandlingerne kan fortsætte i et uændret tempo, indtil der findes en løsning i forhold til Irland. Det ville være en historisk fejltagelse, hvis udvidelsen faldt på gulvet eller blev udsat på grund af denne folkeafstemning, når ikke det var det, der var problemet for det irske folk. Derfor vil jeg gerne appellere til, at Det Europæiske Råd, med formandskabet i spidsen, viser fleksibilitet, yder maksimal støtte og giver tid til, at man kan finde en løsning, der er tilfredsstillende for den irske befolkning.

Tajani
Hr. formand, fru udenrigsminister, hr. formand for Kommissionen, udvidelsen er ikke kun et økonomisk spørgsmål, men også en stor politisk begivenhed, som har rod i de europæiske befolkningers historie og fælles kultur, nemlig romerretten, kristendommen, universiteterne og oplysningsfilosofien. I dag har vi pligt til at genopdage dette kulturfællesskab, der skal styrke et nødvendigt valg, som jeg endda vil kalde uigenkaldeligt, og som vi har pligt til, nemlig udvidelsen. Det er Kommissionens, Rådets og Parlamentets opgave at inddrage borgerne i denne proces, sådan som kommissionsformand Prodi understregede.
Den irske afstemning bør så afgjort give os stof til eftertanke. Vi skal ikke gøre det mere alvorligt, end det er, men der er ingen tvivl om, at vi har pligt til at inddrage Europas befolkninger i de vigtige spørgsmål, der vedrører EU. Mit parti og den nye italienske regering, som er i færd med at gøre en ny og kraftig indsats på EU-området, støtter helt og holdent Kommissionens bestræbelser på at nå målsætningen om udvidelsen, hvilket hr. Solana og hr. Giscard d'Estaing også understregede og anerkendte i dag.
Men netop fordi vi har pligt til at inddrage Europas befolkninger, bør der efter min mening - også med hensyn til reformprocessen - tages højde for en indledende fase, hvor Europa-Parlamentet, de nationale parlamenter, regeringerne og Kommissionen går sammen om at forberede den næste regeringskonference i 2003. Hr. Prodi, jeg bifalder Deres forslag om, at debatten ikke skal begrænses til en lille elite. Reformprocesserne skal således være mindre eliteprægede og i højere grad inddrage parlamenterne. Hvad det andet spørgsmål angår, nemlig forbindelserne mellem USA og EU, er jeg af den opfattelse, at man bør styrke den transatlantiske dialog, og præsident Bushs besøg er derfor velkomment.
Endelig skal vi også gøre en indsats for fredsprocessen i Mellemøsten. EU skal efter min mening gøre, hvad det kan, og når man engang i fremtiden har overstået den vanskeligste fase og undgået terrorisme, bør EU også sørge for økonomisk vækst i områderne omkring Israel, så der ikke opstår økonomiske spændinger foruden de etniske og de politiske spændinger. Jeg tror, at EU kan spille en vigtig rolle på dette område.

Sudre
Hr. formand, fru formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, kære kolleger, Det Europæiske Råds møde, som afholdes i denne uge, markerer afslutningen af det svenske formandskab, der af alle betegnes som positivt, ikke mindst når det gælder åbenhed og borgernes adgang til information. EU-landenes stats- og regeringschefer vil på topmødet også skulle tage stilling til det uventede resultat af den irske folkeafstemning om ratificeringen af Nice-traktaten. Vi beklager den irske befolknings nej til Nice-traktaten. Denne traktat er langtfra fuldendt, men den udmærker sig trods alt ved at have løst de problemer, Amsterdam-traktaten ikke løste, og ved at have åbnet mulighed for EU's udvidelse.
Hvilket budskab sender irerne med den lave valgdeltagelse? De sender et budskab om, at borgerne for ofte oplever EU som en abstrakt størrelse uden forbindelse med de spørgsmål, der optager borgerne i det daglige. Afstemningsresultatet fortæller os således først og fremmest, at der er behov for en reel folkelig debat om disse spørgsmål i medlemsstaterne. Jeg føler mig overbevist om, at EU kan løse denne opgave. Vi ønsker, at Nice-traktaten træder i kraft inden udgangen af 2002, således at EU kan opfylde sine forpligtelser og være klar til at optage de nye medlemsstater fra 2004. Alle medlemsstaterne bør foretage det fornødne og snarest ratificere Nice-traktaten. Det glæder mig i denne forbindelse, at Frankrig med sin afstemning i går i den franske Nationalforsamling er blandt de første lande, der ratificerer Nice-traktaten.
Forberedelsen af udvidelsen har højeste prioritet, hvilket Det Europæiske Råd formelt bør bekræfte på mødet i Göteborg. Vi vil gøre vores yderste for at sikre, at opfølgningen på topmødet i Nice lever op til borgernes forventninger, når det gælder spørgsmålet om Unionens mål, det politiske projekt og det demokratiske underskud. Vi siger ja til at overlade denne opgave til et konvent sammensat af repræsentanter for de nationale parlamenter, Europa-Parlamentet, medlemslandenes regeringer, Kommissionen og det civile samfund. Vi siger ja til en europæisk forfatning, som stadfæster vores fælles værdier, menneskerettighederne, den kulturelle mangfoldighed og den sociale model, og som fastlægger kompetencefordelingen mellem medlemsstaterne og EU. Vi siger ligeledes ja til en føderation af nationalstater, hvor den enkelte stat bevarer sit særpræg og sine ansvarsområder.

Lindh
Hr. formand, udvidelsen har spillet hovedrollen i denne debat, hvilket jeg finder meget naturligt. Jeg er meget glad for Parlamentets brede støtte til udvidelsen. Parlamentet har hidtil spillet en afgørende rolle, bl.a. med dets krav om, at ansøgerlandene skal kunne deltage i europaparlamentsvalgene i 2004. De har også fortsat en meget vigtig rolle med at presse på for en udvidelse.
Med mig tilbage til Göteborg tager jeg Deres markante ønsker om klare signaler fra Göteborg, herunder en mere præcis køreplan. Med mig tager jeg også det store flertals ønske om, at fortsætte ratificeringen af Nice-traktaten. Jeg vil sige, at jeg specielt sætter pris på, at hr. Poettering, hr. Barón Crespo, hr. Cox, hr. Collins og andre gruppeledere har givet udtryk herfor.
Selvfølgelig skal man tage folkeafstemningen i Irland alvorligt. Vi skal blive bedre til at forankre europaspørgsmålene og det europæiske projekt. Vi skal tage afstemningsresultatet alvorligt. Det er et fælles ansvar og en fælles lærestreg for os alle. Vi ønsker naturligvis alle at hjælpe Irland på den måde, som Irland og den irske regering måtte ønske. For ikke at skade det europæiske projekt yderligere og for ikke at forværre Unionens troværdighed skal vi imidlertid samtidig gå videre med ratifikationen af Nice-traktaten og udvidelsen.
Jeg finder det heldigt, at gruppelederne hr. Wurtz og hr. Bonde hverken har flertallet i Europa-Parlamentet eller i de nationale parlamenter bag sig, når de argumenterer imod en ratifikation af Nice-traktaten. Det er nemlig præcis det der spreder uro i ansøgerlandene. Nice-traktaten er jo en forudsætning for udvidelsen. Et nej til Nice-traktaten er ensbetydende med et nej til udvidelsen, og hvis de har sådanne venner, behøver ansøgerlandene ingen fjender.
Det er også vigtigt for udvidelsen, at processen med den faktiske sammenhæng fortsætter. Hr. kommissionsformand Prodi og flere andre har i dag understreget vigtigheden af at tage fat på de rigtigt vanskelige spørgsmål om f.eks. miljø, personers frie bevægelighed og frie kapitalbevægelser. Jeg finder det vigtigt over for Parlamentet at sige, at vi nu efter forhandlingerne tidligere på ugen ikke blot har skabt fælles holdningerne i medlemslandene på disse vanskelige områder, men at vi også har indledt forhandlingerne med ansøgerlandene og tilmed har afsluttet forhandlinger med flere ansøgerlande. Vi er færdige med miljøspørgsmålene i forhold til fire ansøgerlande. Vi er færdige med personers frie bevægelighed i forhold til et par ansøgerlande, og vi er færdige med frie kapitalbevægelser i forhold til et par ansøgerlande.
Jeg vil specielt kommentere personers frie bevægelighed, da det har været et meget følsomt emne. På dette område har vi tilstræbt en fleksibel løsning med mulighed for overgangsperioder for de lande, der mener, at de har stort behov herfor, og stor fleksibilitet over for andre lande. Den svenske og den nederlandske regering har i de seneste dage erklæret, at de vil være åbne over for arbejdskraft fra de nye medlemslande allerede i den tidlige fase, så arbejdstagerne fra de nye medlemslande får chancen for at arbejde hos os på samme vilkår som arbejdstagerne fra de nuværende medlemslande. Jeg håber, at mange lande følger trop og hurtigst muligt kommer med tilsvarende deklarationer. Hvad det angår, tror jeg også, at De som EU-parlamentarikere kan være med til at påvirke de nationale regeringer.
Mange har også talt om bæredygtig udvikling og miljøspørgsmålene. Jeg kan forsikre Dem for, at vi vil stå fast på Kyoto-protokollen. Vi vil diskutere klimaspørgsmålene med præsident Bush. Vi vil gøre vores bedste for at gøre vigtige fremskridt på miljøområdet i Göteborg. Samtidig finder jeg det vigtigt at se på de sociale spørgsmål, som hr. Barón Crespo og andre har nævnt, og slå fast, at vi har gjort fremskridt på disse områder og med hensyn til arbejdskraftens situation.
Med hensyn til udenrigspolitikken vil vi fortsætte arbejdet med Vestbalkan og Mellemøsten. Vi har set, at EU kan spille en vigtig rolle. Dette arbejde skal selvfølgelig fortsætte.
Jeg beklager, at præsident Trajkovski ikke er at træffe i Europa-Parlamentet i dag, men på den anden side tror jeg, at han har valgt rigtigt ved i disse vanskelige dage at føre forhandlingerne i Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien fremad for at fremme en fredelig udvikling.
Jeg tror også, at vi har fået et godt instrument og får et godt instrument af Unionen til det fremtidige arbejde gennem det konfliktforebyggende program, som hr. Sakellariou tog op. Det er også noget, som vi fra Sveriges side gerne vil arbejde videre med, også efter udløbet af formandskabet.
Til slut vil jeg takke for de venlige ord om det svenske formandskab. Jeg vil gerne kvittere ved at takke for et vældig godt og konstruktivt samarbejde med Europa-Parlamentet. Desværre er det nok sidste gang, at jeg taler fra netop denne talerstol, men jeg håber på at kunne fortsætte samarbejdet med Parlamentet som "almindelig udenrigsminister".
(Bifald)

Prodi
Hr. formand, jeg vil gerne svare kort på nogle af de spørgsmål, der blev stillet under forhandlingen. Først vil jeg gerne sige, at det glæder mig meget at se, at Parlamentet har taget det irske folks vilje meget alvorligt, ikke bare fordi det drejer sig om et helt folk - selv om valgdeltagelsen ikke var så stor - men også fordi det drejer sig om et helt land, og ikke mindst fordi det tvinger os alle sammen til at indføre nogle nye metoder i EU's administration. Vi har fået en lærestreg, og det glæder mig, at der både i Parlamentet, Kommissionen, Rådet og i den erklæring fra Udvalget om Konstitutionelle Anliggender, som hr. Napolitano læste op for os, er enighed om, at vi skal tage nye metoder i brug, når det gælder topmødernes forløb og vores måde at lovgive på i EU.
Det er, hvad den lærestreg, vi har fået, egentlig går ud på, og med den store, gennemskuelige forsamling, vi nu går i retning af, skal vi således sende et nyt budskab, et budskab, som de europæiske befolkninger kan udtale sig om i fred og ro og med god samvittighed, eftersom de ved, hvad det drejer sig om.
Fru Doyle indskød en lille bemærkning om den indflydelse, min udtalelse samt hr. Solbes' og hr. Jospins udtalelser havde på den irske folkeafstemning. Jeg vil gerne sige noget om Kommissionens udtalelser. Vurderingen af den irske økonomi og af visse problemer, der var opstået, blev foretaget på baggrund af talrige kriterier, som vi er nødt til at holde os til. Det er Kommissionens pligt at holde sig nøje til disse kriterier, som det i øvrigt er de 15 medlemsstater - og således også Irland - der har vedtaget. Vi må ikke gøre undtagelser for nogen landes vedkommende, men skal derimod lade bestemmelserne gælde på samme måde for såvel små som store lande, da det er Kommissionens pligt at varetage alle de europæiske befolkningers og landes interesser. Det har vi gjort hidtil, og det vil vi også gøre fremover.
Jeg vil gerne benytte mig af dette korte svar til at komme med to bemærkninger mere. For det første - og her vil jeg gerne endnu en gang takke det svenske formandskab - må vi ikke glemme det store fremskridt, der er sket med de sociale direktiver, eftersom man er begyndt at arbejde med dem igen. De udgjorde et problem, og der skete ikke noget med dem i lang tid, men nu er man nået et skridt videre. I den forbindelse vil jeg også gerne takke fru Diamantopoulou for hendes arbejde.
Endelig var der en henvisning til min tale for nogle dage siden om spørgsmålet om, hvorvidt det er nødvendigt at indføre en EU-skat. Jeg vil gerne slå dette begreb fast, fjerne enhver misforståelse og indlede nogle drøftelser med Parlamentet om dette vanskelige emne. Kommissionen er i færd med et teknisk stykke arbejde for at undersøge, om denne skat er mulig og gennemførlig. EU-skatten skal træde i stedet for nogle allerede eksisterende skatter og vil på ingen måde betyde nye udgifter for de europæiske borgere. Det har vi givet klart udtryk for, lige siden vi nævnte denne skat for første gang, og det skal vi også give klart udtryk for nu. Det skal dog også slås fast, at denne holdning har rod i et udtrykkeligt ønske fra Rådets og Parlamentets side. Vi skal overveje disse spørgsmål, for institutionerne skal også være demokratiske set ud fra et skattemæssigt synspunkt, og formålet med denne foreslåede og mulige skat er således at erstatte det nuværende system med nationale skatter - et system, som er kompliceret, uklart og uigennemskueligt - og at styrke opfattelsen af en demokratisk måde at samle midler sammen på og en gennemskuelig måde at bruge de indsamlede midler på. Dette er så afgjort vores pligt, for det gælder også så vidt muligt om at afvise en holdning, som ofte er almindeligt udbredt i medlemsstaterne, og som kan sammenfattes med udtrykket "I want my money back" (jeg vil have mine penge tilbage) nemlig en slags nøje regnskab i medlemsstaterne, som EU-institutionerne passivt er genstand for. Dette bør efter min mening ændres, og jeg vil gerne gentage, at det er et obligatorisk skridt for alle demokratiske institutioner. De skal kunne regne med nogle sikre indtægter - som naturligvis godt kan være national skat, der i stedet bliver til EU-skat - men der skal under alle omstændigheder være tale om sikre indtægter, som specielt er tilegnet EU-institutionerne, og de europæiske borgere skal have et klart svar.
Disse metoder bør vi efter min mening altid følge. Hvis vi følger disse metoder, får de europæiske befolkninger en meget mere positiv og forstående holdning, fordi de kan se, hvordan vi reagerer på deres tillid, og hvordan vi bruger deres penge.
Endelig skal vi også tage ved lære af den irske folkeafstemning og af de efterfølgende overvejelser. De europæiske befolkninger ønsker at tage stilling til et stærkt og modigt projekt, og det skal de også kunne. De ønsker at tage stilling til et forståeligt projekt, og de vil have besked om den fremtid, de har til fælles med de andre europæiske lande. De er ikke fjendtligt indstillet på forhånd, og de er ikke afvisende, men de har ret til at få besked om og forstå alle de faser, de står over for, og som får indflydelse på deres dagligdag.
Eftersom det også i den nærmeste fremtid bliver os, der kommer til at træffe nogle vigtige beslutninger for alle de europæiske borgere, er det den vej, vi skal følge, og den retning, vi skal gå i. Og den kommende forsamling er det første spæde skridt i denne nye fase for EU-institutionerne.

Formanden
Tak, hr. formand.
Forhandlingen er afsluttet.
Jeg har modtaget seks beslutningsforslag om forberedelsen af Det Europæiske Råds møde i Göteborg, jf. forretningsordenens artikel 37, stk. 2.
Afstemningen finder sted kl. 12.00.
Formiddagens forhandling er hermed afsluttet. Mødet udsættes indtil kl. 12.00, hvor afstemningerne påbegyndes.
(Mødet udsat kl. 11.33 og genoptaget kl. 12.00)

Nogueira Román
Fru formand, mit forslag til forretningsordenen vedrører et emne, som jeg også har rejst andre gange her i Parlamentet, nemlig at der konstant dør afrikanere på de spanske kyster. For nylig døde 15 afrikanere efter at være påsejlet af den spanske Civilgarde på De Kanariske Øers kyster, og i denne uge er endnu en person død.
Det er min opfattelse, at vi bekymrer os meget, når der dør mexicanere i Arizonas ørken, men derimod er vi totalt ligeglade med, at der på vores egne kyster konstant dør mennesker, som søger arbejde i Europa. Jeg synes, at det nu er på tide, at Parlamentet og de europæiske institutioner træffer nogle foranstaltninger for at bekæmpe dette meget alvorlige problem, som berører os alle.

Formanden
Hr. Nogueira, vi tager Deres budskab til efterretning.

AFSTEMNING
Forslag til Rådets direktiv om ændring af Rådets direktiv 2000/29/EF om foranstaltninger mod indslæbning i Fællesskabet af skadegørere på planter eller planteprodukter og mod deres spredning inden for Fællesskabet (KOM(2001) 183 - C5-0162/2001 - 2001/0090(CNS) (Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter)

(Kommissionens forslag godkendtes)
Betænkning uden forhandling
Betænkning (A5-0182/2001) af Redondo Jiménez for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om statistiske undersøgelser, der skal foretages for at bestemme produktionskapaciteten i plantager med visse arter af frugttræer (KOM(2000) 753 - C5-0637/2000 - 2000/0291(COD))
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0204/2001) af Mayer, Xaver for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter om forslag til Rådets forordning om ændring af forordning (EØF) nr. 1696/71 om den fælles markedsordning for humle (KOM(2000) 834 - C5-0768/2000 - 2000/0330(CNS))
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)
Fælles beslutningsforslag om forberedelse af Det Europæiske Råds møde i Göteborg, den 15.-16. juni 2001
Inden afstemningen om henvisning 4
Blokland (EDD). (NL) Fru formand, i det fjerde led i beslutningsforslaget tales der om Hulthén-betænkningen og om Myller-betænkningen. Der mangler Blokland-betænkningen om Kommissionens meddelelse om opfyldelse af vores behov på en ansvarlig måde - integration af miljøhensyn i den økonomiske politik. Jeg foreslår, at dette tilføjes. Jeg har drøftet det med forslagsstillerne, og de kan tilslutte sig dette.
(Medlemmerne tilkendegav, at det mundtlige ændringsforslag kunne tages i betragtning)
Inden afstemningen om punkt 8

Frassoni
Fru formand, jeg har blot taget ordet, fordi jeg ønsker at tilpasse dette punkt til det punkt, vi vedtog i sidste uge, og derfor vil jeg gerne foreslå, at ordet "regeringskonference" erstattes med ordet "reform".
(Medlemmerne tilkendegav, at det mundtlige ændringsforslag kunne tages i betragtning)
Mundtlige ændringsforslag til punkt 40

Oostlander
Fru formand, jeg har et mundtligt ændringsforslag om at skærpe teksten i punkt 40 lidt, navnlig i begyndelsen. Der tales om UCK. Det mundtlige ændringsforslag lyder: "der stammer fra det såkaldte UCK og dermed beslægtede væbnede grupper." Jeg håber, at det er tydeligt, at dette er en skærpelse af teksten.

Sakellariou
Fru formand, det har vi diskuteret længe, og vi har selv forhandlet med hr. Oostlander. Vi kan ikke gå ind for dette mundtlige forslag. Det er desværre UCK og ikke de såkaldte UCK, og de er væbnede grupper og ikke alliancegrupperinger. Derfor er vi imod det mundtlige forslag.
(Mere end 12 medlemmer rejste sig for at tilkendegive, at de gjorde indsigelse mod de mundtlige ændringsforslag) Om ændringsforslag 41

Andersson
Fru formand, vi har foreslået en ændring i punkt 41, hvor vi gerne ser Makedonien erstattet med Den tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien. Jeg håber, at det er noteret, inden vi går til den endelige afstemning.

Formanden
Naturligvis, der er tale om en vigtig sproglig rettelse, som er anført på listerne. Der er således ikke behov for nogen afstemning herom. Rettelsen er noteret på behørig vis.

Posselt
Fru formand, i teksten står "den makedonske regering". Det er et mundtligt ændringsforslag, og det må undersøges, om der er uoverensstemmelse.

Formanden
Nej, der er tale om harmonisering af sprogbrugen, således at termen Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien anvendes konsekvent.
(Hr. Posselt udbrød: "Nej, det er ikke korrekt!") Dette er baggrunden for ændringen. Der kræves ikke nogen afstemning.
(Forslaget til beslutning vedtoges)

Posselt
Fru formand, det er en toppolitisk sag, og derfor vil jeg bede Dem om at få den undersøgt i det ansvarlige udvalg. Når nogen går frem på denne måde i sproglig henseende, er det et politisk problem. Så var det, som vi fremsatte før, også en sproglig korrektion!

Formanden
 Hr. Posselt, lad mig gentage, at jeg kan forsikre, at vi har undersøgt sagen. Der er ikke tale om politisk stillingtagen, der er tale om harmonisering. Der havde indsneget sig en sproglig fejl, og denne er hermed rettet.

Dupuis
Fru formand, efter min opfattelse har hr. Posselt ret. Det er et politisk valg, hvorvidt man vil ophøre med at anvende termen Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien, som ikke giver mening, og i stedet kalde landet ved dets navn, nemlig Makedonien.

McKenna
Fru formand, jeg bryder mig ikke om resultatet af denne afstemning. Kan vi ikke gøre det om og eventuelt først nedsætte et diskussionsforum? Det er det, vi beder det irske folk om at gøre i denne sag.

Formanden
Rettelsen har udelukkende til formål at opnå en kohærent tekst. Det er ikke rimeligt i en tekst at anvende flere betegnelser for en og samme stat. Det er indlysende. Når dette er sagt, skal det understreges, at der, såfremt Europa-Parlamentet ved en senere lejlighed ønsker at ændre gældende praksis, vil være tale om en politisk beslutning. Man kan imidlertid ikke tale om en politisk beslutning om anvendelse af et givet ord i en given tekst. Jeg tager det fulde ansvar for denne afstemning.

Indstilling ved andenbehandling (A5-0187/2001) fra Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om Rådets fælles holdning (13114/1/2000 - C5-0090/2001 - 1999/0068(COD)) fastlagt med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om luftens indhold af ozon (Ordfører: Davies)
(Formanden erklærede den ændrede fælles holdning for godkendt)
Indstilling ved andenbehandling (A5-0179/2001) fra Udvalget om Miljø­ og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om Rådets fælles holdning med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets forordning om ændring af
I. Rådets forordning (EØF) nr. 3528/86 om beskyttelse af skovene i Fællesskabet mod luftforurening (1466/1/2000 REV 1 - C5-0072/2001 - 1999/0159(COD));
II. Rådets fælles holdning med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets forordning om ændring af Rådets forordning (EØF) nr. 2158/92 om beskyttelse af skovene i Fællesskabet mod brande (14645/1/2000 REV 1 - C5-0073/2001 - 1999/0160(COD)) (Ordfører: Redondo Jiménez)
(Formanden erklærede de to fælles holdninger for godkendt)
Betænkning (A5-0202/2001) af Harbour for Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om forsyningspligt og brugerrettigheder i forbindelse med elektroniske kommunikationsnet og -tjenester (KOM(2000) 392 - C5-0429/2000 - 2000/0183(COD))
Inden afstemningen

Kauppi
Fru formand, plenarmødets finsksprogede ændringsforslag til denne betænkning er først modtaget her til morgen, det vil sige, at de 14 seneste ændringsforslag til plenarmødet først er modtaget på mit modersmål i morges. Jeg mener, at dette er en ulempe. Jeg kræver dog ikke, at afstemningen om betænkningen flyttes af den grund, men jeg vil gerne have, at Parlamentet er klar over, at det ikke går, at ændringsforslagene først kommer så sent på mit modersmål.

Formanden
Tak, fru Kauppi, jeg er helt enig med Dem i, at dette er uacceptabelt. Tak for Deres forståelse. Jeg skal sørge for, at det ikke gentager sig.
Inden afstemningen om ændringsforslag 47, 48 og 49

Harbour
Fru formand, inden vi stemmer om artikel 26, så har nogle kolleger gjort mig opmærksom på, at ordlyden i mit ændringsforslag 47, som jeg håber, at Parlamentet vil vedtage, ikke er helt entydig på de øvrige sprog. Jeg vil derfor læse den engelske tekst, der handler om radio- og tv-udsendelser.
Teksten lyder sådan: "... in pursuit of a public service broadcasting remit" (... som bringes i offentlighedens interesse). Jeg understreger det sidste ord, fordi det både skal omfatte offentlig radio- og tv-virksomhed samt private radio- og tv-selskaber, der arbejder i offentlighedens interesse. Det fremgår ikke klart på alle sprog. Hvis mit ændringsforslag vedtages, vil jeg bede Dem sørge for, at den endelige oversættelse til de øvrige sprog har det hele med.

Formanden
 Naturligvis, hr. Harbour. Vi skal i så fald undersøge sagen.
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)

Velkomstord
Formanden
 Kære kolleger, det er mig en stor glæde at kunne byde velkommen til hr. Olivio Dutra, som er guvernør for delstaten Rio Grande do Sul, og som har taget plads i den officielle loge.
(Kraftigt bifald)
Betænkning (A5-0181/2001) af Lulling for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om ændring af forordning (EF, Euratom) nr. 58/97 om statistik over erhvervsstrukturer (KOM(2001) 38 - C5-0031/2001 - 2001/0023(COD))
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0149/2001) af Torres Marques om forslag til Rådets direktiv om ændring af direktiv 77/388/EØF med henblik på forenkling, modernisering og harmonisering af kravene til fakturering med hensyn til merværdiafgift (KOM(2000) 650 - C5­0008/2001 - 2000/0289(CNS))
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0194/2001) af Miller for Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked om
I. forslag til Rådets forordning om særlige foranstaltninger for tjenestemænds endelige udtræden af tjenesten i Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber som følge af reformen af Kommissionen (KOM(2001)0050 - C5-0057/2001 - 2001/0027(CNS));
II. forslag til Rådets forordning om ændring af forordning (EURATOM, EKSF, EØF) nr. 549/69 om fastsættelse af de grupper af De Europæiske Fællesskabers tjenestemænd og øvrige ansatte, på hvilke bestemmelserne i artikel 12, artikel 13, stk. 2, og artikel 14 i protokollen vedrørende Fællesskabernes privilegier og immuniteter skal finde anvendelse (KOM(2001)0050 - C5-0058/2001 - 2001/0028(CNS))
(Ved successive afstemninger vedtoges de to forslag til lovgivningsmæssig beslutning)
Betænkning (A5-0207/2001) af Brok for Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik om arbejdsdokument fra Kommissionen om ASEM-Processens ("Asia Europe Meeting") perspektiver og prioritering i det nye årti (KOM(2000) 241 - C5-0505/2000 - 2000/2243(COS))
(Forslaget til beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0186/2001) af Fourtou for Udvalget for Andragender om andragender om brystimplantater af silikone, der er erklæret i overensstemmelse med kravene for behandling (andragender 470/1998 og 771/1998) (2001/2068(INI))
(Forslaget til beslutning vedtoges)

Sakellariou
Fru formand, det drejer sig om stykke 21 i Brok-betænkningen. Vi har stemt om det, og efter min mening har vi forkastet dette stykke. Men De har meddelt, at stykket er blevet vedtaget. Kunne De ikke være venlig at undersøge endnu en gang, hvordan det virkelig forholder sig?

Formanden
Det er korrekt. Den oprindelige tekst er vedtaget med lige mange stemmer for og imod, eftersom ændringsforslaget blev forkastet.

Sakellariou
Fru formand, jeg taler ikke om ændringsforslaget, men om afstemningen om stykke 21.

Formanden
Hr. Sakellariou, det bekræftes, at dette punkt blev vedtaget med stort flertal. Jeg beklager, men det er ikke muligt at gentage en afstemning.
STEMMEFORKLARINGER
Det Europæiske Råds møde i Göteborg

Folias
 Jeg stemte imod anden del af punkt 23 i det fælles beslutningsforslag om Det Europæiske Råd i Göteborg, og det gjorde jeg af følgende grunde:
For det første fordi der ikke findes et officielt forslag fra Kommissionen om gradvis afskaffelse af tobaksstøtten, men kun en henvisning fra Europa-Kommissionens formand, Romano Prodi, til debatten om bæredygtig udvikling. Formuleringen af punkt 23 er således upræcis.
For det andet fordi det er en hyklerisk idé, at man vil fjerne tilskuddene på tobak med det formål at bekæmpe rygning. Den er hyklerisk, fordi man i et EU, hvor der er underskud af tobak, opnår to ting med disse foranstaltninger. Man straffer tobaksavlerne i Sydeuropa, og man styrker tobaksavlerne i andre lande, tredjelande, hvorfra man skal importere tobak for at dække det underskud, der opstår, og det vil gå ud over EU's handelsbalance.
For det tredje fordi der er egne i Europa, f.eks. kommunen Xanthis i det nordlige Grækenland, hvor den sjældne tobakssort Basmas er den eneste afgrøde. Den har været dyrket i mange generationer, og dyrkningen af den er over 20.000 landbrugeres eneste beskæftigelse. Det foregår på svært tilgængelige, bittesmå bjergmarker på 30-300 m2, hvor der ikke kan dyrkes andet, og disse landbrugere vil blive helt forarmede, hvis man realiserer de idéer, der er fremsat.

Fatuzzo
Fru formand, jeg stemte for dette beslutningsforslag om Rådets kommende møde i Göteborg, da det indeholder et vigtigt punkt om, at vi skal gøre en indsats for at få et levedygtigt pensionssystem i EU - sådan står der - og at dette pensionssystem skal give dem, der har arbejdet, mulighed for at opretholde en ordentlig levestandard. Efter min mening bør EU ikke bare være tættere på borgerne, når det gælder økonomien, men også når de holder op med at arbejde og har ret til at få en pension, der giver dem en ordentlig levestandard, selv om de er blevet for gamle til at arbejde. Jeg håber således, at man virkelig går i denne retning.

McKenna
Fru formand, jeg stemte imod denne beslutning. Den indeholdt nogle gode elementer om udvidelse og bæredygtighed, men hvad angår forsvarspolitik, kunne jeg ikke acceptere tanken om en særlig udrykningsstyrke, der skal være driftsklar inden udgangen af 2001. Jeg støtter ikke en militarisering af Europa. En række aspekter af denne beslutning - bl.a. vedrørende forsvarsbudgetter - fremmer en militarisering af Europa.
Der er ét punkt, som jeg stemte imod under afstemning ved navneopråb, og det handlede om USA's missilforsvarssystem. Jeg mener ikke, at punktet var tilstrækkelig markant. Det accepterede angiveligt missilforsvarssystemet. Det er ikke tilstrækkeligt at blive holdt informeret. Vi skal ikke acceptere USA's missilforsvarssystem. Vi skal kæmpe imod det ved enhver given lejlighed og ikke blot sige: bare hold os informeret.
Generelt set synes jeg, at beslutningen peger i den forkerte retning. Den støtter en militarisering af Europa, hvilket jeg er imod. Jeg stemte imod. Hvis jeg kommer under voldsomt pres og bliver bedt om at stemme om, vil jeg måske skifte mening, sådan som den irske regering håber, at det irske folk vil gøre med hensyn til Nice-traktaten.

Dell'Alba
Fru formand, dette møde i Göteborg er meget vigtigt for de unge europæere, eftersom Nice-traktaten og det irske nej risikerer at gå ud over mange af de unges fremtid. I forbindelse med at vi udtalte os om mødet i Göteborg, bad vi derfor Rådet - og det er en opfordring, som jeg med denne stemmeforklaring også gerne vil rette til Dem, fru rådsformand, da De deltager på mødet i Göteborg og kan videregive denne opfordring med stor opbakning, nemlig med opbakning fra Europa-Parlamentet - om at skifte kurs og huske på, at man ikke kan føre EU-politik og træffe EU-beslutninger på samme måde, som diplomaterne gjorde det i 1600- og 1700-tallet. EU er noget helt andet og bør skabes af de folkevalgte og af et ad hoc-organ, som er tæt på borgerne og ikke mindst på de unge.

Gorostiaga Atxalandabaso
Fru formand, jeg stemte imod det fælles beslutningsforslag om forberedelsen af Det Europæiske Råds møde i Göteborg, fordi afsnit 8 om Unionens fremtid indeholder en opfordring til at nedsætte et konvent til forberedelse af den kommende regeringskonference ved udgangen af 2003 eller i 2004.
Den fælles holdning udelukker alle "statsløse nationer" i EU, det vil sige baskere, korsikanere, sardiniere osv.. I alt vil mere end 50 millioner mennesker blive udelukket fra denne debat. Det er udemokratisk og meget beklageligt. Derfor mener jeg helt klart, at det er en stor fejl at udelukke disse folk.
I sidste uge udelukkede vi et lignende ændringsforslag til Méndez de Vigo- og Seguro-betænkningen. Det er beklageligt, at den samme fejl gentages i dag.

Alyssandrakis
 Endnu en gang mødes EU-lederne for i befolkningernes fravær at træffe beslutninger om fremtiden. Den militære og politiske "krisestyring", den brand, der er udbrudt på Balkan og den øgede destabilisering i området udgør sammen med EU's udvidelse nogle af emnerne på dagsordenen. De får også besøg af USA's præsident til forhandlinger om, hvordan verden skal deles, og konspirationer om den nye stjernekrig.
Objektivt set gennemføres topmødet imidlertid i skyggen af den nylige folkeafstemning i Irland, hvor befolkningen forkastede Nice-traktaten. Hvor meget EU's ledelse end forsøger at nedvurdere resultaterne af den irske folkeafstemning, er den dog stadig en fordømmelse af den grusomme og umenneskelige politik, som de storkapitalistiske interesser gennemtvinger på dette kontinent. Deres reaktioner viser klart og tydeligt, at der er grænser for det borgerlige demokrati. De kommer med provokerende erklæringer om, at tidsplanen for ratifikationen af traktaten bliver overholdt på trods af resultatet af folkeafstemningen, hvorved de bekræfter, at deres demokrati er et kapitalens diktatur.
Den europæiske økonomiske situation og euroens fald vil sammen med andre økonomiske problemer blive imødegået med endnu hårdere og endnu mere befolkningsfjendtlige foranstaltninger, som rammer arbejdstagerne. Det vil ske ved at fremskynde de kapitalistiske omstruktureringer og ødelægge de sociale sikringssystemer for at sikre den europæiske kapitals konkurrenceevne og profitjagt, men det vil skabe endnu mere fattigdom, arbejdsløshed og usikkerhed blandt Europas befolkninger. Det er det Europa, de drømmer om, og det er på ingen måde arbejdstagernes Europa. Omtalen af miljøet og "bæredygtig udvikling", som det kaldes med et pænt ord, er blot røgslør, der skal skjule den neoliberale politik, der indføres, også inden for det samfundsgode, der hedder miljøet.
Europa-Parlamentets beslutningsforslag ikke blot accepterer disse retningslinjer, det går endnu videre. Virkeligheden fordrejes i et desperat forsøg på at overbevise befolkningerne om, at alt er til deres eget bedste. Det bifalder utvetydigt EU's militarisering og udtrykker håb om, at den første tilstedeværelse af den hurtige udrykningsstyrkes operative kapacitet vil kunne ses i løbet af 2001. Det kræver, at medlemsstaterne bruger enorme beløb på militæret, og at Det Europæiske Råd godkender et slagkraftigt og effektivt program om konfliktforebyggelse. Det fordømmer på hyklerisk vis UCK's terroristaktioner, men bifalder det pres, der lægges på Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedoniens regering via hr. Solana og hr. Patten. Og et bevis på Europa-Parlamentets geskæftighed er, at det også har fundet det hensigtsmæssigt at bifalde Kommissionens forslag om gradvis afskaffelse af tobaksstøtten!
Af alle disse årsager har KKE's medlemmer af Europa-Parlamentet stemt imod beslutningsforslaget.

Berthu
Efter folkeafstemningen, hvor Irland sagde nej til Nice-traktaten, har vi hørt så godt som alle tænkelige subjektive udlægninger, som vidner om føderalisternes i stigende grad antidemokratiske holdninger.
Nogle har med det sigte at kunne fortsætte ratificeringsprocessen, som om intet var hændt, stillet spørgsmålstegn ved afstemningsresultatets relevans under henvisning til den lave valgdeltagelse. Mener de virkelig, at afgørelser truffet af eurokraterne alene er mere demokratiske? Under alle omstændigheder skyldes den lave valgdeltagelse i Irland primært jasigernes manglende fremmøde, hvilket selvsagt heller ikke taler til Nice-traktatens gunst.
Ifølge en anden udlægning, som ligeledes er behæftet med mangler, skulle det irske nej være begrundet i særlige nationale forhold, så som ønsket om at fastholde landets neutralitet i forsvarspolitisk henseende, ønsket om ikke at blive nettobidragyder til EU, ønsket om at fastholde en restriktiv abortlovgivning mv. Disse spredte forklaringer er imidlertid utilstrækkelige. Der er én overordnet - eksplicit eller bagvedliggende - begrundelse for irernes nej, nemlig det irske folks ønske om at bevare friheden til selv at træffe beslutninger, hvilket skal ses i lyset af EU's tiltagende indflydelse, som yderligere skærpes med Nice-traktaten.
Ifølge en tredje udlægning har irerne med deres nej til Nice-traktaten sagt nej til den mellemstatslige model, der kendetegner traktatforhandlingerne, med den begrundelse, at denne er for uigennemsigtig. Det er måske nok korrekt, men man bør ikke heraf udlede, at ansvaret for disse forhandlinger fremover ikke bør ligge hos regeringerne, og at der i forbindelse med forberedelse og revision af traktaterne i stedet bør tages metoder i anvendelse, som i højere grad har overnational karakter. Vi bør tværtimod styrke de enkelte befolkningers indflydelse.
Værst er måske den gruppe, der ser det irske afstemningsresultat som en reaktion mod et Europa, som ikke er lydhør over for borgerne. Denne gruppe ser kun én mulig løsning på dette problem, nemlig at der snarest udfærdiges en europæisk forfatning. Denne løsning vil selvsagt kun forværre problemet ved at styrke den overnationale dimension.
Lad os derfor vurdere afstemningsresultatet med sund fornuft og konstatere, at der ganske enkelt er tale om en afvisning af det føderale Europa.

Bonde og Sandbæk
. Vi undlader at stemme om punkt 5: "glæder sig over, at man for nylig er nået til enighed om en fælles EU-holdning i forbindelse med forhandlingerne med ansøgerlandene", da vi ikke kan støtte den fælles EU-holdning (Nice-traktaten), men er for udvidelsen af EU.

Bordes, Cauquil og Laguiller
Vi har stemt imod dette beslutningsforslag, fordi det skitserer et Europa, som ikke er vores Europa, som ikke er arbejdstagernes Europa. Det er købmændenes, vekselerernes og de store industrikoncerners Europa. Det er en koalition af stater, hvor disse grupper er hjemmehørende.
De Europæiske Fællesskaber opstod for et halvt århundrede siden som et produkt af en møjsommelig indsats, ydet af de borgerlige kræfter i en række europæiske lande. Disse lande var tvunget til at finde sammen, hvis de ikke skulle forsvinde fra den verdensøkonomiske scene, men de var også rivaler. De pågældende landes interesser dannede grundlaget for De Europæiske Fællesskaber. Når EU i dag har vanskeligt ved at udvide Unionen til også at omfatte de østeuropæiske lande, vidner det således blot om EU's egenart.
Den fremtidige udvikling bør afgjort gå i retning af et forenet Europa, som omfatter hele Europa, og som beror på fuld lighed folkene imellem og ophævelse af grænserne landene imellem. Men en sådan udvikling skabes ikke af aftaler indgået mellem privatkapitalistiske koncerner, som udelukkende er optaget af egen fortjeneste og på ingen måde varetager befolkningernes interesser.
For at skabe et Europa, som reelt er forenet og underlagt befolkningens demokratiske kontrol, kræves grundlæggende sociale ændringer, som sikrer, at økonomi og samfund ikke domineres af private finanskoncerner.

De Rossa
Det irske nej var ikke et nej til udvidelsen. Ikke ét eneste politisk parti i Irland har argumenteret imod udvidelsen - kun én enkelt organisation uden partitilhørsforhold. Det irske folk har givet sin mening til kende om Nice-traktaten, og dets beslutning vil blive respekteret. Befolkningen i de øvrige 14 medlemsstater har også ret til at give deres mening til kende i overensstemmelse med deres forfatninger. Deres mening vil komme til udtryk gennem deres demokratisk valgte parlamenter. De skal ikke nægtes denne ret.
Irland er et demokrati med en suveræn befolkning, og derfor har det irske folk også ret til at beslutte sig for en tænkepause, inden det endeligt bekræfter eller forkaster sin nuværende beslutning. Jeg mener, at der nu er behov for en fortsat debat om Nice-traktaten. Jeg synes også, at de partier, der støttede Nice-traktaten, ved det næste parlamentsvalg i juli 2002 skal søge mandat til at fremlægge et nyt forslag om Nice-traktaten for befolkningen inden december 2002.
Jeg og min kollega John Cushnahan har udarbejdet et syvpunkts initiativ om foranstaltninger, der kan medvirke til at afdække problemerne og dæmpe ængstelsen i Irland. Jeg er glad for, at et af disse initiativer - oprettelsen af et irsk forum for Europas fremtid - er blevet vedtaget af den irske regering. Efter min mening skal det køre sideløbende med og i samspil med den europæiske konvention, som Den Socialdemokratiske Gruppe har foreslået, og som minister Lindh her til morgen har støttet som et forslag til Göteborg.
Det er ikke let at skelne de mange forskellige forhold - nogle indenlandske, andre europæiske - der lå til grund for det irske nej. Der er imidlertid en generel frygt i befolkningen for at miste kontrollen med regeringen og ens eget liv.
Befolkningen ved godt, at det europæiske projekt er nødvendigt og vigtigt, men de ved ikke, hvad deres egen rolle er. Konklusionen er, at hvis vi vil have folk i alle EU-landene til at starte et nyt eksperiment og dele deres demokrati, suverænitet og friheder, så skal vi som deres valgte repræsentanter gå forrest og nøje forklare, hvordan det hænger sammen.
De enkelte medlemsstaters og borgeres rettigheder skal garanteres. Det gøres bedst gennem en ny føderalisme baseret på en europæisk forfatning. Indtil videre har vi kun en svag gisning om, hvad det kan indebære. Vi skal bestige et bjerg, men jeg er ikke sikker på, at befolkningen i Irland og resten af Europa kan klare udfordringen, når de får chancen.

Evans, Jillian
Jeg stemte for den fælles beslutning, fordi jeg mener, at spørgsmålene om bæredygtig udvikling og klimaændringer er så vigtige i forbindelse med topmødet i Göteborg, at Europa-Parlamentet skal afgive en meget tydelig erklæring.
Jeg er imidlertid uenig i dele af beslutningen. Hvad angår afsnit 35 og 36, mener jeg ikke, at en militær alliance baseret på besiddelse af og trussel om brug af atomvåben kan arbejde for sikkerhed og stabilitet. For det andet er jeg helt imod forslagene om det amerikanske missilforsvarssystem - et system, der ville være forbudt i henhold til ABM-traktaten fra 1972, og som vil øge den internationale spænding. Jeg mener ikke, at det skal føres ud i livet, uanset om de europæiske partnere høres først.
Til trods herfor er der behov for en stærk politisk ledelse vedrørende bæredygtig udvikling, og jeg håber, at opfordringen til Rådet om at påtage sig denne rolle vil give fremskridt på internationalt plan. Endvidere er beslutningen om at se på Parlamentets egne arbejdsmetoder og afholde en årlig debat om bæredygtig udvikling et skridt i den rigtige retning.

Figueiredo
Nu, hvor man diskuterer Det Europæiske Råd i Göteborg, nogle dage efter folkeafstemningen i Irland, der sagde nej til Nice-traktaten, er det afgørende, at EU's ansvarlige politikere, herunder de forskellige medlemsstaters regeringer, drager alle de politiske konsekvenser af denne vigtige beslutning. I et demokrati bør resultaterne af en afstemning som denne respekteres. De ændringer i traktaten, som blev vedtaget i Nice, må derfor revideres, og man må ikke, således som det for nyligt skete med afstemningen om den betænkning, som det socialdemokratiske medlem António José Seguro var medforfatter til, insistere på, at der skal mere tempo på EU's føderalistiske integrationsproces, hvilket sætter grundlæggende dele af den nationale suverænitet og de små landes interesser på spil.
Det er beklageligt, at man i Göteborg ikke benytter dette topmøde til at overveje betimeligheden af den nuværende nyliberale, føderalistiske og militaristiske integrationsproces, herunder de lidet demokratiske fremgangsmåder, som man har taget i brug. Der må i stedet vælges en anden vej, hvor der udvises respekt for, at det er et samarbejde mellem lige og suveræne stater, hvor der arbejdes for fred og tilfredsstillelse af folkenes ægte behov. Derfor er det afgørende, at man i Göteborg gør fremskridt med hensyn til at støtte fredsprocessen i Mellemøsten og respektere det palæstinensiske folks rettigheder, og at man arbejder for miljøet og en bæredygtig udvikling.
Det er ligeledes vigtigt, at man melder klart ud over for George Bush, imod hans mere aggressive holdninger, ikke mindst imod det amerikanske projekt om et missilskjold og imod dødsstraffen, og at man kræver, at forpligtelserne fra Kyoto overholdes.

Katiforis
 PASOK's medlemmer af Europa-Parlamentet har stemt imod anden del af punkt 23 i beslutningsforslaget om Det Europæiske Råd i Göteborg, fordi vi mener, at afskaffelsen af tobaksavl i Europa, som denne bestemmelse sigter imod, ikke vil have den mindste indflydelse på den samlede mængde tobak, som den europæiske tobaksindustri bruger, fordi den europæiske del af udbuddet (omkring 30%) straks vil blive erstattet af import fra lande uden for EU, og det vil gå ud over de europæiske avlere. PASOK's medlemmer af Europa-Parlamentet mener ikke, at de sundhedsmæssige følger af rygning bekæmpes med ineffektive foranstaltninger, som blot har karakter af en tom gestus og blot tilfredsstiller de mennesker, der har koncentreret deres bekymring for de europæiske borgeres sundhed omkring et enkelt punkt af tvivlsom virkning, og deres behov for hykleri.

Krivine
EU-landene vil under det forestående topmøde i Göteborg utvivlsomt endnu en gang demonstrere deres manglende evne til at opbygge et demokratisk og socialt Europa. EU vil være ude af stand til at støtte en retfærdig og varig fredsløsning i Mellemøsten, og vil fortsat være vidne til Israels overgreb mod det palæstinensiske folk uden at kunne føre FN's resolutioner - resolution 242 og 338 - ud i livet og uden at kunne kræve bosættelserne fjernet.
Få måneder før euroens indførelse demonstrerer EU endnu en gang sin manglende evne til at gribe ind over for markedets diktatur, idet man lader internationale koncerner som Marks & Spencer eller Danone afskedige tusindvis af arbejdstagere, uagtet at disse koncerners overskud beløber sig til flere millioner euro. Der er behov for europæiske retsforskrifter, som forbyder børsstyrede afskedigelser. Der er behov for en afgift på kapitalbevægelser, og der bør sættes en stopper for de eksisterende skatteparadiser.
Ydermere vil medlemsstaterne set i lyset af den fejlslagne Nice-traktat fortsat fremme et Europa, som bekender sig til liberalismen, og som fortsat privatiserer offentlige tjenester og sætter spørgsmålstegn ved de sociale sikringsordninger.
Irlands forkastelse af Nice-traktaten ved den for nylig afholdte folkeafstemning vidner endnu en gang om, at EU's videre udvikling forudsætter befolkningernes tilslutning til projektet. Der bør afholdes folkeafstemninger om EU's fremtid, og chartret om grundlæggende rettigheder bør revideres og korrigeres. Det demokratiske underskud, der kendetegner forholdet mellem borgerne og disses repræsentanter, bør mindskes. I Göteborg afgøres EU's fremtid ikke i paladserne, som til lejligheden er omdannet til bunkere, men på gaden, hvor de fremskridtsorienterede kræfter vil være at finde.

Meijer
Der er stor forskel på myndighedernes Europa og borgernes Europa. Myndighederne vil have centralisering, ensartethed, liberalisering, besparelser og en storstilet magtdemonstration. Borgerne vil have demokrati, lille målestok, beskyttelse, faciliteter og ret til mangfoldighed. Hver gang indbyggerne i en af EU's medlemsstater får lov til i en folkeafstemning at udtrykke deres mening om en mere vidtgående europæisk integration, viser det sig, at omkring halvdelen af vælgerne afviser en sådan udvikling. Det er tidligere sket i Frankrig og i Danmark, og nu sker det igen i Irland. Det samme vil ske i Sverige og i Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland. I sidste uge forkastede 54% af de irske vælgere de forslag, som blev udarbejdet på regeringstopmødet i Nice i slutningen af 2000. Ikke fordi de ikke kan lide østeuropæere, men f.eks. fordi de med rette ikke har lyst til at blive trukket med ind i NATO's dristige militære foretagender. Med rette opfordrer en række af de beslutningsforslag, som er stillet om det kommende topmøde i Göteborg, til en mere effektiv miljøpolitik, til et socialt Europa og til respekt for albanernes rettigheder i Makedonien. Men i hovedtræk repræsenterer de stadig det forkerte Europa, der handler fra oven og nedefter.

Moreira da Silva
Bæredygtig udvikling står øverst på den internationale dagsorden. I denne uge vier EU den et rådsmøde - det i Göteborg. Næste år mødes det internationale samfund i Johannesburg til topmødet Rio+10, netop for at ajourføre deres strategi for en bæredygtig udvikling. Men lad os ikke stikke os selv blår i øjnene. Det internationale påstyr omkring dette begreb - bæredygtig udvikling (der jo blot betyder solidaritet med de kommende generationer og solidaritet folkeslagene imellem) - skyldes mere, at der er en 10 år gammel tidsplan, som skal opfyldes, end at der er en strategi, som skal gennemføres.
10 år efter miljøtopmødet i Rio de Janeiro, hvor staterne netop forpligtede sig til en udvikling, der ikke blot skulle omfatte den økonomiske og sociale dimension, men også den miljømæssige, tyder alle tegn fortsat på, at udviklingen ikke ligefrem er bæredygtig. Fra øget global opvarmning til større huller i ozonlaget. Fra farlige fødevarer til stigende resistens over for antibiotika. Fra spredning af kemiske produkter, særlig de ikke organisk nedbrydelige, til forarmet biodiversitet. Fra ophobning af industrielle affaldsstoffer til overbefolkede storbyer. Og det uden at nævne det frygtelige tegn på, at vores udviklingsmodel ikke er bæredygtig, som ligger i fattigdom og social udstødelse.
I denne sammenhæng har Rådet i Göteborg en ganske særlig betydning. Det skal på én gang vedtage en ny bæredygtig udviklingspolitik for EU og formulere grundlaget for den internationale strategi, der skal vedtages i Johannesburg.
Inden jeg udtrykker mine politiske ønsker for mødet i Göteborg, vil jeg kort berøre det institutionelle spørgsmål. At den svenske regering har besluttet at afslutte sit formandskab for EU med et rådsmøde om bæredygtig udvikling, fortjener den største ros - og set ud fra den politiske dagsorden må man sige, at dette formandskab virkelig har været en fornyelse. Rosværdigt er ligeledes det dokument, som Kommissionen har udarbejdet som basis for Rådets diskussioner "En bæredygtig udvikling i Europa for en bedre verden". Det er derimod kritisabelt, at Kommissionen fremlægger dokumentet så sent, at Europa-Parlamentet ikke kan nå at bidrage ordentligt til disse overvejelser. Idet jeg vender tilbage til de politiske spørgsmål, har jeg tre ønsker til Göteborg.
1) Rådet i Göteborg bør nå frem til en global strategi for en bæredygtig udvikling.
Det er EU's pligt at lede den internationale debat om en ny model for vækst, der hviler på nye former for produktion og forbrug. En model, hvor økonomisk vækst og social velfærd ikke forudsætter intensiv udnyttelse af ressourcerne. Göteborg er det rette sted til at tage hul på denne internationale debat, helt bortset fra, at det få måneder før et verdenstopmøde, der skal sætte denne globale udviklingsmodel i perspektiv, ikke blot ville være fuldstændig latterligt, hvis de 15 regeringschefer i Göteborg gav sig til rette blikket mod EU's egen navle, det ville også være ganske nyttesløst. Sagen er jo, at vi i denne globaliseringstid har brug for, at en europæisk politik for bæredygtig udvikling bidrager til og styrker den politik på verdensplan, der har bæredygtig udvikling som sit mål. I Göteborg vil man derfor forhåbentlig have blikket rettet mod Johannesburg ...
2) Rådet i Göteborg skal forpligte sig politisk - med præcise mål og handlingsplaner - til at rette op på den manglende bæredygtige udvikling i EU.
Göteborg skal være orienteret mod handling. Med præcise mål og tidsfrister. Derfor håber jeg, at Rådet vedtager følgende mål:
at nedbringe det europæiske udslip af drivhusgasser med 30% inden 2020 i forhold til niveauet i 1990;
at fjerne støtten til produktion og forbrug af fossile brændstoffer inden 2010;
at bringe de alternative brændstoffer til i 2010 at udgøre mere end 7% af alle brændstoffer anvendt til vejtransport og i 2020 mere end 20%;
at gennemføre en ny EU-politik for kemiske stoffer inden 2004 og inden 2020 at sørge for, at alle miljø- og sundhedsfarlige kemiske stoffer helt fjernes;
at vedtage, allerede i år, en plan (med virkning for landbrugs- og sundhedspolitikken) for nedbringelse af resistensen hos mennesker over for antibiotika;
at fuldstændig standse den igangværende forarmning af biodiversiteten inden 2010;
at vedtage lovgivning om miljøansvarlighed inden 2003;
at fremme offentlig vejtransport og jernbane- og skibstransport, så anvendelse af vejtransport i 2010 bringes ned under niveauet i 1998;
at opmuntre til anvendelse af vedvarende energikilder med det mål, at 12% af energien stammer fra vedvarende energikilder inden 2010 og 50% inden 2040.
3) Rådet i Göteborg bør lægge grundlaget for, at EU's fælles politikker bliver "grønne".
Opstilling af mere økologiske mål har ikke megen effekt, hvis de politikker, især de fælles, der skal virkeliggøre disse mål, er forkerte. Rådet må derfor angive "hvornår og hvordan" for omformulereingen af de fælles EU-politikker, der afstedkommer manglende bæredygtighed. Det gælder selvfølgelig først og fremmest den fælles landbrugspolitik, men også fiskeri-, transport- og energipolitikken samt de regler, der bestemmer struktur- og samhørighedsmidlernes fordeling.

Muscardini
Efter flere års fortvivlende stilstand har man nu i et par måneder sat EU's tempo i vejret på en vanvittig måde, der er uforståelig for borgerne. Borgerne har nemlig svært ved at følge med i alle de faser, som EU har gennemgået i det sidste stykke tid. Det gælder f.eks. undertegnelsen af Nice-traktaten - der fandt sted under almindelig utilfredshed og optøjer, som antiglobaliseringsbevægelser stod bag - den Forsamling, der udarbejdede chartret om grundlæggende rettigheder, de "fundamentalister", der ønsker at medtage dette charter i en europæisk forfatning, og de forslag, som man drøfter nu, og som tager sigte på at gentage forsamlingsmetoden i forbindelse med institutionsreformens udarbejdelse.
Alle disse faser er vanskelige at forstå for borgerne, som ikke fatter, hvorfor man udelukkende sætter tempoet op på visse områder, mens det går fortvivlende langsomt på de områder, der berører borgerne direkte. Mangelen på et europæisk økonomisk projekt, den vedvarende arbejdsløshed, den svage euro, som snart kommer i omløb, og den manglende fødevaresikkerhed er med andre ord blot nogle af de mange problemer, der gør borgerne bekymrede og usikre.
Vi vil gerne føre det ud i livet, som faktisk allerede er en del af EU's acquis, og vi ønsker en bredere debat med EU-borgerne, så man fjerner enhver frygt og tvivl, før man tager hul på nye faser for EU-institutionerne.
Vi undlader derfor at stemme.

Myller
Ud over, at jeg stemte for erklæringen om Det Europæiske Råd i Göteborg, vil jeg som forklaring på min stemmeafgivelse fremkomme med følgende:
Miljø er for første gang et hovedtema ved Det Europæiske Råd i denne uge i Göteborg. Strategien for bæredygtig udvikling skaber reelt indhold i Unionspolitikken og navnlig ved at forene økonomi, beskæftigelse og miljø. I EU's udvikling er dette et vigtigt skridt hen imod en ansvarsfuld opførsel også i det internationale samarbejde, som Kyoto-protokollens synlige forsvar er et eksempel på. Vi skal sørge for, at strategien for bæredygtig udvikling ikke bliver overskygget af topmødets andre aspekter.
I Göteborg skal EU's ledere gøre deres bedste også for at ændre USA's negative beslutning om Kyoto-aftalen. Når tillige Det Videnskabelige Akademi i USA er enig i nødvendigheden af aftalen, bør Bush-administrationen ikke have problemer med at vende tilbage til det gode selskab af ansvarsfulde stater.
Den irske beslutning om at stemme mod ratificeringen af Nice-traktaten skal tages op til alvorlig overvejelse. Unionens arbejdsmetoder skal genovervejes, og åbenheden skal styrkes. Når ikke engang statsoverhovederne, der forhandlede om traktaten, ifølge branchens forskere er helt klar over virkningerne af Nice-traktaten, kan man spørge, hvordan man i det hele taget kan tage fornuftig stilling til den.
Nu skal vi give al støtte til den åbne forberedelsesmodel, når den kommende unionsreform skal iværksættes. Borgerne skal kunne følge med i, hvad der sker i Unionen, og institutionsreformen kan ikke afvige fra dette princip.

Souchet
Resultatet af den irske folkeafstemning har givet anledning til reaktioner fra mange europæiske ledere, som enten har været direkte involveret i udarbejdelsen af Nice-traktaten, eller som i dag lovpriser denne. Mange af disse reaktioner vidner om, at traktaten skaber et Europa, som helt savner respekt for medlemsstaternes befolkninger. Hvordan kan man, hvis man tillægger det blot den mindste betydning ikke at krænke befolkningernes værdighed, som kommissær Verheugen med klar røst forkynde fra Ljubljana, endnu inden det endelige resultat af den irske folkeafstemning var kendt, at Irlands "veto" ikke ville lægge hindringer i vejen for EU's udvidelse i henhold til Nice-traktaten?
Holder vi os til kommissærerne, ser vi endnu et vidnesbyrd om denne totale mangel på forståelse for nationernes suverænitet, når hr. Barnier den 11. juni uden blusel udtalte sig på vegne af det irske folk til det franske dagblad Le Figaros læsere og belærte disse om, at forklaringen på det irske nej skal søges i tre forhold, som ifølge kommissærens indlæg ikke vedrører Nice-traktaten. Takket være den irske regerings ønske om nøje at overholde Irlands forfatning, har irerne som de eneste blandt medlemsstaternes befolkninger haft mulighed for at udtale sig om Nice-traktaten på den mest demokratiske måde, der gives, nemlig ved en folkeafstemning. Der har følgelig i Irland været en reel national debat om traktatens indhold og de udfordringer, den frembyder. Ikke desto mindre fastslår hr. Barnier, at det irske afstemningsresultat ikke sætter spørgsmålstegn ved Nice-traktaten som sådan.
Hr. Védrine, som oprindeligt vendte sig imod traktatudkastet, er nu fanget i maskineriet og taler i dag varmt for traktaten og anklager irerne for at have ladet sig rive med af en "selvtilstrækkelighedsbølge". Hr. Moscovici tilføjer et nyt aspekt, idet han glæder sig over, at spørgsmålet i Frankrig ikke lægges ud til folkeafstemning. Denne procedure, som mere end nogen anden er en demokratisk procedure, der giver folket mulighed for suverænt at udtale sig om et givet spørgsmål, regnes af ministeren blot for et påskud for nejkoalitionen til at give udtryk for dens modstand mod EU. Og Rådet (udenrigsministrene) afviste selvsagt på deres møde den 11. juni enhver tanke om genforhandling af Nice-traktaten med det sigte at tage hensyn til det irske folks ønsker, uagtet at disse er kommet klart til udtryk.
Disse holdninger efterlader det indtryk, at EU ringeagter medlemsstaternes befolkninger og med fast hånd bekæmper demokratiet. At EU udvikler sig i retning af bevidst tillukkethed for at unddrage sig befolkningernes krav og kontrol.
Det giver i dag ikke mening at hævde, at det irske nej hindrer EU's udvidelse. Denne vanskeliggøres af Nice-traktaten som sådan. Tværtimod kan det irske afstemningsresultat, som foreslået af Philippe de Villiers, bane vejen for en udvidelse, som ikke undergraver nationernes suverænitet. Man kan således dels opgive traktatens overnationale afsnit og lade bilagets bestemmelser om udvidelsen indgå i de fremtidige tiltrædelsestraktater og dels give ansøgerlandene mulighed for at indtræde i EU allerede nu, uden at dette kræver en ny traktat, idet landene får mulighed for at tiltræde traktatens mellemstatslige afsnit i dets nuværende form.

Theorin
Jeg har stemt imod punkt 30 og 31 inden topmødet i Göteborg.
Som jeg mange gange har sagt, er jeg imod et fælles europæisk forsvar samt øgede militærudgifter.
Derimod svarer punkt 32 vel meget godt til min holdning.

Titley
Fru formand, jeg ser meget frem til resultatet af Det Europæiske Råd i Göteborg. Det markerer afslutningen på et imponerende formandskab af den svenske regering, og jeg lykønsker mine svenske kolleger.
Stats- og regeringschefernes møde i Göteborg vil primært komme til at handle om udvidelsen. Det vigtigste punkt på dette topmøde er et gennembrud i udvidelsesforhandlingerne. Udfordringen for Europa i 1980'erne var oprettelsen af det indre marked. Udfordringen i 1990'erne var indførelsen af en fælles valuta. Udfordringen her i starten af det nye årtusinde består i at udvide EU på en måde, der sikrer stabilitet, fred og velstand til alle.
Udvidelsen er vigtig for at give øget handel, beskæftigelse og velstand til alle, for at medvirke til at højne den miljømæssige standard og nedbringe den grænseoverskridende forurening, for at fremme et effektivt samarbejde i kampen mod kriminalitet og narkotika samt for at forbedre minoritetsrettigheder og fremme fred, demokrati og stabilitet i Europa. Det er et vigtigt budskab at sende ud til EU-borgerne, der skal kende fordelene ved og konsekvenserne af en udvidelse.
Jeg håber meget, at topmødet også resulterer i markante fremskridt på miljøområdet. Miljøspørgsmål er en topprioritet hos EU's borgere. Vi skal prioritere en begrænsning af klimaændringerne og tage en ledende rolle i det globale samarbejde. Vi skal også blive enige om at arbejde hen imod konkrete mål for brugen af rene energikilder, et bæredygtigt transportsystem, håndtering af trusler mod folkesundheden og bedre udnyttelse af naturlige ressourcer.
Hvis Europa skal være et folkets Europa, skal vi have en mere "grøn" profil og arbejde målrettet med en nyskabende strategi for bæredygtig udvikling. Endvidere skal vi informere folk om den p.t. største udfordring for Unionen og dens borgere, nemlig udvidelsen. Alt for længe har vi tøvet med at fortælle denne historie, og det er på høje tid, at befolkningen informeres. Det er trods alt en god historie, der skal fortælles.
Indstilling ved andenbehandling (A5-0187/2001)

Fatuzzo
Fru formand, jeg stemte med glæde for dette direktiv om ozon. I sig selv beriger ozon som bekendt ilten, hvilket er sundt. Noget, der desværre ikke er sundt, er til gengæld ødelæggelsen af en del af det ozonlag, der befinder sig i luften, og det medfører en større stråling fra solen og den klimaændring, som vi alle frygter. Hvis dette sker, vil det som bekendt - og det er faktisk allerede tilfældet - gå ud over alle borgerne, og eftersom der navnlig er tale om den luft, vi indånder, vil det især gå ud over de ældre, som for manges vedkommende lider af luftvejssygdomme. Derfor håber jeg, at EU virkelig fortsætter med at arbejde i denne retning og bekæmpe luftforureningen.

Dell'Alba
Fru formand, hr. Fatuzzo taler med rette om de farer, luftens indhold af ozon indebærer for de ældre. Jeg vil gerne tale om de unge. Det er trods alt de unge, der rammes hårdest af disse problemer, hr. Fatuzzo. Fru formand, vi ved alle, at det primært er de unge, at det er kommende generationer, som i givet fald må undgælde for vores manglende indsats over for drivhuseffekten og hullet i ozonlaget og de risici, disse problemer afføder. Jeg glæder mig således også over dette direktiv og håber, det må give konkrete resultater, som kommer de unge i medlemsstaterne til gode. Det er vores håb, og det er på denne baggrund, vi har stemt for betænkningen.
Indstilling ved andenbehandling (A5-0179/2001)

Fatuzzo
Fru formand, fru Redondo Jiménez har udarbejdet en betænkning, der tager sigte på at beskytte EU's skove mod brand og luftforurening. Mange af de ældre og pensionister, der er medlemmer af Pensionistpartiet, som jeg har den fornøjelse at repræsentere her i Parlamentet, fortæller mig, at de har tid til rådighed, og at de gerne ville udføre et stykke samfundsnyttigt arbejde. Jeg foreslår derfor Parlamentet, at vi i de næste direktiver om dette emne benytter os af frivilligt arbejde udført af ældre, som er villige til at tage ud i skovene og holde opsyn, så der ikke opstår brand, og det gælder specielt de ødelæggende brande, som er en plage for hele vores grønne Europa.

Dell'Alba
Fru formand, det er de unge, som mere end nogle andre tager ud i vores skove på campingture, sommerudflugter og med spejderne. Af alle befolkningsgrupper er det de unge, som kommer mest ud i Europas skove. Og det er ikke alt, for de frivillige fra civiltjenesten beskæftiger sig netop med skovarbejde for at genskabe den skov, der risikerer at gå tabt eller under alle omstændigheder at tage skade. Jeg taler på vegne af mange unge, som er medlemmer af og stemmer på De Radikale, og jeg fortæller dem, at dette er en vigtig mulighed for Europa. Dette direktiv og fru Redondo Jiménez' betænkning er til gavn for de unge.
Betænkning af Harbour (A5-0202/2001)

Fatuzzo
Fru formand, det kan næppe bestrides, at de mennesker, der tilbringer mest tid foran fjernsynet - hvilket er en af målsætningerne i hr. Harbours betænkning - er de ældre. Derfor er jeg glad for, at EU med dette direktiv begynder at blive klar over, at det også er nødvendigt at gøre noget ved de programmer, der sendes i fjernsynet. Man skal ikke foretage en censur, som ingen ønsker, men efter min mening er det hensigtsmæssigt også at sende nogle kulturprogrammer, som seerne kan lære noget af, og som er nyttige for hele samfundet, så man ikke kun ser voldsfilm og udskejelser, der udelukkende er nedbrydende for de værdier, som de ældre har, men som mange unge desværre ikke længere har.

Dell'Alba
Fru formand, det kan godt være, at problemet også gælder for de ældre, men det gælder i høj grad for de unge og ikke mindst for børnene. Vi ved, hvor mange børn der ser fjernsyn, og hvor ofte børn ser fjernsyn alene uden forældrenes kontrol. De må således undvære det filter, som familien kan give dem - eller som det måske ikke er familien, der giver dem, eftersom statistikken viser, at mange børn fødes uden for ægteskab. Ud fra dette synspunkt er hr. Harbours betænkning vigtig, og det siger jeg netop af hensyn til Europas unge og til de mange, som fortæller os, at vi skal være opmærksomme på, hvad der sendes i fjernsynet - for slet ikke at tale om de interessekonflikter og de monopoler, man taler så meget om i disse dage - og jeg vil gerne tilføje, at det netop af hensyn til børnene og de unge er vigtigt, at EU gør en indsats på dette område.
Betænkning af Lulling (A5-0181/2001)

Fatuzzo
Fru formand, i fru Lullings betænkning står der på side 11 i begrundelsen, at nogle af de statistiske oplysninger, som virksomhederne anmodes om, er oplysninger om de pensionskasser, som disse virksomheders ansatte er med i. I den vedlagte formular, som jeg har kigget på, er det vigtigste, nyttigste og mest interessante spørgsmål, der kan stilles til disse virksomheder, desværre ikke medtaget. Hvad er det for et spørgsmål, man skal stille virksomhederne om pensionsfondene? Det er naturligvis følgende, fru formand: Er de pensionister, som er med i disse pensionsfonde, tilfredse med deres pension? Ellers er der nemlig noget, man bør lave om på!

Dell'Alba
Fru formand, hvem beskæftiger sig med virksomhedsstatistik? Det er som regel unge mennesker med kandidatuddannelse, unge mennesker, som ansættes af disse virksomheder, og som netop kommer fra universiteter, hvor der undervises i statistik. De unge mennesker spiller således en vigtig rolle i fru Lullings betænkning. Det vil jeg understrege kraftigt, og jeg vil gerne sige, at vi stemte for denne betænkning.
Betænkning af Torres Marques (A5-0149/2001)

Fatuzzo
Fru formand, i denne betænkning beskæftiger vi os med en forenkling af kravene til fakturering. Man taler også endelig om en bedre lovgivning for elektroniske underskrifter i fakturaer. Jeg er enig i, at man skal indføre elektroniske underskrifter, men efter min mening bør vi gøre en indsats for, at den elektroniske underskrift også bliver anvendt i de afstemninger, hvor det er nødvendigt med en underskrift. Som De ved, er der nogle nationale folkeafstemninger og lovforslag, som underskrives af borgerne. De skal underskrives af et vist antal mennesker, f.eks. af 500.000 borgere. De kunne underskrive disse udtryk for et direkte demokrati - det vil sige folkeafstemninger og lovforslag - ad elektronisk vej. Det ville være et tegn på større demokrati i Europas nationer.

Dell'Alba
Fru formand, jeg er helt enig i det, som hr. Fatuzzo sagde. Vi radikale kæmper ligeledes for at muliggøre brugen af den elektroniske underskrift og gøre den mere udbredt i Italien, og det er også i betragtning af de katastrofale resultater af det sidste nationale valg, hvor man på nogle stemmesteder kunne stemme lige til kl. 5.00 om morgenen, selv om de skulle have lukket kl. 22.00. Jeg vil også gerne understrege, at det netop er de unge forskere, som i de seneste år har invaderet hele verden med den nye teknologi - man behøver blot at se på gennemsnitsalderen for programmører for Java, Microsoft og hele denne nye teknologi - der har sørget for, at de unge er de mest interesserede i udviklingen af IT og de teknologier, der anvendes. Ud fra dette synspunkt kan jeg kun gå ind for denne betænkning, da mange af de unge, som stemmer på De Radikale, er meget opmærksomme på dette fænomen.
Betænkning af Miller (A5-0194/2001)

Titley
Jeg støtter fuldt ud min socialdemokratiske kollega Helena Torres Marques' betænkning, der sigter mod at lette den administrative byrde for erhvervsdrivende, der handler i hele EU. Den erstatter 15 forskellige nationale regelsæt for momsfakturaer med ét enkelt regelsæt. Det er endnu et bevis på Europas indsats for at skabe et blomstrende miljø for iværksættere og erhvervslivet i hele EU.
Forskellige regler for momsfakturaer i EU's medlemsstater er en hindring for mange virksomheder - specielt de små og mellemstore virksomheder. Dette forslag erstatter ikke blot de mange nationale regler for momsfakturaer med ét regelsæt, men omfatter også elektronisk fakturering og bestemmelser om brugen af elektroniske signaturer. Med indførelsen af ensartede foranstaltninger for forretningstransaktioner i hele Europa vil de mindre virksomheder få tillid til handel, ikke blot i Storbritannien, men i hele EU's indre marked.
Det indre marked har afgørende betydning for beskæftigelsen i det nordvestlige Storbritannien. Næsten 40% af de små og mellemstore virksomheder i denne region har samhandel med andre af EU's medlemsstater. Som medlem af det indre marked vil de have adgang til mere end 370 millioner potentielle kunder - hvilket er mere end seks gange så mange som i Storbritannien.
Jeg og mine kolleger fra Labour er opsatte på at få det indre marked til at fungere for det britiske erhvervsliv. Ved at give virksomheder fra Bury til Blackburn tillid til at bevæge sig ud på disse markeder vil denne foranstaltning bidrage til målsætningen og give øget handel, vækst og beskæftigelse i det nordvestlige Storbritannien.

Fatuzzo
Fru formand, jeg undlod at stemme om denne betænkning. Det gjorde jeg for at give udtryk for ønsket om, at det, der er en drøm for mange europæiske arbejdstagere, bliver til virkelighed. Med denne betænkning, fru formand, giver man de ansatte ved Europa-Kommissionen, der måtte ønske det - og det er en god ting - mulighed for at gå på pension som 50-årige, hvis de har 10 års anciennitet, og de får så udbetalt en pension på mindst 60% af deres grundløn. Jeg er glad på deres vegne, men jeg ville gerne have - og derfor undlod jeg at stemme - at vi kunne sige det samme til alle EU's arbejdstagere, eftersom man i alle medlemsstaterne fortæller dem, at de skal arbejde, indtil til de fylder 65 eller 70, at de skal arbejde mindst 30, 35 eller 40 år, og at de højst kan få en pension på 40% eller 50%.

Dell'Alba
Fru formand, hr. Millers betænkning er navnlig vigtig for ansættelsen i første lønklasse af de mange unge, som er blevet færdige med at læse, som skal ud på arbejdsmarkedet, og som bliver ansat i EU's institutioner. Jeg retter derfor min opmærksomhed mod disse unge tjenestemænd, for det forløb mod den fremtidige pension, som hr. Fatuzzo talte om, er naturligvis knyttet til en karriere, der indledes i en så tidlig alder som muligt, og således lige så snart det er muligt at blive ansat i EU's institutioner. Og det var disse unge tjenestemænd, jeg havde i tankerne, da jeg stemte for hr. Millers betænkning, og da jeg stemte for, at man i forbindelse med Kinnock-reformen også forbedrer vedtægten for EU's tjenestemænd og andre ansatte.

Bordes, Cauquil og Laguiller
Vi støtter afgjort tanken om at give tjenestemænd og midlertidigt ansatte i de politiske grupper mulighed for at udtræde af tjenesten med henblik på førtidspensionering, såfremt de selv ønsker det, på de i beslutningsforslaget anførte vilkår.
Vi kan imidlertid ikke tilslutte os begrundelsen for disse foranstaltninger, nemlig at oprette 1.254 nye stillinger, uden at dette indebærer øgede udgifter.
Vi må give udtryk for en vis skepsis, når det gælder måden, hvorpå disse stillinger tænkes besat, idet der primært er tale om "rationalisering og intern omrokering" frem for nyansættelser.
600 medarbejdere forventes at fratræde tjenesten, mens der kun påtænkes ansat 258 nye medarbejdere, hvilket vidner om, at forslagsstillerne primært forventer at pålægge de tilbageblevne en øget arbejdsbyrde.
Vi har på derfor valgt hverken at stemme for eller imod den foreliggende betænkning.
Betænkning af Brok (A5-0207/2001)

Fatuzzo
Fru formand, det glæder mig meget, at man fortsætter dialogen og samarbejdet mellem EU og ASEM-landene, det vil sige Brunei, Kina, Indonesien, Japan, Korea, Malaysia, Filippinerne, Singapore, Thailand og Vietnam. Der er også nogle andre og meget vigtige grupper lande i dette område, som er interesserede i dette, nemlig Indien, Pakistan, Australien og New Zealand. Jeg stemte for dette samarbejde, men jeg håber - og det er jeg glad for at kunne sige i denne stemmeforklaring - at disse landes og EU's repræsentanter gennem deres aftaler, kontakter og møder vil drøfte, hvordan vi bedst kan løse ældrespørgsmålet i Europa og Fjernøsten.

Dell'Alba
Fru formand, denne betænkning blev oprindeligt udarbejdet af hr. Dupuis, som desværre måtte opgive den, fordi hans linje ikke kunne godkendes af det ansvarlige udvalg, selv om det efter min mening var en linje, der er i tråd med Parlamentets angivelser, og som med rette kastede lys over de alvorlige krænkelser af menneskerettighederne i disse områder, navnlig i visse lande. Derfor undlod vi radikale naturligvis at stemme om denne betænkning - som vi er delvist uenige i - og det er netop, fordi den oprindeligt stammer fra et forslag af hr. Dupuis.
Når det er sagt, fru formand, vil jeg gerne sige, at hvis der er et område og en sammenhæng, hvor ungdomsaspektet er særligt vigtigt, er det Asiens nye generationer. Det er nemlig dem, der måske kan tage over efter den gamle generation af mandariner og de mange ældre, som desværre styrer disse lande, der ofte er diktaturstater. Jeg sætter min lid til de unge, og jeg håber, at EU gør det samme. Lad os gøre plads for de unge fra disse lande!
Betænkning af Fourtou (A5-0186/2001)

Krivine
Beslutningsforslaget om forbindelserne mellem EU's medlemsstater og Østasien (ASEM-processen) rummer positive aspekter. Det påpeges således, at respekten for menneskerettighederne og de demokratiske rettigheder, som tillægges stor vægt på det formelle plan, også reelt bør prioriteres højt. Det bør derfor regelmæssigt vurderes, hvilke fremskridt der (ikke) er gjort på dette felt, og der bør på baggrund af denne vurdering drages politiske konsekvenser. Beslutningsforslaget opfordrer endvidere til en styrkelse af den interparlamentariske proces for at undgå, at regeringerne og erhvervslivet får monopol på "dialogen" mellem Asien og Europa, og for at sikre, at også de folkevalgte forsamlinger inddrages. Der er grund til at støtte ethvert initiativ, som kan hjælpe os til at styrke den uafhængige og solidariske indsats, der ydes af sociale og folkelige bevægelser i Europa og Asien.
Beslutningsforslaget rummer imidlertid også negative aspekter. Punkt 26, som krævede overholdelse af ILO-aftalerne om organisationsretten og arbejdstagernes rettigheder, er udeladt. Vi ser endnu en gang en opremsning, som sidestiller "migrationsstrømmene" med "international kriminalitet" og "terrorisme". Endvidere fremgår det af beslutningsforslaget, at "respekt for verdenshandelsordenen" bør prioriteres højt. Man underlægger sig med andre ord WTO's diktatur og neoliberale dogmer. I denne forbindelse understreges det, at Asia-Europe Business Forum bør spille en afgørende rolle.
Jeg har på denne baggrund valgt hverken at stemme for eller imod det foreliggende beslutningsforslag.

Fatuzzo
Fru formand, jeg går naturligvis ind for, at man så afgjort reducerer brugen af silikone i brystimplantater. De må undskylde, at jeg fortæller Dem dette, fru formand, men i sidste uge drøftede jeg denne betænkning med min datter Cristina, som i øvrigt har været kandidat til Miss Italien, og jeg sagde følgende til hende: "Jeg er absolut modstander af, at der bruges silikoneimplantater, navnlig når det gælder kvinder. Nu bruger du dem vel ikke også?" "Hvad er det dog, du siger?," svarede hun mig. "Jeg ville aldrig bruge silikoneimplantater, for det har jeg overhovedet ikke brug for. Er jeg virkelig nødt til at tage til Strasbourg for at vise alle parlamentsmedlemmerne - som du vil fortælle om vores samtale - at jeg er velskabt fra naturens hånd og ikke har brug for noget indgreb?" Derfor tog jeg hende ikke med til Strasbourg, men nøjedes med at tage min mor, min søster og min kone med.

Dell'Alba
Fru formand, tillad mig at sige, at det er et stort savn, for hr. Fatuzzos datter er ikke bare meget smuk, men også meget sympatisk, og derfor skader hendes fravær Europa-Parlamentet.
Jeg vil gerne takke Dem for, at De var med på denne lille spøg, fru formand, og herefter vil jeg gerne sige, at når det gælder silikonebrystimplantater, er der en gruppe, hvor vi absolut bør forebygge de risici, som sådanne implantater kan medføre - vi kender trods alt stadig ikke deres undertiden sundhedsskadelige virkninger - og det er netop de unge piger, som måske er 15-16 år gamle, og som ser deres forbilleder på de forskellige fjernsynskanaler og tror, de kan komme til at se bedre ud - endda i deres unge alder - ved hjælp af et indgreb, hvor man indopererer silikoneimplantater. Ud fra dette synspunkt er de unge således en gruppe, som er særligt berørt af dette problem, og derfor er den betænkning, vi har vedtaget i dag, efter min mening navnlig rettet mod de unge.

Lambert
Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliance ser fru Fourtous betænkning om brystimplantater af silikone som et skridt i retning af at give kvinder, der overvejer sådanne implantater, lettere adgang til oplysninger om dem og deres eventuelle helbredsmæssige følger.
Betænkningen er også værdifuld derved, at den er en direkte følge af borgernes henvendelse til Parlamentets udvalg for andragender - en mulighed der er åben for alle EU-borgere, der har spørgsmål om EU-lovgivningen og dens gennemførelse eller om en eventuel mangelfuld lovgivning.
Andragerne var folk, der ofte var direkte bekymrede over silikoneimplantaternes sundhedsskadelige virkninger. De kontaktede udvalget med bevægende historier, STOA gennemførte undersøgelser, og denne betænkning afspejler resultaterne heraf.
Min gruppe glæder sig over henstillingen om yderligere og mere konkret forskning. Vi glæder os også over, at der anbefales en minimumsalder for sådanne kirurgiske indgreb. Det bekymrer os meget, at mange unge kvinder føler sig nødsaget til at ty til kosmetisk kirurgi for at opnå en mere perfekt krop og for at passe ind i samfundet. Vi så hellere, at samfundet var mere villigt til at acceptere folk uanset størrelse og form.
I en række medlemsstater er der behov for en effektiv regulering af kosmetisk kirurgi - specielt den private - og for fuld oplysning til alle patienter. Patientregistret er et vigtigt forslag, da det vil være til gavn for den fremtidige forskning og for kvinder, der er bange for eventuelle efterfølgende problemer med et bestemt implantat.
Jeg er sikker på, at meddelelsen fra Kommissionen vil omfatte Parlamentets henstillinger.

Meijer
Fabrikanter har opdaget et marked for kvinder, der som følge af brystkræft har måttet gennemgå en brystamputation. Anvendelse af silikone gør det muligt at rekonstruere kroppens ydre. Problemet er, at halvdelen af disse brystproteser begynder at lække efter fem år og efter 20 år endda mere end 95%. Derved kommer der gift ud i kroppen på disse kvinder. Denne gift kan forårsage betændelsesreaktioner, ødelæggelse af autoimmunsystemet og bindevævssygdomme. Under disse omstændigheder er det bedre ikke længere at bruge de sygdomsfremkaldende silikoneimplantater, men prioritere udviklingen af alternativer. Frankrig har i mellemtiden forbudt disse implantater, men andre medlemsstater fører en tøvende og omskiftelig politik. Jeg er enig med andragerne i, at brystimplantater af silikone ikke må bruges, så længe det ikke er bevist, at de er uskadelige. Ordførerens løsning, nemlig forbedring af informationen og registreringen, er dog et lille skridt i den rigtige retning, fordi det kan formindske antallet af ofre, men den er utilstrækkelig, fordi det fører til, at der fortsat vil være nye ofre også i fremtiden. Det er stadig absolut nødvendigt at beskytte kvinder bedre mod fabrikanterne, således at de ikke ofrer deres helbred på grund af deres ydre.

Sacrédeus
Jeg har stemt imod betænkningen.
Europa-Parlamentet har endnu ikke afklaret, hvad der er EU's opgaver, og hvad der er medlemsstaternes kompetenceområder. EU skal koncentrere sig om sine kerneområder og primære opgaver. Denne målsætning burde være indlysende, efter at det irske folk afviste Nice-traktaten ved folkeafstemningen den 7. juni.
Nærværende betænkning handler om silikoneimplantater med forslag om regler, bestemmelser, en 18-års grænse for brystimplantater af kosmetiske årsager og oprettelse af et europæisk patientregister.
Det burde være indlysende, at dette ikke er et EU-kompetenceområde, og at det ikke har noget at gøre med det europæiske samarbejdsprojekts hovedopgave, det vil sige at fremme fred i vores verdensdel.

Formanden
Såfremt der ikke er flere, der ønsker ordet, erklærer jeg mødet for udsat.
(Mødet udsat kl. 13.10 og genoptaget kl. 15.00)

Tilrettelæggelse af arbejdstid inden for vejtransport
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er indstilling ved andenbehandling (A5-0196/2001) fra Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender om Rådets fælles holdning (5919/1/2001 - C5-0134/2001 - 1998/0319(COD)) fastlagt med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om tilrettelæggelse af arbejdstid inden for vejtransport for mobile arbejdstagere og selvstændige chauffører (Ordfører: Hughes).

Hughes
Hr. formand, vores igangværende arbejde om arbejdstid går tilbage til 1993-direktivet, der udelukkede ca. 6 millioner arbejdstagere, hvoraf omkring 5 millioner arbejdede i de forskellige transportsektorer. Sidste års eftersyn af direktivet fik alle jernbanearbejdere, ikke-mobile arbejdstagere i de øvrige transportsektorer, offshore arbejdstagere og læger under uddannelse ind under direktivets anvendelsesområde. Endvidere er der indgået særlige aftaler for den maritime sektor og lufttrafikken.
Dette forslag om vejtransport skal således lukke et af de sidste huller, men det omfatter imidlertid ikke alle chauffører. I øjeblikket vil det kun gælde for arbejdstagere, der er omfattet af anvendelsesområdet for forordning 3820/85, og det gælder derfor ikke for flere kategorier af arbejdstagere, bl.a. dem, der beskæftiger sig med køretøjer under 3,5 t, rutebefordring i byer, taxikørsel samt køretøjer med indtil ni passagerer.
Ændringsforslag 5 fra Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender tilstræber en hurtig revision af forordningen for at medtage disse arbejdstagere. Mere alvorligt er den åbne mulighed i den fælles holdning for, at selvstændige kan udelukkes for altid fra dette direktiv. Det oprindelige direktiv fra 1993 gælder for arbejdstagere, men dette forslag har to retsgrundlag: Artikel 137 omfatter sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen, mens artikel 71 omfatter driftssikkerhed. Det gælder derfor også de selvstændige, og det med rette. Vi kan ikke udelukke de selvstændige. Hvis det er farligt for en chaufførs sundhed og sikkerhed samt for trafiksikkerheden i almindelighed, at en ansat chauffør arbejder længe i træk, gør det samme sig så ikke gældende for den selvstændige? Svaret er selvfølgelig jo.
Når en lastbil fylder bakspejlet, vil De så spekulere over, om chaufføren er ansat og veludhvilet, eller om han måske er selvstændig, træt og farlig? Derfor er det vigtigt at medtage alle chauffører - både af hensyn til sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen og af hensyn til driftssikkerheden.
Men der også et tredje vigtigt element, nemlig fair konkurrence mellem de forskellige transportformer. Jernbanetransporten er i øjeblikket omfattet af direktivet fra 1993, mens vejtransporten ikke er omfattet af noget, der nærmer sig en lignende ordning. Hvis vi virkelig ønsker at fremme overførslen af godstransport fra landevej til jernbane med alle de miljømæssige fordele, det indebærer, så er det også en meget vigtig overvejelse.
Mit kompromisforslag på dette punkt er det samme som Kommissionens ændrede udtalelse efter førstebehandlingen. I ændringsforslag 4 foreslår jeg en ekstra treårig overgangsperiode for de selvstændige, hvorefter de automatisk medtages. Dette forslag giver imidlertid også problemer. Selv en midlertidig udelukkelse kan give anledning til opfindsomme nye former for falske selvstændige og overenskomster, der tilsidesættes af skrupelløse arbejdsgivere. Derfor har Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender også foreslået en opstramning af definitionen på en selvstændig chauffør i ændringsforslag 10. De chauffører, der ikke opfylder de nævnte kriterier, vil være underlagt samme rettigheder og forpligtelser under direktivet som arbejdstagere.
Dette er nogle af de vigtige punkter i forslaget, men andre handler om definitioner på arbejdstid og rådighedstjeneste. Den fælles holdning er så vag i disse spørgsmål, at der kun er ringe grund til at forsøge at begrænse arbejdstiden på det grundlag. Vi har derfor foreslået en tilbagevending til definitionen i Kommissionens ændrede udtalelse i ændringsforslag 6. I ændringsforslag 15 foreslår vi, at referenceperioden for beregning af den gennemsnitlige 48-timers arbejdsuge skal begrænses til arrangementer, der er indført som resultat af overenskomstforhandlinger. Jeg foreslog Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender, at en chauffør skal have mindst 24 timers varsel forud for rådighedsperioder. Forslaget fik imidlertid ikke den ønskede støtte i udvalget, og jeg vil derfor anbefale Parlamentet at stemme for fru Lynnes kompromis i ændringsforslag 24 om 12 timers forudgående varsel.
I ændringsforslag 14 foreslår jeg, at natarbejde skal begrænses til otte timer med eventuelle midlertidige undtagelser på 10 timer, så længe den gennemsnitlige arbejdstid ikke overstiger otte timer over en referenceperiode, som fastsættes efter høring af arbejdsmarkedets parter. Mennesket er ikke et natdyr, og forskningen viser, at chaufførernes sundhed og sikkerhed er i størst fare ved natarbejde. Derfor er det også et vigtigt punkt.
Til slut vil jeg sige, at det centrale element er medtagelsen af de selvstændige. Jeg håber, at transportministrene kan overtales til at støtte det, da hele pakken ellers risikere at blive forkastet. Hvis det sker, vil man bebrejde dem det, og jeg håber, at vi kan samarbejde om at få denne brik til at falde på plads hurtigst muligt.

Smet
Hr. formand, vi er tilhængere af dette direktiv. Jeg vil ikke skjule, at der har været en hel serie diskussioner om præcise punkter. Det vigtigste punkt i betænkningen, som er drøftet i vores gruppe, er det punkt, hvori der står, at selvstændige chauffører skal medtages. Flertallet i vores gruppe er enig deri, men det ændrer ikke det faktum, at diskussionen, i modsætning til diskussioner under førstebehandlingen, hvor Kommissionen havde samme holdning som Parlamentet, nemlig at selvstændige chauffører skal medtages, nu forløber meget mere vanskeligt. Men jeg gentager, at flertallet i vores gruppe går ind for medtagelse af de selvstændige chauffører. Hvorfor går man ind for det? Den første grund er, at også en selvstændig erhvervsdrivende ligesom enhver anden selvfølgelig har ret til sikkerhed og sundhed på arbejdspladsen. En anden grund er konkurrencen. Det er uansvarligt at lade virksomheder, hvad enten de nu er selvstændige eller har ansat personale, konkurrere med hinanden på arbejdstiden, hvilket er tilfældet i Rådets og Kommissionens fælles holdning. En tredje grund er - det er sandsynligvis den grund, som befolkningen med rette er mest lydhør over for - at der sker talrige ulykker, som meget ofte skyldes den kendsgerning, at man har alt for lang arbejdstid, at der er for lidt kontrol, og at kontrollen oven i købet stadig vanskeliggøres af, at der begås svig med tachometre. Det er menneskene ofre for, hvad enten det nu drejer sig om turister, som rejser sydpå, eller bilister, som påkøres af en lastbilchauffør, der er faldet i søvn. Jeg synes, at det er vores pligt at finde en ordning for disse ting på europæisk plan. Det betyder ikke, at det ikke fortsat er genstand for diskussion.
Der er to punkter, som PPE-DE-Gruppen ikke vil støtte. For det første står der i den tekst, som blev behandlet i Kommissionen, at arbejdstagerne skal informeres om begyndelsen og varigheden af rådighedstiden 12 timer eller et bestemt antal timer forinden og inden udløbet af det foregående skift. Dette vil vi ikke støtte, fordi vi mener, at det i betragtning af trafikstrømmenes uforudsigelighed egentlig er alt for svært at tilrettelægge.
Det andet punkt er, at arbejdsgiveren ifølge ændringsforslag 8 skal regne den tid, der under køretøjets kørsel tilbringes ved siden af føreren, som arbejdstid. Her deler vi Kommissionens holdning om, at dette skal forblive rådighedstid og ikke arbejdstid.

Cercas
Hr. formand, fru kommissær, jeg vil starte med at sige, at vores gruppe går varmt ind for alle argumenter og alle ændringsforslag, som er stillet af hr. ordfører Hughes ved denne andenbehandling.
Jeg vil benytte min taletid til at understrege problemet med de selvstændige chauffører, for jeg mener, at de gode hensigter om sundhed og sikkerhed for mobile arbejdstagere, som Kommissionen og Rådet roser sig af, kan få sørgelige virkninger, hvis der fortsat stilles hindringer for medtagelse af de selvstændige chauffører i direktivet.
Mine damer og herrer, det er nemlig et faktum og ikke blot et skøn, at de tre grundlæggende principper, der bruges til at begrunde direktivets nødvendighed (chaufførernes sikkerhed og sundhed, færdselssikkerhed og loyal konkurrence), bliver ren retorik, hvis vi udelukker de selvstændige chauffører. Hvis vi ikke medtager dem i direktivet, kunne man faktisk sige, at chaufførernes sikkerhed og sundhed i et land som mit, hvor størstedelen er selvstændige, slet ikke bekymrer os overhovedet.
Rådet har mulighed for ikke at tage ansvar for situationer som i mit land, hvor mere end 400 chauffører, både selvstændige og lønnede, mister livet hvert år. Dette tal stiger med 20% om året. Hvorfor tages der kun hensyn til risikoen for et mindretal af disse chauffører? Fru Smet spurgte, om de selvstændige chauffører ikke er mennesker. Selvfølgelig er de det. Hvorfor glemme flertallet? Udsættes disse chauffører og de borgere, der kører på landevejene, ikke for de samme risici?
Lad os være seriøse. Hvis vi virkelig ønsker færdselssikkerhed og sikkerhed og sundhed for chaufførerne, betyder det intet, om de er lønnede eller selvstændige. De selvstændige tilhører ikke en anden race. De har endda mere arbejde end de lønnede. De skal passe deres lastvogne, deres forretning, de skal køre til på- og aflæsningsstederne, og dette lægges til deres maksimale arbejdstid, hvorimod alt dette trækkes fra de lønnede chaufførers maksimale arbejdstid.
Hvis dette argument ikke er tilstrækkeligt, mine damer og herrer, og man ønsker at bruge argumentet med den frie konkurrence, den loyale konkurrence, må man tænke på, at de lønnede chauffører vil komme til at køre færre timer, deres lastvogne vil køre kortere ture hver dag, og de vil nå senere frem til deres bestemmelsessteder. Hvordan vil sektorens virksomheder kunne stå sig i konkurrencen med dem, som arbejder under langt strengere, men økonomisk meget mindre belastende betingelser? Således er vores konklusion altså, at udelukkelse af de selvstændige chauffører vil få uheldige konsekvenser for disse chauffører, men også for hele sektoren.
Derfor appellerer vi til Rådet om, at det som kulmination på det allerede udførte arbejde medtager de selvstændige chauffører, hvis det ikke blot er retorik, og Rådet virkelig ønsker at sørge for sikkerhed og sundhed for alle chauffører, ønsker at sørge for færdselssikkerhed, ønsker at fremme den loyale konkurrence på fællesskabsplan og ønsker, at sektoren bevares. Hvis Rådet ønsker, at arbejdspladser og virksomheder bevares, hvis det alt i alt ønsker det direktiv, som vi fortjener i det 21. århundrede.

Sanders-ten Holte
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, Den Liberale Gruppe er ikke særlig glad for ordførerens forslag. For det første fordi de indeholder bestemmelser, som er umulige i praksis, og som skader selvstændige chaufførers konkurrencestilling. For det andet fordi reglerne ikke kan kontrolleres og ikke kan håndhæves. Det er således unødvendige bestemmelser, og sådanne er Den Liberale Gruppe altid imod. For det tredje er der tilstrækkelig national lovgivning, det tager den fælles holdning også hensyn til. Hvis der så overhovedet er behov for bestemmelser, er langt de fleste i min gruppe tilfredse med den fælles holdning. Transportsektoren består af nogle store virksomheder, og for deres arbejdstagere skal arbejdsvilkårene fastlægges ordentligt. Det er i det indre markeds interesse, at der findes europæiske rammer herfor. Men i transportsektoren arbejder der også mange små selvstændige chauffører. Det er selvstændige erhvervsdrivende med en eller to lastbiler, som betjener en meget betydelig del af markedet. De må kunne gøre deres arbejde, deres virksomhed skal være rentabel, deres tjenesteydelser skal være konkurrencedygtige, og de må ikke konfronteres med unødigt papirarbejde og unødige bestemmelser. En af vores vigtigste indvendinger er derfor rettet mod forslaget om, at de selvstændige chauffører også skal falde ind under denne lovgivning om tre år. Det er bedre først at se, hvad resultatet af forslagene er og først derefter se på, om de selvstændige chauffører også skal falde ind under dem, eller om der er brug for en særskilt ordning.
For så vidt angår natarbejde, vil vi tilslutte os de tider, som er beskrevet i den nationale lovgivning. Denne giver tilstrækkelige muligheder. Rådighedstiden giver os ligeledes problemer. Også her vil vi optræde pragmatisk. Chauffører får at gøre med uforudsete bilkøer, hvorved de må stoppe oftere, f.eks. for at spise. Der er andre grunde til, at de må vente længe. Hvis det alt sammen beregnes som arbejdstid, når chaufføren meget hurtigt op på sit maksimum, hvorved produktiviteten falder unødigt, og det har ikke ret meget at gøre med sikkerhed og sundhed.
Endelig er definitionen af arbejdstid alt for detaljeret. Også her foretrækker Den Liberale Gruppe at støtte den fælles holdning. De forstår af min tale, at der også er en række andre ting. Jeg kan ikke forklare disse regler for vælgerne. Den Liberale Gruppe vil stemme imod de pågældende ændringsforslag og for den fælles holdning.

Bouwman
Hr. formand, hr. ordfører, fru kommissær, jeg tror, at dette direktiv om tilrettelæggelse af chaufførers arbejdstid er af strategisk betydning. Mange glemmer, at vi har at gøre med en vejtransportsektor, som under pres fra speditører må kæmpe med en betydelig opsplitning. Der er temmelig mange små selvstændige erhvervsdrivende og en række store. Disse store har arbejdstagere, det har de små ikke.
På baggrund af liberalisering, cabotage, har vi her at gøre med et internationalt problem, som også kræver internationale løsninger. Der er tale om en gigantisk priskonkurrence, ikke blot inden for vejtransportsektoren, men også mellem de forskellige former for transport. Det blev også nævnt for lidt siden. Dette fører bl.a. til omfattende brug af underleverandører af både hjul (lastbiler) og chauffører.
Alt dette fører også til wildwestpriser, om jeg så må sige. Man kunne sige - og det har jeg ofte sagt - at sektoren til en vis grad er syg. Alt dette fører også til en social vild jagt, til snyderi med sociale forpligtelser, til påvirkning af arbejdstider og arbejdsvilkår og pres på lønninger. Hele tiden finder man på nye tricks. Dette er ikke det eneste. Vi har i mellemtiden udfyldt lakunen i Willy Betz-konstruktionen. Nu har vi at gøre med selvstændiggørelsen af chauffører, og frem for alt "falske" selvstændige spiller en rolle.
Hele denne udvikling er uheldig for sektoren, uheldig for miljøet (for billig transport skaber igen ny transport), uheldig for sikkerheden og uheldig i social henseende. Af denne grund synes vi, at denne lakune skal udfyldes. Lakunen i Willy Betz-konstruktionen for de østeuropæiske chauffører har vi allerede udfyldt ved hjælp af licenser. Her vil vi gøre det ved at inddrage ikke blot de "falske" selvstændige, men også de virkelig selvstændige i det, hvad angår køretiderne.
Vi synes med andre ord, at det er glædeligt, at alle, både arbejdstagere og selvstændige chauffører, skal holde sig inden for disse 48 timer. Desuden tror jeg, at hele definitionen af "falske" selvstændige er af stor strategisk betydning, og jeg vil rose ordføreren for denne meget solide fremgangsmåde. Proceduren med fælles beslutningstagning kræver af Parlamentet, at vi forhandler med fælles front.

Schmid, Herman
Hr. formand, min gruppe har samme opfattelse som de fleste andre grupper, nemlig at det er en god betænkning, og at det er på tide, at vi får en arbejdstidsregulering, der også gælder for vejtrafikken. Det har vi ventet længe på.
Sidst vi diskuterede tillægsgrupper - dengang gjaldt det læger og en del andre grupper - havde vi en lignende diskussion, men de selvstændige lastbilchauffører var endnu ikke med. Det er udmærket, at denne kategori nu også omfattes. Vores gruppe finder det også indlysende, at man ligestiller de ansatte og de selvstændige lastbilchauffører. Vi er temmelig sikre på, at hvis ikke man gør det, så vil der være mindre nøjeregnende transportvirksomheder, der organiserer sig på en måde, så de kan udnytte formelt selvstændige lastbilchauffører, som i virkeligheden er ansatte. Den form for fiksfakserier ønsker vi ikke i branchen.
Vores gruppe har fremsat to ændringsforslag. Vi kan støtte alle hr. Hughes' forslag, men på ét punkt ønsker vi at gå en smule hurtigere frem. Vi mener, at det er unødvendigt med en overgangsperiode på tre år. For det første har branchen længe vidst, at der skal indføres ændringer, så der har været god tid til en tilpasning. For det andet er der et synspunkt, som har været undervurderet, nemlig hensynet til medtrafikanterne. Man kan hævde, at overgangstidskravet er udtryk for hensyntagen til branchen, men det er så sandelig ikke udtryk for hensyntagen til medtrafikanterne. Hr. Hughes var jo også inde på, at de nye regler kan give betydelige problemer, også selv om man har en overgangstid. Vi mener derfor, at man lige så godt kan tage skridtet fuldt ud og gennemføre bestemmelserne uden overgangstid. Det er specielt vigtigt i spørgsmål om arbejdstidsregler for natarbejde og andre aktiviteter, der kan indebære en fare for trafiksikkerheden.
Vi støtter betænkningen, som den er udformet med ændringsforslag 25 og 26, der ligger sidst, og som handler om at fjerne overgangstiden fra forslaget.

Nobilia
Hr. formand, vi er generelt af den opfattelse, at ordføreren har udført et pænt stykke arbejde og behandlet spørgsmålet korrekt. Vi vil dog gerne fremsætte nogle bemærkninger til forslaget om, at selvstændige chauffører under alle omstændigheder skal medtages.
Efter vores mening er det hensigtsmæssigt, at man på forhånd fastlægger, at selvstændige chauffører skal medtages i det nye direktiv. Vi forstår naturligvis Rådets forsigtighed i den forbindelse, men vi mener alligevel, at hvis man lader Kommissionen foretage en efterfølgende og ikke fastlagt evaluering af konsekvenserne af en mulig udelukkelse her og nu, vil man blot være længere tid om at definere behovet.
Det er nemlig ikke kun de ansatte chauffører, der har brug for nogle mere hensigtsmæssige rammer - hvilket der i øvrigt også er taget højde for i de nationale kontraktlovgivninger - men først og fremmest de selvstændige chauffører, og det gælder navnlig dem, der kun råder over deres eget køretøj, eller som regelmæssigt kører i et af deres egne køretøjer.
Der er forskellige årsager, som spiller ind. En selvstændig chaufførs køb af køretøj indebærer ofte nogle ret store ratebetalinger, som chaufføren kun kan klare ved at øge sin arbejdsrytme. En anden årsag er den just in time-metode, som virksomhederne anvender for at skabe kontinuitet i produktionen, da de generelt har begrænset deres lagerplads. Det er således en metode, der kræver en konstant og uafbrudt levering af materialer til forarbejdning. Sammenhængen mellem disse to årsager får ofte de selvstændige chauffører til at tilsidesætte deres eget helbred og til ikke at holde nogle tilstrækkelige hvilepauser for deres egen sikkerheds skyld, hvilket risikerer at gå ud over deres egen og andres sikkerhed.
I øvrigt er der ingen tvivl om, at sikre udsigter til en regulering af også de selvstændige chaufførers arbejdstid er en måde at styrke nogle retfærdige konkurrencebetingelser på for hele sektoren og i hele EU, og samtidig skal man øge de nødvendige sikkerhedsforanstaltninger.

Bushill-Matthews
Hr. formand, fru Smet sagde, at flertallet af PPE-DE-Gruppen ønskede at medtage de selvstændige. Jeg er sikker på, at det er sandt. Men hun vil sikkert også give mig ret i, at der er en betydelig minoritet, der har den helt modsatte holdning. Her til morgen stod jeg for en pressekonference om erhvervslivets byrder. Talerstolen blev også benyttet af kolleger fra Østrig, Finland og Sverige - medlemmer fra flere andre lande ville også have deltaget, hvis de kunne - som havde nogenlunde de samme synspunkter, som jeg nu vil fremsætte for Parlamentet.
Siden offentliggørelsen af Hughes-rapporten er jeg personligt blevet bombarderet med klager fra den britiske sammenslutning af flyttefolk, passagerbefordringssammenslutningen, vejtransportsammenslutningen, godstransportsammenslutningen og den internationale vejtransportunion samt en række mindre lokale transportvirksomheder og selvstændige lastbilchauffører. De er alle sammen rystede over ændringsforslag, der vil betyde enden for britiske operatører, og de er forbavsede over, at disse forslag kommer fra et britisk medlem af Europa-Parlamentet.
Der er intet bevis for, at de selvstændige lastbilchauffører, der er afhængige af deres eget helbred og deres køretøjers sikkerhed i deres daglige virke, har behov for mere EU-lovgivning for at forbedre sikkerheden. Der er intet bevis for, at medlemsstaterne, da de vedtog den fælles holdning, var uopmærksomme på deres sundheds- og sikkerhedsmæssige ansvar. Der er intet krav til Parlamentet om at stramme lovgivningen her og nu.
Ordførerens ændringsforslag vil give lavere indtægter for erhvervschaufførerne og øge trafiktætheden, forureningen og transportomkostningerne. Da de britiske transportvirksomheder allerede har verdens højeste brændstofskatter, vil disse forslag være dråben for mange britiske landevejstransportvirksomheder. Forslagene viser heller ingen forståelse for industriens og arbejdstagernes behov. De tre sidste sætninger er ikke mine ord. De stammer fra den britiske vejtransportsammenslutning. De konservative britiske medlemmer af Europa-Parlamentet forkaster alle hr. Hughes' ændringsforslag, og vi bliver ikke de eneste.

Weiler
Hr. formand, kære kolleger, tilrettelagt arbejdstid er også forbedret arbejdsbeskyttelse! Det kan næppe være mere rammende for et område end for trafiksektoren. Jeg vil endnu en gang minde om formålet med dette direktiv. I artikel 1 står der, at formålet med dette direktiv er at beskytte de mobile arbejdstageres sikkerhed og sundhed i forøget omfang, at øge sikkerheden inden for vejtransport og i større grad harmonisere konkurrencebetingelserne. Jeg mener ikke, at den fælles udtalelse lever op til den, ja, den indeholder sågar modsætninger. Vores ordfører har stillet forslag, der desuden også er et fornuftigt bidrag til trafikpolitik og miljøpolitik.
Jeg vil gerne nævne tre punkter, hvor der er dissens med Rådet. Det vigtigste punkt - det er allerede blevet sagt - er medtagelsen af selvstændige. Hr. Bushill-Matthews, det er ikke rigtigt, at de selvstændige og speditørerne alle er imod Stephen Hughes' forslag. En række virksomheder har fuldt ud erkendt, at det betyder en ruinerende konkurrence, hvis de selvstændige ikke medtages. Jeg vil endnu en gang påpege konsekvenserne. Hvis det trods alt er en tredjedel af de 3,5 millioner selvstændige lastbilchauffører, der ikke bliver inddraget, vil vi lige pludselig have tusinder af chauffører i den såkaldt "falske" selvstændighed - en uønsket selvstændighed. Det kan jo ikke være rigtigt, at de skal acceptere dette.
Det andet punkt, hvor vi er i dissens, er natarbejde. Vi bør huske på, at alvorlige ulykker på vejene i Europa ikke sker på grund af tekniske fejl, men hovedsageligt fordi chaufførerne er overtrætte. Derfor mener vi, at otte timer er tilstrækkeligt til dette arbejde.
Det tredje punkt er rådighedstiden eller det tidsrum, hvor lastbilchaufførerne skal stå til rådighed. Vi mener, at fleksible arbejdstider skal være i alles interesse, både i arbejdsgivernes, speditørernes og arbejdstagernes interesse. Alligevel mener vi, at det vil være en fornuftig løsning, hvis der informeres om det med en dags varsel. Det kræver ganske vist intelligente logistiske løsninger, fru Smet. Det kan ganske enkelt ikke være rigtigt, at den måde, som det i øjeblikket foregår på med at flytte lageret på gaden på bekostning af lastbilchaufførernes rådighedstjeneste, skal fortsætte. Vi har brug for en fornuftig og ny gennemførlig løsning, og jeg mener, at Stephen Hughes har påvist denne løsning i sin betænkning.

Lynne
Hr. formand, jeg lykønsker Stephen Hughes med betænkningen. Jeg mener, at vi har lige vilkår for EU's transportvirksomheder, fordi de opererer på tværs af grænserne. Vi er meget bekymrede over, at nogle transportvirksomheder vil kunne underbyde deres konkurrenter i andre medlemsstater, hvis ikke vi vedtager dette direktiv. Derfor er det også vigtigt at medtage de selvstændige. Min kollega sagde ganske vist, at ELDR-Gruppen er imod en medtagelse af de selvstændige, men vi stod faktisk ret splittede i dette spørgsmål, og et betydeligt mindretal af os mener faktisk, at de selvstændige skal medtages. Der er flere grunde til, at jeg ønsker at medtage dem, men den væsentligste er endnu en gang, at de kan underbyde de andre transportvirksomheder, hvilket vil få enorme sundheds- og sikkerhedsmæssige konsekvenser. Jeg frygter også, at nogle af de mere skrupelløse arbejdsgivere vil gøre chaufførerne selvstændige blot for at bøje lovgivningen. Det vil ikke blot give flere dødsfald på vejene, men også sundhedsmæssige problemer for chaufførerne.
Jeg vil også gerne gøre opmærksom på, at Steven Hughes nævnte behovet for at varsle chaufførerne i god tid, inden de skal køre af sted med en ny last. Jeg ved, at hr. Hughes talte om en periode på 24 timer. Jeg fremsatte kompromisændringsforslaget om 12 timers forudgående varsel, og jeg er meget glad for, at han accepterer dette forslag. Det er kun rimeligt, at chaufførerne får tid til at sove, specielt inden de skal ud på en længere køretur.
Jeg håber meget, at direktivet bliver vedtaget, og at det kommer til at omfatte de selvstændige. Det er et skridt i retning af at give større sikkerhed og sundhed til ikke bare transportindustrien, men også til alle andre, der kører på vejene.

Hudghton
Hr. formand, målene med denne betænkning om at forbedre færdselssikkerheden og sikre et minimumsniveau for alle chaufførers helbred og sundhed er naturligvis prisværdige, men de skal sættes i forhold til virkeligheden og deres betydning for perifert beliggende områder som f.eks. det skotske højland og de skotske øer.
Jeg har modtaget mange breve, der udtrykker stor bekymring over de mulige konsekvenser af dette forslag. En transportvirksomhed på Arran, der ikke er den mest yderligt liggende skotske ø, påpegede f.eks., at der bruges mange timer på færgetransport til og fra fastlandet. Det er et problem, der kan have en negativ betydning for turiststrømmen til og fra områder som Skotland. En vognmand i Glasgow mener, at hvis alle hr. Hughes' forslag føres ud i livet, så vil vognmænd fra det europæiske kontinent afskrive Skotland som destination, fordi det ligger for langt væk. Fra Skotlands vestlige og nordlige øer skal man sejle med færge to eller tre gange, inden man kommer til det skotske fastland, hvorfra der ofte er meget langt igen til den endelige destination.
I betænkningens konklusion nævnes også ønsket om at sikre konkurrence på lige vilkår med andre transportsektorer, som er omfattet af lignende bestemmelser. Virkeligheden er imidlertid den, at der ikke findes noget alternativ til vejtransport for mange af Skotlands øer og landdistrikter. Et tidligere parlamentsmedlem fra Shetlandsøerne plejede gerne at påpege, at den nærmeste togstation fra Shetlandsøerne ligger i Bergen!
Skotlands vejtransportsektor straffes allerede økonomisk af den britiske regering med strafbeskatning af brændstof. Nogle aspekter af dette arbejdstidsforslag truer den allerede sårbare vejtransports eksistens. Jeg kan derfor fuldt ud tilslutte mig de mere restriktive forslag i denne betænkning.

Crowley
Hr. formand, ligesom mine kolleger vil jeg også takke Stephen Hughes for hans arbejde med denne betænkning. Det har været en meget vanskelig opgave og - undskyld ordspillet - en brostensbelagt vej mod målet. Det overordnede mål med betænkningen er at skabe øget opmærksomhed om sundhed og sikkerhed og forebygge illoyal konkurrence.
I betænkningen nævner Stephen sin bekymring over den fælles holdning. Jeg er enig med ham et stykke hen ad vejen. Nogle områder kan klart forbedres. Jeg er imidlertid også bekymret over nogle af de ændringsforslag, udvalget har vedtaget, samt over nogle af udvalgets standpunkter. Som nogle af kollegerne - specielt min skotske kollega - allerede har sagt, vil de perifert beliggende områder i Europa blive hårdest ramt af restriktionerne. F.eks. transporteres 98% af Irlands produktion ad landevejen. Vi har en hurtigt voksende økonomi, der er afhængig af en fleksibel og innoverende transportindustri. Allerede i 1993 grundlagde man princippet om, at direktiver ikke skal indføre administrative, økonomiske eller lovgivningsmæssige restriktioner, der kan skade sådanne virksomheder. Vi skal forsøge at nedbringe antallet af køretøjer på vejene, men der er ingen garanti for, at dette direktiv vil gøre det. Undersøgelser foretaget af den irske sammenslutning af landevejstransportvirksomheder viser tværtimod, at direktivet vil øge antallet af køretøjer på vejene, og at det hverken vil reducere færdselstætheden eller miljøskaderne.
Arbejdstidsdirektivet fra Rådet vil betyde højere udgifter for virksomhederne. Nogle af ordførerens ændringsforslag er for præskriptive - f.eks. ændringsforslag 6 - mens andre er for restriktive - f.eks. ændringsforslag 14. Ændringsforslag 17 vil pålægge medlemsstaterne yderligere forpligtelser, som er vanskelige at gennemføre. Ændringsforslag 19 indeholder et krav om en harmonisering af sanktioner. Det er vi ikke enige i. Denne sag bør overlades til medlemsstaterne, da der ellers vil være forskelle i gennemførelsen af disse sanktioner, sådan som man tidligere har set.
Endelig indeholder betragtning 14 visse betingelser vedrørende den gennemsnitlige arbejdsuge, der ikke opfyldes. Vi ønsker mindre administrative byrder, et mere afbalanceret forslag og retfærdighed for alle.

Pérez Álvarez
Hr. formand, fru kommissær, jeg vil gerne allerførst takke ordføreren for det gode arbejde og indsatsen for at nå frem til en indstilling ved andenbehandling, som er velafbalanceret og fleksibel, og som kan føre til et forlig, hvilket sandsynligvis ikke bliver nemt. Det er heller ikke nemt at nå det generelle mål om tilrettelæggelse af arbejdstid for personer, der udfører mobilt arbejde i forbindelse med vejtransport, for det er nødvendigt at tage hensyn til chaufførens sundhed og sikkerhed samt færdselssikkerheden og dermed den kollektive sikkerhed. Og fordi et andet mål bør være at undgå illoyal konkurrence. Jeg mener, at direktivet bør omfatte de selvstændige chauffører.
"Enhver arbejdstager har ret til sunde, sikre og værdige arbejdsforhold," står der i artikel 31 i EU's charter om grundlæggende rettigheder. Og en selvstændig chauffør er også definitions-, begrebs- og indholdsmæssigt en arbejdstager. Videre hedder det i samme artikels stk. 2: "Enhver arbejdstager har ret til en begrænsning af den maksimale arbejdstid, til daglige og ugentlige hvileperioder samt til årlig ferie med løn."
Eftersom teksten indeholder mulighed for medtagelse på visse betingelser, mener jeg, at den samtidig forsøger at eliminere den illoyale konkurrence, at sørge for, at de selvstændige får en fornuftig tidsperiode til at tilpasse sig til den nye situation, og at sikre, at de bliver beskyttet. Samtidig vil den fornuftige frist ikke opfordre til opløsning af virksomheder og overgang til "falske" selvstændige.
Alt i alt mener jeg, at henstillingen bør føre os til og bidrage til skabelsen af et mere retfærdigt og gennemskueligt samfund, hvor den illoyale konkurrence har vanskeligt fodfæste, og hvor der tages behørigt hensyn til både den selvstændige og den lønnede arbejdstagers sundhed, sikkerhed og værdighed.

De Rossa
Hr. formand, jeg glæder mig over hr. Hughes' afbalancerede betænkning. Den er en hyldest til hans politiske evner. Næst efter alkohol tror jeg faktisk, at træthed er den største dræber i trafikken, og det er også sandt, at hvis jeg var ansat som lastbilchauffør, så ville jeg nødig se mit job undergravet af en selvstændig chauffør, der var villig til at arbejde 18 timer i døgnet. Og hvis jeg var selvstændig chauffør og ønskede en rimelig balance mellem arbejdsliv og familieliv, ville jeg også nødig have min situation undergravet af det faktum, at det var muligt at have en arbejdsdag på 18 timer.
Det er formålsløst at hævde, at en selvstændig chauffør måske er mindre udmattet end en chauffør i et ansættelsesforhold. Mine egne personlige erfaringer siger mig, at det modsatte faktisk er tilfældet. En selvstændig chauffør har mange flere arbejdsopgaver og vil ofte være træt, allerede inden han sætter sig ind bag rattet, fordi han arbejder 10-12 timer om dagen. Derfor giver jeg min varmeste støtte til denne betænkning og bifalder de kompromisløsninger, som Stephen Hughes har fundet frem til. Det er også vigtigt at stramme op på definitionen af "selvstændig". Der har været megen misbrug af den løse definition af "selvstændig" inden for andre arbejdsområder.
Det er vores ansvar at finde en balance mellem behovene hos de ansatte og de selvstændige chauffører samt hos samfundet i almindelighed, så sidstnævnte sikres størst mulig sikkerhed. De stoler på, at vi sørger for sikkerheden og sikrer ansatte såvel som selvstændige chauffører lovmæssig beskyttelse mod sygdom og eventuelt for tidlig død på grund af overanstrengelse.

Pohjamo
Hr. formand, tilrettelæggelsen af arbejdstiden for de ansatte inden for vejtransport påvirker arbejdstagernes arbejdsforhold og også den logistiske funktionalitet. Det mest essentielle aspekt i hele sagen er direktivets anvendelsesområde. Kompromiset opnået i Rådet udelukker de selvstændige chauffører fra direktivet. Jeg mener, at Parlamentet også bør acceptere dette kompromis. De selvstændige chauffører skal ikke belemres med kunstige bestemmelser, der begrænser deres arbejdstid. Det vil uden tvivl føre til øget bureaukrati og vanskeliggørelse af de små virksomheders arbejde. Der vil man også gribe ind over for anvendelsen af den selvstændiges fritid på en måde, som er umulig at overvåge. Hvad angår trafiksikkerheden, har det ingen betydning, for de selvstændige chaufførers køretid er allerede i dag reguleret af andre regler.
En anden ting, jeg ønsker at sige noget om, er arbejdstidens ekstrabegrænsning med hensyn til natarbejde. Det vil give øget myldertidstrafik, svække trafiksikkerheden og øge omkostningerne.

Bastos
Hr. formand, det centrale punkt i dette forslag til lovgivning er, om det skal omfatte selvstændige chauffører. Ordføreren foreslår en overgangsperiode på tre år for den automatiske medtagelse af de selvstændige chauffører under dette direktiv, hvad der er fornuftigt, afbalanceret og rosværdigt. Rådets fælles holdning, der udelukker de selvstændige chauffører og ikke giver nogen sikkerhed for, at de bliver omfattet af den tilrettelæggelse af arbejdstiden, som man agter at indføre, ville derimod sætte den fælles transportpolitik på spil, ikke fremme sikkerheden på vejene og mere lige konkurrencevilkår, og forholde de personer, der har vejtransport som dagligt levebrød, en rimelig beskyttelse af deres sikkerhed og sundhed.
Dette forslag repræsenterer således et acceptabelt kompromis mellem de økonomiske aspekter på den ene side og færdselssikkerheden og chaufførernes sundhed på den anden. Hvis det, som vi håber det, bliver vedtaget, vil det ikke blot betyde en mindskelse af de trafikulykker, der er en følge af for lang arbejdstid, men også befordre en sundere konkurrence mellem de selvstændige og de ansatte chauffører samt gøre det muligt at bekæmpe fænomenet falske selvstændige chauffører, der har en konkurrenceforvridende effekt for denne sektor.
Hvad derimod angår den natlige arbejdstids længde, er Rådets løsning - især af hensyn til forholdene i periferien beliggende medlemsstater som Portugal - den rimeligste, altså 10 timer for hvert tidsrum på 24 timer. Chaufførerne i disse medlemsstater er nødt til at køre længere strækninger for at nå frem til de store forbrugs- og produktionscentre. Den eneste måde, som de kan nedbringe køretiden på, er ved at køre om natten, hvor trafikken ikke er så tæt. En reduktion af natarbejdet til otte timer ville betyde en urimelig forværring af konkurrencevilkårene til fordel for vejtransportørerne i de centrale medlemsstater.

Pronk
Hr. formand, jeg vil først og fremmest takke hr. Hughes for hans udførelse af en vanskelig opgave og for den måde, hvorpå han har gjort det. Jeg tror, at hans ændringsforslag i al almindelighed vender tilbage til Kommissionens forslag og også er i overensstemmelse med disse, med undtagelse af de to, som fru Smet netop nævnte. Men jeg vil også navnlig takke kommissæren, fordi hun havde mod til overhovedet at tilvejebringe denne fælles holdning, for det var en meget vanskelig opgave. En hel del regeringer var imod det, og den kendsgerning, at vi sidder her, skyldes hendes vedholdenhed. Hvad det angår, har hun præsteret mere end sin forgænger i denne sag. Jeg håber, at vi ikke glemmer dette i forbindelse med andre sager.
Jeg vil også takke fru Sanders-ten Holte. Hun har virkelig holdt en strålende liberal tale fra det 19. århundrede. Den kunne bruges som bilag til Dickens' historie om Scrooge. Jeg tror, den handlede om, hvorvidt man nu skulle arbejde i julen eller ej. Noget sådant får vi også nu.
Jeg tror, at det er vigtigt, at der er udarbejdet en fælles holdning. Det er også meget vigtigt, at vi alligevel forhandler om en række punkter i den fælles holdning, som ikke duer, navnlig problemet med de selvstændige. Jeg tror ikke, at vi dermed har fundet den endelige løsning, men vi gør det muligt at forhandle. De, som siger, at vi uden videre skal tilslutte os den fælles holdning, fratager Parlamentet dets magt. Det må de også forstå. De, som siger, at den nuværende ordning er god nok, må også høre om ulykkerne, navnlig ulykker med busser. Enhver, der er imod disse ændringsforslag, må, hvis der igen sker en stor busulykke, være helt klar over, hvad vedkommende anretter med den slags historier om, at der absolut ikke er behov for noget på dette område. Det kan ikke accepteres, at denne sektor, som jo er forholdsvis farlig, er den eneste sektor, som skulle være udelukket fra arbejdstidsdirektivet. Det er grunden til, at min gruppe i hvert fald går med til gode ændringsforslag.

Koch
Hr. formand, fru kommissær, lad mig begynde med at citere den tyske romantiker Novalis. Han, der måske var den første, der havde visioner om et frit og fredeligt Europa, sådan som vi forestiller os det i dag, skrev for ca. 200 år siden i hans meget berømte tekst Die Christenheit oder Europa (Kristenheden eller Europa) følgende: Alles ist gut, nur nicht immer, nur nicht überall, nur nicht für jeden (Alt er godt, blot ikke altid, blot ikke alle steder, blot ikke for enhver). Og han skulle vise sig at få ret. Vi møder næsten dagligt hans erkendelse i de europæiske fredsprocesser.
Direktivet, der er til debat i dag, om tilrettelæggelse af arbejdstid for personer, der udfører mobilt arbejde i forbindelse med vejtransport, og som er suppleret med de selvstændige chauffører, er et karakteristisk eksempel. Set ud fra de små og mellemstore virksomheders synspunkt, især de selvstændige chaufførers, har dette direktiv med dets grænseværdier for gennemsnitlige, præcist definerede maksimale arbejdstider, pauser og hviletider samt bestemmelser om natarbejde en utilstedelig og overflødig indvirkning på politikken om udformningen af deres arbejdstid, som de selv skal påtage sig ansvaret for. Set ud fra deres synspunkt er det sågar en påtrængende og styrende hæmsko, der er i strid med principperne om markedsøkonomi, og det bør altså forkastes.
Anderledes forholder det sig set ud fra social- og konkurrencepolitikernes samt færdselssikkerhedseksperternes synspunkter. Især i betragtning af at man stadig hyppigere hører skrækmeldinger som "på grund af overtræthed hos chaufføren påkørte en lastbil, der ikke var bremset, en personbil, der var behørigt parkeret som følge af tekniske problemer", men også med det for øje at undgå "falsk" selvstændighed og den dermed forbundne forebyggelse af illoyal konkurrence, burde vi have haft direktivet for længe siden.
Desuden bør tilvæksten i beskyttelse af sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen for beskæftigede i transporterhvervet ikke gå upåtalt hen. For mig, der er en konsekvent forkæmper for den sociale markedsøkonomi, handler det derfor om mennesket først og så økonomien. Jeg henstiller altså til, at det er i alles sikkerhedsinteresse, også for dem, der færdes i trafikken til fods, at stemme for at skærpe den fælles holdning.

Fatuzzo
Hr. formand, det er en stor dag for chaufførerne i dag. Som alle var inde på, er vi ved at give dem et mere roligt og menneskeligt arbejde, og det er hr. Hughes' fortjeneste. Men hvorfor bruger vi ikke "Hughes-proceduren" i hr. Hughes' betænkning?
Når det er sagt, vil jeg sige noget om selve emnet. Vi befinder os i Hudson Bay for 40 år siden, og det er tåget og koldt. Skibet Andrea Doria nærmer sig New York. Desværre er styrmanden og kaptajnen årsag til den katastrofe, at skibet synker, og det var måske, fordi de havde arbejdet i for mange timer og derfor var lidt ukoncentrerede. Hvis de havde arbejdet i færre timer, var dette måske ikke sket. Og vi vil ikke have, at vores biler og lastbiler lider samme skæbne som Andrea Doria.
Efter at have mindet Dem om en stor italiener, Andrea Doria, der er født i Genova ligesom jeg, vil jeg gerne minde Dem om en anden stor italiener, nemlig Galileo Galilei. Hvorfor vil jeg det? Det vil jeg, fordi vi sender satellitsystemet Galileo ud i rummet, og dette system skal kunne følge, kontrollere og overvåge de europæiske chaufførers køretid.

Formanden
Mange tak, hr. Fatuzzo, fordi De har delagtiggjort os i Deres mange erfaringer på dette område. Når De taler om Galileo Galilei og lign., vil jeg gerne fra min side henlede Deres opmærksomhed på Den Flyvende Hollænders transportproblemer. De har ikke ret til at svare.
Jeg giver ordet til kommissæren, fru de Palacio.

De Palacio
Hr. formand, jeg vil først og fremmest takke ordføreren, hr. Hughes, og alle medlemmerne af Parlamentets Udvalg om Beskæftigelse og Sociale Anliggender og af Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme for deres arbejde.
Som De ved, har dette direktiv en særlig betydning for mig. Faktisk forelagde Kommissionen i slutningen af 1998 sit første forslag til indførelse af fælles bestemmelser for alle professionelle chauffører, og siden har dette direktiv fulgt en kompliceret og kroget vej og har været blokeret i Rådet i alle de år, der er gået.
I 2000 blev der vedtaget en ændring af det generelle direktiv om tilrettelæggelse af visse aspekter af arbejdstiden, direktiv 93/104/EF, med det formål at medtage mobile og ikke-mobile arbejdstagere i transportsektoren. Imidlertid er det værd at bemærke, at de mobile arbejdstagere trods denne ændring kun er omfattet på enkelte områder, bl.a. især en gennemsnitlig ugentlig arbejdstid på 48 timer, årlig ferie, helbredskontrol af natarbejdere og garanteret minimumshvileperioder. Derfor er der stadig mening i at fastholde og kæmpe for det direktivforslag, som vi her behandler.
Da jeg havde konstateret, til hvilket punkt det var vanskeligt at få arbejdet i Rådet til at fortsætte, og eftersom jeg var opsat på at gå et skridt videre, også selv om det ikke var det optimale skridt, forelagde jeg i slutningen af 2000 et ændret direktivforslag, der som bekendt omfattede automatisk medtagelse af de selvstændige chauffører på langt sigt, rent konkret efter 3 år.
Jeg er helt enig i det, der er blevet sagt her, for Generaldirektoratet for Energi og Transport beskæftiger sig med at regulere chaufførernes arbejdstid ud over selve køretiden af sikkerhedsmæssige årsager. En chaufførs træthed afhænger nemlig ikke af, om han er selvstændig eller lønnet. De må ikke på nogen måde være i tvivl om, at dette er min holdning. Da jeg kender vanskelighederne, foreslog jeg derfor Rådet og Parlamentet en tekst, hvor dette forhold var ændret med en overgangsperiode på 3 år for medtagelse af de selvstændige chauffører, men medtagelsen skulle ske automatisk.
Jeg behøver ikke minde Dem om de lange drøftelser i Rådet, som resulterede i en fælles holdning om et kompromis, som blev accepteret af alle stater, alle tilstedeværende delegationer, og som også undertegnede accepterer på vegne af Kommissionen. I denne forbindelse vil jeg gerne sige Dem, mine damer og herrer, at jeg mener, at selv om det ikke er perfekt, er det dog et skridt fremad. Det er værd at bemærke, at én ting er korrekt i argumenterne fra de forskellige medlemsstaters delegationer og fra ministrene, nemlig at det er meget vanskeligt at udføre en virkelig kontrol med de selvstændige chauffører. Så selv om de selvstændige chauffører ikke er medtaget, er det altså alligevel et skridt fremad.
Det er et kompromis, som jeg har accepteret, selv om jeg ikke kan lide det, og jeg siger det meget klart. Mine damer og herrer, De må forstå, at jeg altid er loyal over for mine kompromiser, og derfor står jeg ved det og kan ikke støtte en række af de ændringsforslag, som De stiller, og som jeg egentlig gerne ville acceptere, fordi jeg er helt enig i deres indhold, men jeg har en forpligtelse over for Rådet. Når der, som jeg forventer, opnås forlig - for jeg tvivler på, at Rådet vil nå frem til et kompromis, som omfatter automatisk medtagelse af de selvstændige chauffører, således som det efter min mening burde - vil dette ikke være til hinder for, at jeg vil gøre brug af alle mine evner for at søge at nå frem til en løsning, der kan frigøre den situation, som uden tvivl vil opstå på dette tidspunkt.
Jeg henviser her til en række ændringsforslag, som vil blive opregnet konkret i morgen, og som jeg på nuværende tidspunkt ikke kan acceptere, selv om jeg er enig i indholdet. Jeg kan godt acceptere ændringsforslag 7, 11, 14 og 16, som alle omfatter forhold, der allerede var indeholdt i det ændrede direktivforslag, og som ikke helt er omfattet af kompromiset med Rådet, og jeg mener, at de forbedrer direktivets overordnede indhold.
Ligeledes har vi kunnet bekræfte, at ændringsforslag 9 og 21 giver teksterne mere klarhed, og at ændringsforslag 18 og 22 principielt yder bedre beskyttelse, hvor der måske bør overvejes en justering med hensyn til selve formuleringen, men indholdet kan vi ikke acceptere.
Det samme gælder for ændringsforslag 3, 5, 8, 12, 15, 17 og 19, som ikke kan accepteres, enten fordi de risikerer at komme i konflikt med de eksisterende bestemmelser i forordning nr. 3820/85 eller nr. 3821/85 eller endog direktiv 88/599, eller fordi det kan blive vanskeligt at gennemføre dem.
Jeg vil gerne minde Dem om, at arbejdstid og køretid er to forskellige ting, som reguleres af to forskellige juridiske instrumenter. I denne forbindelse vil ændringsforslag 23 betyde en uforholdsmæssig administrativ byrde, og jeg kan derfor ikke acceptere det. Som hr. Hughes sagde i begyndelsen af sit indlæg, og som også andre talere har nævnt, er det essentielle medtagelsen af de selvstændige chauffører, hvilket i henhold til det forslag, som jeg i sin tid udarbejdede, skulle ske automatisk. Efter min mening er dette på baggrund af forordningens iboende logik baseret på, at træthed er en risiko for sikkerheden, og derfor forelagde jeg som ansvarlig for Generaldirektoratet for Energi og Transport et forslag herom, for ellers ville det kun have været en sag for kommissæren med ansvar for sociale anliggender og ikke for mig. Jeg gør det af sikkerhedsmæssige årsager. Selv om jeg fuldt ud deler denne bekymring, har jeg en forpligtelse over for Rådet, som jeg bør overholde, men De ved, mine damer og herrer, at De kan regne med, at jeg vil forsøge at finde løsninger i forligsforhandlingerne, og jeg håber, at det endelige resultat heraf bliver lige så positivt, som vi alle ønsker.

Formanden
Mange tak, fru kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.00.

Skibsfart
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende betænkninger:
(A5-0208/2001) af Sterckx for Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om oprettelse af et europæisk overvågnings-, kontrol- og informationssystem for skibsfarten (KOM(2000) 802 - C5-0700/2000 - 2000/0325(COD));
(A5-0205/2001) af Mastorakis for Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om oprettelse af et europæisk søfartssikkerhedsagentur (KOM(2000) 802 - C5-0702/2000 - 2000/0327(COD));
(A5-0201/2001) af Esclopé for Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om oprettelse af en fond for erstatning for olieforurening i europæiske farvande og dertil knyttede foranstaltninger (KOM(2000) 802 - C5-0701/2000 - 2000/0326(COD)).

Sterckx
Hr. formand, fru kommissær, dette problem har to sider. Vi må absolut ikke søge at begrænse transporten på havet. Det er en miljøvenlig form, og det er økonomisk meget nødvendigt. Men vi må samtidig begrænse de risici, som er forbundet dermed. Vi må regulere trafikken bedre, om jeg så må sige. For hver ulykke på havet rammer ikke blot de direkte involverede, folk på skibet, men også enhver, som bor ved havet og lever af havet. Efter ulykken med Erika har vi arbejdet hurtigt. Nye ulykker har imidlertid fortsat sat os under pres, og vi må således absolut træffe foranstaltninger. Jeg vil gerne takke Kommissionen og mine kolleger fra Transportudvalget for det gode samarbejde, hvorved dette udvalg enstemmigt kan stille et forslag.
For det første skal skibstrafikken følges bedre, idet vi således skal øge kyststatens og havnestatens beføjelser og pålægge dem en, om end lille, begrænsning af retten til fri passage. Vi må ikke glemme, at Erika forliste 70 km ud for Bretagnes kyst, det er altså meget langt uden for territorialfarvandet.
For det andet skal vi indføre en automatisk indberetningspligt gennem transpondere. På dette punkt har jeg udformet Kommissionens forslag lidt mere detaljeret. Jeg synes også, at det er nødvendigt, at de oplysninger, som automatisk indløber, også automatisk udveksles mellem de forskellige medlemsstater. Det sker i øjeblikket alt for lidt. Det må vi fastlægge bestemmelser om. Transponderens rækkevidde, som nu udgør 30 sømil, bør vi hurtigst muligt udvide og gå over til, hvad man på engelsk kalder longrange.
For det tredje den sorte boks. Det er et vanskeligt punkt, der allerede blev taget op i hr. Watts betænkning, som faktisk mere eller mindre kørte fast på dette punkt. Jeg synes, at Parlamentet fortsat skal udøve pres på IMO, og at vi således ikke skal afvige fra vores tidsplan.
For det fjerde det af Kommissionen foreslåede forbud mod afsejling i dårligt vejr. Jeg indrømmer, at dårligt vejr spillede en vigtig rolle ved de ulykker, som er sket, men vi er i Transportudvalget ikke tilhængere af den af Kommissionen foreslåede almene foranstaltning. Sommetider er det mere sikkert, at skibe i dårligt vejr igen er uden for havnene end inden for. Enhver havn eller ethvert skib er specifikt. Vi må heller ikke glemme, at kaptajnen bestemmer over sit skib, og at vi skal have respekt for dette. Derfor har vi specificeret denne anbefaling af et afsejlingsforbud eller ændret den noget til en anbefaling, som skal have et motiveret svar fra kaptajnen. Vi anmoder om, at der ved dårligt vejr ligger fast udstationerede slæbebåde klar, som i nødstilfælde kan gribe ind øjeblikkeligt, således at vi ikke spilder nogen tid, hvis der sker noget. Der findes eksempler herpå i Frankrig og i Nederlandene. Miljørisiko må ikke være den eneste grund til at gribe ind, også risici for mennesker, besætningen og bl.a. passagererne - det har andre kolleger også gjort opmærksom på - giver anledning til at gribe ind. Jeg har tilføjet bunkring på havet, som også er en risikofyldt operation. Det er farligt. I april i år f.eks. var der ud for den belgiske kyst et sammenstød mellem et bunkerskib, som ville tanke op, og et skib, som var ved at blive tanket op. En forholdsvis lille mængde olie, 10.000 liter, løb ud i havet, hvorved kyststrækningen ved Middelkerke, Nieuwpoort osv. blev forurenet, hvilket således er meget skadeligt. Af statistikker fremgår det, at antallet af ulykker med bunkring stiger enormt og hurtigt. Vi må altså gøre noget ved det. En af mulighederne er at begrænse bunkring og endda forbyde det i dårligt vejr. Det har vi tilføjet.
For det femte nødhavne. Ved Erika-ulykken var det et problem. Erika søgte en nødhavn, men fandt ingen. I begyndelsen af i år sejlede benzintankskibet Castor rundt med havari på Middelhavet, fordi det ikke fandt nogen havn, hvor det kunne modtages. Det er naturligvis forståeligt, for en havn kan i et sådant tilfælde lide skade, og det er ikke sikkert, at denne skade vil blive erstattet. Der må altså komme et virkeligt system med nødhavne og sikre ankringspladser, hvor skaden kan begrænses. Vi synes, det er et godt forslag, men vi har skærpet det lidt. Vi må være sikre på, at de skibe, som anløber vores havne og sejler langs vores kyster, er forsikrede, altså solvente, det vil sige kan erstatte den skade, de volder, og vi må også sørge for, at der er anlæg til at modtage skibe, reparere dem osv.
Alt i alt, fru kommissær, tror jeg, at vi her har et godt forslag, og at det bliver et godt direktiv. Vi må hurtigst muligt godkende det. I betragtning af, at der er en række punkter, som meget hurtigt kan udvikle sig, har vi tilføjet en evalueringsartikel. Forslaget sendes nu til Rådet. Jeg håber, at det svenske formandskab vil kunne afslutte sagen i slutningen af måneden. Jeg er imidlertid bange for, at forslaget vil ende hos det belgiske formandskab. Dette må så gøre det til en prioritet og sørge for, at det i hvert fald er afsluttet inden årets udgang.
Alligevel er der stadig en række ting, som vi må afvikle, selv når vi har godkendt alle Erika-direktiver. Jeg tror f.eks., at vi må træffe ekstra foranstaltninger for at udbygge trafikafviklingssystemer yderligere, f.eks. i Det Baltiske Hav. Det er nødvendigt at udvide systemet og frem for alt også investere i mennesker, mennesker om bord, mennesker på kajen, mennesker, som foretager kontrol, og mennesker til skibenes besætning. For at understrege dette har vi også optaget dette i direktivet, for en lov er i sig selv ikke tilstrækkeligt. Det virkelige sikkerhedsarbejde sker på havet.

Mastorakis
Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, jeg vil beskæftige mig med forslaget om Erika II-pakken, der tager sigte på etableringen af et europæisk søfartssikkerhedsagentur, som skal støtte Kommissionens indsats med hensyn til gennemførelsen og kontrol af gennemførelsen af foranstaltninger samt vurderingen af disses effektivitet. Kommissionen hævder, og heri er ordføreren enig, at det i det mindste på nuværende tidspunkt er umuligt at indføre en fælles operationel struktur, en slags kystvagt eller et europæisk havnepoliti, som ville kunne overtage de nationale søfartsmyndigheders rolle. Tværtimod skal agenturet bistå Kommissionen og efter vores mening ikke kun Kommissionen, men også medlemsstaterne uden Kommissionens mellemkomst, og nogle af vores ændringsforslag tager netop sigte herpå.
Kommissionens forslag rejste naturligvis nogle spørgsmål fra begyndelsen. Er det virkelig nødvendigt at skabe et nyt fællesskabsbureaukrati for at kunne "kontrollere kontrolinstanserne"? Ville det ikke være muligt at nå dette mål gennem et styrket samarbejde mellem de nationale ansvarlige myndigheder indbyrdes og med Europa-Kommissionen samt ved at styrke Kommissionens ansvarlige tjenestegrene? Også det nye agenturs afhængighedsforhold til Kommissionen har skabt problemer. Selv om agenturet karakteriseres som et uafhængigt organ i Kommissionens begrundelse, må man, hvis man undersøger artiklerne om bestyrelsens beføjelser, dens administrerende direktør samt sammensætningen af bestyrelsen, konstatere, at uafhængigheden er begrænset. Det er karakteristisk, at den administrerende direktør ifølge forslaget først kan fremsætte arbejdsprogrammet efter Kommissionens godkendelse, hvorefter bestyrelsen vedtager programmet. Et andet karakteristisk punkt ved afhængigheden er, at den administrerende direktør udnævnes og afskediges af bestyrelsen efter forslag fra Kommissionen.
Man kan på forhånd konstatere en mistillid hos Kommissionen til det agentur, som den selv foreslår oprettet. En mistillid, der kommer til udtryk i form af en tendens til at ville være værge for det og begrænse dets garanti for uafhængighed, hvilket ikke ses i tilsvarende fællesskabsorganer. En sammenligning med lignende organers status, såsom det Europæiske Miljøagentur og det Europæiske Agentur for Lægemiddelvurdering, fører til den konklusion, at disse organer har et bredere initiativ- og ansvarsområde. Der er f.eks. ingen bestemmelser om, at Kommissionen skal godkende det Europæiske Agentur for Lægemiddelvurderings arbejdsprogram, og lignende bestemmelser gælder for Miljøagenturet. Kommissionen har heller ikke beføjelse til at fremsætte forslag om afskedigelse af den administrerende direktør i disse organer.
Det grundlæggende spørgsmål, der rejser sig som følge af ovennævnte eksempler, er, om Kommissionen faktisk ønsker et uafhængigt agentur eller ej. På vores udvalgsmøder, det vil sige på møderne i Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme, viste Europa-Kommissionens repræsentant faktisk stor forståelse for vores synspunkter, som havde støtte fra hele spektret af medlemmer, og tilkendegav, at betingelserne for en tilnærmelse er til stede, så den pågældende forordning hurtigt kan træde endeligt i kraft.
Desuden er det min holdning, at repræsentanterne for de relevante industrigrene, som skal være medlemmer af agenturets bestyrelse, skal vælges af deres kolleger og ikke af Kommissionen, at det vil være gavnligt, hvis repræsentanter for Parlamentet er med i bestyrelsen, og at agenturets hjemsted bør være i et land og en by med en søfartsinfrastruktur og -tradition, så det er tæt på så mange aktiviteter som muligt med relation til søfart, naturligvis under forudsætning af at den pågældende by opfylder de øvrige betingelser for, at et agentur kan drive sin virksomhed der, og så skal den have meget gode forbindelser til de europæiske centre. Og hvis der er medlemmer, som læser "Piræus" mellem linjerne på det, jeg siger, må jeg beklage, for det er ikke min skyld, men Piræus', som er særdeles velegnet, hvad dette angår.
Jeg vil gerne slutte af med at takke Kommissionen for dens indsats samt alle de medlemmer, som med kommentarer og initiativer har ydet et væsentligt bidrag til at forbedre betænkningen og herved også forordningen.

Esclopé
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, efter den første Erika-pakke, der havde til formål at undgå miljøkatastrofer på grund af olieudledning, er der nu kommet en anden Erika-pakke, der supplerer den første, og som desuden er et instrument, der skal sætte os i stand til at forstå det fulde omfang af konsekvenserne af sådanne katastrofer og iværksætte en bedre erstatning til ofrene, hvilket navnlig omhandles i den betænkning, jeg har stået for.
Vi kan kun være enige i dette formål, og det er vigtigt at prioritere det med henblik på den situation, vi har i dag, navnlig efter Erika-katastrofen.
I øjeblikket findes der en international ordning for erstatningsansvar for olieforurening fra skibe, som blev fastlagt med CLC-konventionen fra 1969 og Fondskonventionen fra 1971, der begge blev revideret ved protokollerne af 1992. Med de to konventioner oprettedes et todelt ansvarssystem, der på den ene side bygger på et objektivt, men desværre meget begrænset ansvar for skibsejeren, og på den anden side på en erstatningsfond, der finansieres af oliemodtagerne.
Sammen med adskillige lande i verden er alle medlemsstater med kystlinje nu parter i de to protokoller med undtagelse af Portugal, som stadig er ved at afslutte ratificeringsprocedurerne. I øvrigt deltager USA, som har sin egen erstatningsordning - Oil Pollution Act fra 1990 - ikke.
Det væsentligste problem ved disse to fonde er fortsat loftet på 200 millioner euro. Men ud over at dette beløb er utilstrækkeligt og overhovedet ikke slog til i forbindelse med Erika-katastrofen, som vurderes til at komme til at koste mere end 300 millioner euro, medfører utilstrækkeligheden en vis langsommelighed i proceduren. Således kan IOPC-fonden kun uddele det, den råder over, og må altså afvente den endelige opgørelse over kravene for at regne ud, hvor meget man kan udbetale til ofrene. I tilfældet med Erika betyder dette tilsyneladende, at kun to tredjedele af ofrenes tab dækkes, og dette over en meget lang tidsramme, selv om der findes foreløbige udbetalinger.
Det første initiativ til at løse denne situation består altså i at henvende sig til Den Internationale Søfartsorganisation - hvilket Rådet gjorde - for at reformere CLC-konventionen og Fondskonventionen, således at man kan rette op på strukturelle utilstrækkeligheder. Det drejer sig først og fremmest om at hæve loftet. Dette skal ske første gang i 2003 med 300 millioner euro. Dernæst drejer det sig om at udvide ansvaret til alle aktører i transportkæden og endelig om at udvide konventionerne til at omfatte farlige og skadelige stoffer.
Vi støtter selvfølgelig dette skridt, men i mangel af reformer, der er vanskelige at fuldføre, skal Europa gribe ind med personlige og hensigtsmæssige forslag.
Kommissionen har altså foreslået oprettelsen af en fællesskabsfond, der kaldes COPE-fonden, som supplement til IOPC-fonden, og som skal bygges på den eksisterende ordning, men med et loft på 1 milliard euro. Denne fond skal kun inddrages i forbindelse med ulykker på havet og skal finansieres af de virksomheder i Europa, som modtager mere end 150.000 t råolie eller brændselsolie om året. Den skal forvaltes af Kommissionen, der skal bistås af et COPE-fondsudvalg, som består af repræsentanter for medlemsstaterne.
Kære kolleger, dernæst vil jeg gerne have lov til at oplyse Dem om konsekvenserne af afstemningen i morgen. Således mener vi efter afstemningen i Transportudvalget, at en udvidelse til at omfatte alle farlige stoffer - en udvidelse, der støttes af både højre- og venstrefløjen i Parlamentet - hvor prisværdig den end er, uundgåeligt vil medføre en blokering af systemet.
Således er de konventioner, som udvidelsen afhænger af, endnu ikke ratificeret. Så ønsker Europa-Parlamentet virkelig disse fonde? Jeg vil gerne her minde om vores ønske om at se ofrene for disse store katastrofer, der foreløbig næsten udelukkende er fremkaldt af olieudledninger, modtage en mere dækkende erstatning og dette så hurtigt som muligt.
Hvordan skal man iværksætte et tredje kompensationsniveau, idet COPE-fonden bygger på den eksisterende internationale ordning, ved at henvise til konventioner, der endnu ikke er anerkendt af sidstnævnte?
Hvis Transportudvalgets ændringsforslag vedtages, er der stor risiko - efter min mening for stor risiko - for, at en gennemførelse af COPE-fonden først sker, når der kommer to torsdage i én uge.
Ud over vores ændringsforslag vedrørende repræsentationen af lokalvalgte i beslutningsprocessen om erstatning har vores krav om separate afstemninger altså til formål i en vis udstrækning at genetablere formålet med det oprindelige forslag og således tillade oprettelsen af en supplerende erstatningsfond på fællesskabsniveau. Dette haster. Hvordan kan man på den ene side ikke gå ind for at medtage alle typer forureninger ...
(Formanden bad taleren afslutte) ... og på den anden side gå ind for en økonomisk ansvarliggørelse af alle de berørte parter? Vi bør påtage os et ansvar. Skal det hele blot være snak, eller skal vi hurtigst muligt iværksætte ...
(Formanden afbrød taleren)

Papayannakis
Hr. formand, jeg er i sidste øjeblik trådt i stedet for min kollega, fru Vachetta, hvis analyse af spørgsmålet jeg er helt enig i og hermed vil fremlægge.
Vi taler her om søtransportområdet, der ganske givet spiller en meget vigtig rolle, sådan som ordførerne også har fremhævet. Imidlertid er der af mange årsager store risici forbundet med denne form for virksomhed. Risici for økonomien og naturligvis for menneskeliv, for arbejdstagernes vilkår og uden tvivl også store risici for miljøet. Organiseringen inden for denne branche er præget af en stor frihed, og den enorme konkurrence giver sektoren en ganske særlig dynamik, som imidlertid også fører til, at man for enhver pris stræber efter de lavest mulige omkostninger til maskiner, til materialer, men også til mennesker. Selve globaliseringen af branchen, som går meget langt tilbage - det har altid været den mest globaliserede branche - og som giver ejerne ret til at færdes mange steder og skabe sig nogle immunitetslignende betingelser, alt dette fører frygtelige ting med sig, sådan som vi så ofte har set, ikke kun med den tragiske hændelse med Erika, men ofte også f.eks. i Middelhavet og andre steder, og det sker ikke kun i forbindelse med godstransport, men også ved persontransport.
Den anden pakke, som vi behandler i dag, besvarer ikke alle spørgsmålene og alle problemerne, som skærpes, efterhånden som globaliseringen skrider frem. Jeg kan give et eksempel, hvor vi slet ikke har nogen indflydelse, nemlig det latterlige eksempel med klassifikationsselskaberne, og den måde de fungerer på og anerkendes eller ikke anerkendes på. For nylig har vi set tragiske eksempler på indblanding, f.eks. i Italien, hvor man nægtede private græske skibe, som imidlertid ikke sejlede med græsk flag, adgang til Italien, andre steder kunne de godt gå ind... Vanvittige ting, som, jeg tror, bunder i, at vi ikke har en klar, fornuftig og effektiv fællesskabslovgivning om klassifikationsselskaber. Men jeg vil holde mig til de tre betænkninger, vi behandler.
Jeg vil først og fremmest gerne takke ordførerne, som har gjort et fremragende stykke arbejde. For det andet vil jeg sige, at det direktiv og de forordninger, vi behandler her, har mange positive punkter, men også mange mangler. Derfor vil vi generelt stemme for dem, men vi vil også gerne have nogle ændringsforslag igennem, som vi mener er vigtige, og som supplerer og forbedrer teksterne. F.eks. er overvågningssystemet, udstedelsen af attester og indberetning om transport af farligt gods, de sorte bokse - omsider! - overvågningen af skibe og medlemstaternes mulighed for at gribe ind i forbindelse med afsejling m.m., hvis det er farligt, vigtige ting, som vi støtter. Det er imidlertid vanvittigt, at der er modstand mod følgende: Vi accepterer, at det er nødvendigt at inspicere og kontrollere maskiner, gods og udstyr, men vi vil ikke kontrollere og inspicere, hvordan den vigtigste faktor for søfarten fungerer, nemlig de folk, der arbejder på skibene. Og ikke kun deres helbred, men også deres fritid og deres indstilling til arbejde under passende vilkår. De fleste af de ulykker, der er sket indtil nu, skyldes trætte - hvilket de ikke selv er skyld i - og utilfredse personer. Vi har derfor stillet ændringsforslag, der vedrører disse spørgsmål.
For det andet, hvad angår organiseringen af sikkerheden til søs, har alle de instanser, som har med søfart at gøre, efterlyst en sådan. Og vi er enige med dem. Jeg personligt ville ønske, at vi havde en europæisk havneinstans, som ikke kun havde koordinerende funktioner. Jeg tror, vi kan hjælpe et sådant agentur med at gå i denne retning. Imidlertid er vi også uenige, hvad angår bestyrelsens sammensætning. Vi vil gerne have medlemmer, der er valgt på nationalt og lokalt plan. Hvorfor ikke repræsentanter for ikke-statslige organisationer, som på en eller anden måde har gjort en nyttig og effektiv indsats? Vi kræver også, at agenturet står til ansvar for og regelmæssigt og offentligt informerer om sit arbejde. Dette, mener vi, er indlysende krav.
Til sidst, hvad angår fonden for erstatning for olieforurening, er det fornuftigt at oprette en sådan. Som ordføreren helt korrekt gjorde opmærksom på, har vi konstateret IOPC's begrænsninger. Men hvorfor skal dette organ kun finansieres af dem, som køber en vis mængde olie, 150.000 t eller derover? Hvorfor skal det ikke finansieres af alle, der er involveret i transport af brændstof? Vi mener, det er den retning, man bør gå i. Vi mener også, at det loft på 1 milliard, der er sat, er for lavt og ikke svarer til branchens og dens omsætnings reelle størrelse. Derfor foreslår vi, at beløbet forhøjes til 2 milliarder. Og vi mener naturligvis også, at dens aktivitetsområde er begrænset, alt for begrænset, og burde fastsættes ud fra et bredere grundlag.
Vi vil stemme ud fra dette og håber, vi med disse fakta og denne kritik snart vil have en Erika III-pakke, som vil egne sig fremragende til at fuldstændiggøre den politik, der stilles forslag om, og som overordnet set går i den rigtige retning.

Vlasto
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, disse tre betænkninger har effektivt styrket de forholdsregler, der blev vedtaget af Parlamentet inden for rammerne af den første Erika-pakke i maj måned.
Vedrørende den første betænkning, som er udarbejdet af hr. Sterckx, indeholder Kommissionens forslag to dimensioner. For det første er formålet at sikre en forbedring af skibes sikkerhed, hvilket er grundlæggende for søfartssikkerheden. Jeg glæder mig over, at det ansvarlige udvalg har fulgt mit forslag om en strammere tidsplan for indførelsen af sorte bokse og transpondere ombord på skibene. Takket være denne bestemmelse skal alle europæiske skibe være udstyret med sådanne anordninger senest i 2006.
For det andet foreslår vi medlemsstaterne et europæisk overvågnings-, kontrol- og informationssystem for skibsfarten, hvilken jeg dog er en smule forbeholden over for, da disse foranstaltninger ikke har det store fællesskabselement i sig. Selv om Parlamentet har forsøgt at styrke sine forslag, afhænger de fortsat af den indsats, som især medlemsstaterne gør.
Således bør medlemsstaterne med hensyn til nødhavne udarbejde planer til modtagelse af fartøjer i vanskeligheder. Parlamentet har været klog nok til at kræve en vurdering efter et år af de foranstaltninger, som skal træffes for at dette forslag hurtigt og effektivt bliver iværksat.
Det er således nødvendigt, at skibe i vanskeligheder kan modtages i hast i havnene, der burde være udstyret til at foretage de ønskede reparationer. Det er i øvrigt derfor, jeg er imod begrebet om nødzoner, der ikke giver de samme garantier som havnene med hensyn til søfartsudstyr.
En styrkelse af kommunikationen havnene imellem om skibe, der transporterer farligt gods, er et andet positivt og vigtigt punkt. Med denne betænkning tildeler EU sig selv de nødvendige instrumenter til et godt samarbejde mellem medlemsstaterne og giver flere aktionsmidler til medlemsstaterne for at kontrollere og sikre søfarten. Vi beskytter således havmiljøet og kysterne i Europa, men vi giver ligeledes flere rettigheder til kaptajner og til besætninger, hvoraf den vigtigste er at kunne undgå ulykker til søs og således beskytte sig selv.
Med hr. Esclopés betænkning vil vi kunne give COPE-fonden en ny dimension. Udvidelsen af fondens anvendelsesområde til at omfatte forurening af skadelige og farlige stoffer viser sig uundværlig. Vi må sørge for, at dette ikke forsinker den første proces. Vi må ikke længere stille os tilfreds med en erstatningsfond til olieforurening, som skibet Ievoli Sun, der forliste ved den bretonske kyst, på tragisk vis mindede os om.
Jeg går ind for forslaget om, at en skibsejer skal bidrage til erstatningen til ofrene for en havforurening, for det går i retningen af et ansvar for alle berørte aktører i havtransporten. Dette ansvarsbegreb fremgik ikke præcist nok af vores lovgivning. Det er princippet "forurenerne betaler", der på retfærdig vis anvendes her. Det er en vigtig og positiv ændring, der måske gør det muligt at sætte en stopper for en praksis, der er farlig og skadelig for vores miljø.
Endelig skal vi udtale os om vores kollega hr. Mastorakis' betænkning om oprettelse af et europæisk søfartssikkerhedsagentur. Kommissionen er tilsyneladende betænkelig ved forslaget. Den har derfor introduceret flere afsnit gennem hvilke, den agter at sikre en vetoret over for det kommende agenturs funktion og arbejde. Dette ødelægger naturligvis det kommende agenturs uafhængighed, der er nødvendig for dets effektivitet og troværdighed. Jeg forstår ikke Kommissionens grunde til at ville sætte agenturet under værgemål. Parlamentet har altså forsøgt at reducere denne afhængighed i forhold til Kommissionen for at give agenturet beføjelser nok til at kunne retfærdiggøre sin oprettelse.
Således kan agenturet kun eksistere, hvis det er uafhængigt og får rigtige opgaver. Jeg mener, at vores arbejde gør det muligt at give agenturet mere ansvar og selvstændighed nok til at leve op til dette ansvar.
Der er dog to punkter i dette forslag, som jeg ikke er tilfreds med. For det første kan man ikke i samme betænkning kræve uanmeldte kontrolbesøg i medlemsstaterne samtidig med, at man kræver, at disse besøg sker med de berørte medlemsstaters samtykke. Efter vores mening drejer det sig om to slags besøg, hvilket ikke fremgår klart af teksten, og det ville være ønskeligt, om der blev tilføjet visse præcisioner.
Dernæst forstår jeg ikke, hvorfor Parlamentet ikke har repræsentanter i agenturets bestyrelse, når Kommissionen udpeger fire repræsentanter blandt egne rækker og fire i de berørte erhvervsorganisationer, og Rådet udpeger fire andre. Hvis man i magtadskillelsens navn ønsker at fratage Parlamentet dets repræsentanter i denne bestyrelse, må man ligeledes udelukke Rådets repræsentanter. Rådet er Fællesskabets medlovgiver og udgør sammen med Parlamentet budgetmyndigheden. Hvis Rådet er repræsenteret i bestyrelsen, så er der ikke en egentlig adskillelse af magten, og derfor giver det ingen mening, at Parlamentet ikke er repræsenteret.
Bortset fra disse forbehold mener jeg, at forslaget om oprettelse af agenturet, som det forhåbentlig bliver ændret af Parlamentet, er tilfredsstillende. Vi har gjort meget for, at EU har fået et fælles luftrum. I dag har vi taget skridt i retningen af et fælles søfartsområde i Europa, og jeg kan kun ønske, at vi fortsætter vores aktion i denne retning - navnlig på internationalt niveau - og at vi hurtigt kan uddrage de første erfaringer af de foranstaltninger, vi har vedtaget.

Kuckelkorn
Hr. formand, som permanent ordfører for Budgetudvalget for agenturer kan jeg meddele, at Budgetudvalget er tilfreds med det fremsatte dokument. Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme har godkendt Budgetudvalgets ændringsforslag om oprettelse af et europæisk søfartssikkerhedsagentur.
Først vil jeg gerne skitsere de rammer, som de følgende ændringsforslag bevæger sig inden for. Strukturen i agenturerne gør det ikke nemt for os at finde en fælles linje, når det drejer sig om finansiering. Ikke desto mindre forpligter Europa-Parlamentets principper os til at være opmærksomme på, at myndighederne skal udmærke sig ved effektivitet, gennemsigtighed og omkostningskontrol. Netop i forbindelse med de nyoprettede agenturer er det os magtpåliggende at være opmærksomme på, at der fra begyndelsen er klare linjer for agenturernes budgetregnskab.
Nu kommer jeg til ændringsforslagene. Det første ændringsforslag sigter mod at optage en ny betragtning, der primært handler om gennemsigtighed og kontrol. Der skal gælde principielle regler for budgetprocedurer for myndighederne, da det er dem, der gennemfører EU-politikken, ansætter personale og fuldt ud eller delvis er afhængig af tilskud fra budgettet. Med ændringsforslag 2 vil vi gerne understrege, at vi ønsker, at den medlemsstat, hvor agenturet får hjemsted, også bidrager økonomisk.
Det tredje ændringsforslag vedrører bestemmelserne om vedtagelse af myndighedernes budget. Kontrollen fra Parlamentets side foretages af Budgetudvalget og finansieringsudvalget. Der skal tages hensyn til, at agenturerne ikke får for meget selvstændighed. Som permanent ordfører for agenturerne kan jeg forsikre Dem for, at hvis agenturerne får for meget selvstændighed, vil det føre til, at agenturerne gøres selvstændige og skyder langt over målet med hensyn til det, der er den primære opgave.

Atkins
Hr. formand, først vil jeg gerne undskylde mit fravær i udvalget, da mine ændringsforslag til hr. Esclopés betænkning blev diskuteret. Jeg var optaget af det britiske valg og af min kones udnævnelse til borgmester, og derfor kunne jeg ikke være til stede.
Jeg vil begrænse mine bemærkninger til hr. Esclopés betænkning. Det er et meget aktuelt emne efter Erika og senere Ievoli Sun-katastrofen ud for Kanaløerne. Jeg husker selv følgerne af Torrey Canyon-katastrofen for strandene og erhvervslivet i det sydvestlige England, og derfor har emnet berørt mig i mange år.
Kommissionens forslag var for så vidt OK, men der er en del mangler. Den første er de potentielle skadelige virkninger på de to eksisterende internationale fonde, CLC, det vil sige konventionen om privatretligt ansvar, og IOPC, den internationale fond for erstatning af skader ved olieforurening. For det andet nævner forslagene ikke noget om bunkerolieudslip eller forurening fra skadelige og giftige stoffer.
Der findes to konventioner om disse emner: bunkeroliekonventionen fra 2001 og konventionen om skadelige og giftige stoffer fra 1996. Ingen af dem bliver sandsynligvis ratificeret i den nærmeste fremtid. Derfor skal disse emner med i denne betænkning.
For det tredje er der retfærdighed ved dækning af omkostningerne. Jeg har nogle forbehold vedrørende ændringsforslag 22 og følgerne for olieselskaberne af forurening med kemikalier eller giftige stoffer. Det er noget, vi kan se på under andenbehandlingen. Men i alt væsentligt har vi forsøgt at rette op på denne uretfærdighed.
Hr. Esclopé forsøgte at ændre betænkningen for at tage hensyn til lokal offentlig bekymring og for at begrænse Kommissionens unødvendige indblanding i den daglige drift af COPE-fonden. Hans forslag om et trepartsudvalg er velment, men utilstrækkeligt. Vi er nødt til at se nærmere på Kommissionens tunge og bureaukratiske engagement, og vi bør acceptere de gennemprøvede og tillidvækkende internationale ordninger, der benyttes af CLC-fonden og IOPC-fonden.
Endelig er der de lokale høringer, som der er et behov for. De bør imidlertid ikke være påbudt, og de skal ikke give anledning til forsinkelser. Denne betænkning har potentialet til at blive en omfattende og gennemgribende europæisk lov, og i samråd med andre ikke-medlemsstater kan den også være stærkt medvirkende til at løse problemerne med havforurening fra olie samt skadelige og giftige stoffer. Vi skal være stolte over dette resultat og støtte betænkningen.

Piecyk
Hr. formand, jeg sagde det allerede sidste gang: I retten og i rum sø er man i Guds hånd, men i rum sø kan vi hjælpe lidt til, nemlig med Erika-pakke I og II, for at skabe mere sikkerhed. Jeg vil gerne rette en stor tak til ordførerne. Jeg synes, det er vigtigt, at vi i forbindelse med overvågnings- og kontrolsystemer, et uafhængigt agentur og en erstatningsfond i forbindelse med ulykker kommer et godt stykke videre. I den forbindelse - her handler det også om Esclopé-betænkningen - har Kommissionen foreslået at oprette en fond med henblik på olieudslip og nærmere bestemt til olieudslip fra tankskibe. Nu er vores erfaring fra de senere år, at vi jo ikke kun har udslip fra tankskibe, men vi har skadelige stoffer, og vi har ofte den såkaldte bunkerolie fra andre skibe, der forurener miljøet. Derfor er det godt, at vi her vælger et bredt tiltag. I den forbindelse ville jeg undtagelsesvis gerne have hørt Kommissionen komme med den kommentar, som en bilreklame bruger hos os, nemlig "det går ikke, det er der ikke noget, der hedder"!
Altså, fru kommissær, hvis De udtaler Dem, så vær venlig ikke at sige "det går ikke", men 'hvordan kan jeg imødekomme Parlamentets vilje?', og så skal De også gøre det muligt juridisk og teknisk.
Jeg synes, det er fornuftigt, at udvalget også har foranlediget, at risikoen bliver fordelt over et bredere område, nemlig at det ikke kun er olieselskaberne, men også skibsejerne og modtagerne, der i fællesskab skal bære risikoen, ved at ansvaret deles mellem dem, og ved at vi optager regionale repræsentanter fra de pågældende regioner i udvalget, så deres interesser kan blive tilgodeset. Når man taler om at tilgodese interesser, vil det ikke sige, at man selv skal bestemme, men det handler om at have etableret sig et sted og så blive hørt i det enkelte tilfælde.
Derfor bør vi - og det sagde jeg også sidste gang - se at komme videre og sætte tempoet lidt op, for de mennesker, som Erika - pokkers også, det er godt to år siden, at ulykken skete, og juridisk har vi indtil dato stadig intet færdigt, men alt svæver stadig. Derfor vil jeg også bede mine kolleger og Kommissionen om at sætte tempoet lidt op.
Jeg synes, det er fornuftigt, at vi også får et agentur som en begyndelse til søfartssikkerhed. Kære kollega Emmanouil Mastorakis, jeg har stor forståelse for, at Piræus er et godt sted, men jeg vil blot sige, at jeg synes, at Lübeck, der ligger i min region, også ville være et glimrende hjemsted for et sådant agentur.
(Tilråb: Eller Greifswald, Rostock!)

Pohjamo
Hr. formand, også jeg vil først takke ordførerne for udarbejdelsen af vellykkede betænkninger. Der er taget hensyn til de væsentlige aspekter med henblik på en øget sikkerhed til søs i disse betænkninger, og der er stadig meget at gøre i denne sektor. For at minimere ulykkerne skal skibenes identifikation effektueres, indberetningspligten skal udvides og oplysningers formidlings- og anvendelsesmetoder skal forenkles, ligesom der også skal tages højde for forskellige andre forhold.
Ved erstatningsprincipper for ulykker skal man overholde principperne i de internationale erstatningsansvarsordninger, som Kommissionens forlæg netop tager udgangspunkt i. Omfanget af hvem der er berettiget til erstatninger, og ulykker, der kræver erstatninger, bør ikke udvides. De, som lider under olieskader, skal dog have fuld erstatning for deres tab. En europæisk skadeserstatningsfond er ikke den eneste måde at løse problemerne på. Først og fremmest bør man stræbe efter løsninger på internationalt plan, og olieindustrien skal også deltage i finansieringen af fonden.
Agenturet for skibsfartssikkerhed, som skal etableres, skal støtte medlemsstaterne og Kommissionen i håndhævelsen af Fællesskabets lovgivning. Agenturets planlagte arbejdsfelt er temmelig bredt, så et godt samarbejde mellem medlemsstaterne er vigtigt. Det er dog ikke nødvendigt, at de forskellige institutioner er repræsenteret i bestyrelsen, idet der uden videre vil blive taget hensyn til deres synspunkter. Ud over en videre stramning af reglerne skal vi sørge for, at de afgørelser, som skal træffes, er realistiske og desuden til at gennemføre. Min gruppe mener, at det er vigtigt, at forslagene bliver vedtaget hurtigt, og at vi kan komme videre i sikkerhedssagerne.
Jeg vil desuden henlede opmærksomheden på, at det ikke er nok at træffe afgørelser om øget sikkerhed til søs udelukkende inden for Unionen. F.eks. skal spørgsmål om ansvar behandles på globalt plan.

Bouwman
Hr. formand, fru kommissær, kære ordførere, vi lyttede for lidt siden i en af de foregående taler til vores fantastiske fantast, hr. Fatuzzo, som talte om Andrea Dorias forlis og henviste til bådførerens træthed. I dette tilfælde taler vi om Erika og det, som skete før og efter. Jeg tror, det er klogt, at vi igen føjer en række vigtige elementer til Erika II-pakken. Der skal blot sættes fart på - det sagde hr. Piecyk også - for det går virkelig for langsomt i øjeblikket. Det ændrer ikke det faktum, at vi muligvis sommetider også selv forårsager disse forsinkelser. Jeg har derfor en forholdsvis kritisk holdning til forslaget om f.eks. at udvide erstatningsfonden for olieforurening til også at omfatte andre stoffer. Det vil vi godt, og i den forstand tror jeg, at sir Atkins' bidrag også kan føre til denne forsinkelse. Hermed vil jeg for øvrigt ønske sir Atkins tillykke med hans kone og udtrykke min medfølelse i forbindelse med de konservatives nederlag. Jeg tror, at jeg er enig med ordføreren, hr. Esclopé, i, at vi må beslutte at adskille de to aktiviteter, hvis det viser sig at være tilfældet, og hvis vi er i gang med opfølgningsforhandlinger. Vi går ganske vist i dette tilfælde og også i andre tilfælde stærkt ind for, at disse fonde hurtigst muligt udvides.
Vi sigter mod, at en række ændringsforslag stilles på ny, fordi forskellige ting har lidt skibbrud i vores udvalg, enten fordi der lige manglede én stemme, eller også fordi stemmerne stod lige. Det har bl.a. at gøre med den kendsgerning, at så mange parter er involverede i oprettelsen af disse fonde. Vi synes, at hvis man anvender princippet om, at forureneren betaler, skal alle involverede redere, skibsejere, speditører osv. inddrages i oprettelsen af disse fonde. Hvad angår forvaltningen af fonden, tænker vi alligevel på en vigtig rolle til Kommissionen, suppleret med alle miljøorganisationer og lokale myndigheder.

Markov
Hr. formand, fru kommissær, som hr. Sterckx understreger i sin udmærkede betænkning, har skibskatastroferne med Erika, Ievoli Sun og Baltic Carrier tydeligt vist, at der er mangler og huller i Fællesskabets lovgivning. Det er på høje tid at indføre streng kontrol og overvågning af de skibe, der anløber EU's havne, eller som benytter de meget besejlede passager ud for Fællesskabets kyster.
For at tydeliggøre situationens alvor ved at garantere sikkerhed til søs er det tilstrækkeligt at nævne, at 90% af EU's samhandel med tredjelande afvikles via søvejen. I modsætning til den respekterede ordfører og hans ændringsforslag 11 i artikel 8 mener jeg helt klart, at EU har tilstrækkelig vægt og international indflydelse til at skabe sine egne regler og standarder, hvis dette ikke er muligt på kort sigt inden for rammerne af IMO.
Jeg er derfor enig i Kommissionens tiltag, der går ud på, at der også skal installeres sorte bokse om bord på ældre skibe, og at der ikke skal indrømmes tekniske undtagelser for ældre skibe. Forholder det sig ikke sådan, at det netop er de ældre skibe, der er til fare for søfarten og miljøet i havet og langs kysterne?
Et andet punkt, som jeg gerne vil referere til, er foranstaltninger, der skal sikre, at de vedtagne foranstaltninger overholdes på nationalt og europæisk plan. Kommissionen foreslår, at der skal oprettes et europæisk søfartssikkerhedsagentur. Det er jo det, betænkningen fra hr. Mastorakis handler om. Selv om der er generel forståelse for denne nye institutions opgaver og ansvar, er det alligevel spørgsmålet, om de afgørende problemer med at forbedre og sikre søfarten i medlemsstaterne dermed bliver løst. Skal man ikke i forvejen præcist definere, hvad medlemsstaterne selv skal gøre for at forankre de fælles europæiske holdninger i deres nationale lovgivning og få dem gennemført i praksis?
Dermed mener jeg f.eks. konkrete forslag til de nationale databaser, der skal oprettes, eller de nationale myndigheders beføjelser til at gennemføre en strengere kontrol med skibe, der udgør en fare, eller en mere præcis fastlæggelse af kystmyndighedernes beføjelser i forbindelse med ophold af skibe i nødhavne eller kriterier for fastlæggelse af antallet af nødhavne og det nødvendige udstyr til havne med særlige sikkerhedsbestemmelser.
Det er især uddannelse og anvendelse af de nødvendige menneskelige ressourcer, der skal tages hånd om først. Det er der hidtil ikke blevet nævnt noget om, og der er heller ingen fælles europæisk orientering. Men det bør Kommissionen til gengæld tage ubetinget højde for i de efterfølgende aktiviteter og så begynde på dette arbejde.

Gallagher
Hr. formand, jeg er meget glad for at få mulighed for at tale om dette meget vigtige emne, der er yderst relevant for min valgkreds, Connaught Ulster, der omfatter næsten alle Irlands nordlige og vestlige kyster. Mange af mine vælgeres levebrød afhænger af marinesektoren, og det er nødvendigt hurtigst muligt at få indført en sammenhængende sikkerhedspolitik for alle søtransportens facetter. Jeg roser alle tre ordførere for deres arbejde med dette vigtige emne.
Jeg vil også gerne påskønne Kommissionens indsats for et hurtigt svar på Parlamentets beslutning, der efterlyste en generel opstramning af sikkerheden til søs. Kommissionen har fremlagt to omfattende pakker med foranstaltninger inden for et relativt kort tidsrum, og den har klart vist sin forståelse for, at sagen haster. De foranstaltninger, vi behandler i dag, skal skaffe de Europæiske vandområder en effektiv beskyttelse mod risikoen ved ulykker til søs og havforurening.
Jeg vil specielt koncentrere mig om oprettelsen af et europæisk søfartssikkerhedsagentur. Et sådant agentur kunne hjælpe Kommissionen og medlemsstaterne med at gennemføre og overvåge overholdelsen af søfartssikkerhedsforanstaltninger samt med at vurdere effektiviteten heraf. Det er ikke nok at blive enige om et regelsæt. Vi skal også sørge for, at alle aspekter af søfartssikkerhedsbestemmelserne gennemføres korrekt for at give den bedst mulige beskyttelse til alle, der arbejder i denne sektor, samt for at beskytte indbyggere i kystområder og kystmiljøet.
Jeg glæder mig over forslaget om, at fire repræsentanter i bestyrelsen skal udnævnes af Europa-Parlamentet. Med hensyn til forslaget om fire repræsentanter fra industrien i bestyrelsen ville det være gavnligt for Kommissionen at præcisere, at de forskellige sektorer af søfartsindustrien vil blive repræsenteret. Det er helt afgørende, at der er repræsentanter fra fiskerisektoren i denne bestyrelse.
Afslutningsvis er det vigtigt, at uanset, hvilken forordning, vi vedtager, så har den et eksemplarisk sikkerhedsniveau for søtransport og for forebyggelsen af forurening af Fællesskabets farvande som sine mål. Jeg kommer fra et af EU's søfartsområder, og derfor er jeg helt klar over, at vores havressourcer er meget dyrebare, og at der er behov for bæredygtige aktiviteter, der kan bevare disse ressourcer for de kommende generationer.

Van Dam
Hr. formand, fru kommissær, selv om vi nu drøfter den anden pakke af forslag som følge af ulykken med tankskibet Erika fra Malta, er der stadig ingen aftale mellem Rådet og Europa-Parlamentet om den første pakke! Det er da skandaløst, at vi halvandet år efter stadig ikke kan blive enige. Jeg opfordrer Rådet til endnu en gang nøje at undersøge Parlamentets konstruktive bidrag.
Tilbage til i dag. Også de forslag, som Kommissionen har forberedt i den anden pakke, er værdifulde. De bidrager til tilvejebringelsen af passende rammer for sikkerhed på havet og beskyttelse af miljøet. Jeg kan derfor tilslutte mig de fleste dele af pakken.
Navigationssystemet er et vigtigt element. Navnlig spændingerne mellem kaptajnens og havnemyndighedernes beføjelser og mellem udveksling og forarbejdelse af de indsamlede oplysninger er væsentlige punkter i dette forslag. Ordføreren har udtænkt en omhyggelig løsning for det første punkt. Bestemmelserne om udvekslingen af oplysninger skal bevise deres værdi i praksis, som måske viser sig at være mere genstridig end forventet. Den tredje vigtige del af dette forslag vedrører det punkt, hvor det gik galt med Erika. Muligheden for at søge et tilflugtssted i tilfælde af potentiel skade på skib og miljø. De bestemmelser, der er optaget, forekommer mig at være en garanti for en forsvarlig modtagelse af skibe i nød, såfremt de anvendes til punkt og prikke af medlemsstaterne.
Hvis der til trods for de forsigtighedsforanstaltninger, der er foretaget, alligevel sker en ulykke, er det vigtigt at erstatte skaden passende og hurtigt. Det nuværende internationale erstatningssystem har nogle ufuldkommenheder, navnlig hvad hurtigheden angår. Indførelsen af et europæisk lag oven på den nuværende fond kan kun bifaldes, hvis de ønskede bestemmelser ikke kan indføres i det internationale system. I øjeblikket er det endnu ikke tydeligt, om dette vil ske, men en fuldstændig tilpasning til de planlagte EU-standarder forekommer usandsynlig. For at undgå en for ugunstig stilling for de europæiske speditører og modtagere, skal det ekstra lag være så begrænset som muligt. En udvidelse til andre stoffer end olie forekommer mig at være en faktor, der gør det unødigt kompliceret at opnå en aftale i international sammenhæng.
Til slut, hr. formand, vil jeg sige, at oprettelsen af et agentur til støtte af Kommissionen udgør et konstruktivt bidrag til EU's opgaver vedrørende sikkerhed på havet. Både den internationale og den europæiske lovgivning om skibstrafik begynder at få et sådant omfang, at højtkvalificeret viden til støtte for Kommissionen er uundværlig. Det gælder således om at ansætte højtkvalificeret personale fra medlemsstaterne i agenturet. Og så længe dette krav opfyldes, er det for mig ligegyldigt, hvor dette agenturs kontorer får hjemsted.

Gollnisch
Hr. formand, kære kolleger, for 18 måneder siden gik tankskibet Erika i to stykker ud for Bretagnes kyst og forårsagede en af de største olieforureninger i historien. Dette var desværre ikke første og sikkert heller ikke sidste gang, at kysten i et af vores medlemslande er blevet forurenet.
Den franske miljøminister mente ikke, at det var nødvendigt at afkorte sin ferie på La Réunion. Undervurderede hun katastrofens omfang? Eller mente hun, at hun hverken kunne gøre fra eller til? For det er sandt, at fru Voynet og hendes grønne kammerater har andre bekymringer end miljøet, f.eks. hvor mange pladser de overlader til socialisterne ved næste valg, legalisering af narkotika, ægteskab mellem homoseksuelle, abort, opholdstilladelse til illegale indvandrere i Frankrig og beskyttelse af morderes liv i USA. Alle disse emne lader ikke meget plads tilbage til miljøet.
Til gengæld reagerede vores andre ledere stærkt. Hr. Jospin gik så langt som til at tage ud til stranden, hvor han blev båret af sine kammerater, så han ikke blev beskidt på skoene. Alle svor - lidt for sent - at dette aldrig måtte ske igen. Der blev truffet forskellige foranstaltninger, som f.eks. bestemmelser om dobbelt skrog, skrotning af vragdele osv. Der var endda nogen, der fik den idé at indlede en kampagne til boykot af Total, der i dag er det eneste franske olieselskab. De store amerikanske benzinkoncerner bifaldt naturligvis dette initiativ.
Halvandet år efter har denne reaktion knapt nok medført en forbedring. Ofrene har stort set ikke modtaget nogen erstatning. Kun 6% af rådighedsbeløbet er udbetalt. IOPC-fondens - den erstatningsfond, der er oprettet af olieselskaberne - vigtigste opgave er tilsyneladende at udbetale så lidt penge som muligt til ofrene. Alle fondens procedurer, modundersøgelser og vurderinger skal tilsyneladende fratage de mest udholdende modet, så de giver op over for den lavine af foranstaltninger, der pålægges dem.
Med hensyn til vores kyster ødelægges de fortsat af tusinder af flydende skraldespande. Konventionen af 1996 om skadeserstatning i forbindelse med transport til søs af farlige og skadelige stoffer og konventionen af 2001 - den såkaldte bunkeroliekonvention - om det civile ansvar i forbindelse med skader, der skyldes forurening af bunkerolie, er hverken gennemført eller for den sags skyld ratificeret.
Hvilke løsninger foreslås i de tre betænkninger, som er blevet fremlagt i dag? Erstatning til ofrene? Vores kollega hr. Esclopé konstaterer med god grund i sin betænkning, at IOPC-fonden ikke er ret effektiv. Men man kan spørge sig selv, om løsningen ligger i oprettelsen af et nyt erstatningsorgan. Søfartssikkerheden i vores lande? De forslag, der er indeholdt i hr. Sterckx' betænkning om overvågning af skibe, deres last og adgang til havnene, er velbegrundede, men de vedrører kun et aspekt af problemet. Med hensyn til oprettelsen af et europæisk søfartssikkerhedsagentur, der kræves i den tredje betænkning, har hr. Mastorakis ret, når han sætter spørgsmålstegn ved det hensigtsmæssige i at oprette - og jeg citerer betænkningen - et nyt fællesskabsbureaukrati.
Det Bruxelles-styrede Europa ønsker tilsyneladende igen at begrænse medlemsstaternes frihed gennem en ny myndighed. Men frihed er ikke en tilladelse til alt, og dette skal være fuldstændigt klart. Det er en stats naturlige privilegium at tildele et skib sit flag, som domstolen i Haag slog fast efter to berømte sager. Vi kan altså ikke protestere mod det faktum, at f.eks. Liberia eller Panama anvender disse kendetegn på deres suverænitet. Men dette må ikke føre til, at vi påtvinger vores stater en forpligtelse til at modtage faldefærdige fartøjer, der føres af inkompetente besætninger, og som udgør en alvorlig fare for miljøet. En ret til uanmeldte besøg og udstedelse af adgangsforbud eller tilbagesending skal kunne udøves over for alle skibe, der sejler ind i den zone, som i henhold til konventionen fra Montego Bay defineres som en eksklusiv økonomisk zone, det vil sige 200 sømilezonen.
Selv de mest fornuftige af alle disse foranstaltninger lever ikke op til den trussel, der hænger over vores nationers kyster - truslen mod miljøet naturligvis - og for at imødegå truslen, er man måske nødt til at stille visse ubehagelige spørgsmål. Hvorfor er et fransk selskab f.eks. tvunget til at henvende sig til en udenlandsk reder, der sejler under et tvivlsomt flag, og hvis besætning er en flydende krudttønde? Den kommunistiske fagforening CGT, der har ruineret de franske skibsværfter, eller de regeringer, der på 25 år har hævet de obligatoriske afgiftssatser med 15 point, har sikkert svaret. Hvorfor fremføres den olie, vi importerer, ikke først og fremmest ved hjælp af rørledninger, der er meget sikrere end samtlige tankskibe?
Men det er ikke kun miljøet, der er truet. I februar ankom fra Syrien til den franske sydkyst en tyrkisk båd fyldt med kurdere, der blev præsenteret som irakiske flygtninge, og franskmændene opdagede således, at efter Schengen og Amsterdam er der lige så dårlig kontrol med deres søgrænser som med landgrænserne, og dette i umiddelbar nærhed af en stor militærhavn. Enhver båd kan sejle lige ind i vores territoriale farvande.
I dag indeholder nogle af disse fartøjer olie og andre farlige stoffer og endnu andre illegale indvandrere. I fremtiden kan de lige så godt indeholde våben eller grupper af terrorister. Disse farer er konsekvensen af ophævelsen af grænserne og opløsningen af vores nationale flåder, der i dag ikke længere har midlerne til at udføre deres opgaver, hvoraf den vigtigste er at beskytte kystområderne. Genoprettelsen af vores landes søfartssikkerhed har som mange andre områder ikke brug for en ny europæisk lovgivning, men snarere for regeringer, hvis politik er baseret på enkle principper, nemlig energimæssig uafhængighed, opretholdelse af en egentlig national flåde, lettelse af arbejdsmængden og beskyttelse af grænserne - heriblandt søgrænserne.

Musotto
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, vi er alle klar over, hvor vigtig Erika II-pakken er, da den tager sigte på at forbedre sikkerheden og undgå en gentagelse af miljøkatastrofer på havet og langs EU's kyster. Det var først efter Erika-katastrofen i december 1999, at man iværksatte en række sikkerhedsforanstaltninger for skibsfart. Til min store tilfredshed kan jeg dog konstatere, at debatten om pakkens foranstaltninger skrider hurtigt frem, hvilket sker på en sammenhængende måde, og det er tydeligt, at der i EU-institutionerne er klar enighed om målsætningerne. Jeg glæder mig over det arbejde, som Europa-Parlamentet har udført. Parlamentet behandlede forslagene hurtigt og beslutsomt.
Når det gælder sikkerheden for søtransport af farligt og forurenende gods, er det efterhånden klart, at den gældende lovgivning er helt utilstrækkelig. I direktiv 93/75/EØF er der således taget højde for et indberetningssystem for den slags gods, men der er ikke fastsat nogen regler for indhentningen af oplysninger.
I den forbindelse mindes vi i hr. Sterckx' betænkning om, at det er nødvendigt at øge sikkerheden for søtransport ved hjælp af den nye teknologi og ved hjælp af de instrumenter, som den internationale ret giver os, når vi skal indføre et overvågnings- og informationssystem i Fællesskabet.
Vi skal sørge for en strengere kontrol af de skibe, der medfører særligt store risici for sikkerheden til søs og for miljøet. Jeg er enig med ordføreren, når han anmoder om, at vi styrker medlemsstaternes beføjelser til at gribe ind som kyststater, såfremt der er fare for ulykker eller forurening.
Desuden er vi alle af den opfattelse, at det er hensigtsmæssigt at installere en sort boks om bord, og vi håber, at det lykkes de gamle skibe at tilpasse sig til de nye bestemmelser i løbet af overgangsperioden, selv om de nøjes med at installere en forenklet udgave af den sorte boks eller VDR-systemet.
Til sidst vil jeg gerne henlede Deres opmærksomhed på, at VDR-systemet og transponderen ikke i sig selv er tilstrækkelige til at undgå ulykker, men at der er andre aspekter, som er lige så vigtige, f.eks. skibspersonalets uddannelsesniveau og kompetence.

Watts
Hr. formand, som britisk medlem af Europa-Parlamentet vil jeg gerne sige, at det ved denne lejlighed er uretfærdigt at bebrejde franskmændene for forsinkelsen i gennemførelsen af Erika I-pakken. Rådet må tage sin del af ansvaret for de manglende fremskridt.
Desværre er det ikke blot Erika, men de 1.000 skibe, der er sunket i de seneste 10 år, der understreger det presserende behov for fremskridt på de områder, vi diskuterer denne eftermiddag. Mange liv er gået tabt, og tusindvis af kilometer kystlinje er beskadiget - måske for altid. Derfor støtter jeg som talsmand for PSE Kommissionens forslag og hr. Sterckx' betænkning om et overvågningssystem for skibsfarten.
Jeg vil takke ordføreren for hans store arbejdsindsats, men jeg vil gerne fokusere på et punkt, hvor jeg ikke er helt enig med ham, nemlig ændringsforslag 11 til artikel 8. Ordføreren kan måske senere forklare om ændringsforslaget, men jeg er bange for, at det vil udvande den forpligtelse, der findes i Kommissionens forslag, om at sikre, at alle skibe - gamle såvel som nye - inden 2007 skal være udstyret med kvalitetsudstyr til registrering af rejsedata - de såkaldte sorte bokse.
Jeg og mange i den maritime sektor mener, at den manglende vilje til at acceptere værdien af udstyr til registrering af rejsedata og træffe de nødvendige foranstaltninger for at få dem installeret i handelsskibene, er medvirkende til at gøre skibssikkerheden mindre tilfredsstillende. Ifølge folk, der undersøger ulykker til søs, registrerer de sorte bokse ikke blot, hvad der sker, men de afskaffer også diskussioner og sikrer, at der kan træffes passende afhjælpningsforanstaltninger. De samme forskere mener, at de sorte bokse er et af de mest værdifulde redskaber til at forhindre ulykker og ikke blot til at lære af tidligere fejl.
Elektroniske systemer har fremhævet menneskets begrænsninger med hensyn til præcist at huske hændelsesforløb. De har f.eks. påvist øjenvidneberetninger, der var helt upålidelige. Der er et desperat behov for at få disse sorte bokse indført hurtigst muligt. Man kan helt enkelt sige, at et skib med en sort boks er et mere sikkert skib.
Man kan lære af erfaringerne, og man kan lære noget præcist og eksakt. Men der vil også ske en markant ændring i skibenes sikkerhedskultur som helhed betragtet. Derfor er den sorte boks primært et præventivt redskab. Vi støtter derfor Kommissionens forslag. IMO's løsning er måske bedre, men vi kan ikke acceptere en undersøgelse, der måske bliver offentliggjort i 2004 - hvem ved? Vi ønsker en indsats her og nu.

Isler Béguin
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, bare rolig, jeg vil ikke - som hr. Gollnisch - kræve både det ene og det andet med hensyn til søfartssikkerhed.
Selv om vi kan glæde os over tempoet i forbindelse med forsøget på at sikre søfartssikkerheden, tænker vi også på, at den første Erika-pakke stadig ikke er helt gennemført. Når nyhedens interesse er ovre, falder institutionerne - heriblandt Parlamentet - tilbage til træge procedurer, og det er beklageligt. Tempoet skal opretholdes med hensyn til den anden Erika-pakke, og jeg håber ikke, at den bliver genstand for subtile spil, der består i at ignorere relevante ændringsforslag, som dog ikke vil have en chance for at blive vedtaget af Rådet, eftersom formålet er at forsinke proceduren. For formålet med disse mange bestemmelser er at iværksætte en række effektive juridiske bestemmelser for at sikre søfartssikkerheden efter adskillige katastrofer og forebygge forureningsulykker.
Med hensyn til betænkningen om kontrolsystemet støtter vi fuldt ud ordførerens forslag, navnlig forslagene om at gøre det obligatorisk fra 2007 for fartøjer, der anløber Unionens havne, at være udstyret med en sort boks samt et automatisk identifikationssystem til skibe, således at kystmyndighederne kan overvåge dem.
Dette direktiv kræver også, at medlemsstaterne opretter nødhavne til skibe i vanskeligheder. Dette punkt vil uden tvivl give problemer, og for vores vedkommende drejer det sig om at være mere opmærksom på udførelsen.
Vedrørende Søfartssikkerhedsagenturet glæder vi os over oprettelsen, men vi havde håbet, at det var starten på et kommende europæisk kystagentur. Det er ikke tilfældet, men det kan det blive med tiden. Vi støtter agenturets uafhængighed, og Kommissionens forslag giver i virkeligheden kun et meget lille råderum. Vi beklager, at vores forslag om at medtage ngo'erne og fagforeningerne i bestyrelsen blev forkastet. Disse frivillige aktører fremsætter ofte relevante forslag og ville være konstruktive allierede for agenturet.
Vedrørende lokaliseringen ønsker vi ligeledes at indføre en række kriterier i forbindelse med ansøgerlandene, såsom hyppigheden af ulykker på havet, søfartstætheden samt infrastrukturen på havet.
Endelig vedrører den tredje betænkning den europæiske fond, der mere eller mindre skal bygge på samme regler som IOPC-fonden, som halvandet år efter Erika-katastrofen ikke har været i stand til at sikre erstatning til ofrene, selv om de ansvarlige myndigheder gav finansielle løfter og løfter om hurtige frister. Vi støtter fuldt ud de store målsætninger, navnlig om at hæve loftet for erstatningerne, når man ved, at Erika-katastrofen beløber sig til 300 millioner euro, og at IOPC-fonden ikke råder over mere end 200 millioner euro. Udvidelsen af erstatningen til at omfatte miljømæssige tab er for os grundlæggende. Det ville således være første gang, at man udarbejdede en opgørelse over de miljømæssige omkostninger, og at der blev kompenseret for skaderne med henblik på at genoprette den ødelagte natur. Transportudvalgets holdning i denne forbindelse er ikke særlig forståelig og går i den modsatte retning. Det beklager vi.
Endelig vedrørende fondens bidrag kræver vi ligeledes, at ejere og redere af skibe medtages som bidragsydere.

Ainardi
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, selv om der fortsat er en stribe ubesvarede spørgsmål, vil jeg straks sige, at jeg er enig i de tre betænkninger, som er fremlagt for os i forbindelse med den anden Erika-pakke og jeg vil understrege, hvor meget det haster, at de vedtages, især med hensyn til den fortsatte gennemførelse.
Der er endnu behov for forbedringer, og det er forhåbentlig muligt. Det er meningen med ændringsforslagene fra min gruppe. Jeg begrænser mine bemærkninger til to punkter, der forekommer mig væsentlige.
Det første punkt er det nødvendige i at udvikle demokratiet og give de forskellige aktører inden for sektoren mulighed for at deltage i beslutningsprocesserne. For det andet er det nødvendigt at gå endnu længere med hensyn til spørgsmålet om skadeserstatninger.
Med hensyn til det første punkt bør deltagelsen af de berørte gøres til en prioritet. Det er et demokratisk valg, som EU regelmæssigt henviser til som en af sine værdier, men det er også et spørgsmål om effektivitet. Forbedringen af søfartssikkerheden kræver mobilisering af alle berørte borgere og navnlig naturbeskyttelsesforeningerne, fagforeningerne og generelt de ansatte inden for søfarten.
Med hensyn til erstatningen har vi især brug for dette skridt. Det er nødvendigt at lytte til ofrene, de folkevalgte og de berørte lokalforeninger. Man skal kunne medtage dem i en konkret konsekvensvurdering af ødelæggelserne og i afgørelserne om erstatning. De har en plads i forvaltningen af COPE-fonden. Det samme krav burde gøre sig gældende for søfartssikkerhedsagenturet, der skal være åbent for repræsentanter for sektorens lønmodtagere og for repræsentanter for sammenslutninger, der bidrager med en knowhow, der er uundværlig for en ordentlig vurdering. Hvis vi skal gå endnu videre, mener jeg, at agenturet regelmæssigt skal sørge for at inddrage dem i sine initiativer.
Med hensyn til det andet punkt er det uacceptabelt, at det i sidste ende er den befolkning, der er offer for katastrofen, der skal betale for de skader, den forårsager. Det er grunden til oprettelsen af COPE-fonden og til vores støtte til dette initiativ. Jeg vil gerne gentage, at jeg mener, at det er yderst fornuftig, at skibsejerne også gøres straffeansvarlige og økonomisk ansvarlige. Det er også nødvendigt at forbinde ejerens nationalitet og skibenes flag.
Endelig svarer erstatningsloftet på 1 milliard euro ifølge visse vurderinger til Erika-katastrofen. At acceptere et sådant loft ville efter min mening være at acceptere tanken om, at i forbindelse med andre katastrofer, der desværre ikke kan udelukkes på nuværende tidspunkt, bliver erstatningen ikke dækkende, og det vil således være befolkningerne, der kommer til betale en stor del af prisen.
Vi havde foretrukket, at der ikke var noget loft, så erstatningen i så høj grad som mulig kan leve op til virkeligheden, og i mellemtiden mener jeg, at vi må overveje at hæve loftet.

Bernié
Hr. formand, lad os ikke nægte os selv at være glade. For en gangs skyld viser Kommissionen, at den er lydhør over for de europæiske borgere. 21 år efter Amoco Cadiz-katastrofen reagerer den endelig og foreslår at give ofrene en bedre og hurtigere erstatning. Det er formålet med oprettelsen af COPE-fonden og et formål, som jeg støtter uden forbehold, især fordi jeg er valgt i Loire ved atlanterhavskysten, der er det franske departement, der er mest berørt af Erikas forlis, og hvor turismen spiller en vigtig rolle. Denne økonomiske katastrofe og miljøkatastrofe har skabt vanskeligheder for adskillige virksomheder, der er ramt af arbejdsløshed, og forurenet vores miljø. Og paradoksalt nok tøver Transportudvalget.
Selv om de ændringer, som både højre- og venstrefløjen har vedtaget om udvidelsen af COPE-fonden til andre stoffer end olie, er prisværdige, forsinker de ubønhørligt - ja, undskyld, men det er tilfældet - oprettelsen og således en korrekt udbetaling af erstatning til ofrene. Denne strategi er mere end diskutabel for den henviser til konventioner, der endnu ikke er ratificeret. Den risikerer endda at kuldsejle denne længe ventede forholdsregel. Ændringsforslagene virker altså mangelfulde og absurde. Det er et valg, som man en dag må forklare dem, der er ramt og på fallittens rand og de kommuner, der har gjort en stor indsats for at rense kystlinjen, og som forventer en rimelig godtgørelse. Det forekommer mig uansvarligt at holde en demagogisk tale og blokere for enhver supplerende godtgørelse. Det forekommer mig meget mere fornuftigt at fremme denne sag konkret og hurtigt.
Det er derfor, vi stemmer mod ændringsforslagene. Vi vil genskabe det oprindelige forslag eller endnu bedre give en fuldstændig erstatning for skaderne.

Ripoll y Martínez de Bedoya
Hr. formand, fru næstformand, Erikas forlis medførte en bølge af indignation i den europæiske offentlighed over de eksisterende utilstrækkelige foranstaltninger og den manglende evne til at forebygge en katastrofe af et sådant omfang. Denne ulykke satte fokus på begrænsningerne af en politisk indsats, som har forsøgt at behandle søfartssikkerheden udelukkende inden for rammerne af internationale organisationer som IMO.
De omfattende internationale sikkerhedsbestemmelser, der i dag regulerer søtransportsikkerheden, har medført en drastisk reduktion af ulykker og forurening. De foranstaltninger, som vi i dag behandler, og som vi kun har drøftet i en måned, Erika I, viser vores institutioners ønske om at øge skibenes sikkerhed og beskytte havmiljøet.
Alligevel er det som med alle menneskelige aktiviteter i praksis næsten umuligt at garantere fuld sikkerhed. Det kan derfor ikke undgås, at der af og til sker ulykker eller forurening på havet, og at sådanne hændelser på grund af deres opsigtsvækkende karakter bliver genstand for omfattende mediedækning. Dette bør ikke gøre skår i den kendsgerning, at langt størstedelen af rejser udføres sikkert, effektivt og miljømæssigt forsvarligt.
Jeg lykønsker ordførerne, hr. Sterckx, hr. Esclopé og hr. Mastorakis, med det storartede arbejde for søfartssikkerhed, erstatning for olieforurening og oprettelse af et søfartssikkerhedsagentur. Jeg benytter også lejligheden til at lykønske Kommissionen og især fru næstformand de Palacio med det fremragende arbejde, idet der inden for et år er stillet seks forslag til forbedring af søfartssikkerheden.
Som alternativ ordfører vil jeg koncentrere mig om det tredje forslag fra hr. Mastorakis om oprettelse af et søfartssikkerhedsagentur.
Personligt er jeg af den opfattelse, at oprettelsen af dette agentur over for offentligheden vil vise vores institutionernes store interesse i at forebygge fremtidige ulykker og forureninger samt nødvendigheden af at øge sikkerhedsniveauerne på vores have. Både ordføreren, hr. Mastorakis, og de øvrige af os har stillet en række ændringsforslag til forbedring af agenturets organisation.
Jeg vil gerne nævne et, som vedrører sammensætningen af agenturets bestyrelse, hvor vi foreslår, at Parlamentet ikke medtages. Årsagen er indlysende, idet vi mener, at Parlamentet er et organ, som kontrollerer forvaltningen, men aldrig deltager i forvaltningen. Til dette formål findes Kommissionen, Rådet og en hel række organisationer.
Derfor ønsker jeg ganske enkelt at takke kommissæren for det udførte arbejde og anmode hende om at fortsætte med det, at hun inden længe forelægger Erika III-pakken for os, og at vi kan fortsætte med at arbejde for søfartssikkerheden.

Pittella
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, først vil jeg gerne give udtryk for min tilfredshed med indledningen af denne anden fase af bestemmelser, som Kommissionen har udarbejdet med omhu, og som er blevet drøftet ivrigt i Parlamentets Udvalg om Regionalpolitik, Transport og Turisme. Sådan som det allerede er blevet sagt, er hovedformålet at forebygge de alt for mange situationer, hvor der har fundet sande katastrofer sted, når der foruden naturlige og uforudsete - eller uforudseelige - årsager har været tale om menneskelige fejl.
Jeg vil gerne sige noget om den betænkning, som hr. Mastorakis er ordfører for, og som indfører det europæiske søfartssikkerhedsagentur. Dette agentur er et organ, som så afgjort er nødt til at være selvstændigt, uafhængigt og yderst kvalificeret for at kunne udføre sine opgaver fuldt ud. Disse krav har Den Socialdemokratiske Gruppe rejst flere gange, og det lagde den vægt på i de ændringsforslag, som den stillede på plenarmødet, og som uventet blev forkastet i udvalget. Ændringsforslagene drejer sig netop om agenturets selvstændighed og uafhængighed, bestyrelsens sammensætning - hvor Parlamentet ikke er repræsenteret, heller ikke indirekte, hvilket der ikke gives en fornuftig begrundelse for - agenturets beslutningsbeføjelser, dets rolle i det hele taget og dets formålstjenlighed, som alle bestemt er enige om.
Kære kolleger, vi lægger vægt på disse punkter, og vi håber, at der er enighed om de angivelser, vi kommer med i et andet ændringsforslag, der drejer sig om de kriterier, der skal opfyldes, før en by eller et land kan gøre sig håb om, at agenturets hjemsted bliver placeret i det. Her er der ikke tale om noget nyt, irriterende kapløb mellem medlemsstaterne, men derimod om at fastlægge og opstille de kriterier og parametre, som en by eller et land skal opfylde for at komme i betragtning.
Der er nemlig ingen tvivl om, at det er i alles interesse, at der ikke indføres formelle, formålsløse og overflødige organer, der overlapper hinanden, men derimod nogle velegnede instrumenter, så man ikke kommer ud for nye ulykker, der kunne have været undgået ved at træffe nogle modige og langsigtede valg.

Nogueira Román
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, jeg har i dag redegjort for min egen og min gruppes holdning, ligesom mine kammerater har gjort det i udvalgets debatter, hvor vi på det varmeste er gået ind for oprettelsen af et europæisk søfartssikkerhedsagentur. Vi kan alle huske katastrofen med Erika og andre alvorlige ulykker med tankskibe og med det skib, der hældte kemiske stoffer ud over Galiciens kyster, hvilket medførte dødsfald og umådelige skader, det er alt sammen baggrunden for denne beslutning. Nu vil jeg gerne benytte den smule tid, som jeg har til rådighed, til at erindre om, at Rådet inden for det næste halve år, måske allerede i Göteborg, skal træffe beslutning om, hvor dette agentur skal have sit sæde. Jeg håber, at man vælger et land med en gedigen søfartstradition, og at valget blandt dem, der opfylder denne betingelse, vil falde på det galiciske Finisterra, som en meget stor del af den skibstrafik passerer, der forener Europa med de andre kontinenter, og hvor de største antal ulykker sker, deriblandt de særdeles alvorlige, som jeg har nævnt. Hvis mit forslag bliver modtaget, vil beslutningen kunne regne med hele det galiciske samfunds støtte og opbakning.

Cauquil
Hr. formand, med hensyn til Esclopé-betænkningen er vi ikke imod en europæisk erstatningsfond, der især skal sikre, og jeg citerer: "en passende erstatning for forureningsskader i EU-farvande som følge af transport af olie ad søvejen". Men vi er imod det faktum, at denne fond i sidste ende betales af skatteyderne. Det er op til dem, der forurener, at betale for alle skader, direkte som indirekte, som de forvolder, for slet ikke at tale om økonomiske sanktioner for ikke at have undgået forureningen. Dette var ikke tilfældet i forbindelse med Erikas forlis, selv om de ansvarlige var ELF, det vil sige et af de rigeste olieselskaber i EU.
Desuden har ofrene for olieforureningen - selv med hjælp fra diverse erstatningsfonde - stadig ikke modtaget en passende erstatning og måske slet ingen. Man kan retsforfølge eller endda fængsle den, der er ansvarlig for en skade, for at tvinge ham til at leve op til sit ansvar. For at tvinge de ansvarlige olieselskaber til at betale omgående bør man beslaglægge alle deres ejendomme i EU.
Der er selvfølgelig ikke foreslået noget i denne retning. Derfor afstår vi fra at stemme om betænkningen, selv om vi går ind for visse ændringsforslag.

Jarzembowski
Hr. formand, fru næstformand for Kommissionen, tillad mig endnu en gang på vegne af min gruppe at rette en stor tak til de tre ordførere. Selv om det under diskussionen har vist sig, at en gruppe måske ikke er helt tilfreds med resultaterne på det ene eller andet punkt, må man dog konstatere, at alle tre betænkninger blev vedtaget i udvalget enten enstemmigt eller med stort flertal, og dette flertal skal vi også have ved afstemningen i morgen. For jeg mener, at vi i Parlamentet har udarbejdet en meget god udtalelse til Erika II, og den skal vi holde fast ved.
Hvis jeg lige må kommentere et par bemærkninger - først fra min kollega, der lige har talt, og også fra min kollega, der talte tidligere - så tror jeg heller ikke, at vi trækker noget som helst i langdrag, hvad angår erstatningsfondene! Vi siger bare, at det ikke kan lade sig gøre, at medlemsstaterne udadtil altid påstår, at de vil gå ind for erstatningsbestemmelser, men så ratificerer væsentlige erstatningsbestemmelser. Med Esclopé-betænkningen indfører vi nu, at vi ikke kun vil have bestemmelser, hvad angår olieforurening, men også forurening fra farlige stoffer og fra skadelige stoffer. Rådet er fuldstændig frit stillet med hensyn til under andenbehandlingen at vise, at det er parat til at formidle en ratificering, og at det er parat til at finde en anden løsning. Men det kan ikke lade sig gøre at sige, at de nu skal stoppe vores erstatningsbestemmelse, og i virkeligheden ønsker de heller ikke at stå inde for de skader, der opstår på grund af farlige og skadelige stoffer. For så vidt må vi presse på og sige, at vi er interesserede i en generel bestemmelse, for havene er meget forurenede, og det er ikke kun på grund af olie, men også på grund af kemikalier og andre stoffer. Hvis Rådet har en bedre løsning, så er vi parate til at arbejde med på den. Og hvis De, fru næstformand, har en bedre løsning, så er vi åbne over for en andenbehandling. Vi er også åbne over for internationale bestemmelser. Hvis IMO vil løse problemet globalt inden for det næste halve år og virkelig gør det, så trækker vi gerne dette Kommissionsforslag tilbage. Men jeg kan kun sige, at hidtil har det altid været sådan, at vi først må udøve pres gennem vores egen lovgivning, inden en global bestemmelse er kommet i stand, og derfor må vi også fortsætte her.
Som den sidste bemærkning til Mastorakis-betænkningen vil jeg gerne påpege, at man kan ikke på den ene side sige, at agenturet skal være uafhængigt, og så på den anden side sige, at vi som Parlament har noget at skulle have sagt i bestyrelsen. Det virker også lidt skizofrent. Vi ønsker en uafhængig myndighed, men i et demokrati skal alle udøvende myndigheder, også selv om det er en sekundær myndighed, være ansvarlige over for Parlamentet. Det kan kun ske ved, at agenturet ikke er helt uafhængigt af Kommissionen. Som Parlament vil vi angribe kommissæren, hvis agenturet begår fejl. Vi er heller ikke parate til, at stille os tilfreds med hovedet fra agenturets direktør. Hvis noget går galt i agenturet, kræver vi Deres hoved, charmerende fru næstformand! Det er parlamentarisme, og derfor skal agenturet være uafhængigt, men det er Kommissionens ansvar, og det er os, der skal udøve kontrolret, og ikke nogle eksperter, der udnævnes i bestyrelsen. Fru kommissær, det er os, der er makkere, og vi kan godt finde ud af det med hinanden!

Savary
Hr. formand, fru kommissær, jeg vil gerne komme med tre bemærkninger til denne meget vigtige forhandling.
For det første skal den europæiske lovgivende magt ophøre med selvpineriet i forbindelse med denne sag. Det er således gået 18 måneder siden Erikas forlis, der fremkaldte de følelser, som vi kender og stor polemik. Det er lettere at skælde ud og beklage sig end at lovgive, og jeg mener, at den frist, inden for hvilken man i dag foreslår seks tekster, det vil sige seks meget vigtige bidrag til gennemførelsen af et retsgrundlag for europæisk søfartssikkerhed, som ikke eksisterede, er en rimelig frist, og jeg tror, at Parlamentet og Kommissionen glæder sig over det arbejde, de har udført. Kommissionen over at have foreslået seks tekster, og Parlament over at have behandlet dem inden for en rekordfrist takket være ordførerne. Jeg mener, at det modsatte ville være at misbruge offentlighedens tillid, det vil sige at lade folk tro, at man kunne gå hurtigere frem.
For det andet mener jeg med hensyn til indholdet, at vi i dag med de to Erika-pakker er tæt på at råde over et ret indholdsrigt retsgrundlag, og vi har faktisk på 18 måneder skabt et europæisk søfartsområde, eller begyndelsen på et europæisk søfartsområde, på trods af de velkendte forhindringer, som især er vores aftaler inden for IMO. Med hensyn til risikoforebyggelse, det vil sige sikkerheden, med hensyn til kontroleffektiviteten, hvad angår det juridiske eller økonomiske ansvar, er vi kommet meget langt, og jeg hører til dem, der faktisk synes, at Unionen skal lovgive med henblik på få flere beføjelser inden for IMO.
For fremtiden, og jeg vil gerne her nævne to sager, mener jeg, at der er to vigtige sikkerhedsaspekter, der ikke er blevet behandlet. For det første tømning af tankene i rum sø. Jeg mener, at det er meget vigtigt, at Europa lovgiver strengt med hensyn til tømning af tankene i rum sø, der, som De ved, når vi taler om miljøet, er betydeligt mere skadeligt end de ulykker, vi har oplevet. Der er et hul i lovgivningen, som vi skal have lukket. For det andet hører jeg til dem, der er overraskede over, at der ikke findes sikkerhedsbestemmelser for floderne. En stor del af trafikken i dag, navnlig i Nordeuropa, foregår på floderne. Dette udsætter befolkningerne for risici, og vi må ikke afvente en katastrofe, før vi træffer lovgivningsmæssige foranstaltninger om trafikken i de indre havne.

Alavanos
Hr. formand, vi har hørt interessante taler, og jeg vil især fremhæve mine landsmænd, hr. Mastorakis' og hr. Papayannakis' taler. EU er på rette vej, der sker fremskridt i lovgivningen, men der hersker stadig alvorlig bekymring, og der er mange uafgjorte spørgsmål. Ganske kort vil jeg gerne sige, at for det første rejser problemerne omkring den første Erika-pakke mange spørgsmål, især omkring de enkeltskrogede tankskibe, og det drejer sig ikke kun om forsinkelsen, men også om den måde, pakken blev udformet på, med en uhæmmet købslåning, hvor det ikke var sikkerhedsspørgsmålene, der kom i første række, men snarere konkurrence- og interessespørgsmålene.
Det andet punkt, der vækker bekymring, er, at selv om Kommissionen tilsyneladende ønsker et ensartet sikkerhedsniveau i alle EU's farvande, gøres der ikke noget ved det. Der gælder nogle regler for en række skibe som f.eks. bilfærger i de nordlige farvande, mens andre regler og konventioner gælder i Middelhavet. Hvad bliver det gjort ved det?
Det tredje spørgsmål drejer sig om kontrol. Der findes dette agentur eller et forsøg på at etablere et agentur, men i dag er der slet ingen kontrol. For nogle måneder siden gik skibet Samina til bunds i Det Ægæiske Hav. Hverken den græske regering eller Kommissionen kunne svare på, hvilke lovbestemmelser der gælder, hvilke direktiver der gælder for Grækenland, og om direktiverne gælder på skrømt - som det er tilfældet med uddannelsen - eller anvendes i praksis. Ingen! Både den græske regering og Kommissionen mangler stadig at svare på dette.
Til sidst to ting, hvor der er betænkeligheder. Jeg sætter spørgsmålstegn ved Transportudvalgets ændringsforslag, hvad angår tiden. Jeg mener, de svækker Kommissionens forslag. For det andet bør udgiften til erstatningsfonden ikke gå videre til borgerne, da olie i forvejen er en af de faktorer, der øger inflationen, får priserne til at stige osv.

Hatzidakis
 Hr. formand, fru næstformand for Kommissionen, jeg mener, at der med de tre direktiver, vi drøfter i dag, tages skridt i den rigtige retning med hensyn til søfartssikkerheden, og jeg tror, det ville gå endnu bedre, hvis Rådet var hurtigere og mere effektivt i sine beslutninger, og vi ikke stod med det problem, at vi i dag drøfter Erika II-pakken på et tidspunkt, hvor vi ikke er færdige med Erika I-pakken.
Under alle omstændigheder mener jeg, der er to punkter i Sterckx-betænkningen, som bør understreges. For det første, at vi med hr. Sterckx' forslag får mere reelle og positive foranstaltninger vedrørende tilflugtshavne for skibe i nød, så skibene kan søge tilflugt disse steder, og jeg mener, at foranstaltningerne med hr. Sterckx' forslag bliver mere konkrete og reelle. For det andet fastsætter vi i forbindelse med afsejling, at hovedansvaret bør være placeret hos kaptajnen og kun i særlige tilfælde hos havnemyndighederne. Kaptajnen ved nemlig mere om de konkrete spørgsmål end havnemyndighederne
Hvad Esclope-betænkningen angår, vil jeg sige, at en international regulering af det konkrete spørgsmål er ønskværdig, da det er et internationalt problem, som kræver en international løsning.Det forslag, vi har her, kan og bør sikkert fungere som en katalysator, som kan betyde, at de ansvarlige internationale organisationer snart tager fat på det konkrete problem.
Hvad angår min landsmand, hr. Mastorakis, som jeg gerne vil komplimentere for hans betænkning, er der ingen tvivl om, at vi har brug for en fleksibel og effektiv instans, og jeg tror, at Parlamentets forslag om et agentur for søfartssikkerhed styrker den indsats, der gøres, og jeg er enig med ham i, at hvis det fik hjemsted i Piræus, ville det gavne dette arbejde endnu mere.
Det står klart, at vi nu er nødt til at gå videre og tage flere skridt, især hvad angår gennemførelsen af fællesskabslovgivningen, og at vi bør lægge vægt på den menneskelige faktor, antallet af kontrollører og inspektører, der skal gennemføre lovgivningen, kontrollørernes uddannelse, personalets og besætningens uddannelse osv. Jeg tror imidlertid, at Kommissionen vil beskæftige sig med dette fremover og holde os underrettet.

Damião
Hr. formand, jeg vil gerne lykønske Kommissionen for denne anden lovpakke, som, fordi der ikke skal startes fra nulpunktet - medlemsstaterne råder jo allerede over den nødvendige tekniske kapacitet, deres skibsværfter, deres redere, deres videnskabelige institutioner, deres operatører - giver EU-borgerne en begyndelse på en retlig garanti og en sikker forvaltning af deres eksklusive økonomiske zone. Vi mener i øvrigt, at kommissærens vedholdende indsats i denne sag bør understreges, og jeg vil også gerne fremhæve de tre ordføreres bidrag.
COPE-fonden er, som det er blevet sagt, komplementær. Den skal imødekomme de økonomiske behov og dække risikoen for alvorlige hændelser som dem, der her har fået fyldig omtale. Mange andre risikosituationer er ikke medtaget. Transport ad søvejen, som er underlagt konkurrencens vilkår, skal også have sine regler strammet op inden for IMO, så erhvervet fortsat kan drives rentabelt, uden at sikkerheden sættes over styr, ikke kun i Europa og USA, men i alle farvande over hele verden. Agenturets relevans og mål har også været genstand for en god diskussion. Jeg mener, at ordføreren meget rigtigt påpeger nogle svagheder, men jeg mener også, at Europa-Parlamentet ikke skal drive agenturet, men derimod kontrollere, om administrative bestemmelser og praksis er, som de bør være, i dette som i andre agenturer. Agenturet skal på sin side sikre absolut ligeværdighed og samarbejde mellem medlemsstaterne og også få borgerne, eksperterne og de forskellige økonomiske og andre samfundsmæssige interesser i tale. Agenturets uafhængighed bliver således afgørende for, at det forlenes med den nødvendige autoritet, at det kommer til at indfri offentlighedens forventninger, og at det befordrer handleevne og samarbejde på europæisk niveau. Det er helt sikkert det, som det nu skorter på. Som mange talere allerede har sagt det, kan agenturets sæde placeres mange steder. Der er mange kandidater, og de er alle lige egnede og indstillede på det. Jeg mener ikke, at der kan være tvivl om, at Lissabon er det rigtige sted.

Rack
Hr. formand, når Cypern og Malta tiltræder Unionen - ikke hvis, men når - vil EU have den største handelsflåde i verden. Og det har ikke så meget at gøre med, at de to lande er så store sømagter. Men begge stater var convenient for mange ejere, hvis jeg her bevidst må bruge det engelske begreb. Der er ingen tvivl om, at det er en fordel at have en stor flåde. Men det medfører også et stort ansvar. Vi skal derfor sørge for, at vores flåde er sikker. Sikkerheden ud for vores egne kyster er højt prioriteret, men også andre steder skal det europæiske flag være et kvalitetsmærke eller blive det.
Som ordfører for Parlamentets betænkning om emnet "Udvidelse og transport" har jeg i sin tid ført mange samtaler med de ansvarlige i ansøgerlandene. De lovede alle meget hurtigt at overtage EU's acquis i deres lovgivning. Ganske vist påpegede jeg også allerede dengang, at der stadig er noget undervejs, nemlig Erika II-pakken, som vi diskuterer i dag. Det har allerede fremkaldt en smule uro.
Vores samtaler blev rigtig vanskelige, da vi begyndte at tale om at gennemføre den europæiske lovgivning - eller som det hedder i eurojargon - at implementere EU's acquis. Jeg fik i et af tilfældene at vide, at den ansvarlige overvågningsinspektør netop var taget på ferie. Men der vil blive brug for meget mere end en inspektør, hvis vi med en seriøs, rettidig og komplet kontrol vil forhindre, at der sker flere katastrofer ud for vores eller andres kyster.
Vi har brug for et tilstrækkeligt antal inspektører, der er tilstrækkeligt uddannede, og det har vi brug for meget snart. Her kan de nuværende medlemsstater bidrage med rigtig meget for at nå dette mål. Twinning, det at man fra tid til anden samarbejder med veluddannede fagfolk fra de eksisterende administrative og kontrollerende strukturer, har senest i forbindelse med integreringen af de tyske delstater vist sig at være et meget effektivt instrument. Lad os derfor bruge denne model igen!
Med foranstaltninger, der garanterer, at vi i rette tid kan tage hånd om forudsigelige problemer ved hjælp af seriøst organiserede tiltrædelsesmekanismer, kan vi bidrage til, at udvidelsesprocessen lykkes, og vi kan frem for alt overbevise vores borgere. Angst og frygt er der mere end nok af, når vi taler om udvidelsen. Denne angst og frygt må vi tage hånd om, både når det drejer sig om store bekymringer, men også når det drejer sig om specialiserede delaspekter som dem, vi diskuterer i dag. Der er mange irere, var jeg lige ved at sige.
Parlamentsmedlemmer i bestyrelsen - det er efter min mening ikke en fornuftig integrering af Parlamentet. Kommissionen skal overvåge, og vi overvåger Kommissionen.
Som østriger kan jeg desværre ikke tilbyde nogen stor havn. Vi tabte vores sidste søslag for hundrede år siden. Men jeg går ud fra, at vi også kan tilbyde nogle meget, meget smukke steder, hvis det ønskes.

Vatanen
Hr. formand, kære kolleger, det er på høje tid at vågne op og opdage, hvilke miljø- og sikkerhedsrisici der er knyttet til skibsfart og tankskibe i særdeleshed. Oliekatastrofer har på konkret måde vist, at det kan blive dyrt for et samfund at stole på heldet. Desværre kan man ofte først træffe de problematiske beslutninger, når katastrofen og vælgernes reaktioner tvinger politikerne til at agere. Den foreliggende Erika II-pakke fortjener al mulig støtte.
Jeg lykønsker alle tre ordførere med en grundig udarbejdelse af betænkningerne. Erika II-pakken indeholder talrige, positive forslag, hvoraf jeg specielt vil nævne etableringen af nødhavne og den automatiske overvågning af skibe. Oprettelsen af et agentur for skibsfartssikkerhed forbedrer også koordinationen af sikkerhedssager.
Selv om vi europæere reelt kan have en mærkbar indflydelse på havmiljøets tilstand, skal vi dog altid huske, at vi ikke er alene i verden, ikke en gang efter udvidelsen. Tæt på de europæiske kyster sejler masser af skibe, der ikke kommer fra EU-lande. Det er derfor, at vi skal sørge for, at de velmenende foranstaltninger i Europa ikke vanskeliggør indgåelsen af internationale aftaler. Jeg tager den nye europæiske COPE-fond som eksempel. Oprettelsen af fonden må ikke betyde, at muligheden for en bredere løsning inden for IMO formindskes. Olien forurener netop lige meget, og rensningsomkostningerne er de samme, hvad enten der er tale om et EU-skib eller et skib, der sejler registreret under det liberiske flag.
Kære kolleger, sikringen af et rent miljø i vores have og lang vores kyster i særdeleshed tillader ikke, at vi nøler et øjeblik. Det er på tide at agere målbevidst, så de værste problemer kan ryddes af vejen på én gang. Sådan kan vi sikre, at der ikke er behov for yderligere Jessica-, Angelica- eller måske Marika-pakker i fremtiden.

De Palacio
Hr. formand, mine damer og herrer, først og fremmest vil jeg gerne takke og lykønske de tre ordførere, hr. Sterckx, hr. Mastorakis og hr. Esclopé, for de fremragende betænkninger om søfartssikkerhed, oprettelse af et europæisk søfartssikkerhedsagentur og erstatning for olieforurening. Endvidere vil jeg takke og lykønske dem, fordi de har udarbejdet og forelagt disse betænkninger på så kort tid og for den opmærksomhed, som de har udvist over for problemet med søfartssikkerheden.
Som mange af talerne må jeg dog beklage, at vi drøfter Erika II-pakken, når vi endnu ikke har vedtaget Erika I, selv om jeg håber, at vi i forligsforhandlingen hurtigst muligt kan nå frem til et positivt resultat.
Ikke desto mindre vil jeg også gerne sige, at Erika I- og Erika II-pakken allerede har konkret virkning i Den Internationale Skibsfartsorganisation, hvor vi har opnået fremskridt vedrørende obligatorisk dobbeltskrog eller lignende i skibe til olietransport, vedrørende den aktuelle drøftelse om en forøgelse af beløbene til skadeserstatning, som formentlig vil blive på over 300 millioner dollars - i dag er det på 180 millioner - og også vedrørende lande som Cypern og Malta, der - og det siger jeg til hr. Rack - gør en kæmpe indsats for at forbedre deres egen flåde inden for rammerne af deres tilslutning til EU, idet de har accepteret kravene i Erika I- og Erika II-pakken, før disse er trådt i kraft.
Før årets udløb vil jeg forelægge et forslag om sikkerheden på færger, selv om det allerede er kendt, hvad der skete på Samina Express: De sad og så fodbold. Det græske retsvæsen er i funktion. Jeg tror, der må afmærkes territorier. Inden for det strafferetlige område er det Unionens medlemsstater, som har alt ansvar.
Jeg vil henvise til forslaget til direktiv om søfartssikkerhed, hvis udarbejdelse er længst fremme, og dette er efter min mening et tegn på, at der er konsensus omkring det. Vi støtter generelt alle ændringsforslagene med nogle mindre formuleringsændringer i de ændringsforslag, som har til formål at forbedre eller præcisere tekstens rækkevidde. Vi støtter også delvist, om end med nogle ændringer, de meget vigtige ændringsforslag 6 og 18 om nødzoner, og med ændringer ændringsforslag 7, 20 og 21, der har til formål at forbedre evalueringen af den praktiske gennemførelse af direktivet. Vi kan ikke acceptere ændringsforslag 11 om sorte bokse i den nuværende formulering. Selv om jeg forstår ordførerens hensigt, betyder den anvendte formulering, at denne forpligtelse er underlagt en beslutning i IMO. Vi kan ikke acceptere dette. Hvis IMO ikke kan fortsætte fremad, må vi selv fortsætte fremad, men vi ved, at der udføres et godt arbejde inden for IMO, og det, vi ønsker, er at presse mere på, således som vi har gjort det med dobbeltskrogene.
Med hensyn til forslaget om et europæisk søfartssikkerhedsagentur vil jeg gerne takke for Parlamentets positive indgangsvinkel og støtte til vores forslag. Jeg vil sige, at det ikke er en udelukkende administrativ foranstaltning, men at agenturet vil gøre EU's bestræbelser på at maksimere søfartssikkerheden og forebygge forurening forårsaget af skibe mere synlige i offentlighedens øjne. Og til dem, som har været urolige for, at agenturet skulle være et nyt bureaukratisk EU-organ, vil jeg sige, at vi netop med agenturet gør det muligt for staterne at deltage på et område, der, som vi alle ved, medfører ansvar og kompetence på nationalt plan og på fællesskabsplan, og hvor det, der netop bør stræbes efter, er integration for bedre at koordinere disse aktioner. Og agenturet giver Kommissionen og staterne mulighed for at samarbejde i et uafhængigt organ, og det er en af dets fordele.
Parlamentets ændringsforslag ændrer ikke tankegangen bag Kommissionens forslag og er primært koncentreret om den administrative struktur. Kommissionen støtter ændringsforslag 1, 2, 7, 15, 16, 21 og 22. Vi kan også acceptere ændringsforslag 4, i henhold til hvilket agenturet kan yde tekniske støtte til ansøgerlandene uden specifik anmodning fra Kommissionen, og det samme gælder for ændringsforslag 14 og 10, som afklarer organets hovedansvarliges mandat.
Om ændringsforslag 9, 20, 27 og 28 vedrørende bestyrelsen må jeg sige, at vi accepterer ændringsforslag 9 og 27, hvor Parlamentets tilstedeværelse slettes, og som følge heraf skal der foretages nogle andre justeringer.
Med hensyn til placeringen af agenturet finder jeg ændringsforslag 19 mere logisk end ændringsforslag 29. Der præciseres nogle objektive kriterier for udvælgelsen. Jeg er helt enig heri og mener, at det kan medtages.
Vi accepterer, at den eksterne evaluering af agenturet er underlagt betingelser, som fastsættes af bestyrelsen, således som det delvist foreskrives i ændringsforslag 17, selv om vi finder det unødvendigt at gentage evalueringen hvert femte år, således som det også foreslås i ændringsforslaget.
Det er Kommissionens ønske, at de nationale myndigheder deltager aktivt i og letter agenturets embedsmænds besøg i staterne. Derfor kan vi hverken acceptere ændringsforslag 6 eller 5, som er i modstrid med dette mål.
Jeg forstår begrundelsen for ændringsforslag 18, men af retssikkerhedsmæssige årsager kan jeg ikke acceptere det, da termen "uafhængig" ikke tilfører noget til et organ, der i forvejen har status som juridisk person.
Heller ikke ændringsforslag 8 og 12, i henhold til hvilke Kommissionens godkendelse af agenturets arbejdsprogram ikke er nødvendig, eller ændringsforslag 13 og 25, i henhold til hvilke besøg i staterne skal ske efter forudgående udtalelse fra Kommissionen i stedet for med Kommissionens samtykke. Overvågningen af gennemførelsen af fællesskabsretten vil stadig være Kommissionens ansvar, og agenturet kan ikke erstatte os i denne funktion. Endelig er Kommissionen ikke enig i ændringsforslag 11 og 24, som vedrører den administrerende direktørs uvildighed.
Med hensyn til det tredje forslag om ansvar og erstatning for olieforurening vil jeg gerne lykønske hr. Esclopé med arbejdet og Parlamentet i en så kompleks sag som denne.
Jeg vil gerne præcisere, at problemerne ikke vedrører underliggende mål, men kun foranstaltningerne til opnåelse af disse mål, og vi bør forsøge at løse alle problemerne ved hjælp af et forslag, der er udtænkt til afklaring af en konkret sag, nemlig den manglende erstatning for skader forårsaget af alvorlig olieforurening. Og jeg tilslutter mig det, som hr. Esclopé sagde. Hvis vi i forslaget inkluderer problemer forårsaget af andre forureningstyper, f.eks. forurening med kemikalier eller ved rensning af ballasttanke, vil resultatet i sidste ende være, at vi lammer og blokerer initiativet.
Denne form for forslag er relateret til nogle konkrete konventioner, som er ved at blive ratificeret og bør blive det i løbet af de kommende år. Hvis vi ser, at der ikke bliver nogen ratificering af visse konventioner, som allerede eksisterer for en del stater i IMO, er jeg indstillet på, at vi udarbejder nogle regionale forslag. Men eftersom der allerede eksisterer et internationalt forslag, mener jeg ikke, at vi skal forhaste os. Det perfekte er det godes fjende. Lad os koncentrere os om olieforureningen, hvor vi har oplysninger og komponenter, som giver os mulighed for at skride hurtigt frem.
Vi kan acceptere tre grupper af ændringsforslag, som til sammen udgør nogenlunde halvdelen af ændringsforslagene.
Den første gruppe på 19 ændringsforslag, som har til formål at udvide forordningens anvendelsesområde, så den også kommer til at dække andre stoffer end olie, f.eks. kemikalier og brændstoffer, kan vi som sagt ikke støtte. I den anden gruppe af ændringsforslag, som vedrører skibsejernes rolle i COPE-fonden, giver ændringsforslag 22-25 og 50, som har til formål at indføre obligatoriske bidrag fra skibsejerne, problemer i forhold til international ret, da det i henhold til gældende internationale regler ikke er tilladt at stille yderligere erstatningskrav over for skibsejere, medmindre ulykken er sket forsætligt.
Dette er et af de problemer, som Kommissionen har opdaget i det gældende internationale system, og som skal ændres på internationalt plan, og vi lover at arbejde for det. At kræve, at skibsejerne deltager i skadeserstatningerne, ville dog i den forhåndenværende situation være i modstrid med de nuværende internationale bestemmelser, og vi kan derfor ikke acceptere det.
Men jeg må sige, at også ændringsforslag 29, 31, 34-42, 52 og 57 giver problemer for Kommissionen, fordi formålet er at styrke det forurenede områdes lokale repræsentanters deltagelse i COPE-fondsudvalgets arbejde. Mine damer og herrer, jeg minder Dem om, at dette udvalg er dækket af beslutningen om komitologi, og i henhold fællesskabsretten kan dets sammensætning ikke ændres.
Vi kan heller ikke acceptere ændringsforslag 19 om sletning af afsnittet om muligheden for at afvise erstatning til fordringshavere, som er indblandet i ulykken, altså skibsejere, befragtere og ledere. Det ville heller ikke give nogen mening at yde erstatning til de personer, der er ansvarlige for forureningen. Derfor foretrækker jeg at bibeholde dette afsnit, som giver mulighed for at afvise udbetaling til de parter, der har været mest indblandet i forureningen.
Vi har vanskeligheder med ændringsforslag 28, i henhold til hvilket opkrævningsperioden for bidrag reduceres, og endelig også med ændringsforslag 51, 52, 54 og 55, som skaber vanskeligheder i praksis, fordi de falder uden for forslagets anvendelsesområde.
Vi kan acceptere alle øvrige ændringsforslag helt eller delvist. Det drejer sig om ændringsforslag 2, 4, 5, 6, 8, 9 10, 11, 20, 30, 32, 33 og 43-49.
Jeg vil slutte med endnu en gang at sige tak til ordførerne for deres hurtighed og for kvaliteten af deres arbejde samt til hele udvalget og Parlamentet generelt for deres støtte til Erika I- og Erika II-pakken. Jeg håber, at teksternes og forslagenes høje kvalitet vil blive bibeholdt i de resterende behandlingsfaser, og at de vil blive behandlet hurtigt. Endvidere kan jeg meddele, at vi vil stille forslag om sikkerheden ved personbefordring, passagerbefordring, inden årets udgang.
Vi ville meget gerne have nået det hele allerede, men man må erkende, at nogle gange er det ikke muligt at opnå det, som vi alle helst ville. Vi har dog taget nogle meget vigtige skridt fremad, som - og jeg understreger dette - allerede har fået konsekvenser i virkeligheden, idet sikkerheden på vores have er blevet øget.

Formanden
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.00.

Indberetning af hændelser inden for civil luftfart
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling om betænkning (A5-0203/2001) af Collins for Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme om indberetning af hændelser inden for civil luftfart.

Collins
Hr. formand, den fortsatte forøgelse af lufttrafikken, som forventes at fordobles over det næste tiår, lægger et pres på lufttrafiksikkerheden som aldrig før. Det er veldokumenteret, at lufttransport er en meget sikker transportform, og det skal og bør den fortsat være. Vi må imidlertid alle arbejde på at sikre, at flyulykkerne reduceres til det absolutte minimum.
Det europæiske kontinent tegner sig for omkring 10% af alle ulykker i hele verden, mens en tredjedel af lufttrafikken foregår i Europas luftrum. Det er klart, at en stor andel af de foranstaltninger, som der er behov for, for at forbedre flysikkerheden, bør være rettet mod at forebygge ulykker frem for at levere et svar, når ulykkerne er sket. Hændelser, der forekommer i én medlemsstat, er ikke nødvendigvis kendt i en anden medlemsstat, og lignende omstændigheder kan føre til ulykker med dødelig udgang. Derfor bifalder jeg Europa-Kommissionens forslag.
Som et resultat af dette nye initiativ vil alle EU-medlemsstater oprette formelle indberetningssystemer for hændelser for at lette indsamlingen af data om aktuelle eller potentielle sikkerhedsmangler i forbindelse med fly i Europa. Oprettelsen af et system, der sætter sikkerhedsmyndighederne inden for civil luftfart i stand til i fællesskab at udnytte oplysningerne fra de forskellige indberetningsordninger vil gøre det muligt for alle berørte parter at lære af deres fejl og skabe et endnu sikrere system for alle brugere i fremtiden.
Artikel 75 i Maastricht-traktaten indførte retsgrundlaget for indførelse af fællesskabsforanstaltninger til forbedring af transportsikkerhedsniveauet i Europa og skabte derved en fællesskabskompetence inden for dette område. Vedtagelsen af et direktiv om undersøgelse af ulykker i november 1994 var EU's første anvendelse af disse nye beføjelser. 1994-direktivets begrænsning lå imidlertid i, at eftersom antallet af ulykker heldigvis er meget lille, var mulighederne for lære af dem meget små, og der kan derfor kun drages erfaringer af ulykker, der er sket. Det foreslås nu, at man supplerer dette første initiativ med et nyt direktiv, der vil beskæftige sig både med obligatorisk og fortrolig indberetning af ulykker, fejl og fejlfunktioner, der kan udgøre en risiko for civil flyvning, normalt kaldet "hændelser".
Målet med dette nye direktiv er at bidrage til en forbedring af luftfartssikkerheden ved at sikre, at vigtige sikkerhedsoplysninger indberettes og indsamles, registreres, beskyttes og udbredes for at lette effektiv analyse og overvågning.
Et netværk af nationale systemer for obligatorisk indberetning af hændelser vil blive baseret på et system, der er udviklet af Det Fælles Forskningscenter i Ispra i Italien. Disse indberetningssystemer vil også blive suppleret af skabelsen af fortrolige indberetningsmekanismer, der vil blive etableret overalt i EU. Den foreslåede europæiske flysikkerhedsmyndighed vil have brug for denne type data, hvis den skal kunne arbejde effektivt.
Jeg vil konkludere med at sige, at det påhviler alle lovgivere i EU at sikre, at alt bliver gjort for at sikre, at flyrejsende er fuldt ud sikre på de rejser, de foretager. Det konkrete forslag er en del af en række foranstaltninger, der for nærværende foreslås af Europa-Parlamentets Transportudvalg for at forbedre kvalitets- og sikkerhedsstandarderne for lufttrafikken for alle brugere.

Foster
Hr. formand, oprettelse af formelle indberetningssystemer er helt klart et krav, der fremgår af bilag VI til Chicago-konventionen angående international civil luftfart. Det Forenede Kongerige har en mangeårig obligatorisk indberetningsordning, MORS, der for nærværende er oprettet i henhold til artikel 117 i bekendtgørelsen om flytrafik, og som administreres af CAA. Der eksisterer flere systemer til udveksling af sikkerhedsdata til brug for analyse såsom JAA, EUROCONTROL m.v. såvel som retlige ICAO-krav.
Jeg vil foreslå, at et ethvert EU-initiativ skal være foreneligt med de allerede eksisterende systemer, som har dokumenteret deres effektivitet. Mine oprindelige bekymringer var følgende: For det første tackler forslaget, selv om det insisterer på fortrolighed og uidentificering af indberettede oplysninger, hvilket er et rent juridisk spørgsmål, ikke på tilfredsstillende vis spørgsmålet om misbrug af oplysninger, og navnlig eftersom data kan stilles til rådighed for tredjeparter gennem mange forskellige kanaler, herunder de såkaldte og løst definerede "forskningsinstitutioner" m.v. Luftfarten følges altid meget nøje af medierne, og sådanne yderligere muligheder for indberetning ville uundgåeligt blive misbrugt. Det er derfor nødvendigt, at alle parter, der anvender og leverer data, virkelig kan stole på systemet.
Min anden bekymring gik på artikel 2 og bilag I og II. Det er den generelle opfattelse blandt sikkerhedseksperter, at det ikke er kvantiteten af data, der er vigtig, men kvaliteten af indberetningen og analysen. Det kan godt være, at det er nødvendigt at se nærmere på listen over eksempler på hændelser, der skal indberettes. Som det ser ud nu, kunne forslaget blive overreguleret og vanskeligt at administrere uden at have nogen ekstra sikkerhedsfordel.
Mit tredje punkt gik på artikel 4. Jeg mener, at det er væsentligt, at indberetninger fra piloter og andet personale foretages til deres eget selskab. At forbigå deres egne selskabsstrukturer ville svække de interne indberetningsprocesser, der er blevet opbygget i årenes løb. Mit sidste punkt går på artikel 8, der synes at gå for vidt ved at oprette et fuldstændig uangribeligt indberetningssystem. Dette vil skulle ændres, da der vil kunne forekomme omstændigheder, hvor der var tale om grov uagtsomhed.
Mine egne erfaringer over en årrække har vist, at fortrolig indberetning fungerer yderst godt. Men i en så sikkerhedsfølsom branche er det imidlertid vigtigt, at alle ansatte følger de strenge regler, bestemmelser og den praksis, der gælder.
Jeg vil gerne takke hr. Collins for at have udarbejdet en omfattende betænkning. Det var en stor fornøjelse at arbejde sammen med ham. Jeg mener, at vi her er nået frem til en fornuftig konklusion og håber, at de ændringsforslag, der blev vedtaget i udvalget, og som går på disse bekymringer, kan støttes ved afstemningen i plenarforsamlingen. Ærede medlemmer, jeg er ikke i tvivl om, at vi alle her bifalder initiativer, der fremmer sikkerheden, men de skal være velgennemtænkte og til gavn for hele luftfartsindustrien og offentligheden i bred forstand.

Formanden
Jeg afbryder forhandlingen nu. Kl. 21.00 vil vi genoptage forhandlingerne om dette punkt på dagsordenen.

Spørgetid (Kommissionen)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er spørgetid til Kommissionen (B5-0171/2001).
Første del

Marie-Arlette Carlotti
Spørgsmål nr. 32 af (H-0455/01):
Om: Samarbejde med Afghanistan EU fordømmer i sin fælles holdning af 24. januar 2000 vedrørende Afghanistan krænkelsen af menneskerettighederne i landet, især kvindediskriminationen.
Hvilke oplysninger og garantier kan Kommissionen give, med hensyn til de afghanske kvinders adgang til europæisk bistand og til de samarbejdsprogrammer, som Kontoret for Humanitær Bistand har iværksat?

Nielson
Kommissionen ønsker at understrege sin bekymring over hele Afghanistans civile befolknings lidelser som en direkte følge af den fortsatte konflikt og den aktuelle tørke. Her har ECHO allerede bevilget 15,5 millioner euro i år til humanitær bistand til Afghanistan. ECHO fokuserer navnlig sin opmærksomhed på sårbare grupper, såsom internt hjemstavnsfordrevne folk (som der er over 500.000 af), handicappede, kvinder - navnlig enker - og børn.
Kvinders og børns behov bliver særligt tilgodeset i mor/barnsundhedsprogrammer. Projekter bliver gennemført af Læger uden Grænser fra Belgien, Læger uden Grænser fra Nederlandene, og fra Frankrig af Action contre la Faim, Aid Médicale Internationale og Mdecins du Monde. Alle tager sigte på at behandle underernæring hos børn under fem år såvel som på at overvåge kvinders sundhedstilstand, navnlig ammende mødres og gravide kvinders. Ngo'erne giver også sædvanligvis deres kvindelige patienter undervisning i elementær hygiejne. Disse projekter gennemføres i områder, hvor de internt hjemstavnsfordrevne har slået sig ned. Der er for nærværende sundhedsprojekter i Panjsher-dalen, Herat, Kandahar, Kabul, Mazar-e Sharif og Hazarajat.
Ngo'er har adgang til alle modtagere, herunder kvinder, og kan ansætte kvinder som lokalt ngo-personale i sundhedsprogrammerne til trods for, at adskillelsen af kønnene må overholdes nøje. F.eks. har Action contre la Faim mellem 55 og 65% kvinder ansat i sine sundhedsprogrammer. Sundheds-ngo'er spiller en vigtig rolle, når det gælder sundhedsfaglig uddannelse af kvinder. De afholder sundhedsuddannelseskurser for små grupper af kvinder i samarbejde med Taliban-regeringens sundhedsministerium. Vi gennemfører også "arbejde-for-føde"projekter. Indtægtsdækket virksomhed for kvinder, der tilskynder til selvforsyning, støttes i stadig større omfang af ECHO. Siden 1999 har ECHO finansieret "arbejde-for-føde"projekter i Kabul for mænd og kvinder gennem den tyske Agro Action og Medair fra Schweiz.
Mens man beskæftiger mændene med landgenindvindingsforanstaltninger og kloakrensning i byerne, giver man kvinderne råmaterialer og strikkede tæpper og trøjer, der skal distribueres til andre modtagere. Denne type program indebærer deltagelse af kvinder fra mange forskellige socioøkonomiske klasser, lige fra kvinder med uddannelse til kvinder, der er analfabeter, og som hver især gør brug af deres viden og/eller manuelle evner. De betales en fast sats i hvedeudsæd hver anden uge. Dette pilotprojekt i Kabul var genstand for en uafhængig evaluering, der viste sig at være meget positiv.
Medair er ved at gennemføre en anden fase. Lignende operationer bliver nu finansieret af ECHO i Mazar, Kandahar, Herat, Kabul og Faizabad gennem FN's Habitat-program og forskellige ngo'er. Om andre projekttyper kan jeg oplyse Dem om, at ngo'er med støtte fra ECHO så vidt muligt forsøger at inddrage kvinder i hvert enkelt projekt. Kvinderne inddrages endog i nødlyprogrammer. Kvindelige sundhedsovervågere går fra hus til hus og besøger kvinder for at give dem grundlæggende information om hygiejne, primær sundhedspleje og konservering af vand og fødevarer.
Operationelle partnere såsom ngo'er, internationale organisationer og Røde Kors, familie og FN-organer overvåger nøje alle operationer gennem afghanere, som bor i udlandet, og lokalt personale, der arbejder ude i felten. Alle ECHO-partnere er bundet af rammepartnerskabsaftaler, der forpligter dem til at være til stede, og som i forhold til os forpligter dem til regelmæssigt at forelægge regnskaber og aktivitetsrapporter. ECHO har desuden eksperter ude i felten, der også følger de igangværende projekter meget nøje for at sikre, at hjælpen når ud til dem, den er beregnet til.
Efter FN-sanktioner og møder i Europa med general Massud, der er øverstbefalende for Den Nordlige Alliance, synes strammerne i Taliban-bevægelsen for nylig at have fået overtaget, som det afspejles i skærpelsen af deres holdning til kvinders arbejde. Desværre eskalerer denne generelle situation, som vi nu kan læse det i presserapporter.
Men som konklusion kan vi sige, at ngo'er i Afghanistan til trods for de vanskelige forhold gør deres bedste som vores partnere for at lette kvindernes lidelser i dette land. ECHO gennemfører ikke udviklingssamarbejde som sådan, men leverer humanitær bistand. For mange afghanere - kvinder og mænd, uddannede og uuddannede - er de aktiviteter, vi støtter, klart værdifulde og i det store og hele også den eneste form for bistand. Det er yderst vigtigt at opretholde adgangen for denne humanitære bistand, og vi vil fortsætte vores arbejde, selv om omstændighederne er vanskelige og synes at forværres lige nu. Jeg planlægger at aflægge et besøg i Afghanistan i september med henblik på at optrappe denne indsats.

Carlotti
Tak, hr. kommissær, for Deres meget fyldestgørende svar navnlig med hensyn til de afghanske kvinder. De ved, at Parlamentets formand og andre parlamentsmedlemmer har modtaget afghanere. Vi har stor lyst til at støtte og hjælpe dem. På trods af Deres fyldestgørende svar, er jeg nødt til at bede Dem om endnu en supplerende oplysning.
I nogle dage har organisationen Médecins du monde i Frankrig lagt an til at slå alarm over for sulten og tørken i Afghanistan. Så sent som i går talte de i Parlamentet. Man ved, at tørken er forfærdelig og tilsyneladende den værste i 30 år. Og man ved, at der på den anden side ikke findes vandingsanlæg. I 20 år er der ikke sket noget, der er f.eks. ikke bygget dæmninger. Situationen er frygtelig, og det tyder i dag på, at høsten er faldet med 65%, en fjerdedel af befolkningen er direkte berørt af tørke og sult, og 1 million personer er på flugt. Livet i lejrene bliver tilsyneladende vanskeligere og vanskeligere, og uddelingen af mad sker ifølge Médecins du monde meget uregelmæssigt.
Jeg bliver nødt til at reagere over for denne situation, hr. kommissær, for Médecins du monde afslører, at organisationens medlemmer oplyser, at EU's bidrag skulle være faldet fra 50 millioner i 1991 til 36 millioner i 2000. Vi bevæger os altså mod et fald i bistanden til Afghanistan.
Jeg ville gerne have, at De svarer mig på dette spørgsmål, og at De også fortæller mig, om det ikke, over for den politiske situation, tørken og alle de problemer, som De har nævnt, snarere haster med at øge vores fødevarehjælp og iværksætte en egentlig global politik til humanitær bistand. Selv om der findes en sådan - det nævnte De - ville det så ikke være bedre at samordne den?

Nielson
Problemet er, at svaret på tørkekatastrofen i Afghanistan er et systematisk og normalt udviklingssamarbejde over en bredere front. Men situationen i dette land gør det ikke muligt at organisere og gennemføre et normalt udviklingssamarbejde. Det, vi gør, er at gennemføre en relativt bred indsats, når det gælder humanitær bistand. I år har ECHO identificeret Afghanistan som en af de "glemte konflikter" for at fokusere på og øge bevidstheden om behovet for at mobilisere det internationale samfund.
Det er klart, at adgangsproblemet er et reelt problem, til dels på grund af den politiske situation i Afghanistan. Den største udfordring, vi står over for, er at omformulere og forklare behovet for, at alle involverede på begge sider af konflikten accepterer, at der skabes uhindret adgang til landet for humanitære organisationer. Det vil være det centrale element i mine bestræbelser, når jeg besøger landet i september.

Formanden


Anders Wijkman
Spørgsmål nr. 33 af (H-0473/01):
Om: Kommissionens intentioner og foranstaltninger med hensyn til den globale fond til bekæmpelse af hiv/aids, malaria og tuberkulose Selv om man kan glæde sig over den øgede internationale opmærksomhed omkring de tragiske og enorme konsekvenser af hiv/aids-epidemien, malaria og tuberkulose, herunder Kommissionens program for hurtigt indgreb på dette område (KOM(2001)0096), er det indlysende, at der er stærkt brug for en langt større indsats, der faktisk må ligge langt ud over medicinalindustriens prisnedsættelser, for at kunne imødekomme det presserende behov for forebyggelse og behandling. FN's generalsekretær har for nylig foreslået, at der etableres en global fond til bekæmpelse af disse sygdomme, og har opfordret bidragydere til at afgive bindende tilsagn om støttebeløb inden FN's ekstraordinære samling om hiv/aids i juni. Det nødvendige beløb er anslået til omkring 7-10 milliarder dollars om året. Præsident Bush bekendtgjorde for nylig, at USA vil yde et første bidrag på 200 millioner dollars. Kan Kommissionen på baggrund af sit handlingsprogram oplyse, hvilke intentioner den har med hensyn til den globale fond? Er Kommissionen parat til at gå i spidsen for denne sag og yde et betydeligt bidrag til fonden?

Nielson
Det direkte svar på spørgsmålet om, hvorvidt Kommissionen faktisk vil yde et bidrag til denne fond, er, at vi på dette stadium ikke har et svar. Jeg vil forsøge at forklare dette.
Rådet og Kommissionen kom med en fælles erklæring om forslaget om en global sundhedsfond ved mødet i Rådet (udviklingssamarbejde) den 31. maj. I første del af denne udtalte man: Rådet og Kommissionen bemærker sig med bekymring hiv/aids' og andre smitsomme sygdommes ødelæggende indvirkning på menneskelige lidelser og på den økonomiske og sociale udvikling og således også på fattigdomsbekæmpelsesindsatsen. FN's generalsekretærs forslag om at oprette en global fond til bekæmpelse af hiv/aids og andre sygdomme hilses derfor i høj grad velkommen. Kommissionen og medlemsstaterne vil undersøge, hvordan man bedst kan udvikle dette initiativ. Kommissionen deltager aktivt i forhandlingerne om de nærmere enkeltheder og alle spørgsmål i forbindelse med denne fond. Der er en lang række punkter, som vi finder vigtige. Jeg vil nævne dem her, idet jeg citerer fra en tale, som jeg holdt om dette emne ved de mindst udviklede landes konference den 16. maj.
Vi kunne først og fremmest ønske at se en række principper eller betingelser opfyldt. Jeg vil blot nævne nogle få. For det første bør donorerne stille yderligere og nye ressourcer til rådighed over en længere periode. Kommissionen har ikke adgang til yderligere ressourcer. Vi har et konkret budget. Kommissionen er ikke i stand til at udskrive direkte skat, som De alle vil vide. Så det er rent faktisk op til de politiske beslutningstagere, som træffer beslutning om beskatning, at levere de yderligere ressourcer. Vi kan ikke.
For det andet bør OECD-landene træffe foranstaltninger til at påtage sig en rimelig del af den globale finansielle byrde med at bekæmpe fattigdom og sygdom.
For det tredje støtter vi ikke enkeltsagsfonde og henstiller til en bred tilgang, der fokuserer på de tre væsentligste smitsomme sygdomme - malaria, tuberkulose og hiv/aids.
For det fjerde vil vi fortsat gøre opmærksom på behovet for landbesiddelser, integration med nationale udviklingsstrategier og udvikling af sundhedssystemer, effektiv koordinering på stedet og for at holde forebyggelsesindsatsen i forgrunden. Dette er meget vigtigt. Hvis alt dette ikke afhjælpes med en fond, vil fonden overhovedet ikke være nogen hjælp. Så øger den målopfyldelsen? Vi har haft tilstrækkelig med tomme donoropererede manifestationer. Hvis svaret på spørgsmålet om målopfyldelse ikke er et klart ja, vil etableringen af fonden blot være som at krydse åen for at få våde fødder.
For det femte bør en fond være åben for bidrag fra alle interessenter, både offentlige og private, og den bør støtte foranstaltninger uden for den offentlige sektor.
For det sjette bør fondens ledelsesstruktur være let og gennemsigtig. WHO's grundlæggende og multilateralt vedtagne sundhedspolitiske principper bør sikres med hensyn til, hvordan den forvaltes.
For det syvende bør fonden være resultatorienteret i modsætning til inputorienteret.
For det ottende bør mindskede transaktionsomkostninger for landene være en prioritet.
Endelig vil jeg gerne sige, at en global fond ikke vil lykkes og få vores støtte uden et engagement fra erhvervslivet i et globalt trinvist stigende prisfastsættelsessystem.
Disse betingelser kan synes meget krævende, men de udgør rent faktisk hovedlinjen i den fælles internationale politik på dette område. Det ville være en tragisk fejltagelse at organisere en fond, der er tænkt som en fond til indkøb af særlige, dyre typer medicin. I dag er dette noget, vi alle i det store og hele er enige om. Men det var ikke sådan, diskussionen om fonden indledtes.
Store dele af den hidtidige diskussion har været meningsfuld, men bemærk venligst, at vi så vidt angår mobilisering af penge, i dag end ikke har lov til at levere kernefinansiering til FN-organisationer. Selv i henhold til den nye finansforordning, som vi håber at få, men endnu ikke har fået, vil vi ikke have lov til at gennemføre normal kernefinansiering, selv om vi håber at få lov til at yde programbaseret finansiering til FN-organisationer. Denne fond vil imidlertid ikke være en FN-organisation. Det, der skal ske her, er, at vi skal sikre kernefinansiering til denne fond.
Intet af dette er så nemt, som det beskrives i pressen, men vi er i det væsentlige en meget aktiv aktør, når det gælder om at bidrage til at gøre fonden til en meningsfuld og velorganiseret helhed.

Wijkman
Tak, hr. kommissær Nielson, for et meget udførligt og på mange områder interessant svar. Jeg tror, at vi er enige om, at der her er tale om en af de alvorligste epidemier og at det ikke bare er en af de alvorligste humanitære katastrofer, men også en af de alvorligste økonomiske katastrofer, der har ramt verden.
Allerede for 10 år siden kunne eksperter på grundlag af datidens smitteveje, seksualvaner og den udbredte fattigdom i mange afrikanske lande udarbejde prognoser, der viste, at man ville få en udbredelse, der ligner den, vi har i dag, og som har fået utroligt tragiske konsekvenser. I dag har vi desværre lignende prognoser for andre dele af verden, der blev senere ramt af smitten, og hvor vi får et lignende scenario.
Det er naturligvis bedst at vælge en forebyggende løsning med en blanding af støtteforanstaltninger til dem, der allerede er ramt, og forebyggende insatser i form af oplysning af borgerne og udvikling af en vaccine.
Jeg er naturligvis enig med kommissæren i, at man ikke løser noget problem ved blot at oprette en fond. Jeg er også enig i mange af de krav til en sådan mekanisme, som hr. Nielson opstiller. Samtidig er det min erfaring fra opbygningen af UNAIDS, hvis bestyrelse jeg var med i, at der altid var for få penge, og at man ikke kunne træffe tilstrækkeligt ambitiøse foranstaltninger. I opbygningsårene var der egentlig slet ingen penge til støtte til de nationale indsatser i de lande, der var hårdest ramt.
Samtidig - hvilket hr. Nielson også redegjorde for - er FN-organets normale budgetter reduceret, hvilket betyder, at vi lider under stor pengemangel. Jeg er helt overbevist om, at der skal penge til for at skabe fremgang i forskningen og aktive indsatser på nationalt plan. Jeg synes derfor, at Kofi Annans initiativ er godt, hvis man kan indrette denne mekanisme på god og ubureaukratisk vis.
Jeg har forståelse for, at Kommissionen ikke selv kan fremtrylle penge. Der var imidlertid et stort overskud på EU's budget i fjor, som for nylig blev sendt tilbage til medlemslandene. Nu må det da være muligt i en sådan ekstraordinær situation at få Rådets støtte til et ordentligt bidrag. Alt andet vil se meget mærkeligt ud på baggrund af Kommissionens stærke engagement i det seneste år og på baggrund af det initiativ, som bl.a. hr. Nielson var med til at tage i september-oktober 2000. Jeg vil gerne gå hr. Nielson lidt mere på klingen. Hvis resultaterne af undersøgelserne inden mødet i New York om knap en måned er pæne, og hvis denne mekanisme kan indrettes på en god måde, hvilke planer er der så for, vi fra EU's side - både fra medlemsstaterne og EU - kan bidrage med et pænt beløb for at give mere kraft til det forebyggende arbejde?

Nielson
Det er så sandt, som det er sagt, at ikke blot er dette en menneskelig tragedie, det er også en økonomisk katastrofe, hvis omkostninger simpelthen er lammende. Dette gælder også i de tilfælde, hvor lande vælger at behandle. At behandle hiv-positive mennesker kan betyde, at mange af dem kan fortsætte med at fungere - som skolelærere, eller hvad de nu er beskæftiget med. Men behandlingen fortsætter år efter år, og indvirkningen på de nationale sundhedsbudgetter er også, selv om de får disse anti-retrovirale lægemidler foræret, utrolig. Den virkelige flaskehals, når det gælder brugen af avancerede, komplekse medicinske behandlinger er ikke nødvendigvis adgangen til lægemidlerne, men tilrettelæggelsen af deres anvendelse. Kun meget få er klar over, at vi her taler om 18-20 forskellige piller eller medikamenter, der skal tages med nogle få timers mellemrum hele døgnet rundt; at deres sammensætning skal ændres med få ugers mellemrum, og at alt dette skal tilrettelægges meget stringent og præcist. Herudover har alle disse mennesker brug for rent drikkevand og mindst to gode, varierede måltider pr. dag. I et udviklingsland er det en hel del at forlange.
Virkeligheden er ikke så nem. Vi har fået oplyst, at Merck- og Gates-fondene sammen har etableret en fond på 100 millioner amerikanske dollars til Lesotho. Herudover har Merck ydet gratis medicin for at løse leveringsproblemet i felten. De har arbejdet med dette i et år uden at gøre de store fremskridt. Derfor er det ikke blot et undvigende svar at lægge vægt på forebyggelse. Vi har set, at det kan virke i Ugandas tilfælde, og også andre steder er vi begyndt at se aids-kurven gå nedad.
Jeg sætter pris på hr. Wijkmans svar. Det er sandt, at disse organisationer har brug for penge. Det vil vi komme til i forbindelse med det næste spørgsmål. Men det vil aldrig blive Kommissionens rolle at blive en større leverandør af generel finansiering for FN-organisationerne. At frigøre ekstra penge til disse formål er en rolle, der tilfalder de primære donorer, det vil sige regeringerne, som har ret til at beskatte deres borgere. Det er sådan vi mobiliserer ekstra penge. Det er måske også muligt at mobilisere ny privat finansiering. Jeg håber, at denne fond bliver en nyskabelse ved at gøre dette systematisk.
Hvad vores egne ikke-anvendte penge angår, er det ikke sådan, at vi har penge, der flyder rundt, og som vi så sender tilbage til medlemsstaterne. Den måde, hvorpå systemet er administrativt skruet sammen i forhold til Den Europæiske Udviklingsfond, er, at vi løbende kvartalsvist kalder penge ind fra medlemsstaternes finansministerier. Vi har virkelige forpligtelser, som ikke er omsat i foranstaltninger hvad angår anvendelsen af pengene. Men som jeg har fortalt Parlamentet ved adskillige lejligheder, gennemgår vi hele sagsmappen og reducerer og kasserer de forpligtelser, som ikke lader sig gennemføre, og sætter gang i strømmen, der er under forberedelse. De fleste af pengene er i princippet allerede forpligtet - gennemførelsen er den virkelige udfordring.
Som De blev informeret om tidligere, vil forpligtelsesomfanget fra nu af til aids-aktiviteter beløbe sig til omkring 800 millioner euro om året. Dette viser, at vi, når det gælder bidrag, er en væsentlig aktør og gør en stor indsats i disse lande. Vi mangler imidlertid stadig et svar på spørgsmålet om, hvorvidt vi vil få et retsgrundlag til at gøre det og om, hvorvidt denne fond rent faktisk vil føre til en forbedret evne til at levere varen i praksis. Dette er spørgsmål, som vi må vende tilbage til.

Howitt
Kommissæren vil være klar over, at Europa-Parlamentet støttede ændringen af finansforordningen, hvilket i det mindste delvist skulle lette hans arbejde. Jeg vil gerne stille ham to tillægsspørgsmål.
For det første er der, som De sagde i Deres svar, mange igangværende drøftelser. Vi bifalder i høj grad det topmøde, der blev indkaldt af Kofi Annan. Vi bifalder også i høj grad Deres egen rundbordskonference, som blev afholdt sidste år, og som gjorde betydelige fremskridt på europæisk plan. Jeg er klar over, at der ligger et forslag om endnu en sådan rundbordskonference mellem EU og USA. Mon kommissæren vil udtale sig om, hvorvidt han mener, at et sådant forslag er betimeligt og om, hvorvidt han ville være interesseret i at deltage i et sådant møde?
For det andet forpligtede hr. Nielsons kollega, hr. Lamy, efter den sydafrikanske sag EU til at yde teknisk bistand til udviklingslande berørt af aids/hiv-epidemien og til at gøre brug af den nationale undtagelsesbestemmelse i WTO for at undersøge anvendelsen af generiske og parallelt importerede lægemidler for at sikre medicin til en overkommelig pris. Mon kommissæren vil give os sin kommentar til, om Europa-Kommissionen har haft held til at identificere udviklingslande, der kan anvende disse midler på denne måde, og hvilke yderligere skridt han har planer om at tage for at nå dette?

Nielson
Hr. formand, ved de mindst udviklede landes konference traf jeg den nye administrator for USAID, og jeg kan fortælle hr. Howitt, at de spørgsmål, han arbejdede med, i det store og hele afspejlede dem, jeg har nævnt her i dag, nemlig forebyggelse af hiv/aids - idet det virkelige problem er tilvejebringelse af lægemidler - og så videre.
Det var mere lovende end mange ting, vi hører fra hans regering. Vi får at se, om det bebudede bidrag på 200 millioner amerikanske dollars fra den amerikanske regering til denne fond godkendes af Kongressen, og om det rent faktisk vil blive yderligere penge, men det indgår ikke i vores mere afgrænsede overvejelser her.
Det er nyttigt fortsat at have en dialog med USA om disse spørgsmål, navnlig nu hvor vi sandsynligvis kan enes om en praktisk tilgang, så jeg vil fortsat arbejde i den retning.
Hvad angår det andet spørgsmål om anvendelse af den nationale undtagelsesbestemmelse som grundlag for en åbning af nogle af elementerne i TRIPs-aftalen, har det sendt et klart signal til vores partnere i udviklingslandene om, at Kommissionen er interesseret i at støtte deres bestræbelser på at finde og gøre brug af den mest fleksible fortolkning af aftalen, og vi har også udtalt - som vi gjorde det ved et fælles møde med de administrerende direktører for en række større medicinalvirksomheder, som Pascal Lamy og jeg selv deltog i - at vi ser et behov for at se nærmere på den eksisterende aftale, således at vi kan sikre os, at fortolkningen er god nok til at lette en bedre udnyttelse af disse muligheder i udviklingslandene. Men vi har ikke peget på nogle konkrete sager, som vi kan fokusere på og handle konkret i forhold til. Når dette er sagt, har vi udtrykt et stærkt ønske om at gøre det.
Det, vi har gjort, er at lægge pres ved at bebude en total afbinding med hensyn til alle væsentlige lægemidler, der anvendes til at behandle disse smitsomme sygdomme. En åbning ikke blot regionalt, men også globalt, burde gøre prisdifferentiering vanskeligere. Det burde også skabe en holdningsændring blandt tilbudsgivere over hele verden og blandt producenter af generiske lægemidler.

Martin, David W
Hr. formand, jeg vil indlede med at takke kommissæren for hans svar her i dag. Ingen, der har lyttet til kommissæren i de sidste par år her i Parlamentet, vil betvivle hans engagement, når det gælder om at fjerne fattigdom og sygdomme fra verden så effektivt som overhovedet muligt ved hjælp af EU-ressourcer.
Jeg ville gerne stille ham et spørgsmål vedrørende den tredje sygdom, der er nævnt i denne rapport, og foreslå ham, at vi måske bør koncentrere os om denne mindst glamourøse af de tre, for tuberkulose kan udryddes. Desværre er der, som De siger, stor sandsynlighed for, at hiv er kommet for at blive i lang tid, og for nærværende befinder vi os i en situation, hvor vi i det store og hele koncentrerer os om smertestillende behandling af hiv/aids.
Et samlet verdensprogram over en relativ kort periode kunne udrydde tuberkulose fra jordens overflade. Jeg har en særlig interesse i dette, for kuren blev rent faktisk fundet i min hjemby, Edinburgh, for 70 år siden. Vi troede, at vi havde udryddet den i Vesteuropa, men den dukker atter op nu. Hvis vi kan udrydde den i udviklingslandene, kan vi også udrydde den permanent i hele verden. Det er prisen - den permanente udryddelse, som desværre ikke er mulig for os, hvad angår de to andre sygdomme.
Selv om det tager tid at få gang i Verdensfonden vedrørende de andre sygdomme, kunne vi foreslå for Kofi Annan og FN, at vi har et pilotprojekt, der koncentrerer sig konkret om tuberkulose, hvilket kan inspirere nationer til at bidrager til de andre områder, når vi først ser succes inden for dette område.

Nielson
Dette er et meget vigtigt punkt. Det er en af grundene til, at vi hele tiden har insisteret på, at malaria, tuberkulose og hiv/aids bør tackles på samme måde - og det har ikke altid været let, for offentlighedens bevågenhed har næsten udelukkende været fokuseret på hiv/aids.
De bedste økonomiske data, vi har til at illustrere fordelene ved at gøre disse ting effektivt, handler om udryddelsen af polio. Det er dokumenteret, at verden kan spare 1,5 milliard dollars om året i løbende udgifter, hvis vi kan mobilisere de 400-450 millioner dollar, der skal til for en 2-3-årig sidste offensiv for at udrydde de sidste centre for aktiv polio i Nigeria og det nordlige Indien. Det er absolut muligt, og det har en utrolig gevinst. Hvad tuberkulose angår, er tallene nogenlunde de samme, men den er vanskeligere at udrydde.
For tuberkulose og malaria, er økonomien omkring kuren meget vanskelig. Den kan faktisk ikke sammenlignes med hiv/aids, som der ikke findes nogen kur for, men kun behandling af dødeligheden hos hiv-positive personer. Hvis vi gjorde, hvad vi burde gøre for malaria og tuberkulose, ville det skabe lige så mange forbedringer, som vi nogensinde kunne nå med de anti-retrovirale lægemidler. Det er det virkelige spørgsmål. Der er god grund til at fokusere mere på tuberkulose og malaria.
Dette var hovedbidraget i vores handlingsprogram. Det blev også støttet af rundbordskonferencen i september sidste år. Det er netop af den grund, at jeg er noget stædig, når det gælder oprettelsen af en sådan fond, når vi ikke er sikre på de nærmere enkeltheder og politikken i forbindelse med denne fond. Jeg hilser derfor bidraget vedrørende tuberkulose velkomment.

Formanden
Da spørgeren ikke er til stede, bortfalder spørgsmål nr. 34.

Jean-Louis Bernié
Spørgsmål nr. 35 af (H-0461/01):
Om: Vegetabilske proteinafgrøder i Unionen Forbuddet mod at anvende kød- og benmel kunne give anledning til at fremme dyrkningen af vegetabilske proteinafgrøder i Unionen. Kommissionen har imidlertid ensidigt vedtaget helt at se bort fra en proteinplan med det påskud, at den ville blive alt for dyr. Fremme af dyrkningen af vegetabilske proteinafgrøder ville dog give mulighed for at skabe en bedre ligevægt mellem de europæiske produkter og undgå monokultur af korn, som kræver øget brug af fungicider. Samtidig ville dette omgående få konsekvenser for den meget omfattende import af genmodificeret soja fra USA.
Hvorfor mener Kommissionen, at udgifterne til en proteinplan er vigtigere end at bekæmpe udpiningen af jordbunden, alvorlig afhængighed af fødevareimport og fremme af genmodificerede organismer i Europa?

Fischler
Hr. formand, kære medlemmer, mine damer og herrer, i forbindelse med de nye restriktioner for anvendelse af kød- og benmel i dyrefoder som følge af BSE-krisen, har Kommissionen efter ønske fra Det Europæiske Råd i Nice og Rådet (landbrug) indgående undersøgt udbud og efterspørgsel i forbindelse med olieplanter og vegetabilske proteiner.
Det Europæiske Råd har desuden udtrykkeligt påpeget i sin konklusion, at eventuelle forslag til foranstaltninger nøje skal holdes inden for rammerne af det finansielle overslag. Resultatet af vores analyse er indeholdt i Kommissionens meddelelse til Rådet den 16. marts, der har overskriften "Muligheder for at fremme dyrkningen af vegetabilske proteiner i EU".
I henhold til de beregninger, som Kommissionens tjenestegrene har gennemført, ville en betydelig forhøjelse af hektarstøtten til vegetabilske proteiner kun have meget begrænset effekt på dyrkningsarealerne i EU. Årsagen til den formodede ringe vækst er primært, at det er attraktivt at dyrke korn, og så er det en kendsgerning, at prognoserne for markedspriser for korn er mere gunstige end for vegetabilske proteiner.
For at fremme det økologiske landbrug har EU tilladt, at de landbrugsbedrifter, der holder sig strengt til reglerne om økologisk dyrkning, må dyrke foderbælgplanter.
Om der fremover i forøget omfang vil blive dyrket produkter, der indeholder genetisk modificerede organismer, afhænger af godkendelser og forbrugernes accept i EU. I sidste ende er markedsreaktionen naturligvis også meget afgørende.

Bernié
Beslutningen om udelukkende at fremme dyrkningen af bælgplanter i økologiske landbrug har ikke beroliget folk i branchen. Sojaimporten er allerede steget ligesom priserne. Kan De forsikre os om, at der ikke vil opstå egentlige spekulationer? Hvordan kan landmændene modstå dette? Kriserne har kastet dem ud i en økonomisk krise. Det eneste alternativ, de har i dag, er import af soja, selv om man ikke en gang kan garantere dem, at denne soja ikke er genmodificeret.

Fischler
Hr. parlamentsmedlem, dette løfte vil jeg gerne give Dem, for De skal huske på, at den mængde kød- og benmel, der hidtil er produceret, ikke er blevet anvendt som dyrefoder overhovedet. En halv million t kød- og benmel er hvert år blevet eksporteret, og en halv million t kød- og benmel er hvert år blevet brugt til fremstilling af foder til hunde og katte, og kun den resterende del er blevet anvendt til foder.
Hvis De så yderligere tager hensyn til, at der på grund af foderproducenternes økonomiske interesser er anvendt mere soja i den sidste tid, end det er nødvendigt set ud fra et ernæringsmæssigt synspunkt, betyder det, at vores proteinbalance i foderet kun ændrer sig lidt. Ændringen af forbuddet om foder af kød- og benmel til svin og fjerkræ slår igennem i importen i en størrelsesorden, der er mindre end 3%. Disse mindre end 3% kan ganske enkelt ikke udløse nogen stor spekulation eller på nogen som helst måde lægge pres på EU.

Formanden


María Izquierdo Rojo
Spørgsmål nr. 36 af (H-0470/01):
Om: Følgerne af den manglende fiskeriaftale med Marokko Hvor stor en del af den støtte, der er afsat til fornyelse af fiskeriaftalen med Marokko, agter Kommissionen at anvende til omstrukturering af sektoren? Via hvilke fonde afholdes udgifterne til den nye omstruktureringsplan?

Fischler
Hr. formand, kære medlemmer, først vil jeg gerne minde Dem om, at subsidiaritetsprincippet skal respekteres i strukturpolitikken. Men det betyder også, at ved udarbejdelsen af omstruktureringsplanerne er det først og fremmest den pågældende medlemsstat, der er ansvarlig for planerne, og for at de bliver udført, og medlemsstaten skal efterfølgende forelægge dem for Kommissionen. Naturligvis arbejder Kommissionen i disse tilfælde meget tæt sammen med de pågældende nationale myndigheder.
For at løse de problemer, der er opstået som følge af den manglende fiskeriaftale med Marokko, er det i princippet muligt at inddrage flere fonde. Først og fremmest naturligvis det finansielle instrument til udvikling af fiskeriet, hvor de pågældende flåder, fiskere og redere kan søge om støtte fra EU. Men derudover kan der også ydes støtte inden for rammerne af De Europæiske Regionalfonde, Den Europæiske Socialfond og udviklingsfonde for landbruget til spredning af aktiviteterne i de pågældende kystområder. Under alle omstændigheder er det først og fremmest nødvendigt at definere foranstaltningerne, så den nødvendige finansiering kan fastlægges. Og i betragtning af konklusionerne fra Det Europæiske Råd i Nice undersøger Kommissionen i øjeblikket, om der er yderligere midler til rådighed til omstrukturering af de pågældende flåder inden for rammerne af det gældende finansielle perspektiv.

Izquierdo Rojo
Hr. kommissær, De har ikke besvaret mit spørgsmål. Det er nødvendigt, at De fejer enhver tvivl om finansieringen af bordet, og at De venligst præciserer, om hele den finansiering, der var afsat til fiskeriaftalen med Marokko, 125 millioner euro om året, nu vil blive investeret i de berørte parter, eller om der i modsat fald vil blive brugt beløb uden for rammerne af fiskeriaftalen med Marokko.
Det har været en fiasko, men det bør ikke betyde hverken besparelse eller anden brug af de finansielle overslag, som allerede var vedtaget. De svarer teoretisk og upersonligt.
Vil De være venlig at besvare spørgsmålet konkret. Jeg spurgte Dem: Hvor stor en del agter De at anvende? I Andalusien er der meget stor bekymring på dette område. De er ekspert i ikke at svare på noget som helst, men den ansvarlige kommissær bør svare loyalt på vores spørgsmål. Det er meget nemt at sno sig udenom, men De har ansvaret og bør svare på det, De bliver spurgt om, og ikke på en teoretisk og upersonlig måde, som De gjorde.

Fischler
Hr. formand, fru parlamentsmedlem, jeg mener i og for sig, at jeg har givet et meget præcist svar. Men måske bryder De Dem ikke om at høre dette svar. Jeg vil dog gerne gøre det klart, hvad det er, det her drejer sig om. Det foregår ikke på den måde, at der bliver fastsat et beløb, og at man så i Spanien overvejer, hvordan man vil bruge de penge, som man har modtaget. Det er forpligtende og således foreskrevet i retsgrundlaget, at man netop skal gå frem i omvendt rækkefølge!
Først og fremmest skal de foranstaltninger defineres, der er nødvendige på grund af den manglende Marokko-aftale. Derefter skal det fastlægges, hvilke områder der skal finansieres fra den nuværende regionalfond, fra den nuværende socialfond og fra den nuværende udviklingsfond. Hvis disse finansielle midler ikke er tilstrækkelige, må man undersøge, hvordan man kan skaffe yderligere midler, og det er Kommissionen også villig til at diskutere. Men så længe det ikke ligger fast, hvilke foranstaltninger der i det hele taget skal gennemføres, kan Kommissionen ikke nævne noget beløb. Det er en kendsgerning.
Jeg skal også minde Dem om, at en degression af flådestyrken allerede var indeholdt i den sidste Marokko-aftale, og at det logisk nok i forbindelse med en ny aftale vil være nødvendigt at fortsætte denne degression og nærmere bestemt med de midler, der for tiden er fastlagt i fondene. Det er ikke rigtigt, når De påstår, at Spanien nu har krav på 250 millioner euro årligt, fordi dette beløb var fastsat i den tidligere aftale, men Spanien har krav på, at det eksisterende problem bliver løst. Så må man spørge, hvor mange penge og hvilken type penge Spanien har behov for i den forbindelse. Det er den korrekte fremgangsmåde, og der er ingen alternativer til den.

Varela Suanzes-Carpegna
Hr. kommissær, det er korrekt, at de 125 millioner euro, som var afsat til kapitel IV og naturligvis var beregnet til Marokko, ikke vil blive anvendt, således som det var planlagt.
Men hvis denne aftale skulle gælde i 3 år, ville det være 375 millioner euro, som de berørte parter naturligvis forventer af EU's solidaritet. Det ved vi alle, og vi håber, at Kommissionen generøst vil opfylde anmodningerne fra den spanske og den portugisiske regering. Vi vil fortsat arbejde i denne retning i Parlamentet.
Men mit spørgsmål går i en anden retning. Jeg vil gerne spørge kommissæren, om han er bekendt med de oplysninger, der offentliggøres i den marokkanske presse i disse dage, rent konkret i ugebladet Demain og magasinet Economy and Enterprise, hvor højtstående marokkanske militærpersoner, politikere og diplomater anklages for at have blokeret denne aftale for at beskytte deres egne personlige interesser. Det påstås i disse dage i den marokkanske presse, at disse herrer kun oplyser 60% af de reelle fangster, og at de stikker gevinsten i egen lomme.
Dette synes at være den virkelige årsag ifølge det, der i øjeblikket meddeles i Marokko. Det var ikke fiskeressourcerne, som vi fik oplyst, heller ikke den marokkanske fiskerisektor og slet ikke den marokkanske befolkning, der lå dem mest på sinde, men andre ting.
Er Kommissionen bekendt med disse oplysninger, der er blevet offentliggjort? De offentliggøres med for- og efternavne. Og er Kommissionen i dette tilfælde ajour med, hvad der sker, og vil de politiske, økonomiske, finansielle og kommercielle forbindelser med Marokko blive taget op til fornyet overvejelse i betragtning af det, der sker, som blot er, hvad vi havde mistanke om, og som har været den virkelige årsag til det manglende samarbejde med EU?

Fischler
Hr. formand, jeg må helt ærligt sige, at ud fra oversættelsen forstår jeg ikke helt, hvem det er, der har stukket pengene i sin egen lomme. Men jeg går ud fra, at der menes, at nogle marokkanske kræfter selv har profiteret af det. Er det rigtigt, hr. Varela? Ja!
Jeg skal sige Dem, at jeg ikke i detaljer kender til de bebrejdelser, der er kommet frem. Men ét kan jeg forsikre Dem om. En af hovedårsagerne til, at vi har sagt, at vi må udarbejde en ny aftale på et nyt finansieringsgrundlag og finde en ny finansieringsmåde var, at det på forhånd skal være udelukket, at en sådan mistanke overhovedet kan opstå. Derfor var vi jo også opmærksomme på, at det i den nye aftale ikke længere skulle være sådan, som det var i den tidligere aftale, nemlig at de midler, som vi har betalt, var blevet stillet til rådighed, uden at det egentlige formål var præciseret. Og det var jo bl.a. et led i forhandlingerne, at der skulle fastlægges et præcist mål for disse midler. Det er naturligvis også nødvendigt, at den marokkanske part dokumenterer, hvordan midlerne er blevet anvendt.
Jeg mener, at det generelt skal være den fremtidige model. Vi kan virkelig ikke tillade, at vi stiller midler til rådighed, uden at der bliver redegjort for, hvordan disse midler er blevet anvendt, når det er helt åbenlyst, at en del af disse midler eller praktisk talt alle de penge, der bliver stillet til rådighed, skal bruges til at udvikle ens egen sektor.

Formanden


Guido Podestà
Spørgsmål nr. 37 af (H-0445/01):
Om: Tosprogethed i Istrien Det istriske regionalråd godkendte den 9. april 2001 statutten for regionen, hvorved italiensk og kroatisk ligestilles i alle de regionale institutioner og i alle de administrative instansers procedurer.
Desværre blev disse bestemmelser ved lov den 23. april 2001 ophævet af det kroatiske justitsministerium, der begrundede ophævelsen med en forfatningskontrol til trods for, at de i alle henseender menes at være i overensstemmelse med ånden og ordlyden i den kroatiske forfatning (grundchartret).
Dette har vakt stor overraskelse og bekymring for en eventuel alvorlig situation for den italiensktalende del af befolkningen, eftersom Italien er et venligtsindet land, er stiftende medlem af EU og står som garant for fuldkommen tosprogethed (italiensk/kroatisk) i sine grænseområder.
Hvorledes mener Kommissionen, at forhandlingerne om associerings- og stabiliseringsaftalen, som EU tilbyder Kroatien i forbindelse med landets tilnærmelse til EU, stemmer overens med den kroatiske regerings beslutning, der åbenlyst strider mod EU's grundlæggende principper og fællesskabsretten og er en klar krænkelse af de kulturelle mindretals rettigheder?

Kinnock
Som det ærede medlem nok forventer, har Kommissionen fulgt de nylige udviklinger vedrørende tosprogetheden i Istrien med stor interesse, selv om spørgsmålet med rette er blevet behandlet som et bilateralt anliggende af den italienske regering. Beskyttelse af mindretal via garantier mod forskelsbehandling, adgang til uddannelse på mindretalssprog og bevarelse af mindretalskultur har altid været et vigtigt element i EU's betingelser i vores forbindelser med Kroatien.
Vores forpligtelse over for sådanne garantier blev gentaget og formaliseret i associerings- og stabiliseringsaftalen med Kroatien, som Kommissionen undertegnede den 14. maj. Kroatien har gentaget sin forpligtelse over for sin mindretalsbefolkning og mindretalskulturer, og vedtagelsen af national lovgivning, der støtter brugen af mindretalssprog, var et af de første resultater, som den nye kroatiske regering nåede sidste år. Siden da er udkastet til en ny omfattende forfatningslov om beskyttelse af mindretal blevet modtaget positivt af Europarådets Venedig-komité, og arbejdet med dette spørgsmål fortsætter.
Kommissionen har al god grund til at tro, at Kroatien vil anvende denne lovgivning seriøst. I mellemtiden ser vi frem til den kroatiske forfatningsdomstols udtalelse om statutten for Istrien. Vi har tillid til, at Kroatien og Italien vil nå frem til en gunstig løsning på de konkrete problemer, der er nævnt i det ærede medlems spørgsmål.

Gawronski
Tak for Deres svar, hr. kommissær. Jeg kan forstå, at der navnlig er tale om et bilateralt problem, men vi ville være taknemmelige, hvis Rådet på en eller anden måde kunne forsøge at rette henvendelse til de ansvarlige myndigheder, så man lige så snart den kroatiske forfatningsdomstol er færdig med sin undersøgelse af, om den artikel, vi taler om, udgør et brud på forfatningen, endelig kan genindføre den istriske statut for regionen, sådan som den var blevet indført.

Rübig
Hr. formand, hr. kommissær, tosprogethed og flersprogethed skal ikke kun betragtes som et problem i ansøgerlandene, men også som en mulighed inden for EU. Findes der egentlig en model for bedste praksis og en sammenligning, en slags benchmarking, mellem landene for at se, hvordan problemerne bedst kan løses, og hvilken model der indtil nu har vist sig at være den bedste?

Kinnock
Hr. Rübig har ret, når han henleder opmærksomheden på de lykkelige sprogomstændigheder, der hersker inden for samfundene og landene i de eksisterende 15 medlemsstater. Min egen nation Wales er et godt eksempel. Jeg er glad for at kunne sige, at det walisiske sprog nu i stadig højere grad blomstrer frem ved siden af det dominerende engelske sprog, og det er til fordel for mennesker, hvis første sprog er enten engelsk eller walisisk. Det er helt bestemt også tilfældet andetsteds i den nuværende Union. Jeg håber blot, at de i Unionen, der måtte ønske at skabe splittelser på baggrund af forskellig kulturel og sproglig oprindelse, vil blive overvældet af flertallet, der nyder den mangfoldighed og skat, det er at have flere kulturer, der sameksisterer inden for samme lokalsamfund.

MacCormick
Vi forstår alle, hr. formand, hvor vanskeligt det må være at udøve Deres skøn ved disse lejligheder. Men jeg må sige på en dag, hvor vi kun har haft én time til spørgsmål, at det var lidt for meget, at De lod alle tillægsspørgsmålene gå over tiden. Det bliver en farce, hvis vores bestræbelser på at kræve Kommissionen til regnskab resulterer i en reduceret spørgetid, og at der kun bliver stillet og besvaret fem spørgsmål.

Formanden
Hr. MacCormick, min filosofi om spørgetiden er, at medlemmerne først og fremmest skal have mulighed for at stille tillægsspørgsmål. Nu har Kommissionen i dag meget indgående besvaret spørgsmålene, hvilket var forbavsende. Jeg har endnu ikke oplevet sådan noget i mine 22 år som medlem af Parlamentet. Det er der sikkert en bestemt årsag til, og det vil jeg tænke over. Jeg er også ked af, at ikke alle spørgsmål kommer med, men sådan er det nu en gang. Det kan jeg heller ikke længere ændre.

MacCormick
Jeg håber ud fra min forståelse af Deres svar, hr. formand, at jeg har den gode skæbne at komme til at stå højere oppe på listen næste gang, De har formandsposten under spørgetiden.

Formanden
Det håber jeg også! Jeg tager Deres råd til mig, hr. MacCormick, og vil næste gang være lige så streng, som De normalt er vant til.
Da spørgetiden til Kommissionen er udløbet, vil spørgsmål 38 til 77 blive besvaret skriftligt.
Hermed er spørgetiden afsluttet.
(Mødet hævet kl. 19.05 og genoptaget kl. 21.00.)

Indberetning af hændelser inden for civil luftfart
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er fortsættelse af forhandlingen om betænkning (A5­0203/2001) af Collins for Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om indberetning af hændelser inden for civil luftfart (KOM(2000) 847 - C5­0764/2000 - 2000/0343(COD)).

Wiersma
Hr. formand, dette er fortsættelsen af forhandlingen om hr. Collins' betænkning om hændelser inden for luftfarten og indberetningen deraf. Hændelser kan forhindre ulykker, og indberetningspligt er derfor et bidrag til øget sikkerhed inden for luftfarten. Ved at indsamle statistisk materiale om arten og antallet af visse hændelser kan eksisterende sikkerhedsforskrifter forbedres, eller nye kan indføres. Jo flere oplysninger i en bredt udformet databank, desto bedre analyser. Den foreslåede foranstaltning har en stærk præventiv karakter. Det er derfor ikke mere end logisk, at der skabes juridiske rammer herfor på europæisk plan.
Også det fremtidige europæiske sikkerhedsagentur kan drage nytte af det. Det foreslåede systems succes afhænger af, hvor fortroligt det er. Detaljerede oplysninger må kun komme i relevante brugeres hænder. De, som indberetter hændelser, må være sikre på, at de givne oplysninger kun bruges til statistiske formål. Det drejer sig jo ikke om at fastlægge skyld eller ansvar. Tekniske uheld indberettes hellere end menneskelige fejl, selv om denne anden kategori er meget vigtig, når det gælder hændelser og derfor også sikkerhed. Piloter vil f.eks. kun indberette disse frivilligt, hvis fortrolighed og anonymitet er garanteret.
Hensigten med Europa-Parlamentets ændringsforslag er navnlig at styrke dette element. En ny ordnings succes er afhængig af de direkte involveredes medvirken, og det fremgår også af de drøftelser, som vi har ført derom her og i udvalget.
Der er behov for regelmæssig evaluering og rapportering om gennemførelsen for at kunne bedømme, om indberetningssystemerne fungerer. Folk fra sektoren skal inddrages deri, og det er også indholdet af ændringsforslag 12, som vi har stillet på ny. På grundlag af evaluering skal listerne over de hændelser, der skal indberettes, også justeres.
Vi vil imidlertid ikke blot vide, hvordan og i hvilket omfang der rapporteres, men også hvilke hændelser der forekommer ofte, og hvilke sikkerhedskonklusioner der drages deraf. Det er indholdet af ændringsforslag 11. Jeg synes, at offentligheden også har ret til at få den slags oplysninger.

Sanders-ten Holte
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, i store træk støtter Den Liberale Gruppe ordførerens forslag. Hvor ofte læser jeg ikke i avisen, at der har været en eller anden hændelse. Det er langtfra altid alvorligt, men alligevel. Det er derfor i sikkerhedens interesse, at der på internationalt plan kommer et godt, gennemskueligt system for indberetning af disse hændelser, således at der kommer en oversigt, og således at man kan tage ved lære af de indsamlede oplysninger.
For vores gruppe drejer det sig imidlertid om det omfang, hvori oplysningerne fra indberetterne af hændelser må videreformidles. Gennemskuelighed er nødvendig, men samtidig skal det garanteres, at kun de mennesker, som har brug for oplysningerne, får rådighed over disse.
For det andet synes vi, det er vigtigt, at de, der indberetter om hændelser, beskyttes gennem anonymitet. Det er naturligvis udmærket, men når individuelle indberettere gør sig skyldige i grov forsømmelighed, skal de kunne forfølges. Det kan ikke være sådan, at disse mennesker kan undgå at blive anklaget for forsømmelighed ved at indberette derom.
Vi er derfor tilfredse med den støtte, som vores ændringsforslag herom har fået i udvalget. Vi har imidlertid problemer med en række andre ændringsforslag, og jeg nævner ændringsforslag 5, 6 og 7, egentlig af de samme grunde, som vi havde til at stille vores ændringsforslag, som fik støtte. Navnlig ændringsforslag 5 kommer ikke tydeligheden til gode, men som jeg sagde: Tak til ordføreren, vi i Den Liberale Gruppe støtter i store træk forslagene.

Bordes
Hr. formand, vi afstår fra at stemme om denne betænkning. Vi har intet imod, at medlemsstaterne gensidigt informerer hinanden om flyhændelser, der er opstået i deres luftrum, tværtimod. Men begrundelsen, hvori det understreges, at størstedelen af flyulykker skyldes menneskelige faktorer, giver en ensidig belysning af problemet. Der står således ikke et ord om, at en af de væsentligste grunde til flyulykker og hændelser i lufthavnene og i flyselskaberne er, at farligt arbejde bliver mere almindeligt, og at antallet af ansatte falder, selv om antallet af rejsende og afgange stiger hurtigere og hurtigere og konstant.
Nedskæringerne på antallet af ansatte er især chokerende, fordi de store flyselskaber har enorme overskud. Koncernen Air France indberettede f.eks. et bruttooverskud på 10 milliarder francs, nemlig ca. 200.000 francs pr. ansat i koncernen, og på trods af en væsentlig stigning i prisen på brændstof har selskabet forhøjet sine aktionærers dividende med 57% i år.
For at nedsætte antallet af hændelser eller flyulykker skal man først og fremmest ansætte mange flere medarbejdere til lufthavnene og flyselskaberne og afskaffe farligt arbejde. Prioriteten må trods alt være de rejsendes og de ansattes sikkerhed og ikke, hvor mange penge aktionærerne kan tjene.

Simpson
Hr. formand, jeg bifalder med tilfredshed de forslag, vi har liggende foran os, for jeg mener, at ikke blot vil flysikkerheden blive generelt forbedret, men dette vil også styrke samarbejdsprocedurerne samt underbygge de forebyggende strategier. En ting, der er vigtig, er også, at denne betænkning vil skabe en passende grad af fortrolighed for de tættest involverede, som har det mest intime kendskab til, hvordan man opererer en sikker luftfartsindustri: Her tænker jeg på flypersonale, flyveledere og vedligeholdelsespersonale.
Det er også vigtigt, at vi fremhæver bedste praksis, navnlig inden for forsknings- og udviklingsområdet. Her bifalder vi oprettelsen af ECCAIR-centret (European Coordination Centre for Aviation Incident Reporting). Derfor støtter vi ordføreren, der som sædvanlig har været omhyggelig med at sikre overensstemmelse mellem EU-lovgivningen og de internationale rammer, der tilvejebringes af ICAO. Dette er også grunden til, at vi ikke kan acceptere de urimelige restriktioner, der ligger i nogle af de ændringsforslag, der er blevet vedtaget i udvalget, navnlig de ændringsforslag, der søger at skjule operatørernes ansvar. Selskaberne vil ikke blive sikrere og mere konkurrencedygtige, hvis vi skjuler dette ansvar. Jeg mener, at kunderne har ret til at blive fuldt informeret.
På samme måde kan vi ikke acceptere de ændringsforslag, der med forsæt forsøger at svække stillingen for de personer i industrien, hvis pligt det er netop at pege på hændelser. Hvis vi skal have et pålideligt system til indberetning af hændelser i den civile luftfart, må vi sikre fortroligheden for dem, der indberetter dem. Kommissionens forslag er rigtigt, selv om der kan være en risiko for retlige implikationer. Den eneste risiko for sikkerheden, som vi kan se, hidrører fra et forsøg på at udvande forslagene til fordel for flyselskaberne.
Jeg takker hr. Collins for hans fremragende betænkning og håber, at denne fornuftsbetonede tilgang bliver vedtaget af Parlamentet.

Pohjamo
Hr. formand, kære kommissær, kære kolleger, også jeg vil gerne takke hr. Collins for en vellykket betænkning. Den fortsatte vækst i luftfarten lægger pres på luftfartens sikkerhed. Sikkerhedsforanstaltninger er nødvendige. Selv om luftfart er en relativt sikker trafikform, så har mylderet i lufthavnene og i luftrummet øget risikoen for ulykker. Størstedelen af ulykkerne skyldes menneskelige faktorer. Luftfarten bliver mere og mere teknisk, og bygger i stadig højre grad på landorganisationens evne til at producere sikre flysikkerhedstjenester. Derfor er det vigtigt at have kendskab til, hvordan disse tjenester fungerer.
Indsamling og lagring af oplysninger om farlige eller potentielt farlige hændelser samt udveksling af oplysninger er nøgleord for udviklingen af sikkerhedsniveauet for den civile luftfart. Det er vigtigt, at informationsudveksling om faretruende situationer og ulykker fungerer såvel i medlemsstaterne som indbyrdes medlemsstaterne imellem. Medlemsstaterne skal udveksle erfaringer og oplysninger for at kunne undgå stadig flere faretruende situationer. Når udvekslingen af sikkerhedsmangler udvikles, skal individers og virksomheders dataintegritet imidlertid garanteres, som hr. Collins foreslår i sin betænkning.
Medlemsstaterne skal årligt rapportere om sikkerhedsniveauet for den civile luftfart. I tilfælde, hvor den indberettede risikosituation eller ulykke er en følge af grov uagtsomhed, må medlemsstaterne kunne ty til retsforfølgelse. Jeg mener, at medlemsstaternes samarbejde for at øge sikkerheden i de civile flyvninger er en vigtig sikkerhedsforanstaltning på grund af den voksende flytrafik. Sikkerheden i det europæiske luftrum er alles fælles interesse.

De Palacio
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg har den største respekt for Parlamentet og i øvrigt for aftalen om forholdet mellem Europa-Parlamentet og Kommissionen, og derfor må jeg udtrykke min overraskelse over, at ophavsmanden til denne betænkning ikke er til stede for at overvære forhandlingen om den. Sandt at sige er det noget, jeg ikke forstår.
Når dette er sagt, vil jeg gerne takke Dem, mine damer og herrer, for Deres tilstedeværelse og indlæg og sige, at jeg håber, at dette direktiv vil blive vedtaget hurtigt. Vi accepterer alle udvalgets ændringsforslag med undtagelse af ændringsforslag 11, eftersom det er medlemsstaterne selv, som bør aflægge årlig beretning om deres systemer for indberetning af hændelser. Selv om vi accepterer ændringsforslag 2, bør formuleringen ændres, således at det forhindres, at systemet registrerer flere indberetninger om samme hændelse, hvilket kunne forfalske den tilhørende analyse.
Af de nye ændringsforslag 12 og 13, kan ændringsforslag 12 ikke accepteres, hvorimod vi godt kan acceptere ændringsforslag 13, da vi mener, det forbedrer Kommissionens egen tekst. Jeg kan forsikre Dem om, at Kommissionen ligesom De, mine damer og herrer, vil fortsætte med at arbejde for at forbedre og øge niveauet for sikkerheden inden for civil luftfart i Europa, som er en bekymring, vi alle deler.

Formanden
Mange tak, fru kommissær Loyola de Palácio.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.00.

Arbejdsudstyr under arbejdet
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er indstilling ved andenbehandling (A5-0156/2001) fra Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender om Rådets fælles holdning (5766/2/2001 - C5­0135/2001 - 1998/0327(COD) fastlagt med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af Rådets direktiv 89/655/EØF om minimumsforskrifter for sikkerhed og sundhed i forbindelse med arbejdstagernes brug af arbejdsudstyr under arbejdet (andet særdirektiv i henhold til artikel 16, stk. 1, i direktiv 89/391/EØF) (Ordfører: Skinner).

Pérez Álvarez
Hr. formand, fru kommissær, vi kan vist hurtigt blive enige om, at ingen af os bryder os om fortsat at høre, at der hvert år i EU registreres omkring 500.000 fald fra højder, hvoraf ca. 300.000 medfører fravær fra arbejdspladsen i mere end tre dage, 4.000 medfører alvorlige skader, og ca. 1.000 ender med døden. Vi ønsker heller ikke at skulle gentage, at disse ulykker primært sker under arbejde, der udføres på stilladser, platforme og ved arbejde i højden.
Jeg vil ikke henvise til sager, som det tilfalder ordføreren at behandle, men selv om han ikke er til stede her, vil jeg alligevel lykønske ham ikke kun med arbejdet, men også med den følsomhed, som han har udvist i disse sager, der vedrører arbejdstagere, som ofte mangler træning og uddannelse. Vi må ikke glemme, at byggeriet er en "brobyggersektor", som muliggør springet fra landbrugssektoren til service- eller industrisektoren.
Jeg tror, at ordførerens følsomhed har beriget forhandlingen, fordi mange af ændringsforslagene, som havde til formål at berige forhandlingen og bidrage til at træffe foranstaltninger, som gør arbejdet mere sikkert, er blevet accepteret. Vi ved, at nulrisikoen ikke eksisterer, livet er en risiko, og arbejdet, som er det aktive liv par excellence, indebærer risici.
Vi har en generisk tekst i vores charter om grundlæggende rettigheder, som er offentliggjort, men ikke inkorporeret i traktaterne, og hvor der i kapitel IV om solidaritet står, at "enhver arbejdstager har ret til sunde, sikre og værdige arbejdsforhold".
Jeg vil gerne sige, at respekten for sundheden, for sikkerheden og for værdigheden er alles forpligtelse, først og fremmest arbejdstagerens egen, men også arbejdsgiverens. Måske er det ikke nødvendigt at angive et hierarki, men det er indlysende, at arbejdsgiverne kommer først, selv om arbejdstagerne også selv altid skal være bevidste om og have den nødvendige uddannelse til at påtage sig risikoen, acceptere og respektere den. Ingen myndigheder af nogen art bør glemme denne forpligtelse.
Endelig vil jeg henvise til denne forpligtelse, som er alles forpligtelse, ved som Bertrand Russell at sige, at for at opnå lykke, kræves tre ting: mod til at acceptere det, som ikke kan ændres, tilstrækkelig styrke til at ændre det, som kan ændres, og den nødvendige intelligens til at skelne de to fra hinanden. I denne forbindelse tror jeg, at bekæmpelsen af arbejdsulykker kræver vores alles styrke og mod.

Thorning-Schmidt
Hr. formand, først og fremmest vil jeg på Den Socialistiske Gruppes vegne undskylde for, at Peter Skinner ikke er til stede i salen. Han må være blevet opholdt af noget meget vigtigt, da vi alle kender Peter Skinners store engagement i at få denne sag på plads. EU-regler bliver jo ofte kritiseret for at være alt for detaljerede. Regler om de ansattes sikkerhed og sundhed er ingen undtagelse herfra. Men det direktiv, som vi i dag skal være med til at godkende, viser, hvorfor det egentlig er nødvendigt med denne detaljeringsgrad. Vi har allerede generelle regler, der skal beskytte ansatte, også mod fald fra højder, men alligevel tegner fald fra højder sig for 10% af samtlige arbejdsulykker i EU. Det skyldes bl.a., at reglerne ikke overholdes på arbejdspladserne, men det skyldes måske også, at der mangler nogle mere præcise anvisninger på, hvordan man undgår sådanne ulykker.
Alle, der har prøvet at gå på et stillads, ved, at man i den situation tænker over, om konstruktionerne, som ser så lette ud, er samlet ordentligt. Det kræver en vis viden at samle et stillads forsvarligt, og jeg tror, at de krav, der stilles til uddannelse i opsætning, ændring og nedtagning af stilladser, kan være med til at øge sikkerheden. Jeg vil gerne sige ordføreren tillykke, ikke bare på Parlamentets vegne, men også på vegne af alle de mennesker, der arbejder på stilladser, for der er faktisk opnået et godt resultat. Men det er klart, at vi ikke har løst alle problemer med dette direktiv, og jeg ser bl.a. fire punkter, vi skal arbejde videre med.
For det første bakker jeg meget op om, hvad der står i den fælles holdning om nødvendigheden af at finde en løsning vedrørende arbejdsgivere og selvstændige. Jeg så gerne, at de generelt blev omfattet af reglerne om arbejdsmiljø, både af hensyn til konkurrencen, og fordi deres handlinger kan være med til at påvirke sikkerheden på arbejdsstedet. Det andet er, at vi må se på kravene til de produkter, der skal forbedre stilladserne. Det er et stort problem for de mennesker, der sætter stilladser op, at elementerne ofte er meget tunge. De er dermed ikke kun meget svære at håndtere med risiko for, at man taber dem, men de er også med til at fremkalde nedslidning af de personer, der arbejder med disse materialer. Et tredje punkt er uddannelse. I dette direktiv har vi fundet en tilfredsstillende løsning, men jeg tror, at uddannelse er et af de punkter, som vi skal være meget opmærksomme på i fremtiden. Og med tiden mener jeg, at det vil være helt naturligt at stille meget skrappere indholdsmæssige krav til uddannelse. Men lad os nu se, hvordan medlemslandene griber opgaven an.
Og endelig er der for det fjerde holdningen til sikkerhed og sundhed. Lovgivning alene kan ikke afskaffe disse ulykker. Det skal gå hånd i hånd med, at myndighederne har de rette muligheder for at overvåge, at lovgivningen bliver overholdt, men også, at den enkelte person tager de nye sikkerhedsregler alvorligt. Det må ikke være sådan, at stilladsarbejderne leger Tarzan ude på arbejdspladserne. Med dette direktiv er der nu givet en række klare anvisninger, og hvis de bruges rigtigt, så tror jeg, at vi kan få gjort noget ved de alt for mange ulykker, der er med fald fra højder.

Formanden
Mange tak, fru Thorning­Schmidt. På baggrund af deres indledende oplysning, vil jeg sige, at ordførerne selvfølgelig er de første, der har interesse i at være til stede under forhandlingerne, som naturligt er, og som man må forvente. Det bør bemærkes, når ordførerne er fraværende ved forhandlingen, og det bør i det mindste meddeles Præsidiet med et rimeligt varsel som et udtryk for sund fornuft og af hensyn til Parlamentets virke.
Jeg kan fortælle, kære kolleger, at hr. Collins har meddelt Præsidiet, at han, da denne forhandling kom til at strække sig til efter kl. 21.00, ikke kunne være til stede på dette tidspunkt. Præsidiet var derfor bekendt hermed. Hvad angår hr. Skinner er der beklageligvis ikke tilgået Præsidiet nogen oplysning eller forklaring. Jeg tror, at Præsidiet fremover må informere ordførerne om, at de, når de af en eller anden grund ikke kan være til stede, bør følge visse minimumsregler for passende adfærd og respekt for institutionen.

Jensen
Hr. formand, først vil jeg sige, at jeg synes, at hr. Skinner har gjort et meget seriøst stykke arbejde. Det synes jeg også skal siges i aften. Som ordfører for ELDR-Gruppen har jeg bakket op om det forlig, der er kommet i stand om en ændring af stilladsdirektivet. Det giver mere præcise regler for sikkerhed og sundhed i forbindelse med brug af stiger og andet arbejdsudstyr på stilladser, og jeg vil gratulere hr. Skinner med hans arbejde. Der er altså tale om en revision af eksisterende regler, og det har selvfølgelig praktisk betydning for f.eks. kravene om oplæring og spørgsmålet om inddragelse af selvstændige under reglerne.
Jeg har ikke - som enkelte andre medlemmer her i salen - under behandlingen af forslaget følt trang til at rejse spørgsmålet, om vi overhovedet skal have den slags direktiver. Det synes jeg ikke var dagsordenen i denne omgang, men her på falderebet vil jeg gerne sige lidt om det. For i disse tider tales der jo meget om kompetencekatalog og nye styringsformer. Hvad skal EU tage sig af, og hvilke opgaver skal nationalstaterne løse, og hvordan skal man løse dem? Jeg går helt og fuldt ind for, at der er fælles EU-regler, der sikrer, at den fri konkurrence i det indre marked ikke bliver konkurrence på et dårligt arbejdsmiljø. Men er sikkerhed i relation til stilladser virkelig en EU-sag? Er det måske ikke bedre at træffe beslutningerne om sikkerhed på stilladser tættere på byggepladsen? Det være sig nationalt eller lokalt. Det kom jeg til at tænke en del på undervejs i processen her under de meget spændende og detaljerede diskussioner, vi havde bl.a. om brugen af stiger på stilladser omkring de gamle huse i Amsterdam. Noget andet er, hvordan man sikrer, at reglerne faktisk føres ud i livet, og at vi rent faktisk får færre ulykker ved fald fra højder. Ja, mens vi har behandlet dette direktiv, har jeg lagt mere mærke til stilladserne i Bruxelles, og jeg tror ærlig talt, at vi har et alvorligt implementeringsproblem med dette direktiv.
Den diskussion, som vi også har i andre sammenhænge, om nye styringsformer, må også handle om, på hvilken måde vi regulerer arbejdsmiljøet mest effektivt. Skal vi fortsætte med at lave detaljerede love og regler, eller skal vi sætte mere fokus på, hvordan de reelt virker? Kan vi på anden måde forpligte arbejdsmarkedets parter og de nationale regeringer på at sikre et godt arbejdsmiljø? Jeg tror, at vi har behov for nytænkning.

Bouwman
Hr. formand, kære ordfører, fru kommissær, det er en stor fornøjelse at få lov til at tale om dette emne. I formiddag stod der i en nederlandsk avis: "Europa redder vinduespudsernes levebrød". Det vedrørte frygten for, at man egentlig ikke længere skulle have lov til at bruge en stige til at arbejde på. I sidste instans er der fundet en løsning på det i dette direktiv. Den går ud på, at en stige godt må bruges til at arbejde på, såfremt det er af kort varighed, og såfremt det kun indebærer en ringe risiko. Heri ligger præcis hele problemet. I Nederlandene er man glad, i hvert fald er vinduespudserne glade, en hel erhvervskategori af selvstændige erhvervsdrivende, som rejser rundt i hele Holland og i hele Europa med stiger, vedligeholdelsesarbejdere, malere osv. Men egentlig har de fået stukket blår i øjnene. Foreløbig. For det kan godt være, at foranstaltningen på et givet tidspunkt på nationalt plan fortolkes således, at "kort varighed" naturligvis ikke er en fuld arbejdsdag, og at arbejdet dermed egentlig ikke kan udføres. Dette problem forelægger jeg lige. Problemet har vi ikke løst. Det skaber problemer med håndhævelsen. Hvis vi beskæftiger os med arbejdsvilkår her i Parlamentet, skal det være på en god måde, og så skal det vedrøre den kategori, det drejer sig om: arbejdstagere, selvstændige erhvervsdrivende uden personale, selvstændige erhvervsdrivende, som har ansat personale osv. Det må der gerne komme mere tydelighed om.

Bushill-Matthews
Hr. formand, i forbindelse med den forudgående drøftelse i september sidste år bekræftede jeg, at sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen var et vigtigt anliggende, og jeg roste ordføreren for den omtanke, han havde lagt i sit arbejde. Jeg er meget glad for at se, at han endelig er nået frem, så han kan høre mig sige dette endnu en gang.
Mit klagepunkt var dengang - og er stadig - at dette var et anliggende, der bedst varetages af medlemsstaterne, ja, eller de lokale myndigheder - og det er et argument, som allerede meget velformuleret er blevet fremsat af min kollega, hr. Jensen, for lidt siden.
Da det oprindelige kommissionsforslag om dette emne blev offentliggjort, udtryktes det deri, at problemerne med at gennemføre bestemmelserne i praksis ikke burde undervurderes for så vidt angår de små og mellemstore virksomheder. Til trods for denne bemærkning stillede ordføreren endnu flere detaljerede ændringsforslag og udtalte derefter gladeligt i september-debatten, at dette var et SMV-venligt stykke lovgivning.
Her lige efter hr. Hughes' betænkning tidligere i dag, der foreslår en række ændringsforslag til forslaget om en udvidelse af arbejdstidsdirektivet til også at omfatte mobile arbejdstagere, står en ting meget klart, og det er, at de folk, der mener, at EU bør lovgive ned i den mindste detalje, og som læsser flere byrder over på virksomhederne uden overhovedet at forstå, at det er det, de gør, er ikke nogle ikke-folkevalgte bureaukrater i Bruxelles. Det er Storbritanniens egne Labour-medlemmer af Europa-Parlamentet. Jeg forstår nu, hvad Tony Blair mener, når han taler om Labour som anfører for Europa. Når der er tale om ekstra bureaukrati, går de britiske Labour-medlemmer af Europa-Parlamentet helt bestemt klart i spidsen.

Bastos
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, det forslag til lovgivning, som er til forhandling, og hvis indhold vi bifalder, skal sætte ind imod arbejdsulykker forårsaget af fald fra højder, hvilket desværre sker temmelig hyppigt over hele EU. Man kan aldrig for tit erindre om det frygtelige antal ulykker, hvor der ifølge Kommissionens oplysninger forekommer ca. 500.000 fald fra højder, af hvilke 300.000 medfører sygefravær i mere end tre dage. Af det samlede antal ulykker er ca. 40.000 ganske alvorlige, og ca. 1000 medfører døden. I de fleste tilfælde skyldes disse ulykker, at man ikke har benyttet stilladser eller stiger efter forskrifterne.
På dette som på andre sociale områder er det vigtigt at få vedtaget bestemmelser og fælles lovgivning, så der skabes standarder og et højere niveau til gavn for alle medlemsstaterne. Jeg er vis på, at dette direktiv i mit eget land, hvor den slags ulykker når et alarmerende antal, vil være af stor betydning for at undgå dem, og at det vil tilskynde myndighederne til at udarbejde strengere og mere præcise regler for anvendelsen af disse arbejdsredskaber. Til sidst vil jeg gerne fremhæve den positive indsats, som Rådet i nært samarbejde med Parlamentet har ydet i denne sag. Hvis man til tider kritiserer Rådet, er det også kun rimeligt at rose det, når der grund til dét.

Skinner
Hr. formand, jeg er meget glad for de generøse bemærkninger, som vi har hørt, og jeg undskylder, at jeg ikke var her til tiden. Det kan vi takke Parlamentets kørselstjeneste for. Hvor pragtfuldt det end er, at de transporterer os ind hver dag, synes de at have ladet mig stå og vente i omkring en halv time, efter at jeg havde bedt dem om at være der.
Bortset fra dette klagepunkt vil jeg gerne takke alle de tjenestegrene, der har taget del i denne meget vellykkede betænkning. Jeg kan f.eks. se Simon Duffin fra vores sekretariat i Parlamentet. Han bidrog til at nå frem til mange kompromiser, aftaler og enighed i vores udvalg. Vi bør være generøse i vores ros af folk som Simon og andre i Kommissionen, som arbejdede utrætteligt på at skabe denne særlige betænkning. Det er en førsteudgave. Via en uformel proces - det kan lyde utroligt for hr. Bushill-Matthews, selv om jeg takker ham for hans ros til at begynde med - er vi nået frem til en arbejdsgivervenlig betænkning. Der er intet som dette, der er kommet igennem arbejdsmiljøprocesserne. Det overrasker Dem nok, men det er sandt. Det er sandt af mange forskellige grunde. Måske burde vi starte med at minde os selv om, netop hvorfor denne betænkning overhovedet blev til.
Betænkningen gik tabt som et stilladsdirektiv eller et direktiv om arbejde i store højder, som et bilag til en oprindelig betænkning. Grunden til, at den gik tabt, var, at den oprindelig blev blokeret af grunde, som jeg ikke vil komme ind på her. Men fornuften vandt, og nu har vi den atter foran os.
500.000 mennesker falder hvert år fra højder. Det er et ret så kolossalt antal over hele EU hvert år. 40.000 bliver - som De formentlig allerede har hørt - alvorligt skadet - alvorligt nok til at have mindst tre fraværsdage fra deres arbejde. 1.000 dør meget beklageligt hvert år med de deraf følgende virkninger for administrationen, virksomhedernes besvær med at finde afløsere, uddannelsesproblemer og problemer med at finde pengene til at yde erstatning til de efterladte. Det er en ret så stor byrde for virksomhederne.
Over hele EU skønnes omkostningerne at være omkring 28 millioner euro hvert år. Det er nok til hele samlingen af hospitaler, skoler, veje m.v. i hele Unionen. Og alligevel bliver vi ved med at tillade, at der sker ulykker på arbejdspladsen. Tilgiv mig min lidenskabelighed på dette punkt, men hvis man kan stoppe ulykker på arbejdspladsen, siger jeg, at man gør arbejdstagerne på virksomhederne og virksomhederne selv en tjeneste. Vi bør stræbe efter at gøre dette på den mest fornuftige og praktiske måde. Dem, der kender mig, ved, at jeg er en praktisk person, og ikke én, der befinder sig oppe i skyerne, og som ønsker, at mere ideologi skal påfalde virksomhederne, men én, der ser de reelle fordele for personen på arbejdspladsen.
Jeg har arbejdet i store højder. Jeg har arbejdet på stilladser. Jeg har arbejdet på stiger. Jeg har prøvet at bære ting, der var for store at bære for mennesker. Jeg har set det. Lad mig fortælle Dem, at dette ikke er svævende drømme hos et parlamentsmedlem. Når jeg er et Labour-medlem, som har forelagt lovgivning, er jeg meget stolt over dette, for vi vil måske komme til at se en reduktion i ulykkerne på arbejdspladsen som følge af denne lovgivning.
Og ikke kun det, den er arbejdsgivervenlig, for den skaber ensartede spilleregler. Vi vil ikke længere have det konkurrencegrundlag, som nogle virksomheder ønsker, med folk, der foretrækker at komme uden om disse regler og bestemmelser for at søge de laveste omkostninger, den laveste fællesnævner på arbejdspladsen. Det sætter livet og levebrødet på spil for dem, der er mest sårbare - de mennesker, som arbejder dér.
Parlamentet har haft utrolig succes i denne proces. Det har haft succes af mange årsager. Det har dels haft succes, fordi det har været i stand til at få ting med, som Kommissionen og Rådet indledningsvis ikke var villige til at medtage. Der er ikke her tale om byrder. Jeg mener ikke, at det at medtage selvstændige i denne særlige lovgivning udgør en byrde. Når man ser på underleverandørsektoren - tag f.eks. elektrikere - er det store flertal selvstændige. Betænkningen har ikke kun set på underleverandørsektoren i byggesektoren, men vi har set på tværs af et bredt spektrum af folk, der arbejder i store højder. Det er ikke kun folk, der arbejder på byggepladser, som falder fra bygninger eller stilladser, det er på tværs af en række forskellige sektorer. Det synes bemærkelsesværdigt, at dette har kunnet fordrejes i den grad.
Parlamentet var også for bevarelse af en fornuftig balance mellem en for høj detailgrad og det, der er behov for at lovgive om. Vi har brug for lovgivning, hvis vi skal have den form for standarder, som en civiliseret Europæisk Union ønsker at se.
Dette skridt blev understreget af, at Parlamentet udviste en meget moden interesse i nogle af disse detaljer og rent faktisk hjalp mennesker, som f.eks. må bære tunge byrder på stiger, til at tænke på de meget alvorlige problemer, der kunne ramme dem selv, og de meget alvorlige skader. Ikke alle ændringsforslagene kom fra socialdemokraterne. Det er ikke sådan, at vi er en lumsk klike, der er ude på at ødelægge virksomheder. Der kom også ændringsforslag fra den anden side af salen. Lad os ikke glemme det. De kritiserer også Deres egne kolleger.
Dette er et meget vellykket stykke lovgivning. Det er blevet til ved konsensus og goodwill i vores udvalg. Jeg takker alle dem, som har taget del i det. Jeg håber, at vi vil være i stand til at nyde succesen i mange år fremover.

De Palacio
Hr. formand, allerførst vil jeg gerne udtrykke min tilfredshed med at repræsentere min kollega, fru Diamantopoulou, i lovgivningsproceduren i forbindelse med dette forslag til direktiv om fald fra højder, som De, mine damer og herrer, sandsynligvis vil vedtage endeligt i morgen. Jeg vil også gerne påpege, at der takket være hr. ordfører Skinners udholdenhed er opnået en aftale med Rådet, og at der derfor endelig er en fælles holdning, som gør det muligt at frigøre situationen og komme videre med denne sag.

Som det allerede er påpeget, er spørgsmålet om de selvstændige stadig uløst, og Rådet og Kommissionen har planlagt at udsende en fælles erklæring, som giver udtryk for deres vilje til at finde en løsning, der kan gælde for alle personer, der deltager i forberedelse, udførelse og afslutning af midlertidigt arbejde i højden.
Jeg vil gerne lykønske alle med arbejdet og især ordføreren og alle talere og sige, at når vi taler om sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen, tager vi ikke hensyn til, om der er tale om ansatte eller selvstændige. Det, som betyder noget for os, er arbejdstagernes sundhed, uanset hvordan de er ansat eller arbejder.

Formanden
Mange tak, fru kommissær Loyola de Palácio.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.00.

EU's olieforsyning
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5­0163/2001) af Linkohr for Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi om meddelelse fra Kommissionen om EU's olieforsyning (KOM(2000) 631 - C5­0739/2000 - 2000/2335(COS)).

Purvis
Hr. formand, kunne jeg mon få lov til at frådse lidt med tiden, for vi er tidligere blevet informeret om, at Linkohr-betænkningen ville blive behandlet kl. 10. De har åbenbart hastet gennem tingene med en ekstraordinær fart, og hr. Linkohr må have befundet sig i den vildfarelse, at han ikke skulle være her før kl. 10. Jeg er selv først lige kommet som skyggeordfører. Kunne vi mon få lov til at frådse lidt med tiden?

Formanden
De har ret i, hr. Purvis, at forskellige forhold gør sig gældende, men hr. Linkohr er kendt her i Parlamentet som særdeles ansvarsbevidst. Jeg ville dog snarere henvise til ydre omstændigheder end til hans ansvarbevidsthed. Jeg tror, at der må være en gyldig grund til, at han ikke er til stede lige nu, men jeg må også sige, at Præsidiet i dets planlægning af dagens arbejde normalt formår at tilrettelægge dette temmelig præcist. Medlemmerne bør derfor også holde øje med, hvad der foregår på kontrolskærmene, og mere eller mindre lægge mærke til, hvornår tidspunktet for deres indlæg nærmer sig. Det er således i denne balancegang, at - uden på nogen måde at kritisere de tre ordførere, der i dag af diverse årsager ikke er til stede - Parlamentet må fungere og arbejde. Men jeg er sikker på, at hr. Linkohr er på trapperne.

Marinos
Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, den moderne livsform er så afhængig af olie som energikilde, at alt ville gå i stå, hvis den pludselig ikke fandtes længere. Kunne De f.eks. forestille Dem, hvordan vores liv ville være uden lufttransport og uden biler?
Kommissionens meddelelse om EU's olieforsyning, der har et meget væsentligt indhold og nogle særdeles modige konstateringer, hr. Linkohrs betænkning om meddelelsen og udtalelserne fra henholdsvis Transportudvalget, Miljøudvalget og Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål, som jeg har fået den ære at være ordfører for, er klare tekster, der er mere eller mindre sammenfaldende i flere aktuelle konstateringer.
For det første vil det daglige olieforbrug på verdensplan med den nuværende stigningstakt gå fra 77 millioner tønder i 2000 til 115 millioner tønder om 20 år, det vil sige næsten en fordobling. For det andet forudsiger eksperterne, at den daglige produktion ikke kan overstige 90 millioner tønder, og der går længere og længere imellem opdagelserne af nye oliekilder. For det tredje er Europa meget afhængig af olieimport. Den er i dag på 75% og forventes at ligge over 85% i 2020. For det fjerde forventes det, at prisen på råolie holder sig på et højt niveau, mindst 22-28 dollars pr. tønde, sandsynligvis med en stigende tendens. Kombineret med den høje dollarkurs er øgede udgifter uundgåelige, hvilket fører til ringere konkurrenceevne for de europæiske produkter, også på grund af den høje beskatning af olieprodukter i EU. Dette vil naturligvis øge inflationspresset. For det femte har vi det store antal dødsulykker i trafikken, hvor antallet af dræbte nærmer sig antallet af dræbte i store krige. For det sjette skyldes 70% af luftforureningen på jorden - læg vel mærke til det - transport og kun 7% industrien, og det er vildledende, at kritikken udelukkende handler om industriforureningen, når biler og fly er de største forureningskilder på jorden.
Da der er god tid, som det fremgik, ville jeg gerne fuldende redegørelsen for mit synspunkt, for jeg mener, dette er et meget vigtigt spørgsmål. Olie er et råstof, som er værdifuldt til andre formål som f.eks. fremstilling af medicin. Og da det er en ikke-vedvarende kilde, bør den ikke ødsles bort. Hvis alt det, jeg har nævnt, er sandt, sådan som det også fremgår af Kommissionens betænkning, er det indlysende, hvad der skal gøres, men det er også særdeles vanskeligt. På langt sigt bør vi - og det gælder især EU - ty til andre energikilder såsom naturgas, brint, som der er rigeligt af på jorden, atomenergi - med vægt på atomfusion - og naturligvis andre vedvarende energikilder, hvor solenergi er en af de mest fremtrædende.
På kort sigt, og jeg skal nok slutte nu, hr. formand, bør EU søge efter olie og naturgas i flere geografiske områder, navnlig i Kaukasus. Unionen er også nødt til at indgå en aftale med OPEC-landene om mere stabile priser og om betaling i euro i stedet for dollar, samtidig med at sikkerhedsreserverne bør øges.
(Formanden fratog taleren ordet)

Linkohr
Hr. formand, hvis vi havde haft denne forhandling om EU's olieforsyning for et halvt år siden, ville opmærksomheden sandsynligvis have været meget større, og der havde sikkert været flere journalister, som havde berettet herom. Jeg tvivler på, om det også er tilfældet i dag, for i mellemtiden har bølgerne lagt sig igen.
Forbavsende nok var gaderne dengang, da oliepriserne ikke var så dramatiske, men dog gik opad, fulde af demonstranter, og hvis der dengang havde været valg i det ene eller det andet land, havde regeringen formodentlig haft betydelige vanskeligheder med at blive genvalgt, selv om den slet ikke kunne gøre noget ved det, men psykologi spillede en stor rolle. Folk var ude af den, og mange gik på gaden og var meget gale.
Hvad vil jeg sige med det? Jeg vil sige, at oliepolitikken kan have en usædvanlig indflydelse på den offentlige mening i vores lande, og at vi skal være forsigtige, når vi taler om olie. Man vænner sig åbenbart til de høje priser. Imidlertid ligger olieprisen på 30 dollars pr. tønde, og der er ingen opstand - dengang ville det endda have været en risiko.
Med det vil jeg gerne sige, at emnet ikke er ubetydeligt, og at vi derfor bør bestræbe os på at bidrage til en stabilisering af priserne - vel vidende, at priserne i de kommende år - på grund af knaphed på olie og af økologiske grunde - naturligvis snarere vil gå op end ned, men abrupte ændringer er risikable.
Kommissionen offentliggjorde dengang en meddelelse, som jeg efterfølgende gerne vil gratulere den med. Efter min mening er den en overordentlig stor hjælp, og så er den intelligent udarbejdet, og jeg tror, at det vigtigste budskab - og det vil jeg også gerne have med i min betænkning - er følgende: Vi har brug for et ordnet forhold til OPEC. Vi har brug for en dialog med OPEC, og frem for alt skal EU tale med én stemme i denne dialog. Ikke med 15, men med én stemme. Jeg giver Dem gerne et kompliment, fru kommissær, men jeg ville have sagt det alligevel: Det skal være kommissæren, der taler på vegne af EU!
Jeg kan sagtens forestille mig, at man holder den korridor, som også OPEC stræber efter, mellem ca. 22 og 28 dollars pr. tønde. Jeg anser heller ikke 30 dollars for en katastrofe, selv om 25 dollars alene på grund af inflationen naturligvis er mere behagelig for os end 30 dollars.
Hvilke stridspunkter er der tale om, også her i Parlamentet? Der er først og fremmest spørgsmålet om afgiftsharmonisering, harmonisering af afgifterne på mineralolie. Jeg vil arbejde indtrængende for en sådan harmonisering, selv om jeg ved, at der er en række kolleger, som er af en anden opfattelse, som tror, at afgiftspolitik skal føres i konkurrence. Dog mener jeg i lastbilchaufførernes, i transportfirmaernes interesse, som konkurrerer med hinanden, at en harmonisering af konkurrenceforholdene er absolut nødvendig og også fair.
Det andet, som adskiller os, og hvor der er problemer, er i forbindelse med udnyttelsen af reserverne, de såkaldte stocks. Nu ved jeg også, at disse reserver, disse lagre, som vurderes til at række til 90 dage, sammenlignet med olie, som ligger under jorden, naturligvis er usammenlignelig mindre, og at frigivelsen af disse reserver også har ringe indflydelse på energiprisen. Jeg er ikke så naiv, at jeg overser dette. Alligevel tror jeg, at det rent psykologisk kan give mening at åbne dem i tilfælde af en krise, men jeg indrømmer, at det er noget, man kan diskutere.
Det tredje, som vi bør tale om - og her er jeg meget forsigtig - er anvendelsen af fiskale instrumenter i tilfælde af en krise. Så kan det godt være, at jeg bliver mødt med den indvending, at "det er meget eventyrligt", men jeg vil gerne minde om, at den franske regering dengang fastsatte skattelettelser i strid med europæiske retningslinjer, og at de stadig gælder i dag. Det vil sige, at vi her har at gøre med en virkelig situation, som vi ikke kan snyde os fra.
Det, der gør mig betænkelig, er, at OPEC står på USA's side i klimapolitikken. Det vil sige, at vi her har at gøre med en allieret til USA, der kan blive farlig i klimapolitikken. Jeg ser derfor meget gerne, at vi også kan tale om klimapolitik med OPEC. Jeg er ret overbevist om, at man kan finde et kompromis på dette område.

Swoboda
Hr. formand, jeg vil gerne gratulere hr. Linkohr med hans betænkning, selv om - men det er nu engang betinget af afstemningerne - jeg som ordfører for Transportudvalget ikke er helt lykkelig over, at en væsentlig faktor, nemlig anvendelsen af mineralolie, netop i transportsektoren, er blevet behandlet noget stedmoderligt.
Hr. Linkohr har gjort opmærksom på, hvordan situationen var, da det førte til de abrupte og til dels erratiske bevægelser i prisen på mineralolie, og på den kendsgerning, at en række lande har gennemført foranstaltninger, som på den ene side ikke er konforme med EU's regler og principper, men på den anden side heller ikke med det, vi diskuterer i dag, netop under aspektet om en bæredygtig udvikling, for man må ikke glemme, at det ikke kun handler om denne betænkning, men også om den store opgave, som det svenske formandskab og topmødet i Göteborg skal udføre med hensyn til en bæredygtig udvikling.
Selv om Irland i dag i højere grad rykker i centrum som aktuel begivenhed, må man ikke glemme den principielle orientering. Jeg bifalder især, at kommissionsformanden i dag sagde helt klart, at en bæredygtig udvikling er en af de væsentlige hjørnestene i udviklingen af EU, og hertil hører også en transportpolitik, der er orienteret i den retning. Hertil hører også en prispolitik, der, som hr. Linkohr sagde, forhindrer erratiske svingninger, men som ikke af populistiske grunde følger den holdning, at jo lavere priserne er på transportområdet, desto bedre. Nej, det er helt klart også acceptabelt, at prissystemet og -strukturen på transportområdet, især dér, hvor mineralolie anvendes, også svarer til de transportpolitiske målsætninger. Og de transportpolitiske målsætninger, som også kommissæren går ind for, går jo ud på i højere grad at flytte transport fra vej til bane, dér, hvor det er muligt og fornuftigt. Når vi har vedtaget en jernbanepakke, når kommissæren har foreslået nye foranstaltninger, som vi venter på, skal det hele også ende med en omlægning især inden for godstransport og person- og nærtrafik som væsentligt bidrag til en bæredygtig udvikling.
Det sidste punkt, som jeg gerne vil nævne her, er bystrukturen. Vi ved, at det ikke sker fra i dag til i morgen, men jeg mener, at vi skal presse på i de enkelte medlemslande - det er også indeholdt i Linkohr-betænkningen - således at de som led i den fortsatte byudvikling altid tænker på, at dér, hvor der bygges, hvor boliger, virksomheder osv. bygges, skal der også så vidt muligt være effektive, miljøvenlige og offentlige transportmidler. Også dette er vigtigt at opnå, hvis vi ikke blot vil give bæredygtighed en titel, men også et indhold.

Purvis
Hr. formand, hr. Linkohrs betænkning kommer på et meget belejligt tidspunkt. Det er en velafbalanceret betænkning med gennemførlige forslag til, hvordan man kan forbedre den periodisk tilbagevendende usikre olieforsyningssituation. At den er usikker ses af den pludselige prisstigning, som forekom sidste efterår, eller som forekommer nu med Iraks beslutning om at stoppe olieeksporten. Den er usikker, fordi vi er afhængige af olieforsyning fra ustabile dele af verden. Den er periodisk tilbagevendende, fordi disse kriser kun varer i relativt kort tid, inden markedskræfterne gør sig gældende og korrigerer situationen. Omskifteligheden i oliepriserne, der i de sidste 18 måneder er gået fra 10 til 34 dollars pr. tønde, er jo et lige så stort problem for leverandørerne, som det er for forbrugerne.
Dette giver os en lejlighed, for stabile priser er af interesse for os her i Europa og for de olieproducerende lande. Vi bør gøre en meget mere konsekvent indsats for at udvikle en dialog med de olieproducerende lande, med Mellemøsten, med Rusland, med landene ved Det Kaspiske Hav og i Kaukasus og med Vestafrika. Denne dialog bør ikke kun søges, når der er en mangelsituation, eller når det er sælgers marked, eller når det er i vores interesse. Den bør også søges, når situationen er i vores favør, når der er overflod, og det er købers marked. Som et praktisk eksempel bør Europa tilskynde til og fremme etableringen af olie- og gasrørsledninger fra disse steder til det centrale Europa. Vi bør heller ikke overse potentialet i vores egne oliefelter, navnlig dem i min skotske valgkreds.
Forskning og investering og forbedrede indvindingsteknikker har allerede øget levetiden og produktiviteten for oliefelterne i Nordsøen og kontinentalsoklen. Men der kan stadig gøres mere. Vi bør også benytte os af mulighederne for at spare energi, frem for alt i transportsektoren. Ja, vi bør gøre, hvad vi kan, for at fremme vedvarende og alternative energikilder. Men vi kan ikke tilslutte os hr. Linkohrs entusiasme, når det gælder om at harmonisere afgiftssatserne og anvende harmoniserede afgifter på europæisk plan, eller manipuleringen af strategiske oliereserver for at regulere oliepriserne. Det er medlemsstaternes opgave at fastsætte afgiftssatser, og de er helt klart ret så uvillige, når det gælder om at slutte op om det længe forhalede direktiv om beskatning af energiprodukter. Energiafgifter bør fastsættes inden for et åbent, konkurrencedygtigt europæisk marked, der i sig selv vil sikre, at brændstofspriserne ikke varierer alt for meget fra det ene land til det andet.
Vi har ikke råd til at hæmme vores økonomier, vores industrier, og dem, som lever og arbejder i vores landdistrikter og mere fjerntliggende regioner. Ja, olieforsyning er et anliggende, der bør optage os. Kommissionens meddelelse og hr. Linkohrs betænkning er værdifulde bidrag til en forståelse af problemet og til en fastsættelse af mulige løsninger. Hvis vi kan få held til at ændre de få uacceptable aspekter, som jeg har peget på, vil denne gruppe med glæde støtte hr. Linkohrs betænkning.

Caudron
Hr. formand, hr. ordfører, kære Rolf, kære kolleger, problematikken omkring sikkerhed i energiforsyningen er ikke ny i EU. For lidt mere end et år siden, som ordføreren mindede om, da oliepriserne var på himmelflugt, kunne vi se i hvilken grad, det var muligt for de førende olieeksportører at destabilisere Europa gennem spekulationer.
Heller ikke denne gang har det stærkt afhængige Europa kunnet reagere på en koordineret måde. Det er altså særlig vigtigt i dag at vedtage en sammenhængende strategi, der gør det muligt for EU at sørge for denne sikkerhed. I 2000 måtte EU således importere 75% af det samlede olieforbrug, og dette tal vil stige til 85% frem til 2020. Vi må altså træffe forholdsregler for at nedsætte vores afhængighed. Det vigtigste er først og fremmest at sprede vores forsyningskilder, og vi må udarbejde langsigtede strategier for området omkring Den Persiske Golf og for Det Kaspiske Hav og Kaukasus, om ikke andet så for at begrænse OPEC-landenes indflydelse. I denne forbindelse er der al mulig grund til at glæde sig over de initiativer, der er truffet af Kommissionen på det energimæssige plan i forbindelse med Euro-Middelhavssamarbejdet. EU har alt at vinde ved at intensivere en dialog gennem Euro-Middelhavsforummet på energiområdet.
Vi skal ligeledes mindske vores afhængighed i forhold til de olieeksporterende lande gennem en spredning af energikilder. Jeg tænker selvfølgelig på vedvarende energikilder og biobrændsel. Men jeg tænker også på atomenergi, selv om jeg ved, at modstanderne af atomkraft er talrige her. Selvfølgelig må vi insistere på behovet for forskning med henblik på så vidt muligt at begrænse produktionen af affald og sikkerhedsrisikoen. Gas kan også udgøre en alternativ energikilde, og jeg støtter forslaget om at lave et gennemførlighedstudium af mulighederne for at anlægge olie- og gasrørsledninger fra Mellemøsten og Vestafrika til Europa.
En anden del af vores strategi skal koncentreres om rationaliseringen af energibesparelser, og jeg støtter forslaget fra Kommissionen om at fremlægge en energibesparelses- og -diversificeringsplan for Det Europæiske Råd i Göteborg, som skal omhandle øget energieffektivitet. Endelig er transport en sektor, der fortjener al vores opmærksomhed. Ifølge de aktuelle prognoser vil transportsektoren i år 2020 tegne sig for 71% af verdens efterspørgsel efter mineralolie, og som ordfører bemærker jeg med interesse ordførerens krav om at foretage forskning inden for rammerne af det sjette rammeprogram.
Afsluttende mener jeg også, at harmoniseringen af beskatningen spiller en vigtig rolle i den strategi, som jeg netop har nævnt, og jeg går ind for de forslag, der er fremsat af min kollega Rolf Linkohr i denne forbindelse. Jeg vil afslutte med at lykønske ham varmt for hans arbejde.

Pohjamo
Hr. formand, kære kommissær, jeg vil også lykønske hr. Linkohr med en god betænkning. Vores gruppe støtter hovedlinjerne i betænkningen.
Unionens afhængighed af olieproduktionen vokser bekymringsvækkende, mens olieforsyningen vanskeliggøres, og prisen stiger. Hensigten med Unionens helhedsstrategi skal være at stræbe efter at formindske Europas afhængighed af energiproduktion. Samtidig er der behov for en god dialog med grupper af de olieproducerende lande, netop som det er sagt i betænkningen. I denne forbindelse vil jeg nævne samarbejdet med Rusland. Bl.a. udgør gas- og olieressourcerne i Barents-området en vigtig reserve også for den europæiske energiforsyning.
Unionen skal også anstrenge sig væsentligt mere end før for at erstatte olien med andre energikilder. En del af olieforbruget kan specielt erstattes med vedvarende energikilder og biobrændsel og samtidig fremme målsætningerne fastsat i Kyoto. Dette kræver, at Unionen i højere grad end hidtil stiller midler til rådighed for at fremme forskning og brug af vedvarende energi. Man bør heller ikke se ned på lokale, vedvarende brændstoffer, hvis fornyelse videnskabeligt kan bevises, som vi i visse områder har tørv, i andre f.eks. korkaffald eller olivenfrø.
Energibesparelser er også et vigtigt middel til reduktion af olieafhængigheden. Et eksempel er større hensyntagen til energitænkning ved byggeri og transport. Den mest enkle måde at spare energi på er ved at forbedre bygningernes energieffektivitet ved at harmonisere byggebestemmelser i retning af energieffektivitet. Samtidig kan oliebaserede råvarer erstattes med vedvarende materialer som f.eks. træ. Olieforbruget til transport kan reduceres ved bedre planlægning, ny teknik, miljøvenlige trafikformer og ved at satse på forskning i alternative brændstoffer til benzin.

Ahern
Hr. formand, jeg vil gerne takke hr. Linkohr for en temmelig god betænkning. Jeg er enig i betydningen af langsigtede politikker. Når oliepriserne stiger, sparer vi på energien, når de falder, gør vi det ikke. Dette har været meget kortsigtet, hvilket jeg er sikker på, at kommissæren vil give mig ret i. Energibesparelser og rationel energianvendelse bør være en del af vores strategi for leveringssikkerhed.
Ordføreren har med rette påpeget, at det er muligt at spare store mængder olie ved at anvende eksisterende teknologi. Omkring 20% af produktionen kunne spares blot ved at bruge energibesparende vinduer. Olie er en kostbar, ikke-vedvarende energikilde, som ikke bør ødsles væk. Jeg støtter derfor Kommissionens forslag om at forelægge Rådet i Göteborg en plan for energibesparelse og diversificering af energikilder, der tager sigte på en mere effektiv energianvendelse.
Noget, der er endnu vigtigere, er transportsektoren. Her er vægten på biobrændstoffer og vedvarende energikilder meget velkommen. Vi bør udvikle nye generationer af køretøjer. Energiforbruget i transportsektoren er vores største problem. Betænkningen kommer med meget velkomne forslag her.
De Grønne er imidlertid ikke enige i, at atomenergi er sikker eller en acceptabel erstatning for olie. Lad os i stedet have den samme slags investeringer i vedvarende energi, som vi har haft i atomenergi i de sidste 40 år.

Alyssandrakis
Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, olieforsyningsproblemet er reelt nok, men jeg mener ikke, at den betænkning, vi behandler, i sit forsøg på at løse problemet tager udgangspunkt i de europæiske befolkningers interesser. I sine grundlinjer er den koncentreret om målet om at øge fællesskabsimperialismens stilling i konkurrencen med USA. Nogle af målene, f.eks. svækkelse af OPEC-landenes styrke, udformningen af en langsigtet strategi for områderne omkring Den Persiske Golf, Det Kaspiske Hav og Kaukasus, tilkendegiver en mangesidet imperialistisk interventionspolitik.
Samtidig indrømmer ordføreren, at krisen i 2000 ikke var en egentlig forsyningskrise. Begivenhederne har faktisk vist os, at det var monopolkartellernes profitjagt og staternes kraftige beskatning i EU-landene, der bar skylden for de høje priser. Til trods for dette går betænkningen imod afgiftsnedsættelsen og foreslår en harmonisering af skatterne på et højere niveau, og miljøbekymring bruges som skalkeskjul for dette befolkningsfjendtlige valg. Naturligvis vil ingen være uenig i, at det er nødvendigt at udvikle teknologi til energibesparelse, og heller ikke i, at man bør fremme de vedvarende energikilder. Forsyningsproblemet kan imidlertid ikke løses inden for liberale økonomiske rammer, hvor et større forbrug giver større overskud.
Jeg tror kun, der skal være en enkelt statslig energiinstans i hvert enkelt land, som kan prioritere og udnytte de eksisterende energikilder og tage højde for både de økonomiske omkostninger og beskyttelsen af miljøet med udgangspunkt i befolkningens interesser. Dette er et dybt politisk spørgsmål, som skal ses i sammenhæng med muligheden for at foretage en central, national planlægning inden for en økonomi med samfundsejede produktionsmidler på strategisk vigtige områder.

Belder
Hr. formand, mangfoldighed er for Kommissionen og ordføreren nøgleordet for EU's energiforsyning. Bl.a. for at undgå en større afhængighed af importeret olie.
Allerførst kan dialogen med olieproducerende lande resultere i en større mangfoldighed af udbydere. Denne kærkomne risikospredning forhindrer, at individuelle lande opnår en for magtfuld stilling i den europæiske olieforsyning.
Desuden bruger Kommissionen og ordføreren dialogen som instrument for en mere stabil prisudvikling. Denne problematik er imidlertid genstridig. Desuden er både anvendelsen af strategiske lagre og afgiftsforanstaltninger ikke overbevisende nok som prisinstrument. Risikoen er, at disse prisinstrumenter kun forsinker afstemningen mellem udbud og efterspørgsel, idet markedet i utilstrækkelig grad signalerer impulserne.
Der er andre løsninger end prisstyring. Således kan det undersøges, om en større overskudskapacitet i olieraffineringen er en løsning. Større kapacitet kan absorbere en stigning i efterspørgslen uden med det samme at presse prisen i vejret.
For det tredje er spredning på forskellige energikilder nødvendig, således som Kommissionen og ordføreren foreslår. Derfor bør andre energikilder erstatte olie i de sektorer, hvor det er muligt. Naturgas og vedvarende energikilder kan således bidrage til et mere forskelligartet udbud.
Bæredygtighed omfatter ikke desto mindre mere end en målrettet stimulering af vedvarende energikilder. Nationale strategier vedrørende bæredygtighed forsyner markedet med ledsagepolitik på forskellige måder. På europæisk plan gælder det om at forhindre, at denne spredning på forskellige energikilder og geografisk oprindelse fører til konkurrence på bekostning af miljøstandarder og arbejdsvilkår. Et første skridt er her et system med certifikater for arten og oprindelsen. Så er en specifik national politik mulig for hver energikilde. I udvidelsesprocessen kan denne fremgangsmåde imødekomme behovet for fleksibilitet for både medlemsstater og ansøgerlande.
Til slut vil jeg sige, at jagten på udelukkende en lav pris fører til, at lande med den laveste kostpris vil dominere markedet. Derfor må prisstyringen ikke være dialogens hovedtema. Det skal forudsætningerne for en pålidelig og bæredygtig energiforsyning derimod være.

Chichester
Hr. formand, jeg lykønsker min kollega, hr. Linkohr, med denne betænkning. Den er et velkomment bidrag til den bredere debat om energiforsyningssikkerheden i Europa, som jeg for nærværende arbejder på. Jeg vil gerne komme ind på fire punkter.
Hvad angår det første punkt, der opfordrer til en effektiv dialog med de producerende lande, deltog jeg tidligere i eftermiddag i et møde, hvor vi hørte om arbejdet i forbindelse med energichartret og betydningen af at etablere disse rammer, navnlig for vores handels- og investeringsrelationer med Rusland, som en primær olie- og gaskilde. Jeg vil gerne understrege betydningen af dette initiativ.
Det næste punkt er punkt 7, der opfordrer EU til at gøre større bestræbelser for så vidt muligt at erstatte olie. Jeg støtter dette afsnit. Der ligger et stort potentiale heri, og vi ser frem til at høre fra Kommissionen senere i år, når den kommer med forslag for at tilskynde til brug af biobrændstoffer og andre alternative energikilder som et supplement - eller måske et komplement - til den nuværende olie.
Det tredje punkt, punkt 27, følger en anden kurs, idet det opfordrer Kommissionen til at tilskynde til fremme af olieproduktion i Europa gennem forbedrede udvindingsteknikker. Det må helt bestemt også være en fornuftig politik at gøre den bedste brug af vores egne ressourcer.
Det fjerde punkt, punkt 30, opfordrer medlemsstaterne til at arbejde med bolig- og transportsektorerne som områder, hvor vi i meget høj grad kan forbedre vores energieffektivitet og energibesparelser. Begge disse må have en fornuftig tilgang.
Endelig forekommer det mig, at måske det vigtigste, vi har at gøre - og det er en udfordring, der ligger foran os - er at øve indflydelse på og ændre den offentlige mening med hensyn til behovet for besparelser og effektivitet.

Paasilinna
Hr. formand, kære kolleger, jeg takker hr. Linkohr for en kyndig betænkning. Jeg mener dog ikke, at vi er afhængige af olien, men vi er afhængige af biler og transport. Det er dem, vi er afhængige af. Det er dem, der sluger næsten 70% af olien. Denne bygning og Europa-Parlamentet og alle andre kontorer er omringet af de samme olieslugere. Er der nogen, der hørt om bilfrie kontorer? De findes ikke. Nå, motorteknikken kan ændres, og brændstoffer kan udvikles, men den egentlige effektive løsning fås ved at reducere trafikken eller flytte den over på skinner, som det er fremlagt her.
Ordføreren foreslår tættere vinduer. Det giver en god besparelse, der kan spares 20% af olieforbruget. Vi gjorde det i Finland allerede for 25 år siden: tredobbelte vinduer. Hvad så nu?
Energitransporten er ét problem. Jeg er for lokale energiformer. Vi har f.eks. moser, som udgør 30% af Finlands areal. Vi benytter under 1% af dem, og det kræver ingen transport. Der er de rette løsninger. Det er derfor, vi mener, at det er klogt at benytte den mængde tørv, der dannes pr. år.
Men det er klart, at vi ikke kan tilvejebringe disse besparelser. Vedvarende energikilder kan ikke dannes tilstrækkelig hurtigt. Vi skal altså også gøre noget andet, og efter min mening skal vi rette blikket mod enten kernekraft eller naturgas. Lad os kigge på naturgassen, som findes i nord i Barents-området, som hr. Pohjamo sagde. Der er uhyre mængder af den, mere end i Det Kaspiske Bækken. Det kan udgøre en spydspids for den nordlige dimension. Jeg takker den ærede kommissær for energidialogen med Rusland, men den skal der sættes fart i. Jeg foreslår, at vi skaber et sådant samarbejde mellem Unionen og Rusland som en genvej. De russiske partnere er store, og de er vant til genveje. Ad den vej kan vi få fart i tingene, og samtidig udvikler vi lovgivningen. Desuden er der krig i Kaukasus, og i nord hersker der fred. Der findes kun isbjørne og stille skandinaver. Det samarbejde vil bære frugt, og vi får sikret energiforsyningen.

Martin, Hans-Peter
Hr. formand, ærede kommissær, hvad er gradbøjningen af latterligt? En forhandling i Parlamentet om spøgelsestimen, kort før spøgelsestimen. Jeg undskylder, at jeg er forsinket, ligesom andre kolleger, men det kræver en særlig forklaring. Vi ser os omkring, og vi tænker, at der stort set ikke er nogen, og de få, der er der, som var der tidligere, og som talte, også går hurtigt igen, ligesom spøgelser, der dukker op et eller andet sted ganske kort og forsvinder igen.
Hvis det blot handlede om en spøgelsesforhandling, ville det ikke være videre dårligt. Men det handler om skattemidler, om gennemsigtighed, om demokrati, om substansen i moderne økonomi og mobilitet. Heldigvis har vi en Harry Potter blandt os, og det er i aften Rolf Linkohr, som bekymrer sig lidt om, hvorvidt vi også kommer lidt videre på dette område, og som har et årvågent, uforstyrret øje for et grundlag, som mange af os overhovedet ikke længere er bevidste om, et grundlag for vores nuværende samfund. Når man ser, at der kun er 11 parlamentsmedlemmer til stede, er det selvafslørende for Parlamentets kraft og afmagt. Alligevel er forhandlingen central, for hvad er det, vi har med at gøre? Med tre problemer, tror jeg.
For det første har vi fortsat at gøre med demokrati, med social retfærdighed og økologi i Europa. Selv om det lykkes for os at opnå gennembrud i forbindelse med demokrati, hvilket vi har brug for, og at opretholde den retfærdige fordeling i den sociale struktur, som eksisterede tendentielt, står vi til sidst stadig tilbage med det store økologiske spørgsmål. Det beskæftiger denne betænkning sig med.
Der er et punkt i denne betænkning, der efter min mening kræver vores opmærksomhed, for det er meget vigtigt, nemlig ændringsforslag 6, der - hvis det bliver vedtaget af plenarforsamlingen, og det håber jeg virkelig - ville kunne medføre en vending fra et generelt forslag over for Rådet til et klart krav om, at vi langt om længe skal komme videre med afgiftsharmoniseringen. Afgiftsharmoniseringen, netop på energiområdet, er et absolut grundlag for, at borgerne forstår, at vi ikke kun er vokset sammen socialt, men også demokratisk. Denne uligevægt må høre op, at f.eks. et lastbilfirma fra mit land Østrig møder helt andre konkurrenceforhold end et andet firma et par kilometer væk i Tyskland eller i Frankrig. Her har Kommissionen fået en opgave, her har især Rådet fået en opgave.
Jeg håber, at vi også via denne energibetænkning kan komme et stykke videre på dette område. Uden gennemsigtighed er demokrati ikke mulig, heller ikke i Europa. Derfor går jeg meget kraftigt ind for, at vi ikke kun vedtager denne betænkning, men at vi også gør fremskridt inden for afgiftsharmonisering.

De Palacio
Hr. formand, mine damer og herrer, allerførst vil jeg gerne takke hr. Linkohr for den fremragende betænkning, som følger linjen i den meddelelse om EU's olieforsyning, som Kommissionen vedtog i oktober 2000, og som var en fortsættelse af et indledende notat, som forinden var blevet fremsendt til Rådet i september. Jeg vil endvidere gerne påpege, at Kommissionen i mellemtiden har vedtaget grønbogen om energiforsyningssikkerheden, som er tæt forbundet med dette dokument og i øvrigt med hr. Linkohrs betænkning.
Jeg vil gerne sige, at selv om den nuværende situation ikke er så anspændt som sidste efterår, er virkeligheden i dag den, at priserne på Brent-råolie ligger på omkring 30 dollars pr. tønde, og efter afslutningen af OPEC-mødet sidste uge er prissituationen fortsat bekymrende.
Det er i store træk muligt at fastslå årsagen til udsvingene. De skyldes på nuværende tidspunkt primært de lave oliereserver, som har været lave siden vinteren 1999-2000 og nu befinder sig på et historisk lavt niveau, men de skyldes uden tvivl også et andet forhold, nemlig den manglende gennemskuelighed på oliemarkederne. Som hr. Linkohr udmærket påpeger, og han sætter det som første punkt i det beslutningsforslag, som han forelægger for Parlamentet, er dialogen med de olieproducerende lande, OPEC-medlemmer eller ikke-OPEC-medlemmer, et nødvendigt skridt for at løse problemet med de ustabile oliepriser.
I denne forbindelse er det nødvendigt med en fælles satsning, som giver os mulighed for at analysere markederne sammen med disse lande og etablere en permanent dialog. Som hr. Purvis sagde, drejer det sig ikke kun om at tale sammen, når der er mangel på olie, og priserne er meget høje, men også når priserne er lave. Derfor skal der opretholdes en forbindelse, som giver os mulighed for at gøre markedet gennemskueligt, og der skal opnås større prisstabilitet, hvilket er i både de olieproducerende og de olieforbrugende landes interesse.
På denne baggrund er det afgørende, at Europa taler med én stemme, og at vi ikke, som det desværre nogle gange sker på energiområdet, kommer til at stå i en situation, hvor et land går enegang og går imod, hvad der er aftalt dagen i forvejen - hvilket skete for os for nylig. At lette udviklingen af produktionen i EU, som det er blevet påpeget her, og som det forsvares i beslutningsforslaget, men også i lande uden for OPEC og uden for EU, vil derfor i denne kontekst være til fordel for Unionen selv. Dette indbefatter også spørgsmål som energisamarbejdet mellem EU og Rusland via den dialog, der blev lanceret af kommissionsformand Prodi på topmødet i Paris mellem EU og Rusland den 30. oktober 2000.
Vi kan under alle omstændigheder bekræfte, at vores energipolitiske valg bør være koncentreret om kontrol med efterspørgslen, både hvad angår olie og øvrige energikilder. På den ene side er vores egne energikilder begrænsede, men på den anden side må vi heller ikke glemme vores forpligtelser på miljøområdet - og her henviser jeg især til vores forpligtelser fra Kyoto - hvor vi uden tvivl har en anden holdning end USA.
Men hvis vi vender tilbage til vores meddelelse, lægger den ud over dialogen, som vi talte om i begyndelsen, også vægt på større sammenhæng i de nationale politikker i EU's medlemslande. Vi bør derfor konsolidere de fælles tiltag, både hvad angår strategiske reserver og beskatning. Det drejer sig om at styrke mekanismerne for strategiske oliereserver ved hjælp af en koordinering af disse og endvidere, som det påpeges i hr. Linkohrs betænkning, må der med hensyn til beskatningen opfordres til ikke at give efter for fristelsen med at kompensere for olieprisstigninger gennem en nedsættelse af afgiften på olieprodukter.
En sådan fremgangsmåde ville være i modstrid med vores mål på miljøområdet, især i henhold til Kyoto-protokollen, og ville være ensbetydende med overførsel af skatteressourcer til producentlandene. Derfor bør det i stedet overvejes at tilnærme medlemsstaternes særafgifter til hinanden, og i denne forbindelse tror jeg, at det bedste ville være at søge en tvedelt løsning, hvor en vis margen for unionslandene kombineres med større sammenhæng og mindre forvrængning.
Jeg vil gerne henvise til reduktionen af oliens betydning for europæisk økonomi og følgelig til kontrollen med efterspørgslen og minde Dem om, at selv om der i afsnit 23 i Deres beslutningsforslag står, at vi i Göteborg vil fremlægge en energibesparelsesplan, vil dette ikke ske, mine damer og herrer. Det, vi foreslår, er en række energibesparende foranstaltninger inden for rammerne af den grønbog, der drøftes i Parlamentet. Og det, vi vil gøre i Göteborg, er at fremlægge en række af disse forslag, f.eks. et forslag om forbedring af energieffektiviteten i bygninger, en sektor, hvor der, som flere talere har nævnt, er et stort besparelsespotentiale.
Endelig og på baggrund af transportsektorens store belastning af olieefterspørgslen er det vigtigt at opnå ligevægt mellem de forskellige transportmidlers betydning, og dette vil være en af akserne, for ikke at sige hovedaksen i den hvidbog, som forhåbentlig vil blive vedtaget af Kommissionen i de næste uger.
Endelig forsøger Kommissionen også at støtte udviklingen af en ny generation køretøjer og af erstatningsbrændstoffer, og vi vil om ikke så længe fremlægge en meddelelse om alternative brændstoffer - der er blevet talt om det her - og et direktiv med forslag til en mindstegrænse for anvendelse af biobrændsel og et andet om afgiftsnedsættelser, som vil tilskynde til anvendelse af biobrændsel.
Mine damer og herrer, hr. formand, oliekrisen gjorde folk opmærksomme på energiproblemet og rystede offentligheden. Imidlertid optræder krisen samtidig med andre store udfordringer. Jeg tænker her på f.eks. vores større afhængighed af udlandet og problemet med klimaopvarmningen. Alt dette har medført en debat, en global, systematisk og udtømmende overvejelse via de forslag, som vi stiller i vores grønbog.
Jeg mener, at vi med denne forhandling og med beslutningsforslaget i hr. Linkohrs betænkning er ved at støbe fundamentet til det, som bør være konklusionerne i den fremtidige grønbog, og i denne forbindelse vil jeg gerne endnu en gang takke ordføreren for det fremragende arbejde og også takke Dem alle, mine damer og herrer, for Deres bidrag.

Beskyttelse af svin
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0210/2001) af Busk for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter om forslag til Rådets direktiv om ændring af direktiv 91/630/EØF om fastsættelse af mindstekrav med hensyn til beskyttelse af svin (KOM(2001) 20 - C5-0039/2001 - 2001/0021(CNS)).
Det er det helt rigtige emne for midnatsdiskussioner.

Busk
. Hr. formand, hr. kommissær, jeg vil gerne indlede med at takke Albert Jan Maat fra PPE-Gruppen og Heinz Kindermann fra PSE-Gruppen for et ualmindeligt godt og frugtbart samarbejde i udvalget. Der har jo været en overvældende interesse for denne betænkning. En interesse, der var så stor, at der blev stillet ikke mindre end 135 ændringsforslag. Det har vi så i fællesskab gjort til 10 kompromisændringsforslag, som blev vedtaget med et meget stort flertal i Landbrugsudvalget. Jeg vil også gerne sige tak til Kommissionen og til det svenske formandskab for et meget godt samarbejde.
Kommissionens forslag, som er grundlaget, har mange gode elementer, men jeg mener ikke, at forslaget er vidtgående nok. Jeg savner fælles regler for de europæiske landmænd, som konkurrerer på et fælles indre marked. Dyrevelfærd og svins behov er jo de samme, hvad enten der er tale om svin i nord eller i syd. Selvfølgelig er der forskelle i temperatur, men det øger jo kun behovet for harmoniserede regler for ventilation, overbrusningsanlæg, samt for, at landmænd i EU alle er meget veluddannede. Jeg mener desuden, at det er vores forpligtelse at vedtage fælles regler for de europæiske landmænd, og at vi ikke altid kun skal tale om minimumsregler. Det er jo også det, Kommissionen har lagt op til. Det er tydeligt for enhver, at medlemslandene ikke vægter dyrevelfærd lige højt, og derfor er det nødvendigt, at vi her i Parlamentet sammen med Kommissionen beslutter, at disse opgaver skal løftes i fællesskab. Ellers vil vi med rette kunne anklages for, at vi ikke lever op til vores egne beslutninger. At vi i Europa har høje krav til dyrevelfærd, giver vores europæiske svineproducenter en forringet konkurrencestilling i forhold til producenter uden for EU. For at imødekomme dette problem og for at sikre forbrugerne klar og tydelig information om produkter, som respekterer en høj standard for dyrevelfærd, anmoder Landbrugsudvalget Kommissionen om at tage initiativ til fælles regler for mærkning af svinekød, som overholder disse høje standarder.
Jeg har meget sympati for Miljøudvalgets ændringsforslag om at indføre et importforbud mod produkter fra tredjelande, som ikke overholder de standarder, som vi forlanger, men det er jo det samme som, at vi går ind for eller lægger op til, at der skal være handelskrig, og det mener jeg ikke, vi skal. Derfor er det en opgave, Kommissionen skal løse i WTO-regi. Landbrugsudvalget beder også Kommissionen om at udarbejde en rapport om situationen for implementering af de eksisterende direktiver fra 1991. For det handler jo ikke kun om en fair konkurrence på verdensmarkedet, men også i høj grad om fair konkurrence på det indre marked.
Medlemslandene sender oplysninger om direktivet til Kommissionen, men her i Parlamentet får vi ikke disse oplysninger. Kommissionen bør nu samle og forelægge den i en rapport, som redegør for, hvordan implementeringen af direktivet er foregået, og i eftermiddag hørte vi kommissær Byrne give en klar redegørelse af, hvordan dyretransport foregår. Det kunne jo være, at Kommissionen indser behovet for fælles regler, ligesom inden for transportområdet. Jeg ser meget frem til Kommissionens forslag herom, som vi forventer at få i oktober i år. Nu er det så Kommissionens opgave at varetage de europæiske landmænds interesser i de kommende forhandlinger i WTO. Det foreslår Landbrugsudvalget som nævnt delvis løst ved, at der indføres en fælles velfærdsmærkeordning. Det er naturligvis klart, at hver gang europæiske svineproducenter pålægges en omkostning, som vores konkurrenter ikke har, så kan vi risikere at tabe markedsandele.
Landbrugsudvalget ønsker ligeledes, at Kommissionen foreslår regler for udendørs hold af svin, nu hvor reglerne for de intensivt opdrættede svin snart er på plads. Det er også vores pligt at få vedtaget faste regler for de resterende svin. Flere og flere svin holdes udendørs, og det er derfor nødvendigt at sikre fælles regler for adgang til sølehul og skygge, og hvad der ellers er af andre forhold, når vi taler om udendørs svin. Ligeledes har vi skærpet reglerne om uddannelse. Det bør ganske enkelt være en betingelse, at man som landmand har en praktisk og teoretisk uddannelse for at kunne passe dyrene ansvarligt. Denne skærpelse giver, sammen med indførelsen af overbrusningsanlæg, dyrene mere velfærd, og disse ting er meget, meget vigtige.

Sturdy
Hr. formand, jeg vil gerne lykønske hr. Busk med hans fremragende betænkning. Han har formået at indarbejde det meste af den lovgivning, der gik igennem Miljøudvalget, hvilket er vigtigt. Det er også vigtigt, at vi kommer videre med denne lovgivning, således at forbrugerne kan få et produkt, som de ved er fuldkomment sikkert, er opdrættet på en miljøvenlig måde, og som de kan spise fuldstændig sikkert velvidende, at dyret har haft et godt liv. Det er op til landmændene at føre lovgivningen videre.
Hr. Busk kom ind på to-tre vigtige spørgsmål. Jeg vil gentage dem meget hurtigt. Et af dem var transport af dyr. Vi er alle klar over betydningen af dette, og jeg ved, at kommissær Byrne også er klar over det. At tage denne lovgivning med til WTO-forhandlingerne er af vital betydning, og det er klar mærkning også. Lad mig tilføje, og her taler jeg ikke kun på Miljøudvalgets vegne, men også som landmand, at en ting, vi ikke må gøre inden for EU - og her søger jeg hjælp hos kommissæren, idet jeg kender hans holdning til den måde, hvorpå vi importerer og eksporterer vores produkter - er at ende med at indføre en lovgivning, som eksporterer netop de industrier, som vi nu lovgiver om i EU.
Hvis vi gør det, så ender vi ganske enkelt med at eksportere dyrevelfærd uden for EU, hvor vi ikke har nogen kontrol over den. Vi må have ligestilling ikke kun inden for EU, men også for produkter, der kommer ind i EU. Jeg beder kommissæren om at sikre, at den form for lovgivning er på plads, så vi ikke får produkter, der kommer ind i EU, som ikke er af den samme standard, som den vi sætter. Jeg ved, at det er meget vanskeligt for folk at forstå dette, men jeg håber, at kommissæren vil føre sagen igennem og holde denne lovgivning på plads.

Maat
Hr. formand, allerførst vil jeg takke ordføreren, hr. Busk, mange gange for det fortræffelige samarbejde. Også tak til min kollega, hr. Kindermann, som har hjulpet med alligevel at finde en udvej i en række kompromisændringsforslag.
Et andet punkt vedrører Kommissionen. Jeg vil takke hr. Byrne for, at han i hvert fald har stillet et forslag. Men samtidig mener jeg, at Rådet faktisk også bør være til stede. For når vi ser på denne lovgivning, lovgivningen om svins velfærd, må jeg konstatere, at forskellene mellem medlemsstaterne i Europa er uansvarligt store, så store, at de begynder at udgøre en trussel for vores frie indre marked.
Det er egentlig ikke acceptabelt i Europa, at der derved opstår kostprisforskelle på indtil 30-35% mellem de forskellige svineavlere i Europa. Denne situation er samtidig også en anklage mod Rådet, som anmodes om alligevel at komme med almene regler. Og i virkeligheden kommer denne sag også forbrugerne ved, for vi taler på ny om et direktiv, som har konsekvenser for landmænd, men hvordan står det til med konsekvenserne for forbrugerne?
Meget udtrykkeligt vil jeg på min gruppes vegne også sige, at vi frem for alt på dette punkt er bekymrede, for i sidste instans fører dette forslag til ekstra investeringer for svineavlerne, uden at der er nogen garanti for nogen som helst merproduktion. Denne bekymring skal tydeliggøres i fremgangsmåden, uanset om der kommer en europæisk præmiepolitik, eller om der f.eks. gives en ekstra støtte også til forbrugerne. I hvert fald må dyrevelfærd ikke længere føre til store konkurrenceforskelle, og det må ikke altid ensidigt være de europæiske landmænd, som skal betale regningen. Det vil jeg kraftigt understrege.
Jeg kommer ikke for meget ind på betænkningens indhold. Det har hr. Busk gjort mere end fortræffeligt. Hr. Sturdy har mere end fortræffeligt oplyst, hvilke konsekvenser det vil få under WTO-forhandlingerne. Vi ved alle sammen, at dyrevelfærd er et utroligt vanskeligt emne i WTO. Men hvis det europæiske samfund mener, at dyrevelfærd betyder meget, er det dets simple pligt også under WTO-forhandlingerne meget udtrykkeligt at tage dette op og tage hensyn hertil i forbindelse med den almene politik.
Vi kan tale syv lange og syv brede herom. Forskellige organisationer har fra forskellige indfaldsvinkler henvendt sig til os, både forbrugerorganisationer, dyreværnsforeninger og landmandsforeninger. Man mærker i stigende grad, at der sommetider er et grundlag for en alliance. Men en sådan alliance kan kun tilvejebringes, hvis der faktisk også efterhånden foreligger en finansiel oversigt, og hvis også forbrugerne meget mere udtrykkeligt inddrages deri.
Selv om min gruppe egentlig er glad for, at der er opnået enighed, er den dog meget bekymret over konsekvenserne for landmændene. Vi synes også, at det efterhånden skal gøres klart, hvilke konsekvenser det har for forbrugerne.

Kindermann
Hr. formand, efter indgående forhandlinger og et meget fint arbejde fra hr. Busks side er det muligt at diskutere hans betænkning i Parlamentet i dag. På vegne af min gruppe vil jeg gerne takke ham og hr. Maat for deres arbejde. Jeg mener, at der bliver taget et nyt skridt hen imod en forbedring af svinehold med de udarbejdede kompromisforslag. Det er og bliver netop kun et kompromis. Optimale krav, ofte også fremført emotionelt, er ganske vist en selvfølge, men kan ikke bare sådan gennemføres.
Enhver ny juridisk ramme har i sidste ende meget stor indflydelse på de berørte. Her er det vigtigt, at overgangsperioderne er fleksible. Tilpasning til andre eller nye systemer i forbindelse med dyrehold tager sin tid og er først og fremmest heller ikke billig. Inden for svineproduktion er konkurrrenceforholdene særligt hårde.
Jeg vil gerne nævne to punkter i betænkningen kort. For det første bedre pladsforhold for slagtesvin og for det andet kastration. Ingen af de to områder er ganske vist indeholdt i Kommissionens forslag, men jeg mener, at Parlamentet bør indføre højere standarder på dyrebeskyttelsesområdet. Den Videnskabelige Veterinærkomités rapport fra 1997 om svins velfærd dannede udgangspunktet herfor, især for den nødvendige plads til slagtesvin.
Et generelt kastrationsforbud for svin, som nogle har krævet, kan efter min mening ikke formidles til forbrugeren i Tyskland. Hvorvidt to ganges vaccination af handyr vil erstatte operativ kastration, kan kun fremtiden vise. Men det ville efter min opfattelse være en mere farbar vej.
Hvad angår tidsplanen, mener jeg, at vi har fundet et kompromis, der stadig er holdbart. Bedrifterne har tid til at omlægge deres produktion over en længere periode.
Til sidst vil jeg bede mine kolleger om at vedtage betænkningen sådan.

Graefe zu Baringdorf
Hr. formand, hr. kommissær Byrne, da Kommissionens udkast kom, kunne vi i udvalget ikke rigtig beslutte os for, om vi overhovedet skulle behandle det, fordi dette udkast, med al respekt, var meget tyndt. Det, vi blev præsenteret for, var ikke af høj kvalitet og ikke tilstrækkeligt, og vi har overvejet, om vi ikke skal sende det retur til afsenderen og sige: Lav dog et fornuftigt forslag om beskyttelse af svin! Men man må dog sige hjertelig tillykke med Deres arbejde, hr. Busk. Jeg glemmer heller ikke hr. Maat og hr. Kindermann, som har deltaget i arbejdet med kompromisforslagene. Nu har vi et ordentligt forslag liggende, men jeg siger: Parlamentet har tidligere ydet andet godt arbejde.
Det er også godt, at vi vedtager det nu, for havde vi ikke gjort det, men derimod afvist forslaget, ville dyrebeskyttere have bebrejdet landmændene en gang til, at de tier her, at de prioriterer de kommercielle interesser højere. Men det har ikke været vores hensigt, vi vil derimod gennemføre dyrebeskyttelse, naturligvis forbundet med landmændenes kommercielle interesser. Som hr. Sturdy allerede har sagt, er det selvfølgelig betinget af, at de retningslinjer, vi udformer, også skal gælde ved produkter, der kommer ind i EU. I den forstand vil vi skulle bekymre os om en fornuftig ekstern beskyttelse, som på en kvalificeret måde tager det op, som vi beskriver her som den europæiske vej inden for landbruget, og som vi igen har trumfet igennem i denne detalje.

Schierhuber
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, før jeg kommer ind på fastsættelsen af mindstekrav med hensyn til beskyttelse af svin, vil jeg gerne anføre et par principielle bemærkninger. Jeg synes nemlig personligt, at det er på høje tid, at diskussionen om dyrebeskyttelse føres på rette spor igen. I diskussionen om dyrebeskyttelse er der i den seneste tid i forbindelse med BSE og mund- og klovsyge, i forbindelse med fødevarekvalitet stillet meget overdrevne krav, som er helt ude af trit med virkeligheden.
En seriøs debat med sagkyndige eksperter har jeg egentlig meget sjældent hørt. For ofte har hysteriet taget overhånd og ført til store overskrifter i medierne. Lad mig sige meget direkte, at dyr er dyr, og mennesker er mennesker! Vi holder dyr for at bruge dem, og hvis vi stræber efter dyrehold, der er foreneligt med kravene til dyrs velfærd, skal det netop være foreneligt hermed. Det vil sige, at dyr som f.eks. høns, svin eller fisk ikke holdes på en sådan måde, at det er foreneligt med kravene til dyrs velfærd, hvis vi forsøger at anvende vores menneskelig-etiske forestillinger her.
Jeg ved meget vel, at landbruget er et vanskeligt område, især med de opgaver og de problemer, det har, især også for de personer, som ikke berøres direkte heraf. Derfor er det så meget mere vigtigt, at vi tilegner os en professionel dømmekraft og også gennemtænker det, således at alt det, vi beslutter her, også kan gennemføres og anvendes i praksis. Vi kan ikke lave en politik til elfenbenstårnet, vores opgave er forfejlet, hvis vi ikke kan genfinde vores politik i praksis for mennesket.
Nu til betænkningen. Jeg kan bifalde de indgåede kompromiser af hele mit hjerte, for de mindstekrav, som opstilles her, er overhovedet ikke noget problem for det østrigske landbrug med dets landbobedrifter. Der skal tages hensyn til økonomiske og økologiske synspunkter i diskussionen. Bedrifternes geografiske placering spiller også en rolle ligesom de bygningsmæssige krav. Støtten skal være koncentreret til dette område, for her er det muligt at foretage omfattende investeringer.
Lad mig til sidst sige, at den faglige uddannelse for svineholdere og også for andre, der har med det at gøre, efter min mening er ubetinget nødvendig.

Keppelhoff-Wiechert
Hr. formand, mine damer og herrer, Kommissionen foreslår mindstekrav med hensyn til beskyttelse af svin for at forbedre dyrenes velfærd. Jeg synes egentlig, at det er beklageligt, at der ikke udstedes forordninger i stedet for dyrebeskyttelsesdirektiver. Det siger jeg af fuld overbevisning, for jeg er en stor tilhænger af forordninger, for direktiver fører som regel og netop i mit land altid til nye konkurrenceforvridninger ved gennemførelsen.
Jeg vil ikke udtale mig om de enkelte kompromisændringsforslag her, for meget af det, vi nedfælder på papir, er efter min mening en stor selvfølge. Lad mig komme med et enkelt eksempel: Der stilles krav om kvalificeret uddannelse. Uden kvalificeret uddannelse er der ingen unge landmænd hos os i Tyskland, der tør forsøge at klare sig i denne knaldhårde konkurrence.
Jeg synes, at det er meget beklageligt, at kommissæren ikke har så meget tid til at høre efter, men jeg kommer endnu en gang ind på forbrugerorganisationernes polemiske interesser, som for øjeblikket tages op ved enhver diskussion, hvor man igen og igen siger, at forbrugeren kræver bedre dyrebeskyttelse. I den forbindelse kom kommissær Fischlers pressemeddelelse belejligt netop i går. Han siger i et interview med en stor tysk avis, at vi efter BSE nu igen kan konstatere den omvendte forbrugeradfærd. Ifølge kommissær Fischler går folk efter BSE igen i stigende grad efter tilbud. Netop det bekræfter min mangeårige erfaring egentlig. Folk skal selvfølgelig af velkendte grunde passe på deres pengepung, og her bør vi virkelig være meget opmærksomme og ikke spænde livremmen for meget ind. For økonomien har i alt, hvad vi foretager os, en meget afgørende indflydelse.
Vi taler i mange af ændringsforslagene om tremmeandele. Her betegner vi næsten os selv som eksperter. Jeg mener, at der på dette område er andre, som meget bedre kan bedømme det. Hr. formand, jeg tror, at De ved god besked om svineproduktion i Bayern. De ved, hvad det betyder, når vi taler om haleklipning, slibning af tænder osv. og alle disse vigtige forhold.
Jeg vil afslutningsvis sige, at vi skal finde en balance mellem dyrebeskyttelse, sundhed og miljøpolitiske aspekter. Vi har også brug for rimelige overgangsperioder i forbindelse med hele dette emne.

Ayuso González
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, jeg vil indlede med at takke hr. Busk, for han har gjort en stor indsats, men jeg må påpege, at jeg er uenig i de ændringsforslag, som vi skal stemme om i morgen. Jeg er formentlig den eneste taler fra et sydeuropæisk land, som tillige er EU's største svineproducent.
Ligesom ordføreren ønsker jeg, at alle kravene skal være så ensartede som muligt i hele EU, men kravene skal harmoniseres på en sådan måde, at de kan accepteres fra Lapland til Andalusien, og derfra kan hvert land eller hver region sætte grænserne så højt, de vil. Det er ikke rimeligt og fremmer heller ikke den europæiske integration, hvis man forsøger at overføre krav, sædvaner eller traditioner fra et land til de øvrige, eller hvis man forsøger at ligestille ovenfra, for det leder i det mindste tankerne hen på handelshindringer.
Omstændighederne omkring aktiviteterne i landbrug og husdyrbrug er meget forskellige fra nord til syd i EU, for der er forskel på temperaturer, solskinstimer, de racer, der avles, sektorernes teknologiske situation osv. Og som der står i ændringsforslag 7: "Det videnskabelige grundlag for at indføre nye betingelser er baseret på situationen i de nordeuropæiske lande ...". Der er faktisk ikke blevet taget højde for, at overfloden af materialer som halm i de varme lande ikke er hensigtsmæssig, fordi den gærer i varmen og skaber infektioner, og heller ikke for, at spaltegulve i installationerne i de sydeuropæiske lande virker som regulatorer.
Det forlanges, at der skal installeres overbrusningsanlæg, som skal bruges til at regulere svinenes kropstemperatur, men omvendt er der ingen krav om varmeinstallationer i kolde områder. Det er imidlertid bevist, at der dør mange flere pattegrise i de nordeuropæiske lande end i de varme lande, ganske enkelt fordi det er koldt, og pattegrisene kryber ind til søerne, hvorefter søerne maser dem ihjel.
Dyrenes sundhed nævnes overhovedet ikke. Og hvad angår bedrifternes driftsledere og ansatte, kan jeg forsikre Dem for, at de, i hvert fald i mit land, er topprofessionelle og uddanner sig, for det er det, deres bedrifts fremtid afhænger af. Jeg synes, at det er latterligt i et direktiv at forlange en uddannelse og et certifikat af dem, for at de kan udføre deres arbejde.
Lad mig slutte af med at sige, hr. formand, at Spanien har mange forbehold over for det svenske formandskabs forslag om systemet til opstaldning af søer.

Klaß
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, det direktiv, der ligger foran os, sætter dyrs velfærd i centrum. Jeg bifalder en revision af dyrebeskyttelsen på europæisk plan. For at sikre ensartede konkurrenceforhold inden for Fællesskabet ville det naturligvis være bedre, hvis der i stedet for dyrebeskyttelsesdirektiver blev udstedt forordninger, som gælder og anvendes umiddelbart i medlemsstaterne.
Dyrs velfærd skal høre til vores etiske grundforståelse. Denne forståelse må dog ikke stoppe ved EU's grænser. Tilsvarende krav skal også tages op ved de kommende WTO-forhandlinger, og dette, hr. kommissær, går som en rød tråd gennem diskussionen her til aften. Man skal vide, at høje dyrebeskyttelsesstandarder i EU fører til højere produktionsomkostninger. Vores svineavlere skal i så fald konkurrere med import fra tredjelande, som ikke kan præstere denne dyrebeskyttelsesstandard og derfor kan tilbyde produkterne til betydeligt lavere priser. Det er virkeligheden.
Nye krav om dyrebeskyttelse betyder også ændringer i holdsystemerne. Ved holdsystemer, som først for nylig er blevet opbygget efter lovmæssige bestemmelser, bør der være en overgangsperiode til omlægningen. Til de nye investeringer i bedrifterne kan jeg sige, at jeg bifalder forslaget om, at der skal gennemføres nye bestemmelser inden 2003. Ved et grænseoverskridende bindende forbud mod kastration af svin kan svineavlere og markedet efter min mening sagtens indstille sig på de ændringer, det medfører. Men vi opfordrer nu Kommissionen til at supplere bilaget til direktivet inden 2002 i retning af, at kastration af svin af hankøn kun må foretages af personer, som er i stand til det rent fagligt, og som derfor også er kvalificerede til det. En uprofessionelt gennemført kastration fører til vedvarende smerter. Der skal tages hensyn til specifikke detaljer i holdet som boksstørrelse eller hold af drægtige søer. Desuden skal der tages hensyn til svinenes naturlige adfærd, således at svinene til enhver tid kan spise og røre sig.
Ét er sikkert: I alle vores bestræbelser på at opnå bedre holdforhold er det ikke mindst forbrugerne, som gennem deres køberadfærd bekræfter, om det er en succes eller ej.

Byrne
Jeg vil indlede med at takke Parlamentet for den prioritet, det har givet dette spørgsmål. For kun to dage siden havde Kommissionen sammen med formandskabet for Rådet lejlighed til at fremlægge sine synspunkter og forpligtelser med hensyn til dyrevelfærd. Jeg bifaldt i høj grad den brede støtte, der blev udtrykt af Parlamentet. Jeg vil også gerne takke hr. Busk, Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter og Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik for den støtte, de har givet dette særlige spørgsmål om svins velfærd.
Intensiveringen af svineproduktionen i Europa i de sidste 10 år har ført til en praksis, der forårsager unødvendige lidelser, og som i stadig højere grad viser sig at virke imod hensigten. Jeg tog de oplysninger, jeg fik fra Den Videnskabelige Komité for Dyrs Sundhed og Trivsel, meget alvorligt, da jeg forberedte Kommissionens forslag om at bringe den eksisterende lovgivning i overensstemmelse med de videnskabelige resultater.
Kommissionens forslag forbyder indelukning af drægtige søer i individuelle stier, hvilket begrænser deres bevægelsesfrihed i alvorlig grad. Anvendelsen af bindsler til søer og gylte vil blive definitivt forbudt.
Forslaget angiver også regler til forbedring af levemiljøet for svin og smågrise generelt, idet det fastsætter krav til levesteder, gulvarealer og ordentlige fodersystemer. Jeg kan acceptere ændringsforslag 13, fordi det forbedrer Kommissionens forslag.
Kommissionen er klar over betydningen af foderets indvirkning på svins velfærd, og den indførte derfor nye krav i sit forslag for så vidt angår de personer, der passer dyrene.
Ændringsforslag 28 og 30 bygger på dette, idet de opfordrer til certificeret uddannelse af det personale, der passer svinene, og kan derfor accepteres.
Selv om jeg er enig i formålet med ændringsforslag 1 og 26, er de ikke acceptable, fordi de kræver initiativer, som Kommissionen allerede er i færd med at tage. Jeg vil her navnlig nævne, at Kommissionen har forslag på plads i et kommissionsdirektiv i henhold til komitologiproceduren om haleklipning, klipning af tænder, kastrering, lyskrav og slibning af tænder. Alt dette vil blive behandlet under komitologispørgsmålet. Jeg vil gerne benytte mig af lejligheden til at henlede hr. Graefe zu Baringdorfs opmærksomhed på netop dette, for jeg ved, at han kan lide at have et overblik over den lovgivning, der bliver forelagt Parlamentet.
Et andet forslag til et kommissionsdirektiv, der ændrer de tekniske bilag til direktiv 91/630, er blevet drøftet i Den Stående Veterinærkomité i de sidste måneder. Disse tekniske ændringer indeholder bestemmelser om støjniveauer og let adgang for dyrene til foder og rodematerialer, timing for fravænning af smågrise og gulvarealer. De forbyder ligeledes den værste type af ofte forekommende lemlæstelser.
Ændringsforslag 8, 27 og 33 kan ikke accepteres, for de indskrænker Kommissionens mulighed for at træffe hasteforanstaltninger og vedtage tekniske forbedringer med henblik på dyrevelfærd.
Jeg kan ikke acceptere ændringsforslag 38, idet definitionen af rørlige eller foranderlige materialer allerede er givet i bilaget og vil blive yderligere drøftet i Den Stående Veterinærkomité. Ændringsforslag 2, 10 og 31 tilføjer nye aspekter til Kommissionens forslag og indfører yderligere initiativer. De er velkomne, og det samme gælder ændringsforslag 5, der fastsætter en dato for Kommissionens rapport om de yderligere spørgsmål med hensyn til svins velfærd.
Yderligere videnskabelige elementer er også nødvendige for at kunne fastsætte nye regler for belægningsgraden i forbindelse med opfedning af svin. Det er grunden til, at ændringsforslag 11 ikke kan accepteres. Kommissionen er allerede forpligtet til en yderligere analyse af spørgsmålet ud fra et videnskabeligt og økonomisk synspunkt og til at tage de nødvendige skridt.
Vi er alle klar over, at dyrevelfærd har sin pris, og de foranstaltninger, der er skitseret i dette forslag, er ingen undtagelse. I en industri så konkurrencepræget som svinekødsindustrien, hvor margenerne er yderst stramme, kan endog små prisforskelle have betydelige konkurrencevirkninger. Kommissionen er ikke blind over for disse virkninger. Forslaget er baseret på omfattende høringer af eksperter både i og uden for Kommissionen, som har ført Kommissionen til den konklusion, at de yderligere udgifter er en pris, der er værd at betale.
Ændringsforslag 36 og 37 er ikke acceptable, for den frist, der foreslås for anvendelsen af de nye krav for alle bedrifter, er for stram og ville i betydelig grad øge udgifterne til omstilling. Data, som Kommissionen ligger inde med, viser, at udgifterne ville øges fra 0,006 euro pr. kg for en slagtekrop til 0,002 euro, hvis omstillingen finder sted med en frist på under 10 måneder. Det er 3,3 gange udgiften.
Ændringsforslag 35 er uacceptabelt af juridiske årsager, og fordi vi har vurderet udgifterne.
Ændringsforslag 3, 4, 31 og 34 foreslår, at der tages EU-initiativer om dyrevelfærd, efter at man har overvejet den globale dimension af handlen med landbrugsprodukter. Disse ændringsforslag kan ikke accepteres. Jeg bør minde om, at Kommissionen allerede er i færd med at overveje den globale dimension af handlen med dyr og dyreprodukter, herunder i forbindelse med Verdenshandelsorganisationen, som der er nogle, der har nævnt.
Der hersker en almindelig udbredt misforståelse om, at fremsættelse af dyrevelfærdsargumenter i denne sammenhæng er udtryk for en protektionistisk dagsorden. Kommissionen finder, at vi har en pligt og et ansvar, når det gælder om at presse på for at få en anerkendelse af disse standarder - både af rene og skære etiske grunde i erkendelse af behovet for en human behandling af dyr og i erkendelse af de højere udgifter, som disse standarder medfører for producenter og forbrugere i EU.
Der er her tale om legitime spørgsmål, som fortjener at blive drøftet på den internationale arena. Det er væsentligt at vi deler vores viden om dyrevelfærd med lande uden for EU og skaber en harmoniseret tilgang til dette spørgsmål. Jeg er taknemmelig for den konstruktive behandling, Europa-Parlamentet har givet denne sag.
Kort sagt kan Kommissionen acceptere ændringsforslag 2, 5, 10, 25, 28 og 30 fuldt ud og dele af ændringsforslag 13 og 31.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær!
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.00.

Ekstraordinær finansiel bistand til Kosovo
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0209/2001) af Brok for Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik om forslag til Rådets afgørelse om yderligere ekstraordinær finansiel bistand til Kosovo (KOM(2001) 81 - C5-0138/2001 - 2001/0045(CNS)).

Brok
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, jeg er glad for, at jeg kunne overvære den foregående forhandling. Da jeg, som De måske ved, hr. formand, altid har været interesseret i institutionelle spørgsmål, kunne jeg dog med forbavselse konstatere, at afkortning af svinehaler er en komitologisag. For så vidt er jeg blevet meget klogere i dag og vil gerne takke udtrykkeligt for det.
(Munterhed, tilråb: kyniker!)
Men lad mig komme ind på mit eget emne, hr. Graefe zu Baringdorf!
Europa-Parlamentet er parat til at stille yderligere ekstraordinær finansiel bistand til rådighed for Kosovo så hurtigt som muligt. Derfor har vi i denne uge også accepteret anmodningen om uopsættelig forhandling. Vi ønsker at yde vores bidrag hertil så hurtigt som muligt og ikke at lægge hindringer i vejen, der medfører, at der ikke kan skabes fred i denne region.
Men, kære Kommission, tag også vores anmodning alvorligt, vores anmodning om, at det efter denne meget kooperative procedure på langt sigt kun kan ske, hvis vi modtager de nødvendige informationer, således at vi også kan opfylde vores parlamentariske kontrolopgaver. Det er også nødvendigt, at der er en passende kohærens med de andre programmer, f.eks. med CARDS, således at det er muligt med en ensartet fremgangsmåde, og det netop også i samarbejde med UNMIK.
For vi må jo indse, at et af de store problemer i denne region egentlig er, at der er mange grupperinger, der med en stor indsats forsøger at yde hjælp, men at det kniber med koordinationen. Det er et gammelt problem, som Parlamentet udstiller, som Kommissionen selv også udstiller. Derfor har det trods den store indsats fra mange menneskers side endnu ikke ført til de positive resultater dér, som vi alle anser for nødvendige. For når vi ser, at fremskridtene i Kosovo hidtil ikke har været tilstrækkelige, har det også noget at gøre med, at der af tilfældet Kosovo er opstået mulighed for at destabilisere Makedonien med alle de konsekvenser, der er forbundet hermed.
Hr. kommissær, vi mener også, at det er nødvendigt, at der skabes en sammenhæng med den parathed, som de andre donorer har til at yde hurtige finansielle ydelser. Vi har i udvalget udtrykkeligt vedtaget et forslag, der ikke stiller nogen betingelser, hvad angår de andre donorers ydelser, men sammenhængen skal være der, således at det ikke kun er EU, der går forrest på dette område, men at de andre donorer også tilsvarende overholder deres tilsagn.
Det handler i dette program om, at vi gennem opbygning af en fornuftig administration, gennem opbygning af en fornuftig infrastruktur, gennem opbygning af en fornuftig selvbærende økonomisk udvikling skaber forudsætninger for, at der kan opstå vedvarende stabilitet og sameksistens mellem folk og mellem befolkningsgrupperne dér. Derfor ses hjælpen fra vores side også som et tilbud til befolkningen dér. Men nu skal befolkningen dér også være parat og indse, at voldens cirkel skal brydes.
Som jeg drøftede indgående med hr. Lechner i dag, er det nødvendigt, at denne politiske sammenhæng diskuteres entydigt her. Derfor vil jeg, hr. kommissær, endnu en gang sige, at vi ikke ønsker at være nogen hæmsko, når det handler om at bevilge midlerne hurtigt, men at vi i fællesskab skal gøre os anstrengelser, således at disse midler anvendes fornuftigt, at det ikke fører til ødselhed, og at de nødvendige, meget presserende mål nås.

Swoboda
Hr. formand, hr. kommissær, kære hr. Brok, jeg bifalder indholdsmæssigt og fuldt ud Brok-betænkningen og de ord, han har fundet. Vi skal, vi vil give penge, og vi vil give dem hurtigt. Det er vi parate til, men naturligvis skal visse rammebetingelser overholdes. Det er helt sikkert, at vi forlanger af flertallet i det nuværende Kosovo, at det også behandler det nuværende mindretal, det er serberne, sinti- og romanibefolkningen, bosnierne osv., således, at de virkelig også får udfoldelsesmuligheder og et liv i dette land.
Særligt ved det valg, som finder sted til efteråret, vil det være et afgørende spørgsmål. Hvor repræsentativt er dette valg? Jeg bifalder, at der er valg, men hvor repræsentativt er det, hvis ikke alle i dette land eller de, der efterfølgende måtte flygte, kan deltage i dette valg?
Desuden er det helt afgørende - det har hr. Brok også berørt - at vi forventer af det albanske flertal i Kosovo, at det trækker en klar grænse, en klar skillelinje til alle de små grupper - ikke albanerne i Makedonien, men små grupper, UCK eller UCK-lignende organisationer - der gør noget i Makedonien, som absolut ikke er nødvendigt, da der er demokrati i Makedonien - i modsætning til det tidligere Jugoslavien, hvor jeg har en vis forståelse for, at der måske også blev grebet til våben for at vægre sig mod terror og undertrykkelse. Men i Makedonien er der demokrati, er der demokratiske muligheder, og især EU vil hjælpe det albanske mindretal, som er et stort mindretal i Makedonien, med at udvikle sig. Men vi forventer netop af det albanske flertal i Kosovo, at det, med al sympati for de berettigede krav fra deres brødre og søstre i Makedonien, trækker en klar skillelinje til terrorismen.
Endvidere mener jeg, hvad de økonomiske spørgsmål angår, at det er vigtigt, at Kosovo selv med tiden udvikler sine egne økonomiske ressourcer. Jeg vil især gerne nævne minerne i Trebca. Jeg ved godt, at miner nu om stunder ikke ubetinget er det, der udvikler et moderne samfund, men jeg mener, at man skal finde alle muligheder - selv om ejendomsforholdene ikke er endeligt afklaret - for at udvikle egne ressourcer.
I den forbindelse er der et problem, og jeg er meget glad for, at kommissær Solbes Mira er til stede, og at jeg kan spørge ham helt konkret. Der er nemlig et problem i forbindelse med overgangen til euroen. Hvad sker der med de facto-valutaen i Kosovo og i de andre områder på Balkan, men især i Kosovo med D-marken? Jeg har først for nylig læst i en betænkning, at det vil skabe store problemer, og jeg vil gerne spørge Dem, hr. kommissær: Har Kommissionen beskæftiget sig med dette? Hvilke udtalelser findes der herom? Vil Kommissionen beskæftige sig med det, og i givet fald, hvornår, så også dette afgørende spørgsmål for udviklingen af Kosovo kan blive løst nogenlunde?

Souladakis
Hr. formand, hr. Brok har ret i, at vi er blevet klogere, når det drejer sig om klipning af svinehaler. Hvordan vi skal klippe den gordiske knude over, som ligger rundt om Kosovo, ved vi endnu ikke, selv om vi har gjort mange forsøg. Hvis der var en neutral observatør til stede her på alle Parlamentets møder, ville han opleve, at vi er meget ensformige. Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien, Kosovo, Eksjugoslavien. Det, at vi bliver ved med at bevæge os i det samme, afslører i virkeligheden den blindgyde, vi befinder os i. Og den blindgyde er vi nødt til at finde ud af. Konference efter konference, premierministre, ministre, repræsentanter, besøg, men ingen resultater.
I dag skal vi godkende en ny finansiel støtte til Kosovo, og vi er nødt til at godkende den, for at de, der er i området, kan få hjælp til at løse problemerne. Men, ser De, Kosovo er stedet, hvorfra alle uregelmæssigheder i de omkringliggende områder udspringer. Forholder det sig i virkeligheden sådan, at vi skaber et beskyttet område, hvor forskellige terroristgrupper trygt og sikkert kan organisere sig for derefter at terrorisere hele det omkringliggende område?
Vi overlevede afslutningen på Milosevic-epoken, og det var en god ting. Straks derefter havde vi begivenhederne i det sydlige Serbien, et halvhjertet forsøg på destabilisering i Montenegro, som det heldigvis lykkedes os at standse med fornuftige indgreb. I det sydlige Serbien truede man imidlertid med at bringe den jugoslaviske hær tilbage til grænserne. Måske burde vi også sige nu, at vi vil give mulighed for, sådan som FN taler om, at hente den jugoslaviske hær til Kosovos grænse? Der er måske flere, der mener, at denne trussel er en god idé? For mig lyder det i hvert fald mærkeligt, at så mange tusind soldater i Kosovo ikke er i stand til at lukke grænserne, ikke er i stand til at lukke dem hermetisk og hindre en destabilisering i Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien og resten af området. Det kan man undre sig over. Hvis soldaterne sad med fem meters mellemrum, ville de danne en hel barriere ved grænsen.
Ud fra denne betragtning er det godt, hvis de politiske bestræbelser, der gøres fra alle sider, kombineres med en stærk beslutsomhed. For det fører ingen vegne, hvis tingene fortsætter med at flyde, som de gør nu. Hvis der er nogen, der tror, at denne tragedie kan føre til dannelsen af nye nationalstater, er det ikke sandt. Området er blevet så splittet af minoriteterne, som nogle steder er i flertal, andre steder i mindretal, at vi på et tidspunkt er nødt til at få nogle konføderative landsbyer, nogle konføderative byer, for at man kan sige, at der findes en form for kohærens. Disse områder - hvis nogen skulle gøre sig forestillinger om etnisk rene områder - vil ligne de DNA-diagrammer, vi ser på forskellige analyser og billeder.
På denne baggrund tror jeg, at det ud over den finansielle støtte er nødvendigt med pres, pres og politisk enhed, så vi kan få en stabilisering af området, en udvikling af området, men også så der kan komme politiske løsninger inden for de eksisterende grænser. Det er det, vi bør sikre.

Solbes
Jeg vil indlede med at takke hr. Brok for hans betænkning og Parlamentet for dets hurtige reaktion på Kommissionens anmodning og for den hurtige sagsbehandling, som forhåbentlig vil gøre det muligt for os at nå frem til en gunstig aftale på dette område.
Jeg mener, at det er vigtigt at påpege, at vi i dag ikke taler om en del af den foranstaltning, som benyttes til CARDS-programmerne, og dermed taler vi ikke om bistandsprojekter til Kosovo inden for rammerne af Det Europæiske Genopbygningsagentur. Vi taler om makrofinansiel bistand til Kosovo, og det er en anden form for aktivitet og foranstaltning. Vi taler simpelthen om budgetstøtte til FN's administration i området. Derfor burde nogle af de problemer, som De har rejst i Deres forslag, efter vores mening omfortolkes, som vi skal se om lidt.
Fællesskabet gjorde allerede i 2000 en indsats af denne type til en værdi af 35 millioner euro, og det forslag, som vi vedtog i marts i år, vedrører 30 millioner euro, som tildeles Kosovos budget i to rater for at iværksætte eller rettere sagt opretholde UNMIK's funktion i området. Vi er naturligvis ansvarlige for søjle IV, og det indebærer også at være særligt opmærksom på nogle væsentlige ændringer af det økonomiske system, der anvendes i øjeblikket. Vi taler ikke om vores bistand, men om forhold i forbindelse med indførelse af markedsøkonomi.
Vi har gjort store fremskridt, f.eks. ved at tilvejebringe et bank- og betalingssystem og udvikle den private sektor, og der er også sket fremskridt på det budgetmæssige område, herunder naturligvis alle de, der vedrører de offentlige udgifter.
Vi taler om ekstraordinær bistand, der ikke skal anvendes til specifikke projekter, og som ikke er knyttet til nogen andre former for forpligtelser. Derfor er den helt anderledes end CARDS-bistanden, og derfor skal den have et andet retsgrundlag, som vi påpeger i vores forslag.
Med denne bistand vil vi som tidligere finansiere de løbende udgifter i Kosovos budget, og her taler vi om løn til dommere, lærere, læger, om salg eller rettere bistand fra offentlige faciliteter og dermed om de grundlæggende driftselementer. Det er rigtigt, at der er visse investeringsudgifter i forbindelse med offentlige virksomheder, men der er først og fremmest tale om løbende udgifter.
Som svar på nogle af hr. Broks spørgsmål vil jeg sige, at der naturligvis først og fremmest bør iværksættes et system, der tillader, at Kosovo lidt efter lidt påtager sig sine egne finansielle udgifter. Vi er enige i den idé, og vores mål på mellemlangt sigt er, at Kosovos budget kan selvfinanseres. Sidste år var finansieringen fifty-fifty. Vi ønsker, at dette fremskridt skal fortsætte, og vi håber, at 75% af det samlede budget i 2001 dækkes med egne midler.
De har også ønsket at vide, hvad der sker med de øvrige donorer. Der er en fornuftig byrdefordeling mellem de enkelte. Der er andre donorer, som vil bidrage til budgettet for 2001. Det drejer sig om Det Forenede Kongerige, Nederlandene, Danmark, Tyrkiet, Canada og Verdensbanken med et samlet beløb på 43 millioner euro. Af disse 43 millioner euro er 31 allerede blevet udbetalt, hvilket selvfølgelig er positivt, og vi tillader os at være forholdsvis rolige, hvad angår problemet med ligelig fordeling af byrden.
Vi foreslår naturligvis ikke en ekstra budgettildeling. Der er ressourcer til at gennemføre denne finansiering med den del af den makrofinansielle bistand, som er i budgetpost B7-548 for Balkan.
Jeg vil også gerne fremhæve, at når vi iværksætter denne bistand, lægger vi ikke blot vægt på at skabe en stabil økonomisk ramme, men også på, at der føres politikker rettet mod økonomisk stabilitet. Sammen med de øvrige donorer kontrollerer vi de forpligtelser, der er nødvendige for at udbetale disse beløb, for Kosovos myndigheder skal opfylde de indgåede forpligtelser.
Hvad angår de stillede ændringsforslag, har jeg nogle kommentarer, som kan lette forhandlingen.
For det første kan vi uden videre acceptere nogle af ændringsforslagene. Det drejer sig om ændringsforslag 1, 3, 6 og 9. Vi mener, at der er andre ændringsforslag, som ikke er berettigede, ikke fordi vi er uenige i indholdet, men fordi de er unødvendige. Det gælder f.eks. ændringsforslag 4 og 5 om byrdefordelingen. Den fremgår klart af betragtning 9, hvor der står, at "ydelse af en ekstern budgetstøtte, som fordeles retfærdigt mellem donorerne, er af afgørende betydning som et bidrag til at dække det resterende finansieringsbehov".
Vi mener heller ikke, at ændringsforslag 10 er nødvendigt, for det går ud på at slå fast, at bistanden er klart rettet mod budgettet. Det drejer sig ganske enkelt om budgetbistand, og derfor er det ikke nødvendigt at understrege et forhold, der efter vores mening er indlysende.
I en række ændringsforslag misforstås arten af den makrofinansielle bistand efter min mening. Det drejer sig om ændringsforslag 2, 8 og 13, der vedrører forbindelsen mellem denne type makrofinansiel bistand og CARDS-programmet, og derfor forlanges det, at der skal gælde de samme betingelser, som dem, der gælder for CARDS-projekterne. Men vi taler ikke om CARDS, vi taler om noget helt andet. Det drejer sig ikke om et ansvar henhørende under min kollega Chris Patten, men om mit direkte ansvar for den makrofinansielle bistand ene og alene på budgetområdet. Derfor mener vi ikke, at disse ændringsforslag bør inddrages, for de ville skabe forvirring.
Der er en række ændringsforslag vedrørende frister, procedurer og kontrol, særligt ændringsforslag 7, 11 og 14. Jeg vil kommentere dem enkeltvis.
Et problem, der særligt bekymrer hr. Brok, er problemet vedrørende information. Vi er naturligvis rede til at give al den nødvendige information. Spørgsmålet er, om denne information skal udarbejdes i sammenhæng med andre former for bistand i takt med, at reformen skrider frem. I øjeblikket informerer vi allerede om den makrofinansielle bistand, og vi er rede til at gøre det og inddrage denne bistand sammen med den øvrige makrofinansielle bistand og give al den information, der er nødvendig for, at Parlamentet kan udøve sin kontrolfunktion effektivt.
I ændringsforslag 11 nævnes muligheden for at oprette en politisk gruppe i Rådet, som skal gennemføre nogle høringer om anvendelsen af denne bistand. Jeg gentager: Vi taler om en anden type bistand, og vi mener, at det er de allerede eksisterende systemer til makrofinansiel bistand og ikke til andre former for foranstaltninger, der skal anvendes.
Og hvad angår problemet i ændringsforslag 14 - behovet for, at de økonomisk-politiske betingelser opfyldes, at der skabes en forbindelse med ændringsforslag 4, og at midlerne går til denne type bistand - mener vi, at det ikke er i overensstemmelse med arten af denne foranstaltning. Det, vi taler om her, er som sagt bistand til UNMIK's budget med meget præcise mål. Det er rigtigt, at disse mål også skal tjene til at forbedre den økonomiske situation og markedsøkonomien i Kosovo, men der er ikke betingelser, som ved andre former for bistand.
Jeg har en kommentar til to andre ændringsforslag, som jeg finder interessante: I ændringsforslag 12 stilles der to krav til os. For det første, at bistanden skal iværksættes inden for seks uger. Vi kan forpligte os til at iværksætte den hurtigst muligt. At forlange, at bistanden skal frigives midt i august, når vi alle er bekendt med vanskelighederne ved budgetprocedurerne, er efter vores mening en mildt sagt tvivlsom idé. Derfor synes vi ikke, at dette krav er rimeligt.
Hvad angår muligheden for at viderebringe aftalememorandummet mellem UNMIK og Fællesskabet, må jeg påpege, at dette memorandum indeholder en række følsomme oplysninger, og derfor mener vi, at det vil være bedre, hvis disse oplysninger gives til formændene for de forskellige udvalg, men aftalememorandummet må under ingen omstændigheder sendes ud.
Endelig kan Kommissionen acceptere ændringsforslag 14, hvis det bliver omformuleret. Det vil sige, at betænkningen forelægges i september året før, for disse betænkninger udarbejdes, så de er klar i juni, og vi kan give disse oplysninger inden september, men ikke på et tidligere tidspunkt. Kommissionen accepterer tanken i forslaget, men vi mener, at formuleringen skal forbedres, så vi undgår praktiske problemer.
Til sidst en bemærkning til hr. Swobodas spørgsmål om anvendelsen af euroen i Kosovo-området. Jeg vil minde Dem om, at dette som bekendt var en ensidig beslutning fra Kosovos myndigheders side. Det er rigtigt, at den tyske centralbank har disse oplysninger og er klar over denne situation, og det er rigtigt, at der i øjeblikket er forhandlinger i gang mellem Kosovos bank- og betalingsmyndighed, den tyske centralbank og den østrigske centralbank for at finde en løsning på problemet. Derfor kan jeg oplyse Dem om, at disse samtaler allerede er i gang, og jeg håber, at de når et positivt resultat, så ombytningen skaber så få problemer som muligt. Kommissionen følger denne sag med største interesse, selv om det i højere grad er Den Europæiske Centralbank og de nationale centralbanker end Kommissionen selv, der har det direkte ansvar.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær Solbes Mira!
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.00.
(Mødet hævet kl. 23.30)

