Det græske formandskab
Formanden.
 Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om beretning fra Det Europæiske Råd og redegørelse fra Kommissionen om Det Europæiske Råd i Thessaloniki den 20.-21. juni 2003 og en redegørelse fra rådsformanden om status over det græske formandskab.
Før jeg indbyder premierministeren, hr. Simitis, til at tale til Parlamentet, vil jeg gerne på egne og på Europa-Parlamentets vegne give udtryk for vores tak til premierministeren, til udenrigsministeren og hans kolleger - i særdeleshed til hr. Yiannitsis - for at have været yderst samarbejdsvillige over for Europa-Parlamentet under hele det græske formandskab i bestræbelserne for i fællesskab at forsøge at fremme de større sager. Vi er også taknemmelige for den bistand, de har givet på et antal områder, der er af interesse for Parlamentet, herunder afslutningen af vores forhandlinger om den interinstitutionelle aftale om bedre regulering og lovgivning, vedtægten for europæiske politiske partier og deres betydelige bistand - selv om vi stadig ikke har nået målet - ved at samarbejde med os om spørgsmålet om statutten for Europa-Parlamentets medlemmer.
Jeg er på denne baggrund glad for at give ordet til premierminister Simitis.
Simitis
Hr. formand, hr. formand for Europa-Parlamentet, hr. formand for Kommissionen, kommissærer, mine damer og herrer, det glæder mig at kunne præsentere resultaterne af det græske formandskab fra talerstolen i dag.
Da vi i januar havde vores første forhandling her om prioriteringer, understregede jeg, at vi skulle stræbe efter at fremme et stærkt Europa, som deltager og fungerer i et globalt system med flere centre og arbejder for fred, udvikling og samarbejde. I de forløbne seks måneder er der sket vigtige begivenheder og en afgørende udvikling. Jeg mener, at Europa er blevet voksent som følge af disse begivenheder, som har gjort det muligt for os at se vores svagheder, f.eks. krisen i Irak, men også vores stærke sider. På trods af krisen har der været en følelse af enhed, af sammenhørighed og fælles mission. Begivenhederne har gjort Europa mere politisk modent og fastere besluttet på at gennemføre nye skridt, og de har understreget behovet for at tage udfordringerne om dets fremtid op.
Det er meget betegnende, at konventet færdiggjorde sit arbejde på udkastet til forfatning, og at dette forfatningsudkast blev godkendt af konventet med stort flertal. Det er ligeledes meget betegnende, at Ministerrådet påbegyndte debatten om europæisk forsvar og sikkerhed, en debat, som fortsatte på topmødet i Thessaloniki. Problemerne medførte forståelse for, hvad der skal gøres og gøres hurtigt.
Grækenland var så heldigt at overtage formandskabet i et usædvanligt vigtigt halvår. Et halvår, der som før nævnt var præget af uventede begivenheder. Begivenheder, som medførte enorme vanskeligheder, men som også var en stor udfordring, som vi efter min mening alle levede op til, og hermed mener jeg både medlemsstaterne, Kommissionen og formandskabet. I dag er den debat om udenrigspolitik, forsvar, sikkerhed og Europas globale strategiske opfattelse, som er opstået i løbet af disse måneder, og udkastet til en forfatningstraktat vidnesbyrd om, at arbejdet er begyndt - et arbejde, som vil resultere i en anden form for samarbejde. Og jeg er sikker på, at det vil være positivt for Europa, og at det vil give os ny styrke. Vi har indset, at vi må træffe beslutninger hurtigst muligt.
Mine damer og herrer, i december 2002 præsenterede det græske formandskab sine prioritetsområder og særlige mål. Vi sagde dengang, at vi havde fem hovedprioriteter. For det første at afslutte udvidelsen af Den Europæiske Union. For det andet at fremskynde gennemførelsen af Lissabon-strategien. For det tredje at afslutte arbejdet i Konventet om Den Europæiske Unions Fremtid. For det fjerde at behandle fænomenet ulovlig indvandring og indvandring generelt og for det femte at fremme specifikke prioritetsområder i forbindelse med eksterne relationer. Jeg kan her ved udgangen af dette halvår sige, at vi har arbejdet hårdt på at nå disse mål, og at vi har opnået meget tilfredsstillende resultater, som jeg gerne kort vil gøre rede for.
Højtideligheden, hvor de 10 kandidatlande underskrev tiltrædelsestraktaten, som beseglede udvidelsen, markerede en af de vigtigste begivenheder i Europas udvikling. Den bekræftede genskabelsen af Europa, og vi fejrede dette ved foden af Akropolis som et særligt symbol på videreførelsen af europæisk civilisation. Umiddelbart inden tog det græske formandskab sig af en række problemer, der var opstået, f.eks. nye krav fra de nye medlemsstater om, at eksisterende aftaler skulle tilpasses, og om nye bevillinger, samt den debat, vi havde med Dem her i Europa-Parlamentet om udvidelsesspørgsmål og finansiering eller finansiering af den udvidede Union. Nu er medlemsstaterne blevet gnidningsløst integreret i Ministerrådets arbejde, som de vil deltage i som aktive observatører, indtil traktaterne ratificeres af de nationale parlamenter.
Jeg vil gerne kommentere integrationen af Cypern, som tiltrådte sammen med de ni andre lande og berettiger kampen for politisk genoprettelse og genindførelse af folkeretten. Vi var meget tæt på at få et forenet Cypern med i Unionen og overvinde de politiske problemer, men desværre ønskede den tyrkisk-cypriotiske ledelse ikke af afslutte den proces, der blev startet på grundlag af Annan-planen.
I april vedtog Rådet reviderede partnerskabstekster sammen med de tre kandidatlande. Med hensyn til Bulgarien og Rumænien er målet at afslutte deres tiltrædelsesforhandlinger inden udgangen af 2004. Vi afsluttede utallige kapitler i forhandlingerne med disse lande.
Det nye partnerskab med Tyrkiet omfatter særlige betingelser i forbindelse med talrige problemstillinger, bl.a. politikken vedrørende godt naboskab, ejendom tilhørende mindretal, religionsfrihed og indskrænkning af hærens rolle.
Hvad angår det andet punkt, mine damer og herrer, det vil sige Lissabon-spørgsmålet, er vi klar over vigtigheden af de problemstillinger, der hører ind under denne overskrift, og at de, hvis vi løser dem, vil gøre det lettere for os at løse problemerne med udvikling, miljøafgifter og skabelsen af en videnbaseret økonomi. De vigtigste resultater er i korte træk aftalen om bedre koordinering af finanspolitikken og vedtagelse af nye retningslinjer for den økonomiske politik for perioden fra 2003-2005. Retningslinjerne for den økonomiske politik gælder fremover i tre år, og det er efter min mening vigtigt for bedre at kunne planlægge.
Et andet punkt var den nye beskæftigelsesstrategi. Vi indførte den sociale trepartskonference, som var uformel, men nu er blevet formaliseret, og som naturligvis gør det muligt at udvide den sociale dialog. Der var enighed om skattebestemmelser vedrørende skattely i tredjelande og beskatning af energiprodukter. Aftalen om skattebestemmelser vedrørende skattely havde været til debat i Rådet i meget lang tid, uden at vi var nået til nogen konklusion, og jeg er glad for, at vi overvandt problemerne under det græske formandskab - problemer, som også opstod, fordi visse lande mente, og stadig mener, at de burde indføre deres egne bestemmelser om sådanne grundlæggende spørgsmål. Vi fik løst det problem.
En anden problemstilling, som havde været til debat i meget lang tid, var det europæiske patent. Vi afsluttede den relevante forhandling og nåede til enighed, ligesom det var tilfældet med handlingsplanen om øget investering i forskning og inddragelse af nye teknologier i de europæiske uddannelsessystemer.
Jeg mener, at vedtagelsen af charteret for små virksomheder, beslutningerne om at forbedre reglerne for og aftalerne om integration af de europæiske aktiebørser var vigtig.
Beslutningerne om liberalisering af energimarkedet, om jernbanefragt og det nye transeuropæiske energinet samt udvidelse af transportnettet var emne for lange forhandlinger, men vi afsluttede dem.
Vedtagelsen af den nye strategi for bæredygtig udvikling, indførelsen af miljømål i sektorer som vedvarende energikilder, beslutninger om udfasning af enkeltskrogede tankskibe samt aftalen om miljøansvar afslutter denne korte redegørelse. Jeg vil her gerne understrege, at beslutningen om at udfase enkeltskrogede tankskibe, som alle interessenter var med til at træffe, var en vigtig beslutning for beskyttelsen af miljøet - en beslutning, som det ikke lykkedes at få vedtaget for år tilbage efter Erikas forlis.
Mine damer og herrer, det bringer mig til det tredje emne, nemlig Konventet om Den Europæiske Unions Fremtid. På Det Europæiske Råds møde i Thessaloniki blev konventets endelige forslag, som De ved, fremlagt af hr. Giscard d'Estaing. Forhandlingerne havde stået på i 18 måneder, og Deres deltagelse var en afgørende faktor. Udkastet til forfatningstraktaten nød stor opbakning. I Thessaloniki drøftede vi, om dette udkast er et udkast til indledning af forhandlinger ved regeringskonferencen, og om det er et godt diskussionsoplæg. Og vi var enige om, at det var et godt oplæg, som vil bidrage til at få forhandlingerne i gang, fordi vi indså, at terminologien ikke måtte skabe forvirring med hensyn til realiteterne.
Konventets aftale viser, at de rammer, inden for hvilke vi kan ændre noget, er rammer, som skal bygge på bred opbakning. Konventet udtrykte bred opbakning, og det er et godt grundlag for at løse problemet. Vi behøver ikke starte helt forfra med drøftelserne på regeringskonferencen, ligesom vi heller ikke behøver fokusere på det eller det andet emne, så vi ikke når frem til en løsning med en politisk foruddefineret margen som nævnt i beslutningen fra Halkidiki.
Vi må afslutte regeringskonferencen inden 1. maj og underskrive den efter 1. maj, så de nye medlemmer kan skrive under, og teksten er klar inden valget den 15. juni, så de europæiske borgere ved, hvad det er de stemmer om. Det er tidsplanen - og det er kun godt, hvis vi kan blive tidligere færdige - men den endelige skæringsdato for fremlæggelsen af den underskrevne tekst må og skal være 15. juni. Vi aftalte også, at konventet i et vist tidsrum skal fortsætte med at studere teksten for at behandle det tredje kapitel, der, som teksten siger, omhandler politikker vedrørende tekniske spørgsmål.
Vi drøftede også indvandringspolitik i Thessaloniki. Hvad var problemet? Problemet er, at vi traf en hel del beslutninger i Sevilla og Tampere, og at vi ikke kunne gennemføre dem, først og fremmest på grund af manglende midler. Europa-Kommissionen udtalte, at den havde ca. 140 millioner euro til rådighed. Vi noterede os, at denne sum stod til rådighed, og besluttede så at fremme koordinering og samarbejde om grænsekontrol, da det står klart, at problemet med ulovlig indvandring, som vi f.eks. så det for et par uger siden i Italien, ikke kan løses af et land alene, da de ulovlige indvandrere f.eks. kommer med båd og prøver at gå i land i det ene eller det andet Middelhavsland, og der er behov for en generel overvågning af området.
Det andet punkt, vi fokuserede på, var forpligtelsen til at hjemsende ulovlige indvandrere. Vi opfordrede Kommissionen til at undersøge nye muligheder for at sikre, at dette sker. Da der allerede findes talrige traktater og aftaler om hjemsendelse, som i bund og grund ikke fungerer, sagde vi imidlertid, at Kommissionen var nødt til at evaluere samarbejdet med tredjelande om alle spørgsmål vedrørende såvel indvandring som samarbejde med EU på grundlag af bestemte kriterier. Den skulle så tage højde for disse ved indgåelse af aftaler eller gennemførelse af politikker med disse lande, da vi ikke - det står ikke i teksten, men er almindeligt accepteret - kan vedtage en politik om aktiv støtte og samarbejde, samtidig med at de lande vi handler med, er ligeglade med deres forpligtelser til at bekæmpe ulovlig indvandring. Vi besluttede at oprette et fælles IT-system til udstedelse af visa til tredjelandsstatsborgere, som gør det muligt at kontrollere ulovlige indvandrere, og vi traf visse beslutninger om indvandrernes integration i samfundet.
Mine damer og herrer, som De ved, blev der efter Thessaloniki-topmødet indgået en aftale om reform af den fælles landbrugspolitik. Her spillede formandskabet igen en vigtig rolle, og vi mener, at denne aftale er særligt nyttig, fordi den sender tre vigtige signaler.
Hvad betyder aftalen for landmændene? Den betyder, at de nu har en flerårig, garanteret, forudsigelig indkomststøtteordning i stil med den, de har i dag, samt vide rammer for produktions- og forretningsmuligheder. For de europæiske borgere betyder aftalen bedre livskvalitet, fordi landmændenes indkomststøtte vil være afhængig af, om de overholder EU-lovgivningen vedrørende miljø, folkesundhed, fødevaresikkerhed, hygiejne og dyrevelfærd. For det tredje styrkes EU's position ved de kommende WTO-forhandlinger betydeligt ved, at en meget stor del af støtten under den fælles landbrugspolitik flyttes fra produkter til indkomststøtte til landmændene. Med denne aftale kan Unionen tale med én klar røst.
Mine damer og herrer, hvad angår de eksterne relationer, kan jeg berette, at der blev indgået en aftale mellem Unionens medlemsstater efterfulgt af en aftale med landene i det vestlige Balkan, som bekræfter tiltrædelsesudsigterne for landene i regionen, og hvori der blev vedtaget en ny procedure for regelmæssig politisk dialog og fremme af harmoniseringen af deres lovgivning med EU's acquis og en væsentlig forøgelse af den finansielle støtte.
Irak udgjorde, som vi alle ved, det sværeste kapitel i vores formandskab. Mange forventede, at det ville optage al vores tid. Det gjorde det selvfølgelig ikke, og det, formandskabet prøvede at opnå, var at overvinde uenighederne - ikke ved at diskutere, om visse personer havde ret, når de støttede den ene eller den anden holdning, men ved at pege på, hvad der skulle gøres i fremtiden. Og efter vedtagelsen af FN's sikkerhedsrådsresolution har vi nu et samarbejdsgrundlag, og vi er løbende i kontakt med FN, så vi kan hjælpe med genopbygningen af Irak inden for rammerne af FN-resolutionerne.
Hvad angår Mellemøsten, blev tidsplanen for fred i regionen, kvartettens såkaldte køreplan, som bekendt offentliggjort, og EU deltager i denne kvartet. Formandskabet havde gentagne kontakter med landene i området og med de andre lande, og jeg mener, at den opnåede våbenhvile er resultatet af både kvartettens og EU's indsats.
Med hensyn til de transatlantiske relationer gjorde det græske formandskab alt, hvad der stod i dets magt, for at lette de spændinger, der var opstået, og jeg mener, at besøget i Washington demonstrerede, at vi har et godt samarbejde. Der blev vedtaget et princip, som efter min mening er selvindlysende: Vi skal samarbejde med USA af de nødvendige grunde, det vil sige af økonomiske, politiske og sikkerhedsmæssige grunde. Vi kan være enige eller uenige, og når vi er uenige, kan vi være enige om at være uenige, og fortsætte vores samarbejde på dette grundlag.
Det græske formandskab forbedrede forholdet mellem EU og Rusland betydeligt på topmødet i Skt. Petersborg.
Endelig vil jeg gerne gå fra politiske problemstillinger til forsvars- og sikkerhedspolitik. Det var vores mål, at EU skulle have fuld operationel kapacitet. Og det opnåede vi i denne periode. Det skete ved at afklare udestående problemer, f.eks. partnernes styrkebidrag, anvendelsen af manøvreprogrammet og udviklingen af krisestyringsprocedurer. Som følge heraf er der nu en EU-styrke i Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien, der er en politimission i Bosnien-Hercegovina, og vi drøfter også den militære mission i Bosnien-Hercegovina, der skal overtage NATO-styrkens nuværende aktiviteter der.
På Det Europæiske Råds møde i Thessaloniki blev rapporten om en strategi til gradvis formulering af en europæisk forsvars- og sikkerhedsdoktrin fremlagt og diskuteret. Det uformelle udenrigsministerråd havde bestilt denne rapport fra hr. Solana. Hr. Solana vil fortsætte arbejdet med denne rapport, og vi mener, at rapporten og den relevante debat vil udgøre et vigtigt skridt til afklaring af vores fælles mål i forbindelse med forsvar og sikkerhed og midlerne til at nå de fælles mål. Rapporten var med til at overvinde den modstand, der var opstået - men som jeg ikke tror var reel - mellem visse lande, der samarbejdede om at fremme forsvars- og sikkerhedsmæssige spørgsmål, og andre lande, som ikke ønskede et sådant samarbejde. Vi sidder nu ved samme bord, og diskussionen vil vise, hvordan vi kan løse problemerne.
Til slut vil jeg gerne nævne to punkter vedrørende fællesskabsinstitutioner. Det første er revisionen af vedtægten for EU-ansatte. Der er tale om den første gennemgribende reform af løn- og pensionssystemet og karrieresystemet, siden Det Europæiske Fællesskab blev grundlagt. Endelig er to punkter af umiddelbar interesse for Europa-Parlamentet, nemlig den interinstitutionelle aftale om forbedring af de lovgivningsmæssige rammer og for det andet reglerne for europæiske politiske partiers status. Med disse to ordninger fik vi sat punktum for nogle diskussioner, der begyndte for længe siden.
Mine damer og herrer, det var en kort redegørelse for, hvad der er udrettet under formandskabet, og jeg vil gerne slutte med først og fremmest at takke formanden for Europa-Parlamentet, Pat Cox, for hans samarbejde, og alle medlemmer af Europa-Parlamentet. Vi mener, at den øgede europæiske integration og forsvaret af Unionens interesser står og falder med Parlamentet, og vi tilstræber derfor et tæt samarbejde med Dem. Og De har da også ydet direkte støtte til og samarbejdet med os om vores indsats. Jeg takker Dem hjerteligt for Deres bidrag og ønsker Dem held og lykke under det kommende italienske formandskab.
Prodi
Hr. formand, hr. premierminister, mine damer og herrer, vi er nået halvvejs igennem et år præget af ambitiøse projekter og intens debat om Europas karakter og skæbne. Jeg vil gerne begynde med på det hjerteligste at lykønske premierminister Simitis og alle dem, der har bistået ham med at nå vores politiske og institutionelle mål.
Jeg vil gerne fokusere på fire af disse mål: afslutningen af konventets arbejde, reform af Kommissionen, de betydelige fremskridt i forbindelse med gennemførelsen af Tampere-dagsordenen samt den nye statut for de europæiske politiske partier. Før jeg går i detaljer med dem, må jeg dog nævne nogle af de øvrige større begivenheder i det forløbne halve år: Afslutningen af tiltrædelsesforhandlingerne - en vigtig begivenhed, som premierminister Simitis allerede har omtalt - og håndteringen af den vanskelige interne og internationale situation forårsaget af krigen i Irak.
Reformen af den fælles landbrugspolitik fortjener også særlig omtale, og aftalen fra sidste uge var en værdig afslutning på de sidste seks måneder. Et af de væsentlige elementer i denne succes var udtalelsen fra Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter under forsæde af Joseph Daul. Jeg takker hjerteligt for udvalgets indsats. Til trods for problemets yderst komplekse og ømtålelige karakter lykkedes det udvalget at aflevere sin udtalelse i god tid inden afslutningen af forhandlingerne. Der er tale om en reel nyskabelse, for adskillelsen af Fællesskabets produktionsstøtte, hvor ufuldstændig den end måtte være, kombineret med arealforvaltnings-, miljø- og fødevaresikkerhedsforanstaltninger, er virkelig et revolutionerende skridt for vores landbrugspolitik. Vi har nu et godt udgangspunkt for WTO-forhandlingerne, og jeg forventer, at vores internationale partnere, som jo altid præker for os, lever op til vores forpligtelse og også yder deres.
I de sidste seks måneder har det græske formandskab styret os sikkert gennem meget rørte vande med den klogskab og følsomhed, der har kendetegnet det græske folk siden vores civilisations begyndelse.
Og nu til det første punkt, jeg ville tale om. Årets første halvdel var i Unionen domineret af konventets arbejde, som var næsten, men ikke helt afsluttet inden Det Europæiske Råds møde i Thessaloniki. Vi har fundet en metode, der har fungeret, og som vi kan bruge til at ændre forfatningen, hvis den nogensinde behøver at blive revideret i lyset af den konstante strøm af nye udviklingsområder, som fremtiden gemmer. Med hensyn til det faktiske forfatningsudkast mener Kommissionen, som De ved, at der er både positive og negative punkter. Det gør helt sikkert Unionen mere gennemsigtig ved at forenkle og reducere antallet af retsakter og ved at foreslå en bedre magtfordeling mellem institutionerne. Det styrker vores demokratiske legitimitet ved at udvide den fælles beslutningsprocedure, så den finder anvendelse over næsten hele linjen, og det er noget, der er ekstremt vigtigt for Parlamentet. Det øger vores mulighed for at blive hørt ude i verden gennem den nyoprettede udenrigsministerpost for hele Unionen, gennem etablering af en enkelt juridisk person og gennem nye bestemmelser om udenrigspolitikken og den fælles sikkerheds- og forsvarspolitik. Endelig omfatter forfatningsteksten nu charteret om grundlæggende rettigheder, der beskytter alle europæiske borgeres rettigheder.
Det er højdepunkterne, og de er meget vigtige, men der er også en række svage punkter, hvor det indgåede kompromis ikke går så langt, som vi kunne ønske. Selv om forfatningsudkastet udvider muligheden for afstemninger med kvalificeret flertal, er det bestemt ikke vidtgående nok. Løsningsforslaget indebærer en risiko for, at en Union med 25-30 medlemsstater kan blive lammet. Med hensyn til institutionerne vil det desuden blive svært at overbevise borgerne om, at det kun er halvdelen af kommissærerne, der har stemmeret i kollegiet, i det mindste i den komplicerede fase, institutionerne befinder sig i nu. Endvidere vil de potentielt overlappende nyoprettede poster som præsident for Rådet og præsident for Kommissionen være lige så svære at forstå. Der er tale om visse fremskridt med hensyn til økonomisk ledelse, men det er bydende nødvendigt, at vi også sørger for euroens eksterne repræsentation, da det ellers uden tvivl vil gøre euroen mere sårbar og vores økonomi mere udsat.
Der er ikke blot tale om formaliteter, men om problemstillinger, som kræver, at vi samler mod til at overvinde vores betænkeligheder og frygt for nutiden og vender os mod fremtiden. Vi må indse, at hvis vi ikke tager skridtet i dag, vil Europa ikke længere spille nogen rolle på den internationale scene om 30-40 år. Konventets udkast udgør dog som helhed et solidt grundlag - og en fælles præstation, som jeg støtter - for regeringskonferencen, der får til opgave at godkende en endelig version. Kommissionen vil gøre sit til at sikre, at dette sker, ved i første omgang at offentliggøre en udtalelse i september inden regeringskonferencens start.
Det andet punkt er reformen af Kommissionen og af personalevedtægten. Vi nærmer os det sidste år i Kommissionens embedsperiode. Da jeg kom til, prioriterede jeg bl.a. en reform af Kommissionen, og jeg husker, at vi udsendte en hvidbog helt tilbage i marts 2000. En vigtig del af denne reform var en gennemgang af personalevedtægten for EU-ansatte. Her må jeg igen takke det græske formandskab for at skubbe på disse forhandlinger, der faktisk var yderst vanskelige. Takket være dets værdifulde bestræbelser på at mægle og drive processen fremad nåede vi til enighed om det bedst mulige kompromis - et kompromis, der respekterer - og det vil jeg gerne understrege - den generelle indstilling i Kommissionens første forslag.
Som opfølgning på denne aftale vil Kommissionen til efteråret udsende endnu et forslag, der naturligvis tager højde for Parlamentets beslutning af 19. juni 2003 og forhandlingerne mellem personalerepræsentanter, institutioner og medlemsstater i det rådgivende udvalg. Målet er, at de nye bestemmelser skal træde i kraft den 1. maj 2004, det vil sige samme dag, som de nye medlemsstater bliver en del af Unionen. Ud over dette mål er jeg dog også interesseret i øvelsens endelige mål, nemlig at sikre kontinuitet, uafhængighed og kvalitet i vores afdelinger. Jeg må sige, at selv om jeg har arbejdet med mange administrationer i mit liv, har jeg sjældent oplevet medarbejdere, der var så hårdtarbejdende og så dygtige som her i EU-institutionerne. Jeg tror derfor, at den nye personalevedtægt vil indgyde vores medarbejdere fornyet energi og stolthed, især når deres kolleger fra de 10 nye medlemsstater ankommer. Det bliver ikke let at forene de nye kulturer, og da slet ikke, når der kommer 10 nye lande på en gang og ikke kun ét.
Det tredje punkt, jeg vil fokusere på, er indvandring og asylpolitik og sikring af Unionens ydre grænser. Kommissionen vil gerne lykønske det græske formandskab med dets fastholdelse af en konsekvent og afbalanceret holdning til disse spørgsmål. Det glæder mig endvidere, at Det Europæiske Råds konklusioner er inspireret af Kommissionens meddelelser fra 4. juni.
På baggrund af de spørgsmål, der stadig er til forhandling, vil jeg mere specifikt pege på, at EU-finansieringen gradvist bør øges, så den svarer til omfanget af vores politiske mål og målsætninger. Med andre ord kan vi under ingen omstændigheder bilde os selv ind, at vi kan nå alle de mål, vi har stillet os, med den finansiering, vi har foreslået. Vi har naturligvis foretaget en ressourceberegning, som ikke overskrider budgettet - vi har holdt os fuldstændig inden for budgettet - men vi har beregnet, at der er behov for ressourcer i størrelsesordenen 140 millioner euro for årene 2004-2006 og 250 millioner euro til et flerårigt samarbejdsprogram med lande uden for EU i perioden 2004-2008. Dette fører os frem til den nye finansiering under det finansielle overslag for perioden efter 2006, der, som konklusionerne fra Thessaloniki bekræfter, skal afspejle denne politiske prioritering i EU. For hvis det ikke lykkes os at sikre borgerne, sætter vi jo selve Unionens identitet på spil.
Hvad angår relationerne til tredjelande, vil det nye samarbejdsprogram, som Kommissionen stillede forslag om den 11. juni, udgøre en betydelig støtte til den fælles tilbagetagelsespolitik, som er endnu en milepæl, og det er afgørende, at De og Rådet godkender dette forslag inden udgangen af Parlamentets valgperiode. Forhandlingen af fællesskabsaftaler med støtte fra Rådet og medlemsstaterne bør også optrappes. Som jeg ser det, skal Rusland, Ukraine og Marokko, der alle er vigtige lande for disse aftaler, prioriteres højest.
Det Europæiske Råd har bedt Kommissionen om at arbejde hen imod integreret kontrol af de ydre grænser, og vi mener, at den bedste løsning er at oprette et agentur. Det vil gøre det muligt at fremme gennemførelsen af Rådets strategiske retningslinjer i forståelse med de relevante nationale myndigheder, så de udgør en koordineringsnetværk. Vi skaber også grundlaget for det ambitiøse visumidentifikationssystem, som også er et fælles redskab til gennemførelse af en politik, der vil sikre vores borgere og give dem fred i sindet under behørig hensyntagen til individuelle friheder. Det vigtigste er netop at skabe balance mellem sikkerheden og vores forpligtelse til at værne om frihederne - en forpligtelse, som vi har indgået, som vi bekræfter, og som vi ikke under nogen omstændigheder kan løbe fra. Bekæmpelse af ulovlig indvandring skal derfor ske sideløbende med foranstaltninger til at lette den lovlige indvandring til Unionen. I denne forbindelse vil jeg gerne minde Dem om, at vi allerede har stillet nogle forslag, bl.a. om indrejsetilladelse og opholdstilladelse med henblik på arbejde, studier, erhvervsuddannelse samt frivilligt arbejde for at øge integrationen.
Parlamentet har allerede fremsat en udtalelse om disse forslag, som stadig drøftes i Rådet. Kommissionen bifalder Det Europæiske Råds opfordring til at udforme en overordnet politik om integration af lovlige indvandrere. Der er ligeledes behov for bedre koordinering af nationale foranstaltninger på fællesskabsplan. Efter min mening ville en årlig statusrapport bestemt være et skridt i den rigtige retning. Der har været talt meget om benchmarking, dialog osv. I så indviklet en sag, hvor så mange forskellige faktorer spiller ind, mener jeg, at en statusrapport på europæisk plan ville være nyttig for både Dem og os.
Vi må udvise samme politiske handlekraft på asylområdet. I den forbindelse må jeg med beklagelse meddele, at Rådet ikke kunne nå til enighed om et direktiv til definition af flygtningebegrebet og harmonisering af subsidiære beskyttelsesformer. Vi skal nå til enighed, og igen skal det ske inden for rammerne af debatten om rettigheder, som vi var inde på lige før. Dette direktiv udgør jo sammen med proceduredirektivet kernen i det fælles system. Jeg vil gerne benytte lejligheden til at love, at Kommissionen vil samarbejde fuldt ud med det italienske formandskab om at få disse to direktiver vedtaget senest til december, som er den frist, der blev opstillet på Det Europæiske Råd i Thessaloniki.
Jeg er nu nået til det sidste punkt, statutten for politiske partier. Vi bifalder Parlamentets vedtagelse for nylig af statutten for europæiske politiske partier. Det er den fjerde succes under det græske formandskab, som jeg vil nævne i dag. I forlængelse af de mange andre pæne ord vil jeg gerne takke for Deres bidrag til afgørelsen af dette evindelige problem, som det var bydende nødvendigt at få løst. En række faktorer var medvirkende hertil: ikrafttrædelsen af Nice-traktaten, Kommissionens nye forslag, anvendelsen af flertalsafgørelser samt frem for alt et fremragende samarbejde mellem Kommissionen, Rådet og Parlamentet. Der var tale om et kompliceret spørgsmål, som var forblevet uløst i to år. Denne velkomne løsning var alene resultatet af flertalsafstemning og den fælles beslutningsprocedure. Det kan vi lære noget af i fremtiden.
Endelig har de europæiske politiske partier nu klare og gennemsigtige rammer at arbejde indenfor, og de kan regne med en finansiering, der i det mindste delvis vil blive afholdt af Fællesskabets budget. Det er en absolut forudsætning for demokrati og led i en større proces, der skal gøre europæisk integration til en del af forfatningen. Det vedtagne forslag opstiller nogle klare og enkle betingelser, men undgår at være for restriktivt eller for formelt bureaukratisk, og jeg mener derfor, at det er en fornuftig foranstaltning, der vil få en positiv politisk effekt. Som vi alle ved, er de politiske partier jo det vigtigste element i Unionens demokratiske struktur. Uden dem kan der ikke opnås integration eller europæisk forståelse.
Mine damer og herrer, det var, hvad jeg ville sige i dag. Som jeg sagde til at begynde med, er der mange andre emner, der fortjener omtale, men jeg mener, det er bedre at stoppe her, så vi kan fokusere ordentligt på nogle få begivenheder i de forløbne seks måneder, som har haft særlig politisk betydning. Til sidst vil jeg endnu en gang takke premierminister Simitis og hele det græske formandskab. Formandskabet har i det sidste halve år opnået enorme fremskridt for Europa, og jeg roser og takker dem ikke bare af høflighed, men fordi de virkelig fortjener det.
Poettering (PPE-DE).
Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, kære kolleger, Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater, som i dag for PPE-delens vedkommende fejrer sit 50-års jubilæum, har altid fulgt det græske formandskab meget positivt i tæt samarbejde med vores græske kolleger under ledelse af Antonios Trakatellis, men også med vores venner i Grækenland, Nyt Demokrati og dets leder Konstantinos Karamanlis. Det lovede vi Dem også i Athen, hr. premierminister, og vi har holdt ord, fordi vi ved, at Deres succes er vores fælles succes.
Højdepunktet for det græske formandskab var helt sikkert underskrivelsen af tiltrædelsestraktaterne i Attalos-stoaen den 16. april, og her kunne De bygge på det gode forarbejde fra det danske formandskab og på Europa-Parlamentets beslutning af 9. april. Da vi steg ud af bussen - og jeg vil gerne udtrykkeligt takke Dem, fordi De inviterede gruppeformændene, hvilket bør danne skole for andre højtidelige begivenheder i EU i fremtiden - kom jeg tilfældigvis til at følges med Polens første frit valgte ministerpræsident, Tadeusz Mazowiecki, ved siden af Akropolis på trappen op til Attalos-stoaen, og vi talte om de store forandringer i Europa og folkenes vilje til at leve i frihed i Central- og Østeuropa. At dette nu blev fuldendt med underskrivelsen af traktaterne i Athen vil aldrig blive glemt, og vi er taknemmelige for, at vi nu har 162 observatører fra tiltrædelseslandene her hos os.
Desværre har Deres formandskab ikke kun bestået af positive ting, som De selv nævnte, Deres formandskab har været overskygget af Irak-krigen. Heller ikke jeg vil se tilbage i vrede i dag, jeg vil se fremad, og vi må lære af de fejl, vi har begået.
Vores konklusion er for det første, at når der skal vedtages nationale holdninger i et udenrigspolitisk spørgsmål, eller hvis to eller tre lande vil indtage et standpunkt, så er det deres pligt først at drøfte spørgsmålet med alle partnere i EU og i fællesskab finde frem til en løsning på spørgsmålene. Vi må handle i fællesskab, og Europa, EU, må ikke være splittet i to, tre eller fire i disse vigtige afgørelser - altså fælles handling fra europæernes side!
Det andet punkt handler om konventet. Også når det gælder udenrigs- og sikkerhedspolitikken, er der visse spørgsmål, hvor vi må være modige nok til at træffe afgørelser med flertal - med store, kvalificerede flertal. Hvis der fortsat skal være enstemmighed i alle spørgsmål, så kan vi ikke nå frem til fælles holdninger, og det er vi nødt til.
Og for det tredje er partnerskaber ikke nemme, især ikke hvis en af partnerne er en supermagt. Men netop hvis vi ønsker, at Europa skal være ligestillet med vores amerikanske venner, så må den europæiske sikkerheds- og forsvarspolitik, udformes, så den ikke opfatter USA som en modstander, men som en partner, som vi vil løse problemerne på denne klode sammen med.
Hr. formand, De pegede med rette på de vanskelige spørgsmål om asyl og indvandring, og kommissionsformand Prodi, som jeg også vil takke varmt for hans arbejde, talte om den fælles administration af de ydre grænser. Det er et vigtigt emne. Vi må indgå nogle aftaler med de lande, som disse virkelig ulykkelige mennesker kommer fra og begiver sig af sted fra i bådene, om at de skal sikre deres grænser. Men jeg vil gerne understrege, at det ikke kun er en politiopgave eller en repressiv opgave. Det er en opgave, som især skal løses i landene i Middelhavsområdet og Nordafrika, og derfor er der brug for EU-støtte til disse lande, og disse lande skal gennemføre reformer, så de unge mennesker i disse lande har en fremtid og ikke skal risikere deres liv, når de begiver sig af sted. Vi opfatter altså ikke kun dette immigrationsproblem som et politiproblem, men som et fundamentalt menneskeligt problem. Det er afgørende, at vi giver menneskene en chance for en fremtid i deres hjemegn.
Et andet punkt er konventet. Jeg vil gerne takke formanden, hr. Giscard d'Estaing, for hans arbejde, men også de to medlemmer af konventets præsidium, fra vores gruppe Iñigo Méndez de Vigo og fra Den Socialdemokratiske Gruppe Klaus Hänsch, samt talsmanden for vores gruppe, Elmar Brok.
Vi må nu kræve, at dette forfatningsudkast bliver grundlaget for arbejdet i konventet, og at man nu træffer beslutningen i konventet på grundlag af dette forfatningsudkast. Vi håber meget, og det vil jeg også sige til den kommende rådsformand i morgen, at vi kan nå et resultat inden årets udgang, så der hurtigt kan gøres fremskridt, og at Europa-Parlamentet får en passende og effektiv repræsentation. Når stats- og regeringscheferne mødes, skal formanden for Parlamentet være med, og når udenrigsministrene handler, bør vores repræsentanter fra Parlamentet være med og ikke skubbes ud på forvaltningsniveauet. Vi har en stor opgave foran os, men jeg tror, vi kan løse den.
Jeg vil gerne takke Dem, hr. rådsformand, for Deres bidrag til partivedtægten. Det skal ganske vist besluttes formelt under det italienske formandskab, men vejen derhen var efter min mening en god vej, og hvad medlemsstatutten angår, så håber jeg, at det også her vil lykkes at komme videre i de kommende uger og måneder.
Til slut vil jeg gerne sige, at det har været et formandskab med højdepunkter og lavpunkter, jeg misundte Dem ikke, da De måtte varetage formandskabet under Irak-krisen og alt det, der fulgte med. Jeg glædede mig på Deres vegne den 16. april, De gjorde Deres pligt, som man kan forvente det af et formandskab, og jeg vil gerne takke Dem hjerteligt for det! Vores gruppe har fulgt Dem på en fair, objektiv og positiv måde - jeg håber, De har opfattet det på samme måde, for dette er vores fælles Europa, og når Europa har succes, har vi alle sammen succes!
Barón Crespo (PSE).
Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, ærede medlemmer, tillad mig at begynde med på Den Socialdemokratiske Gruppes vegne at lykønske Gruppen for Det Europæiske Folkeparti med dens 50-års fødselsdag. Det er en vigtig dag for PPE og for demokratiet i Europa.
Hr. formand, jeg har et problem. Det er svært for mig nu at sige noget mere positivt om det græske formandskab end det, som hr. Poettering og Financial Times allerede har sagt, på grund af de velkendte familie- og solidaritetsforbindelser, der knytter mig til den græske premierminister. Jeg vil blot sige, at hans formandskab ikke har været et krydstogt på Ægæerhavet, men langt snarere en "odyssé". Jeg tror, at man med god ret kan sige, at han har evnet at føre det europæiske skib med lederskab og beslutsomhed, og det mener jeg bør fremhæves her.
Følger vi formandskabets prioriteringsrækkefølge og tager udvidelsen som det første, var ceremonien den 16. april i Attalos-stoaen, på markedet ved siden af Akropolis, bestemt en vigtig begivenhed. Jeg vil gerne takke for behandlingen af Europa-Parlamentets repræsentanter, med vores formand i spidsen, men ikke mindst for den historiske begivenhed, der fandt sted her, hvor demokratiets vugge stod. Med hensyn til et spørgsmål, der ligger alle europæere på sinde, og som er meget dramatisk især for grækerne, nemlig Cypern og forholdet til Tyrkiet, vil jeg også gerne takke for den intelligente og fleksible måde, hvorpå den nuværende græske regering opbygger og udvikler forbindelserne til en så vigtig allieret.
For det andet, hvad angår Lissabon-strategien, mener jeg, at man bør fremhæve udviklingen af de beskæftigelsespolitiske retningslinjer, især med hensyn til lige muligheder - hvor jeg gerne vil takke for den indsats, som kommissær Diamantopoulou udfolder. Vi er derimod meget bekymrede over, at direktivet om vikaransatte blokeres i en situation som den nuværende, og at de generelle retningslinjer for den økonomiske politik ikke finder praktisk udtryk, men snarere finder sted på det intellektuelle end på det politiske plan, så vi ikke får skabt den nødvendige dynamik i den europæiske økonomi og kan forsvare vores fælles valuta.
Jeg mener, som også formanden har sagt, at de fremskridt bør fremhæves, der er gjort med hensyn til sikkerheden til søs, især når man betænker Grækenlands rolle som førende europæisk skibsfartsnation. Hvad angår et så vigtigt spørgsmål for vores økonomiske fremtid som den fælles landbrugspolitik, mener jeg, at man også bør glæde sig over, at der er opnået enighed om en reform, der stiller os stærkere over for fremtidens udfordringer for især det europæiske landbrug, men også i forhandlingerne inden for WTO.
Med hensyn til Europas fremtid var det vigtigt, at det lykkedes konventet at afslutte sit arbejde dette halvår med en tekst uden optioner, uden røde kort, og som ifølge formandens ord kun har behov for tekniske modifikationer, hvilket jeg synes man bør notere.
Vi ville jo gerne have haft en forfatning, som sikrede øget brug af kvalificeret flertal på det sociale og det afgiftspolitiske område, men også inden for udenrigs- og sikkerhedspolitikken, og som sikrede bedre balance mellem institutionerne. Men det bedste er det godes fjende. Vi mener, at det nu drejer sig om at konsolidere det, vi har vundet, og holde stillingen. På dette punkt er vi bekymrede med hensyn til Parlamentets medvirken, idet vi mener, at formanden bør være repræsenteret på det højeste niveau, og at vi bør have repræsentanter på regeringskonferencen, ligesom vi, efter at Europas fremtid for første gang har været debatteret i en stor offentlig kreds, synes, at Europa-Parlamentet, plenarforsamlingen og Udvalget om Konstitutionelle Anliggender, også bør være det offentlige forum, hvor formandskabet skal aflægge rapport. Det mener jeg også svarer til de tider, som vi nu befinder os i.
Jeg vil ligeledes gerne tilføje et par ord om vedtægten for de politiske partier. Vi har arbejdet sammen med alle Parlamentets partier og grupper for at få en vedtægt for partierne. Nu er vi imidlertid kommet i en dramatisk situation, for vi har en vedtægt for partierne, men ikke nogen vedtægt for Parlamentets medlemmer, hvilket svarer til et reglement for hæren, men ingen rettigheder for soldaterne. Jeg vil derfor virkelig gerne sige til Rådets formandskab, at det ikke går at blokere en så vigtig sag, der har konstitutionel betydning for Europa.
Til slut en udenrigspolitisk bemærkning. Formandskabet har stået over for en dramatisk krise, der satte den gensidige loyalitet på prøve, som traktaterne pålægger de europæiske partnere, og det reagerede med fasthed i det transatlantiske forhold. Formandskabet har med værdighed varetaget den europæiske repræsentation på topmødet med en meget vigtig allieret, som vi godt kan have forbindelser med uden at være enige om alt. Jeg mener, at det græske formandskab fortjener vores anerkendelse og bifald.
Watson (ELDR).
Hr. formand, hr. formand for Rådet, når vi nu skal gøre regnskabet op for det græske formandskab, så opvejer de positive sider af regnskabet så rigeligt de negative. I betragtning af Europas vanskeligheder i det sidste halve år med Irak-krigen og økonomisk stagnation er det en stor anerkendelse af Deres regering.
Deres første prioritet har med rette været at overholde tidsplanen for udvidelsen af EU. Underskrivelsen af tiltrædelsestraktaterne ved foden af Akropolis og syv succesrige folkeafstemninger har så rigeligt levet op til dette mål. Vores glæde over Europas genforening er ikke desto mindre blandet med sørgmodighed over, at Grækenland ikke kunne udnytte sit særlige forhold til at få et forenet Cypern ind. Bliv endelig ved med at prøve. Vi beklager også de spændinger, der er dukket op mellem det "nye" og det "gamle" Europa over Irak til trods for Deres anstrengelser og de to fælles holdninger, som tjener Dem til ære.
At få konventets udkast til forfatningstraktat sikkert i havn fortjener også at blive nævnt som en betydelig succes for Deres formandskab. Den Liberale Gruppe her i Parlamentet er enig med Dem. Det udkast, som konventets medlemmer er blevet enige om, giver et godt grundlag for forfatningen, og vi vil fastholde medlemsstaternes regeringer på de forpligtelser, de har påtaget sig.
Vi glæder os over den ekstra tid, som konventet har fået til at afslutte sit arbejde med del III, selv om det nok er en markant overdrivelse, når Rådet beskriver de drøftelser om flertalsafgørelser og fælles beslutningstagning, der står tilbage, som "rent tekniske". Det svarer næsten til den britiske regerings beskrivelse af hele processen som blot "lidt oprydning".
Sejrens tomme stolthed lærer os langt mindre end nederlagets ydmygelse, og Europas fiasko i Irak synes at have haft nogle gavnlige virkninger, i særdeleshed ved at drive det europæiske samarbejde inden for sikkerheds- og forsvarspolitikken fremad. Etableringen af den hurtige reaktionsstyrke, igangsættelsen af operationerne i Bosnien, Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien og Congo er bestemt plusser. Men svagheden i kvaliteten og koordineringen af de europæiske forsvarsudgifter er klart negative ting, som vi håber, der vil blive rådet bod på ved hjælp af det nye våbenagentur.
Vores fiasko i Irak har også hjulpet Dem med at få vedtaget to bemærkelsesværdige dokumenter i Thessaloniki: hr. Solanas EU-sikkerhedsstrategi og Rådets erklæring om masseødelæggelsesvåben. Sikkerhedsstrategien giver et passende europæisk svar på USA's doktrin, idet den hviler på de europæiske principper om flersidethed og forebyggelse snarere end foregribelse. Udtalelsen om masseødelæggelsesvåben gør det klart for vores amerikanske venner, at vi tager truslen fra disse våben alvorligt, og skaber en ramme for Europas reaktion over for Iran og Nordkorea.
De har gjort retlige og indre anliggender til det centrale i programmet for Deres formandskab. Der er blevet nået meget, selv om retfærdighed og frihed stadig spiller anden violin i forhold til sikkerheden, hvilket ikke tjener EU til ære. Forpligtelser til yderligere fremskridt vedrørende legal indvandring og integrering af borgere fra tredjelande er et passende svar til dem, der i Thessaloniki forsøgte at gentage den slags overskrifter, der skæmmede Sevilla-topmødet. Men min gruppe beklager, at De ikke sørgede for ordentligt parlamentarisk tilsyn, på europæisk eller nationalt niveau, ved den nyligt indgåede aftale om udlevering mellem EU og USA.
Hvad angår økonomisk reform, har det græske formandskab gjort gode fremskridt i særdeleshed ved at reformere stabilitetspagten, så den tager højde for underliggende underskud, ved at færdiggøre liberaliseringspakken på energiområdet og ved at vedtage det hårdt påkrævede direktiv om pensioner.
Alt i alt har dette været et nyttigt halvt år for EU til trods for de store omkostninger ved krigen og de vanskelige økonomiske forhold. Lad os håbe, at når De nu giver dirigentstaven videre til Deres efterfølgere, så vil disse også arbejde hårdt for at opretholde det olympiske forspring, De har nået.
Wurtz (GUE/NGL).
Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, jeg vil koncentrere mit indlæg om et emne, som blev behandlet på Det Europæiske Råd i Thessaloniki, og som næppe har været på tale indtil nu, selv om det har en betydelig rækkevidde. Jeg vil også tale om det dokument, der blev fremlagt af Javier Solana under overskriften "Et sikkert Europa i en bedre verden".
Jeg bad af flere omgange forgæves om en reaktion fra EU på offentliggørelsen den 20. september 2002 af USA's nye strategiske doktrin, hvis "præventive" krig mod Irak blev det første resultat. Ni måneder efter Washington-regeringen nedkommer Rådets således med sin egen strategiske doktrin. Det er utvivlsomt et rent tilfælde, at teksten så dagens lys umiddelbart før det transatlantiske topmøde.
Hvad står der så i doktrinen? Jeg citerer: "Med de nye trusler vil den første forsvarslinje ofte være i udlandet. De nye trusler er dynamiske. Hvis der ikke gøres noget ved dem, bliver de farligere. Spredningsrisikoen vokser med tiden, og hvis man lader terrornetværk være i fred, bliver de stadig farligere (...)." Citatet kaster lys over denne anden gådefulde sætning i dokumentet, nemlig: "En forebyggende indsats kan afværge alvorligere problemer i fremtiden. (...) Dette indebærer, at vi skal være klar til at handle, før en krise opstår." Og i tilfælde af, at det stadig ikke er klart, kan jeg citere: "I sammenbrudsstater kan der være behov for militære instrumenter for at genoprette ro og orden (...)." Og mere generelt, og jeg citerer stadig: "Vi skal udvikle en strategisk kultur, der fremmer en tidlig, hurtig og om nødvendigt håndfast intervention." Og endelig, et must: "Sammen kan EU og USA udrette overordentlig meget til gavn for verden."
Vi tror ikke vores egne ører, når vi hører en sådan efteraben af de idéer og endda den sprogbrug, der tilhører den nuværende beboer af Det Hvide Hus. I forlængelse heraf skulle hr. Prodi endda, hvis man skal tro pressebureauerne, have ladet sin begejstring for præsident Bush bryde ud i lys lue ved at erklære, at når Europa og USA er forenet, er der ingen fjende, der kan holde stand imod os. Men forenet på hvilket niveau og med hvilket formål, hr. Prodi, det er netop spørgsmålet! Det er ikke ved imødekommenhed, at vi bliver respekteret af en amerikansk regering, som foragter europæerne, selv de mest forsonligt stemte blandt dem. Jeg for min del er overbevist. Europa vil være en uomgængelig global aktør, når det får den fornødne politiske vilje til at bruge sin økonomiske vægt, sin politiske indflydelse og sin evne til at knytte stærke partnerskaber med de sydlige lande til at skabe andre regler end dem, der er gældende, til at skabe en mere solidarisk og mere demokratisk globalisering og til at skabe en fredelig verden.
Det dokument, der blev præsenteret i Thessaloniki, negligerer et sådant perspektiv og byder på en apokalyptisk beskrivelse af truslerne uden nogensinde at uddybe årsagerne. Konflikten i Mellemøsten bliver ordnet heri på fire en halv linje ud af 15 siders tekst. Opfattelsen af kampen for sikkerhed, som udvikles heri, støtter den militære dimension, selv om denne tilgang har bevist sin ineffektivitet fra Kabul til Baghdad og helt til USA, hvis sårbarhed blev understreget på tragisk vis den 11. september 2001, på trods af at landet alene sidder på 40 % af verdens militære udgifter.
I den sammenhæng lyder henvisningerne i Rådets dokument til det multilaterale system hult. For øvrigt er der i den forbindelse i dokumentet især tale om WTO, de internationale finansielle institutioner og NATO. FN er kun nævnt for at kræve, at EU for fremtiden er rede til, og jeg citerer, "at handle, når deres regler overtrædes." Vi kan i denne allusion genkende en slags kalden til orden, som er adresseret til Sikkerhedsrådets medlemmer, der betvivlede George Bushs argument om material breach, som han brugte for at gå i krig med FN's samtykke.
Af alle disse grunde, hr. formand, mener min gruppe, at vedtagelsen af dette første skridt i retning af en ny strategisk doktrin for EU ville være et vendepunkt, hvis følgevirkninger vi skal belyse, og hvis farer vi skal understrege for vores medborgere. Ved synet af den magt, som mobiliseringen af den europæiske offentlighed imod krigens logik og den amerikanske hegemonisme for kort tid siden havde både i øst og vest, kan vi forsikre Dem om, at De kommer til at forklare Dem.
Jeg opfordrer kollegerne, som er motiveret af en viden om, at det er civilisationen, som står på spil, til at deltage i en høring i den forbindelse allerede i dag kl. 15.00 med to eminente eksperter, hvoraf den ene er europæeren Pascal Boniface og den anden amerikaneren Philip Golub. Lad os debattere emnet ligeud, for det er hele betydningen af fremtidens Europa, som står på spil.
Voggenhuber (Verts/ALE).
Hr. formand, mine damer og herrer, det græske formandskab faldt i en vanskelig tid, og det havde succes. Det ønsker jeg Dem tillykke med, hr. rådsformand. De har i øvrigt bevist, at princippet med halvårlig rotation af formandskabet for Det Europæiske Råd var et kreativt og berigende element, og det vil det kommende varige rådsformandskab først skulle bevise, om det også er.
Topmødet i Chalkidiki var også en succes. Det var ikke aftalt på forhånd. Stats- og regeringscheferne mødtes, og de havde næsten alle sammen en lang liste af nationale ambitioner, som de i sidste øjeblik ville vride ud af konventets forfatningstekst. Men da vores stats- og regeringschefer så på hinanden, blev de meget forskrækkede og lod konventsudkastet være i fred. Det var en stor succes, bortset fra det øjeblik, hvor man besluttede at betragte mandatet fra Laeken som opfyldt og meddele os - og det vil jeg gerne komme ind på nu, hr. rådsformand - at del III nu kun mangler noget rent teknisk arbejde. Det var der ikke tale om, for hvorfor fortsætter vi overhovedet med at arbejde i konventet i juli? Fordi der nemlig ikke var konsensus om præsidiets forslag. Hundredvis af ændringsforslag - 1.700 - og ikke om tekniske spørgsmål. Det centrale i dette arbejde er et helt klart spørgsmål, nemlig om vi virkelig realiserer løfterne, værdierne og målene i første og anden del, realiserer de kompetencer, ansvarstildelinger og demokratiske principper, som vi har forankret i konsensus i første og anden del, eller om vi kun sætter os nye mål uden at befri Europa fra fortidens lænker.
Jeg vil gerne illustrere det dramatiske i denne situation med nogle få eksempler. Naturligvis bekender vi os i første del fuldt ud til demokratiets og retsstatens principper. Men i tredje del er der fortsat tilfælde, hvor Rådet lovgiver alene i centrale spørgsmål, f.eks. om det europæiske sociale system. Nationale parlamenter mister deres ret til at ratificere internationale traktater, uden at Europa-Parlamentet får denne ratifikationsret. I et af de vanskeligste tilfælde, nemlig hullerne i EF-Domstolens kontrol af det interne samarbejde mellem politi og retsvæsen, som er det allermest følsomme område, hvad de grundlæggende rettigheder angår, krævede 80 % af konventet, at undtagelserne blev slettet. Ingen politik uden domstolskontrol, ingen lov uden parlament - det er ikke tekniske spørgsmål, det er spørgsmål om selvbestemmelse og definitionen af Europa! Handleevne - i konventets sidste nætter forsvandt hele politiske områder fra flertalsbeslutning til enstemmighed. Regeringer lagde pres på os, flertallet i konventet vil gerne have mere, Europas borgere vil have mere. Vi ved, at Europas åbenhed forlanger langt mere af Europa, end regeringerne vil give Europa. Her skal konventet ikke træffe tekniske beslutninger, det skal præstere vigtige reformer. Offentlige tjenester af almen interesse, hjørnestenene i det europæiske sociale system - det store flertal i konventet kræver, at de udtrykkeligt bliver beskyttet i forfatningen. Det har man hidtil nægtet.
Det siger jeg ikke for at nedgøre konventets arbejde eller det hidtidige udkast, men for at gøre Parlamentet opmærksom på, at vigtige ting, som vi har forankret i første og anden del, skal gennemføres, og at vi fortsat mangler at opfylde store løfter over for befolkningen, hvis vi ikke forsøger at få gennemført en ægte reform i tredje del!
Collins (UEN).
Hr. formand, den græske regering påtog sig formandskabet for Unionen på et tidspunkt, hvor der var stor international usikkerhed og politisk ustabilitet. Ved årets begyndelse var det klart, at forskellige regeringer i Europa havde forskellige synspunkter på det voksende politiske problem med Irak. Den græske regering forsøgte at få en fælles europæisk holdning til Irak på plads. Det ville under alle omstændigheder have været svært at nå, men den græske regering har hele tiden tacklet dette politiske problem med beslutsomhed og med ægte følsomhed over for alle de involverede parter.
De internationale vanskeligheder, som omgav krigen i Irak, var mange, men jeg tror, at den græske regering i sin egenskab af formand for EU håndterede denne vanskelige politiske sag så retfærdigt som muligt.
I det sidste halve år har der også været stor udvikling i arbejdet i Det Europæiske Konvent. Den græske regering har arbejdet tæt sammen med repræsentanter for konventet, og det har bidraget til at sikre et nyt udkast til traktat, som vil bane vej for nye strukturer i Unionen. Traktaten udgør grundlaget for fremtidige drøftelser i regeringskonferencen, der så vil foretage den endelige afpudsning af bestemmelserne i en ny europæisk traktat.
Vi er alle opmærksomme på, at de internationale strukturer, der virker inden for EU, skal moderniseres, og den 1. maj næste år vil vi forhåbentlig leve i et fællesskab med 25 medlemsstater og med en samlet befolkning på over 500 millioner mennesker. Beslutningsprocedurerne må ændres, så vi kan garantere, at der kan træffes beslutninger i de forskellige EU-institutioner på en strømlinet og struktureret måde.
Vi vil gerne have gennemført en ny traktat, der kan vinde tilslutning hos Europas befolkning, og som kan sikre, at EU fungerer gnidningsløst de næste 50 år. Vi må erindre, at EU har haft succes, fordi både de mindre og de større medlemsstaters interesser og bekymringer bliver respekteret inden for Europas institutionelle struktur. Faktisk har de sidste seks måneder været et vidnesbyrd om, at de mindre lande i Europa kan organisere et effektivt og fokuseret formandskab for EU. Det er et spørgsmål, vi vil vende tilbage til igen i forlængelse af næste regeringskonference.
Den græske regering har støttet den senere tids fredsbestræbelser i Mellemøsten. Efter krigen i Irak er det mellemøstlige området blevet mere ustabilt, og det påhviler os alle at sikre, at vi får fredsprocessen i Mellemøsten tilbage på sporet. Det er noget, som ikke bør overlades til USA alene. EU har en meget positiv og central rolle at spille ved at fremme fredsprocessen i Mellemøsten.
Jeg vil gerne rose den græske regering for den måde, hvorpå den har ført tilsyn med funktionen af formandskabet for EU i det sidste halve år. Det store flertal af politiske mål, som blev sat først på året, er blevet nået, og det er et resultat der fortjener ros. Det græske formandskab har givet et godt eksempel på, hvordan et formandskab bør fungere på vegne af alle medlemsstater, og andre vil gøre vel i at følge dette eksempel.
Til rådsformanden vil jeg gerne sige, at De har vundet respekt og støtte fra denne institution for denne periode. Personligt vil jeg gerne ønske ham en lille afslapningsperiode på en af de mange smukke græske øer, som nogle af os havde lejlighed til at besøge under formandskabet for ikke så længe siden. Må jeg foreslå premierminister Simitis det sted, jeg synes er allerbedst, nemlig Platy Yialos, og han vil vide, hvad jeg mener, når jeg siger det.
Bonde (EDD).
Hr. formand, slutpunktet for det græske formandskab var et særligt topmøde med de nye nationer i Vestbalkan. De arbejder nu også for at komme med i EU - de skal være hjerteligt velkomne, og jeg er glad for, at EU-chartret for menneskerettigheder indeholder den anerkendelse af etniske mindretals rettigheder, som alle folk på Balkan fortjener.
EU kan have 25 medlemsstater den 1. maj næste år - måske 30 i 2007 og 35 i 2010. Det kan pludselig gå meget hurtigt, fordi landene har svært ved at se alternativer; EU lovgiver også i praksis for nabolandene. Så meget hurtigere må vi reformere EU for at få mere fleksible og smidige beslutningsstrukturer, som passer til et helt Europa med meget større forskelle mellem landene.
En sproglærer i Estland kan tidoble sin løn ved at arbejde i Bruxelles. Det bliver ikke let at sikre en ordentlig sproguddannelse i Tallin. Et EU-parlamentsmedlem fra Prag vil kunne tjene 20 gange så meget som kollegerne i det nationale parlament, det bliver ikke sjovt at vende tilbage over Carlsbroen i Prag. En hektar jord i Holland koster 30 gange så meget som polsk landbrugsjord. Det bliver næppe polske landmænd, som opkøber Holland. Hovedparten af de polske slagterier og mejerier skal lukkes, når EU-reglerne træder i kraft. Hvorfor ikke være mere fleksibel med at indføre Unionens regler i ansøgerlandene og de nye partnerskabslande. Der er ingen i EU, som står i kø for at betale understøttelse til ledige slagteriarbejdere i Polen.
Højdepunktet under det græske formandskab var den højtidelige underskrivelse af aftalerne om at udvide EU med 10 nye medlemsstater. Her stod vi samlede ved demokratiets vugge og bød velkommen til en række lande, som kun kan komme med i EU, fordi de har fået demokrati. Det hører med til Københavnskriterierne, at lande kun kan optages, når de har et stabilt parlamentarisk demokrati. Så meget mere absurd er det, at det afsluttende topmøde i Haldidiki accepterede konventets udkast til forfatning, som vil fjerne hovedparten af både de nye landes og de nuværende medlemsstaters demokrati. Her hos os skal magten ikke ligge hos dem, der er valgt, men hos nogen, der engang har været valgt, og nu ikke længere kan vælges. Når statsministrene ikke længere kan genvælges i deres egne lande, kan de udpeges til at lede os i Europa, og de står ikke til ansvar over for vælgerne. De nationale parlamenter og vælgerne mister langt mere magt end Europa-Parlamentet erobrer, og det er ikke en garanti for en øget valgdeltagelse ved EU-valgene.
Sæt forfatningen til folkeafstemning i alle lande, spørg vælgerne om de vil vælge lidt mindre. Tænk, at det kunne godtages i demokratiets fødeland, at Giscard d'Estaing kan slippe af sted med i sit forfatningsudkast at citere Thykidid, når det, forfatningsudkastet gør, netop er at tage magten fra flertallet af vælgerne i medlemsstaterne og give hovedparten af den til bureaukraterne i Bruxelles.

De Gaulle (NI).
Hr. formand, hr. Giscard d'Estaings forslag til traktat er kun et forfatningsforslag blandt andre. Det er også for en stor dels vedkommende hr. Giscard d'Estaings eget forslag, eftersom de andre medlemmer af dette konvent efter rent formelle forhandlinger er efterladt fuldstændigt uvidende om en tekst, som for hovedpartens vedkommende er brygget sammen i hemmelighed af præsidiet.
Udsagn om, at det ikke passer, er ren og skær propaganda, hvilket ganske vist ville være hverdagskost i Bruxelles-kredse. Denne tekst, som er ulæselig for uindviede, er intet mindre end et nyt forsøg på at skabe en europæisk central- og enhedsstat, en slags super-Maastricht. Den udvider reelt Bruxelles' beføjelser med forskellige juridiske fiksfakserier og organiserer tilsidesættelsen af de folkevalgte nationale ledere især under dække af de såkaldt delte kompetencer.
Nej, hr. Badinter, euroskeptikerne har endnu ikke sagt deres sidste ord! Det er derfor den næste regeringskonferences opgave at modsætte sig disse drømmerier og åndsfostre ved f.eks. fra traktatforslaget - forudsat at der stadig eksisterer et sådant - at slette udtrykkene eller ordene "forfatning", "forfatningsmæssig", "føderal" - måske det værste af alle! - "lov" eller "rammelov", "delte kompetencer", "subsidiaritet" - synonym for "integration" -, "juridisk personlighed", "forstærket samarbejde", "borgerskab" og mere generelt alt det, der henhører under artikel 308 i de nuværende traktater.
Jeg håber, at nogle af de berørte regeringer - og ikke kun Storbritanniens - stærkt vil modsætte sig forsøget på at vælte de demokratier, de er ansvarlige for, og det uden at gøre brug af de illusoriske og midlertidige, lette udveje som opt-out eller en eller anden uskadelig juridisk form, som kan bruges til alle senere fortolkninger.
Evans, Jonathan (PPE-DE).
Hr. formand, tiltrædelsestraktaten, der blev underskrevet i Athen den 16. april, var en væsentlig begivenhed i Europas historie. Siden Berlinmurens fald har mit parti konsekvent og beslutsomt støttet udvidelsen af Unionen, og vi glæder os uden forbehold over det positive resultat af de folkeafstemninger, der allerede har fundet sted i mange af tiltrædelseslandene.
Men vi er mindre positive over for formandskabet i andre henseender. Hvad angår Irak, underminerede skaden på de transatlantiske relationer på grund af firebandens topmøde, hvor Tyskland, Frankrig, Belgien og Luxembourg deltog, også i alvorlig grad NATO. På et tidspunkt, hvor mange af vores borgere i Europa står over for økonomisk stagnation og deflation, er der sket sørgeligt få fremskridt i retning af at fremme Lissabon-dagsordenen om reformer af den økonomiske struktur. I stedet har vi set, at vi igen foretrækker at bruge det meste af tiden på reform af institutionerne, mens vi overbeviser os selv om, at det er den slags fremskridt, Europas borgere råber på. Det tvivler jeg på. Formandskabets konklusioner begynder med at sige, at konventet var en succes ved at bringe Unionen tættere på borgerne, styrke Unionens demokratiske karakter og forbedre dens evne til at handle som en koordineret og forenet kraft i det internationale system. Jeg frygter, at en sådan varm og optimistisk retorik ikke er meget andet end just det.
Resultaterne af konventets arbejde har igen vist den europæiske politiske elites manglende evne til at give svar på det, der virkelig bekymrer befolkningen i Europa. Man beder os om at tro, at det, vores borgere ønsker, er et EU med egen juridisk status, et juridisk bindende charter om grundlæggende rettigheder, fjernelse af søjlestrukturen, en udvidelse af flertalsafgørelser, en EU-præsident og EU-udenrigsminister, fælles asyl- og indvandringspolitik og en offentlig anklager for Europa - kort sagt, at folk ønsker en fundamental ændring af forholdet mellem Unionen og dens befolkning.
Den britiske premierministers nu berygtede synspunkt, at konventet simpelthen er et oprydningshold, har fremkaldt hånlatter både fra euroskeptikere og eurofile. Jeg gentager i dag, at befolkningen i Det Forenede Kongerige har ret til at afholde en folkeafstemning om denne forfatningstraktat, ligesom andre medlemsstater agter at gøre. Hvis Unionens regeringer virkelig ønsker at bringe deres borgere tættere på Unionen, så er det i deres og deres befolkningers interesse at sikre, at der afholdes folkeafstemninger for at legitimere det, der foreslås i befolkningernes navn.
Mit parti tror på et andet Europa, hvor nationalstaten er hjørnestenen for samarbejdet, og hvor samarbejdet mellem regeringerne er at foretrække frem for en integration, der kun går én vej, hvilket jeg frygter styrkes af konventet. Det er en anden slags Europa end det, integrationisterne ønsker, men det er ikke desto mindre et Europa. Jeg ville ønske, at konventet havde valgt den vej. Jeg håber, at Unionens regeringer vil se på resultaterne af konventet endnu en gang, når regeringskonferencen begynder sit arbejde.
Endelig har jeg noteret mig, at formandskabet tilføjer, at tiltrædelseslandene vil deltage i regeringskonferencen på lige fod med de nuværende medlemsstater. Jeg håber, det betyder, at de vil få samme stemmeret som medlemsstaterne. Det ville være skandaløst, hvis regeringskonferencen afsluttede arbejdet med en ny forfatningsstruktur for Europa kun nogle få uger før tiltrædelsen og så forsøgte at fremlægge dette som et fait accompli. Det bør ingen demokrat finde sig i.

Formanden.
Bare til Deres orientering, så fremgår det meget klart af konklusionerne fra Thessaloniki, at tiltrædelseslandene vil deltage fuldt ud i regeringskonferencen, hvilket, som De sagde, er ideelt.

Katiforis (PSE).
Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, kommissærer, mine damer og herrer, formanden for Europa-Parlamentets Socialdemokratiske Gruppe talte netop om det græske formandskabs odyssé. Og det har virkelig været en odyssé mellem Irak-krigens Kirke - jeg skal måske lige minde om, at Kirke var en ond troldkvinde, som kunne forvandle mennesker til svin - og konventets gode gudinde Kalypso, som kan føre den europæiske Odysseus frelst i havn i hans drømmes Europa. Som europæere og som grækere kan vi være stolte af denne succes, uanset hvor ulykkelige vi er over de krigsbegivenheder, vi måtte tage os af.
Det græske formandskab påtog sig at tage sig af såvel Irak-spørgsmålet som de divergenser, som krigen skabte mellem EU-medlemsstaterne indbyrdes og mellem EU og USA. På topmøderne i februar og marts opnåede EU ved at fremme og udnytte FN's rolle en betydelig tilstedeværelse på den internationale scene. Offentligheden i de europæiske lande anerkendte og bifaldt fællesskabsinstitutionernes bidrag.
EU bygger ikke kun på demokratiske principper, men også på en principiel afvisning af krig i internationale relationer. Medlemsstaterne, som har en meget blodig historie af indbyrdes konflikter, ruster sig ikke længere imod hinanden. Disse principper skal nu konsolideres mellem medlemsstaterne, kandidatlandene og Europa og dets nye naboer som helhed. Det græske formandskab var vedholdende i sine bestræbelser på at udbrede disse principper til de nye og undertiden farlige ansvarsområder, som udvidelsen af EU har ført med sig.
Problemer på følsomme områder, f.eks. Cypern, som udenrigsministrene i området har kaldt en krudttønde under det østlige Middelhavsområde, blev behandlet metodisk og konsekvent. Hvis der fra tyrkisk side udvises det forventede samarbejde, hvilket vi desværre endnu ikke har set, men som vi stadig håber på, kan Cypern sætte standarden for forskellige nationers sameksistens i samme stat. I samme ånd fremmede det græske formandskab ikke mindst fredsprocessen i Mellemøsten. De nuværende diplomatiske procedurer i denne region er også resultatet af det græske formandskabs initiativer.
I et bredere perspektiv er det værd at understrege retningslinjerne for EU's formulering af en ny strategi, som ned til mindste detalje blev udarbejdet af Rådets højtstående repræsentant. Fremme af europæiske pacifistiske holdninger i det vestlige Balkan og beslutningerne på topmødet i Thessaloniki medførte en væsentlig kovending i forholdet mellem Europa og det vestlige Balkan.
Disse bestræbelser gjorde ikke verden til et fuldstændig sikkert sted, men vi må sige, at det græske formandskab takket være disse bestræbelser har overdraget en meget lettere eller i hvert fald mindre vanskelig opgave til sin efterfølger, end det havde været muligt uden det græske formandskabs metodiske, konsekvente og indimellem inspirerede indsats.
Duff (ELDR).
Hr. formand, først vil jeg gerne komplimentere hr. Katiforis for hans arbejde for det græske formandskab inden for konventet. Det Europæiske Råd gjorde helt ret i at modstå fristelsen til at dekonstruere konventets arbejde. Resultatet ville bestemt have været langt ringere.
Hvad angår revisionen af del III, er jeg parat til at gøre mig selv til tekniker, ren eller ej, med henblik på den sidste fase af arbejdet. Jeg er helt enig med hr. Prodi i, at det er af afgørende betydning at udstrække omfanget af afstemningerne med kvalificeret flertal så langt, vi kan, hvis Rådet i fremtiden skal kunne træffe beslutninger.
Men hvad med del IV om revisionen og ikrafttrædelsesprocedurerne? Det Europæiske Råd sagde ikke noget som helst om dette. Blev det nævnt, og hvis det er tilfældet, hvad blev der så sagt? Er hr. Simitis ikke enig med mig i, at medmindre vi kan modificere de fremtidige revisionsprocedurer, vil vi for altid være fanget i en dobbelt fælde af enstemmighed og nationale ratifikationsprocedurer - ofte langvarige og problematiske? Det er da ønskeligt, at Unionen undgår at anbringe sig selv i en sådan spændetrøje.
Vi må finde en tilstrækkelig fleksibel form for modificeringen af forfatningstraktaten, hvis vi skal kunne bevæge os med de stadig skiftende omstændigheder, som vi vil stå over for i de kommende år.
Korakas (GUE/NGL).
Hr. formand, som vi forudsagde ved begyndelsen af det græske formandskab, er der desværre truffet beslutninger i løbet af det græske formandskabs seks måneder, som forstærker EU's antigræsrods-, reaktionære og aggressive karakter.
Højere pensionsalder, lavere pensioner, privatisering af sociale ydelser samt øget deltids- og vikarbeskæftigelse blev fremmet. I konkurrencens navn blev der godkendt generelle økonomiske retningslinjer for EU, hvis vigtigste træk er angrebet på arbejderne for at øge monopolernes profit.
Borgerne i EU's medlemsstater blev udleveret til USA bundet på hænder og fødder af de skammelige aftaler om retligt samarbejde. Det græske formandskab rettede ind efter USA i dets indgreb på Cuba, i forbindelse med påskuddet om Iraks masseødelæggelsesvåben, som viste sig at være ikke-eksisterende, og med hensyn til olie for at sikre USA's globale suverænitet.
Under det græske formandskab fandt EU til trods for protester fra EU-borgerne, som er uden fortilfælde, undskyldninger for og endte med at legalisere de engelsk-amerikanske troppers brutale angreb på og besættelse af Irak med veldokumenterede katastrofale følger for det irakiske folk. Heldigvis gør det irakiske folk modstand mod besættelsen. De hjertelige lykønskninger fra de herrer Bush og Powell, men også borgernes ramaskrig viser tydeligt, hvem det græske formandskab tjente. Under påskud af at knuse terrorismen fremmede man EU's øgede militarisering ved at gennemføre dannelsen af en europæisk hær til imperialistiske indgreb overalt i verden sammen med NATO og USA, ligesom man generelt styrkede de repressive mekanismer til beskyttelse af storkapitalens interesser i og uden for EU mod fjendtligt indstillede borgere. Idéen om at øge de militære udgifter, så vi kan være pålidelige partnere for de amerikanske imperialister, som vi siges at være forenet med i kraft af fælles værdier, nød også fremme.
Midtvejsrevisionen af den fælles landbrugspolitik blev godkendt. Den reducerer og adskiller støtten fra produktionen med katastrofale følger for små og mellemstore landbrug, kvaliteten og miljøet. Styrkelsen af Fort Europa blev fremmet gennem nye udvisninger af indvandrere og strengere asylregler.
Underskrivelsen af udvidelsen af EU markerer begyndelsen til nye afsavn for borgerne og legaliserer delingen af Cypern som følge af dets invasion og besættelse af kandidatlandet Tyrkiets hær.
Endelig blev der under det græske formandskab godkendt en forfejlet tekst, oprettelsen af et antidemokratisk konvent, som styrker EU's beskaffenhed som en Union, der er for monopoler og imod arbejderklassen, samt de stærkes magt og militariseringen af EU med henblik på at opnå en mere aktiv rolle inden for rammerne af den internationale imperialisme ved USA's side. Hr. Simitis og hans venner er stolte af alt dette. Vi er vrede, og vi udvider sammen med folket vores kamp mod denne politik. Vi skal hver især tjene vores sag.

MacCormick (Verts/ALE).
Hr. formand, som medlem af konventet har jeg noteret mig, at det meget tidligt blev almindeligt - i det mindste var der visse regeringer, som forsøgte at gøre det almindeligt - at hævde, at seksmåneders formandskaber for Rådet på skift fører til ineffektivitet, tab af fremdrift, tab af retning og, med dæmpet stemme, at hvis alt for mange små lande har formandskabet, vil det ikke virke.
Jeg vil oprigtigt komplimentere det græske formandskab for at have vist, at dette er helt forkert. Det har i de sidste fem år været sådan, at de små landes formandskaber har vist sig at være modeller for, hvordan systemet kan virke. Vi burde være stolte og glade over dette og komplimentere det græske formandskab for det.
I fredags blev det ved et møde i London bemærket i et dokument fra Europa-Parlamentets London-kontor, at konventet foreslog, at Rådet skulle have et stærkt, permanent formandskab. Enhver der mener det, burde se på teksten i udkastet. Rådets formandskab får ikke nogen konstitutionelle beføjelser. Rådet bliver nægtet enhver lovgivningsmæssig beføjelse. Rådet kan - og bør - have indflydelse, men den idé, at formandskabet skal være "stærkt", er en stor misforståelse. Eftersom det bliver et formandskab, der præsiderer over et møde af premierministre og statsoverhoveder, vil det ikke så meget være et spørgsmål om den første blandt ligemænd som om ligemænd blandt de første, i modsætning til formandskabet for Kommissionen i fremtiden, hvilket jeg er glad for.
Selv om vi med rette har hørt en vis uro over det dobbelte formandskab, bliver det måske ikke så slemt, som det lyder, ligesom Wagners musik.
I konventet havde jeg den ære som suppleant at repræsentere Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliance og i særdeleshed den underafdeling af Den Europæiske Fri Alliance, der repræsenterer Europas statsløse nationer - de små lande. Jeg glæder mig, som jeg sagde forleden, til at se flagene fra de nye lande, som kommer ind. Men ikke alle de små lande i Europa er endnu medlemsstater i Europa - og det er heller ikke hensigten, at de skal være det. Det er derfor af afgørende betydning, at vi spørger os selv, når vi overvejer en ny forfatning for Europa, om den fremtidige stilling for Catalonien (der kan sammenlignes i størrelse med Ungarn), Skotland (der kan sammenlignes i størrelse med Den Slovakiske Republik), og for Galicien og Wales (der kan sammenlignes i størrelse med Letland). Hvordan skal Unionen arbejde?
Hr. de Gaulle fornøjede sig med at udtrykke foragt for idéen om subsidiaritet. Hvis vi ikke erkender, at dette må blive et Europa med demokrati på mange niveauer, som tager subsidiaritet alvorligt og i en transitiv betydning tager det hele vejen gennem medlemsstaterne til alle Europas lande, så vil det ikke virke. Jeg håber, at det ikke bliver tilfældet.

Queiró (UEN).
Hr. formand, kære kolleger, Det Europæiske Råd i Thessaloniki blev domineret af fremlæggelsen af det udkast til forfatningstraktat, som konventet har udarbejdet. I dette perspektiv kan man sige, at den cyklus blev afsluttet, der begyndte på Rådet i Laeken. I Laeken besluttede stats- og regeringscheferne for mindre end to år siden at sammenkalde et konvent, der skulle drøfte de væsentligste problemer, som rejser sig i forbindelse med den fremtidige udvikling af EU.
Som vi alle ved, fik konventet også til opgave at udarbejde et slutdokument, der med Laeken-konklusionernes egne ord, som jeg her citerer, "enten kan omfatte forskellige valgmuligheder med angivelse af, hvilken støtte de har fået, eller anbefalinger, hvis der er opnået konsensus". Især takket være dets formands indsats valgte konventet en tredje vej, der bestod i at udarbejde et fuldstændigt udkast til en forfatningstraktat, en slags lukket strukturerende ramme for EU. Det er værd at notere sig, at konventets tekst hverken blev eller kunne blive udtryk for konsensus. Uden at gå i detaljer må vi erkende, at der var mange kontroverser, uenigheder og udeladelser, men også stor succes, hvilket alt sammen er mundet ud i en syntese, der nødvendigvis er ufuldendt, og som vil udfordre regeringernes evne til forlig og beslutning på den kommende regeringskonference. Rådet har derfor meget rigtigt taget imod konventets udkast som et udgangspunkt og ikke som et endepunkt. Et godt udgangspunkt ganske vist, men netop kun dét.
Jeg vil gerne, hr. formand, fremføre to bemærkninger til sidst. Den første for at konstatere, at hvis konventets løsning for fremtidens formandskab for Der Europæiske Råd bliver vedtaget, vil det græske formandskab blive uløseligt forbundet med begyndelsen til enden for den fremragende praksis, at formandskabets arbejde evalueres hvert halve år her i Europa-Parlamentet. Disse regelmæssigt tilbagevendende debatter om de store europæiske spørgsmål vil fatalt ophøre, uden at jeg kan se noget nyttigt eller fordelagtigt i dét, tværtimod. Det er nok min fejl, men det skal ikke forhindre mig i at give udtryk for et ønske, nemlig det ønske, at den opgørelse, som vi i dag foretager af det græske formandskabs arbejde, ikke bliver en afskedsopgørelse, en indledning til afskeden med en måde at udøve EU-formandskabet på, som vi finder afgørende for at sikre ligheden mellem medlemsstaterne. Sammenfattende - og med denne anden bemærkning slutter jeg - vil vi gerne lykønske den græske regering med de fremragende resultater, der er opnået under dens formandskab, men vi ser nødigt, at det skulle være sidste gang, vi lykønsker Grækenland under den fremgangsmåde, som hidtil har været anvendt.

Bernié (EDD).
 Hr. formand, under det seneste Europæiske Råd blev jeg endnu en gang slået af den afgrund, der er mellem statslederne og borgerne. Hvordan kan man bede sidstnævnte om at vise entusiasme for oprettelsen af en post som superudenrigsminister - som pludselig udnævnes til næstformand for Kommissionen - for udnævnelsen af en formand for Det Europæiske Råd eller for alle disse tekster, som helt går over deres forstand eller lyder hult?
Skal der gives flere kompetencer til Europa for flere medlemsstater? Godt, men hvilke budgetter skal betale? Skal der være flere afstemninger med kvalificeret flertal? Hvad skal de bruges til? Hr. Blair ser heri betingelsen for større liberalisering, på trods af at der på samme side af det politiske skakbræt er andre, der tænker, at det er betingelsen for skabelsen af det sociale Europa. Det kræver ikke noget stort geni at forstå, at der er nogle mennesker, der bliver skuffede.
Dette forslag til forfatning, som sigter mod at kvæle staterne, er efter min mening uforeneligt med det demokratiske udtryk. Jeg ønsker ikke, at vores stater fratages deres beslutningskraft og bliver regioner under Europa. Konventet havde ikke brug for folkets mandat hertil. Dette forslag til forfatning, som er udarbejdet af et ikke-repræsentativt konvent, har ingen juridisk værdi og endnu mindre merværdi for borgeren. Jeg håber, at den endelige tekst giver de nationale parlamenter mulighed for effektivt at kontrollere subsidiariteten for at undgå, at Europa har noget at skulle have sagt alle steder.
Det er under alle omstændigheder befolkningernes opgave at afgøre ved folkeafstemning, om de accepterer at forsvinde i et europæisk demokrati, som er skabt ud af ingenting, og derved stadig give broderparten til et almægtigt demokrati.
Berthu (NI).
Hr. formand, Det Europæiske Råd i Thessaloniki har i sine konklusioner erklæret, at konventets forslag til europæisk forfatning var et godt startgrundlag for den regeringskonference, som begynder i oktober. Dette udtryk er interessant, for det viser tydeligt, at selv om konventet har arbejdet meget for at rydde vejen, er der stadig lang vej tilbage, før vi når til en acceptabel tekst. Regeringskonferencen, som vil have mere end seks måneder foran sig før den 1. maj 2004, skal arbejde i tre retninger, og her henvender jeg mig lige så meget til det kommende italienske formandskab som til det græske formandskab.
Først og fremmest respekterer tekstforslaget ikke den nødvendige balance mellem på den ene side samarbejdsmekanismerne og på den anden side respekten for den nationale suverænitet, som er de to søjler i den oprindelige fællesskabsmetode. I virkeligheden skrider denne uafbalancerede tekst til fordel for et overvejende overnationalt system, en superstat, som vil afskære Europa endnu mere fra sine befolkninger.
Dernæst er det nødvendigt alvorligt at genoverveje det tredje afsnit, som konventet endnu ikke overhovedet har kigget på, og som det kun kan ændre med hensyn til tekniske aspekter før den 15. juli. Der er imidlertid nogle meget store principspørgsmål, som stadig trænger sig på. Det er f.eks. umuligt at lade afsnittet om landbrug stå uændret, eftersom det på ingen måde behandler vores aktuelle målsætninger, nemlig bevarelse af vores model, uafhængighed på fødevareområdet, fødevaresikkerhed og bevarelse af naturen, som alle er målsætninger, der kun kan nås gennem et multifunktionelt landbrug og regionale præferencer.
Endelig bliver det nødvendigt at omskrive præambelen, for den begår to centrale forglemmelser. For det første siger den, hvilket er utroligt, ikke et ord om nationerne, bortset fra en svag hentydning til nationalhistorien. Men nationen er ikke kun fortidens historier. Det er først og fremmest den vigtigste politiske virkelighed for vores medborgere og den mest effektive ramme for dagens demokrati. Dernæst siger præambelen heller ikke et ord om kristendommen, som nok kunne fortjene at blive nævnt i hvert fald på linje med humanismen, ikke blot i form af en historisk reference, men snarere som et bevis for et flertal af europæernes tro på Gud. Således afstår præambelen fra på to centrale punkter, nemlig nationen og kristendommen, at nævne, hvad der er selve essensen af Europa. Det er utilladeligt, hr. formand, for en tilsyneladende så formel tekst.
Trakatellis (PPE-DE).
Hr. formand, de positive bemærkninger fra salen om det græske formandskab ligesom de positive kommentarer tidligere om andre formandskaber er efter min mening det mest overbevisende argument for at fastholde systemet med skiftende formandskaber i spidsen for EU og naturligvis ikke til fordel for det, der bliver foreslået i den nye forfatningstraktat, som har klare ulemper.
Hr. rådsformand, vi er her for at give konstruktiv kritik af formandskabets arbejde, ærligt og i god tro, på basis af Deres beretning. Jeg vil primært kommentere de emner, hvor der ikke er sket fremskridt, ikke for at beklage mig, men fordi det er godt at huske de ting, som ikke blev gjort, så vi kan rette op på dem og komme videre med dem.
Jeg går ud fra, at der har været en forsinkelse i indvandringssektoren, for der står ikke et ord i konklusionerne fra Rådets topmøde om spørgsmålet om at etablere et europæisk korps af grænsevagter, hvorimod Kommissionen er helt overbevist om det og har offentliggjort det. Hvorfor denne stilstand ved et så akut problem? Ligeledes er spørgsmålet om økonomisk solidaritet og en ligelig fordeling af byrden i indvandringssektoren stort set forsvundet, selv om den var prioriteret i Deres program, idet der ikke er vedtaget særlige midler som foreslået af Kommissionen. Ligeledes må jeg sige, at det fælles europæiske asylsystem ikke blev gennemført og til sidst, at vi ikke har nogen tilbagetagelsesaftaler. Hvilke tilbagetagelsesaftaler er blevet indgået? Hvordan kan mellem 2.000 og 3.000 illegale indvandrere fra et land med relationer til EU, jeg taler naturligvis her om Tyrkiet, blive taget til fange, og tilbagesendelse ikke accepteres? Der er ansøgt om tilbagetagelse - hvis jeg husker rigtig for mere end 1.400 - og kun 14 er blevet accepteret. Hvor er Europas styrke og vilje vedrørende et så vigtigt emne, som ikke kun har økonomiske, men også, hvad der er vigtigere, humanitære konsekvenser? Jeg vil skynde mig at understrege, at bevogtning af EU's ydre grænser også kunne være en hjælp inden for den udenrigspolitiske og sikkerhedspolitiske sektor, hvor det går ud over EU, fordi dette netop udgør de udenrigspolitiske og forsvarsmæssige hjørnesten.
Vedrørende Lissabon-strategien er jeg stadig af den opfattelse, at der fortsat er politiske og økonomiske usikkerheder. Udsigten til bæredygtig udvikling i Europa synes at være et fjernt håb.
Med hensyn til reformen af den fælles landbrugspolitik tror jeg, De er klar over, at forhandlingen om midtvejsrevisionen ikke er fuldført, idet en række produkter ikke er medtaget i beslutningerne.
Endelig, hvad angår Europas fremtid, er jeg helt enig med kommissionsformand Prodi i, at forfatningstraktaten indeholder nogle meget vigtige og positive punkter, men den indeholder også visse elementer, som giver megen grund til bekymring. Jeg vil begynde med Deres ord om, at vi skal dele dette værdifællesskabs fremtid, og spørge, hvordan vi deler fremtiden. Opdelt i blokke af store og små lande, hvor de store lande får bedre mulighed for at påvirke beslutninger? Med dualitet? Dobbelte strukturer? Med andre ord noget, som enhver, der er ansat i den private eller offentlige sektor, ved vil føre til genvordigheder, forvirring og i sidste instans ineffektivitet? Eller ved at skære i hver medlemsstats ret til ligelig repræsentation af en kommissær i Kommissionen? Med sådanne forhold, hvordan beskyttes hensynet til landene og frem for alt borgerne? Og hvilket værdifællesskab? Fællesskabet, hvor det ikke er EU's fællesskabsmodel, men samarbejdet mellem regeringerne, der udbygges? Og endelig, hvilke værdier? Dem, vi ikke tør henvise udtrykkeligt til i forfatningstraktatens præambel, og som tilbyder borgerne - hvis støtte vi beder om - den politiske uddannelse og værdierne i et sidsteøjeblikskompromis?

Sakellariou (PSE).
Hr. formand, hr. formand for Kommissionen, hr. formand for Rådet, først og fremmest må jeg sige, at jeg ikke kan svare Dem på noget andet sprog, end det vi talte, da vi gik i skole sammen for 50 år siden.
For det første vil jeg gerne takke Dem og lykønske Dem med det meget vellykkede formandskab, som den græske regering har afsluttet. Som De har fået at vide gennem de ærede parlamentsmedlemmers indlæg - og indlæg, der ikke kommer fra den samme politiske familie, betyder mere - er der en generel opfattelse af, at det græske formandskab var meget vellykket.
Uanset dette ønsker jeg ikke at omtale de emner, der allerede er omtalt, men et andet emne. Det, De eufemistisk omtaler som den "irakiske krise", fandt sted under det græske formandskab. Jeg er af den opfattelse, at det græske formandskab reagerede bedst muligt på den splittelse, der opstod i EU i forbindelse hermed, ved at indkalde til Det Europæiske Råds ekstraordinære møde i Bruxelles den 17. februar 2003 og på resultatet af det pågældende møde. Det er ikke det græske formandskabs skyld, at nogle af deltagerne, før ugen var omme, ikke stod ved deres egne underskrifter.
Jeg fortsætter på tysk, som er sproget i det land, jeg repræsenterer her i Parlamentet, og jeg ved også, at De derfor ikke har brug for hovedtelefoner.

Van den Bos (ELDR).
De europæiske stats- og regeringschefer talte i Thessaloniki næsten uafbrudt om behovet for at tale med én stemme. Det er, hvad alle ønsker, bare stemmen er deres egen. Hvis de ikke gør op med den holdning, vil der ikke ske store ændringer trods konventet og trods hr. Solanas interessante dokument. Der er ikke meget at kritisere i forbindelse med hans analyse, men det er samtidig svagheden.
Beretningen taler om, hvad der forener os, men siger intet om, hvad der adskiller os, og det er i praksis netop problemet med 25 medlemsstater. I et udvidet EU ligger truslerne ikke kun uden for Europas grænser, men også inden for. Vi er enige med hr. Solana på det abstrakte plan, men gud forbyde, at det skulle blive mere konkret end som så. Jeg frygter først og fremmest en intern splittelse i forbindelse med holdningen til USA's rolle i verden og dermed, hvordan den store risiko for konflikter skal gribes an. Hr. Solana har ret, når han siger, at et effektivt EU kan få en betydelig effekt, som kan medvirke til en fair, sikker og multilateral verden. Vi skal udvikle vores egen sikkerhedspolitik, men det er desværre endnu ikke lykkedes for os. Krisen i Irak handlede ikke kun om Irak, men også om en ny magtfordeling i verden og i EU.
Efter murens fald er udenrigspolitikken i EU igen blevet nationaliseret. Stats- og regeringschefer, især i de store medlemsstater, forsøger at kompensere for tabet af national suverænitet og identitet på mange områder ved at profilere sig nationalt på det udenrigspolitiske område. Desværre bekræfter konventet den eksisterende praksis ved at fastholde reglen om konsensus. Selv stemmen fra en europæisk superminister for udenrigspolitik kan først høres, når kakofonien fra hans nationale kolleger er forstummet.

Papayannakis (GUE/NGL).
Hr. formand for Rådet, i Thessaloniki gjorde De for det første fremskridt, hvad angår landene i det vestlige Balkan og deres udsigter til at komme med i EU. Det er udmærket. Men det lykkedes Dem ikke at fastlægge en tidsplan. Jeg nærer stor frygt for, at vi ikke kan foregribe de nye konflikter, der er på vej.
For det andet er invasionen af Irak blevet efterfulgt af militær besættelse med det, der logisk følger en militær besættelse, mænd i elefanthuer, politiagenter osv. Besættelsesmagten er, som vi hørte i går, ved at bygge et nyt Guantanamo. Politisk set, hvad siger vi så til disse herrer, som vi sommetider kalder allierede, og hvor nogle også er medlemmer af EU? Jeg forstår det ikke. Jeg tror ikke, at vi løser problemerne ved politisk at pacificere allierede.
For det tredje har De underskrevet en aftale med USA. Parlamentet anklagede Dem med den begrundelse, at det var en krænkelse af demokratiet. Den artikel, som De valgte, udelukker parlamenterne, men den anfører, at medlemsstaterne kan udtrykke deres modvilje, hvis deres interne forretningsorden kræver det. Vil Grækenland gøre det?
For det fjerde og til sidst skete der virkelig fremskridt med forfatningstraktaten, men med uigennemsigtige og efter min mening meget farlige procedurer, som endog kan ændre essensen af alt, hvad konventet har gjort. Spørgsmålet er, hvordan vi sikrer politiseringen af den europæiske enhed og det begrænsede samarbejde, som kan være et incitament for dem, der virkelig ønsker at gøre noget som modvægt til de amerikanske bestræbelser på at reducere alt til laveste fællesnævner. Vil Grækenland afholde en folkeafstemning som led i disse bestræbelser på politisering?
Jeg nævner ikke dette for at forklejne alle de positive tilkendegivelser, men for at minde Dem om, at den politiske virksomhed fortsætter, og at meget alvorlige spørgsmål venter, herunder det fortsatte politiske liv i Europa.

Lambert (Verts/ALE).
Hr. formand, jeg vil gerne tale om et af bilagene til erklæringen fra Rådet, i særdeleshed det om ikkespredning af masseødelæggelsesvåben. Det bør man glæde sig over, og jeg ved, at vi vil vende tilbage til dette mange gange i fremtiden. Vi glæder os i særdeleshed over udtalelsen i punkt 2: "Spredning af masseødelæggelsesvåben og missiler er til fare for vore staters og vore befolkningers sikkerhed og for vore interesser i hele verden". Men jeg beklager, at en imødegåelse af denne udfordring kun tages op inden for rammerne af EU's aktioner udadtil. Vi må håbe på, at bestræbelserne med hensyn til ikkespredning vil gælde for alle stater, der allerede har atomvåben og andre masseødelæggelsesvåben, og for dem, der kan udvikle denne evne, og ikke bare for stater, der opfattes som uvenlige, i modsætning til dem, vores udenrigspolitik støtter.
For at gå over til andre spørgsmål, glæder min gruppe sig bestemt over de bestræbelser, det græske formandskab har gjort sig vedrørende spørgsmålet om arbejde for vikarbureauer, der i øjeblikket er blokeret ved flere politiske julelege fra visse medlemsstaters side. Det er klart, at vi har brug for yderligere fremskridt vedrørende arbejdstageres rettigheder og gennemførelsen af de eksisterende rettigheder, f.eks. når det gælder massefyringer som hos Schiesser-Palco i Athen og spørgsmålet om omskoling og social beskyttelse, der følger heraf. 
Rådet må virkelig begynde at sætte spørgsmålstegn ved, om Lissabon virker så godt, som folk tror, det gør, når det gælder tilvejebringelse af arbejdspladser af høj kvalitet og den sociale samhørighed, man søgte at opnå i Lissabon. På et af disse områder må vi se på forholdet mellem det og WTO-aftalerne og de forslag, vi i øjeblikket følger, og se, om vi kan sikre sociale og miljømæssige rettigheder inden for EU og opmuntre og støtte en sådan udvikling i fattigere lande under den nuværende ordning. 
Endelig vil jeg gerne vende tilbage til spørgsmålet om skatteunddragelse, som premierministeren nævnte, og udtrykke håb om, at kommende formandskaber - jeg tror ikke, der er meget håb for det næste - vil se på spørgsmålet om skatteunddragelse inden for EU og ud over EU's grænser, for i øjeblikket mister vi formuer fra vores offentlige budgetter på grund af manglende skatteindbetalinger fra virksomheder.

Borghezio (NI).
Hr. formand, konklusionerne fra topmødet i Thessaloniki med hensyn til indvandring repræsenterer en opmuntrende milepæl, for så vidt som der er truffet vigtige beslutninger, hvad angår forvaltningen af de ydre grænser og politikken vedrørende tilbagesendelsen af illegale indvandrere, ikke mindst når det gælder EU's økonomiske tilsagn. Med hensyn til dette yderst alvorlige spørgsmål lider de europæiske institutioner så at sige fortsat under en endemisk modvilje til uden tøven at tage fat på truslen fra kriminelle mafiaorganisationer, der organiserer foragtelig menneskehandel, som ofte er årsag til tragedier, som dem der vises på fjernsynsskærmene hjemme hos alle europæiske borgere rundt om i verden, hvor der males et billede, som ganske givet også bringer de europæiske institutioner i vanry.
Der er stadig en række spørgsmål om dette emne, som der ikke klart blev taget stilling til ved topmødet i Thessaloniki. Europa har ikke taget fat på forbindelsen mellem illegal indvandring og terrorisme, og alligevel identificeres al-Qaeda-medlemmer dagligt i de illegale indvandringsghettoer. For nylig blev der i mit land afsløret et kriminelt netværk, hvis medlemmer endog har forbindelse til modtagelsescentrene. Hvad nu hvis disse i stedet for udelukkende at hjælpe med til kriminel handel med illegale indvandrere havde været medlemmer af islamiske terrororganisationer? Hvorfor er der endvidere ikke fastlagt hensigtsmæssige sundhedsbeskyttelsesforanstaltninger, ikke mindst af hensyn til indvandrerne, i betragtning af den yderst ustabile situation, der hersker i de lande og områder, som de illegale indvandrere kommer fra? Tænk på forholdene i Algeriet med hensyn til pest.
Har Europa endvidere overvejet, eller har man til hensigt at overveje behovet for at beskytte, ikke mindst ud fra det synspunkt at beskytte EU og dets naturrigdomme, f.eks. øerne omkring og kystområderne i det sydlige Italien, hvor illegale indvandrere forlader menneskehandlernes skibe? Øen Lampedusa med dens ekstraordinært smukke landskaber - en af de sidste striber europæisk land inden Afrika - og Costa Domiziana er dele af vores europæiske arv, som er unikke på grund af deres smukke landskab. Hvor meget længere skal de fortsat være omdannet til modtagelseslejre for det store antal illegale indvandrere? I den henseende bør forslaget fra Det Forenede Kongerige om at placere modtagelsescentre uden for Europas grænser hilses velkommen.

Brok (PPE-DE).
Hr. formand, hr. formand for Kommissionen, hr. formand for Rådet, jeg tror altid, det græske rådsformandskab vil være forbundet med billedet for foden af Akropolis, hvor Europa blev genforenet. Det vil vi også altid forbinde med en følelse af taknemmelighed.
Men vi vil også se, at Europa led et stort nederlag under dette formandskab, ikke at det græske formandskab skal bære ansvaret for det, det skal vi alle sammen, nemlig den manglende evne hos os europæere til at have en fælles opfattelse i et spørgsmål om krig og fred. Det har vi lært af, og det har ansporet konventet til at nå endnu længere inden for udenrigs-, sikkerheds- og forsvarspolitikken, end vi oprindeligt troede var muligt. Det gælder også for diskussionerne om et strategisk koncept for EU, som fandt sted i Thessaloniki, og som fortsætter, så vi fremover også indholdsmæssigt kan være bedre forberedt på at foretage en afvejning af interesser og i fællesskab bruge en sådan afvejning af interesser til at føre en mere operationel politik.
Vi må konstatere, at det, som blev opnået i konventet, er behæftet med nogle fejl. I sidste øjeblik er man veget tilbage, og man vil åbenbart heller ikke bruge de sidste 14 dage af konventet til at forsøge at opnå en åbning hen imod flere flertalsafgørelser i udenrigspolitiske spørgsmål. Den situation, at et land i fremtiden kan blokere for 25 lande i udenrigspolitikken, og der ikke er nogen udvej ud af det, er en bitter erfaring, og en chance risikerer at gå tabt. Hr. formand, jeg vil endnu en gang bede Dem definere, hvad det er, man i erklæringen fra Thessaloniki betegner som teknisk relevant med hensyn til del III for at komme videre med hensyn til flertalsafgørelser - særligt i forbindelse med udenrigspolitikken, men også på andre områder - så det ikke bliver brugt som alibi for, at man til sidst ikke kan diskutere noget som helst.
Det, som regeringsrepræsentanterne foreslår i konventet, ser i det mindste ikke ud til at være teknisk, når jeg ser på det forslag, som den tyske udenrigsminister har stillet for den tyske regering i forbindelse med en udenrigstjeneste. Hvis man via en fodnote i del III, der deklarerer det som teknisk, opretter en særskilt udenrigstjeneste, som tager sit personale fra Kommissionen eller fra Rådet og tilkalder nationale embedsmænd under udenrigsministerens eksklusive kompetence, så er det en dramatisk ændring af ligevægten mellem institutionerne og en dramatisk svækkelse af Kommissionen og dermed i sidste ende også af Parlamentet.
Det er ikke acceptabelt, at vi nu skaber nye bureaukratier for den vigtige post, som udenrigsministerens er. Vi har denne dobbelte kasket for at føre ting sammen og ikke for at skabe noget tredje, som vil gøre det endnu vanskeligere i fremtiden, og som er mindre kontrollabelt. Vi har ikke brug for nye kongeriger, vi skal integrere tingene, og jeg håber, at man med Deres hjælp vil forsøge at får styr på det. Jeg vil derfor indtrængende bede Dem om at bistå os i denne sag, ligesom jeg endnu en gang beder om definitionen på "teknisk", så vi kan nå noget i denne og næste uge i konventet, og i denne forbindelse også sige, hvorfor del IV ikke kan røres. Konventet har hidtil endnu ikke drøftet del III og IV. Det bør konventet have ret til at gøre, og det må ikke hindres heri af regeringerne.
Terrón i Cusí (PSE).
Hr. formand, jeg vil gerne tale om Thessaloniki-dagsordenen for asyl- og indvandringsområdet. Sammenlignet med konklusionerne fra Sevilla finder jeg den meget interessant, selv om jeg efter at have hørt hr. Borghezio spørger mig selv, om jeg har forstået det rigtigt. Jeg mener nemlig, at Rådet igen har fået en mere global og afbalanceret tilgang til indvandringen og har skruet ned for volumenknappen i erklæringerne, men med større klarhed og med øget intensitet i de vedtagne foranstaltninger. Jeg er særlig positiv over for beslutningen om at styrke grænsekontrollen ved at oprette en operativ struktur på fællesskabsplan.
Grænsekontrollen er nødvendig, hr. formand, men den er kun en del af indvandringspolitikken, og den har sine begrænsninger. Det gælder både med hensyn til sikkerheden, for de kriminelle plejer jo ikke at vise pas eller krydse grænserne de steder, der er beregnet til det, og med hensyn til styringen af migrationsstrømmene, for de fleste af de indvandrere, der i dag ulovligt befinder sig i Europa, har engang lovligt krydset grænserne, som studerende, med en første arbejdstilladelse eller som turister, men de har engang krydset grænsen lovligt.
Det er virkelig en dramatisk situation, der udspiller sig langs de maritime grænser, og vi forholder os meget negativt til det på grund af den dobbelte spænding, vi udsættes for: dels frygten for et fænomen, der synes ude af kontrol, dels den ubeskrivelige medfølelse, som alle må føle, når de, der når vores kyster, undertiden gør det som lig. Antallet er dog begrænset sammenlignet med indvandringen som helhed.
Der er brug for Tampere-delen, hvis gennemførelse ikke fordrer penge, men politisk mod. Der er også brug for en fælles lovgivning om lovlig indrejse og harmoniserede asylregler. Ligeledes er tilbagevendelsesaftalerne også kun en del af forholdet til tredjelandene. Vi har brug for noget fantasi, således at denne bevægelighed i en verden som vores, hvor alle kan bevæge sig overalt, kan komme ind i en god cirkel, der for tredjelandene, for vores naboer og for os selv kunne skabe noget velstand. Vi har brug for den fantasi.
Som afslutning, hr. formand, vil jeg også gerne takke Dem for som den første at have accepteret, at der må være en europæisk indvandringspolitik, og for rigtigt at have formuleret dens mål og påpeget, at den skal gennemføres i samarbejde med de lokale og regionale myndigheder og de sociale aktører. Vi har meget på spil i denne sag. Vores staters sammenhængskraft står på spil. Jeg håber blot - og lykønsker Dem med Deres formandskab - at Deres efterfølgere vil behandle denne sag med den samme alvor, som De har gjort.
Ludford (ELDR).
Hr. formand, også jeg påskønner i høj grad, at det græske formandskab har indtaget en oplyst holdning til at lette legal indvandring og integration, og ikke blot har bekæmpet illegal indvandring. Ved en vigtig konference afholdt af formandskabet om dette tema i Athen og ved at sikre enighed om direktiverne om familiesammenføring og langtidsophold har De gjort en del for igen at bringe EU's dagsorden i balance, efter at den indtil nu i alt for høj grad har været fokuseret på kontrol og afvisning.
EU's rolle vedrørende tilbud om beskyttelse af flygtninge har været under angreb fra visse regeringer, i særdeleshed i Det Forenede Kongerige. Jeg er glad for, at man i Thessaloniki afviste den tåbelige idé, at alle, der søgte asyl i EU, skulle drives tilbage i retning af den tredje verden og EU's randstater. Udsigten til kæmpemæssige interneringslejre, der fremkaldte mindet om koncentrationslejrene, var med rette et skridt for langt for nogle medlemsstater. Vi må få orden på vores asylsystemer med et fælles EU-system, som ikke flytter ansvaret, men deler det. Det ville gøre en ende på den skadelige rotation, hvorved først ét land og så et andet oplever, at tallene topper.
Vi kan kun få et reelt partnerskab med tredjelande vedrørende indvandring, hvis vi tilbyder deres borgere tilstrækkelige alternative muligheder, særligt inden for landbruget. Den fælles landbrugspolitik med dens eksportsubsidier og importbeskyttelse er en grov barriere for retfærdig handel. Der er sket visse fremskridt i retning af reform, men ikke nok.
Min kollega, hr. Watson, har med rette beklaget formen og indholdet af det juridiske samarbejde mellem EU og USA og udleveringsaftalerne. Jeg er enig med ham. Men jeg glæder mig over, at der fra topmødet lød en trompetfanfare med stærk støtte til Den Internationale Straffedomstol. EU må stå fast over for USA's skandaløse forsøg på at underminere domstolen ved hjælp af intimidering.
Endelig fandt underskrivelsesceremonien for tiltrædelsen sted ved foden af Akropolis, hvor det nye Parthenon-museum også ligger. Jeg repræsenterer London, hvor British Museum ligger, men jeg ser ikke så strengt på spørgsmålet om Parthenon-frisen som dets direktør, og jeg håber, at man kan nå en ordning om overførsel før Olympiaden næste år, selv om det kun er i form af et lån.
Caudron (GUE/NGL).
Hr. formand, kære kolleger, jeg vil her til morgen først og fremmest endnu en gang takke det græske formandskab for det gode samarbejde og lykønske det med dets arbejde i løbet af et yderst givende og vanskeligt halvår. Jeg vil også efter mødet i Thessaloniki give udtryk for min store forbavselse over den afgrund, som har åbnet sig mellem den entusiastiske mediemodtagelse af Valéry Giscard d'Estaings suveræne forslag og de utallige kritiske røster, som har lydt i kulisserne eller rundt omkring i hovedstæderne, fra mange medlemsstater.
Endelig vil jeg endnu en gang sige, at Europa uden en klart defineret social dimension, uden egentlige retningslinjer for europæisk territorialudvikling, uden betydelige offentlige europæiske tjenester, uden fordelene ved et reelt europæisk statsborgerskab, som respekterer en nødvendig pluralisme og den reelle mangfoldighed i vores historie, kultur og traditioner, ja, uden alt dette dømmer sig selv til at skabe en desillusion, som på sigt uden tvivl er dødelig for selve dets eksistens. Regeringskonferencen skal altså forbedre konventets forslag på disse punkter, før det, der kaldes den nye Rom-traktat, reelt åbner døren for et europæisk Europa, et socialt Europa og et borgernes Europa.
Oostlander (PPE-DE).
Hr. formand, rådsformanden har drøftet forskellige aspekter i forbindelse med EU's udvidelsesproces, og disse aspekter blev også drøftet i Thessaloniki. Herfra har man fået indtryk af, at processen i øjeblikket går hånd i hånd med mindre strenge kriterier. Tidligere har vi bestemt ikke ønsket at anføre datoer for begyndelsen af forhandlingerne, afslutningen af forhandlingerne eller tiltrædelsen af EU. Nu foreslås der helt spontant datoer, som i sig selv også fortolkes på alle mulige måder. Hvad angår Rumænien og Bulgarien, gik vores beslutning ud på at anføre indledningsvis, at vi sætter pris på, at disse lande selv har fastsat en dato, nemlig 2004. Vi har ikke givet vores mening tilkende, men vi hører oftere og oftere, at vi forventer, at forhandlingerne kan være afsluttet ved udgangen af 2004. Man kan ikke undgå at tænke på, om betingelserne også er fastsat for gennemførelsen af, hvad der skal fastlægges efter loven.
Vil Rumænien f.eks. fungere normalt, når vi når frem til 2007, eller vil det stadig være tynget af korruption og politiske magtkampe, hvor der ses stort på hensynet til den almindelige befolkning? Vi har aldrig forestillet os, at det, vi kaldte de to omgange, ville følge så hurtigt efter hinanden. Vi er derfor overrasket over datoerne 2004-2007 for Rumænien og Bulgarien. Det vestlige Balkan og Kosovo omtales i samme åndedrag. Jeg vil gerne bemærke i den forbindelse, og det skal gøres fuldstændigt klart for myndighederne i Kosovo, at ingen her ønsker en etnisk baseret medlemsstat. Kunne det måske være et tilfælde af malplaceret skyldfølelse over for de kandidatlande, der ikke kommer med? Denne følelse er ikke til stede blandt EU's borgere. Folk er blevet mere kritiske, vigtigheden af et velfungerende Europa er blevet større. De nye ansøgerlandes økonomiske og politiske problemer er også vokset, og samtidig ser det ud til, at Rådet og Kommissionen er blevet mildere stemt.
Som rådsformanden nævnte, er der den største potentielle udvidelse, nemlig Tyrkiets tiltrædelse. Desværre er der også blevet fastsat en dato for begyndelsen af forhandlingerne, hvorimod der endnu ikke er fastlagt betingelser herfor. Ifølge Tyrkiets fortolkning er dette en ubetinget dato.
Det er uheldigt, hvis Rådet og Kommissionen er modtagelige for Tyrkiets kritik af, at de ikke reagerer tilstrækkelig hurtigt, at Tyrkiet bestemt har ventet tilstrækkeligt længe, mens det er os, der har ventet på, at der sker ændringer i Tyrkiet. Heldigvis omtalte formanden for Rådet mindretallene, religiøs frihed og militærets position. Kommissionen har på sin side lovet en undersøgelse af militærets rolle. Det anser jeg for yderst vigtigt, forudsat at den ikke udelukkende ser på, i hvilket omfang den nuværende situation bedst muligt kan fastholdes ved begyndelsen af forhandlingerne om andre afsnit. Det forekommer mig, at der her er foretaget en prioritering, som vi skal behandle med størst mulig forsigtighed. Vi skal også behandle de ændringer i Tyrkiet, som vi har krævet, med behørig forsigtighed. De kan ganske simpelt ikke udføres i løbet af nogle få år uden at medføre væsentlig skade. Vi bør ikke lade os lede af en frygt for at støde Tyrkiet fra os i dette spørgsmål. Når alt kommer til alt, er indførelsen af kvasiiranske forhold sandsynligvis det sidste, militæret vil tillade. Det kræver udholdenhed og forsigtighed. Især vil løsningen af problemet med Cypern være et af kriterierne for Tyrkiets tiltrædelse, fordi det er her, militærets rolle føles mest intenst. Balladur-initiativet vedrørende grænser og gode naboforhold er rent faktisk grundlaget for de politiske betingelser fra København. Det vil være naivt at tro, at ingen lande ville gøre brug af vetoretten, hvis Cypern ikke genforenes.

Corbett (PSE).
Hr. formand, også jeg vil gerne komplimentere det græske formandskab for Rådet for det, det har udrettet på sine seks måneder i en vanskelig situation: for Irak - som vi har hørt - og også for særlige sager, såsom vedtægten for europæiske politiske partier, hvor der er gjort meget hårdt arbejde. Ministrene vil vide, at jeg ikke kun siger dette af høflighed, for jeg har også givet udtryk for venlig kritik af visse aspekter af det græske juridiske system. Det gjorde jeg f.eks., da en af mine vælgere - hr. David Wilson - som nu er i gang med en appel ved de græske domstole, blev arresteret og, inden der var gået 24 timer, idømt 12 års fængsel, efter at nogle blinde passagerer, der var asylsøgere, blev fundet gemt bag i hans lastbil, uden at han kendte til dem. Så De ved, at min ros er ægte, fordi jeg undertiden ikke tøver med at kritisere.
Det afgørende problem i den græske formandsperiode er forfatningen. I det lange løb vil det være det mest betydningsfulde. Jeg komplimenterer formandskabet for at have fået ordlyden godkendt i Thessaloniki - at forfatningen bliver basis for forhandlingen om en ny traktat ved regeringskonferencen.
Konventet har ikke helt afsluttet sit arbejde. I det mindste må del III underkastes en teknisk revision. Det drejer sig om sådanne tekniske detaljer som, hvordan der skal stemmes i Rådet, om der skal anvendes kvalificeret flertal eller enstemmighed. Det viser, at tekniske detaljer undertiden også kan være af største politiske betydning. Det er vigtigt, at der sker fremskridt her. Men når vi har det endelige resultat fra konventet, så kommer slaget til at dreje sig om at få det intakt gennem regeringskonferencen. Den må ikke trævle dokumentet op, må ikke splitte det ad. Så snart vi begynder at flytte en lille del af forfatningen, vil der være andre, der ønsker at fjerne en anden del af den, og så kunne det hele falde fra hinanden. Tværtimod må vi alle stå sammen om at sige, at dette skal være det grundlag, som vi går videre fra. Hvis der skal ske ændringer, må det kun være små ændringer af detaljer og tekniske ændringer af forfatningen.
Jeg glæder mig over henvisningen i konklusionerne fra Thessaloniki til Parlamentets deltagelse i regeringskonferencen. Detaljerne skal stadig formuleres, men vi har nu et acquis fra Amsterdam- og Nice-forhandlingerne om, at Parlamentet via sin formand deltager i møder på ministerniveau og via to repræsentanter i de arbejdsgrupper, som fører forhandlingerne. Det bør i det mindste være det grundlag, ud fra hvilket Parlamentet deltager i denne regeringskonference. 
Alavanos (GUE/NGL).
Hr. formand, jeg ønsker også, at den græske premierminister vil komme tilbage til Parlamentet om nogle få år i forbindelse med det skiftende formandskab, som er en nyttig institution, og jeg vil takke hr. Yiannitsis for det gode samarbejde, vi har haft, og i den korte tid, jeg har til rådighed, ønsker jeg, at rådsformanden og den græske premierminister vil løse - ikke i de sidste timer af formandskabet - men i løbet af de næste dage, et vigtigt problem, der også er henvist til i det brev, som 90 parlamentsmedlemmer har sendt til ham, med andre ord anvendelsen af direktiv 70/1999 om personer med tidsbegrænset ansættelse.
I betragtning af Kommissionens og Parlamentets synspunkter samt de græske domstoles afgørelser vil jeg gerne, at den græske regering foregår med et godt eksempel inden for denne basissektor, som handler om titusindvis af arbejdstagere, og hvor tidsbegrænsede ansættelseskontrakter misbruges. Der findes stadig personer, som underskriver ensidige tidsbegrænsede ansættelseskontrakter i 15 år. Jeg håber, at premierministeren vil se positivt på dette, og jeg vil gerne bede ham, hvis han kan, udtrykke sin holdning til emnet i hans næste tale.

Nassauer (PPE-DE).
Hr. formand, mine damer og herrer, disse seks måneder med græsk rådsformandskab hører uden tvivl til de mest dramatiske i EU's nyere historie, og jeg tror, man må give det græske formandskab den kompliment, at det har opfyldt sin opgave med stor finfølelse, konsekvens og energi.
Der er tre store emner, som dominerer denne tid og denne debat. Det er udvidelsen, Irak-krigen, og hvad den har betydet for Europa og også vil betyde fremover, samt konventet. Udvidelsen - vores generations store historiske projekt - er sat på et succesrigt spor. For os har udvidelsen allerede fået ansigt takket være de kolleger, som allerede arbejder her som observatører. Jeg vil i den forbindelse nævne, at vi i Tyskland med stor opmærksomhed har noteret, at f.eks. den tjekkiske regering efter Parlamentets beslutning om udvidelsen har afgivet en erklæring om uretmæssig fordrivelse - en erklæring, som går i den rigtige retning og som giver håb om, at forsoningsprocessen også her kan nå en positiv afslutning.
Irak-krigen gjorde grænserne for Europa tydelige og viste, hvor vi har behov for endnu mere fællesskab, nemlig i første linje inden for udenrigs- og sikkerhedspolitikken. Her har Europa indtil videre ikke spillet nogen rolle eller højst en beskæmmende rolle. Det er da påfaldende, at på de områder, hvor Europa benytter fællesskabsmetoden, som i det indre marked, agerer vi på højde med f.eks. USA, men på de områder, hvor vi handler mellemstatsligt, spiller vi ingen rolle. Det må ændres i fremtiden, og det skal konventet bidrage til. Jeg håber, at det vil lykkes inden den 10. juli i år.

Lage (PSE).
Hr. formand, ærede medlemmer, hr. premierminister, Grækenland svigtede ikke sit møde med historien. Forfatningsudkastet, hvis udarbejdelse det så kløgtigt har fulgt op, er således et afgørende bidrag til Europas historie. Efter en periode med nationale forfatningssystemer går vi nu ind i en periode med et europæisk forfatningssystem. Trods skeptikernes kritik af det europæiske forfatningssystem, der jo ikke træder i stedet for de nationale forfatninger, er det en kendsgerning, at det udgør et brud og er en særdeles kreativ nydannelse af den europæiske tanke.
Grækenland har også forstået at fastholde den klassiske humanismes arv, som den kom til udtryk i Gorgias' ord om, at "mennesket er altings mål". Det har ligeledes evnet at holde stand over for dem, der vil lave indvandringspolitikken om til en slags undertrykkelse af indvandrerne, der søger til Europa for at finde arbejde, velstand og fred, og det har stået imod ved at foreslå en korrekt asyl- og indvandringspolitik.
Over for stormen over Irak, krigen i Irak, har Grækenland også formået at holde hovedet koldt og klart, ligesom det også har vist en vej, nemlig en selvstændig europæisk sikkerhedspolitik, en europæisk forsvarsidentitet, men stadig inden for Den Atlantiske Alliances rammer. Grækenland, der opfandt den demokratiske bystat i det klassiske Athen - det bør vi ikke glemme - har nu bidraget afgørende til at udvikle og styrke en ny form for demokrati, som er karakteristisk for den europæiske tanke: et EU, der omfatter hele kontinentet. Grækenland har bidraget til denne udvidelse ved at fremlægge forslag om en fremtidig, langsigtet integration af det vestlige Balkan i EU. Endvidere har Grækenland - og særlig premierminister Kostas Simitis - evnet at opbløde sit konfliktfyldte forhold til Tyrkiet, at komme ud over den historiske strid og demonstrere, at de to lande ikke konstant behøver at vogte på hinanden. Det har formået at åbne sig over for Tyrkiet, dette store land, der altid på godt og ondt har været til stede på Europas politiske scene.
Blot et enkelt forbehold: den fælles landbrugspolitik, der stadig rummer alvorlige urimeligheder, hvad angår fordelingen af midler mellem landmænd og lande. Det græske formandskab har formået at forene de platoniske idéers verden med den aristoteliske realisme. Den politiske kunst i Grækenland kan ikke skilles fra filosofien, ligesom den politiske kunst i Europa heller ikke kan skilles fra filosofien, men altid vil være udsat for de fristelser, som religiøs fundamentalisme og undertrykkende ideologier rummer. Den europæiske tanke er nu den græske tanke, og den græske tanke er den europæiske tanke. Jeg håber, at det kommende permanente formandskab for EU, som jeg i modsætning til så mange andre går ind for, hele tiden vil være som det græske formandskab, og at dette bliver et pejlemærke for Det Europæiske Råds permanente formandskab i fremtiden.
Maij-Weggen (PPE-DE).
Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, jeg vil gerne tilslutte mig de positive ord om det græske formandskab. Jeg vil straks tilføje, at det er endnu et eksempel på, hvordan små lande ofte er bedre formænd end store, og at vi ikke bør være så hurtige til at prioritere de store lande.
Grækenland er et godt eksempel. De har behandlet en række meget tunge emner, og afslutningen på tiltrædelsesprocedurerne på Akropolis den 16. juni var fantastisk flot, også for dem, der kun kunne følge handlingen på tv. Jeg tror ikke, vi kunne have forestillet os et smukkere sted og et smukkere billede. Det var naturligvis et sammentræf, at disse tiltrædelsesprocedurer blev afsluttet under det græske formandskab, men et heldigt sammentræf.
Konventets arbejde er også blevet ledet på en meget positiv måde. Grækenland holdt sig i baggrunden og gav konventet handlefrihed. Jeg var - og er stadig - selv medlem af konventet, og jeg kan bekræfte, at det resultat, som nu ligger foran os, hovedsagelig kan tilskrives den måde, hvorpå medlemmerne af de nationale parlamenter og Europa-Parlamentet har forenet deres kræfter. De har samarbejdet meget mere effektivt end visse regeringsrepræsentanter.
Der er derfor risiko for, at regeringerne vil stikke en kæp i hjulet. En utrolig masse er opnået: Der er defineret værdier og standarder, chartret er vedtaget, søjlerne er forsvundet, flere beslutninger vil blive truffet med kvalificeret flertal, demokratiseringen er nået et godt stykke videre, den parlamentariske kontrol er øget, gennemsigtigheden er øget, og den institutionelle struktur er forbedret. Den eneste streg i regningen er, at vi nu alligevel får en præsident, noget, som mange faktisk ikke ønskede.
Enstemmighed i udenrigspolitikken er efter min mening en stor ulempe, og det burde ikke være blevet vedtaget. Under Irak-krisen så vi, hvad der sker med Europa, hvis alt skal besluttes med enstemmighed. Hvis noget skal ændres, er dette således et oplagt punkt.
Jeg er også enig med hr. Prodi i, at det er mærkeligt, at halvdelen af kommissærerne har stemmeret, og den anden halvdel ikke har - det er lidt upassende. Vi bør dog ændre så lidt som muligt i dette forslag og forsøge at føre det gennem processen, så godt vi kan. Hvis dette lykkes os i de kommende seks måneder under det italienske formandskab, vil Europa have taget endnu et stort skridt, og vi vil have en strålende fremtid foran os med de 25 lande. Det har De bidraget til.

Tsatsos (PSE).
Hr. formand, da den franske præsident Chirac kaldte det græske formandskab fremragende, gav han ikke en diplomatisk, men en historisk tale. Jeg vil blot omtale tre af det græske formandskabs mange og nyttige succeser, der retfærdiggør præsident Chiracs ord og tillader - især i dag - min nationale beskedenhed at vige for min tilfredshed som europæer.
For det første var det så uheldigt for Grækenland, men heldigt for Europa, at det græske formandskab faldt sammen med den store moralske - uden tvivl moralske - krise, som EU gennemgik i de europæiske borgeres bevidsthed på grund af visse medlemmers holdning til den ulovlige krig mod Irak. En sådan situation kunne have medført, at EU gik i opløsning. Det lykkedes ikke alene det græske formandskab at hindre, at EU gik i opløsning, men også på EU's vegne at give et samtykke, der kan modstå fremtidige historikeres kritik. Naturligvis forestår der et arbejde med at genskabe den moralske troværdighed for Europa som helhed.
Den anden store historiske begivenhed under det græske formandskab var den positive beslutning om forfatningstraktaten, som konventet forelagde Det Europæiske Råd i Halkidiki gennem sin formand. Den forelagte tekst er udtryk for et historisk fremskridt, den knytter de europæiske institutioner nærmere hinanden, den beskytter i højere grad end nogensinde socialstaten med fokus på begrebet fuld beskæftigelse, for hvilket Georgos Katiforis fortjener en særlig tak. Den har dog også alvorlige mangler, hvoraf nogle allerede er påpeget af de forrige talere. Europa-Parlamentet belyser i den rapport, som jeg har æren af at have udarbejdet sammen med formand Gil-Robles, disse svagheder i traktaten.
Det græske formandskab respekterede konventet som institution og dets resultater, og konventet er dermed - og det er vigtigt - et af det europæiske demokratis største politiske fremskridt.
Endelig vil jeg nævne den ligeledes historiske kendsgerning, at der efter syv år, hvor det var umuligt at træffe en beslutning, blev opnået enighed med Europa-Parlamentet, så lovgivningen om de politiske partier og deres finansiering endelig kunne træde i kraft. Det er yderst vigtigt, når det drejer sig om at underbygge de demokratiske institutioner i EU.

Stenzel (PPE-DE).
Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, kære kolleger, når man lader det græske formandskab passere revy, så kan man med fuld ret sige, at det er svært at se, hvordan en fast rådsformand skulle kunne have gjort det bedre. Efter dette formandskab må man nok forklare offentligheden, hvori den europæiske merværdi i at opfinde en ny funktion som rådsformand - en formand, som udpeges af Rådets rækker - skulle bestå.
Naturligvis er konventet, som er blevet nævnt her flere gange, resultatet af et kompromis, og også regeringskonferencen vil i sidste ende være resultatet af et kompromis. Konventets svage punkter er imidlertid ikke til at overse, selv om det værste blev forhindret. Man holder nu alligevel, som kommissionsformand Prodi pegede på, fast i det dobbelte formandskab for EU. Selv om rådsformanden ikke har nogen lovgivningsmæssig kompetence, kommer han alligevel til at repræsentere EU udadtil, og det vil afhænge af hans personlighed, hvad han gør dette embede til. Det kan føre til konflikter inden for EU.
På den møjsommelige vej til en fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik har man nu også skabt den fælles udenrigsminister, som skal forene to funktioners hidtidige opgaveområder. Det er utvivlsomt et fremskridt, men at opfinde en funktion er ikke det samme som at skabe en fælles politik. Den kommende udenrigsminister bærer EU's skizofreni i sig.
Men især er opdelingen af kommissærerne i kommissærer med stemmeret og kommissærer uden stemmeret en ægte konstruktionsfejl, især da Kommissionen fortsat skal være et kollektivt organ. Jeg kan godt forstå, at der er nogle, som stillet over for et EU med 25 eller flere medlemmer længes tilbage til de tider, hvor der var tale om et fællesskab af seks. Men den kunstige formindskelse af EU til et kerne-Europa og resten undergraver sammenholdet i EU og også borgernes tillid til EU's institutioner. Derfor bør dette svage punkt korrigeres.
Berès (PSE).
Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, kære kolleger, først vil jeg gerne sige til fru Maij-Weggen, at det som medlem af konventet og af Europa-Parlamentet forekommer mig fuldstændigt kontraproduktivt at opretholde rivaliseringen mellem små og store medlemsstater. Det forekommer mig også under alle omstændigheder, at Grækenland er et stort europæisk land. 
Jeg vil også gerne sige, at jeg hilser den beslutning om de fem balkanlande velkommen, som blev truffet i Thessaloniki. Jeg tror på, at det var en absolut historisk dag for skabelsen af dette stor-Europa, som er en kilde til demokrati, fred og stabilitet, og som vi alle arbejder hen imod.
Hvad angår konventet vil jeg sige Dem to ting, hr. formand. Den første er, at det forekommer mig, at der er en uidentificeret målsætning i forslaget til forfatning, og det er det fjerde afsnit. Hvad det tredje afsnit angår, giver De os mandat til at tilføje nogle tekniske forbedringer. Det vil vi gøre, det kan De stole på. Men hvad det fjerde afsnit angår, hvor er det forsvundet hen? Konventet har ikke rigtigt drøftet det, og jeg frygter, at der på regeringskonferencen er stor enighed om ikke at sige noget om det. Når alt kommer til alt, ser det ud til, at der er en tavs sammensværgelse om ikke at sige noget om det, der er kernen i en forfatning, nemlig hvordan teksten kan revideres, og om teksten tillader regionale unioner. Hvornår skal vi tale om det, og hvordan? Under alle omstændigheder forekommer det mig, at disse emner i henhold til Laeken-mandatet også falder ind under konventets kompetence. Jeg håber, at regeringskonferencen, i det mindste hvad resten angår, vil være i stand til at være kortfattet og beslutsom.
Hvad angår regeringskonferencens arbejdsmetoder, forekommer det mig, at de i grove træk er udstukket på mødet i Thessaloniki, men der er stadig fire absolut centrale punkter tilbage, som stats- og regeringslederne skal tage i betragtning. For det første kan de ikke gennemføre denne regeringskonference som enhver anden, f.eks. Amsterdam- eller Nice-konferencen. Før den nye regeringskonference er der sket nogle ting, f.eks. det, at De bliver 25. Situationen er altså ikke den samme.
Den anden vigtige ting er, at De er blevet bedt om at behandle en tekst, som ikke er udarbejdet af en gruppe eksperter eller en gruppe vismænd, men af 105 konventsmedlemmer uden nogen valgmuligheder. Det er langt fra at være et godt arbejdsgrundlag.
Det tredje spørgsmål berører Europa-Parlamentets deltagelse. Vi vil ikke acceptere at blive behandlet, som vi blev det i Amsterdam og i Nice. Vi fik en god behandling, men i dag skal vi have mere og bedre end det. Det har regeringskonferencen i øvrigt også selv interesse i. Jeg fornægter ikke den mellemstatslige karakter af denne konference, men når det drejer sig om den opgave, De har givet Dem i kast med, som er forberedt, som den er, kan konferencen ikke forestille sig, at historien pludselig stopper, og at vi vender tilbage til den foregående proces, som man gjorde før i tiden, da der ikke var noget konvent. Det er grunden til, at arten af Europa-Parlamentets deltagelse er så vigtig.
Det sidste spørgsmål handler om den måde, hvorpå regeringskonferencen kommer til at arbejde. Jeg er sikker på, hr. formand, at jeg har Deres støtte på dette punkt. Manglende gennemsigtighed, tavshed og flugtstrategi kan ikke være regeringskonferencens måde at arbejde på. For at kunne arbejde og bevæge Dem i den rigtige retning får De brug for Europa-Parlamentets støtte og for en debat, fra hvilken der foreligger officielle referater ud over de svævende udtalelser fra journalisterne.
Derfor spørger jeg Dem, hr. formand, hvornår og hvordan alle disse elementer, som er så centrale for regeringskonferencens arbejdsform, vil blive præciseret?
Thyssen (PPE-DE).
Hr. formand, det er lykkedes det græske rådsformandskab at yde en god indsats under tragiske internationale forhold og på baggrund af et økonomisk og politisk ugunstigt klima. Jeg vil derfor også gerne lykønske formandskabet. Der er opnået meget på mange områder, men formandskabet vil selvfølgelig bedst blive husket for den endelige beslutning om forfatningstraktaten. Jeg håber, det vil føre til en regeringskonference, som beslutter at undertegne en traktat, der faktisk er baseret på konventets konklusioner. Ikke alene var konventet som metode et fornuftigt valg, det var det ledende triumvirat også, og det er så heldigt, at konventets almindelige medlemmer også har bidraget betydeligt.
Alle, der deltager i europæiske forhandlinger nu til dags, bliver overvejende mødt med kritik, og jeg indrømmer, at vi er hurtige til at være med. Det, vi er enige om, er noget, som vi allerede anser for stort set etableret, som vi i høj grad anser for en selvfølge, og som vi har bedt om i lang tid. Med hensyn til de ting, som efter vores mening ikke er så vellykkede, håber vi, at de kan nå at blive ændret, naturligvis i den retning, vi ønsker. Vi bør ikke glemme, at der stadig skal afholdes en regeringskonference, og at vi stadig skal overbevise befolkningen. Vi må derfor ikke lade os friste til kun at fokusere på mindre eller større skuffelser, men bør derimod se hele billedet og med en fornemmelse for ligevægt pege på de øgede muligheder for gennemsigtighed og på Unionens målrettede politik.
Alligevel, hr. formand for Rådet, vil også jeg meget gerne vide, om konventets mandat med hensyn til del III stadig giver konventet mulighed for at skrælle nogle lag af den resterende vetoret, om konventet nu har beføjelser til at foretage ændringer i del IV, og om Det Europæiske Råd faktisk selv tror på, at Unionen kan holde ud at arbejde med den nuværende finansieringsmekanisme efter perioden for de næste finansielle overslag.
Jeg er virkelig glad for at være kristelig demokrat i dag, ikke fordi vi fejrer 50-års jubilæum, men først og fremmest fordi vores ideologi bygger på nødvendigheden af at tro på folk. Man kan ikke forlade sig på strukturer alene. De strukturer, som konventet giver os, betyder ikke i sig selv, at vi kan flytte bjerge. Vi er derfor nødt til at stole på ansvarsbevidste folk, og dem håber jeg, der endnu er mange af i Europa.

Andersson (PSE).
Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. kommissionsformand, som så mange andre ønsker jeg at takke Grækenland for et meget velgennemført formandskab i en vanskelig tid. For mig var højdepunktet under dette formandskab underskrivelsen af tiltrædelsestraktaterne den 16. april. Det er en historisk begivenhed, der sætter punktum for Europas deling. I fremtiden vil vi ikke blot opleve et fredeligere Europa, men også et mere demokratisk Europa.
Jeg vil gerne dvæle lidt ved Lissabon-strategien. Den har der været en del fokus på under det græske formandskab. Det gælder bl.a. samordningen af de økonomiske retningslinjer, retningslinjerne for beskæftigelsen og den sociale proces, hvilket jeg går ind for. Desuden lyttede De i høj grad til Parlamentets synspunkter, når det gælder retningslinjerne for beskæftigelsen. De tog ikke mindst hensyn til, hvad Parlamentet mente om ligestilling mellem mænd og kvinder. Jeg vil også godt rose Dem for den pensionsstrategi, der er blevet fremsat under Deres formandskab. Jeg synes, der er opnået en fin balance mellem økonomiske og sociale aspekter. Det er vigtigt, nu hvor vi skal til at gennemgå vores pensionssystemer rundt om i Europa.
Jeg beklager håndteringen af ét spørgsmål, nemlig bæredygtig udvikling. Dette er endnu kun fine ord, og vi har ikke gjort specielt meget for at give bæredygtig udvikling et mere konkret indhold, f.eks. i form af indikatorer. Jeg beklager også, at det ikke lykkedes at nå frem til en aftale om arbejdsanvisninger.
Hvad konventet angår, vil jeg tilslutte mig det, mange andre allerede har sagt, nemlig at konventet har været et skridt i den rigtige retning, dels på grund af dets indhold, dels på grund af dets måde at arbejde på. Som fru Berès sagde, skal der nu også følges op på det under regeringskonferencen, og Parlamentet skal involveres i det videre arbejde, så den åbenhed, vi nu har opnået, kan fastholdes.
Endelig, når det gælder asyl- og flygtningepolitikken, glæder jeg mig over, at forslaget om beskyttelseszoner er taget af bordet. Samtidig beklager jeg dog, at vi endnu ikke har fået en fælles asyl- og flygtningepolitik med fælles minimumsregler. I fremtiden har vi brug for en fælles asyl- og flygtningepolitik, som bygger på generøsitet og humanitet.

Fiori (PPE-DE).
Hr. formand, selv om man siger, at intet er perfekt her i livet, må jeg sige, at jeg har svært ved at forestille mig et bedre formandskab end det, som går af i dag. Det er lykkedes det græske formandskab at kombinere de vigtigste, allerede omtalte emner - f.eks. udvidelsen, støtte til konventet og fastlæggelse af en meget afbalanceret og fornuftig udenrigspolitik - med dagligdags spørgsmål, der er vigtige for Europas borgere.
I de sidste seks måneder, der jo er en forholdsvis kort periode, har vi afsluttet en række yderst vigtige dossierer. Vi har gjort fremskridt inden for finansielle dossierer, afsluttet energidossieret og gennemført og udvidet vigtige programmer såsom Erasmus og eLearning. Jeg bifalder derfor Deres indsats. Jeg kan kun se én svaghed: holdningen til landbruget. Jeg er helt klar over den makroøkonomiske situation, og jeg er også helt klar over nødvendigheden af, at EU vedtager en klar udenrigspolitik, der også tager hensyn til udviklingslandene. Alligevel er jeg bekymret over vedtagelsen af landbrugspakken i sidste uge, for vi har rent faktisk iværksat en afviklingsproces i kontinentets primære sektor, og vi er i realiteten begyndt at ødelægge den ene ægte politik, der hidtil har berettiget EU til at kalde sig en Union. Jeg håber, at sagen bliver taget op igen efter Cancún, for ellers vil kommissær Fischlers holdning, der støttes af Rådet (landbrug), påvirke ikke alene en nøglesektor for økonomien, men vigtigst, en nøglesektor for forbrugerne. Vi beder med andre ord landmændene om at investere og forpligte sig til at sikre kvaliteten af fødevarer, og så afvikler vi de forskellige foranstaltninger, der beskytter sektoren. Det er en politik, jeg virkelig ikke kan forstå.

Karas (PPE-DE).
Hr. formand, hr. formand for Kommissionen, mine damer og herrer, handlingsplanen for finansielle tjenesteydelser blev fremmet, tiltrædelsestraktaterne underskrevet som et bidrag til Europas genforening, Balkan-initiativet blev taget, de første to dele af forslaget til en forfatningstraktat blev overrakt, og alligevel har vi i de seneste uger måttet erkende, at personlig forfængelighed og national egoisme i forbindelse med Irak-krigen var stærkere end målet om en fælles udenrigspolitik, og at vi derfor ikke spillede nogen rolle i spørgsmålet om krig eller fred.
Vi har succes, når vi handler i fællesskab, vi mislykkes, når vi reducerer Europa til det mellemstatslige niveau. At handle i fællesskab betyder ikke nationalt veto gennem enstemmighed, det betyder øget deltagelse fra borgernes side gennem kvalificerede, dobbelte flertal. Det indre marked vil kun blive et hjemmemarked for 25, hvis alle har euroen som valuta, og hvis skattespørgsmål, som er relevante for det indre marked, kommer ind under Parlamentets fælles beslutningskompetence. EU-udenrigsministeren vil kun være mere end en rigtig og vigtig funktionsbetegnelse, hvis der kommer fælles beslutningskompetence inden for udenrigspolitikken. Europa er mere end summen af de enkelte dele. Europa er mere end summen af regeringerne. Europa er os alle sammen! Enhver har sin del af medansvaret for helhedens fremtid. Denne selvopfattelse er imidlertid ikke virkelighed endnu, men stadig kun et ønske, og derfor går jeg ind for, at vi ikke blot går over til næste punkt på dagsordenen, men i stedet intensiverer kommunikationen, informationen, den sociale dialog om det sidste halve års resultater. Derfor kræver jeg også, at konventets kendetegn fastholdes - gennemsigtighed, nærhed til borgerne og demokratisering. Det er netop, hvad konventet har sørget for, og derfor mener jeg, at en folkeafstemning om resultatet af regeringskonferencen ville gøre regioner, nationer og borgere til direkte involverede. En folkeafstemning tilfører indenrigspolitikken en europæisk dimension, den tilfører de nationale bevægelser forud for det kommende valg til Europa-Parlamentet en europæisk dimension, og den informerer borgerne om, at vi alle er en aktiv og positiv del af Europa.
Pack (PPE-DE).
Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, jeg vil koncentrere mig om et enkelt punkt i Deres debat i dag. De nævnte det kun i en enkelt sætning. Jeg vil gerne sige noget om emnet Balkan/Sydøsteuropa. Jeg var meget glad for Deres initiativ, og det glæder mig også, at Thessaloniki-papiret, som Kommissionen har været med til at forberede, blev vedtaget, for mange af Parlamentets krav er med i det. Nu ønsker jeg naturligvis, ærede hr. rådsformand, at De som simpelt rådsmedlem realiserer det, som står i det, sammen med det nye rådsformandskab. Vi venter altid på realiseringen i landene på Balkan. Det ville være dejligt, hvis EU og Rådet for en gangs skyld kunne blive enige om virkelig at realisere det, de har besluttet i sådanne papirer. Hertil hører bl.a. at åbne uddannelses- og ungdomsprogrammerne for disse landes unge. Et virkelig vigtigt signal for disse lande! Hertil hører årlig rapportering om fremskridtene i de enkelte stater. Hertil hører en styrkelse af Twinning-programmet for at modernisere forvaltningsstrukturerne i disse lande og gøre dem klar til den tiltrædelse, man har lovet dem.
Vi forventer et stærkere samarbejde i regionen, netop også mellem Grækenland og Italien og disse lande, når det gælder menneskehandel, når det gælder grænseoverskridende kriminalitet. Vi forventer også, at De måske tænker på, sammen med Deres kolleger i Rådet og i Kommissionen, at lette visumbestemmelserne på enkelte områder og for bestemte erhverv, så folk kan komme hurtigere til EU.
Jeg håber meget, at vi når en positiv udvikling, når vi nu begynder at indlede samtaler mellem serberne og kosovoalbanerne. Jeg håber meget, at De som nabo til Balkan kan hjælpe med til at fremme det. Jeg håber meget, at de serbiske flygtninge, romanibefolkningen og ashkali-flygtningene endelig kan vende tilbage til Kosovo, så der også der kan skabes grundlag for sameksistens. Her tror jeg, Rådet og Kommissionen må lægge større pres på albanerne i Kosovo. Vi har ikke ført krig for i dag at have en situation, som ikke er helt ulig de uskønne ting, vi har oplevet i dette område i de sidste 10 år. Jeg tror, vi skal forstærke vores engagement, for vi ønsker jo, at disse lande skal vende tilbage til stabilitet og fred. Det gælder også for Serbien, og jeg vil indtrængende bede Dem om at gøre Deres indflydelse gældende, så den serbiske regering holder op med at kneble journalisterne, som den gør i dag. Mediefriheden i Serbien er truet. Giv os Deres ord! Tillad det ikke! I øvrigt mange tak for Deres engagement!
Von Wogau (PPE-DE).
Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, kære kolleger, udtalelsen fra topmødet i Thessaloniki om EU's sikkerhedspolitik var et vigtigt skridt på vejen mod en fælles sikkerheds- og forsvarspolitik i EU.
USA har præciseret sin sikkerhedspolitik entydigt, og de handler også efter den hver dag. Et konstruktivt svar herpå fra EU er højst tiltrængt og nødvendigt. Det papir, vi har fået forelagt, er begyndelsen til et sådant fælles svar. Hvis man analyserer det nærmere, konstaterer man, at hver gang det drejer sig om at analysere de nye trusler i verden, kommer der fælles udtalelser, som går vældigt i dybden, og som også er vældigt rigtige. Men når det drejer sig om at definere svarene på det, at sige, hvad der skal gøres nu, så konstaterer man, at det er yderst svært at nå frem til en sammenhængende udtalelse ad enstemmighedens vej.
Derfor kan dette papir kun være en begyndelse, en begyndelse med vigtige udsagn. Vi har imidlertid brug for en bred debat om det i EU, også i Europa-Parlamentet, for skridt for skridt at nå frem til en fælles sikkerhedsstrategi. Vi har brug for klarere udsagn om vores forhold til NATO, om vores forhold til FN og spørgsmålet om, hvilken rolle Rusland og Tyrkiet skal spille i dette sikkerhedskoncept, og vi har brug for et klarere mandat til det rustningsagentur, der nu planlægges - det sidste også sagt med adresse til regeringskonferencen.
Men vi har især brug for en trinvis plan. Vi har konstateret, at EU altid kun har kunnet gennemføre projekter med succes, hvis der først har ligget en plan med klare indholdsmæssige og tidsmæssige mål. Den opgave, der nu ligger foran os, er at formulere en sådan EU-strategi nærmere.

Simitis
Mine damer og herrer, mange tak for Deres kommentarer og tanker. Den megen positive kritik er til stor glæde for alle os, der deltog i det græske formandskab.
Blandt de fremsatte kommentarer vil jeg udvælge 2-3 emner. Det første nøgleemne, De berørte, var spørgsmålet om den nye forfatningstraktat og konventet. Mine damer og herrer, som formand for EU besøgte jeg de 24 medlemsstater for første gang for at forberede topmødet i Halkidiki og hjælpe, så konventet kunne færdiggøre sit arbejde. Jeg troede, jeg kendte Europa godt. Men jeg fandt ud af, at der er betydelige forskelle, naturligvis ikke kun sociale og politiske forskelle, der jo er synlige og kendte, men også med hensyn til opfattelsen af europæiske spørgsmål, Europas udvikling og det europæiske samarbejde. Der var lande, der havde en helt anden opfattelse af formandskabet end Deres og af, hvad der sker eller er sket de seneste år. Jeg tror ikke, vi kan finde en løsning på de europæiske spørgsmål, medmindre vi tager højde for disse forskelle og forsøger at finde kompromiser.
De nye medlemsstater i Centraleuropa lever med en fortid, hvor de blev undertrykt af Sovjetunionen. De lever med frygten for en lignende udvikling, de ønsker stor opmærksomhed om relationerne mellem EU og Rusland, de lægger særlig vægt på sikkerhedsspørgsmål, samarbejde og deltagelse i NATO. Vi ved også, at de gamle EU-lande nu har et andet perspektiv, fordi de har set, at EU har løst disse problemer. Der er derfor behov for kompromiser på alle områder. Og der skal træffes en række foranstaltninger, store og små. Desuden kan vi ikke opfylde de ønskede målsætninger helt fra begyndelsen, f.eks. om en Union med føderal standard og avancerede centrale politikker - en Union, der har en ensartet udenrigspolitik uden vanskeligheder på alle områder osv.
På basis af disse konklusioner vil jeg gerne gentage, at kompromiset i konventets tekst er et godt kompromis. Et godt kompromis, et godt grundlag for yderligere drøftelser, som vil finde sted på regeringskonferencen. Problemerne i forbindelse med regeringskonferencen vil blive løst af det italienske formandskab, der som aftalt i Halkidiki vil indkalde til konferencen i oktober. Det er også der, spørgsmålene om Europa-Parlamentets deltagelse og arbejdsmetoden vil blive besvaret.
Det bringer mig til spørgsmålet om de tekniske aspekter i forbindelse med forfatningstraktatens kapitel 3. Som vi husker, besluttede Det Europæiske Råd, at konventets arbejde skulle være afsluttet i juni, og det blev understreget både af Rådet, på topmødet i marts og på det ekstraordinære uformelle topmøde herom i Athen. Vi sagde derfor i Halkidiki, at konventet på baggrund af denne beslutning ikke skulle fortsætte sit arbejde og ændre den tekst eller det kompromis, der blev forelagt. Hr. Giscard d'Estaing sagde, at kapitel 3 bør bringes i overensstemmelse med de to foregående kapitler, at kapitel 3's form og udtryksmåde bør ændres, og det blev derfor besluttet at forlænge konventet, så arbejdet kunne fortsætte inden for rammerne af og på grundlag af det vedtagne, og kapitel 3 kunne bringes i overensstemmelse med de foregående kapitler. Når det er sagt, skal konventet naturligvis beslutte, hvad denne harmonisering skal gå ud på, men Rådet gav klart udtryk for, at det ikke ønskede at ændre teksten eller kompromiset radikalt. Så jeg synes, at der er ydet en god indsats, og tror på, at regeringskonferencen kan overholde tidsplanen.
Det bringer mig til det andet emne, nemlig spørgsmålet om indvandring. Her er der tale om fejlinformation. Jeg blev spurgt, om der var truffet beslutning eller ført drøftelser om det europæiske korps af grænsevagter. Selvfølgelig er det blevet drøftet. De tre skandinaviske lande og adskillige lande i Centraleuropa fremførte, at de af forfatningsmæssige årsager ikke under nogen omstændigheder ville gå med til et vagtkorps af denne type, og at et vagtkorps af denne type ikke er muligt. Da målet ikke er et vagtkorps, men fælles handling og samordning, understregede vi derfor i beslutningen i Halkidiki især behovet for fælles handling og samordning, og Kommissionens tekst indeholder forskellige forslag, der også udgør grundlaget for beslutningen om, hvordan denne samordning skal opnås.
Hvad angår fordeling af byrden mellem medlemsstaterne, finder en sådan fordeling sted. Det er dog en fejlagtig opfattelse, at der træffes beslutninger, som f.eks. går ud på, at Tyskland giver Italien penge til foranstaltninger i forbindelse med indvandring. Det er ikke det, det drejer sig om. Det blev besluttet, at der skulle være fælles programmer for Unionen som helhed, der på grund af deres anvendelse i f.eks. Middelhavsområdet eller ved Unionens østlige grænser vil gavne en række lande. Dette er fordelingen af byrder. De fælles programmer er en hjælp for de lande eller områder, hvor der er et problem, eller lande, som har et særligt behov for løsning af det overordnede problem.
Hvad angår tilbagetagelsesaftaler, vil jeg ligeledes gerne - fordi det blev sagt, at Tyrkiet har en tilbagetagelsesaftale med Unionen - påpege, at Tyrkiet ikke har nogen tilbagetagelsesaftale med Unionen, og det var derfor, vi sagde, at Unionen er nødt til at indgå tilbagetagelsesaftaler. Vi besluttede således, at der skulle opstilles en række kriterier for anvendelse af disse aftaler, for et land kan ikke samarbejde med Unionen og samtidig nægte at tage indvandrere tilbage. Jeg er enig med alle dem, der påpegede, at denne politik også skal fortsætte under det italienske formandskab, for vi har taget et skridt, et efter min mening vigtigt skridt, men der skal gøres mere på både asyl- og indvandringsområdet for at fuldende dette skridt.
Det tredje emne, jeg ønsker at omtale, er spørgsmålet vedrørende hr. Solanas forslag. Hr. Wurtz bemærkede, at hr. Solanas forslag bør forhandles, og det er vi helt enige i. Hr. Solana har forpligtet sig til at få sit forslag færdigt til december, og derefter behøver vi naturligvis en generel forhandling her i Parlamentet og i Unionen, ligesom det er tilfældet med Den Økonomiske og Monetære Union, med sikkerhedspolitikken uanset dens form og med forsvarspolitikken.
Jeg mener, at der kan siges meget godt om hr. Solanas forslag. Det generaliserer ikke, det vedrører specifikke emner og påpeger korrekt farerne. Og disse farer hidrører fra masseødelæggelsesvåben, da den moderne teknologi giver mulighed for fremstilling af masseødelæggelsesvåben uden de tekniske midler, der var påkrævet tidligere. Sådanne våben kan således også fremstilles i andre lande, og der er behov for forebyggelse. Forebyggelse betyder ikke nødvendigvis, at midlerne til militær intervention skal være til stede. Der blev også nævnt forebyggelse i forbindelse med indvandring og finansiering til andre lande. Forebyggelse af terrorisme går ud på at overvåge denne udvikling, kontrollere handelen, underskrive aftaler om information. Vi har brug for forebyggelse. Vi har brug for en politik på området, så vi kan være på forkant med disse situationer. Hr. Solana har udarbejdet et forslag og taget et skridt, som jeg mener, vi bør arbejde videre på, for Grækenland er på basis af sine besøg overbevist om, at vi har brug for en fælles forsvars- og sikkerhedspolitik.
Hr. Papayannakis sagde, at der fortsat er store problemer. Det er der selvfølgelig, og det er aldrig blevet hævdet, at det græske formandskab ville løse alle Unionens problemer. Det ville være latterligt. I f.eks. Balkanlandene, som det ærede medlem henviste til, er både det næste formandskab og Grækenland, nu som EU-medlemsstat, nødt til at følge op på løsningerne. Men, mine damer og herrer, jeg mener, at hvis der skal være en opfølgning, skal den være kreativ. Og jeg er af den opfattelse, at det græske formandskab, som De har bekræftet i Deres kommentarer, har udstukket kreative retningslinjer for løsning af problemerne.
Hvorfor, hvad ønskede vi at gøre? Jeg vil gerne slutte med at gentage vores ambition. Vi ønskede at skabe et stærkere Europa, og vi fulgte op på Lissabon-politikkerne, så der f.eks. kunne skabes et stærkere Europa i den sociale og økonomiske sektor. Vi ønskede et sammenhængende Europa, deraf vores Irak-politik. Vi ønskede muligheder for Europa, og derfor arbejdede vi for forfatningen og sikkerhedspolitikken. Vi ønskede at gøre Europa til en verdensmagt, deraf vores politik i forhold til Mellemøsten, Rusland, USA, Japan og Canada.
Jeg mener, at vi har gjort fremskridt, og fremskridtet skyldes samarbejdet med Dem. Det skyldes Europa-Kommissionen, der har forelagt en række forslag, det skyldes hr. Prodis indsats, og det skyldes efter min mening også, at noget særlig positivt er sket i løbet af disse seks måneder: Alle de europæiske lande har indset, at vi har brug for fremskridt. Vi har brug for at skabe. Vi kan ikke stå stille. Så længe vi står stille, er der øget risiko for, at vi mister, hvad vi allerede har vundet. For at beholde det og vinde endnu mere er vi nødt til at gøre fremskridt.
Prodi
Hr. formand, hr. premierminister, jeg vil udtale mig meget kortfattet, ikke mindst fordi De, hr. formand, er ivrig efter at komme videre til nye aktiviteter, hvilket De med rette har påpeget. Der er dog to emner, jeg gerne vil sætte fokus på, for jeg føler, at de er særlig vigtige og supplerer medlemmernes indlæg og premierminister Simitis' svar.
Det første vedrører indvandring. Jeg har bemærket, at dette spørgsmål har tiltrukket sig en lang række parlamentsmedlemmers opmærksomhed, og det er mig derfor magtpåliggende at understrege de langsigtede principper, som Kommissionen agter at anvende på dette følsomme nøgleområde. For det første kræves et tæt løbende samarbejde med tredjelandene. Vi kan ikke løse problemet med ulovlig indvandring blot ved at stramme grebet i denne ende. Det er en fastslået kendsgerning og grundlaget for vores initiativ, men vores partnere skal samarbejde med os om dette initiativ på en ansvarsbevidst måde. For det andet kræves solidaritet mellem medlemsstaterne. Det er problematisk på grund af de forskellige opfattelser, de forskellige holdninger - som den græske premierminister allerede har fremhævet - men vi må huske, at indvandringsproblemet efter Schengen er blevet et europæisk problem, der skal løses og kun kan løses i en europæisk sammenhæng. Vi befinder os i et økonomisk samarbejdsområde. Vi er nødt til også at blive et område med frihed og sikkerhed - der er intet alternativ. For det tredje er vi nødt til at lette og forenkle den lovlige indvandring. Europa skal fortsat være et sted, hvor fremmede er velkomne, men under nøje hensyntagen til loven. Vi kan ikke tolerere moderne slavehandel. Endelig må vi ikke forveksle strenghed med umenneskelighed. Vi skal hele tiden bestræbe os på at efterleve værdierne ligevægt og respekt. Det er et spørgsmål om civilisation og europæisk identitet.
Det andet emne vil jeg kommentere lige så kortfattet. Hr. Wurtz rejste spørgsmålet - tilsyneladende meget relevant, eftersom det blev berørt i andre indlæg - om relationerne med USA, udenrigspolitikken og Europas rolle på verdensarenaen. Jeg vil gerne komme med en enkelt bemærkning i den forbindelse. Det bilaterale møde med USA, med præsident Bush, var yderst interessant og præget af en meget venlig atmosfære, og begge parter gav klart udtryk for deres holdning. Jeg bemærkede en ting, nemlig at når Europa handler samlet - som fru Maij-Weggen sagde i sit indlæg - er USA klar til at lytte til os og følge os. Jeg kan bevidne, at præsident Bush var imponeret over vores redegørelse for Unionens økonomiske dimension, antallet af borgere efter udvidelsen, selve udvidelsens art, den måde, hvorpå vi har ført forhandlinger under behørig hensyntagen til demokratiet - den måde, hvorpå vi har ført drøftelser med hvert enkelt land, med alle parlamenterne, kapitel for kapitel, de enkelte komponenter, vores demokratiske lovgrundlag, med henblik på at skabe en ægte, fælles demokratisk vision. Det har været og er fortsat en europæisk vision, som ingen kan tage fra os. Det er fremskridt. Det er en måde at udvide demokratiet på, som vi kan arbejde for i verden. I den henseende lytter man til os med stor respekt, for ingen har nogensinde tidligere udført et eksperiment af denne type.
Den anden ting, der har gjort et varigt indtryk på præsident Bush, er euroens rolle. Mange af de spørgsmål, vi behandler i dag, skyldes netop, at vi er begyndt at se euroens virkninger. Det forventede vi, men mange skeptikere troede ikke, det ville ske. Sandheden springer én i øjnene. Når jeg som under drøftelserne med USA påpeger, at godt halvdelen af transaktionerne med Rusland og andre lande nu udføres i euro - for euroen er en drivkraft, og den vil helt sikkert blive anvendt i sektorer, der i øjeblikket ligger uden for dens anvendelsesområde, f.eks. energisektoren eller andre sektorer, fordi det er den vej, udviklingen går - så hyldes Europa, så er Europa en ægte politisk enhed og ikke kun en økonomisk enhed, selv om vi taler om forhold, der er udelukkende økonomiske.
Endelig blev vi hyldet, da vi beskrev den fremtidige strategi for Balkanlandene, der en gang for alle skal løse et problem, hvis løsning USA har bidraget meget til, indtil et vist punkt, hvor USA ikke kunne gå længere. Her er Europa kommet med den endelige løsning. Europa har givet den politiske løsning, som er løsningen på et af de alvorligste problemer i nyere tid.
I sådanne situationer har vi et stærkt Europa, når det lykkes at blive hørt i sager, hvor vi står sammen. Konventet skal derfor tage dette til efterretning og fremme flertalsafgørelser, så Europa altid kan tale med én stemme. Det er vigtigt, at det står klart og accepteres - omend muntert og med et skævt smil - at hverken det gamle Europas visdom eller USA's ungdommelige begejstring alene er tilstrækkeligt til at sikre verdensfreden: Begge dele er nødvendige. Derfor mener jeg, at garantien for fred netop ligger i et stærkt og tæt forhold til USA. Dette forhold kan dog kun opretholdes gennem værdighed og styrke, og vi har kun værdighed og styrke på de områder, hvor der ikke er vetoret, på de områder, hvor vi kan gøre vores vilje gældende, som i alle andre demokratier.
Der kan De se - det var de kommentarer, jeg havde. Til slut vil jeg gerne endnu en gang takke hr. Simitis. Sofokles' Antigone indeholder sætningen: "???? ????? ????????". Jeg ved ikke, om jeg husker helt korrekt på mit nu lidt rustne græsk, men det betyder noget meget præcist, nemlig at udøvelsen af magt sætter en mands natur på prøve. Hr. formand for Rådet - hr. premierminister - Deres natur har bestået prøven med udmærkelse.
(Kraftigt bifald)

Formanden.
Tak, hr. formand for Rådet.
Jeg har modtaget seks beslutningsforslag vedrørende det græske formandskab i henhold til forretningsordenens artikel 37, stk. 2.
Afstemningen finder sted på torsdag kl. 12.
Skriftlig erklæring (artikel 120)

Figueiredo (GUE/NGL)
På det nylige topmøde i Thessaloniki blev der truffet meget bekymringsvækkende beslutninger om den europæiske integrationsproces, navnlig omkring konventet og den såkaldte europæiske forfatning. Det samme gælder mødets bekræftelse af beslutningerne fra Sevilla om indvandringspolitikken, som skal skabe et "fort Europa", og dets fastholdelse af stabilitetspagtens monetaristiske politik og de neoliberale målsætninger om at reformere arbejdsmarkederne og de politiske socialsikrings- og sundhedsordninger og om privatiseringen af de offentlige tjenester.
Vi går imod, at den såkaldte europæiske forfatning skal tjene som grundlag for regeringskonferencen til oktober, som vil betyde et nyt kvalitativt spring i integrationsprocessen, der konsoliderer det grundlag og de afgørende retningslinjer, som blev lagt med Maastricht-traktaten og senere videreudviklet i Amsterdam- og især i Nice-traktaten, der trådte i kraft for nogle få måneder siden.
De forslag, der er fremsat til ændring af EU's institutionelle struktur, er ganske uacceptable, fordi de skærper organernes føderalistiske karakter og øger de store magters indflydelse. Det gælder ikke mindst forslagene om, at det skiftende formandskab for Det Europæiske Råd afskaffes, at der skal vælges en præsident efter regler, der giver de store lande en udslagsgivende rolle, at hvert land ikke mere skal have en kommissær med lige rettigheder, og at flere beslutninger skal træffes med kvalificeret flertal, så vetoretten indskrænkes.

Formanden.
Mine damer og herrer, jeg ønsker at informere Dem om, at vores gode ven og tidligere kollega, Pier Ferdinando Casini, der nu er formand for det italienske Camera dei Deputati, sidder i den officielle loge.
Vi byder ham velkommen og ser frem til et tæt samarbejde med det italienske parlament ...

... for at sikre, at regeringskonferencen under det italienske formandskab bliver en succes. Vi takker også for hans indsats i forbindelse med samarbejdet mellem Europa og Middelhavslandene.
Hr. Frans Weisglas, der er formand for det nederlandske andetkammer, sidder også i den officielle loge. Han er på besøg i Europa-Parlamentet for at mødes med sine kolleger. Vi byder ham hjerteligt velkommen og ønsker, at han må få et vellykket besøg.
(Bifald)

McMillan-Scott (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil gerne fremsætte en kort udtalelse - som jeg havde tænkt mig at komme med i går - om begivenheder i går i Charles de Gaulle-lufthavnen. Jeg var med en maskine fra London til Paris med 28 andre passagerer, herunder fru Lynne og baronesse Nicholson. Flyet var en halv time forsinket. Vi fik så at vide, at selv om der var en halv time til Strasbourg-flyets afgang, ville vi blive overført til en maskine fem timer senere. Nogle af os besluttede ikke at acceptere dette forslag og gik hen til check-in-skranken til den oprindelige maskine, som imidlertid var lukket. Ved gaten fandt jeg andre kolleger, herunder hr. Hume, der fik Nobels fredspris for at håndtere de hårde mænd i Irland - men de er intet i sammenligning med jordpersonalet i Charles de Gaulle-lufthavnen i Paris.
(Munterhed og bifald)
Jeg gik så videre, fordi jeg ønskede at tale med piloten via ?
(Formanden afbrød taleren)

Corbett (PSE)
Hr. formand, jeg ønsker ikke at tage ordet, før hr. McMillan-Scott har afsluttet det, han havde at sige.
McMillan-Scott (PPE-DE).
Hr. formand, jeg skulle lige til at sige, at jeg, i modsætning til hvad nogle har ment, ikke blev arresteret på dette tidspunkt.
Vi har modtaget et antal mindeord om min afdøde ven, hr. Dankert. Han plejede at lede et lille udvalg fra Parlamentet, som jeg var medlem af, og hvis eneste mål var at sikre Parlamentets ret til at beslutte, hvor det skal mødes. Jeg forstår, at hr. van Hulten og andre fører dette arbejde videre, og jeg vil gerne støtte dem. Vi kan ikke blive taget alvorligt, før Rådet tillader os at bestemme, hvor vi skal mødes, og hvor vores personale skal mødes.
(Kraftigt bifald)

Lynne (ELDR).
Hr. formand, jeg vil blot sige, at jeg var en af dem, der prøvede at komme med maskinen.
Jeg har altid støttet Strasbourg og har aldrig stemt imod at mødes her. Men jeg har besluttet, at jeg virkelig ikke kan komme til Strasbourg længere. Ingen af os burde komme her. Hvis Air France ikke kan tage sig sammen og få medlemmerne af Europa-Parlamentet til Strasbourg, så må vi selv beslutte, at vi mødes i Bruxelles. Det er ikke antifransk, det er anti-Air France. Jeg anmoder Air France om at tage sig sammen, og igen anmoder jeg Parlamentets formand om at appellere til Air France og til Frankrigs præsident og sige, at medmindre der bliver gjort noget, vil hvert eneste medlem af Europa-Parlamentet være imod at mødes i Strasbourg. Det er simpelthen ikke acceptabelt at bruge mindst 12 timer til at rejse hertil og gå glip af en hel dags arbejde. 
(Kraftigt bifald)

Corbett (PSE).
Hr. formand, jeg forstår mine kollegers frustration. Den skyldes, at vi er juridisk forpligtet til at mødes i Strasbourg 12 gange om året. Den eneste måde at ændre det på er ved en ny enstemmig beslutning fra stats- og regeringscheferne. Vi har måske en mulighed for, at den kommende regeringskonference kan gøre dette.
Der er et antal skriftlige erklæringer i registret om dette emne, som kollegerne er velkomne til at underskrive. De strider ikke mod hinanden. Jeg foreslår, at de kolleger, der har stærke følelser i denne sag, underskriver dem alle. Jeg vil især henlede opmærksomheden på min egen, der foreslår kompensation til Strasbourg, for vi vil ikke få Parlamentets møder til Bruxelles uden at give kompensation til Strasbourg. Jeg synes, at det bør være stats- og regeringscheferne og Det Europæiske Råd, der rejser til Strasbourg fire gange om året og holder deres møder her.
Hume (PSE).
Hr. formand, ved mødet her i sidste måned rejste jeg netop dette problem med flyvning til Strasbourg. I går tog jeg hjemmefra klokken syv om morgenen, og på grund af den opførsel, Air France udviste i Charles de Gaulle, kom jeg hertil klokken ni i går aftes. Jeg kunne have fløjet til Amerika og tilbage igen på den tid! Her er mit boardingpas - men Air France ville ikke lade mig gå om bord i maskinen. Ej heller ville de tillade mine kolleger at komme om bord, og som resultat heraf måtte vi vente i endnu adskillige timer for at komme med den næste maskine. 
I betragtning af at dette er Europa-Parlamentets europæiske hovedkvarter, skulle man tro, at alle mulige mekanismer ville være på plads for at sikre, at medlemmerne kan komme frem. Det er en helt afgørende faktor, at medlemmerne kommer til stede i Parlamentet. Hvis de nuværende arrangementer forhindrer os i at gøre dette, så må sagen undersøges. 
Vlasto (PPE-DE).
For fjorten dage siden kunne jeg ikke deltage i et udvalgsmøde i Bruxelles, for de belgiske jernbaner strejkede, og jeg gør opmærksom på, at de stadig strejker i dag.
Speroni (NI).
Hr. formand, vi her i Parlamentet har selv vedtaget utallige bestemmelser vedrørende liberalisering af luftfarten. Ethvert europæisk flyselskab kan forbinde enhver europæisk lufthavn med byen Strasbourg, så jeg kan ikke se nogen grund til kritik. Kritikken kan være berettiget i dette tilfælde, men hvorfor skal det absolut være Air France, der forbinder Strasbourg med de andre europæiske storbyer. Hvorfor ikke British Airways eller måske Alitalia, Iberia eller endda flyselskaber, som ikke er det, man kalder nationale flyselskaber. Det er sandt, at der er et problem, men vi kan ikke skyde skylden på et enkelt flyselskab, eftersom vi går ind for liberalisering af markederne.

Berès (PSE).
Jeg takker naturligvis den foregående taler. Jeg har indtryk af, at vi i denne improviserede forhandling, som De arrangerer, hr. formand, blander alting sammen. Først transportspørgsmålet, som ganske rigtigt henhører under de bestemmelser, som EU har forsynet sig selv med gennem liberaliseringen af lufttransporten, der forbyder udligninger og flyvning på ruter, som ikke nødvendigvis, øjeblikkeligt og permanent er rentable i henhold til markedslovens kriterier.
Dernæst spørgsmålet om sæde, og i den henseende mener jeg ikke, at den bedste måde at behandle det på er gennem en forhandling som den, der er indledt her af en, der af og til bytter rundt på kasketterne. Jeg er imod den måde at gøre tingene på, og jeg vil ønske, at vi i Europa-Parlamentet bliver i stand til at mobilisere os med samme beslutsomhed og samme vilje til fordel for tematikker, som tydeligt interesserer vores borgere, f.eks. skatteharmoniseringen eller definitionen på sociale minimumsstandarder.
Gollnisch (NI).
Hr. formand, i min egenskab af fransk parlamentsmedlem, der har forsvaret Strasbourg, må jeg sige, at vores kollega hr. McMillan-Scott rejser et reelt problem. Det er sikkert, at løsningen ikke efter min mening er at flytte det hele til Bruxelles for at gøre Bruxelles til en slags føderalt distrikt under EU. Den ligger i overholdelsen af traktaterne, og den ligger i det faktum, at den franske regering omsider foretager de nødvendige investeringer i en passende betjening af Strasbourg.
Jeg mener, at vores britiske kolleger gennem denne hændelse, som lige så vel kunne være og såmænd også af og til er opstået på vej til Bruxelles - det kan jeg bekræfte, ligesom andre medlemmer af Europa-Parlamentet har gjort - trods alt rejser et reelt problem, som kunne være genstand for en klage fra Europa-Parlamentets myndigheder til de franske myndigheder. Når det er sagt, taler Strasbourgs afgjort symbolske karakter i den europæiske konstruktion, byens centrale beliggenhed og den interesse, der er i ikke at samle alle EU's myndigheder i Bruxelles, til fordel for at overholde traktaterne og bibeholde byen Strasbourg som mødested for Europa-Parlamentet.
Bourlanges (PPE-DE).
Hr. formand, jeg ville blot gøre opmærksom på en luksus, som frister en hård tilværelse her, nemlig den luksus ifølge hvilken en institution, hvor prestigefyldt den end er, ensidigt kan bestemme, hvor den vil have sæde. I virkeligheden har samtlige europæiske institutioner sæder, som er fastlagt i henhold til princippet om polycentrisme, som, på trods af at det puster liv i EU, har en omkostning. Men beslutningen om, hvorvidt det ville være bedre, at Europa-Parlamentet havde sæde i Strasbourg eller Bruxelles, er ikke Europa-Parlamentets beslutning alene. Ellers kunne man forestille sig, at Det Europæiske Råd ville have sæde for sig selv et eller andet sted, Domstolen et andet sted og Revisionsretten et tredje. Det er alle institutionerne i fællesskab, der får EU til at leve. Det er derfor op til alle institutionerne enten gennem traktaten eller en fælles beslutning at træffe afgørelse om dette følsomme spørgsmål og ikke op til den enkelte institution. Jeg vil gerne have, at vi holder op med at gentage denne tåbelighed, at det er op til den enkelte institution at bestemme, hvor den vil arbejde.
Martin, Hugues (PPE-DE).
Hr. formand, jeg mener også bare, der er tale om alibier. Transportproblemerne er et letkøbt alibi. Vi har alle transportproblemer, hvad enten det drejer sig om at komme til Strasbourg eller Bruxelles. Det er der rigeligt bevis for i de erklæringer, som blev fremlagt i Parlamentet for nogle måneder siden. En af vores kolleger så rotter overalt, osv. ... Jeg tror, vi bliver nødt til at stoppe nu og begynde at være alvorlige, og som hr. Bourlanges netop har sagt, tage tyren ved hornene og overholde traktaterne.
Heaton-Harris (PPE-DE).
Hr. formand, et antal medlemmer har nok lagt mærke til, at der i sidste mødeperiode i Strasbourg var et antal afstemninger, hvor stemmerne lå meget tæt. Det er heldigt, at hr. McMillan-Scott besluttede at rejse en dag før afstemningerne i denne mødeperiode, for jeg og mange af mine kolleger er bekymrede for, at de utilstrækkelige transportarrangementer til Strasbourg har direkte indvirkning på, hvem der er til stede til afstemningerne om visse emner, og at det kunne påvirke afstemningen her. 
Når vores tiltrædelseskolleger kommer, bliver dette problem endnu værre, fordi de har endnu dårligere forbindelser til Strasbourg. Det er helt klart et problem, der ikke forsvinder af sig selv. Mine franske kolleger, der nu er på vej til deres fortræffelige frokost, bør tænke på, at Parlamentet kun kan få legitimitet, når det kan vælge, hvor det mødes.

Ribeiro e Castro (UEN)
Jeg deler ordførerens holdning og giver min udtrykkelige støtte til direktivforslagets formål om at fremme vedtagelse og udbredelse af principper for god laboratoriepraksis og kontrol med deres anvendelse ved forsøg med kemiske stoffer gennem indbyrdes tilnærmelse af lovgivning. Som det hedder i Kommissionens oprindelige forslag, er det vigtigt, at medlemsstaterne vedtager fælles fremgangsmåder på dette område og fælles inspektions- og verifikationskriterier, der kan lette kommunikationen mellem de forskellige operatører og forbedre samarbejdet mellem dem og de tekniske og videnskabelige udviklingsperspektiver.
Jeg er således enig i forslaget om at samle og forenkle den relevante lovgivning.

Ribeiro e Castro (UEN)
Jeg har stemt sammen med ordføreren for vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse, der forlænger de aktioner, der blev besluttet i 2000, i yderligere en periode på fire år. Disse aktioner har faktisk bidraget til en bedre forståelse af arealer og afgrøder inden for Fællesskabet, dels LUCAS-projektet (Land Use/Cover Area frame statistical Survey), dels MARS-STAT-projektet (Monitoring Agriculture with Remote Sensing). De har medvirket til at forbedre arealudnyttelsesforanstaltningerne, forståelsen af klimaforholdenes betydning for høstudbyttet og forudsigelsesmulighederne for de vigtigste afgrøders ydelser. Disse aktioner bør derfor forlænges på grund af de gode resultater, som Kommissionen meddeler er opnået.

Claeys, Philip (NI).
Hr. formand, repræsentanterne for Den Flamske Blok og Den Nationale Front har godkendt denne betænkning uden nødvendigvis at være enige med hr. Camre. Europa-Parlamentet skal gå foran med faste skridt, når det gælder håndhævelse af ytringsfriheden. I et demokrati skal alle have frihed og mulighed for at udtrykke deres holdning til et hvilket som helst emne, også selv om andre finder deres holdning stødende.
Ytringsfriheden gælder frem for alt for de folkevalgte. Det er ikke blot deres ret, men også deres pligt at sætte vælgernes problemer og klager på den politiske dagsorden. Desuden bør parlamentarisk immunitet fortolkes så bredt som muligt, da parlamentsmedlemmer ikke blot er aktive i en forsamling, men også på den politiske arena i bredere forstand, f.eks. ved møder og diskussioner og enhver form for politisk kommunikation og kommunikation med vælgerne.
Det giver også anledning til bekymring, at enhver kritik af islam bliver mødt med retssager og lignende. Da flertallet af de islamiske lande ikke er demokratier, er det af særlig vigtighed, at der i Europa fortsat er mulighed for at diskutere denne religions potentielt totalitære, intolerante og forstokkede aspekter.

Alyssandrakis (GUE/NGL)
Vi er kategorisk imod og vi fordømmer og bekæmper racistiske og fascistiske opfattelser som dem, der er indeholdt i hr. Camres udtalelser, og som er årsag til anmodningen om ophævelse af hans immunitet. De forkastelige udtalelser, som det pågældende medlem er kommet med, er intolerante, provokerende og ydmygende for en stor gruppe troende mennesker. De blev imidlertid fremsat under udførelse af hans opgaver og er en del af hans politiske aktivitet.
Ve os, hvis vi ender med at ophæve den parlamentariske immunitet, der netop har til formål at beskytte muligheden for frit og uhindret at udtrykke og udveksle ideer, også selv om nogen giver udtryk for holdninger, som er i modstrid med vores egen politiske overbevisning. Hvad er parlamenters og parlamentsmedlemmers eksistensberettigelse, hvis vi i praksis nægter dem ytringsfrihed? Indholdet og kvaliteten af de ideer, der kommer til udtryk hos individuelle parlamentsmedlemmer, kan kun bedømmes af de folk, der har valgt dem.
Det græske kommunistpartis medlemmer af Europa-Parlamentet fordømmer hr. Camres holdninger, men vi forsvarer kraftigt retten til at udtale sig og den enkeltes ret til frit at sige sin mening, også selv om vi er dybt uenige. Lad os huske Voltaires ord: Jeg er uenig i, hvad du siger, men jeg vil indtil døden forsvare din ret til at sige det.
Derfor er vi imod at ophæve hr. Camres immunitet.

Bonde (EDD)
Jeg stemmer normalt mod ophævelse af medlemmers immunitet for politiske ytringer, men har ikke mandat til at lade Europa-Parlamentet blokere en lovlig dansk beslutning.

Frahm (GUE/NGL)
Jeg har stemt imod indstillingen fra Europa-Parlamentets Retsudvalg om ikke at ophæve Mogens Camres immunitet.
Man kan have mange meninger for og imod racismeparagraffen og ytringsfriheden. Men enhver anden borger i Danmark ville blive stillet for en domstol, hvor sagen ville være blevet prøvet. Selv medlemmer af det danske Folketing vil få ophævet deres immunitet, så deres sager kan prøves ved domstolene.
EU indgår aftaler, der betyder, at almindelige borgere kan udleveres til andre lande end deres hjemland alene på mistanker - ja, vi vil også udlevere vores borgere til retsforfølgelse i USA, hvor dødsstraf ikke kan udelukkes!
I den situation finder jeg det fuldstændigt uhørt, at et dansk parlamentsmedlem kan gemme sig bag et flertal i Europa-Parlamentets Retsudvalg i en relativt uskyldig sag. Mogens Camre risikerer hverken sit liv eller sin frihed i en sag om racistiske udtalelser. Han risikerer højest, at domstolene vil bekræfte den opfattelse, almindelige mennesker har, nemlig at hans udtalelser overskrider, hvad der er rimeligt i forhold til at udsprede usandheder og had over for mennesker fra andre religioner end Camres egen.

Krarup (GUE/NGL)
Jeg stemmer for, at Camre skal kunne retsforfølges i Danmark. Det er et solidt demokratisk princip, at ethvert brud på dansk lov afgøres af danske domstole. Der kan rejses vægtige indvendinger imod straffelovens § 266 b (racismeparagraffen), men sålænge § 266 b er en del af dansk ret, må sager om racismeparagraffens betydning afgøres af danske retsinstanser. Det er et ondt varsel om EUs voksende magt over det danske retssystem, at en EU-institution har magt til at hindre danske domstole i at udføre de opgaver, der påhviler dem efter grundloven.
På linje med d'herrer Chirac og Berlusconi kryber Camre i skjul under en anakronistisk "immunitet" - og yder dermed et solidt bidrag til at undergrave den retsstat, som hans partiformand i disse dage angriber åbenlyst.

Ribeiro e Castro (UEN)
Selv om jeg er enig i Kommissionens forbehold med hensyn til den foreslåede længde på overgangsperioden for alle køretøjer, fordi jeg også finder den for lang, er jeg tilfreds med, at Rådet enstemmigt har vedtaget en fælles holdning i denne sag. Sikkerheden for trafikanter bør have absolut prioritet - og er i mit eget land et decideret hasteanliggende - og forudsætter også den type forbedringer, som er indeholdt i Kommissionens forslag. Et større indirekte synsfelt for førere af biler, busser og lastvogne ved hjælp af nye teknologier, der øger førerspejles resolution, er vitterlig en foranstaltning, som fortjener al støtte og opmuntring.

Formanden.
Afstemningen er afsluttet.
(Mødet udsat kl. 13.00 og genoptaget kl. 15.00)
Formanden.
Protokollen fra mødet i går er omdelt.
Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg den som godkendt.
Nogueira Román (Verts/ALE).
Fru formand, jeg var til stede på mødet i går, men glemte at skrive mig på tilstedeværelseslisten. Jeg beder Dem venligst rette denne fejl.

Formanden.
Kære kollega, De må ikke bekymre Dem, det vil blive rettet.
(Protokollen godkendtes)

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende indstillinger ved andenbehandling:
A5-0202/2003 fra Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om Rådets fælles holdning med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets forordning om genetisk modificerede fødevarer og foderstoffer (5204/3/2003 - C5-0133/2003 - 2001/0173(COD)) (Ordfører: Scheele) og
A5-0204/2003 fra Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om Rådets fælles holdning med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets forordning om sporbarhed og mærkning af genetisk modificerede organismer og sporbarhed af fødevarer og foder fremstillet af genetisk modificerede organismer og om ændring af direktiv 2001/18/EF (15798/1/2002 - C5-0131/2003 - 2001/0180(COD)) (Ordfører: Trakatellis).
Scheele (PSE)
Fru formand, hr. kommissær, kære kolleger, det foreliggende forordningsforslag har til formål at sikre et højt beskyttelsesniveau for menneskers liv og sundhed, dyrs sundhed og velfærd, miljøhensyn og forbrugerinteresser i forbindelse med genetisk modificerede fødevarer og fodermidler. Det høje beskyttelsesniveau for menneskenes sundhed og også miljøhensynene reguleres gennem en meget krævende godkendelsesprocedure. Det skal siges lige fra starten, fordi mange kolleger hele tiden forveksler sundhedsmæssige betænkeligheder i forbindelse med den grænseværdi, vi skal diskutere senere, med uønsket forurening, som ikke kan forhindres.
Om godkendelsen vil jeg gerne sige, at der først gives tilladelse til markedsføring af genetisk modificerede fødevarer og foderstoffer efter en uafhængig og streng vurdering af den eventuelle risiko for menneskers og dyrs sundhed og for miljøet. Vurderingen vil fremover blive foretaget af Den Europæiske Fødevaresikkerhedsautoritet, godkendelsen af Kommissionen. Europa-Parlamentet krævede under førstebehandlingen en stærkere decentralisering. Dette ønske har vi kun delvist fået gennemført. Et punkt, som er vigtigt for os, og som Rådet også har overtaget, er, at miljøvurderingen skal gennemføres af medlemsstaternes myndigheder, når der er tale om frø.
Om mærkningen kan jeg sige, at jeg er meget tilfreds med, at det forbrugervenlige system for mærkning af genetisk modificerede fødevarer og foderstoffer er gået igennem. Som De husker, havde vi sidste år ved denne tid en meget modsætningsfyldt og også meget følelsesladet diskussion her i Parlamentet. Det lykkedes mig - og det er jeg som ordfører naturligvis meget stolt af - også trods modstand fra den største gruppe i Parlamentet, PPE-DE-Gruppen, at få en meget forbrugervenlig ordning igennem.
Sidste år ved denne tid havde vi også en diskussion om muligheden for at mærke som GMO-fri. Det var og er jeg stærkt imod. Spørgsmålet er imidlertid slet ikke aktuelt under andenbehandlingen, fordi det blev besvaret allerede under førstebehandlingen. Jeg vil blot endnu en gang minde om, at vi ved fra mange undersøgelser og opinionsundersøgelser, at størsteparten af de europæiske forbrugere vil vide, hvis der er genetisk modificerede ingredienser i varerne.
Et stort fremskridt i denne lovgivning - og det bliver man ved med at glemme på grund af de andre meget omdiskuterede punkter - er også den nye mærkningspligt for genetisk modificerede foderstoffer, især når man tænker på, at størstedelen af de genetisk modificerede organismer, som EU importerer, anvendes som foderstoffer.
Et af de hotteste emner i denne diskussion er spørgsmålet om grænseværdier. Også her vil jeg gerne indlede med en rettelse - jeg ved, at det ikke vil nytte, fordi de kolleger, som altid påstår det, allerede har skrevet deres taler - men jeg vil alligevel gerne sige det en gang til. Denne grænseværdi på 0,9 % refererer ikke til bevidst anvendelse af genetisk modificerede organismer, hvor man siger, at først fra 0,9 % skal der mærkes, det er en nødvendig grænseværdi for en teknisk uundgåelig og tilfældig forurening. Europa-Parlamentet fastsatte under førstebehandlingen 0,5 %, Rådet har nu fastsat 0,9 %.
Jeg har under andenbehandlingen især koncentreret mig om spørgsmålet om sameksistens, som naturligvis handler om, hvordan man fremover fortsat kan bevare de forskellige landbrugsformer i Europa, hvilket imidlertid også hænger direkte sammen med forbrugernes valg. Jeg ønskede en europæisk lovgivning, som er logisk - hvis man centralt tillader genetisk modificerede organismer, må man også fastsætte reglerne for sameksistens centralt. Det kunne der ikke findes flertal for. Jeg er tilfreds med det foreliggende kompromis, som støttes af næsten alle Parlamentets grupper, og som også deles af de andre EU-institutioner. Med dette kompromis giver vi medlemsstaterne mulighed for at træffe passende foranstaltninger for at sikre sameksistensen i fremtiden og dermed også forbrugernes valgfrihed. Som medlem af Europa-Parlamentet havde jeg naturligvis ønsket, at der skulle være en forpligtelse for medlemsstaterne her. Det kunne desværre ikke forhandles på plads på den korte tid.
Jeg tror imidlertid, at vi med vores kompromis pålægger medlemsstaterne ikke bare at læne sig tilbage og pege på Bruxelles i denne vigtige opgave, men også at leve op til deres eget ansvar og beskytte forbrugernes valgfrihed i dette spørgsmål.
Jeg vil gerne bruge et par sekunder på at takke for det gode samarbejde med kollegerne fra de andre grupper.

Trakatellis (PPE-DE)
Fru formand, de to forordninger, vi drøfter i dag, føjer sig til en række EU-retsakter vedrørende genetisk modificerede organismer, ikke blot i forbindelse med indesluttet anvendelse, men også i forbindelse med bevidst udledning af GMO'er i miljøet, nye fødevarer og nye ingredienser samt obligatorisk oplysning om sojafrø og genetisk modificeret majs. Forordningerne indfører et større antal juridiske bestemmelser - regler om markedsføring og salg af fødevarer og foderstoffer, der består af, indeholder eller er fremstillet af genetisk modificerede organismer. Desuden får forbrugerne de nødvendige oplysninger, så de er informerede, når de ønsker at købe et produkt. Når et produkt består af, indeholder eller er fremstillet af genetisk modificerede organismer, skal dette således anføres på emballagen.
Rådets fælles holdning underbygger det forslag om en forordning, som jeg fungerer som ordfører for, vedrørende sporbarhed og mærkning af genetisk modificerede organismer og produkter samt sporbarhed af fødevarer og foderstoffer, Europa-Parlamentets ændringsforslag til direktiv 2001/18 og Kommissionens forslag, ikke mindst de bestemmelser, der skal sikre, at forordningen gennemføres mere effektivt.
Rådet forsøger således, hovedsageligt på grundlag af sporbarhed, at sikre, at markedet fungerer uden problemer, og at opnå en høj grad af forbrugerbeskyttelse i tilfælde, hvor det ikke er muligt at anvende analytiske metoder til at skelne mellem konventionelle produkter og produkter, der er fremstillet på grundlag af GMO'er. Det sker på følgende måder: indførelse af systemer, der kan genkende GMO'ers identitet via en entydig identifikator, krav om, at virksomheder skal overføre oplysninger om produktets identitet, samt et krav om, at virksomheder skal opbevare yderligere oplysninger i mindst fem år. Jeg mener derfor, at vi skal sikre en hurtig vedtagelse af forordningen, uden at der er behov for en forligsprocedure med Rådet.
Hvis Rådet og Kommissionen blot godkender visse ændringsforslag, som gør kravene til genetisk modificerede organismers sporbarhed og mærkning en lille smule strengere, vil det være muligt at indføre regler på europæisk plan.
Hvad angår blandede afgrøder, vil jeg også godt understrege, at der her er tale om fødevarer og foderstoffer, og det er derfor, vi opfordrer Europa-Kommissionen til at udarbejde retningslinjer for sameksistens mellem genetisk modificerede og konventionelle afgrøder.
Endelig mener jeg, at det nye ændringsforslag vedrørende oprettelse af et register til offentliggørelse af tekniske retningslinjer for udtagning af prøver og testning i forbindelse med metoderne er brugbart, fordi det både støtter gennemsigtigheden og bidrager til en koordineret holdning og effektiv gennemførelse af forordningen.
Hvis den pågældende forordning og forordningen om genetisk modificerede fødevarer og foderstoffer godkendes hurtigt, vil det sikre, at forbrugerne er informeret om fødevarer og foderstoffer, der er fremstillet af genetisk modificerede organismer, så de har et grundlag for at træffe et valg. Det vil medføre en ophævelse af de facto-moratoriet vedrørende godkendelse af nye GMO'er og forhindre en handelskrig med USA, Canada, Argentina, Egypten og andre lande.
Jeg er grundlæggende af den opfattelse, at Europa halter bagud, når det gælder disse nye teknologier og bioteknologien, som beskrevet i Rådets konklusioner og køreplanen, og denne udvikling - med disse to betænkninger i dag og afstemningen i morgen - vil få væsentlig betydning for Europa, fordi vi halter klart bagefter i forhold til vores konkurrenter med hensyn til denne lovende teknologi i det 21. århundrede. Det har negative konsekvenser på alle områder: økonomisk socialt og endda miljømæssigt. Jeg foreslår derfor, at vi stemmer for disse ændringsforslag, som ikke ændrer ved substansen i lovteksten, og at vi således undgår forligsproceduren, så de to forordninger kan træde i kraft så hurtigt som muligt.
De forbehold, der har været, skyldes i høj grad den manglende mulighed for at holde trit med den bioteknologiske udvikling, og jeg tror, det er på tide, at EU udvikler en mere positiv holdning til denne teknologi. Det er hensigten med de to forskrifter, at forbrugerne skal have mulighed for at være informerede, og EU skal have mulighed for endelig at gøre fremskridt med denne teknologi i forhold til konkurrenterne.
Jeg synes, vi skal stemme for en tekst, der ligger så tæt som muligt på Rådets holdning.

Byrne
Fru formand, jeg er meget glad for, at vi nu har nået det endelige stadium af vores overvejelser om forslaget om genetisk modificerede fødevarer og foderstoffer - som jeg først forelagde for Dem for næsten to år siden. Drøftelserne har været intensive, komplicerede og har ofte fremkaldt stærke emotionelle reaktioner og delte meninger. Det er nu vigtigt at afslutte diskussionen. Tillad mig at henlede Deres opmærksomhed på de tre vigtigste elementer i forslaget.
For det første vil det sikre et højt niveau af beskyttelse af menneskers og dyrs sundhed på basis af en strømlinet, effektiv og mere gennemskuelig godkendelsesprocedure. Foderstoffer til dyr produceret på basis af GMO'er vil i fremtiden være underkastet godkendelse. Den forenklede procedure baseret på en væsentlig ensartethed vil blive opgivet, og godkendelsen vil blive begrænset til en periode på 10 år. Offentligheden vil have mulighed for at fremsætte kommentarer forud for beslutningerne og vedrørende godkendelsen af produkter.
For det andet giver forslaget forbrugerne det, som de i så stort tal har krævet - en angivelse af, om ingredienser i mad og foderstoffer er produceret på basis af GMO'er. Dette vil give forbrugerne en frihed til at vælge mellem genetisk modificerede og ikke-genetisk modificerede produkter. Ligeledes vil foderstoffer produceret på basis af GMO'er skulle mærkes for at gøre det lettere for landbrugerne og andre, der handler med foderstoffer, at vælge.
For det tredje giver forslaget forøget juridisk sikkerhed for aktører og handlende, hvilket de behøver for at kunne drive deres daglige virksomhed.
Den fælles holdning, der blev vedtaget af Rådet i marts, er både afbalanceret og fornuftig. Den udgør et væsentligt fremskridt i styrkelsen af offentlighedens tillid til anvendelse af bioteknologi på fødevarer.
Jeg er glad for, at der er blevet stillet en pakke af kompromisændringsforslag for at lette den endelige vedtagelse af forslaget. Jeg vil gerne takke ordføreren og også skyggeordførerne for deres store arbejde med at nå frem til denne kompromispakke, og for deres vilje til at sikre et afbalanceret resultat såvel som en betimelig løsning på de resterende spørgsmål.
Kompromispakken indeholder bestemmelser om sameksistens mellem forskellige former for landbrug. Kommissionen er enig i, at dette er et vigtigt spørgsmål, som der må findes passende løsninger på.
Kommissionen ville have foretrukket at tage fat på sameksistensen for sig selv inden for rammerne af hr. Fischlers igangværende arbejde. Men Kommissionen er parat til at støtte kompromispakken og - som det skitseres i pakken - til at udarbejde retningslinjer for passende foranstaltninger, der skal træffes på nationalt niveau. Sådanne retningslinjer er på vej til at blive vedtaget af Kommissionen senere i denne måned.
Lad mig afslutningsvis tilkendegive Kommissionens holdning til de stillede ændringsforslag. Kommissionen kan acceptere kompromispakken, der består af ændringsforslag 1, 7, 8, 9 og 44-48, forudsat at alle andre ændringsforslag bliver afvist.

Wallström
Fru formand, vi ved alle, at spørgsmålet om GMO'er er politisk såvel som teknisk. Som politiske beslutningstagere og lovgivere har vi et klart ansvar for at skaffe et højt niveau af sikkerhed for Europas borgere og sætte dem i stand til at udøve et valg.
EU har opbygget et system, der tillader os at basere beslutninger om, hvorvidt vi vil godkende brugen og frigivelsen af genetisk modificerede produkter eller ikke, på de bedste eksisterende videnskabelige og tekniske data. Når dette grundlag er sikret, gælder det om at sikre, at forbrugerne bliver korrekt informeret, så de kan vælge, om de vil købe genetisk modificerede produkter eller ej.
De to forslag, der nu er til andenbehandling, er vigtige dele af den samlede struktur i vores system til en ansvarlig forvaltning af genetisk modificerede produkter. De er blevet grundigt diskuteret i alle de politiske grupper og forskellige udvalg.
For nu at gå over til de forslag, jeg har ansvaret for, vil jeg gerne takke ordføreren, hr. Trakatellis, og formandskabet for deres bestræbelser på at færdiggøre forslaget om mærkning og sporbarhed. Jeg håber, Parlamentet og Rådet vil kunne enes om de ændringsforslag, der senere skal vedtages af plenarforsamlingen, så vi kan nå til en aftale både om fødevarer og foderstoffer og sporbarhed ved mærkning i denne mødeperiode.
Forslaget vil udgøre et vigtigt supplement til det eksisterende regelsæt. De vil være opmærksom på de vanskelige forhandlinger, der førte frem til vedtagelsen af den fælles holdning. Kløften mellem de forskellige holdninger blev indsnævret, da mange af de ændringsforslag, der blev vedtaget ved førstebehandlingen, blev medtaget i den fælles holdning.
Som man kunne vente, er spørgsmålet om sameksistens dukket op som det afgørende spørgsmål ved andenbehandlingen af begge forslag. Den nye artikel, der skal indføres i direktivet under den politiske aftale om forslaget om fødevarer og foderstoffer, vil skabe et juridisk grundlag, man kan arbejde ud fra. Dette i forbindelse med det kommende initiativ fra Kommissionen om retningslinjer for sameksistens vil give medlemsstaterne mulighed for at gennemføre passende foranstaltninger til håndtering af sameksistens.
Hvad angår nøglespørgsmålene, kan Kommissionen støtte de ændringsforslag, der præsenterer den fælles holdning. De indbefatter ændringsforslag 1, 3, 4, 18, 24, 26 og 27 såvel som anden del af ændringsforslag 17 og de første dele af ændringsforslag 8 og 13.
Omvendt er formålet med ændringsforslag 22, 23, 25 og 28 at indføre tekster om sameksistens, der er identiske med dem, der vil blive fastlagt i direktiv 2001/18/EF og forordningen om genetisk modificerede fødevarer og foderstoffer. Kommissionen anser dette for at være en overflødig gentagelse, men vi kan acceptere det.
De øvrige forslag, hvoraf flertallet er blevet genfremsat fra førstebehandling, kan ikke støttes. Ændringsforslag 2, 9, 10, 14 og 15 henviser til undtagelser via tærskler. Accept af disse ændringsforslag ville underminere den politiske enighed, man nåede om forslaget om genetisk modificerede fødevarer og foderstoffer. Som jeg tidligere har sagt, må man sikre konsekvens og sammenhæng mellem de to forslag.
Derudover forsøger man i første del af ændringsforslag 15 at genindføre nationale bestemmelser om sporbarhed under direktiv 2001/18/EF. At acceptere dette ville kun skabe juridisk usikkerhed, i betragtning af at det forslag, der ligger foran os, vil give fællesskabsregler for sporbarhed såvel som mærkning.
Ændringsforslag 7 henviser til bestemmelsen om, hvad produkter i fødevarer og foderstoffer "kan indeholde", i det oprindelige forslag fra Kommissionen. Det var også genstand for en meget vanskelig debat, og at åbne den igen nu vil have alvorlige konsekvenser for muligheden for at få vores system til at fungere og for det kommende WTO-panel.
Ændringsforslag 6, der taler om definitionen af markedsføring, var også genstand for betydelig debat i Rådet efter vedtagelsen af samme ændringsforslag ved førstebehandling. Ordlyden i dette ændringsforslag blev medtaget i den fælles holdning via henvisning til den fulde definition af markedsføring fra direktiv 2001/18/EF. Kommissionen kan ikke støtte yderligere ændringer af denne definition, i særdeleshed fordi det stillede ændringsforslag vil modsige de definitioner, der allerede er givet i Fællesskabets lovgivning.
Ændringsforslag 5 og 29 henviser til forsigtighedsprincippet. Jeg vil påpege, at Rådet har taget fat på dette ændringsforslag i den fælles holdning, som støttes af Kommissionen. Forsigtighedsprincippet drejer sig om risikovurdering, og det er derfor, det dukker op i direktiv 2001/18/EF og i forslaget om genetisk modificerede fødevarer og foderstoffer. Sporbarhed er en støtteforanstaltning, men det er ikke baseret på risikovurdering. At gå videre end til den nuværende ordlyd i betragtningen er ikke passende, og Kommissionen kan ikke støtte disse ændringsforslag.
Ændringsforslag 11 og 12 henviser til sporbarhed og kravene til mærkning af forarbejdede produkter, og igen ville accept heraf påvirke den enighed, man nåede under forslaget om genetisk modificerede fødevarer og foderstoffer, der dækker den slags produkter.
Anden del af ændringsforslag 8 og 13 har til formål at udvide den tidsperiode, hvor man skal opbevare informationer om sporbarhed, fra fem til 10 år. Selv om det stadig var muligt at spore ting efter 10 år, ville sådanne oplysninger ikke være af nogen praktisk værdi.
Ændringsforslag 20 tager fat på Kommissionens forpligtelser til at aflægge rapport, hvilket gentages i ændringsforslag 3. Forpligtelserne til at rapportere er allerede afspejlet i artikel 12 i den fælles holdning, og yderligere krav er ikke nødvendige.
Med hensyn til sameksistens er formålet med ændringsforslag 16 på samme måde at ændre forslaget om genetisk modificerede fødevarer og foderstoffer ved at indføre en tekst, der skal tage fat på dette spørgsmål i en ny artikel 26a i direktiv 2001/18/EF. Men teksten i ændringsforslag 16 er ikke på linje med det, der er foreslået i denne nye artikel under den politiske aftale om forslaget om genetisk modificerede fødevarer og foderstoffer, og derfor kan vi ikke acceptere den.
Endelig henviser ændringsforslag 21 til det tidspunkt, hvor forordningen skal træde i kraft. Det bør noteres, at anvendelsen af forordningen blev nævnt i udtalelsen fra Rådet og Kommissionen, som ledsagede den fælles holdning. I denne forbindelse påpeger Kommissionen, at medlemsstaterne allerede har tilsluttet sig et fællesskabsformat for tildeling af entydige koder til GMO'er på basis af OECD-formatet. Naturligvis vil Kommissionen sikre sig, at dette system er taget med i betragtning når det gælder nye godkendelser, som krævet under direktiv 2001/18/EF.
Afslutningsvis har det været en meget intensiv debat om hele spørgsmålet om, hvordan EU skal håndtere GMO'er. Med nogen vanskelighed har vi fået sammensat et system, der vil give sikkerhed og valgmuligheder for vores borgere. Jeg håber, at afstemningen i morgen vil give os et kompromis, der vil fungere, og jeg takker Dem alle for de drøftelser, vi har haft, og for at have fundet en god løsning.

Sommer (PPE-DE).
Fru formand, mine damer og herrer, det foreliggende forordningsforslag skal træde hurtigt i kraft for at sikre, at det de facto-moratorium for den grønne genteknik, som har eksisteret i nogle år, endelig kan ophæves. Det nuværende forbud mod at dyrke og indføre GMO'er er årsagen til, at Europas forskning, forbrugere og landmænd i årevis har væres afskåret fra den positive udvikling inden for den grønne genteknik. Desuden er vi truet af sagsanlæg hos WTO fra de lande, som ønsker at eksportere genetisk modificerede produkter til EU, men ikke har mulighed herfor på grund af dette moratorium. USA har allerede anlagt sag.
Alle de, som vil forhindre GMO'er hos os, ofte af rent ideologiske grunde, glemmer, at genetisk modificerede fødevarer og foderstoffer for længst er en realitet i hele verden. Og netop inden for de proteinholdige foderstoffer er vi afhængige af import fra tredjelande, hvor dyrkning af genetisk modificerede planter hører til dagens orden. I 2001 importerede EU over 16 millioner tons soja fra USA og Sydamerika, og i USA ligger GMO-sojaens andel af den samlede sojadyrkning på 68 %, i Argentina på 100 %.
Over for denne realitet står i Europa usikre forbrugere og landmænd samt en forskning, som ikke har nogen planlægningssikkerhed. Forbrugere og landmænd møder den grønne genteknik med mistro, for de ved ikke, hvad det egentlig handler om. Det skyldes manglende informationspolitik, som - i hvert fald i mit hjemland Tyskland - er helt tilsigtet.
Vi laver ikke politik for særlige grupper her. Med de foreliggende forordningsforslag skal vi sikre forbrugerne valgfrihed, og netop min gruppe, kære fru Scheele, går ind for at beskytte den menneskelige sundhed og dermed også for en stærk forbrugerbeskyttelse. Men vi skal med denne lovgivning også tage hensyn til landbruget, miljøet, de mellemstore frøproducenter, industrien, fødevaredetailhandelen og mange andre brancher. Og vi har brug for en mærkningspligt for at kunne vurdere import fra tredjelande præcist. Forudsætningen for det var, at der blev indført fornuftige, realistiske grænseværdier - som under alle omstændigheder er politiske grænseværdier - som retter sig efter, hvad der er teknisk muligt og gennemførligt. Det er en stor succes, netop også for vores gruppe, at alle andre grupper nu støtter Rådets fælles holdning med hensyn til grænseværdierne. 0,9 % for godkendte GMO'er og 0,5 % for godkendelsesmodne GMO'er, som på grund af moratoriet står i venteposition.
Det samme gælder for undladelsen af at optage en ordning for frø i denne forordning. Frø skal have sin egen ordning, og der må ikke ske det, at spørgsmålet om sameksistens, altså genetisk modificerede og konventionelle planter ved siden af hinanden i landbruget, bliver brugt som et middel til en generel blokering af den grønne genteknik. Det er kun under denne præmis, at min gruppe har stemt for kompromiset. Kommissionen skal nu sikre, at de facto-moratoriet ikke bliver kunstigt forlænget af nogle medlemsstater.
Lund (PSE).
Fru formand, jeg synes, at der er grund til at bringe en stor tak til fru Scheele for den enorme indsats, hun har ydet med henblik på at få en pakke og kunne indgå et forlig. Det har, ved jeg, i høj grad været op ad bakke med et Råd og et stort antal medlemmer i Europa-Parlamentet, som ikke har været interesseret i, skal vi sige, den ideelle lovgivning.
Der er fortsat tre problemer, som knytter sig til resultatet, og som gør, at jeg ikke synes, at det kan betegnes som ideelt. For det første synes jeg, at grænsen for mærkning ved utilsigtet forurening med GMO stadig er for høj, og for det andet kommer vi i en periode også til at acceptere utilsigtet forurening med ikke-godkendte GMO'er uden mærkning. Det tredje punkt, jeg vil pege på, og som jeg synes fortsat er en mangel, er, at vi har ikke fået de bedste regler omkring sameksistens imellem GMO'er og andre afgrøder. Der vil helt sikkert nu opstå masser af GMO-forurening med langvarige erstatningssager i kølvandet. Vi risikerer, hvis ikke vi passer godt på, at grundlaget for den økologiske produktion og den almindelige landbrugsproduktion i hele Europa i virkeligheden bliver ødelagt. På trods af disse mangler er vi i den situation, at vi ikke har noget valg, og derfor vil jeg også støtte det resultat, der foreligger, også fru Scheeles betænkning. Alternativet vil være langt mere skræmmende, nemlig at vi ingen regler får overhovedet.
Jeg tror, vi får nogle rimelige regler omkring sporbarhed. I den forbindelse håber jeg, at Parlamentet vil beslutte, at oplysninger om transaktioner med disse produkter skal opbevares i 10 år, og jeg finder det ligeledes vigtigt, at medlemsstaternes tilsyns- og kontrolresultater bliver opbevaret i et centralt register, således at de bedst mulige data altid er til rådighed. Kun tiden og de første sager, hvor det går galt, kan afsløre, om sporbarhedsreglerne har været sikre nok.
Det er helt afgørende for mig, at det faktiske moratorium, først bliver hævet, når systemet til udvikling og tildeling af entydige identifikationer til GMO'er er fuldt ud gennemført, det vil sige at reglerne er på plads, og at der bliver fuld sporbarhed fra dag 1; i den forbindelse vil jeg gerne takke fru Wallström for de forsikringer, hun gav i sit indlæg.
Jeg håber, at bevidste og kritiske europæiske forbrugere - og dem ser der ud til at være et flertal af i Europa - vil afkræve de nødvendige regler om sameksistens fra deres regeringer, nemlig at man nu tager fat nationalt og får de rigtige sameksistensregler. Så håber jeg i øvrigt også, at denne store gruppe af kritiske forbrugere vil lægge en naturlig dæmper på efterspørgslen af disse manipulerede fødevarer, som jo ikke er nogle, forbrugerne har bedt om, men som er nogle, kemikoncerner og visse europæiske regeringer absolut vil have, at vi også skal indtage.
Davies (ELDR).
Fru formand, dette spørgsmål deler vores medlemsstater, som det deler mennesker i hele verden, undertiden med en intensitet, der kan sammenlignes med religiøs overbevisning. Jeg indrømmer, at jeg ikke har en sådan absolut vished. Jeg er skeptiker, snarere end modstander af genetisk modificerede afgrøder. Jeg erkender, at de kan bringe fordele med hensyn til formindsket brug af pesticider og sprøjtemidler, at der ikke er bevis for sundhedsrisici - eller i hvert fald ingen endelige beviser - og at genetisk modificerede afgrøder i hele verden måske kunne dyrkes under omstændigheder, der ikke ville tillade dyrkning af konventionelle afgrøder.
Men jeg ser ikke nogen sikker gevinst ved at dyrke genetisk modificerede produkter i Europa. Jeg mener, at ændringer i europæisk og amerikansk handelspolitik sandsynligvis vil give større fordele for udviklingslandene, og jeg nærer frygt for, at vi kan begå fejl, som vil få uforudsete konsekvenser for vores miljø.
En fælles ramme af politikker er nødvendig, hvis vi skal undgå risikoen for handelskrige med USA, som appellerer til WTO, og hvis vi skal begrænse risikoen for indbyrdes splittelse i EU.
Jeg afventer med interesse resultatet af de afprøvninger i marken, der i øjeblikket foretages i mit eget land, for at se om de giver vidnesbyrd om virkningerne på biodiversiteten. Jeg er glad for at høre, at arbejdet med Kommissionens forslag til retningslinjer om sameksistens forløber efter planen. Det er af afgørende betydning, at de sikrer, at konventionelle og økologiske landbrugere ikke mister noget som resultat af denne teknologi. De må beskyttes imod risikoen for finansielle tab, og forslagene her bør tillade individuelle medlemsstater at tage væsentlige skridt for at forhindre indbyrdes forurening. Det håber man i hvert fald.
Der er en stærk fornemmelse af, at vi alle bliver drevet for hurtigt frem af snævre kommercielle interesser, hovedsageligt koncentreret i USA. Derfor nærer jeg ingen tvivl om, at det er en ufuldkommen pakke, og at vi må vende tilbage til emnet. I mellemtiden må forbrugerne have de informationer, der sætter dem i stand til at foretage deres egne valg, og hvis det i sidste instans forsinker udviklingen af denne teknologi, mens der foretages yderligere forskning, så er det måske slet ikke så galt.

Sjöstedt (GUE/NGL).
Fru formand, som vi alle ved, er denne teknik i høj grad omstridt. Vi ved også alle, at størstedelen af forbrugerne ikke ønsker genetisk modificerede fødevarer eller dyrkning af genetisk modificerede afgrøder i stor stil. Vi kan heller ikke komme uden om, at der er en kobling mellem de facto-moratoriet og disse forslag om mærkning og sporbarhed. Vi mener, at der er god grund til at være skeptiske. Der er veldokumenterede risici for den biologiske mangfoldighed ved dyrkning af genetisk modificerede afgrøder. Der findes mulige sundhedsrisici, hvis man ikke foretager tilstrækkelige undersøgelser. Der findes helt åbenlyse magtstrukturer mellem store og multinationale virksomheder i disse brancher og landmændene i forskellige lande, som påvirkes af teknikken. Det er ikke tilfældigt, at de fleste GMO-afgrøder, der dyrkes globalt, er resistente over for et specifikt bekæmpelsesmiddel. Vi ser således få fordele ved dem, vi mener, at der er grund til at udvise stor forsigtighed, og vi støtter de facto-moratoriet.
Nu drejer det sig imidlertid om mærkning og sporbarhed. Her går vi ind for, at reglerne gøres så stramme og hårde som muligt, og vi vil stemme i overensstemmelse med denne holdning. På den måde kan vi give forbrugerne den bedste mulighed for at vælge, hvad de vil købe - og vælge det fra, som de ikke vil købe.
Europa-Parlamentets forslag er helt klart en forbedring af lovforslagene. Jeg finder ikke mindst, at kompromiset om Scheele-betænkningen er et tydeligt skridt i den rigtige retning. Jeg vil også godt takke ordføreren for den åbne måde, hvorpå hun har arbejdet med disse spørgsmål. Det har givet andre grupper mulighed for at gøre deres indflydelse gældende. Vigtigheden i kompromiset ligger ikke mindst i de mulige tiltag, så medlemsstaterne kan undgå uønsket smitte med GMO'er, samt afsnittene om sameksistens. Vores gruppe ønsker imidlertid at gå endnu længere. Vi vil derfor stemme for de ændringsforslag fra Miljøudvalget, som vil sætte grænseværdien ned til 0,5 %, når det gælder godkendte GMO'er. Vi finder det desuden uacceptabelt, at man i en overgangsperiode vil tillade genetisk modificerede organismer, som faktisk ikke er tilladte i EU.
Man kan spørge sig selv, om disse nye regler er tilstrækkelige til at ophæve moratoriet. Vores svar er nej! Der skal meget mere til, før det kan komme på tale. Det vil kræve, at reglerne er gennemført i medlemsstaterne. Det vil kræve tydelige regler om sameksistens, og det vil også kræve regler om miljøansvar, som dækker genetisk modificerede afgrøder. Først da mener vi, at den diskussion kan gå i gang. Forholdet til USA er også blevet brugt som argument, men vi kan aldrig tilfredsstille USA på dette område. Det er en illusion. Vores opgave er at være eksponenter for en mere ansvarlig holdning, både globalt og inden for EU. Da nytter det ikke at vige tilbage fra starten. Vi skal derimod hævde vores ret til at sætte forbrugerne og miljøet først og at indføre så strenge regler, som vi ønsker.
Breyer (Verts/ALE).
Fru formand, mærkningen af genmanipulerede fødevarer og foderstoffer er en milesten for forbrugerbeskyttelsen. Endelig kan man ikke længere skjult pådutte forbrugerne genmanipulerede fødevarer. Når 90 % af alle genmanipulerede sojaprodukter ikke er mærket, sådan som det har været tilfældet i Tyskland, så er det ensbetydende med en umyndiggørelse af forbrugerne. Nu får de endelig valgfrihed. Fødevarer som olie og sukker, som bestod af 100 % genetisk modificeret råmateriale, skal endelig mærkes. De genetisk modificerede produkter skal være gennemsigtige fra marken til tallerkenen. Vi synes ganske vist, at grænseværdien er for høj, men det er en kæmpesucces, at vi giver medlemsstaterne mulighed for at indføre foranstaltninger for at sikre sameksistensen mellem genteknologisk landbrug, traditionelt landbrug og økologisk landbrug. Her har vi også helt klart forankret princippet om, at forureneren betaler, ellers ville valgfriheden overhovedet ikke være sikret på lang sigt.
Desværre har Europa-Parlamentet ingen indflydelse på ophævelsen af GMO-moratoriet. Hvis Kommissionen efter pres fra USA ophæver moratoriet, så vil forbrugerne takket være mærkningen reagere med et købsmoratorium. Vi vil gå fra et politisk moratorium til et praktisk, til et købsmoratorium fra forbrugernes side. Lakmusprøven for den genteknologiske industri er ikke tilladelsen, men salget. De genmanipulerede produkter skal klare sig på markedet. Jeg er sikker på, at der i øjeblikket ikke er nogen producenter, der tør satse på genteknik. Producenterne frygter mærkningen som pesten. De ved også, at over 90 % af forbrugerne afviser genmanipulerede fødevarer.
Vi beklager, at produkter fra genteknisk fodrede dyr ikke bliver mærkningspligtige, men vi sætter vores lid til mærkningspligten for foderstoffer til dyr og til, at landmændene ved, hvad forbrugerne ønsker.
Også når det gælder frø, forventer jeg af Kommissionen - og det vil jeg gerne bede Kommissionen udtale sig om - at der ikke er nogen tricks. Det, vi har brug for, er en EU-frøordning med grænseværdi for påviselighed på nul. Alt andet ville være at føre forbrugerne bag lyset. Ellers ville disse to ordninger nemlig meget hurtigt intet være værd. Her forventer vi altså helt klart, at Kommissionen gennemfører denne påviselighedsgrænse på nul, for vi ved, at det er muligt at producere frø med en grænseværdi på nul, det er allerede på markedet i Østrig og andre lande. Her er der ikke tale om en uundgåelig teknisk usikkerhed. Det beder jeg Dem altså udtale Dem om endnu en gang, kære Kommission.
Til sidst vil jeg gerne sige, at vi ved alle, at Bushs udtalelse om, at EU er ansvarlig for sulten i Afrika, var kynisk. Det er ikke et teknisk problem, men et fordelingsproblem. Vi ved også, at disse lande overhovedet ikke er i stand til at købe den dyre såsæd fra den amerikanske genteknologiske industri. Jeg håber altså, at afstemningen i morgen virkelig bliver en milepæl for forbrugerne, og at forbrugerne vil besvare ophævelsen af moratoriet med et købsmoratorium.

Nobilia (UEN).
Fru formand, jeg vil godt indledningsvis udtrykke min anerkendelse af det slidsomme arbejde, som ordførerne har udført, og jeg mener det helt alvorligt, for det har bestemt ikke været nogen loppetjans at forene synspunkter, der fra starten lå så langt fra hinanden, og at nå frem til den aktuelle holdning, der har opbakning fra alle sider. Jeg må dog nævne, at dagens konsensus er resultatet af et kompromis, som egentlig ikke er specielt tilfredsstillende, og som udelukkende er vedtaget som følge af Kommissionens og især Rådets hårdnakkede modvilje mod at udarbejde et bedre grundlag. Det resulterende grundlag kan bestemt ikke siges at være komplet. Det skyldes ikke blot, at der er 35 forskellige betænkninger, der omhandler spørgsmålet, uden at der er gjort blot det mindste forsøg på at forbinde dem, eller at det indtil videre er besluttet, at der skal være tre forskellige forordninger på området - hvoraf den ene i øvrigt ikke drøftes her på mødet - men i endnu højere grad, at det grundlag, der fremkommer, i sig selv er særdeles håbløst, hvilket man bevidst har set bort fra som følge af det akutte behov for at lovgive på området. Jeg kunne komme med mange eksempler, f.eks. at licenser skal være gyldige i 10 år og forpligtelsen til kun at opbevare korrespondance og testresultater i 15 år. Desuden vil der gå lang tid, før vi har identifikationskoder, og teknikkerne til udtagelse af prøver er tilfældige, uden standardiserede procedurer. Og så er der i øvrigt anbefalingen om at overvåge GMO'er og produkter fremstillet deraf nøje i deres levetid, uden at det dog er muligt at kræve yderligere risikovurderinger. Der er især ét eksempel, som jeg finder absurd, nemlig den såkaldte sameksistens. Jeg ved godt, at det ikke tjener noget formål at gentage de argumenter, der tidligere har været fremsat i denne forbindelse, men faktum er, at den vej, vi har valgt - det vil sige beslutningen om, at medlemsstaterne skal udarbejde bestemmelser på området, inden Kommissionen har haft tid til at fremsætte sin holdning - da vist er højst usædvanlig.
Jeg håber, jeg tager fejl, når jeg siger, at det ikke bliver benchmarkingteknikkerne, der standser forureningen, og desuden er der ingen omtale af princippet om, at forureneren betaler, mens godkendelseskriterierne på 0,5-0,9, der har givet anledning til så megen debat, i øvrigt gøres fuldstændig ugyldige.
Kort sagt, vi havde så afgjort brug for at komme videre fra den aktuelle situation, men det kunne være opnået med mere meningsfyldte og frem for alt mere sammenhængende bestemmelser.

Bernié (EDD).
Forordningerne om GMO'er burde være et vigtigt skridt med hensyn til biosikkerhed, valgfrihed og forbrugerinformation. De to tekster, som drøftes i dag, indeholder imidlertid ingen tegn på fremskridt. Det mest kritiske punkt er fortsat de tilladte grænseværdier for tilstedeværelsen af GMO-materiale, når den er utilsigtet eller teknisk uundgåelig. Rådet foreslår 0,9 %. Det er for meget! Vi bør vende tilbage til den holdning, der blev vedtaget af Parlamentet ved førstebehandlingen, nemlig maksimum 0,5 %. Hvordan kan Rådet legalisere de ikke-tilladte GMO'er i fødekæden ved at foreslå en grænseværdi på 0,5 %, når der er tale om GMO'er, som er forbudt i Unionen?
Spørgsmålet om forurening af afgrøder skal også besvares. Kommissionen lægger ansvaret over på medlemsstaterne, samtidig med at den forbeholder sig retten til på et senere tidspunkt at udarbejde retningslinjer for sameksistensen af konventionelle og genetisk modificerede afgrøder. Medlemsstaterne skal øjeblikkeligt suverænt kunne træffe hasteforanstaltninger som f.eks. administrativ inddragelse af tilladelsen ved risiko for folkesundheden eller miljøforurening. Vi skal også efter min mening udelukke frø fra forordningen ved at skelne levende GMO'er, som skal henhøre under direktiv 2001/18/EF, hvilket derved gør deres sporbarhed obligatorisk, fra genetisk modificerede fødevarer.
Endelig skal der defineres en reel ansvarsordning for indførelse af GMO'er i landbruget og miljøet. Princippet om, at forureneren betaler, skal efter min mening finde anvendelse her. Den landmand, der anvender GMO-materiale, skal betale erstatning for de skader, som påføres det konventionelle landbrug.
Til slut vil jeg give al min støtte til at opretholde det europæiske moratorium på trods af den klage, som USA har indgivet til WTO.
Souchet (NI).
Fru formand, vi må være helt klar over omfanget af de problemer, som GMO'erne rejser, og især ikke reducere dem til kun at være et spørgsmål om, hvordan den dyre forskning, som foretages af nogle multinationale frøfirmaer, kan anvendes til at skabe hurtig profit.
For det første rejser GMO-spørgsmålet et større suverænitetsproblem, nemlig problemet omkring borgernes suverænitet i forhold til kommerciel udnyttelse af videnskabelige opfindelser, landmændenes suverænitet i forhold til det, de sår, forbrugernes suverænitet i forhold til deres mad og staternes suverænitet i forhold til det, de kontrollerer.
For det andet frembyder GMO'erne to former for større risici. Den første angår menneskets sundhed, eftersom der er en risiko for, at det transgen, som er indsat i planten, koder for syntese af et giftigt protein. Kogalskabsprionet har vist os, at visse uønskede proteiner kan have meget langvarige giftige virkninger. Den anden risiko angår miljøet. Det drejer sig om risikoen for spredning af uønskede gener til den vilde flora og rhizosfæren. Man kan kun i den forbindelse beklage amerikanernes ekstreme uforsigtighed, eftersom de har spredt GMO'er over millioner af hektar uden at have taget den forholdsregel at vurdere risikoen ordentligt.
For det tredje må man spørge sig selv, hvem GMO'erne kommer til gode. For forbrugeren såvel som for miljøet er fordelen på nuværende tidspunkt lig nul, for vi venter stadig på den nedgang i forbruget af pesticider, som GMO'erne skulle give plads for. For landmanden er der en svag fordel, nemlig nogle besparelser på frøforarbejdning, behandlinger og ukrudtskontrol, men på bekostning af en øget afhængighed af frø- og plantesundhedsfirmaerne. For udviklingslandene er fordelen kun teoretisk, for firmaerne har kun arbejdet for de solvente markeder, hvilket betyder, at vi ikke kan acceptere den amerikanske kritik af de europæiske lande på dette område. Det er derfor i virkeligheden frøfirmaerne, som har de mest reelle fordele, og dermed de multinationale amerikanske foretagender, der er længst fremme på området.
Hvad skal vi gøre? Vi skal i hvert fald fortsætte forskningen. Vi skal både udforske potentialet og risiciene ved transgenese, selv om denne teknologi er ekstremt dyr og synes at være mest velegnet til afgrøder i meget stor målestok og med meget lidt variation, som ikke er kendetegnende for det europæiske landbrug, i hvert fald ikke det landbrug, der fandtes før Fischler-planen.
Vi bør fortsætte forskningen på en måde, der gør det muligt at bevare vores fulde frihed og uden at lade os presse af noget. Vi bør handle yderst forsigtigt, ikke give efter for pres og være mere konsekvente i vores forbrugerinformation. Det forekommer mig, fru formand, at være de retningslinjer, vi bør følge i dette centrale spørgsmål.
Grossetête (PPE-DE).
Fru formand, kommissær Byrne gjorde for et øjeblik siden opmærksom på, at vi i dag er samlet efter to års arbejde præget af bevægelse og kontroverser vedrørende dette vigtige GMO-spørgsmål, som Europa-Parlamentet skal stemme om hurtigst muligt.
Vi bør vise os rationelle, kohærente og koordinerede på et område, der trods alt repræsenterer et stort fremskridt. Vores forhandlinger i dag viser imidlertid tydeligt, at meningerne stadig er meget delte. Samtidig med at vi sikrer, at det indre marked fungerer tilfredsstillende, skal vi hjælpe vores landmænd i deres valg og især sikre et højt beskyttelsesniveau for forbrugeren.
Men vi skal stadig overbevise denne om, at vores beslutninger er velbegrundede! Arbejdet byder os at vedtage nogle strenge regler for godkendelses- og kontrolprocedurer, det vil sige en europæisk harmonisering af de videnskabelige kriterier for godkendelse og total sporbarhed af produkterne som garanti for dyrs og menneskers fødevaresikkerhed. Det betyder også kommunikation uden ideologi. Forbrugeren er ofte bekymret, fordi han mangler præcise informationer. Nødvendigheden af troværdig information til den brede offentlighed er derfor endnu mere bydende. Mærkningen skal være klar og læsbar for at give forbrugeren mulighed for frit at foretage de rigtige valg. Forbrugeren skal være sikker på, at alle de GMO'er, som er til stede i de produkter, han køber, er blevet nøje undersøgt med henblik på sikkerhed. Han kan altså frit købe de produkter, han ønsker.
Nærværende forslag opfordrer til at hæve moratoriet. Så snart vi har alle garantier for sikkerhed og sporbarhed, skal det følges op af en ophævelse af moratoriet. Hvis vi ikke gør det, risikerer vi endnu en gang at bremse forskningen i Europa og at være skyld i, at vores bedste forskere rejser til USA eller Asien.
Goebbels (PSE).
Fru formand, det er på høje tid, at EU åbner mere op for bioteknologierne og for genteknologi også på fødevareområdet. Siden 1980'erne er teknikken til transgenese af planter vundet frem overalt, undtagen i Europa. Sidste år blev omkring 60 millioner hektar uden for Europa dyrket med genetisk forbedrede planter. EU har vanskeligt ved at blot at beskytte ca. 10.000 hektar til eksperimenterende dyrkning af visse transgene planter.
Tillad mig at citere det franske Académie des sciences, som siger, at de transgene arter afvises af Europa, uden at der har været det mindste sundhedsproblem for forbrugerne eller angreb på miljøet. Næsten alle afgrøder er i dag resultatet af tusinder af års genetisk udvælgelse fra vilde planter. Udvekslingen af gener mellem sorter eller arter har meget ofte ført til store ændringer i de oprindelige vilde planters morfologi. Utallige arter som f.eks. tobak, korn og raps er blevet domesticeret af mennesket ved at tilføje forskellige gener.
Siden mennesket begynde at dyrke jorden, har det udøvet genetik uden at vide det. Mens krydsninger og udvælgelser foretaget i blinde af menneskehånd accepteres, præsenteres et mere målrettet indgreb med henblik på fremstilling af gener som djævelens værk. I henhold til Académie des sciences er transgene fødevarer reelt ikke mere farlige end andre fødevarer, hvilket er anerkendt af Codex Alimentarius. Så hvorfor er der så al denne ballade og hele denne uklare frygt for GMO'er? Dogmet omkring forsigtighedsprincippet fører til forholdsregler uden henvisning til videnskabelige principper.
Jeg vil stemme for det kompromis, der er forhandlet på plads med Rådet, selv om kompromiset er for tilbageholdende. Jeg opfordrer Kommissionen til at ophæve det ulovlige moratorium for GMO'er og sørge for, at Europa ikke kommer for sent til den bioteknologiske revolution. Er det nødvendigt at sige, fru formand, at 95 % af alle med en doktorgrad i biologi for indeværende arbejder på det amerikanske kontinent? Det er skammeligt for Europa!
Ries (ELDR).
Fru formand, hvad kan man sige på et minut om GMO'er ud over, at forsigtighedsprincippet ikke er og ikke må være en undskyldning for ikke at gøre noget. Det er grunden til, at vi bør lykønske os selv med den snarlige ikrafttræden af denne europæiske forordning om mærkning og sporbarhed af GMO'er. De krævende bestemmelser i betænkningerne fra mine kolleger Trakatellis og Scheele gør det muligt at forvisse sig om indholdet af fødevarerne, følge deres distributionsnet og vide, hvorvidt dyrene har konsumeret foder indeholdende GMO'er eller ej. Ophævelsen af moratoriet er velkommen på disse strenge betingelser.
Men vil forbrugerne være beroliget af den grund? Sandhedens time kommer først på et senere tidspunkt, men den kan opsummeres i få ord, nemlig frit valg for forbrugeren med hensyn til, hvad han lægger på sin tallerken. Det er allerede blevet understreget så rigeligt af de to ordførere og kommissæren før mig. For at overbevise folk og berolige dem, skal vi være fejlfrie. Fejl i mærkningen af produkter, som er garanteret fri for GMO'er, vil ikke være tilladt, ligesom der ikke er tale om at lade landmændene inden for de traditionelle og økologiske produktioner betale regningen for den uundgåelige risiko, der er for forurening af afgrøderne.
Til slut vil jeg derfor sige, at vi skal fortsætte forskningen, forblive rationelle og overbevise, kommunikere med og informere borgerne stadig mere, forklare dem, at de transgene afgrøder kun omfatter soja, majs eller raps, men at GMO'erne også er genterapi, den der f.eks. har gjort det muligt for børn med en primær immundefekt at leve uden for deres "boble".
Patakis (GUE/NGL).
Fru formand, ved at godkende forslag til sporbarhedsgrænser for genetisk modificerede organismer i råvarer åbner vi blot sluserne for en gradvis, men konstant frigivelse og overførsel af genetisk modificerede fødevarer og foderstoffer. Vores frygt er ikke ubegrundet i betragtning af det stadig mere ulidelige pres fra USA for at importere genetisk modificerede produkter.
Ved at sætte øvre grænser for det tilladte indhold, skaber vi de facto en situation, som vi bestemt ikke ønsker, dels fordi den flytter ansvaret over på forbrugeren, der imidlertid ikke er i stand til at vurdere de iboende risici ved fødevarer, der er fremstillet af eller indeholder GMO'er, dels fordi det baner vejen for, at landmændene i ulideligt omfang bliver afhængige af især amerikanske multinationale bioteknologiske virksomheder, som har eneret på at fremstille og sælge genetisk modificerede frø og de tilhørende landbrugskemikalier.
Alt andet lige vil brugen af GMO'er føre til en genetisk erosion af ikke-GMO varianter med uoverskuelige konsekvenser for den biologiske mangfoldighed. Det, vi skal kæmpe for, er et forbud mod import af produkter, der er fremstillet af genetisk modificerede råvarer eller indeholder GMO'er, ikke grænser for, hvordan disse produkter kan overføres og spores.
Endelig er vi overordnet set imod brugen af GMO'er og filosofien "det kunne være værre". Enhver indrømmelse på dette område kan kun ske på bekostning af landbruget, af balancen i økosystemet og af forbrugernes sundhed, og derfor vil vi undlade at stemme.

Evans, Jillian (Verts/ALE).
Fru formand, jeg vil gerne begynde med at komplimentere ordførerne, men i særdeleshed fru Scheele, hvis betænkning jeg fulgte, for hendes fortræffelige arbejde og den måde, hvorpå hun har tilvejebragt kompromisaftalen om, hvad der er en meget vigtig betænkning for alle vores vælgere og vedrører menneske- og dyresundhed samt miljøet.
Mærkning af alle genetisk modificerede fødevarer og foderstoffer vil give forbrugerne i Europa, hvad 93 % af dem anmoder om: mulighed for at vælge, om de vil eller ikke vil købe genetisk modificerede produkter. F.eks. vil kødproducenter for første gang kunne undgå at bruge genetisk modificerede foderstoffer via mærkning. Det er ikke et fuldstændigt valg på grund af tærskelværdierne for godkendte - og midlertidigt for ikke-godkendte - GMO'er, hvis deres tilstedeværelse er tilfældig eller teknisk uundgåelig. Disse niveauer er for høje, men de kan revideres i lyset af udviklingen inden for teknologien.
Under den nye forordning skal genetisk modificerede fødevarer og foderstoffer til dyr gå igennem en streng godkendelsesprocedure - ikke bare en underretningsproces - og når de er på markedet, kan de overvåges for deres effekt på miljøet. Men som andre kolleger har nævnt, er de foranstaltninger, som nu træffes af medlemsstaterne for at undgå forurening af andre produkter med GMO'er, af central betydning.
Sameksistens er blevet et væsentligt spørgsmål, siden vi startede drøftelserne om disse betænkninger, og konventionelle og økologiske landbrugere og fødevareproducenter såvel som forbrugere vil glæde sig over de forslag, vi har fået forelagt i dag. Jeg repræsenterer Wales, et land hvor Nationalforsamlingen forsøgte at gennemføre adskillelsesafstande mellem afgrøder, der henholdsvis var og ikke var genetisk modificerede, kun for at få at vide af Kommissionen, at denne handling ikke var juridisk holdbar. Omkring en fjerdedel af landbrugsjorden i Wales er under miljølandbrugsordninger eller registreret som økologisk, så dette er af afgørende betydning for økonomien såvel som for miljøet. Jeg er sikker på, at mine vælgere vil blive meget glade for, at der nu kan gøres noget vedrørende sameksistens. Jeg glæder mig i særdeleshed over, at det er klart her, at producenter og brugere af GMO'er må træffe alle nødvendige foranstaltninger for at forhindre forurening af andre produkter, så byrden ikke kommer til at hvile på den almindelige landmand.
Disse forordninger vil forsvare det fundamentale princip om valgmulighed for forbrugeren, og vi vil se folk udøve dette valg ved ikke at dyrke genetisk modificerede afgrøder og ikke at købe genetisk modificeret mad.
Andersen (EDD).
Fru formand, efter vedtagelsen af de to GMO-betænkninger, vi behandler i dag, står vi desværre over for en snarlig ophævelse af moratoriet, hvad jeg dybt beklager. EU burde ikke laves til et stort biologisk eksperimentarium, som det sker nu.
Men "der er ikke noget, der er så skidt, at det ikke er godt for noget", hedder et gammelt dansk ordsprog. Nu er der yderligere et argument for at fremme økologien. Det er et klart signal til forbrugerne om, at den eneste måde, de kan være sikre på at fravælge GMO, er ved at købe økologisk. Ikke mindst når det drejer sig om alle de animalske produkter, som ikke vil blive mærket, hvis der er anvendt GMO i deres foder. Det politiske system er løbet fra sit ansvar. Fra nu af er det helt afgørende, at de GMO-fri områder i Europa udvides ved økologisk dyrkning og ved, at andre landmænd frivilligt afstår fra brug af GMO.

Martinez (NI).
Fru formand, fru kommissær, med disse to betænkninger fra vores kolleger hr. Trakatellis og fru Scheele betragter vi endnu en gang spørgsmålet om GMO'er, men denne gang fra den forkerte ende af teleskopet. Vi taler om sporbarhed, mærkning, nultolerance, maksimale grænseværdier, valgfrihed for forbrugeren, sundhed, miljø og forebyggelse.
Men hvem er det, der kigger på GMO'er i Washington, mens alt dette står på? Svaret er selveste præsident Bush, som opfordrer EU til at sætte en stopper for sit moratorium, og som ligefrem har bragt sagen for et WTO-panel. Og hvem tager sig af GMO-spørgsmålet i præsident Bushs kreds? Jeg kan give Dem en liste. Der er USA's attorney-general, justitsminister John Ashcroft, hvis senatorkampagne i Missouri blev delvist betalt af Monsanto, som er et multinationalt GMO-selskab. Der er forsvarsminister Donald Rumsfeld, som er formand for et laboratorium, der blev opkøbt i 1985 af Monsanto. Der er landbrugsminister Ann Vaneman, som er bestyrelsesmedlem i Calgene, der er et multinationalt selskab, som har skabt Flower, den første transgene tomat. Og så er der Linda Fischer, som er næstøverste chef i USA's miljøstyrelse og tidligere ansvarlig for Monsantos lobbykontor i Washington, samt højesteretsdommer Clarence Thomas, der er udnævnt af Bush-senior, og som har været advokat for Monsanto. Og jeg kunne blive ved, listen er lang.
Hvad betyder det? Det betyder, at Bush-regeringen behandler GMO-spørgsmålet som en suverænitetssag i økonomisk, industriel, videnskabelig og landbrugsfødevaremæssig henseende. USA gør GMO'er til endnu et slag i den transatlantiske landbrugskrig på linje med bananer, hormonkød, olieholdige planter, kornprodukter og kyllinger. Og hvad gør vi i al den tid? Vores paragrafrytteri er oppe imod deres imperialisme.
Det egentlige spørgsmål er altså ikke et videnskabeligt spørgsmål om sundhed eller miljø, fru formand. Det er det samme spørgsmål, som det har været de sidste 40 år, nemlig om Europa med sine 450 millioner indbyggere ønsker at være uafhængigt? I Den Persiske Golf sagde Europa nej, samtidig med at det accepterede den amerikanske krig. Hvis Europa siger nej i Den Mexicanske Golf, i Cancún, den 14. september, bliver det et landbrugsfagligt og tropisk München, men pyt, Europa er hunkøn, det elsker at blive domineret.
Jackson (PPE-DE).
Fru formand, det var et meget godt eksempel på et fransk udtryk for et mindreværdskompleks over for USA!
Jeg ser - sammen med flertallet af de britiske konservative medlemmer af Parlamentet og flertallet af medlemmerne i min gruppe - genmodificering som en interessant og potentielt meget nyttig udvikling for menneskeheden og miljøet. Genmodificering af planter og frø giver mulighed for bedre fødevareproduktion i et barsk klima og for at sikre fremtidige fødevareforsyninger til den hurtigt voksende befolkning i verden. Den giver også mulighed for at reducere kunstige tilførsler til landbruget, i særdeleshed pesticider og sprøjtemidler, hvis brug kan føre til bivirkninger i form af skade på miljøet.
Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik har ikke hørt nogen overbevisende beviser for, at genetisk modificerede fødevarer er en trussel mod folkesundheden eller biodiversiteten. Hvis vi havde, ville vi være meget modvillige mod at se disse forslag vedtaget overhovedet. Som det er, har denne debat været bemærkelsesværdig på grund af det kor af grønne, liberale demokrater og socialdemokrater, der har lovprist genetisk modificerede fødevarer, hvis der indføres sikkerhedsforanstaltninger.
Nogle medlemmer af Parlamentet vil måske stadig være uenige med Rådet i spørgsmålet om tærskler, men her må vi huske, at vi taler om meget små mængder. Den tekst, vi vedtager, vil specificere, at en tilstedeværelse af genetisk modificeret materiale på mere end 0,9 % af en enkelt bestanddel vil udløse kravet om mærkning. Det er en meget lille mængde. Lad os være ærlige. Toleranceniveauet på 0,9 % er i sig selv på grænsen af, hvad der kan opdages. Der er noget bizart ved, at europæere indfører sådanne krav, når forbrugerne i andre dele af verden ikke insisterer på dem, når der ikke er noget materiale vedrørende sundheden der støtter dem, og når vi sandsynligvis lovgiver for det teknisk umulige. 
Jeg har et spørgsmål til Kommissionen. Hvis denne lovgivning bliver vedtaget, og hvis nogle lande er modvillige mod at hæve deres moratorium for genetisk modificerede fødevarer, hvad vil den så gøre?

Roth-Behrendt (PSE).
Fru formand, kære kolleger, det, vi taler om i dag, er ikke, om genteknologi har en eksistensberettigelse i denne verden. Vi taler heller ikke om, om det er rigtigt, at der i USA, Mexico, Canada eller Europa findes genetisk modificerede fødevarer. Det gør der nemlig. Hvis vi ikke ville have haft det, skulle vi have grebet ind for ca. 20 år siden og have indgået en verdensomspændende aftale. Det gjorde vi ikke. Det betyder, at vi i dag må sørge for at skabe en juridisk ramme.
Hvad skal den juridiske ramme indeholde? Den skal fastslå, at der findes forskning, og at et produkt efter den nuværende viden er sikkert og uskadeligt. Det, som vi forventer af ethvert farvestof til fødevarer og enhver emulgator, det forventer vi også af genetisk modificerede fødevarer og frø. Hverken mere eller mindre. Vi har hele tiden sagt, at det kræver en pakke af foranstaltninger at få sat en fornuftig lovgivning sammen i EU. Den første del var Bowe-betænkningen om udsætningsdirektivet for nogle år siden.
Vi har imidlertid hele tiden været klar over, at det ikke var nok, og at der hører mere til udsætning af fødevarer, frø eller planter. Det hører nemlig med, at de forarbejdede planter også er mærket, så folk i EU har valgfrihed, ligesom de har for alle andre fødevarer, f.eks. for mælk med hensyn til fedtindholdet og andre ting. De skal have mulighed for at træffe et valg.
I modsætning til, hvad der er blevet sagt her, er der ingen, der siger, at genetisk modificerede fødevarer er djævelens værk, og der er ingen, der skaber angst. Vi siger bare, at produkter skal være sikre ud fra det nuværende videnskabelige niveau. Det forsøger vi at sørge for. Og vi forsøger at sørge for, at fødevarerne er udførligt mærket. At en grænseværdi er vilkårlig, det har vi hørt, det ved vi. Jeg er efterhånden ligeglad med, om det er 0,5 % eller 0,9 %. Jeg ønsker, at vi så hurtigt som muligt får en komplet lovgivning, og til det formål er Scheele- og Trakatellis-betænkningerne værdifulde og nødvendige. Så har vi i EU også den sikkerhed, at vi kan sige til amerikanerne og alle andre, at ja, I kan producere og eksportere til EU, men på vores betingelser og i henhold til vores lovgivning! Det skylder vi EU's borgere, det er derfor, vi er valgt som deres repræsentanter!
Maaten (ELDR).
Fru formand, mærkningen af fødevarer, der indeholder genetisk modificerede organismer, hilses naturligvis velkommen, fordi forbrugerne selv kan træffe et valg. Uanset om tvivlen vedrørende GMO'er er berettiget, har kunden i sidste ende altid ret.
Lovgivning om mærkning rammer dog efter min mening forbi målet på mindst to grundlæggende områder. For det første får forbrugeren ikke det, han ønsker. En forbruger, som ønsker GMO-fri produkter, ønsker ikke, at de indeholder under 0,9 % eller 0,5 % GMO'er. Nej, han ønsker ingen GMO'er overhovedet. En "uden GMO"mærkning ville derfor have været meget bedre. Det er uheldigt, at det ikke længere er på dagsordenen, da vi forkastede det ved førstebehandlingen. Desuden ville en sådan mærkning have overflødiggjort hele den diskussion, vi nu har om sameksistens.
Det andet problem er, at det her handler om politisk mærkning, der er langt mere vidtrækkende end information om potentiel betydning for folkesundheden. Efter min opfattelse er det en fejl med sporbarhed på papiret frem for faktuel sporbarhed. Der lægges op til fusk, så den næste fødevareskandale er allerede i støbeskeen.
Endelig kan man håbe, at dette forslag medfører en ophævelse af GMO-moratoriet. Det er det afgørende. Det betyder, at Europa videnmæssigt sakker endnu længere bagud i forhold til USA. Jeg stiller derfor samme spørgsmål, som fru Jackson stillede for et øjeblik siden, nemlig om det her forslag fører til, at moratoriet faktisk ophæves, for det hersker der stadig nogen usikkerhed om.

Laguiller (GUE/NGL).
Fru formand, alene frøfirmaernes febrilske lobbyaktivitet for at overbevise parlamentsmedlemmerne om, at vi bør forkaste de ændringsforslag, som er vedtaget af Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik, får os til i stedet at stemme for på trods af begrænsningerne i de omhandlede forslag. Vi er for den mest omfattende sporbarhed og mærkning af GMO'er til konsum og til dyrefoder for at give forbrugeren mulighed for at bedømme og vælge.
Det er ikke genetisk modificering i sig selv, der er et problem, lige så lidt som det er forskningen på dette område. Det, der er et problem, er, at brugen af disse produkter er fuldstændigt i hænderne på de store landbrugsfødevarekoncerner, som samfundet absolut ikke kan have tillid til, eftersom de ikke forsker i genetiske modifikationer med henblik på menneskets og samfundets interesser, men med henblik på hvilken profit, de kan lave på dem.
Så jeg benytter også lejligheden til at protestere mod fængslingen af José Bové i Frankrig. Det er i det mindste José Bovés fortjeneste, at der er pustet liv i mistroen over for, hvordan man kan anvende GMO'er. Han er blevet dømt for sine holdninger og for militante aktiviteter. Han skal løslades.
Auroi (Verts/ALE).
På et tidspunkt, hvor José Bové netop er blevet fængslet under skandaløse forhold for at have hevet et par genetisk modificerede planter op, må vi ikke glemme den politiske baggrund for denne andenbehandling, nemlig Kommissionens og medlemsstaternes febrilske ønske om især efter USA's klage til WTO i den anledning at hæve moratoriet fra 1999 om GMO'er.
Det mest positive ved dette kompromis er, at det giver medlemsstaterne mulighed for at træffe alle forholdsregler til at undgå forurening af konventionelle og økologiske afgrøder med GMO'er. Der er dog stadig brug for, at disse stater udviser den nødvendige politiske vilje. Selv om disse direktiver, som sættes under afstemning i morgen, byder på et væld af argumenter imod "enhver form for GMO", er der stadig ingen løsning på problemet med genetisk forurening af især frø.
Tolerancen over for den utilsigtede tilstedeværelse af GMO varierer i henhold til arterne fra 0,3 % til 0,5 %, på trods af at grænseværdien burde være den samme for alle arter, nemlig 0,1 %. En sådan grænseværdi er uundværlig for at garantere sortsrenheden, sporbarheden og mærkningen af alle frø hele vejen igennem produktionskæden, samt for at bevare produktioner, som reelt er fri for GMO. Ansvaret hos dem, der indfører GMO'er i miljøet, især hos frøindustrierne og herunder også de europæiske, skal være klart fordelt i henhold til princippet om, at forureneren betaler, og omkostningerne til skadeserstatning skal bæres af GMO-landbruget.
Eftersom vi ved, at det er umuligt præcist at kende forureningsrækkevidden for pollen fra en genetisk modificeret plante, har producenterne af disse planter interesse i at finde en god forsikring, medmindre det lykkes dem at oplære bierne i at samle pollen på en meget selektiv måde.
Oomen-Ruijten (PPE-DE).
Fru formand, det glæder mig, at alle partier og grupper her i Parlamentet - inklusive Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliance - går ind for det politiske kompromis, der er opnået. Dagens lovgivning betyder trods alt, at moratoriet kan ophæves. Dermed vil medlemsstaterne ikke længere kunne foreskrive deres egne krav og forbyde produkter på eget initiativ, hvis GMO'er er blevet testet og godkendt på europæisk niveau og opfylder alle sikkerhedsstandarder.
Det glæder mig også, at Kommissionen snart fremsætter et forslag til, hvordan GMO-landbrug, økologisk landbrug og traditionelt landbrug kan eksistere side om side. Jeg er spændt på at se forslaget, men jeg går ud fra, at der vil blive givet tilstrækkelige garantier til traditionelt og økologisk landbrug.
Fru formand, forbrugerne har ret til at vide, hvad de spiser, og skal kunne stole på, at deres fødevarer er sikre. Forbrugerne skal have et valg, og mærkning er afgørende i den forbindelse. Jeg er bestemt ikke glad for de regler, der er blevet fastlagt, ikke blot i Rådet (miljø) og Rådet (landbrug), men også i vores egen gruppe. Sporbarhed er nemlig ikke blevet indført som det bærende princip. Modificeret DNA kan optræde utilsigtet, og derfor er der indført en margin. Vi vil således aldrig mere kunne sige, at noget er helt fri for modificeret DNA, og dermed er det efter min mening latterligt at tale om frihed.
Lad mig komme med to eksempler: Fødevarer fremstillet af GMO'er, f.eks. sukker, stivelse og vegetabilske olier, er omfattet af mærkningskravet, selv om sukker, olie og stivelse ikke indeholder protein eller DNA. Andre fødevarer, som er fremstillet ved hjælp af en GMO, er ikke omfattet af mærkningskravet. Det gælder for ost, vin, øl, sodavand og sidst, men ikke mindst vores daglige brød, selv om stoffer, der bruges til at forbedre brødets egenskaber, indeholder gær eller svampe med en GMO. Disse produkter indeholder faktisk verificerbare rester af modificeret DNA.
Det er derfor hyklerisk at skelne på denne måde, og jeg kan så udmærket forstå, at det er svært for industrien. Det beklager jeg, og jeg håber, at ændringsbestemmelsen betyder, at vi kommer op med noget bedre om to år.

Ferreira (PSE).
Fru formand, hr. og fru kommissær, kære kolleger, i henhold til en nylig meningsmåling foretaget af Eurobarometer, ønsker mere end 70 % af europæerne ikke at indtage GMO'er. Det var derfor nødvendigt at imødekomme de europæiske forbrugere ved at vedtage en lovgivning om mærkning, som skulle give den enkelte mulighed for at vælge sine fødevarer.
Jeg har imidlertid flere forbehold. Det første angår grænseværdien på 0,9 %. Hvorfor nægter vi, når det er teknisk muligt at påvise mindre mængder - der er fastlagt en grænseværdi på 0,5 % for ikke-tilladte GMO'er - at være mindre krævende? Medmindre denne grænseværdi på 0,9 % bliver er en realitet, allerede inden moratoriet hæves.
Det andet forbehold angår forbrugerens valg. Vil dette valg være sikret på lang sigt, når vi ikke forbereder nogen bindende lovgivning om sameksistens, men overlader til medlemsstaterne at træffe passende forholdsregler? Måske ved vi allerede, at denne sameksistens er umulig, at man ikke kan regulere hverken biernes ruter eller vindens retning og styrke, og at GMO-afgrøderne er uigenkaldelige? Hvis det er tilfældet, løber vi en stor risiko for europæerne, for vi kan ikke begrænse GMO-spørgsmålet til et spørgsmål om forbrugernes valg ved at vende det blinde øje til offentlige sundheds- og miljøproblemer.
Endelig har der til dags dato ikke været nogen, der har været i stand til at komme med stærke, uomgængelige og overbevisende argumenter, som beviser GMO'ernes fortrin og uskadelige karakter. Der sker alt for ofte en sammenblanding af GMO-afgrøder og bioteknologierne. GMO'erne er kun en måde at anvende bioteknologierne på. At afvise udbredelsen af GMO'er i Europa er ikke at være imod fremskridtet eller imod genterapien, det er at foretrække forsigtighedsprincippet frem for troldmandens lærlings famlen rundt i blinde.
Alle ved udmærket godt, at det på dette område stadig er de økonomiske og finansielle interesser, som vejer tungest, og at EU's fremtid inden for landbrugs- og miljøspørgsmål vil være under pres fra USA og præget af forhandlingerne i WTO. Det er meget beklageligt, for vi må ikke glemme, at USA stadig ikke har ratificeret Cartagena-protokollen.
Jeg fornemmer, at alle disse forhandlinger samt vores afstemninger i morgen forbereder os på at acceptere ophævelsen af moratoriet uden alt for mange indvendinger. Vores afstemning bliver således meget mere politisk, end den ser ud til, og vi bliver de skyldige i borgernes øjne, hvis vi ikke, før vi træffer nogen som helst beslutning, kræver at blive bedre informeret om de reelle risici, som GMO-afgrøderne skaber for miljøet og befolkningernes sundhed.
Meijer (GUE/NGL).
Fru formand, forslagene i Scheele-betænkningen betyder sammen med Trakatellis-betænkningen, at forbrugerne kan slippe for GMO'er. Hvis ændringsforslaget fra Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik godkendes, bliver EU's lovgivning verdens strengeste. Alligevel er situationen langtfra ideel, for der er stadig risiko for, at traditionelle eller økologiske planter eller dyr uforvarende smittes med GMO-materialer.
Vi venter stadig på effektive kriterier for sameksistens på marken og også på det miljøansvarssystem, som Kommissionen lovede os ved forhandlingerne om direktiv 2001/18/EF for to år siden. Indtil sådanne kriterier i tilstrækkeligt omfang er trådt i kraft, bør forbuddet ikke ophæves. Vi skal gøre det klart, at europæiske forbrugere har ret til selv at bestemme, om de ønsker at købe GMO'er. Vi bør ikke være afhængige af Verdenshandelsorganisationen eller den amerikanske regering, når det gælder om at beskytte denne ret. Ansvaret ligger udelukkende hos de europæiske parlamentsmedlemmer, både her og i de nationale parlamenter.
Hvis vi skal gøre fremskridt, må vi støtte alle ændringsforslagene fra Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik. Jeg beklager, at Kommissionen har en noget negativ holdning til en række af disse ændringsforslag.

McKenna (Verts/ALE).
Fru formand, jeg er meget enig i, hvad fru Ferreira lige har sagt. Efterspørgslen efter genetisk modificerede fødevarer kommer ikke fra forbrugerne. Tværtimod kommer den fra - og er kun til gavn for - de multinationale GMO-selskaber.
USA's bekymring over verdens sultende befolkning er lige så ægte som George Bushs bekymring for det irakiske folks rettigheder. I øvrigt har Irak i øjeblikket forbud mod genetisk modificeret materiale. USA bør ikke have lov til at gennemtvinge, at dette ændres. Hvis USA og de multinationale GMO-virksomheder er så optaget af sulten i verden, hvorfor anvender de så ikke de ressourcer, der anvendes til forskning og PR for genmanipulation, til at hjælpe landene til at klare sig selv, og ikke til at tvinge dem til at blive endnu mere afhængige af multinationale selskaber for at kunne dyrke deres egne fødevarer? De burde også holde op med at udnytte dem.
I forbindelse med spørgsmålet om sameksistens så er dette en myte. Medmindre afgrøderne dyrkes, høstes, behandles og spises og selv affaldet bortskaffes i laboratorier, er det uundgåeligt, at der vil ske forurening. Hvad skal vi gøre i Europa? Skal vi begynde med at indføre Schengen-aftaler for bier, fugle og vinden og også sikre, at vi ikke har nogen form for krydsbestøvning? Det er helt umuligt!
Når vi taler om princippet om, at forureneren betaler, så må de multinationale drages til ansvar for, at de konventionelle landbrugere og i særdeleshed de økologiske landbrugere ikke får lov til at gøre, hvad de tidligere har kunnet.
Det drejer sig alt sammen om profit og grådighed. Forbrugerne ønsker ikke genetisk modificerede fødevarer, så hvorfor bliver vi tvunget til just dette til gavn for de multinationale selskaber? Hvad vi er enedes om i Parlamentet, i Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik, går ikke vidt nok. Tærskelen er alt for høj, eftersom en lavere kan nås. Personligt mener jeg, at en tærskel på nul er den eneste acceptable.

Schnellhardt (PPE-DE).
Fru formand, mine damer og herrer, det drejer sig ikke om overskud til virksomheder eller koncerner, i dag drejer det sig om, at vi endelig i hele Europa får en fælles juridisk ramme for godkendelse, mærkning og sporbarhed for genetisk modificerede fødevarer og foderstoffer. Det sikrer retssikkerhed for alle markedsdeltagere, også forbrugerne, meget sent, men forhåbentlig ikke for sent. Når den gælder den praktiske gennemførelse af denne teknologi, ligger vi europæere over 10 år bagefter udviklingen i andre lande, mens de europæiske forskere er fint på omgangshøjde med verdensstandarden. Det betyder med andre ord, at der gennem 10 år har ligget forskningsresultater, som ikke bliver brugt, især inden for den grønne genteknik, selv om nytteværdien er uomtvistelig. Hr. Davies gav et par eksempler, det kan jeg altså spare mig.
Men den offentlige diskussion i de seneste år har ikke været præget af for og imod genteknikken, det har været en ideologisk gennemført kampagne for at forhindre en moderne, fremtidsorienteret teknologi. Det er derfor ikke så mærkeligt, at man i opinionsundersøgelser får resultater, hvor flertallet betegner genteknik som djævelens værk og afviser den. Under nogle af indlæggene her i Parlamentet i dag fik jeg nærmest indtryk af, at pesten var vendt tilbage til Europa. Her skal vi være meget forsigtige. I erkendelse af denne situation er det acceptabelt, at forordningerne indeholder meget strenge regler for godkendelse, mærkning og sporbarhed, selv om de støder på grænserne for det praktisk mulige. Det siger jeg, fordi jeg tror, at vi kun kan garantere den absolut højeste sikkerhed, som er praktisk mulig, hvis vi har meget strenge regler, og det bør vi også sige igen og igen i offentligheden, i informationskampagnen.
Her er de planlagte informationskrav i forordningerne sikkert et vigtigt middel, men jeg vil også gerne rette en opfordring til Kommissionen. Jeg mener også, det er nødvendigt med informationskampagner i hele Europa, for fru Breyer har jo allerede annonceret, at hun vil lave en kampagne for købsmoratoriet. Hvis mærkning af produkterne kun fører til, at forbrugerne afviser dem, vil vi helt sikkert ikke kunne indhente det, som vi er bagefter i forhold til resten af verden. Det foreliggende kompromisforslag er bestemt en intelligent løsning, men jeg har alligevel mine betænkeligheder - og også andre indlæg gik i denne retning - med hensyn til, om dette kompromisforslag vil blive en succes. Det bliver et stort arbejde at opstille retningslinjer - her er jeg meget spændt, kære Kommission - det bliver ikke let, og det bliver forhåbentligt ikke noget bureaukratisk uhyre.
Bowe (PSE).
Fru formand, vi må erkende, at dette er endnu et skridt i processen for at sikre, at den nye teknologi, vi beskæftiger os med, virker til gavn for mennesker og ikke imod dem. Vi har allerede set andre former for lovgivning blive forelagt for Parlamentet, hvoraf jeg var ordfører for et, og som var en del af det puslespil, der udgør planen over kontrollen med genetisk modificerede organismer.
Med denne lov må vi erkende forskellige ting. Det vigtigste mål for denne lovgivning og aftalerne omkring den er at give folk ret til at udøve et ægte valg med hensyn til genetisk modificerede produkter. Vi har hørt på bekymringerne hos folk overalt i Europa, der efterlyser ret til at træffe valg på et informeret grundlag vedrørende genetisk modificerede fødevarer. Vi prøver at få indført en mærknings- og informationsordning, der gør dette valg til en realitet. Jeg har en vis sympati for de bemærkninger, hr. Maaten har fremsat om manglerne ved denne ordning, men ikke desto mindre må vi arbejde inden for rammerne af, hvad der kan bevises videnskabeligt, og hvad det er praktisk muligt at gennemføre.
Vi lever i en ufuldkommen verden, og brugen af tærskler afspejler virkeligheden. Forordninger om økologisk drift tillader op til 5 % ikke-økologiske bestanddele. I praksis betyder det, at en økologisk færdigret indeholder visse ingredienser som urter og krydderier, der ikke er lettilgængelige i økologisk form. Vi mærker ikke meget lave niveauer af rester af pesticider og kemisk forurening i foderstoffer, selv om vi ved, de er til stede.
I enhver mærkningsordning må der være ufuldkommenheder. Der må være en tærskelværdi, hvor den praktiske og videnskabelige virkelighed skærer igennem. Det er det bedste, vi kan gøre med det videnskabelige grundlag, vi har. En af ingredienserne i den pizza, som De måske spiser i aften, kunne være salami, men ikke alle ingredienser i denne pølse vil stå på etiketten på pizzaæsken.
Det er vores opgave at nå det bedste resultat, som videnskaben tillader. Det, vi må prioritere, er at give forbrugeren et reelt valg.

Isler Béguin (Verts/ALE).
Fru formand, i Frankrig har indsatsen imod GMO'er og for forsigtighedsprincippet kostet José Bové friheden. Straffen er absolut uacceptabel, især hvis vi sammenligner den trussel, han udgør for samfundet, med den trussel, som GMO'erne udgør for vores fremtidige sundhed. Det ved vi her bedre end nogen andre steder, for vi har ansvaret for at sikre, at vores medborgere har et reelt valg mellem at indtage eller nægte at indtage GMO'er. Vi må ikke lade os skræmme af løgne og pres fra hr. Bush, som støttes af den GMO-venlige agroindustri, der nægter at give sine egne forbrugere et valg.
Lad os tage føringen, lad os turde ændre vores forordninger, der hvor de halter. Vi skal klart og tydeligt modsætte os, at ikke-tilladte GMO'er befinder sig på markedet. Hvad angår mærkningen af tilladte GMO'er, ved vi, at fødevareindustrien er i stand til at påvise ned til 0,1 % GMO. Det er den vej, vi bør gå. Når det er sagt, er det sådan, at uden garanti for sameksistensen mellem GMO-afgrøder og ikke-GMO-afgrøder vil de bedste forordninger i verden ikke længere være noget værd, hvis GMO'erne er til stede overalt i naturen. Det er absolut presserende at bevare afgrøderne uden GMO'er og garantere, at de forbliver uden GMO'er, hvis vi skal sikre det frie valg med hensyn til indtagelse af GMO-produkter og beskytte miljøet. Det er vores egentlige udfordring. Vi må ikke narre os selv. Uden en garanti for sameksistens er der ikke længere noget valg.
Flemming (PPE-DE).
Fru formand, jeg vil stemme for begge betænkninger i morgen. Alligevel vil jeg gerne sige, at mærkningen er vanskelig at gennemføre for industrien, og den er ikke nogen ærlig information for forbrugerne. Rådet siger i sin fælles holdning, at målet med betænkningerne er at undgå at vildlede forbrugerne. Hvor smukt! Sådan bliver det bare ikke! For ved tilfældige eller teknisk uundgåelige forureninger, som kan forekomme, skal der ikke mærkes, i det mindste ikke under en vis grænseværdi. Tak til fru Roth-Behrendt, det sagde hun klart og flot.
Det er jo det rene blændværk, om det er 0,9 % eller 0,5 %, eller måske kommer vi på idéen med 0,1 % eller sågar 0,01 %. Hvis det ikke er sundhedsskadeligt, og det er det ikke, hvad skal hele det absurde teater så til for? Stakkels forbrugere. De kommer til at spise GMO'er, men de ved det ikke. De bliver helt bevidst vildledt af os. Det er lige til en sommerrevy, når man læser punkt 12 i Scheele-betænkningen, for her står der, at for at mærkning ikke er påkrævet, skal producenten dokumentere over for myndighederne, at han har gjort alt for at undgå forekomst af genetisk modificerede organismer. Den gode mand, han har jo gjort sig sådan umage, nå, så vil vi alligevel ikke mærke og informere forbrugerne! Forbrugerne får aldrig at vide, hvad det er, de har spist. De har ingen anelse om, at de har spist genmad. Jeg forsøgte at forhindre det i udvalget og gik ind for "slut med negativmærkning" og "ja til positivmærkning". Det ville have været ærligt, og store virksomheder som Nestlé, Unilever osv. ville være gået med til det. Det var nok allerede for sent. Lad os tage det hele som et lærestykke. Lad os glæde os over, at vi har opnået sameksistensen, lad os håbe på et tilsvarende ansvar, og lad os tage det som et lærestykke i, hvad politisk uærlighed kan være!

Corbey (PSE).
Jeg vil godt starte med at rose fru Scheele, der har håndteret denne vanskelige sag med stor omhu. Jeg må sige, at jeg har en del forbehold over for betænkningen. For det første mener jeg, at etiketter skal sige hele sandheden og ikke afvige fra sandheden med 0,9 %. Det er efter min mening beklageligt, at vi ikke har vedtaget at indføre en mærkning med "fri for GMO", for det ville have gjort det meget klarere for forbrugeren.
Jeg beklager også, at vi i den grad har udvist en "det med småt"mentalitet. Det ville være meget bedre, hvis etiketten klart og tydeligt lige fra starten kunne angive, om et produkt er GMO-frit, indeholder GMO eller kan indeholde GMO. Det ville i det mindste give forbrugerne den klarhed, som mange forventer.
Alligevel kan jeg gå ind for denne lovgivning, for jeg synes, det er på tide, at forbuddet hæves. Jeg vil derfor godt høre, hvilke skridt Kommissionen har tænkt sig at tage for at gøre det. For medlemsstaterne er det på tide at se nærmere på ikke blot sameksistens i landbrug, transport og havne, men også hvordan der kan føres opsyn med det. Ellers bliver det for let at komme uden om direktivet, og medlemsstaterne bør virkelig sikre, at det til enhver tid overholdes.

Schörling (Verts/ALE).
Hr. formand, jeg vil begynde med at takke de to ordførere for deres arbejde, men jeg må indrømme, at jeg føler stort ubehag ved den beslutning, vi skal til at træffe. Jeg føler mig som en lus mellem to negle.
På den ene side ønsker jeg at sige nej til GMO-teknik, som langtfra er problemfri. Det er ingen mirakelløsning. Den udsætter os tværtimod for risici, eftersom det er umuligt at forudsige, hvilke egenskaber et modificeret gen medfører i sit nye miljø. Sameksistens lyder godt, men vi ved også, at GMO'er smitter. Vi ved altså ikke, hvad vi står over for. Desuden er der tale om en magtkoncentration, og de store multinationale virksomheder udøver et uhyre stort pres, ikke mindst på de afrikanske lande. På den anden side, hvis vi ikke kan standse GMO'erne, er der naturligvis brug for strenge regler. Vi skal minimere risiciene. Jeg vil derfor stemme ja til ændringsforslagene fra Miljøudvalget i morgen.
Jeg vil dog sige én gang for alle, at der stadig er så mange uløste spørgsmål, bl.a. om miljøansvar, at det ikke kan komme på tale at ophæve moratoriet.

Müller, Emilia Franziska (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, hr. Trakatellis og fru Scheele har fremlagt et fyldestgørende arbejde, som vil bidrage markant til at forbedre information, gennemsigtighed og valgfrihed for de europæiske forbrugere. Forbrugerne skal vide, hvad de køber, og hvad de spiser. Det er nødvendigt så hurtigt som muligt at skabe effektive, tilregnelige lovmæssige rammebetingelser for godkendelse, mærkning og sporbarhed af GMO'er.
De to forordninger og ophævelsen af de facto-godkendelsesmoratoriet er afgørende forudsætninger for at gennemføre en fremtidsorienteret strategi for den europæiske bioteknologi, som det blev krævet i begyndelsen af året med Parlamentets støtte. Moratoriet blokerer for den grønne bioteknologi i EU. Det skader de innovative SMV'er i Europa, og det er i modstrid med målsætningen fra Lissabon.
Det spillerum, som findes i kompromisforslag 1 til Scheele-betænkningen er positivt. Det skal imidlertid sikres, at det fælles indre marked ikke forstyrres af, at enkelte medlemsstater vælger deres egen vej og dermed modarbejder målet med denne forordning.
Vi har brug for en ordning, der virker i praksis, om den tilfældige og teknisk uundgåelige forekomst af GMO'er i ikke-genetisk modificerede produkter. Enhver grænseværdi vil i sidste ende være vilkårlig. Det ved vi alle. Men den grænseværdi på 0,9 %, som er fastsat i den fælles holdning, er fornuftig og en god rettesnor for producenter og forbrugere. Grænseværdien er vigtig for sameksistensen mellem forskellige dyrkningsformer, da f.eks. pollenflugt aldrig kan udelukkes teknisk i naturen.
Det vigtigste kriterium for den nye lovgivning må være, at rammebetingelserne er til at håndtere i praksis. De skal især være i harmoni med WTO-reglerne, og de må ikke hindre udviklingen af bioteknologien i Europa gennem overdreven bureaukratisering. Og de skal især bidrage til at oplyse og beskytte forbrugerne.

Scheele (PSE).
Hr. formand, under debatten i dag har der mange gange været talt om grænseværdier, om politisk vilkårlige grænseværdier. Alligevel vil jeg gerne understrege, hvor vigtigt det var for Europa-Parlamentet at fastsætte 0,5 % under førstebehandlingen, selv om der var mange, der ikke var glade for det. Den strenge fælles holdning og også det aktuelle grundlag for at forhandle sig frem til et bæredygtigt kompromis om sameksistensen skyldes, at vi fik de 0,5 % igennem i Miljøudvalget og vedtog dem.
Det andet punkt, jeg gerne vil nævne, er, at jeg ikke synes, det er fair at lade som om, vi nu ved afstemningen stod over for at skulle sige ja eller nej til genetisk modificerede organismer.

Vi ved, at det er et faktum, det gælder ikke kun GMO'er, også med nogle kemikalier og andre produkter har vi ikke mulighed for at sige nej. Derfor har jeg også arbejdet for meget strenge pålæg i godkendelsesproceduren og for en fyldestgørende mærkning. Fru Flemming kritiserede, at mærkningen var politisk uærlig. Jeg spørger hende - hun er desværre ikke længere i salen - om det ville være mere politisk ærligt ikke at mærke noget, som består af 100 % GMO. Jeg tror, at de europæiske borgere er så myndige, at de kan danne sig deres egen mening, og jeg tror også, at det kun kan være gavnligt for bioteknologiens seriøsitet og troværdighed, hvis den ikke gemmer sig bag dårlige mærkningsregler. Når man så understreger, at man gik stærkt ind for en "GMO-fri"mærkning, så har jeg hele tiden sagt, at "GMO-fri" kan man mærke med som supplement. Det kan ikke gå an, at man forholder forbrugerne oplysninger om, hvad der indeholder genetisk modificerede organismer.
Jeg tror, man skal understrege, at denne holdning var rent industrivenlig og ikke forbrugervenlig.

Lucas (Verts/ALE).
Hr. formand, vi har behov for en ny forordning om mærkning og sporbarhed, og den må være så streng som muligt. Men det vigtigste, jeg vil sige, er, at selv om der, som vi håber, bliver vedtaget nye, strenge regler i morgen, så må dette ikke ses som et grønt lys for afskaffelse af de facto-moratoriet. Disse direktiver tager ikke ordentligt fat på den meget reelle risiko for forurening af ikke-genetisk modificeret materiale og økologisk landbrug med forskellige former for genetisk modificeret materiale. Ej heller rummer de bestemmelser om ansvarlighed, der dækker de landbrugere, der bliver ofre for en sådan forurening.
Forskningsresultater fra Kommissionen, fra Det Europæiske Miljøagentur og fra mit eget lands miljøministerium konkluderer alle, at tilladelse til genetisk modificerede afgrøder næsten uundgåeligt vil føre til vidt udbredt forurening af ikke-genetisk modificerede afgrøder.
Hvis vi skal sikre, at offentligheden har ret til at vælge at afvise genmodifikation, må vi sikre, ikke kun at genetisk modificeret materiale mærkes, men også at alle ikke-genetisk modificerede produkter fortsat eksisterer. Medmindre vi kan tage fat på problemet med forurening, kan dette ikke garanteres. Jeg tror ikke, at hr. Fischlers retningslinjer vil være tilstrækkelige. Moratoriet må derfor forblive i kraft.
Endelig er der et antal nationale høringsprocesser, der foregår i medlemsstaterne, vedrørende genetisk modificerede afgrøder. Det er af afgørende betydning, at disse processer tages alvorligt. Man må derfor stærkt beklage, at processen fra Det Forenede Kongeriges regering har været underfinansieret og dårligt bekendtgjort. Dens frister må forlænges, hvis vi ikke skal slutte, at regeringens ministre har besluttet sig til fordel for dyrkning af GMO'er.

Byrne
Hr. formand, vi er nu nået til afslutningen af denne debat, der har varet i næsten to år på dette intensitetsniveau. Vidnesbyrd om det samarbejde, der er foregået mellem vores institutioner, findes i de forslag til forordninger, De har fået forelagt til afstemningen i morgen.
Naturligvis er der i løbet af denne debat i de sidste to år blevet givet udtryk for forskellige synspunkter fra mange sider, og faktisk også her i salen i eftermiddag. Der er uundgåeligt nogle, der ikke vil være tilfredse med den fremlagte lovgivning. Nogle siger f.eks., at vi går for langt, når vi søger at nå den balance, vi har prøvet at opnå, og at dette vil afspore og være et tilbageslag for bioteknologiens udvikling i Europa i fremtiden; at vi mister vores gode videnskabsfolk til USA.
Det kan være sandt, men ikke desto mindre må vi sikre, at vi har en god lovgivning, som giver værdifulde informationer til forbrugerne, så de kan vælge, om de vil indtage genetisk modificerede fødevarer eller ikke.
Vi har fået denne lovgivning på plads - den bedste lovgivning i verden om dette spørgsmål - og den sikrer et frit marked, overvågning, mærkning, og mærkning støttet af sporbarhed, for at den kan få et passende niveau og fuld troværdighed.
Andre afviser GMO'erne, og jeg nærer mistanke om, at nogle af dem ville gøre det under alle omstændigheder. Jeg må sige til dem, at de aldrig bliver tilfredse, og at der ikke er nogen lovgivning, der vil tilfredsstille dem. Har de under disse omstændigheder anbragt sig i en situation, hvor man ikke kan tage fuldt ud hensyn til deres synspunkter? Måske er det tilfældet.
De, der har arbejdet hårdt på denne sag - fru Scheele, mit eget personale og, håber jeg, jeg selv - har forsøgt at nå en balance, så vi i lovgivningen får den bedste løsning for alle synspunkter efter at have taget hensyn til de synspunkter, der er kommet til udtryk fra hele spektret for at nå det resultat, som De har fået forelagt i eftermiddag og skal stemme om i morgen.
Jeg må sige til dem, der er meget skeptiske over for denne teknologi, at alle foreliggende videnskabelige data peger på, at genetisk modificerede fødevarer er lige så sikre som konventionelle fødevarer. Der er ingen videnskabelige beviser, der taler imod dette. Vi har igen og igen sagt, at vores afgørelser her i Parlamentet og Kommissionen må baseres på videnskaben. Hvis vi går bort fra det, er vi i fare.
Jeg er blevet bedt om at beskæftige mig med spørgsmålet om moratoriet. Et antal medlemsstater og et antal andre har bedt om indførelse af et de facto-moratorium for at gøre det muligt at udarbejde lovgivning, der skal udrette det, vi har i dette lovudkast i øjeblikket. Jeg kan ikke tro, at det var hensigten hos dem, der ønskede dette arbejde gjort, dernæst at sige, at trods hele dette store arbejde, disse anstrengelser, udgifter og debatter, mener de ikke desto mindre, at moratoriet skal forblive i kraft.
Under disse omstændigheder og i forlængelse af de synspunkter, der har været fremført af dem, der har bedt os om at gå ind i denne proces og tilvejebringe denne lovgivning, er vi nu kommet til det stadium, hvor vi må hæve det faktiske moratorium. Der er indført lovgivning, der giver tilstrækkelig beskyttelse og oplysninger til forbrugerne. Det er en avanceret lovgivning - den bedste i verden, som jeg har sagt - der vil sætte forbrugerne i stand til selv at vælge, om de vil forbruge genetisk modificerede fødevarer eller ej. Valget er op til dem. Under disse omstændigheder er det rimeligt nu at begynde på at ophæve de facto-moratoriet for fødevarer og foderstoffer.
Jeg mener ikke, at vi bør gøre dette som følge af en trussel om initiativer fra WTO eller noget af den slags. Det arbejde, jeg har gjort - og jeg er sikker på, det samme gælder for Dem - er blevet gjort på basis af et forsøg på at nå frem til det rette, prøve at nå et resultat, der giver den slags valgmuligheder for forbrugerne, som vi finder nødvendige, og giver dem valgmuligheder på en meningsfuld og velinformeret måde.
Vi gør dette arbejde, fordi vi mener, det er rigtigt. Vi gør det ikke, fordi andre mennesker mener, vi burde fremskynde det og gøre, hvad de synes. Jeg gør ikke dette arbejde under trusler om initiativer fra WTO.
Til de medlemmer, som har givet udtryk for skepsis og stadig nærer nogle bekymringer, er der en særlig bestemmelse om revurdering inden for en periode på to år, efter at lovgivningen er vedtaget og trådt i kraft. Derfor er det muligt - og det er også hensigten - at vi kan vende tilbage til dette spørgsmål inden for denne tidsramme, så vi på baggrund af erfaringen med lovgivningens virkninger kan beslutte, om der er grund til at justere og modificere den. Efter min mening er det en vigtig del af lovgivningen, der vil berolige dem, der har givet udtryk for bekymring om denne sag.
Vil jeg indlede overtrædelsesprocedure, eller mener jeg, at Kommissionen bør indlede overtrædelsesprocedure, hvis man ikke retter sig efter loven? Det er Kommissionens funktion og rolle at se på lovgivningen, at sikre, at EU's love bliver anvendt korrekt og gennemført, og hvis der er nogen lovgivning - herunder denne - der ikke bliver anvendt, så må vi påtage os vores ansvar og forholde os sådan, som det kræves af os i henhold til traktaterne.
Endelig takker jeg fru Scheele for hendes store arbejde og for den samarbejdsvilje, hun har vist over for mig ved personlige møder og over for mit personale, og komplimenterer hende for resultatet af et vanskeligt arbejde igennem en meget lang periode. Jeg har også nydt at arbejde sammen med hende i den periode.
Wallström
Hr. formand, først vil jeg gerne takke Dem alle for en meget nyttig og grundig debat. Den bekræfter samtidig, hvor vanskeligt det er at nå til nogen form for konsensus om denne komplicerede sag. Det øger de to ordføreres, fru Scheeles og hr. Trakatellis', fortjeneste, eftersom det er lykkedes dem at nå frem til meget klare holdninger og at udarbejde nogle gennemførlige kompromisløsninger.
Under denne debat kan jeg spore et ønske om at være med i en anden debat om at sige enten ja eller nej til GMO'er. Men sådan er situationen ikke. Vi drøfter ikke, om vi skal sige ja eller nej til GMO'er. Måske ville det have været lettere, men vi har passeret det stadium. Vi importerer allerede 35 millioner tons soja hvert år til EU. Det er en kendsgerning. Det er ikke rimeligt at sige, at vi ikke har forsøgt at handle i overensstemmelse med denne situation.
Vi har revideret direktiv 2001/18/EF om markedsføring af levende GMO'er. Vi har foreslået mærkning, der sikrer sporbarhed. Vi har set på fødevare- og foderstofforslag. Vi har føjet dette til. Vi har skrevet en ny tekst ind i forslaget om miljøansvar. Vi drøfter allerede måder, hvorpå vi kan supplere den eksisterende lovgivning for at tage højde for bekymringen hos borgerne i EU.
Hvad vi har foreslået afspejler disse bekymringer og imødekommer samtidig mulighederne i denne nye teknologi. Det er præcis det, det tager fat på. Vi ser, at der sandsynligvis er en masse potentiale i at anvende genmodificering, men vi ser også, at der er risici. Det er grunden til, at vi nu har fået en strengere lovgivning indført. Det er grunden til, at vi sporer og mærker disse produkter. Det er grunden til, at vi har tilføjet en tekst til forslaget om miljøansvar. Det er nøjagtig, hvad vi har taget højde for. Vi forsøger at gøres vores del og tage vores ansvar. Det er den eneste måde, hvorpå man kan håndtere sådan en kompliceret og vanskelig sag.
Er det nok at genstarte godkendelserne? Denne debat minder mig også om en dreng, jeg kender, som, da han var fem eller seks år gammel, fik små grønærter til middag hos sin bedstemor. Han forsikrede hende om, at "jo, jeg kan godt lide grønærter, men jeg spiser dem ikke". Det samme gælder, hvis vi nu fremlægger en helt revideret lovgivning, men ikke er villige til at bruge den. Hvad slags signal vil vi så sende til resten af verden? Et signal om, at vores lovgivning, der sikrer denne balance, hvor man både ser på de mulige fordele og ulemper, ikke virker - vi er ikke villige til at anvende den. Det er hovedsagen for mig. Vi bør være i stand til at begynde gennemførelsen af den lovgivning, som vi nu har arbejdet så længe på, og forsøge at sikre et velinformeret valg for europæiske forbrugere og landbrugere.
Vi må vise resten af verden, herunder USA, at det virker. Det er sådan, vi gør det. Vi har risikovurdering, vi sporer det, vi mærker det, og vi sikrer os, at vi har denne korrekte balance.
Det er grunden til, at Kommissionen, som min kollega hr. Byrne har sagt, vil påtage sig sit ansvar. Som De ved, lader processen det også i høj grad være op til medlemsstaterne at vise, at de kan arbejde med dette spørgsmål, men hvis de ikke er villige til at gøre det, så vil Kommissionen bestemt påtage sig sit ansvar. Endnu en gang vil jeg gerne takke ordførerne og alle her i salen for en meget spændende debat.
Formanden.
Fru Breyer har i henhold til artikel 122 bedt om ordet for en personlig erklæring. Fru kollega, jeg vil gerne gøre Dem opmærksom på, at De kun må referere til udtalelser, som under forhandlingen har drejet sig om Deres person, altså venligst ikke nogen ny debat.

Breyer (Verts/ALE).
Hr. formand, hr. Schnellhardt sagde, at jeg ville organisere en kampagne for købsmoratoriet. Det er noget vrøvl! Forbrugerne viser - og det bekræftes af alle opinionsundersøgelser - at de ikke vil have gentekniske produkter. Hidtil har industrien kunnet pådutte forbrugerne genteknologiske fødevarer hemmeligt og i al stilhed. Nu skal fødevareproducenterne fortælle forbrugerne sandheden om produkterne. Hvis de facto-moratoriet bliver ophævet, har vi altså en helt ny situation. Vi har mærkningen, forbrugerne kan altså nu tale for eller imod disse fødevarer. Lakmusprøven for den genteknologiske industri er altså ikke EU-godkendelsen - om de får den eller ej - eller den forhindring, som proceduren udgør, men om forbrugerne vil købe produkterne. Lakmusprøven er altså markedet. Markedet vil afgøre det. Jeg er ikke bange for ophævelsen af dette moratorium, tværtimod! Man kan jo undre sig over, at der hidtil ikke er en eneste producent, der har markedsført disse produkter med mærkning. Producenterne vil opleve et økonomisk flop med disse produkter. De vil, når disse produkter skal mærkes, blive nødt til at fortælle sandheden om produkterne. Forbrugerne vil selv skabe et købsmoratorium.
Kommissionen har også givet dispensation fra ansvaret i forbindelse med ophævelsen af moratoriet. Fru kommissær Wallström, i forbindelse med udsætningsdirektivet sagde De, at ansvaret ville blive optaget i miljøansvarsdirektivet. Det var ikke tilfældet.

Sidste punkt. Under debatten før bad jeg kommissæren sige noget om frøordningen. Jeg er bange for, at vi i Parlamentet bliver holdt for nar. Jeg beder indtrængende Kommissionen om at sige noget om det, fordi Parlamentet ikke bliver hørt om det. Kommer der en grænseværdi på nul for frø, sådan som det allerede praktiseres i nogle stater? Betyder det, at det ikke er teknisk uundgåeligt? Det beder jeg Dem svare på.

Formanden.
Fru kollega, jeg må desværre sige, at det, De præsterede der, ikke har meget med en personlig erklæring at gøre, det var et indlæg i debatten. Det var ikke uden grund, jeg sagde det før. Jeg vil indtrængende bede Dem om at holde Dem til reglerne i fremtiden.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.
Skriftlig erklæring (artikel 120)
Klaß (PPE-DE).
Med de to forordninger skal der skabes en ny fælles europæisk juridisk ramme for godkendelse, mærkning og sporbarhed af genetisk modificerede fødevarer og foderstoffer. Den myndige forbruger vil have information - om ingredienser, sammensætning, tilsætningsstoffer, ja, nogle også om produktionsformer.
Dette informationsbehov skal vi imødekomme, netop på de områder, hvor uvidenhed skaber angst. Forbrugerne ønsker gennem deres valg at kunne udelukke denne uvished. Menneskeheden er bange for alt, hvad der er nyt. Man har ikke mangeårige erfaringer med GMO'er. Der er altså akut behov for information for at skabe valgfrihed. Jeg støtter kompromiset. Nu gælder det om at undgå en forligsprocedure, så denne vigtige forordning kan gennemføres. Kun med en hurtig vedtagelse kan moratoriet ophæves, og man kan undgå handelsstridigheder med USA, Canada og Argentina. Jeg håber, at EU snart vil opgive sine forbehold over for GMO'erne. Hvis menneskeheden havde blokeret for opdagelsen af hjulet, ville vi stadig gå til fods i dag.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen ville nu være forhandling under ét om nogle betænkninger om fødevaresikkerhed. Det ville vi imidlertid kun have tre minutter til, så begynder debatten om Kommissionens meddelelse. Det er meningsløst at indlede forhandlingen på dette tidspunkt.
Næste punkt på dagsordenen er meddelelse fra Kommissionen om styrkelse af den europæiske medicinalindustri af hensyn til patienterne - forslag til handlingsplan.

Liikanen
Hr. formand, jeg er glad for at kunne fortælle Dem, at Kommissionen tidligere i dag vedtog en meddelelse om G10-lægemiddelinitiativet.
For de af Dem, der ikke kender til G10, vil jeg kort forklare baggrunden for dette initiativ.
I de senere år er der kommet flere og flere vidnesbyrd om, at Europas medicinalindustri mister konkurrenceevne i sammenligning med sine amerikanske kolleger. Det er ikke kun alvorligt for vores økonomi, men af vital betydning for folkesundheden og i særdeleshed for europæiske patienter. Millioner af europæere bruger medicin hver eneste dag.
At nå reelle og langsigtede fordele for patienterne er et afgørende mål for medicinalindustrien. Vi må støtte medlemsstaterne i at stille godkendte lægemidler, særlig de nyere og mere innovative, til rådighed for alle dem, der behøver dem, så hurtigt som muligt og til overkommelige priser. Men en del af statistikken angående denne industri er vanskelig at læse, f.eks. det, der drejer sig om forskning og udvikling, og som er kritisk for vores industri, vores videnskabelige grundlag og vores patienter.
I 1990 var Europa førende i hele verden inden for medicinsk forskning, udvikling og fornyelse. Nu har USA overhalet Europa med hensyn til opdagelse af nye kemiske og biologiske stoffer. Det er ikke sket tilfældigt. Siden 1990 er forsknings- og udviklingsudgifterne i USA vokset i et dramatisk tempo. Mellem 1990 og 2000 voksede forsknings- og udviklingsudgifterne dobbelt så meget i USA som i Europa. I 1997 havde USA overhalet Europa i henseende til samlede forsknings- og udviklingsudgifter. Det var på denne baggrund, at G10-gruppen vedrørende lægemidler kom til verden.
I erkendelse af den kritiske rolle, industrien spiller både i industri- og sundhedssektoren, har hr. Byrne og jeg etableret en gruppe på højt plan vedrørende innovation og forsyning af lægemidler - G10-gruppen vedrørende lægemidler. Det er en lille gruppe af højt placerede repræsentanter fra medlemsstaterne, industrien, sygekasserne og patienterne.
Gruppen fik den krævende opgave at nå til enighed om måder, hvorpå man kunne forbedre medicinalindustriens konkurrenceevne i forbindelse med at nå visse sociale og sundhedsmæssige mål. Til manges overraskelse var gruppen i stand til at rapportere tilbage i maj sidste år med 14 vidtrækkende anbefalinger.
I den meddelelse, der er vedtaget i dag, formulerer vi, hvordan vi planlægger at gå videre på baggrund af disse anbefalinger. Der er fem generelle temaer, som vi forfølger i meddelelsen, og som vi ønsker at prioritere lige højt.
Fordele for patienterne er det centrale i G10. Vi vil se på måder, hvorpå vi kan forbedre informationen til patienterne om medicin, styrke patienternes rolle i beslutningsprocessen vedrørende folkesundheden osv. Jeg er sikker på, at min kollega, hr. Byrne, vil sige mere herom.
At udvikle en konkurrencedygtig industri i Europa fører os tilbage til G10's oprindelse. Vi ser på måder, hvorpå man kan forbedre adgang til nye lægemidler, og på nødvendigheden af at fremskynde nationale forhandlinger om dækning af udlæg og prisfastsættelse, større priskonkurrence for lægemidler, der ikke er en del af statssektoren, og foranstaltninger til at udvikle konkurrencedygtige generiske markeder uden for det receptpligtige område.
Med hensyn til styrkelse af det videnskabelige grundlag i EU, så kommer vi til at betale en betydelig økonomisk, social og folkesundhedsmæssig pris, hvis vi ikke støtter fornyelse. Vi ser på måder, hvorpå vi kan udvikle incitamenter for forskningen, herunder brugen af virtuelle sundhedsinstitutter til at stimulere og organisere forskning og udvikling inden for sundhed og bioteknologi. Vi er også i forbindelse med de mange initiativer under Kommissionens eksisterende sjette rammeprogram.
Med hensyn til lægemidler i en udvidet Union, står Unionen med den kommende udvidelse over for en af sine største udfordringer og muligheder. Vi ser på måder, hvorpå man kan møde denne udfordring ved at tilvejebringe lige muligheder for beskyttelse af ophavsret og ved at give støtte til, at nye medlemsstater kan implementere den nye lovgivningsmæssige ramme.
Angående det at medlemsstater lærer af hinanden, så vil benchmarking give en praktisk mekanisme til overvågning af gennemførelsen af henstillingerne foruden at udgøre et forum, hvor medlemsstaterne kan dele bedste praksis.
Så hvad er den drivende kraft for implementeringen af forslagene i meddelelsen? Den væsentligste drivkraft vil ligge i revisionen af lægemiddellovgivningen, der støttes af planen for biologiske videnskaber og bioteknologi og det offentlige sundhedsprogram. De er udmærket klar over eksistensen af disse, og revisionen af lægemiddellovgivningen vil helt klart komme til andenbehandling i efteråret.
Men det enestående ved G10 er den mulighed, det skabte, for at se på områder inden for den nationale kompetence, der har indvirkning på konkurrenceevne og folkesundhed. Vi kan nu engang ikke gøre alt på europæisk plan.
I meddelelsen nævner vi områder, hvor vi mener, at det at tænke europæisk kunne gavne medlemsstaterne såvel som hjælpe dem til at nå vores mål under G10. I særdeleshed foreslår vi en undersøgelse af den nationale prisfastsættelse og tilskudssystemerne. Selv om det klart ligger inden for medlemsstaternes kompetence, mener vi, at indførelsen af flere markedsforanstaltninger kan bringe fordele til patienterne og industrien med hensyn til hurtigere adgang til markederne, samtidig med at der tilvejebringes nationale sikkerhedsforanstaltninger til kontrol med de medicinske udgifter.
Alt i alt mener jeg, at meddelelsen sammen med de andre initiativer, jeg har nævnt, giver en ramme for at vende vores medicinalindustris konkurrenceevne, samtidig med at man styrker folkesundheden i Europa.

Byrne
Hr. formand, i den meddelelse om G10, der er vedtaget i dag af Kommissionen, ser vi patienter og folkesundhed placeret centralt i debatten om den fremtidige retning for Europas medicinalpolitik. Denne afbalancering af den politiske proces mellem legitim industriel fornyelse og sundhedsmæssige behov er et vigtigt skridt i den rigtige retning.
De har tidligere hørt mig sige her, at vores sundhed er vores velstand. Udviklingen af forbedrede standarder for folkesundheden, forøgelsen af antallet af leveår uden sygdomme og forøgelsen af den forventede levealder er afgørende træk i den moderne økonomiske udvikling, og fornyelsen inden for medicinalindustrien har spillet en afgørende rolle i alt dette.
På samme måde har fornyelsen set fra patienternes synsvinkel givet dramatiske forbedringer i værdighed og livskvalitet for patienter i de seneste årtier. Nu spiller patienterne en mere aktiv rolle, når det gælder at finde informationer og produkter.
Men på et tidspunkt, hvor sundhedsudgifterne stiger, befolkningen ældes, og patienternes forventninger vokser, må vi have en strategisk vision for, hvordan vi kan bevæge os fremad på dette komplicerede område.
Der er et antal indbyrdes forbundne spørgsmål her. For patienter er der et ønske om at få mere effektive, mere humane produkter på markedet hurtigere. Det er et ønske om at få bedre informationer om de forskellige fordele ved produkterne og en hurtig advarsel om bivirkninger. For patienter er det afgørende at have klar og autoritativ information til rådighed fra indlægssedlen i pakken, eller at have den online i en europæisk sundhedsportal.
For dem, der finansierer sundhedssystemet, er der behov for bæredygtige budgetter, økonomisk overkommelige lægemidler, en kontrolleret efterspørgsel og ansvarlig adfærd fra patienterne, receptudstederne og producenterne.
Fra et sundhedsmæssigt synspunkt er der behov for at sikre, at de forskellige lægemidler har en høj kvalitet og ditto sikkerhedsnormer, og at bivirkninger hurtigt bliver identificeret og håndteret. Der er behov for at arbejde hen imod rationel receptudskrivning og forbrugsmønstre, at sikre, at vi kan tackle resistens over for medicinen.
Hertil kommer, at der er behov for at sikre, at forskningen udvikler produkter, som tager højde for sundhedsmæssige krav snarere end problemer, der vedrører livsstil. F.eks. må der gøres mere for at udvikle produkter, der kan bekæmpe sjældne sygdomme og børnesygdomme. Og i et samfund, der ældes, vil medicin spille en voksende rolle for at sikre aktiv og sund aldring - med alle de økonomiske og menneskelige fordele, der følger heraf.
For de pågældende industrier rejser der sig en række præcise spørgsmål, som bliver forelagt for Dem i dag. Men vi må være opmærksomme på, at en industri, der bliver mere og mere global, ikke så let kan forventes at prioritere investeringer i forskning i behandlinger, som europæerne vil behøve om 10-20 år, hvis de har at gøre med et fragmenteret og uforudsigeligt marked. Med andre ord, mens der ikke vil være nogen mangel på garanterede sikre livsstilsvidunderlægemidler som Viagra, hvordan kan vi så være sikre på, at den medicin, der skal bruges til at behandle gigt, Alzheimers sygdom og fedme, for blot at nævne et par stykker, vil blive udviklet?
Det er kun ved at bevæge sig frem imod et mere forudsigeligt marked i hele Europa, at vi vil blive i stand til at overbevise industrien om, at den bør tage europæernes behov alvorligt i de kommende år.
En rådgivende gruppe under Kommissionen vedrørende sundhedspolitik har sagt, at de folkesundhedsmæssige mål for medicinalpolitikken er at producere lettilgængelige, effektive og sikre lægemidler af en høj kvalitet, herunder nyere og mere innovative lægemidler, til alle, der behøver dem, uanset indkomst eller social status.
Hvert af disse spørgsmål er der blevet taget fat på i denne meddelelse. Vi har effektivt understreget patienternes behov for bedre information og deres behov for en stærkere stemme, så de kan påvirke politikken. Bestræbelser på begge disse områder vil støtte deres voksende rolle som vigtige beslutningstagere vedrørende sundhedspleje. Etableringen af en EU-finansieret platform for europæiske patienter i februar i år er et vigtigt skridt.
Vi har også set på selve lægemidlerne for at opbygge et system, der sikrer, at de er sikre, af god kvalitet, og effektive. Her har G10 klart sat behovet for stærkere systemer til overvågning af lægemidler og relativ effektivitet på dagsordenen. På denne måde agter vi at forbedre en fornuftig brug af medicin. Det er et mål for folkesundhed, som understøtter vores vision for medicinalsektoren.
Relativ effektivitet er et meget vigtigt spørgsmål for EU. I juni 2000 understregede Rådet vigtigheden af den ekstra terapeutiske værdi både med hensyn til sundhedsbeskyttelse og fra et industripolitisk perspektiv.
Effektive lægemidler må komme hurtigere ud til dem, der behøver dem. Det indebærer, at man skal udpege, hvilke lægemidler der virkelig er effektive, ikke bare i det kontrollerede miljø under en klinisk test, men ved almindelig anvendelse i den brede befolkning. Det er det kritiske spørgsmål, der står på spil her.
Relativ effektivitet er ét nøgleredskab i retning af rationel brug. Men det er klart, at vi også må overveje den rolle, andre aktører har. Hvordan kan vi forbedre en rationel brug af lægemidler på receptudstederens og forbrugerens niveau?
Et parallelt spørgsmål kunne være, hvordan kan vi vide, om vi har forbedret den rationelle brug af lægemidler? Det bringer mig til spørgsmålet om benchmarking. Anbefalingen om at udvikle indikatorer for folkesundhed har præsenteret os for en stor udfordring. F.eks. at udforske indikatorer, der kan overvåge, hvad der sker på receptudstederniveau. I sidste instans er det hensigten at få et antal indikatorer, der kan kaste lys over, hvad der sker i medicinalsektoren med hensyn til den udstrækning, hvori folkesundhedens behov opfyldes, og på denne måde at bidrage med oplysninger til den politiske udvikling på nationalt og europæisk niveau.
Endelig er drøftelsen om udvidelse særlig betimelig. Tiltrædelsestraktaterne er blevet underskrevet. Selv om udvidelsen er ét særligt punkt, der anbefales fra G10, er det klart, at vores reaktion på alle anbefalingerne præcist må afspejle det ændrede miljø i EU.
G10 er et første vigtigt skridt i retning af at udvikle en strategisk vision for europæernes fremtidige sundhedsbehov - en vision, som vi har råd til, som er effektiv, gennemskuelig, inklusiv, og sikker. Hvis man følger den på rette måde, vil det være godt for alle berørtes sundhed.

Formanden.
Mange tak, hr. kommissær Liikanen.
Vi gennemfører debatten efter den såkaldte catch the eye-procedure. Det er lykkedes fru Roth-Behrendt at få øjenkontakt med mig, og hun får ordet.

Roth-Behrendt (PSE).
Hr. formand, det er mig en fornøjelse at have fået øjenkontakt med Dem! Jeg har et spørgsmål til kommissærerne. Synes De ikke, der er en vis modsigelse i henstillingerne? Hvis De går ind for større forskningsincitamenter for hurtigere at få bedre lægemidler ud til patienterne, og hvis alle G10-landene har sagt det samme, hvorfor ser den politiske aftale om lægemiddelpakken så sådan ud, at databeskyttelsen netop er utilstrækkelig til at skabe en indtjening på innovationer, så forskningen netop ikke fremmes? Mener De ikke også, at det sikreste og bedste for hurtigt at give patienterne bedre medikamenter ville være en principiel central procedure - hurtig og enkel - og at det ville være bedre, at Kommissionen og også medlemslandene gav flere penge til forskningsprojekter, og at De langt om længe fremlagde den nye lovgivning for lægemidler til børn for Parlamentet? Så ville vi også hurtigere kunne gøre noget for bedre lægemidler til befolkningen.

Liikanen
Hr. formand, jeg må understrege, at de to forslag er adskilte for så vidt angår revisionen af lægemiddellovgivningen. Revisionen støttes af G10 og har nu støtte fra medlemsstaterne. G10-processen går videre, og indtil nu har der ikke været nogen bred drøftelse i medlemsstaterne af dette.
Der er for det første et forslag fra gruppen, og i dag er der henstillingerne fra Kommissionen. I næste uge organiserer det italienske formandskab en konference om G10 på basis af Kommissionens henstillinger. Vi håber, at disse budskaber vil blive videre udbredt.
Som sagt er det nu vigtigt at få revisionen igennem. Det er vigtigt for forskningsbaserede industrier, for det styrker deres position, det fremskynder adgangen til markederne for nye produkter, det virker som en modvægt, og det betyder også, at generisk medicin vil være mere konkurrencedygtig, når patenterne udløber.

Bordes (GUE/NGL).
Hr. formand, jeg har i over tredive år arbejdet for en af de førende internationale medicinalvirksomheder, og jeg kan sige, at førsteprioriteten for denne industri, i Europa og andre steder, hverken er folks sundhed - og især ikke sundheden hos dem, der ikke har råd til at betale for deres medicin - eller medarbejdernes velbefindende. Man tøver ikke med at afskedige tusindvis af folk efter en fusion eller koncentration af aktiviteterne eller med dag og nat at svinge pisken over de medarbejdere, også kvinderne, der fremstiller og pakker lægemidlerne. Det skandaløse heri sættes i relief af, at medicinalindustrien er en af de mest profitable overhovedet. Det eneste, denne industri interesserer sig for, er aktionærernes økonomiske velbefindende.
Inden nye lægemidler markedsføres, foretager de store virksomheder markedsundersøgelser, der afgør om forskningen på området fortsætter eller standses. Det betyder, at virksomhederne kun interesserer sig for sygdomme, der giver indtægter. Det er bare ærgerligt, hvis flere og flere mænd og kvinder finder det stadig sværere at passe på sig selv. Det er bare ærgerligt, hvis børn i Afrika og andre steder selv i vore dage dør af sygdomme, der let kunne kureres, f.eks. mæslinger. Det er bare ærgerligt for folk, der lider af malaria og andre sygdomme, der rammer befolkningerne i de fattige lande.
Den eneste tilfredsstillende beslutning for medarbejderne i disse virksomheder og for patienterne - i de rige lande og i udviklingslandene - ville være, hvis industrien ikke længere var en privat industri, hvor kun et mindretals interesser tæller, men blev underlagt folkets kontrol til gavn for alle.

Formanden.
Mange tak, fru kollega. Jeg tillader mig at gøre opmærksom på, at under en debat som den vi har nu, skal der stilles spørgsmål og ikke bare holdes indlæg. Jeg vil bede Dem læse i forretningsordenen, hvordan reglerne er. Så vil vi næste gang kunne gøre det rigtigt sammen.

Rod (Verts/ALE).
Hr. formand, jeg må indrømme, at det glæder mig at høre, at hr. Byrne er på forbrugernes side, ikke på medicinalindustriens.
Da vi i sin tid drøftede medicinalindustriens dokumentation og lovgivningen på medicinalområdet, fik man det indtryk, at det faktisk var Europa-Parlamentet, der forsvarede forbrugerne gennem vidtrækkende ændringsforslag, især vedrørende markedsføringstilladelser, en centraliseret procedure og forbrugerbeskyttelse. Kommissionens svar på disse spørgsmål var jo ikke, hvad Europa-Parlamentet havde håbet at høre.
Heldigvis får jeg i dag det indtryk, at Rådet har genindført en række punkter, såsom femårig fornyelse, markedsføringstilladelser, den centraliserede procedure og forbud mod direkte annoncering over for patienter.
Alt dette fører til spørgsmålet om, hvorvidt De i Deres meddelelse vil acceptere en lang række af de ændringsforslag til lægemiddellovgivningen, som Parlamentet har vedtaget med stort flertal, især med hensyn til direkte reklame, forbrugerdeltagelse i Det Europæiske Agentur for Lægemiddelvurdering, en centraliseret procedure og ændring af dokumentationen for markedsføringstilladelser, som bevis for, at De virkelig er interesseret i at beskytte forbrugere og patienter?

Liikanen
Hr. formand, den drøftelse er allerede blevet ført i en anden kontekst, da jeg kommenterede Parlamentets ændringsforslag, men jeg vil gerne kort sige, at Kommissionen glæder sig over Parlamentets støtte til den centraliserede procedure. Vi foreslår nu, at den bliver anvendt for alle aktive substanser, og det har Parlamentet støttet.
Nu er Rådet nået frem til en politisk aftale, der går i samme retning, men på en noget snævrere måde. Den vil begrænse anvendelsen af de centraliserede procedurer til fire sygdomme, men inden for denne lovgivning bør der efter Rådets mening være en særlig artikel, som vil tillade udvidelse af det område, hvor den centraliserede procedure gælder.
Med hensyn til informationer til patienterne på dette område fortsætter drøftelserne, men det ser ud til, at flertallet i Rådet og Parlamentet ikke er så langt fra hinanden. Det er ikke det samme som Kommissionens holdning, men jeg respekterer resultatet af den lovgivningsmæssige proces.
Kommissionen har aldrig foreslået direkte annoncering over for forbrugerne. Den støtter kun tilvejebringelsen af kontrollerede informationer til patienter, patientgrupper og så videre. Enhver, der i dag har adgang til internettet, ser en utrolig mængde direkte spam for medicin, der vokser i antal hver dag. Det ville være bedre for forbrugerne, hvis de vidste, hvilke hjemmesider der var troværdige, hvor myndighederne overvåger det, og om de kan stole på kvaliteten af oplysningerne. Vedrørende dette spørgsmål forekommer det mig, at Parlamentet og Rådet er på bølgelængde ved at være meget forsigtige med hensyn til spørgsmålet om information til patienter. Vi vil naturligvis vende tilbage til dette ved andenbehandlingen.

Ferreira (PSE).
Kommissærer, blandt Deres mange forslag taler De om lægemidlers merværdi. Jeg mener, at dette er et afgørende punkt. Et stort antal nye lægemidler, der nu kommer på markedet, er desværre ikke så nyskabende. Hvilke praktiske tiltag påtænker De for at opfordre industrien til ikke blot at fremstille nye, men også nyskabende lægemidler?
De var også inde på en europæisk computerportal. New Zealand, som jeg har udnævnt mig selv til talsmand for, arbejder netop nu med et sådant system og spekulerer på, om vores bidrag til systemet bliver lægemiddelcentreret eller sygdomscentreret, og i sidstnævnte tilfælde om svarene vil fokusere på medicinsk behandling, eller om andre, alternative behandlinger foreslås på disse websteder.

Liikanen
Hr. formand, som svar på det første spørgsmål kan beskyttelse af data garanteres, hvis der bliver gjort reelt arbejde på de nye indikationer eller fornyelser.
Hvad angår effektivitetsfaktorerne, er vores holdning den, at godkendelse bør baseres på videnskab, men når myndighederne i medlemsstaterne beslutter, hvilke lægemidler de vil betale for med offentlige midler, så kan de naturligvis støtte det ved forskellige undersøgelser af deres effektivitet, og det støttes også af G10. På det område foreslår G10, støttet af Kommissionen, at man i fremtiden kan foretage yderlige udvekslinger af oplysninger om bedste praksis og den slags effektivitetsstudier.
Med hensyn til det andet spørgsmål ligger det naturligvis i høj grad i hænderne på medlemsstaterne. Der er meget forskellig lovgivning i medlemsstaterne, hvorved patienterne bliver nødt til at bruge forskellige løsninger, enten kun det produkt, der traditionelt har haft patent, eller samtidig sammenlignelige produkter, når de er på markedet. På europæisk niveau ligger eftertrykket måske ikke der. Det bør være mere på nationalt niveau.

Corbey (PSE).
Hr. formand, hr. kommissær, det går ikke så godt med medicinalindustrien. Der mangler nytænkning. Det er derfor, mange fristes til at beskytte eksisterende produkter bedre eller fremstille mindre varianter over samme tema, og priserne forbliver urimeligt høje. Deres meddelelse kommer på det helt rigtige tidspunkt.
De havde begge ret i, at patienten skal være i centrum for debatten, men spørgsmålet er naturligvis, hvem der er patienten. Som det allerede er blevet sagt, mangler patienter i udviklingslandene stadig medicin. Der forskes faktisk slet ikke, eller næsten ikke, i de sygdomme, der findes i udviklingslandene. Jeg vil derfor spørge, hvilke initiativer, De har tænkt Dem at tage for at give forskningen i de forsømte sygdomme en saltvandsindsprøjtning, som vil være til gavn for hele medicinalindustrien.

Liikanen
Hr. formand, hvad angår udviklingslandene, er der tre hovedmuligheder, når det gælder at foretage sig noget. For det første at skabe en juridisk ramme, der støtter forskning i lægemidler uden indtægtsgrundlag til at behandle sygdomme, der er sjældne hos os. Der har vi et direktiv, der blev vedtaget af Parlamentet for nogen tid siden, og denne ramme er på plads.
For det andet er der spørgsmålet, hvis det ikke er nok til at give tilskyndelse til forskning, så kan spørgsmålet om offentligt finansieret forskning rejses. Jeg er ked af, at hr. Busquin, forskningskommissæren, ikke er til stede. Jeg er sikker på, at han ville kunne give et mere detaljeret svar herpå.
For det tredje er der spørgsmålene om udviklingslandenes behov, der er baseret på de lave indkomster og borgernes lavere købekraft. På det område er der sket visse fremskridt i de senere år. Dette spørgsmål drøftes stadig inden for rammerne af WTO på den ene side. På den anden side har der været ordninger, som har tilladt udviklingslandene at købe visse lægemidler til en lavere pris end i Europa. Tingene er i bevægelse, men jeg er sikker på, at situationen i dag langtfra er tilfredsstillende.

Byrne
Hr. formand, jeg vil gerne kort føje noget til det, hr. Liikanen lige sagde som svar på dette spørgsmål. Der er en gruppe kommissærer, heriblandt jeg selv, udviklingskommissæren, handelskommissæren og forsvarskommissæren. Denne gruppe beskæftiger sig med netop det spørgsmål, De taler om, det vil sige at fokusere på sygdomme i udviklingslandene.
Denne gruppe fokuserer i særdeleshed på sygdommene malaria, hiv og tuberkulose. Jeg forventer, at der vil være flere oplysninger til rådighed om dette spørgsmål med tiden.
Jeg vil også nævne, at et af de mål, der er blevet nævnt af det italienske formandskab, af den tiltrædende minister for sundhed, er at gøre fremskridt med hensyn til malaria. Det er et af målene for det italienske formandskab.

Caudron (GUE/NGL).
Hr. formand, kommissærer, jeg vil gerne tage bemærkningen op fra fru Corbeys tale. Jeg arbejdede sammen med fru Corbey om udkastet til et program i henhold til unionstraktatens artikel 169 om det sjette rammeprogram vedrørende forskning og udvikling i forbindelse med sygdomme, der er fremherskende i landene på den sydlige halvkugle. Hun spurgte Dem om vanskelighederne ved at tiltrække forskere på dette område. De svarede, at kommissær Busquin kunne have givet yderligere svar i denne sag.
Uden at lægge kommissæren ord i munden vil jeg blot gerne sige, at den private sektor synes at være meget lidt entusiastisk med hensyn til at bidrage til bevillingerne, der er øremærket til det program i henhold til artikel 169, jeg lige har henvist til. Eftersom De arbejder sammen, kan De måske svare på dette: Kan De bekræfte eller afkræfte oplysningerne vedrørende manglen på tilvejebragte private midler til at gennemføre dette program med henblik på at bekæmpe aids, malaria og tuberkulose? Ved De, om nogle medlemsstater har tilsluttet sig programmet, og dermed om offentlige midler kan begrænses? Vi har ikke hørt meget nyt, siden Parlamentet stemte for betænkningen ved førstebehandlingen. Dette spørgsmål er på grænsen af, hvad der er på dagsordenen i dagens forhandling, men det handler om de samme emner, og da det er tilfældet, vil jeg være taknemmelig for det svar, De kan give mig.

Byrne
Hr. formand, det arbejde, der foregår i denne sag ved de involverede kommissærer, er, som jeg tidligere har antydet, allerede i gang.
Man må håbe, at den private sektor bliver mere involveret i dette spørgsmål, for vi har ambitioner om at gøre fremskridt her.
Jeg ved også fra det arbejde, der er blevet gjort af hr. Lamy i relation til tilvejebringelse af lægemidler til udviklingslande, at det er et spørgsmål, der drøftes inden for rammerne af Doha-runden. Han har forventninger om, at der vil ske fremskridt i denne sag, for det var et af de løfter, der blev givet i Doha ved begyndelsen af drøftelserne. Det forventes, at udviklingslandene vil insistere på visse fremskridt, før de træffer endelige beslutninger.
Jeg forventer og håber, at der vil komme et resultat her før Cancún.

Lage (PSE).
Hr. formand, de herrer kommissærer, jeg takker for Deres meddelelser og indskrænker mig til at stille nogle spørgsmål til kommissær Liikanen, der i begyndelsen af sit indlæg nævnte, at den europæiske medicinalindustri har mistet konkurrenceevne, og at den som en af Europas vigtigste industrigrene har mistet førerpositionen til USA.
Jeg vil så ganske kort sige, at Europas fremtid, Europas skæbne, i dag først og fremmest afgøres i dets laboratorier og i dets forskningscentre. Kommissær Liikanens konstatering gjorde mig derfor urolig, mere urolig, end jeg var før, og jeg vil gerne spørge ham, om den lovgivning, der er under udarbejdelse i Europa, og den strenge kontrol, der sædvanligvis er med forskning i eksempelvis bioteknologi, ikke udgør en betydelig hindring for den europæiske industris mulighed for at opnå eller genvinde den nødvendige konkurrenceevne. Jeg ved godt, at det ikke falder i god jord hos mange af medlemmerne, der af filosofiske eller ideologiske grunde næsten vil forbyde bioteknologiens udvikling. Jeg måtte dog stille Dem dette spørgsmål, hr. kommissær.

Liikanen
Jeg vil gerne sige et ord om den forskning, der endnu ikke er afsluttet. Offentlig forskning er meget vigtig, men det er klart, at selv i EU er målet om at bruge 3 % af bruttonationalproduktet på forskning i 2010 baseret på den idé, at 1 % af bruttonationalproduktet ville komme fra offentlige kilder og 2 % fra den private sektor. Hvad der så ellers sker med de offentlige udgifter, så vil vi aldrig få tilstrækkeligt mange ressourcer til at nå 3 %. Af den grund må regelsættet bedømmes, sådan at ophavsret beskyttes på en sådan måde, at private penge kan gå ind i sektoren. Hvad enten man kan lide det eller ej, er det ganske enkel og klar økonomisk logik.
Med hensyn til bioteknologi er jeg sikker på, at De i det mindste til dels har ret. I Kommissionen har vi accepteret den bioteknologiske handlingsplan, som vi følger strengt. I almindelighed er situationen måske lidt bedre inden for området af såkaldt "rød bioteknologi", der har at gøre med medicinalindustrien. Når man går til de andre brancher inden for bioteknologisk forskning, har vi meget at gøre. I dag har mine kolleger hr. Byrne og fru Wallström talt om GMO-området. Der er også andre spørgsmål her.
Hvis vi vil være førende inden for området medicinsk forskning, kan vi ikke adskille forskellige områder af bioteknologisk forskning. Vi må have ophavsret, vi må have tilstrækkelig finansiering. Vi må også have en offentlig mening, der støtter fornyelser på markedet. I sidste instans er det altid kritisk. Ingen forskning kan finansieres, medmindre der er et marked. Der er ikke noget marked, medmindre forbrugerne nærer tillid til de produkter, der kommer ud af forskningen og fremstillingen.

Read (PSE).
Hr. formand, jeg ville gerne stille et kort spørgsmål om de europæiske patienters platform og spørge de to kommissærer, om de er tilfredse med den grad af uafhængighed, som de, der repræsenterer patienterne, har. Det gør jeg på baggrund af artikler publiceret i British Medical Journal i Det Forenede Kongerige. Hvis kommissærerne ikke har set disse artikler, vil jeg gerne lade dem få dem.
Vi forstår alle, at uden støtte fra medicinalindustrien vil der ikke være mange valg for patienterne, men at valget har sin pris. Jeg vil være interesseret i at høre Deres opfattelse deraf.

Byrne
Hr. formand, som fru Read har sagt, er det af absolut kritisk betydning, at platformen ses at være og er uafhængig og gør sit arbejde på en måde, der giver hele spørgsmålet ekstra værdi. Jeg har ikke hørt nogen antyde, at der er nogen mangler på dette område. Jeg noterer mig, hvad De siger i relation til dette spørgsmål, og vil personligt spørge om det, når jeg går herfra. Men jeg må forsikre Dem om, at jeg ikke har hørt dette, jeg nærer ingen sådan frygt, og jeg nærer tillid til platformen.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er spørgetiden (B5-0098/2003).
Vi behandler en række spørgsmål til Kommissionen.
Spørgsmål nr. 30, som skulle stilles nu, vil blive stillet senere, fordi det falder sammen med svarene fra hr. Lamy.
Første del
Formanden.
Spørgsmål nr. 31 af Carlos Lage (H-0393/03):

Om: Reform af den fælles fiskeripolitik og stabilitetsprincippet
Under debatten og afstemningen i Europa-Parlamentet om reformen af den fælles fiskeripolitik var der bred tilslutning til stabilitetsprincippet, hvad angår forvaltningen af fiskeressourcerne. Faktisk indebærer dette stabilitetsprincip en dobbelt fordel, idet det dels bidrager til en bedre forvaltning og bevarelse af ressourcerne - et af reformens hovedmål - og dels bidrager til at undgå uønskede konflikter, der vil hæmme udviklingen af et harmonisk forhold mellem befolkninger og fiskersamfund. Det er f.eks. situationen i samtlige portugisiske kystområder, hvor der er voksende uro og protester imod EU-myndighederne.
Hvilke skridt og initiativer agter Kommissionen at træffe med henblik på, at dette princip accepteres, og at der skabes ro omkring fiskernes situation og den offentlige opinion?

Fischler
. (DE) Hr. formand, mine damer og herrer, hr. Lage var i sit spørgsmål inde på adgangen til de portugisiske kontinentalfarvande, som spiller en rolle i Rådet i forbindelse med den nye ordning for de vestlige farvande.
Kommissionen har i denne forbindelse til opgave at sørge for, at to principper overholdes. Det drejer sig for det første om princippet om relativ stabilitet, som er fastsat i artikel 20 i den nye rammeforordning for den fælles fiskeripolitik. Dette princip for fordelingen af fiskerettighederne blandt medlemsstaterne gælder naturligvis også for Portugal og de portugisiske farvande. Ud over dette princip er der et andet princip i den fælles fiskeripolitik, som er af fundamental betydning, og det er den frie adgang til farvandene uden for 12-sømile-grænsen, som er fastsat i artikel 17 i den nye rammeforordning.
Det er klart, at Kommissionen skal vælge samme metode for spørgsmålet om adgangen til de portugisiske kontinentalfarvande som for alle andre farvande i Fællesskabet. Uden for 12-sømile-grænsen skal farvandene være tilgængelige for alle medlemsstater. Det er dog muligt at begrænse adgangen af biologiske grunde, men disse begrænsninger må ikke virke diskriminerende. Derfor er det ikke juridisk muligt at beskytte fiskebestande ved at forbyde fiskere fra nabolandet adgang til farvandene. Der findes imidlertid en løsning, og den rigtige løsning er den relative stabilitet sammen med de totale fangstmængder og kvoter for økonomisk vigtige bestande samt eventuelt supplerende tekniske foranstaltninger.

Lage (PSE).
Hr. kommissær, mange tak for Deres svar. Det var et svar af formel karakter og på grundlag af principper, dog principper med en vis iboende modsigelse, nemlig princippet om relativ stabilitet og princippet om fri adgang, men det behøver vi ikke diskutere nu. Denne formelle og abstrakte ramme kommer imidlertid i konflikt med realiteter, som vi ikke kan tillade os at ignorere hverken politisk eller etisk. Sagen er, at det portugisiske territorialfarvand har den ulykke at ligge side om side med det spanske territorialfarvand, der rummer den største fiskerflåde i Europa, som er i skrigende nød for at finde nye fiskepladser og har en glubende appetit, der ikke altid følger de foreskrevne regler.
Dét vækker vrede blandt de portugisiske fiskere og stor uro og indignation i den portugisiske offentlighed, så stor, at alle de reaktionære og nationalisterne, der hidtil har holdt sig i ro, fordi det europæiske projekt er en succes for Europa og for Portugal, nu udnytter situationen til at hidse folk op imod et Europa, der vil fratage de portugisiske fiskere deres fisk og udlevere de portugisiske farvande til rovfiskeri. Her har vi et politisk problem, som det er kommissærens og EU's opgave at få løst.

Fischler
. (DE) Hr. formand, jeg kender godt denne reaktion i visse dele af det portugisiske samfund, men De vil også forstå, at vi kun har mulighed for at handle inden for den juridiske ramme, som vi har til rådighed. Som jeg sagde, findes der i praksis en løsningsmulighed, især hvis man fra spansk og portugisisk side har tilstrækkelig vilje til at komme hinanden i møde, når kvoterne skal fastsættes.
Konkret handler det især om sardinfiskeriet. For sardinfiskeriet er der indtil videre ikke fastsat kvoter for dette havområde. Vi er imidlertid villige til at fastsætte en sådan kvote, og inden for kvotefastsættelsen er det naturligvis muligt at fastsætte, hvor meget af denne kvote der skal fiskes af portugisiske fiskere og hvor meget af spanske. Så ville vi have en løsning, som jeg tror, alle kunne leve med.

Formanden.
Spørgsmål nr. 32 af Proinsias De Rossa (H-0405/03):

Om: EU-støtte til ILO's internationale program for afskaffelse af børnearbejde
Den 13. juni 2002 vedtog Europa-Parlamentet en beslutning om børnearbejde i forbindelse med fremstilling af sportsudstyr, der bl.a. indeholder anmodning om, at der stilles flere midler til rådighed til ILO's internationale program for afskaffelse af børnearbejde ( pkt. 9)
På baggrund af denne beslutning og Kommissionens svar på min spørgsmål (H-0515/02

Nielson
Hr. formand, Europa-Kommissionen deler Parlamentets foruroligelse over børnearbejde generelt og børnearbejde i forbindelse med fremstilling af sportsudstyr i særdeleshed.
Kommissionen er i færd med at etablere et strategisk partnerskab med ILO som en opfølgning af meddelelsen om opbygning af et virkeligt partnerskab med De Forenende Nationer inden for udvikling og humanitære anliggender og meddelelsen om fremme af grundlæggende arbejdstagerrettigheder og forbedring af de sociale styringssystemer. Der vil i denne forbindelse blive foretaget en nøje gennemgang af mulighederne for at yde tilskud til ILO's internationale program om afskaffelse af børnearbejde.
Der afholdes årlige møder på højt plan mellem Kommissionen og ILO inden for rammerne af det samarbejde mellem de to organisationer, man nåede til enighed om i maj 2001. Det næste møde på højt plan vil blive afholdt den 8. juli 2003 - om en uge.
Fællesskabet yder stadig større støtte til almindelig og obligatorisk skoleundervisning i alle udviklingslande. Det mener, at denne støtte i dag udgør en af de mest effektive tilgængelige metoder til at bryde den onde cirkel, der betyder, at børnene udnyttes.
Vi lægger stor vægt på samarbejdet med ILO om dette emne, både fordi børnearbejde i sig selv er et problem, og fordi der er tale om et område, hvor de fleste mennesker forstår begrundelsen for at forbedre den styring og styrke de rettigheder, som ILO forsvarer.

De Rossa (PSE).
Jeg ønsker at takke kommissær Nielson for svaret. Det glæder mig, at Kommissionen træffer foranstaltninger til at følge op på de tilsagn, den allerede har givet, og jeg glæder mig til at se resultaterne af mødet den 8. juli.
Statistikkerne på verdensplan for børns deltagelse i arbejde er virkelig overraskende, især hvis man betragter fordelingen, idet man skønner, at der på verdensplan er omkring to millioner børn involveret i prostitution og pornografi, og at omkring seks millioner børn udfører slavearbejde eller tvangsarbejde. Det globale tal for børnearbejde ligger i nærheden af 200 millioner.
Kan kommissæren oplyse, hvordan vi forhåbentlig kan måle resultatet af ILO's og EU's indsats på dette område og desuden oplyse, hvordan vi kan afskrække de store sportsvirksomheder fra at sælge sportssko og sportstøj til opskruede priser i de europæiske butikker? Hvordan kan vi undgå en situation, hvor de, når de bliver udsat for pres i Indien, blot flytter til Kina og udfører nøjagtig den samme virksomhed dér?

Nielson
Der bør fokuseres på dette i alle dele af verden. Hovedsiden her er lige så kriminel som produktionssiden. Der sker meget lidt inden for disse aktiviteter, der ikke fastlægges med udgangspunkt i markederne i vores rige del af verden.
FIFA og ILO har indledt aktionen "Rødt Kort for Børnearbejde" for i fællesskab at bekæmpe børnearbejde. Det er en udmærket kampagne, der direkte behandler netop det problem, vi er i færd med at drøfte her. Dette vil i tilslutning til den bredere indsats til fordel for øget overholdelse af de grundlæggende principper, ILO står for, forhåbentlig få en hvis betydning. Resultaterne på dette område kan måles på mange måder. En af dem er at konstatere, hvor mange lande, der reelt undertegner retsakterne. I denne debat kører vi en ret hård linje i forhold til vores udviklingspartnere.

Formanden.
Spørgsmål nr. 33 af Camilo Nogueira Román (H-0356/03):

Om: Partnerskabet mellem Mercosur og Den Europæiske Union ansigt til ansigt med den nye politiske situation i Brasilien og i Argentina. De økonomiske relationer med begge stater.
Hvordan står det til med planerne om partnerskab mellem Den Europæiske Union og Mercosur nu seks måneder efter at Luís Inácio Lula da Silva er blevet valgt som præsident i Brasilien, og hvor Argentina netop har valgt Nestor Kirchner til ny præsident, i betragtning af at begge ledere har givet udtryk for deres ønske om at styrke relationerne mellem de to stater og puste nyt liv i omtalte amerikanske institution? Hvordan står det, set under denne synsvinkel, til med de økonomiske forbindelser mellem Unionen og disse to broderlande?

Lamy
Hr. formand, hr. Nogueira Románs spørgsmål fremkalder tre kommentarer. For det første situationen i forhandlingerne mellem EU og Mercosur, for det andet effekten af valget af hr. Kirchner som argentinsk præsident og endelig forhold vedrørende de økonomiske relationer mellem EU og Mercosur, som kan fremme integrationen i regionen.
Lad os begynde med forhandlingssituationen. Som De ved, genoptog vi forhandlingerne sidste år, og siden har forhandlerne på begge sider arbejdet ihærdigt for at gøre fremskridt på de forskellige områder. Det er komplekse forhandlinger, som omhandler tjenesteydelser, bestemmelser og handelen med varer. Vi vedtog derfor en plan i Rio sidste år, og den holder vi os til. Forslag vedrørende told, som i øvrigt var af høj kvalitet, blev udvekslet. Siden marts i år er der blevet slækket på tempoet. Der er desuden gjort fremskridt vedrørende oprindelsesregler, investeringer, licitationer, bilæggelse af tvist, lettelse af samhandelen, standardisering og tekniske bestemmelser. Det tegner godt. Forhandlingerne i marts gjorde det desuden muligt at forberede en udveksling af idéer vedrørende tjenesteydelser, investeringer og indkøbsaftaler, som fandt sted i slutningen af maj, selv om vi var skuffede over de forslag, som vores Mercosur-partnere stillede.
Som De kan forstå, deltager vi stadig aktivt i forhandlingerne, og vi har tillid til, at det samme gælder vores partnere. En forhandlingsrunde sluttede sidste uge i Asunción. Vi skal blive ved med at gøre fremskridt, for der er stadig meget at gøre, ikke mindst fordi vores venner i Mercosur er ivrige efter, at EU indtager en positiv holdning. Det vil vi kun gøre, hvis det viser sig at være nødvendigt, i forbindelse med det samlede resultat, som endnu ikke helt er nået. Optimismen vedrørende forhandlingssituationen er derfor relativ.
Det er sandsynligvis for tidligt på nuværende tidspunkt at tage beslutning om at iværksætte den endelige forhandlingsfase - altid et vigtigt tidspunkt - fordi det drejer sig om mange emner, og det tager tid. Vi overvejer dette trin, især fordi disse forhandlinger - specielt inden for landbruget - når det drejer sig om et forhandlingsobjekt for EU, ikke kan adskilles fra, hvad der sker i forbindelse med Verdenshandelsorganisationen.
Vi ser positivt på hr. Kirchners valg som argentinsk præsident og på præsident Lulas og præsident Kirchners udtalelser om Mercosurs fremtid. Begge har utvivlsomt ønsket over for Mercosur, med andre ord Paraguay og Uruguay, og over for Latinamerika og mere generelt over for hele verden, at fremføre deres ønske om og vilje til at styrke Mercosurs integrationsproces. Vi hilser disse udtalelser velkommen. Den latinamerikanske integration er en af EU's politiske prioriteter, og det var derfor, vi oprindeligt følte, at vi skulle forhandle med Mercosur som en helhed. Vi ønsker derfor "en-til-en"forhandlinger og ikke "en-til-fire", som det er sket i andre områder, f.eks. den nord-sydamerikanske frihandelszone. Jeg har desuden sagt og har sagt det offentligt til vores partnere i Mercosur, at EU's handelsønsker i forhold til Mercosur er i overensstemmelse med Mercosurs eget ønske på området for politisk, økonomisk og handelsmæssig integration.
Hvilke foranstaltninger stiller vi så til rådighed for Mercosur i forbindelse med økonomisk samarbejde? Der er for det første vores støtte på det regionale plan. Vi har en regional Mercosur/EU-strategi om at bidrage til at etablere Mercosurs indre marked, og i perioden 2000-2006 beløber det sig til lidt over 1 million euro. Vi har givet tilsagn om mere end 10 millioner euro i samme periode til Mercosurs institutionalisering, og der er et tredje afsnit om støtte til det civile samfund. Vores erfaringer i EU giver os mulighed for at bidrage til etableringen af det indre marked, handelsmæssig integration, det statistiske system, veterinære standarder og plantesundhedsstandarder samt harmoniseringen af tekniske bestemmelser. Kort sagt, til alt der kræver grænseoverskridende foranstaltninger. Vi er bekendt med disse emner, fordi vi selv har stået over for dem for ikke så længe siden. Vi har desuden også udviklet samarbejdsstrategier med nogle lande i Mercosur for beløb på omkring 200 millioner euro i den periode, jeg lige har nævnt. Disse strategier kan også bidrage til at støtte regional integration, økonomisk reform og social udvikling. Brasilien, Argentina, Uruguay og Paraguay har et reelt behov for at gennemføre en gennemgribende reform. Vi vil fortsat støtte denne udvikling på det økonomiske, sociale og politiske felt.

Nogueira Román (Verts/ALE).
Hr. kommissær, med Deres indlæg har De taget ordene ud af munden på mig, og jeg vil gerne sige, at De jo altid svarer meget fyldestgørende, hvilket jeg gerne vil takke Dem for, sådan som jeg altid har gjort med Deres svar på mine spørgsmål i Europa-Parlamentets spørgetid.
Jeg vil dog, inden jeg stiller et sidste spørgsmål, gerne fortælle, at Delegationen for Forbindelserne med Landene i Sydamerika og Mercosur netop har været i Brasília. Vi havde møder med brasilianske ministre, med parlamentariske ledere, med formanden for Kongressen, med præsident Lulas vigtigste rådgivere, og vi kunne endnu en gang konstatere, at det er et land i særklasse, hvor man er ved at søsætte et eksemplarisk socialt integrationsprogram af afgørende betydning for landets fremtid. Som kommissæren ved, er det jo også et land, der har særlige økonomiske bånd til Europa, for ikke at tale om de nære kulturelle bånd fra gammel tid.
Jeg har også selv lige været i Argentina (for halvanden måned siden) i et politisk ærinde, og jeg fik mulighed for at se den politiske udvikling i landet på nært hold. Mercosur ser på EU som et historisk bånd mellem broderlande, som en nødvendig partner for at undgå at blive underordnet USA. Jeg vil derfor gerne spørge, om Kommissionen er villig til at indgå i et særlig prioriteret forhold til Mercosur, eventuelt med hele Sydamerika, der sandsynligvis kommer med i Mercosur.

Lamy
Hr. formand, mit svar til det, som det ærede parlamentsmedlem lige har foreslået, er i det store og hele et ja, idet vi klart har gjort landene i den sydlige del af Latinamerika til en af vores prioriteter, fordi disse lande selv har besluttet at arbejde for at integreres med hinanden. Vores tanke er, at disse bestræbelser vil gentage sig andre steder i fremtiden, måske med Andesfællesskabet, måske med fællesskaberne i Centralamerika. Den regionale integration, som vi ønsker at støtte, er derfor positiv, ikke fordi den systematisk omdanner alle til den europæiske model, men fordi vi mener, at disse lande, fordi de selv har besluttet, at integration er i deres egen interesse, fortjener vores fulde og utrættelige støtte.

Formanden.
Spørgsmål nr. 34 af Bernd Posselt (H-0380/03):

Om: Udenrigshandel med det sydlige Afrika
Hvorledes vurderer Kommissionen udviklingen i udenrigshandelen mellem EU og de afrikanske stater syd for Sahara?

Lamy
Jeg skal forsøge at besvare hr. Posselts spørgsmål om handelsrelationerne mellem Afrika og EU, så kort som jeg kan. Hvad angår handel, er vi klart Afrikas vigtigste partner med bilateral handel til en værdi af ca. 150 milliarder euro ifølge tallene for 2000, med andre ord lidt under halvdelen af Afrikas samlede eksterne handel.
Derfor, hvis vi ser på det som et spørgsmål om tendenser, og mere specifikt den tendens, som spørgsmålet her henviser til, i handelen mellem EU og landene syd for Sahara, sker ændringerne langsomt. Hvis vi ser på AVS-landene i Afrika syd for Sahara går tendensen i retning af en lille gennemsnitlig vækst med visse lavkonjunkturer, og jeg vender tilbage hertil. Væksten er under alle omstændigheder lavere end væksten i verdenshandelen. På lang sigt går tendensen i retning af en lille stigning, med den samlede eksport til Europa i størrelsesordenen 30 milliarder euro. Som jeg sagde, er der i tendensen til en langsom gennemsnitlig stigning enkelte tilfælde af lavkonjunktur. Det var f.eks. tilfældet fra 2001 til 2002, trods Alt undtagen våben-initiativet, der i den pågældende periode gav ca. 90 millioner euro i hele 2002, som var det første hele år, efter systemet var gennemført. Alt undtagen våben-initiativet opvejede derfor i nogen grad lavkonjunkturen i 2001 og 2002.
Når man ser bort fra tallene, ligger det vigtigste problem i sammensætningen af handel og eksport fra disse lande, som stadig har strukturbetingede svagheder, fordi den stort set domineres af nogle grundlæggende produkter, som olie, diamanter og kakao. Desuden består ca. en tredjedel af eksporten fra afrikanske lande til Europa af landbrugsprodukter, som også gør vores marked til den vigtigste kanal for afrikansk eksport.
Hvordan kan vi forbedre situationen? Jeg tror, at det indebærer, at vi forsøger at forbedre landenes muligheder for at eksportere til os og at diversificere deres økonomier. For at opnå dette har vi en politik, der nu er stabiliseret og er en, som Parlamentet kender, for vi drøfter den ofte. For det første ved at optrappe den regionale integration indbyrdes blandt de afrikanske lande, for det andet ved at styrke de økonomiske og handelsmæssige forbindelser mellem disse lande og EU og endelig ved gradvis at integrere de afrikanske lande i verdensøkonomien, for vi kan ikke gøre fordring på at have eneret på dem, og det ville heller ikke tjene deres interesser.
For at hjælpe os med at nå dette mål har vi desuden rammer - rammerne i Cotonou-aftalen - samt forhandlinger om økonomiske partnerskabsaftaler, hvor der sker fremskridt. På multilateralt plan har vi rammerne fra Verdenshandelsorganisationen. Det er derfor, vi nu er i løbende drøftelse, hvis jeg kan sige det på den måde, med vores afrikanske kolleger, ikke kun i forbindelse med regionale relationer - og her taler jeg om forhandlingerne om økonomiske partnerskabsaftaler - men også multilateralt i betragtning af Doha-forhandlingernes aktualitet. I den forbindelse har Europa klart delvis ansvaret for at sikre, at alle disse forhandlinger opfylder Afrikas behov. Som jeg ser det, har vores afrikanske venner nu midlerne, som de ikke havde tidligere, til selv at identificere, hvordan denne type forhandling bedst opfylder deres behov.

Posselt (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, jeg takker Dem for dette svar. Billedet af Afrika er jo, som vi ved, stærkt præget af monostrukturer, på den anden side er billedet af Europa i Afrika stærkt præget af koncerner. Mit spørgsmål til Dem er, hvad Kommissionen gør for at styrke samarbejdet mellem Afrika syd for Sahara og EU, når det gælder små og mellemstore virksomheder - jeg ved, at det er vanskeligt i praksis. De findes jo stort set ikke. Mit spørgsmål er, hvad man foretager sig på området for samarbejde mellem små og mellemstore virksomheder. De fleste mellemstore virksomheder vover sig jo fortsat ikke ind i denne region. Men jeg tror, de ville være meget vigtige som partnere for Afrika, så det ikke kun er ensidige monostrukturer og koncerner.

Lamy
Deres spørgsmål er meget relevant. Set fra Afrikas synspunkt må opbygningen af den økonomiske struktur ganske klart føre til etableringen af små virksomheder. Det er også rigtigt, at sådanne virksomheder generelt har mere begrænset adgang til international finansiering end store virksomheder.
Når det er sagt, og med det, vi gør inden for udviklingshjælp og teknisk assistance til uddannelse, med det, vi gør for at fremme handelen, og med det, Den Europæiske Investeringsbank nu gør - og guderne skal vide, at den gør en stor indsats! - i denne region, mener jeg, at omfanget og antallet af instrumenter, der er til rådighed for iværksætterinitiativer, oplever en kraftig vækst.
Investeringer er nødvendige, selv om de først betaler sig på mellemlang og lang sigt, og selv om vi skal vente, til der er opnået et forholdsvis avanceret udviklingsniveau for at sikre, at små virksomheder - som pr. definition er meget mere forbeholdne med hensyn til at påtage sig risiko end store virksomheder - deltager aktivt i den type handel, som vi ønsker at fremme.

Purvis (PPE-DE).
Jeg vil gerne spørge kommissæren, om han er enig med USA's præsident i, at EU's holdning til handel med genetisk modificerede afgrøder måske påvirker vores handel med landbrugsprodukter med landene i det sydlige Afrika og således påvirker disse landes mulighed for at brødføde sig selv?

Lamy
Svaret på hr. Purvis' spørgsmål er nej. Vi er ikke enige i disse udtalelser, og jeg har desuden drøftet sagen med præsidenten, åbenhjertigt og direkte, så sent som i sidste uge på topmødet mellem EU og USA i Washington. Hr. Purvis, vi er ikke enige i dette synspunkt, og vi søgte at sikre, at den amerikanske præsident blev informeret om sagen, som man siger, fra hestens egen mund.
En af grundene til, vi ikke er enige, er, at vi anser dette for at være et tvivlsomt argument, der er brugt i en helt berettiget sag, og som har til hensigt at fremme USA's eksport af GMO-landbrugsfødevarer. Der er imidlertid andre måder at gå frem på, f.eks. sænke fødevarehjælpen i naturalier, som vi har gjort, og i stedet give fødevarehjælp i penge. Specielt i Afrika har vi finansieret fødevarehjælpen på regionalt plan. Hvert land skal således træffe valg, for eller imod GMO'er, og vi skal ikke pålægge dem, hvad de skal vælge. Vi håber blot, at disse lande beholder deres frihed til at træffe beslutninger og deres suverænitet. For at sikre dette er vi simpelthen nødt til at reducere fødevarehjælpen i naturalier og øge den finansielle hjælp til fødevarer, hvilket desuden er i overensstemmelse med bestemmelserne i FN's forskellige fødevareprogrammer.

Lage (PSE).
Hr. kommissær, det er en fornøjelse at høre det, De siger, men når jeg hører Dem tale om Afrika, kan jeg ikke undgå at erindre, at dette kontinent for tiden er skueplads for talrige forfærdelige tragedier. Der er lande og stater i fuldstændig opløsning, der er befolkninger på flugt fra krig, der er lande, som lægges øde, og der sker ubeskrivelige tragedier i Afrika. Når vi så taler om handel med Afrika og øgede handelsforbindelser med dette kontinent, vil jeg derfor gerne spørge kommissæren, om det ikke er en helt nødvendig forudsætning først at skaffe fred i de afrikanske lande, om der ikke er et politisk spørgsmål, som skal løses før det handelsmæssige. Uden fred i Afrika, uden stabilitet i de afrikanske lande, kan jeg nemlig ikke se, hvordan man kan tale om handel så roligt - og så godt - som De lige har gjort.

Lamy
De har ret. I mange tilfælde har jeg ligesom De bemærket, at vores fælles bestræbelser på at fremme udvikling, handel og menneskerettigheder på dette kontinent støder på politiske problemer. Jeg er også sikker på, at afrikanske ledere og regeringerne i disse lande nu mere end tidligere er opmærksomme på nødvendigheden af både enkeltvis og i fællesskab at tage fat på en række politiske forhindringer af denne type. Programmer som NEPAD - som vi støtter, fordi vores arbejde for regional integration i Afrika i høj grad afspejler den strategi, som dette nye partnerskab har vedtaget - bevæger sig efter min mening i samme retning.
Jeg gentager, De har ret. Da det er tilfældet, har vi her en hønen eller ægget-situation, hvor hønen sandsynligvis er politisk og ægget sandsynligvis økonomisk. Alligevel kan vi ikke i betragtning af situationen afstå fra at bruge de æg, vi har til rådighed, til at fremme sagen. Det er en daglig opgave, som kræver tålmodighed. Hvis det lykkes os at overbevise en række økonomiske aktører om, at de bør arbejde hen imod forhold, som er mere stabile, mindre konfliktplagede og mindre usammenhængende, kan vi måske her og der presse på for at skabe fred. Hvis samfundene og dem, der udnævner lederne, ikke er interesserede, vil det på den anden side betyde, at det bliver meget vanskeligere at opfylde vores målsætning. Politikere har helt bestemt ansvaret for at frigive nogle af disse økonomiske ressourcer, men lad os ikke holde op med at arbejde nedefra og op. Det vil efter min opfattelse være en fejltagelse.

Formanden.
Spørgsmål nr. 35 af Glenys Kinnock (H-0392/03):

Om: WTO - TRIPS (handelsrelaterede aspekter af den intellektuelle ejendomsret)
Hvad er Kommissionens reaktion på den bekymring, AVS-landene har givet udtryk for vedrørende den manglende enighed om gennemførelsen af paragraf 6 i erklæringen om TRIPS og folkesundhed? Selv om erklæringen som helhed er et vigtigt fremskridt i kampagnen for adgang til medicin, vil Kommissionen da være enig i, at ethvert forsøg på at begrænse aftalen til en bestemt fortegnelse over sygdomme vil være skadeligt?

Lamy
Fru Kinnock, Kommissionen deler Deres bekymring og ængstelse vedrørende manglen på en aftale, der burde være indgået i henhold til Doha-erklæringen om forholdet mellem TRIPs-aftalen om intellektuelle ejendomsrettigheder og folkesundheden.
Som De formentlig ved, skyldes den nuværende blokering, at USA nægter at acceptere et kompromisforslag, der har været på dagsordenen i Genève siden december 2002, og som er blevet accepteret af alle medlemmer af Verdenshandelsorganisationen undtagen USA, og det er netop problemet. Vores holdning til sagen er enkel: Doha og intet andet. Kompromisteksten fra december og intet andet. Desuden forelagde vi for nylig - helt nøjagtigt sidste måned - en skriftlig meddelelse for TRIPs-rådet og dermed for WTO, hvori vi mindede om vores forslag og insisterede på, at der blev ydet teknisk bistand. Det vil give os mulighed for at gennemføre Doha-erklæringens bestemmelser, når problemet engang er løst.
Vi er også enige med AVS-landene i, at det er nødvendigt at fastholde omfanget af Doha-erklæringen. Vi mener, at Doha-mandatet er bredt, og det anerkendes også i den tekst, som har været på dagsordenen siden december. Vi har altid haft den holdning, og derfor foreslog vi ved årets begyndelse, at Verdenssundhedsorganisationen skulle hjælpe med at genskabe tilliden og finde en vej ud af det aktuelle dødvande.
Vores strategi er stadig den samme. Vi ønsker, at amerikanerne accepterer den kompromistekst, som har været på dagsordenen siden december, uden at teksten begrænses, hvad angår sygdomme. Vi vil fortsat gøre alt, hvad vi kan, for at finde en løsning inden ministerkonferencen i Cancún. En række af vores venner i udviklingslandene har antydet, at alt, hvad der er på dagsordenen i Cancún, og dermed til en vis grad udfaldet af de multilaterale forhandlinger i Doha kan være truet, hvis der ikke opnås enighed om dette spørgsmål. Spørgsmålet er derfor meget højt prioriteret.

Kinnock (PSE).
Hr. formand, der stilles på ingen måde spørgsmålstegn ved kommissærens engagement i denne sag.
Kommissæren er givet bekendt med, at AVS-formandskabet i maj 2003 sendte en skrivelse til TRIPs-rådets formandskab, hvori det henviste til en række forhold. Jeg mener, at det var en meget god skrivelse, der på udmærket vis redegjorde for disse landes spørgsmål og bekymringer. I denne skrivelse henvises der dog til EU-forslagene og til, at EU gør et uacceptabelt forsøg på at begrænse AVS-landenes anvendelse af tvangslicens. I skrivelsen nævnes også henvisningen til WHO og så videre, som AVS-landene er utilfredse med. De er utilfredse med enhver løsning, der synes at afvige fra Doha-erklæringen, som ikke opstiller denne form for begrænsninger.
Aftalens anvendelse i forbindelse med nationale katastrofer finder AVS-landene og andre udviklingslande utilfredsstillende.
Hr. kommissær, jeg er klar over, at De gør alt, hvad der er muligt for at bringe parterne til enighed, men risikerer De ikke, at det bliver opfattet som om, De fjerner Dem indholdsmæssigt og fortolkningsmæssigt fra den konsensus, man med så stor velvilje nåede frem til i Doha-erklæringen?
I skrivelsen spørger AVS-landene, om der findes en enkel og let måde at gennemføre en løsning på? Er De, hr. kommissær, overbevist om, at det overhovedet er muligt for Dem at besvare AVS-landenes spørgsmål og sige: "Ja, det er muligt for os at finde en løsning og gennemføre den forholdsvis let"?
Lamy
Allerførst vil jeg gerne forsikre fru Kinnock om, at jeg ikke har noget som helst ønske om fravigelser, navnlig ikke med hensyn til decemberkompromiset, som jeg er delvis ansvarlig for.
Jeg forelagde i januar dette forslag om eventuelt at konsultere Verdenssundhedsorganisationen, fordi jeg ikke mener, at amerikanerne er på vores side i dette spørgsmål. Den amerikanske medicinalindustri mener, at aftalerne i deres nuværende form stadig indeholder en række smuthuller, og den har ikke tillid til, at systemet vil blive brugt til det planlagte formål. Udviklingslandene har en lignende holdning. De mangler også tillid til systemet og tror, at medicinalindustrien generelt vil benytte alle muligheder for mele sin egen kage, som den efter deres mening har gjort de seneste år.
Diagnosen er derfor klar. Det, vi har på bordet, er en tekst, som vi kan acceptere. Amerikanerne kan ikke acceptere den, fordi de ikke har tillid til systemet. Vi skal derfor øge tilliden til systemet på begge sider, og det er det, vi arbejder på. Det må dog ikke ske på en måde, der er til skade for det forelagte kompromis med hensyn til de nævnte sygdomme - et kompromis, som er på plads, og som vi ikke ønsker at komme ind på her - eller til skade for lande, der kan have gavn af de foranstaltninger, som er beskrevet i aftalen, da de ikke selv har kapacitet til produktion af lægemidler. Perez Motta-kompromiset, som det hedder ifølge den tekniske jargon, er det, som er på dagsordenen, og det er den rigtige løsning. Vi skal simpelthen øge tilliden til systemet på begge sider.
Formanden.
Spørgsmål nr. 36 af Juan José Bayona de Perogordo (H-0399/03):

Om: Konkurrencefordrejning i forbindelse med import fra Kina
I løbet af 2001 skete der en voldsom stigning i Kinas eksport af keramiske produkter. Opretholdelsen af statsvirksomheder og salg af lagrene fra andre allerede lukkede virksomheder medfører, at prisen på de kinesiske produkter er meget lav. Selv om Kinas eksportkapacitet stadigvæk er begrænset, øges EU's handelsunderskud systematisk på grund af unfair handelspraksis. Det mest alvorlige er, at man efterligner Fællesskabets keramiske produkter, som forsynes med etiketter og sælges under betegnelsen "made in EU".
Har Kommissionen til hensigt at træffe foranstaltninger for at undgå denne form for svindel i forbindelse med eksport af keramiske produkter fra Kina? Fører den forhandlinger med de kinesiske myndigheder med henblik på at forbedre fællesskabsvirksomhedernes adgangsbetingelser til et marked, der - trods dets tiltrædelse af WTO - fortsat kendetegnes af alvorlige tilfælde af forskelsbehandling og investeringsproblemer?

Lamy
Jeg vil svare meget kort på hr. Bayona de Perogordos spørgsmål. Det er ikke særlig kompliceret rent teknisk, men det vedrører to forskellige ting. Den første er stigningen i importen af keramiske produkter fra Folkerepublikken Kina, og den andet er problemet med potentiel svindel med hensyn til disse produkters oprindelse.
Hvad angår vores import af keramiske produkter fra Folkerepublikken Kina, er det sandt, at der i 1994 var mængdebegrænsninger på denne type import, især på service og køkkenudstyr. Siden da er Kina blevet medlem af Verdenshandelsorganisationen, og det blev derfor besluttet gradvis at afvikle disse mængdebegrænsninger, der vil være helt væk ved udgangen af 2004. I 2001 steg importen af disse produkter til det europæiske marked med godt 10 %, hvorimod den faldt en smule i 2002. Vores markeder oversvømmes således ikke konstant med disse produkter.
Jeg kommer nu til anden del af Deres spørgsmål, som vedrører problemer i forbindelse med svindel. Vi har tilstrækkelige instrumenter til bekæmpelse af svindel, og vi er parat til at benytte dem. Som jeg allerede har fortalt europæiske industrifolk, der har givet udtryk for lignende bekymringer, behøver vi mere nøjagtige oplysninger om, hvad disse industrifolk og De selv anser for svindel. De oplysninger mangler. Hr. Bolkesteins tjenestegrene vil studere de nærmere oplysninger, så vi i fællesskab kan finde ud af, om der bør iværksættes en undersøgelse.

Bayona de Perogordo (PPE-DE).
Hr. formand, det glæder mig, at kommissæren mener, at løsningen på et problem, der bekymrer mange af EU's borgere, og i særdeleshed de spanske keramikproducenter, er så enkel og simpel.
Jeg er bestemt tilfreds med den opgørelse, som De har foretaget, og hvad angår udviklingen i importen, er jeg helt enig. Det gælder mindre med hensyn til svindelen, for når De siger, at De råder over passende midler til at bekæmpe den, forstår jeg ikke, at De venter på, at borgerne skal fortælle Dem, hvori den svindelagtige praksis består, da jeg formoder, at De har initiativet i en sådan sag.
Derudover synes jeg ikke, at De har besvaret den anden del af mit spørgsmål om, hvilke foranstaltninger Kommissionen er indstillet på at træffe med henblik på at forbedre adgangen til det kinesiske marked for Fællesskabets industri og dets virksomheder.
Jeg tror, at jeg deler den opfattelse med mange borgere, og deriblandt producenterne af keramik, at den nuværende situation er præget af svindel, at den er skadelig og udgør en trussel for fremtiden.
Mit spørgsmål er, om De deler disse borgeres opfattelse og vil træffe foranstaltninger til beskyttelse af handelen, til fremme af forskning og udvikling og med henblik på bedre adgang til det kinesiske marked.

Lamy
Vi er nødt til at skelne klart mellem to ting. For det første er en mistanke om svindel i forbindelse med produkters oprindelse enten begrundet eller ubegrundet. Det kan ret let kontrolleres. Det gør vi på en række områder, og hr. Bolkestein og jeg og vores tjenestegrene samarbejder om mange af den slags tilfælde. Det, vi behøver for at kunne tildele ressourcer, som jo er knappe trods Europa-Parlamentets store bestræbelser på at give Kommissionen yderligere midler, er tilstrækkeligt nøjagtige oplysninger, lidt ligesom en enhed, der får til opgave at undersøge svindel i politistyrken. Så giv os mere nøjagtige oplysninger.
For det andet afhænger eksportmulighederne i keramiksektoren, der stadig er en betydelig sektor i en række medlemsstater, ikke af specifikke fællesskabspolitikker. Hvis vores keramikeksportører, hvis kvalitet er anerkendt i hele verden, var hindret i at opnå markedsadgang i et eller andet tredjeland, fordi de pågældende lande ikke overholdt de åbne aftaler, der var accepteret bilateralt eller inden for Verdenshandelsorganisationen, ville vi også benytte os af de midler, vi har, for at hjælpe dem.

García-Margallo y Marfil (PPE-DE).
Hr. formand, mit spørgsmål supplerer hr. Bayonas. Jeg er fuldstændig enig i det, han har sagt, og jeg vil gerne spørge kommissæren, om han er indstillet på at gennemføre følgende fem foranstaltninger: For det første en forstærket indsats over for dumping, der tager højde for, at de kinesiske virksomheder er underlagt krav og betingelser, der ikke er nær så strenge, hvad angår arbejdsforhold og miljø. For det andet, om han er rede til også at gennemføre en forstærket indsats over for svindel, fordi man efter de gældende bestemmelser fra en hvilken som helst europæisk havn kan importere kinesiske varer uden mærke, der i den givne havn er forsynet med et mærkat. For det tredje fremme af forskning og udvikling, så de europæiske virksomheder kan klare sig over for den kinesiske konkurrence. For det fjerde forbedrede adgangs- og etableringsbetingelser for europæiske virksomheder i Kina, fordi det jo, som kommissæren ved, er sådan, at importafgifterne i Kina, selv om de er blevet sat ned, afhænger af havn og importør, og endelig, om han vil oprette et observationscenter, så vi kan få et bedre overblik over den praksis, der diskriminerer og skader den europæiske industri.

Lamy
Ganske kort, om bekæmpelsen af dumping og svindel, som jeg sagde, har vi de relevante procedurer. De er gennemsigtige, fastlagte og præcise, og hvis vi råder over de nødvendige oplysninger, som industrien må sørge for, så vi kan gennemføre en undersøgelse eller efterforskninger - det kaldes klager - kan vi gribe ind. Det bør foregå efter forskrifterne, for vi skal respektere såvel klagernes som det lands rettigheder, som der klages over. Det er de mulige fremgangsmåder, såfremt vi altså har de nødvendige oplysninger.
Hvad angår vanskeligheder i forbindelse med adgangen til det kinesiske marked, er vi selvfølgelig, hvis de findes, indstillet på at diskutere dem med vores kinesiske modpart. Jeg fører sådanne samtaler på andre felter, og hvis det også skal ske i denne bestemte sag, vil jeg naturligvis gøre det, såfremt jeg får de nødvendige oplysninger.
Hvad angår forskning og udvikling, ligger spørgsmålet lidt uden for mine beføjelser, og hvad angår observationscentret, vil jeg bede producenterne selv om at tage sig af det. De er bedre end vi i stand til at indsamle de nødvendige oplysninger og beslutte, hvornår de skal komme os i hænde.

Harbour (PPE-DE).
Jeg er meget interesseret i dette spørgsmål, fordi jeg som medlem repræsenterer regionen Stoke-on-Trent i Det Forenede Kongerige og desuden er næstformand i Europa-Parlamentets forum for keramisk industri, som har haft en dialog med både kommissær Lamy og kommissær Bolkestein.
Jeg vil gerne bede hr. Lamy kommentere spørgsmålet om oprindelsesmærkning og bekræfte, at de forslag, som kommissær Byrne overvejer at fremsætte om, at keramiske produkter, der kommer i kontakt med fødevarer, skal forsynes med sporbarhedsmærkning, der angiver den fabrik, de er fremstillet på - således at eventuelle giftige materialer i de pågældende artikler kan spores - ikke på nogen måde er uforenelige med de gældende WTO-forpligtelser. Som han sikkert ved, er kommissær Byrnes tjenestegrene i færd med at tage stilling til dette forslag og har indledt drøftelser med den europæiske industri om denne form for mærkning.
Der har været foruroligende tilfælde, hvor man har konstateret, at artikler fra Kina har haft et indhold af giftige stoffer, der langt overskrider de grænser, der er fastsat i EU for at beskytte menneskers sundhed. Industrien vil være meget taknemmelig for at få bekræftet, at forslaget ikke vil være i modstrid med den gældende handelslovgivning.

Lamy
Disse spørgsmål om oprindelsesmærkning er komplekse, og vi anskuer dem i øvrigt også generelt. De har dels et handelsmæssigt aspekt, som ikke er omfattet af spørgsmålet om keramik og af min kollega Byrnes ansvarsområde, og et eventuelt sundhedsmæssigt aspekt. Dette sidste aspekt går ud over problemerne med at forvalte handelsstrømmene eller med de komparative fordele, som nogle måtte have. På dette felt kan vi i EU i henhold til WTO's såkaldte SPS-aftale (om anvendelse af sundhedsmæssige og plantesundhedsmæssige foranstaltninger) træffe de nødvendige foranstaltninger til beskyttelse af forbrugernes sundhed.
Disse foranstaltninger skal træffes efter de bestemmelser om underretning, gennemsigtighed og begrundelse, som SPS-aftalen og lovgivning på området har fastsat. Hvis betingelserne er gennemsigtige og klare, og hvis der er sundhedsvidenskabelig begrundelse for en given beskyttelsesforanstaltning, tillader SPS-aftalen faktisk, at der indføres handelshindringer, hvilket vi kun kan være tilfredse med!

Formanden.
Hr. Lamy, jeg beklager, at jeg giver Dem endnu mere arbejde, fordi vi som tidligere meddelt går tilbage til hr. Zacharakis' spørgsmål, som er blevet flyttet til denne spørgetid. Spørgsmål nr. 30 af Christos Zacharakis (H-0389/03):

Om: Tyrkiets krænkelse af internationale regler med fare for en alvorlig passagerflyulykke i græsk luftrum
Den 9. juni 2003 chikanerede to tyrkiske F-16 kampfly et Olympic Airways fly på dets rute Athen-Istanbul med umiddelbar fare for passagerernes liv. Flyets automatiske forsvarssystem blev sat i drift for at undgå en kollision, og græske kampfly var nødsaget til at drive de tyrkiske tilbage. 
Ovennævnte handling udgør en åbenlys krænkelse af bestemmelserne i international ret og især en krænkelse af Den Europæiske Unions luftrum og følgelig af dens territoriale integritet, hvorved EU-borgeres sikkerhed blev bragt i fare. Det er endvidere en krænkelse af grundlæggende principper for international adfærd, som de er fastsat i EU-traktaten og De Forenede Nationers pagt og indgår i Københavns-kriterierne. Dette er et udslag af en systematisk politik fra Tyrkiets side, som skaber spænding i forbindelserne mellem Grækenland og Tyrkiet og skaber umiddelbar fare for freden og sikkerheden i regionen. Hvilke hasteforanstaltninger har Kommissionen på grundlag af dette til hensigt at træffe, for at bringe Tyrkiets aggressive handlinger til ophør og undgå, at de gentages i fremtiden, og hvilke konsekvenser vil Tyrkiets hidtidige adfærd have for vurderingen af dette lands fremskridt mod tiltrædelse af Den Europæiske Union?

Purvis (PPE-DE).
Som et indlæg til forretningsordenen må jeg påpege, at dette kan forsinke besvarelsen af andre spørgsmål, idet hr. Zacharakis ikke var til stede, da hans spørgsmål blev taget op, og det ifølge Parlamentets forretningsorden derfor bortfalder. Hr. Bolkestein og hr. Byrne vil begge tale i 20 minutter, og vi skal være færdige inden kl. 19. Jeg anmoder Dem derfor om i overensstemmelse med forretningsordenen at fortsætte med hr. Bolkesteins del.

Formanden.
Hr. Purvis, vi giver begge kommissærer deres 20 minutter, hvilket vil betyde en forsinkelse på 12-13 minutter på denne spørgetid, der allerede begyndte med en forsinkelse. Jeg havde imidlertid, da jeg flyttede hr. Zacharakis' spørgsmål, aftalt, at det ville blive besvaret i dag ved slutningen af de spørgsmål, der var rettet til hr. Lamy. Denne aftale bør vi overholde.
Jeg undskylder over for de andre kommissærer, men det vil ikke på nogen måde berøre de 20 minutter, som de hver har krav på.

Lamy
Dette spørgsmål drejer sig, hvis jeg har forstået det rigtigt, om en hændelse i luftrummet mellem Grækenland og Tyrkiet. Det er en hændelse, som Kommissionen ikke har nogen oplysninger om ud over, hvad der har stået i pressen.
Med den forsigtighed, som denne type erklæring fordrer, mener vi, at det er en hændelse, der bør ses i sammenhæng med det græsk-tyrkiske mellemværende over Ægæerhavet. Vi håber, at spørgsmålet om det nationale luftrum, ligesom også dem vedrørende territorialfarvandet og kontinentalsoklen - som de to lande, så vidt jeg ved, har diskuteret i et stykke tid - vil finde en løsning i løbet af de møder, som finder sted mellem de græske og tyrkiske myndigheder.
Hvad angår Tyrkiet som kandidatland til EU, har det forpligtet sig til at leve op til en række kriterier, og Kommissionen minder her, som svar på Deres spørgsmål, hr. Zacharakis, om det princip, at grænsestridigheder skal løses med fredelige midler. Det har vi altid gjort, i overensstemmelse med de kriterier, der blev fastlagt i konklusionerne fra Det Europæiske Råd i Helsinki 1999. Vi har også givet dette spørgsmål særlig prioritet i revisionen af det tyrkiske tiltrædelsespartnerskab, der blev vedtaget i maj 2003. Som det er tilfældet med hensyn til de andre punkter, hvor der skal ske fremskridt fra tyrkisk side, vil vi således følge udviklingen i dette spørgsmål ganske tæt, og vi vil fremlægge en detaljeret evaluering heraf i den periodiske beretning, som vi skal offentliggøre i begyndelsen af november måned.

Zacharakis (PPE-DE).
Hr. formand, jeg beder både Dem og kommissæren undskylde, fordi jeg ikke var til stede, da mit spørgsmål kom for. Jeg var nødt til at deltage i et andet parlementsmøde.

Lamy
Jeg vil gerne i al korthed svare hr. Zacharakis, at vi trods de bestræbelser, som vores kollega fru de Palacio har udfoldet i denne sag gennem flere år, endnu ikke har fået etableret et fuldstændigt fællesskabsluftrum. Der er derfor, så vidt jeg ved, endnu tale om det græske luftrum.
For det andet indeholder konklusionerne fra Helsinki faktisk en passus om, at Tyrkiet skal løse eventuelle udestående grænsespørgsmål med sine naboer med fredelige midler, og vi er klar over, at der er grænser både på landjorden, i havet og i luften.
For det tredje er indholdet af de sonderende forhandlinger, der foregår mellem tyrkerne og grækerne om disse emner, ikke kommet til offentlighedens kundskab, hvilket jeg i øvrigt finder ganske klogt, især når man nærmer sig valg. Endelig for det fjerde vil vi, som jeg hele tiden har sagt, tage hensyn til Tyrkiets samlede fremskridt på de områder, der blev nævnt i Helsinki, når vi udtaler os i denne sag i år og selvfølgelig også næste år.

Formanden.
Spørgsmål nr. 37 af Othmar Karas er trukket tilbage. Spørgsmål nr. 38 af Lennart Sacrédeus (H-0376/03):

Om: Medlemsstaternes skattesubvention af aborter for andre EU-borgere
Den svenske regering udtalte gennem ligestillingsminister Margareta Winberg i rigsdagen i begyndelsen af april 2003, at man var rede til at revidere en undersøgelse af abortsituationen for at undersøge, om kvinder, der ikke er bosat i Sverige og derfor ikke er svenske statsborgere, alligevel kan få foretaget abort i landet. Forslaget er baseret på, at skatteyderne i et medlemsland i EU, Sverige, skulle afholde udgifterne og dermed i praksis tilbyde borgere fra andre EU-lande en ydelse, som juridisk set er ulovlig i medlemslande som, f.eks., Irland og Portugal samt de nye EU-medlemsstater Polen og Malta.
Mener Kommissionen, at den svenske regerings forslag er foreneligt med EU-traktaten eller i overensstemmelse med EU-traktatens ånd om gensidig solidaritet, hvor man er rede til at skattefinansiere en ydelse i Sverige for andre EU-borgere, som er illegal i andre medlemslande? Ville en sådan handling være relevant at fremme, eller ville den udhule andre medlemsstaters lovgivning?

Bolkestein
Den svenske minister for ligestilling har over for den svenske Rigsdag tilkendegivet, at den svenske regering er rede til at overveje en ændring af den svenske abortlovgivning, således at de svenske myndigheder dækker omkostningerne i forbindelse med en abort, ikke kun for svenske statsborgere og personer bosiddende i Sverige, men også for statsborgere fra andre medlemsstater, der får foretaget en abort i Sverige.
Kommissionen skal påpege, at medlemsstaterne frit kan beslutte, hvem de ønsker omfattet af en udvidelse af den finansielle dækning af udgifter til lægebehandling. Følgelig er der intet i fællesskabslovgivningen, der forhindrer den svenske regering i at gennemføre den foreslåede ændring af landets lovgivning.

Sacrédeus (PPE-DE).
Jeg takker kommissær Bolkestein for hans svar, men jeg synes dog, at han glemmer at svare på det grundlæggende spørgsmål, nemlig spørgsmålet om den gensidige solidaritet og opførslen over for hinanden i EU. Bliver den gensidige solidaritet ikke undermineret på denne måde? Det kan jo ikke undgås, at de forskellige situationer og vurderinger i medlemsstaterne giver sig udslag i forskellig lovgivning. Det særlige og alvorlige i dette tilfælde er imidlertid, at man for statsborgere i andre medlemsstater subventionerer en virksomhed, der er ulovlig i et antal medlemsstater, som jeg har nævnt ved navn i mit spørgsmål. Det indebærer faktisk, at man opfordrer borgere i andre EU-medlemsstater til at gøre noget, der er ulovligt i disse medlemsstater.
Mit tillægsspørgsmål er, om dette ikke underminerer solidariteten og den gensidige respekt for hinanden i EU.

Bolkestein
Jeg skal understrege, at Kommissionen ikke mener, at en sådan ændring af den svenske lovgivning - som endnu ikke har fundet sted, idet der er tale om en ændring foreslået af den svenske regering - vil få direkte indvirkning på lovgivningen i nuværende eller kommende medlemsstater. Det er nemlig Kommissionens opfattelse, at holdningsændringer i visse medlemsstater til spørgsmål såsom abort tager udgangspunkt i den offentlige mening snarere end i eksterne faktorer. Dette afspejles i det faktum, at medlemsstaternes abortlovgivninger stadig er meget forskellige, hvilket det ærede medlem, der netop har talt, må medgive mig. Det, der er ulovligt i en medlemsstat, er lovligt i andre - med forskellige begrænsninger, selvfølgelig.
Kort sagt betyder det faktum, at der er forbud mod abort i visse medlemsstater såsom Irland, ikke, at den svenske regering, hvis den vedtager det ændringsforslag, jeg beskrev, ikke har ret til selv at bestemme, hvem ydelserne skal omfatte. Det er den svenske regering, der har beføjelse til at træffe afgørelse i dette spørgsmål, og udvidelsen af de ydelser, der er fastsat i den svenske lovgivning, vil som tidligere anført ikke have nogen indvirkning på lovgivningen i et land, hvor der er forbud mod abort, f.eks. Irland.

Formanden.
Spørgsmål nr. 39 af Antonios Trakatellis (H-0398/03):

Om: Tildeling af offentlige kontrakter ved brug af en matematisk formel: Omgåelse af konkurrencereglerne
I nogle nylige avisartikler er det blevet omtalt, at Kommissionen er skredet ind og har anmodet de græske myndigheder om at udsætte udbudsproceduren, indtil den særprægede ordning for tildeling af offentlige kontrakter på grundlag af en matematisk model, der ifølge de samme artikler skal have kostet staten 800 millioner euro, er blevet ændret. Ifølge Kommissionens svar på min tidligere forespørgsel om anvendelsen af den matematiske model for udbud i Grækenland (H-0097/03

Bolkestein
Kommissionen har foretaget en grundig undersøgelse af spørgsmålet om anvendelsen af en matematisk model til identificering af anormalt lave bud i forbindelse med offentlige udbud i Grækenland. Efter anmodning fra Kommissionen redegjorde de græske myndigheder for den relevante nationale lovgivning i januar 2003. Under evalueringsarbejdet modtog Kommissionen en ny klage om samme emne, som gav et bedre billede af, hvordan hele systemet med den matematiske model fungerer i praksis, idet sidstnævnte klage ikke vedrører lovgivningen på et teoretisk plan, men er indgivet under henvisning til et konkret eksempel på anvendelsen heraf.
På grundlag af disse nye oplysninger sendte Kommissionens tjenestegrene i slutningen af april 2003 en skrivelse til de kompetente græske myndigheder, hvori de anmodede dem om at forholde sig til specifikke spørgsmål vedrørende den græske lovgivnings og praksis' forenelighed med fællesskabslovgivningen om offentlige udbud og Domstolens relevante retspraksis.
Kommissionens tjenestegrene har for ganske nylig modtaget en anmodning fra de græske myndigheder om en forlængelse af fristen for at besvare denne nye skrivelse til den 30. juni 2003, så de kan give et fyldestgørende svar om hele spørgsmålet og tage højde for visse imødesete ændringer af den relevante lovgivning. Kommissionens tjenestegrene har efterkommet denne anmodning og afventer nu de græske myndigheders svar. Når de har modtaget dette svar og de græske myndigheders forslag til ændring af landets nationale lovgivning vedrørende den matematiske model for identificering af anormalt lave bud, vil de foretage en endelig evaluering af, i hvor vid udstrækning det anvendte system er foreneligt med fællesskabslovgivningen om offentlige udbud.
Den pågældende model er så kompliceret, at selv græske eksperter har meget vanskeligt ved at forstå, hvordan den fungerer.

Trakatellis (PPE-DE).
Mange tak for Deres svar, hr. kommissær. Jeg vil gerne spørge Dem, om Deres foreløbige skøn er, at denne matematiske model virkelig er forenelig med fællesskabslovgivningen. Jeg kan ikke se, hvorfor de græske myndigheder, som De sagde, skulle ændre lovgivningen, eftersom det græske parlament allerede har beføjelse hertil. Jeg vil derfor gerne høre Deres foreløbige evaluering.
Selv om denne model havde til formål at undgå meget lave bud, har den haft en skadelig indvirkning på den samlede evaluering af offentlige arbejder som følge af den meget lille procentdel af det oprindelige beløb afsat til de pågældende offentlige arbejder.

Bolkestein
Jeg skal som svar på disse to sidste spørgsmål fra hr. Trakatellis endnu en gang fastslå, at Kommissionen ikke har afsluttet sin evaluering, men at den har sat visse spørgsmålstegn ved det græske system, hvad angår de bydendes mulighed for at begrunde deres lave bud. Hvis ikke det var tilfældet, ville Kommissionen ikke indlede dette arbejde. Mere kan jeg ikke sige.
Jeg kan fortælle hr. Trakatellis, at jeg heldigvis ikke selv har skullet undersøge modellen, eftersom den som sagt øjensynlig er så kompliceret, at selv de græske eksperter har vanskeligt ved at forstå den.

Formanden.
Spørgsmål nr. 40 af Elly Plooij-van Gorsel (H-0402/03):

Om: Princippet om rimelig kompensation
Med direktiv 2001/29/EF

Bolkestein
Hr. formand, jeg kan bekræfte, at princippet om "rimelig kompensation", som beskrevet i direktivet, er et nyt begreb, der skal holdes ude fra retten til rimelig godtgørelse, som angives med termen "copyright" i sammenhæng med kopiering til privat brug.
Som anført i direktivet giver begrebet rimelig kompensation medlemsstaterne en høj grad af fleksibilitet eller manøvrefrihed, når form, nærmere bestemmelser og omfang skal fastsættes i lovgivningen om rimelig kompensation. Ifølge betragtning 35 og 38 skal også medlemsstater, der har licensafgiftsordninger, gennemføre bestemmelserne om rimelig kompensation. Den lovgivning der gennemfører direktivet, behøver dog ikke nødvendigvis indeholde en specifik omtale af princippet om rimelig kompensation.
Direktivet forpligter medlemsstaterne til at sørge for, at bestemmelserne om rimelig kompensation gennemføres for tre af de undtagelser, som direktivet opregner. Der er først undtagelsen med hensyn til reproduktion til privat brug. Det er den undtagelse, der har størst betydning for ophavsretten, fordi rettighederne sædvanligvis hævdes, hvad angår reproduktion til privat brug af lyd-, video- og audiovisuelt materiale. Den anden undtagelse vedrører reprografi eller fotokopiering, og den tredje angår reproduktioner i sociale institutioner som f.eks. hospitaler eller fængsler.
De medlemsstater, der allerede har afgiftsordninger, vil sandsynligvis fortsat tillade reproduktion til privat brug i kombination med afgiftsordninger og ligeledes anvende disse på visse digitale produkter. Det er rigtigt, at de forskellige ordninger fortsat vil betyde forskellig anvendelse i henseende til de medier eller det udstyr, som de omfatter, og/eller de beløb, der kræves, herunder forskellig anvendelse for digitale medier. Det hænger sammen med det forhold, at EU-lovgiveren under forhandlingerne om direktivet undlod at tilstræbe en mere vidtgående harmonisering.
Hvad angår analog kopiering til privat brug, gives der i direktivet udtryk for, at de eksisterende forskelle næppe vil få væsentlige følger for udviklingen af informationssamfundet. Med hensyn til digital kopiering til privat brug fremhæves det i direktivet, at der bør tages passende hensyn til forskellene mellem digital og analog privatkopiering, og at der i visse henseender bør skelnes mellem dem.
Samtidig må det understreges, at direktivet ikke indebærer, at medlemsstaterne skal afskaffe licensafgiftsordningen eller tage stilling til, om den skal erstattes med digital rettighedsforvaltning.

Plooij-van Gorsel (ELDR).
Hr. formand, hr. kommissærer, jeg takker for Deres grundige og klare svar, men jeg sidder dog tilbage med et problem. Til slut i Deres indlæg foretager de en tydelig sondring mellem analog og digital kopiering, hvor den første ikke skulle være så skadelig for informationssamfundet. Så vidt jeg ved - og jeg har beskæftiget mig med lovgivning om informationssamfundet i en del år efterhånden - gør vi i Europa ingen forskel på digital og analog, fordi lovgivningen skal være teknologineutral. Så jeg er lidt overrasket over det, De siger.
Jeg er desuden overrasket over, at direktivet ikke tilstræber en højere grad af harmonisering, bl.a. fordi Deres tjenester oprindelig gav udtryk for, at det ville blive tilfældet. Med hensyn til rimelig kompensation er det vigtigt at fastslå, om rettighedsindehaveren faktisk lider skade, om der findes nogen teknologiske beskyttelsesforanstaltninger, og om rettighedsindehaveren modtager nogen anden godtgørelse. Det er derfor, jeg finder det så beklageligt, at medlemsstaterne ikke skal tilpasse deres lovgivning, så den kun omfatter bestemmelser om rimelig kompensation.

Bolkestein
Hr. formand, jeg kan let forestille mig fru Plooij-van Gorsels skuffelse, men som jeg sagde før, var det lovgiverens opfattelse - og det gjaldt også Europa-Parlamentet - at en vidtgående harmonisering ikke var ønskelig. Sådan blev lovgivningsprocessens resultat, og der er ikke noget, vi kan gøre ved det nu. Jeg forstår dog godt, hvorfor fru Plooij-van Gorsel er skuffet. Det havde nok været ønskeligt med en mere vidtgående harmonisering, men sådan blev det ikke besluttet.

Thors (ELDR).
Tillad mig at korrigere kommissæren på ét punkt: Parlamentet havde nok ønsket en højere grad af harmonisering, når det gælder det aktuelle direktiv.
Jeg har imidlertid et spørgsmål til Dem som ansvarlig for det indre marked. De sagde, at de eksisterende forskelle i afgiftssystemer ikke har nogen betydning. Jeg tror, at der er brug for at undersøge dette netop med henblik på det indre marked. Har forskellene i afgiftssystemerne mellem landene i Europa nogen betydning? Spænder de ben for det indre marked, og fører de til skævvridninger? Jeg tror, at vi skal se nærmere på udviklingen i Europa netop med udgangspunkt i et velfungerende indre marked. Jeg mener, det er vigtigt at få en redegørelse for udviklingen med hensyn til rimelig kompensation eller velbegrundet erstatning. Hvad er fakta i denne forbindelse? Men frem for alt ønsker jeg at sige til Dem som kommissær med ansvar for det indre marked, at jeg mener, at forskellene i afgifterne påvirker forbrugernes adfærd og skaber ulige konkurrencevilkår.

Bolkestein
Lad os se, hvordan alt dette fungerer i praksis. Som fru Thors og fru Plooij-van Gorsel ved, er direktivet endnu ikke gennemført i alle medlemsstaters lovgivning. Kommissionen håber, at det snart vil ske.
Det kan meget vel være rigtigt, at en højere grad af harmonisering ville have været bedre for det indre marked, men det er, som jeg anførte tidligere i mit svar til fru Plooij-van Gorsel, desværre ikke tilfældet, og vi har det direktiv, som Rådet og Parlamentet har vedtaget. Så lad os se, hvordan det fungerer i praksis, og hvor hurtigt hele det digitale rettighedsforvaltningssystem bliver taget i brug i Europa.
Hvis fru Thors til den tid ønsker at anmode Kommissionen om at foretage yderligere undersøgelser og analyser, vil Kommissionen være mere end villig til at efterkomme en sådan anmodning. Dette spørgsmål er vigtigt og involverer afgørende aspekter af det indre marked.

Formanden.
Spørgsmål nr. 41 af Patricia McKenna (H-0362/03):

Om: Hurtige advarselsnotifikationer
Vil Kommissionen offentliggøre en oversigt over udsendelse af advarselsnotifikationer, oplysninger, supplerende advarsler og supplerende oplysninger fra 1992 til 2003 fordelt på levnedsmidler og oprindelsesland med oplysninger om de relevante varemærker, supermarkeder eller selskaber?
Vil Kommissionen oplyse om, hvordan den vil offentliggøre disse oplysninger og den relevante tidsramme?
Hvis Kommissionen ikke er villig til at offentliggøre disse oplysninger, vil den da forklare, hvordan dette kan forstås som værende i offentlighedens interesse?

Byrne
Forordningen om de generelle principper og krav i fødevarelovgivningen, som trådte i kraft i februar 2002, indeholder nye bestemmelser om systemet til hurtig varsling. For i overensstemmelse med artikel 10 at øge gennemskueligheden offentliggjorde Kommissionen for første gang en beretning om gennemførelsen af systemet til hurtig varsling for fødevarer og foder i 2002. Og det vil vi gøre hvert år fremover. Men vi kan ikke gennemføre fødevarelovgivningen med tilbagevirkende kraft og gå helt tilbage til 1992.
Offentliggørelsen af denne årsberetning var dog kun første skridt. Derudover har Kommissionen siden udgangen af maj 2003 på ugebasis offentliggjort sammenfattende redegørelser på internettet om alle modtagne indberetninger. Disse redegørelser indeholder oplysninger om produktets art og det konstaterede problem, produktets oprindelse og den indberettende medlemsstat.
Systemet til hurtig varsling, der er fastlagt i forordningens artikel 50, er hovedsagelig udformet som et redskab til hurtig transmission af oplysninger blandt de kompetente myndigheder i tilfælde, hvor man har identificeret en risiko og den indberettende medlemsstat allerede har truffet foranstaltninger, herunder tilbageholdelse, tilbagetrækning, beslaglæggelse eller afvisning af de pågældende produkter.
En hurtig transmission af oplysninger giver de øvrige medlemsstater mulighed for øjeblikkeligt at kontrollere, om de også er omfattet af det pågældende problem, eller sikre, at et produkt, der er blevet afvist ved et indførselssted, ikke indføres et andet sted. Den sikrer også en kohærent og samtidig indsats fra alle medlemsstaters side.
I tilfælde, hvor produktet stadig er på markedet og ikke er egnet til konsum, er medlemsstaternes myndigheder i stand til at træffe alle de nødvendige hasteforanstaltninger, herunder formidling af direkte information til offentligheden.
De oplysninger, der indsamles via systemet til hurtig varsling, anvendes desuden af Kommissionen. F.eks. anvender mine tjenestegrene disse oplysninger ved fastlæggelsen af prioriteringerne for Levnedsmiddel- og Veterinærkontoret og til at foreslå foranstaltninger såsom ophævelse af markedsføringstilladelse, ophævelse af importtilladelse og andre hasteforanstaltninger i medfør af forordningens artikel 53.
Kommissionen anvender også disse oplysninger til at yde bistand til tredjelande. Når produkter, hvorom der er foretaget indberetning, hidrører fra et tredjeland, underrettes dette lands kompetente myndigheder systematisk, så de får mulighed for at løse problemet ved kilden og forhindre, at der opstår nye tilfælde.
Det er korrekt, at Kommissionen i overensstemmelse med artikel 52 i forordningen om fødevarelovgivning ikke offentliggør navne på varemærker eller enkeltvirksomheder i de løbende redegørelser om systemet til hurtig varsling. Men når medlemsstaterne eller Kommissionen efter at have vurderet den risiko, der er forbundet med en varsling, træffer hasteforanstaltninger, offentliggøres alle relevante oplysninger om de pågældende produkter.
Systemet for hurtig varsling om fødevarer og foder anvendes både til at træffe foranstaltninger, der kan forhindre, at der opstår yderligere fødevarerelaterede risici, og til at reagere øjeblikkeligt på sådanne risici og sikre forbrugerne risikofri fødevarer.

McKenna (Verts/ALE).
Jeg takker kommissæren for disse oplysninger. Hvad angår varemærker og enkeltvirksomheder, er det meget vigtigt, at der findes et vagt varslingssystem, der giver forbrugerne mulighed for at træffe et valg. Medgiver Kommissionen, at hvis et produkt eller en fødevareproducent er genstand for en varsling, er det både i forbrugernes og så absolut i det åbne markeds interesse, at disse oplysninger offentliggøres?
Jeg ønsker at stille et spørgsmål til kommissæren vedrørende de hurtige varslinger i 2002. Det fremgår, at 26 % af alle hurtige varslinger i 2002 vedrørte fisk. Hvordan er fordelingen af disse varslinger mellem opdrættet fisk og vilde fisk? Forbrugerne har ret til at få at vide, om opdrættede fisk forårsager uforholdsmæssigt mange hurtige varslinger. Har Generaldirektoratet for Sundhed og Forbrugerbeskyttelse truffet specifikke foranstaltninger i denne henseende? Kan kommissæren give disse oplysninger på stående fod? Det ville være meget nyttigt at kende fordelingen, hvad angår fisk.

Byrne
I fortsættelse af mit svar på fru McKennas spørgsmål skal jeg først og fremmest påpege, at jeg ikke vil beskrive vores varslingssystem som vagt. Det er meget målrettet, og formålet med øvelsen er, hvilket givet vil blive værdsat, hurtigst muligt at viderebringe de relevante oplysninger til samtlige medlemsstaters kompetente myndigheder, således at de kan reagere hurtigt og hurtigt gribe ind over for den risiko, der er konstateret i forbindelse med en bestemt fødevare eller et foderemne. Det vigtige her er at beskytte folkesundheden og ikke at hænge et bestemt navn ud.
Jeg skal understrege, at når først den hurtige varsling har fundet sted, og der er reageret på den, og det viser sig, at der er tale om et reelt problem, som forbrugerne bør beskyttes mod, vil de medlemsstater, der er berørt af risikoen - og det afgør de selv - øjeblikkeligt informere forbrugerne i deres egen medlemsstat. Det er deres ansvar under det hurtige varslingssystem. I sådanne tilfælde vil det være passende, at de f.eks. angiver navne på varemærker eller virksomheder, der kan hjælpe forbrugerne med at træffe passende forholdsregler.
Man må dog ikke glemme, at det hurtige varslingssystem er udformet til at give medlemsstaterne mulighed for at reagere hurtigt og fjerne f.eks. fødevarer fra markedet.
I tilslutning hertil, og hvis det efter yderligere overvejelser og analyser af de oplysninger, der er tilvejebragt i forbindelse med den hurtige varsling - jf. artikel 50 - viser sig, at en hasteprocedure i medfør af artikel 53 er påkrævet, vil det igen være noget, der kan gøres på medlemsstatsplan eller så absolut også på kommissionsplan. I sådanne tilfælde vil de relevante oplysninger, der gøres tilgængelige, omfatte de oplysninger, De henviste til, om varemærker, selskaber og så videre.
Jeg ønsker at gøre det klart, at den hurtige varsling tjener et specifikt formål, som er at overføre oplysninger så hurtigt som muligt, også under omstændigheder, hvor alle oplysninger måske ikke foreligger. Det, det handler om i denne forbindelse, er at fastslå, om der er en risiko for offentligheden, som medlemsstaterne skal reagere på. Jeg mener, at vi under disse omstændigheder har fundet den rette balance.
Hvad angår anden del af Deres spørgsmål om tallene for 2002, kan jeg ikke på stående fod redegøre for fordelingen mellem opdrættet og vild fisk, men jeg er sikker på, at mine tjenestegrene kan fremskaffe disse tal. Jeg skal bestræbe mig på at sikre, at de tilvejebringer disse tal og sender dem til Dem på normal vis.

Formanden.
Spørgsmål nr. 42 bliver ikke besvaret, fordi emnet allerede er opført på dagsordenen for indeværende mødeperiode. Spørgsmål nr. 43 af John Purvis (H-0369/03):

Om: Cost-benefit-analyse af identifikation og registrering af får og geder
Kommissionens forslag til forordning om identifikation og registrering af får og geder volder stor bekymring i Skotland. Den manuelle ordning er både upraktisk og dyr for den skotske fåreindustri, som allerede har det svært økonomisk.
Har Kommissionen siden mit spørgsmål i april (H-0149/03

Byrne
Kommissionens forslag er begrundet i det anerkendte behov for en skærpelse af de nuværende bestemmelser om identifikation og registrering af får og geder, især i lyset af erfaringerne fra mund- og klovsygekrisen i 2001.
I sin beslutning om mund- og klovsygen fra december 2002 fastslog Europa-Parlamentet, at Kommissionen hurtigst muligt burde forelægge et forslag til ændring af direktiv 92/102/EØF med henblik på at forbedre identifikationen af svin, får og geder.
Ifølge den nuværende lovgivning identificeres får og geder ved hjælp af et øremærke eller en tatovering tilknyttet besætningen. Opdrætterne fører et ajourført register over besætningen, og den kompetente myndighed fører et ajourført centralregister over besætningerne.
De vigtigste nye elementer i den foreslåede ordning er individuel identifikation, dobbelt øremærkning for at sikre, at identiteten kan fastslås, selv om dyret mister det ene mærke, og indførelse af et ledsagedokument.
Individuel identifikation er en forudsætning for en effektiv sporing af dyr i veterinærmæssigt øjemed, hvilket er af afgørende betydning for kontrollen med smitsomme sygdomme.
En styrkelse af ordningen vil være gavnlig ved udbrud af større dyresygdomme såsom mund- og klovsyge, fordi det vil være muligt hurtigt at identificere smittekilden og begrænse en yderligere spredning af sygdommen. Desuden vil en sådan styrkelse gøre det muligt at spore dyrene nøjagtigt inden for rammerne af de fællesskabsfinansierede programmer til udryddelse af dyresygdomme. Endelig vil et sådant system bidrage til bekæmpelsen af bedrageri.
Teknologien til elektronisk identifikation af får og geder er nu så langt, at den kan tages i brug. I 1998 iværksatte Kommissionen et omfattende pilotprojekt - IDEA-projektet. Den endelige rapport om projektet, som omfattede får og geder såvel som kvæg, forelå i 2002.
Dog er de gennemførelsesforanstaltninger, der er nødvendige for en korrekt indførelse af ordningen med elektronisk identifikation på fællesskabsplan, endnu ikke fastlagt endeligt. Forslaget indeholder derfor bestemmelser om, at de nærmere retningslinjer og procedurer skal fastlægges af Den Stående Komité for Fødevarekæden og Dyresundhed, idet indførelsen af obligatorisk elektronisk mærkning er fastsat til den 1. juli 2006.
Jeg er udmærket klar over, at der er stor forskel på de enkelte medlemsstaters fårebestande og -produktion. Forslaget indeholder derfor valgmuligheder, hvorved medlemsstaterne kan udsætte identifikationen af lam på op til seks måneder, når fårene holdes under ekstensive driftsforhold, som i f.eks. Skotland - som spørgeren netop henviste til - og medlemsstaterne kan anvende forenklede ordninger for unge lam på op til seks måneder, der er bestemt direkte til slagtning. De valgte løsninger vil indvirke på de omkostninger, den nye ordnings indførelse må forventes at få for landmændene.
En skønsmæssig ansættelse af omkostningerne i forbindelse med indførelsen af den skærpede ordning i hele EU bør tage højde for de forskelle, der kendetegner medlemsstaternes fårebestande og -produktion. Eftersom der ikke foreligger præcise oplysninger om bevægelser og andre parametre, må skønnene baseres på de forskellige produktionssystemers generelle opbygning.
På dette grundlag skønnes de samlede udgifter ved den skærpede ordning at ligge på mellem 1 euro for traditionelle øremærker og 3,7 euro for elektronisk identifikation pr. får pr. år.
Jeg erkender, at forslaget vil kræve en betydelig indsats fra såvel opdrætternes som myndighedernes side. Men denne indsats er efter min og Kommissionens opfattelse både umagen værd og nødvendig.

Purvis (PPE-DE).
Jeg vil gerne spørge kommissæren, om han er klar over, hvor store praktiske vanskeligheder, der er forbundet med den manuelle mærkning af de enkelte får og opretholdelsen heraf i yderligere to år? Har han nogensinde overværet en auktion? Jeg er sikker på, at det i hans hjemegn i Irland foregår på samme måde som i Skotland, hvor flere tusinde får går igennem hver dag, og hvert enkelt får skal undersøges og mærkes i den forbindelse. Det vil betyde en forlængelse af auktionerne med flere dage, blot fordi man ønsker at spare to år. Kunne kommissæren ikke overveje, eller har kommissæren ikke overvejet at gennemføre dette på et flok-grundlag og ikke for hvert enkelt får i denne toårsperiode?

Byrne
Jeg kan som svar på hr. Purvis' spørgsmål oplyse, at jeg, Kommissionen og mine rådgivere har overvejet muligheden for at mærke bestande. Jeg har specifikt drøftet dette spørgsmål med dem. Deres svar var - og det forekom sandsynligt - at den ordning med mærkning af bestande, De foreslår, ikke giver samme grad af sikkerhed i tilfælde af et udbrud af mund- og klovsyge eller en tilsvarende sygdom.
En anden grund er det faktum, De henviser til i Deres tillægsspørgsmål, nemlig at vi på disse markeder i Skotland såvel som i mit hjemland, Irland, ser bestande ankomme, blive delt og optaget i andre bestande. De opsplittes, hvilket forringer muligheden for at følge en bestemt bestands nummer og opnå de oplysninger, der er nødvendige i tilfælde af et sygdomsudbrud. Det fjerner faktisk muligheden for at følge et bestemt dyr, der kan være bærer af en bestemt sygdom.
Under disse omstændigheder var vore eneste alternativ at foreslå en mærkningsordning med individuel identifikation. Jeg erkender, at der er tale om en overgangsperiode, indtil den elektroniske mærkning kommer ind i spillet, hvilket forventes at ske den 1. juli 2006.
Jeg må sige til hr. Purvis, at der af ovennævnte årsager er mange mennesker, der kræver denne mærkningsordning indført. Medlemsstaterne ønsker den indført, endog de medlemsstater, der har store fårebestande og stor handel med får inden for landets grænser såvel som på tværs af grænserne. Der er således en stærk opbakning bag dette forslag i Fællesskabet. Derfor må det af hensyn til beskyttelsen af dyresundheden og af andre årsager anses for nødvendigt at fremsætte netop dette forslag.
Endelig skal jeg endnu en gang gøre opmærksom på det, jeg sagde for et øjeblik siden, nemlig at Kommissionen har taget hensyn til, at medlemsstaternes fårebestande og produktionssystemer er meget forskellige, og at forslaget opstiller en række valgmuligheder, som medlemsstaterne kan beslutte at gennemføre under visse omstændigheder. For dyr, der holdes under ekstensive opdrætsbetingelser og er fritgående, kan mærkningen udskydes med en til seks måneder, men skal foretages, inden dyret forlader fødselsbedriften. Også for dyr, der er beregnet til slagtning inden for de første seks levemåneder, kan identifikationskoden være fødselsbedriften og fødselsmåneden. Med denne ordning er det ikke det enkelte dyr, men en gruppe dyr med samme identifikationskode, der opføres i registeret over bestande og i ledsagedokumenterne. Denne foranstaltning er netop indført for at tilgodese den form for landbrug, jeg ved findes i visse fjerntliggende egne af Skotland, og udgør i vid udstrækning en løsning på de problemer, De har påpeget.
Når dyrene klart er over seks måneder gamle, skal der så selvsagt foretages en individuel mærkning af de årsager, jeg har redegjort for tidligere.

Formanden.
Spørgsmål nr. 44 af María Izquierdo Rojo (H-0378/03):

Om: Uansvarlig stigning i udbredelsen af bovin spongiform encephalopati (BSE) eller kogalskab i Spanien
Allerede i juni 2000 pegede EU's Videnskabelige Komité på Spanien som højrisikoland, samtidig med at den spanske landbrugsminister betegnede denne EU-rapport som "uansvarlig" (en problematik, som blev taget op i forskellige forespørgsler fra min side i 2000). Kan Kommissionen på baggrund af den voldsomme stigning i tilfældene af BSE, som har kunnet konstateres i Spanien i de seneste måneder, og som stadig fortsætter også i 2003, oplyse, om dette ikke er udtryk for, at Spanien ikke har gennemført EU-forbuddet fra 1996 mod at anvende benmel til drøvtyggere?

Byrne
Den Videnskabelige Styringskomité har klassificeret Spanien som et GBR III-land, idet den har konstateret tilfælde på et lavere niveau. Den øvre grænse for dette niveau er en forekomst på 100 tilfælde pr. million voksent kvæg i løbet af de seneste 12 måneder.
BSE-frekvensen har været stigende i Spanien siden starten af 2002. Men denne frekvens ligger dog fortsat betydeligt under denne øvre grænse med omkring 45 tilfælde pr. million voksent kvæg i løbet af de seneste 12 måneder, og den stiger ikke hurtigt. Den Videnskabelige Styringskomités klassificering af Spanien er derfor fortsat gyldig.
I første kvartal i år indberettede Spanien omkring 50 % flere BSE-tilfælde end i den tilsvarende periode sidste år. Samtidig er antallet af tilfælde faldet eller forblevet uændret i alle andre medlemsstater, undtagen Portugal.
Spanien har i sammenligning med andre medlemsstater en forholdsvis høj andel af unge dyr, der er født i 1997 og 1998.
Fodring af drøvtyggere med drøvtyggerprotein anses for at være den væsentligste kilde til overførsel af BSE til kvæg. Derfor indførte Kommissionen i 1994 et generelt EU-forbud mod anvendelse af protein fra pattedyr i foder til kvæg. Der er dog ingen tvivl om, at forbuddet ikke blev håndhævet fuldt ud på daværende tidspunkt, eftersom de fleste indberetninger af BSE-tilfælde i dag vedrører dyr, der er født efter 1994. Det var fortsat tilladt at anvende kød- og benmel i foder til andre dyr end drøvtyggere, og foder til drøvtyggere blev således forurenet med smittebærende stoffer i foderfabrikker og under lagring og transport.
En anden kilde til overførsel har været krydsfodring af kvæg med foder til ikke-drøvtyggere på bedrifter med blandede bestande. Denne mangelfulde overholdelse af forbuddet blev konstateret overalt i EU. For at standse overførslen af BSE blev foderforbuddet i begyndelsen af 2001 udvidet til at omfatte anvendelsen af alle animalske proteiner i foder til alle husdyr.
Blandt andre foranstaltninger til mindskelse af overførslen af BSE kan nævnes forbedring af standarderne for udsmeltning og udpresning - som trådte i kraft i begyndelsen af 1997 - og et forbud mod anvendelsen af såkaldt BSE-risikomateriale i fødevarer og foder, som trådte i kraft i oktober 2000.
Den nuværende fællesskabslovgivning burde, hvis den gennemføres konsekvent, være tilstrækkeligt omfattende til at forhindre, at nye dyr bliver smittet med BSE. Der vil dog fortsat forekomme BSE-tilfælde i Spanien og i andre medlemsstater i nogle år, fordi inkubationstiden er på fire eller seks år eller mere. Det er derfor vigtigt at opretholde de nuværende sikkerhedsforanstaltninger, især fjernelsen af specificeret risikomateriale.

Izquierdo Rojo (PSE).
Hr. kommissær, mellem linjerne i Deres meget tekniske og meget diplomatiske svar, der er fyldt med forbehold for ikke at vække alarm, hører jeg Dem bekræfte, at Spanien faktisk ikke har overholdt EU-forbuddet fra 1996. Den stigning i tilfældene af BSE, som har kunnet konstateres i Spanien i de seneste år - hvilket Deres ord jo også bekræfter - er en følge af, at den daværende spanske minister, hr. Arias Cañete, der benægtede risikoen i Spanien - selv om Den Videnskabelige Komité sagde det modsatte - ikke gennemførte EU-forbuddet, og det er grunden til denne voldsomme stigning i tilfældene af BSE.
Hr. kommissær, er det ikke forkasteligt, at Spanien altså ikke har gennemført EU-forbuddet fra 1996 mod anvendelse af kød- og benmel? Er denne manglende gennemførelse ikke forkastelig? De er nødt til at svare ja. Der er ingen social alarm, men den manglende gennemførelse af forbuddet betyder, at Spanien er blevet det land, der har fået de fleste BSE-tilfælde i de seneste år.

Byrne
Jeg kan som svar på dette tillægsspørgsmål oplyse, at Kommissionen ikke kender den nøjagtige årsag til, at antallet af BSE-tilfælde fortsat stiger i Spanien og ikke i de øvrige medlemsstater med undtagelse af Portugal, som tidligere anført. En mulig forklaring kan ud over mangelfuld gennemførelse af foderforbuddet være, at påbuddet om at fjerne specificeret risikomateriale først blev indført i Spanien i slutningen af 2000, og at der har været en højere gennemsnitlig udsættelse for inficeret kød- og benmel i perioden 1996-1998.
Det skal dog understreges, at Kommissionens Levnedsmiddel- og Veterinærkontor har aflagt besøg i Spanien i 2001 og 2002 for at kontrollere, om fællesskabsbestemmelserne vedrørende kontrol med og udryddelse af BSE var gennemført korrekt. Der konstateres fortsat mangler. Spanien har desuden informeret Kommissionen om en række overtrædelser af foderforbuddet i 2002. Antallet af overtrædelser er meget lille og ligger under gennemsnittet i medlemsstaterne.

Formanden.
Da den tid, der er afsat til spørgetiden, er udløbet, vil spørgsmål nr. 45-78 blive besvaret skriftligt.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om:
indstilling ved andenbehandling (A5-0191/2003) fra Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om Rådets fælles holdning med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af direktiv 2000/13/EF for så vidt angår angivelse af ingredienser i levnedsmidler (15514/2/2002 - C5-0080/2003 - 2001/0199(COD)) (Ordfører: Klaß);
betænkning (A5-0216/2003) af Ayuso González for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af direktiv 95/2/EF om andre tilsætningsstoffer til levnedsmidler end farvestoffer og sødestoffer (KOM(2002) 662 - C5-0577/2002 - 2002/0274(COD)) og
indstilling ved andenbehandling (A5-0201/2003) fra Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om Rådets fælles holdning med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af Rådets direktiv 96/22/EF vedrørende forbud mod anvendelse af visse stoffer med hormonal og thyreostatisk virkning og af beta-agonister i husdyrbrug (14502/1/2002 - C5-0079/2003 - 2000/0132(COD)) (Ordfører: Olsson)
Klaß (PPE-DE)
Hr. formand, hr. kommissær Byrne, mine damer og herrer, forbrugerne skal have tilstrækkelig information om indhold og sammensætning af de fødevarer, de køber. Det gælder ikke kun for det emne, vi talte om i eftermiddags, det gælder også for ingredienserne. Der skal stå, hvad der er i, hverken mere eller mindre. Med de samfundsmæssige ændringer i de seneste 20 år har også vores ernæringsvaner ændret sig. Hvem skræller selv sine gulerødder og kartofler i dag? Mange mennesker har ikke tid til det, og alt for mange har glemt, hvordan man laver mad eller har aldrig lært det.
Det har også ført til store omstillinger i fødevareindustrien, og komplicerede forarbejdningsmetoder og nye ingredienser gør det muligt at fremstille færdigvarer og halvfabrikata, som er nemme og hurtige at tilberede, men som også medfører usikkerhed som følge af uvidenhed. Talrige helbredsadvarsler i den seneste tid har øget informationsbehovet yderligere. Hertil kommer, at antallet af fødevareallergier er steget markant. De mennesker, som lider af allergi, er afhængige af, at det anføres, hvilke ingredienser produktet indeholder.
Vi er nu ved andenbehandlingen, og den fælles holdning omfatter den største del af Kommissionens forslag. Den begrænser dispensationsordningerne og tager hensyn til de ændringer, som et flertal i Parlamentet vedtog under førstebehandlingen, særligt regelmæssig revision af listen over stoffer, som fremkalder allergi, og fortolkningen af den, optagelse af selleri og sennep på denne liste og mærkningspligt for ingredienser i saucer og sennepsprodukter, som udgør under 5 % af det endelige produkt.
Jeg mener fortsat, at fortegnelsen over de allergifremkaldende stoffer er det vigtigste element i dette direktiv. Listen udarbejdes på grundlag af de nyeste forskningsresultater, kontrolleres regelmæssigt og ajourføres om nødvendigt. Under andenbehandlingen blev der i Miljøudvalget vedtaget tre ændringsforslag, som alle kun har ét mål, nemlig at undtage tekniske hjælpestoffer, som fremstilles af stoffer på listen over allergene stoffer, men som ikke findes i slutproduktet og dermed ikke udløser allergiske reaktioner, fra etiketteringspligten. Det skal undersøges, om et produkt overhovedet stadig er allergifremkaldende, hvis der ved fremstillingen er anvendt et teknisk hjælpestof, som i sin udgangsbasis ganske vist er allergifremkaldende, f.eks. æggehvide, men som følge af fødevarens fremstillingsproces har mistet sin allergifremkaldende virkning eller ikke er til stede længere eller kun i ændret form. Det skal lovgiverne dokumentere, før de foreskriver en etikettering.
Tekniske hjælpestoffer har man anvendt gennem årtier, f.eks. også ved fremstilling af vin og øl. De ændres under gæringsprocessen og udskilles eller filtreres fra på naturlig vis. De findes altså definitivt ikke i slutproduktet vin eller øl. Her har man endnu aldrig hørt om allergier. Jeg er selv vinproducent. Hvordan skal jeg forklare mine kolleger eller mine kunder, at der fremover skal stå på etiketten: "fremstillet med æg". Vin er et rent og klart naturprodukt, klaret og gyldent i glasset. Da man endnu aldrig har hørt om allergiske reaktioner på dette område, er der heller ikke nogen, der har forsket i det. Hvad skal vi altså med en etiketteringspligt?
Men politik er nu engang det muliges kunst. Derfor har jeg nu sammen med Kommissionen og Rådet udarbejdet et kompromis, som gør det muligt at fremlægge beviser inden for en fastsat frist på fire år. Det skal i den forbindelse bemærkes, at stoffer, som er omfattet af en undersøgelse, som er anmeldt til Kommissionen, foreløbig er undtaget fra mærkningen. For det andet vil disse stoffer fortsat være undtaget fra mærkningen, hvis undersøgelserne dokumenterer, at de pågældende stoffer ikke er allergifremkaldende.
Jeg beder Kommissionen, jeg beder Dem, hr. Byrne, om at bekræfte, at der indtil ni måneder efter direktivets ikrafttræden kan indledes og notificeres nye undersøgelser, og at dispensationen fra mærkningspligten gælder for fulde fire år. Det er vigtigt for at få undersøgelser i alle former.
Det nye direktiv giver sikkerhed for forbrugerne. Undtagelserne fra mærkningspligten for ingredienserne falder fra 25 % til 2 %. Vi har for første gang listen over allergifremkaldende stoffer, som altid skal fremgå af mærkningen, og vi vil bringe videnskabelige beviser, som sikrer, at der kun står det på etiketten, som der er i. Dermed undgår vi, at unødvendige mærkninger i sidste ende også gør listen over tilladte fødevarer for allergikere stadig kortere. Jeg synes, vi skal vælge dette fornuftige kompromis.

Formanden.
Mange tak, fru Klaß.
Jeg vil gerne minde medlemmerne om reglerne. I aften skal vi overholde den taletid, som vi har fået tildelt, da vores møde vil strække sig næsten til midnat. Jeg vil bestræbe mig på straks at gøre opmærksom på, at Deres taletid er ophørt og derefter anmode Dem om at runde af så hurtigt som muligt.

Ayuso González (PPE-DE)
Hr. formand, ærede medlemmer, jeg begynder mit indlæg med en kort bemærkning om fru Klaß' betænkning for at støtte kompromisændringsforslaget om den officielle liste, der skal indgå i Bilag IIIa om to år.
Det gør jeg, fordi der er produkter som kasein, albumin og husblas, som i århundreder har været benyttet til fremstilling af vin og øl, som indgår i ønologisk praksis, og som er omfattet af og anerkendt i EF-forordningerne nr. 1493/1999 og 1622/2000, og især fordi der ikke er noget videnskabeligt belæg for, at de skulle være allergifremkaldende i slutproduktet. Hvorfor skal vi gøre dem til genstand for mistanke ved krav om mærkning? Rådet og Kommissionen må tilslutte sig Parlamentets opfattelse i denne sag.
Med disse ord går jeg nu over til min egen betænkning. Først vil jeg gerne rette en varm tak til Kommissionen, til Rådet og til skyggeordførerne, hr. Lund og fru Paulsen, for deres fremragende samarbejde om at nå kompromiser, der kunne muliggøre en vedtagelse af dette direktivforslag ved førstebehandlingen.
Jeg har under udarbejdelsen af denne betænkning især bestræbt mig for, at de tilsætningsstoffer til levnedsmidler, som den omhandler, ikke blot skulle være et resultat af teknologiske fremskridt, men heller ikke skulle udgøre en sundhedsfare eller vildlede forbrugerne.
De kompromisændringsforslag, som vi fremlægger på plenarmødet sammen med Den Socialdemokratiske Gruppe og Den Liberale Gruppe (ændringsforslag 19 til 32), er frugten af denne bestræbelse, som vi alle deler.
Rammedirektivet 89/107/EØF om tilsætningsstoffer fastsætter i sit Bilag II: "Der skal løbende føres kontrol med alle tilsætningsstoffer til levnedsmidler, og de skal tages op til ny vurdering". På baggrund af den bekymring, der findes angående anvendelsen af polysorbater, Domstolens afgørelse af 20. marts 2003 om maksimumsmængden af nitrit og nitrat og udtalelsen af 4. april 2003 fra Den Videnskabelige Komité for Levnedsmidler om derivater af parahydroxybenzoesyre, foreslås i ændringsforslag 21 to nye afsnit til artikel 2. Det er for at få Kommissionen til at revidere anvendelsen af tilsætningsstofferne E 432 til E 436 (polysorbaterne), E 251 og E 252 samt E 249 til E 250 (nitrat og nitrit), og for at vilkårene for anvendelse af parabener E 214 til E 219 skal blive taget op til revision inden 1. juli 2004.
Hvad angår diphenyl, orthophenylphenol og natriumorthophenylphenol, der nu klassificeres som plantebeskyttelsesmidler, agter Kommissionen fremover at inkludere dem i lovgivningen om pesticider og fjerne dem fra direktiv 95/2/EF. Det er vi enige i, og vi ønsker blot, at der ikke opstår et retligt tomrum, som det fremgår af ændringsforslag 21 og ændringsforslag 4 i betænkningen, som Miljøudvalget har vedtaget.
Vi er også bekymrede over, at der kan tilføres fødevarer tilsætningsstoffer gennem tilsætningsstoffer i aromaer uden krav om mærkning. Vi har derfor stillet ændringsforslag 22 for at begrænse deres anvendelse til det minimum, der er nødvendigt for at sikre aromaers sikkerhed og kvalitet, når de ikke har nogen teknologisk funktion i levnedsmidlet. I modsat fald bør disse aromatilsætningsstoffer mærkes.
Som afslutning vil jeg gerne fremhæve, at det er meget vigtigt at gøre forbrugerne bevidste om, at de takket være lovgivningen om tilsætningsstoffer og Den Videnskabelige Komité for Levnedsmidlers arbejde kan drage fordel af en god fødevaresikkerhed og har adgang til de fødevarer, som de behøver. I dag bliver byerne større og større, og industrien har brug for flere og flere nye tilsætningsstoffer, og det gør livet lettere for os, når vi må ty til fastfood og færdigretter.
Jeg vil gerne igen sige tak til Rådet, Kommissionen og skyggeordførerne for at have medvirket til disse vigtige aftaler.

Olsson (ELDR)
Hr. formand, hr. kommissær, det virker som om, vi i aften og i morgen vil kunne løse spørgsmålet om holdningen til hormoner og deres anvendelse i forbindelse med husdyravl, hvor der er uenighed mellem EU og USA. Jeg vil berøre emnet fra tre sider. For det første vil jeg takke, for det andet vil jeg tale om, hvorfor jeg ikke synes om kompromiset, og for det tredje vil jeg forklare, hvorfor jeg trods alt støtter kompromiset.
Jeg vil rette en kæmpestor tak til alle, der har medvirket: til Kommissionen, til Rådet, til udvalgets sekretariat, til alle mine medarbejdere og til mine kolleger i udvalget - skyggeordførerne - som har ydet en stor indsats, så vi kunne nå frem til denne løsning.
I virkeligheden ønsker vi selvfølgelig ikke disse hormoner, frem for alt ønsker vi ikke østradiol 17 ß, der anvendes som vækstfremmer, bl.a. i USA. Vi vil ikke have dem i vores mad. Derfor skal vi naturligvis heller ikke anvende dem, så de kan havne i vores mad. Derved bliver vi mere troværdige i forhandlingerne med USA, f.eks. i WTO. Hvis de bruges som vækstfremmere, siger det sig selv, at vi også får dem i maden. Det indebærer en sundhedsrisiko for mennesker. Disse stoffer er kræftfremkaldende. Hvis vi anvender dem terapeutisk ved husdyravl i landbruget, er der også en risiko for, at de havner i vores mad. Det gør vi i EU, og det underminerer vores troværdighed og vores modstand mod hormoner. Derfor burde de i princippet helt og holdent forbydes i disse sammenhænge. Hvis vi havde forbudt dem totalt, hvilket var vores forslag fra udvalget, havde de næsten kunnet udelukkes fra markedet. Der ville i så fald ikke have været nogen risiko for, at de blev anvendt forkert.
Udvalget var enigt, og Parlamentet var ved førstebehandlingen i det store og hele enigt om, at det var det, vi skulle gøre. Men dette er et spørgsmål, som vi skal finde en løsning på. Selv om jeg havde fuld støtte til min holdning om et totalt forbud, har jeg personligt indset, at vi måske skal søge et kompromis. Derfor har jeg taget kontakt til mine kolleger i de andre politiske grupper og sagt, at det måske er den vej, vi skal gå. Sagen er, at Rådet ville beholde disse stoffer i tre forbindelser. Den ene var fremkaldelse af brunst i kvæg, hvilket er hovedanvendelsesområdet. Den anden var fostermaceration eller -mumifikation, også hovedsageligt i kvæg, og den tredje var pyometra i kvæg. Af disse anvendelsesområder er førstnævnte klart det største, og de to andre er ganske små. De to sidste er desuden relativt vigtige ud fra et dyreværnssynspunkt. Det indebærer lidelse for dyrene, hvis de ikke kan få denne medicin i den aktuelle situation. Selv om der findes alternativer, blev de ikke anset for at være tilgængelige i hele EU.
Mit forslag, som blev vores forslag efter kontakt med de andre politiske grupper, var, at vi skulle foreslå Rådet, at man kan beholde stofferne på de to lidt mindre områder, hvor der er tale om døde fostre og pyometra. Rådet accepterede dette, og vi vil nu kunne droppe dem ved fremkaldelse af brunst, hvilket jeg synes er et stort fremskridt. Der vil selvfølgelig være en overgangsperiode, men derefter vil de være væk. Desuden siger vi nu i det endelige forslag, at også den anden anvendelse skal overvejes, og måske kan vi også fjerne den efter et stykke tid.
Jeg ser dette som et stort fremskridt, og dermed kan vi måske løse problemet. Jeg er særdeles glad for, at vi i udvalget har kunnet stille os enstemmigt bag forslaget, og håber også, det bliver tilfældet ved afstemningen her i salen i morgen. Vi kan altså afvikle den primære anvendelse og kommer således gennem vores handlinger til at stå stærkere i diskussionen med USA. Jeg anbefaler derfor kompromiset, som ganske vist er svagere end det, Parlamentet tidligere har fremsat, men dog tilstrækkeligt godt til, at vi nu kan finde frem til en løsning på problemet.

Byrne
Hr. formand, jeg hilser denne forhandling under ét velkommen. Den dækker tre vigtige lovgivningssager, som vi er tæt på at nå til enighed om efter en konstruktiv interinstitutionel dialog. Jeg vil behandle de tre sager enkeltvis.
Jeg ønsker at takke de tre ordførere, fru Klaß, fru Ayuso González and hr. Olsson, og medlemmerne af Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik for det hårde arbejde, de har påtaget sig med disse lovgivningssager.
Jeg vil begynde med fru Klaß' indstilling ved andenbehandling. Vedtagelsen af dette forslag om angivelse af ingredienser i levnedsmidler, som vi er meget tæt på, vil være til stor gavn for forbrugerne.
Den fælles holdning udgør et afbalanceret kompromis, idet den omfatter størstedelen af de foranstaltninger, Kommissionen har foreslået, og samtidig begrænser undtagelsernes omfang. Den afspejler også Europa-Parlamentets ønske om større nøjagtighed i mærkningen af levnedsmidler.
Parlamentets fire ændringer er - enten ordret eller indholdsmæssigt - indarbejdet i den fælles holdning i den form, de fremgår af Kommissionens ændrede forslag. Den tager endvidere hensyn til størstedelen af Parlamentets øvrige ændringer på tre vigtige punkter.
For det første vil fleksibiliteten i ingrediensfortegnelsen og undtagelsen fra forpligtelsen til at angive sammensætningen af visse sammensatte ingredienser finde anvendelse ved mængder under 2 % i stedet for 5 % som oprindeligt foreslået.
For det andet vil der ske en revision og ajourføring af fortegnelsen over allergifremkaldende ingredienser, så den afspejler den videnskabelige udvikling. Desuden kan der i forbindelse med fortegnelsens opdatering fjernes ingredienser, hvis der foreligger videnskabelige beviser for, at de ikke længere er allergifremkaldende.
For det tredje tilføjes selleri og sennep og afledte produkter heraf i fortegnelsen over allergifremkaldende stoffer.
Et spørgsmål er dog fortsat ikke fuldstændigt afklaret. Det er ikke videnskabeligt påvist, om afledte stoffer af visse allergifremkaldende stoffer fortsat er allergifremkaldende, eller de ikke længere kan forventes at have bivirkninger. Spørgsmålet er så, om vi skal kræve obligatorisk angivelse af disse afledte stoffer.
Den fælles holdning foreskriver obligatorisk mærkning, men imødeser også, at disse stoffer i fremtiden kan fritages, hvis dette kan begrundes videnskabeligt. Jeg er enig med ordføreren og udvalget i, at det nok ikke er den bedste løsning, men jeg kan ikke tilslutte mig ændringsforslag 1 og 2. Ifølge ændringsforslag 1 skal afledte stoffer kun angives på alkoholholdige drikkevarer, hvis de er til stede i en mængde, hvor det er videnskabeligt påvist, at de kan fremkalde allergiske reaktioner. Der foreligger ingen videnskabelige data for, hvor stor en restkoncentration af et givet allergifremkaldende stof skal være for at fremkalde en allergisk reaktion. Desuden vil ændringen være umulig at gennemføre og indebære omvendt bevisbyrde. Det må være producenterne, der skal forelægge beviser for, at de specifikke allergifremkaldende derivater, de anvender, ikke har bivirkninger, hvis de skal undtages fra mærkningskravet.
I ændringsforslag 2 er første del identisk med ændringsforslag 1, blot vedrører det alle levnedsmidler undtagen alkoholholdige drikkevarer. Det indeholder også en udtrykkelig undtagelse fra mærkningskravet af alkoholholdige drikkevarer, selv om disse ikke er omfattet af dette afsnit i den fælles holdning. Det kan derfor ikke accepteres.
Ændringsforslag 3 indeholder et krav om, at Kommissionen inden eller senest den 1. januar 2004, efter udtalelse fra Den Europæiske Fødevaresikkerhedsautoritet, udarbejder en liste over de produkter, der bør betragtes som ikke-allergifremkaldende.
Dette forslag går i den rigtige retning, men sammenholdt med den urealistiske frist kan det ikke umiddelbart accepteres, fordi det udelukkende er undersøgelser gennemført af virksomheder inden for branchen om anvendelse af specifikke allergifremkaldende stoffers derivater under specifikke omstændigheder, der kan komme i betragtning og gøres til genstand for en udtalelse fra Den Europæiske Fødevaresikkerhedsautoritet - f.eks. fiskegelatine anvendt som klaringsmiddel i øl.
Det er grunden til, at kun ændringsforslag 4, som udgør et anvendeligt og fornuftigt kompromis, kan accepteres.
Jeg vil nu gå over til fru Ayuso González' betænkning ved førstebehandlingen. I december 2002 vedtog Kommissionen et forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af direktiv 95/2/EF om andre tilsætningsstoffer til levnedsmidler end farvestoffer og sødestoffer. Hovedformålet med dette forslag er at tilpasse direktiv 95/2/EF den seneste tekniske og videnskabelig udvikling, sikre, at det indre marked fungerer, opretholde et højt niveau for beskyttelse af menneskers sundhed og beskytte forbrugernes interesser.
Med dette formål for øje foreslår Kommissionen at tillade et nyt levnedsmiddeltilsætningsstof, trække tilladelserne til anvendelsen af visse andre tilsætningsstoffer tilbage, tage de nuværende tilladelser op til fornyet behandling og harmonisere anvendelsen af tilsætningsstoffer i smagsstoffer på fællesskabsplan.
Især bestemmelserne om anvendelse af fødevaretilsætningsstoffer i smagsstoffer er af interesse for forbrugerne og industrien, eftersom de vil sikre en harmonisering af denne sektor på fællesskabsplan.
Der er forelagt en pakke kompromisændringsforslag efter indgående drøftelser mellem de forskellige institutioner. Coreper har godkendt denne kompromispakke, som også Kommissionen med glæde tilslutter sig.
Jeg vil nu beskæftige mig med den sidste af de lovgivningsmæssige sager, nemlig hr. Olssons indstilling ved andenbehandling om hormoner. Jeg glæder mig over de fremskridt, der er sket. Debatten om hormoner har vist sig at være lige så ømfindtlig som den hormonbalance, der kontrollerer de fysiologiske funktioner hos levende væsener.
Som bekendt foreslog Kommissionen oprindeligt at indføre forbud mod anvendelsen af østradiol i lyset af angivelser om, at dette endogent producerede stof er kræftfremkaldende. Parlamentet støttede dette forslag.
Men omstændelige drøftelser i Rådet - som varede mere end to år, strakte sig over fire formandskaber og omfattede to ekstra baggrundsrapporter - har vist, at det ikke er så ligetil at indføre et forbud mod østradiol, som først antaget.
Medlemsstaterne har gjort opmærksom på de betydelige vanskeligheder, et forbud kan forventes at få, især de lidelser, det kan forårsage med hensyn til dyrs velfærd og omorganiseringen af kvægavlen.
Vi var derfor nødsaget til at tage forslaget op til fornyet overvejelse og spørge os selv: Hvad er målet? Det er først og fremmest at beskytte forbrugernes sundhed og dernæst at sikre overensstemmelse med WTO-bestemmelserne.
Ifølge Kommissionens analyse kan begge mål nås gennem det kompromis, der er foreslået i dag af ordføreren, hr. Olsson, og hans kolleger, og som jeg er inderligt taknemmelig for.
Vedtagelsen af denne tekst med ændringsforslag 17, 18 og 19 vil betyde en væsentlig reduktion af anvendelsen af østradiol. Desuden sondres der klart mellem de tre sidste anvendelsesformer og anvendelsen af østradiol som vækstfremmer. Den vil således gøre det muligt for Fællesskabet at overholde sine internationale forpligtelser inden for rammerne af Verdenshandelsorganisationen.
Jeg glæder mig derfor til forhandlingen om disse interessante og vigtige emner.

Lulling (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, det vil næppe undre Dem, hr. kommissær, at jeg nu fortæller Dem, at jeg naturligvis ville have foretrukket, hvis de tre smukke forslag, som blev vedtaget i Miljøudvalget - ganske vist med et lille flertal, men alligevel - var kommet igennem. Fordi tingene nu engang er, som de er, og fordi politik er det opnåeliges kunst, vil jeg alligevel præcisere følgende for Dem. Det kan ikke gå an, at Parlamentet er med til at vedtage et europæisk direktiv, som forlanger af vin- og ølproducenterne, at de skal skrive på flaskens etiket, at disse fødevarer er fremstillet med fisk og æg. Det ville imidlertid være tilfældet, hvis vi havde stemt for den fælles holdning uden vores ordfører Christa Klaß' ændringsforslag.
Jeg vil gerne takke min kollega varmt for hendes utrættelige indsats for at bringe et fornuftigt direktiv i stand, som naturligvis sikrer, at der er en obligatorisk mærkningspligt, hvis der er ingredienser - og jeg siger ingredienser og ikke tekniske hjælpestoffer - med allergifremkaldende potentiale. Men sådanne ingredienser, som udløser allergier, findes ikke i vin eller øl. Det er rigtigt, at der ved fremstillingen og forarbejdningen anvendes tekniske hjælpestoffer med allergifremkaldende potentiale i henhold til bilag IIIa, nemlig tørret fiskeblære af fiskearten hus (stør) og æggederivater som klaringsmiddel. De understøtter tekniske processer som filtrering. Den afgørende forskel i forhold til de sædvanlige tilsætningsstoffer er, at tekniske hjælpestoffer fjernes igen efter brug. Og ting, som ikke er i vinen eller øllet, skal heller ikke deklareres på listen over ingredienser. Det mente Parlamentet absolut også under førstebehandlingen.
Jeg er overbevist om, at hvis de ansvarlige ministre havde vidst, hvad det her handler om, havde de fulgt Parlamentet i dets visdom og havde forelagt en fornuftig fælles holdning.
Vi ved godt, at det i dag ikke kan påvises videnskabeligt, om der findes spor af de anvendte hjælpestoffer i slutproduktet, selv om de næppe kan udløse allergi i denne ringe mængde. Indtil det eventuelt er klarlagt, må der ikke komme mærkning, som jo kun vil vildlede forbrugerne, udløse ubegrundet angst og tilføje store økonomiske sektorer uansvarlige tab. Derfor er vores tilslutning til ordførerens kompromisforslag den smertegrænse, som vi ikke kan overskride.
Hr. kommissær, fordi De ikke svarede min kollega, spørger jeg Dem igen, om det er sådan, at der ni måneder efter ikrafttrædelsen stadig kan fremlægges undersøgelser. Det må afklares nu, ellers må ordføreren tale et par minutter mere.
Formanden.
Fru Lulling, De fik tildelt to minutter af mødedirektoratet, og De har nu talt i tre minutter og 26 sekunder. På grund af Deres kollega hr. Goodwills fravær blev Deres taletid udvidet til tre minutter, men ikke tre minutter og 26 sekunder. De må forstå, at jeg er nødt til at være meget nøjeregnende, medmindre vi alle ønsker at komme i seng kl. 02.00. Mange tak.

Patrie (PSE).
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, en række fødevareskandaler har undermineret forbrugernes tillid. Derfor vil fødevaresikkerhed være et brændende politisk spørgsmål fra nu af og en integreret del af borgernes sikkerhed.
Derfor er det også af afgørende betydning at fremlægge detaljerede oplysninger om ingredienserne i fødevarer. Præcis og relevant mærkning er derfor uundgåelig, især for de fødevarer der indeholder allergifremkaldende stoffer.
Problemet er relativt enkelt med hensyn til de allergener, der allerede er til stede i slutproduktet. Men er det også rimeligt at kræve, at etiketterne indeholder oplysninger om ingredienser som f.eks. de teknologiske hjælpestoffer, der især anvendes i fremstillingen af alkoholholdige drikke, og som udgør en del af produktionsprocessen, men som ikke er til stede i det færdige produkt? I vores positive bestræbelser på at forbedre forholdene og beskytte allergikere er der så ikke fare for, at vi svækker traditionelle produktionsmetoder via sådanne foranstaltninger eller ødelægger markeder uden at have videnskabelige beviser for disse hjælpestoffers skadelige virkning? Man kan nemt forestille sig forbrugernes rædsel, hvis de opdager, at sulfitter og andre uappetitlige ingredienser anvendes til fremstillingen af vin så prestigefyldt som champagne eller vin fra den smukke region Alsace, blot for at nævne et par eksempler.
Det glæder mig derfor, at man er nået frem til et afbalanceret kompromis vedrørende dette kontroversielle spørgsmål. I kompromiset er det fastsat, at det vil være muligt at udelade bestemte ingredienser fra listen over allergener på grundlag af et videnskabeligt udarbejdet dossier i afventning af en omfattende videnskabelig undersøgelse.
Da jeg selv kommer fra en vinproducerende region, ville jeg naturligvis have foretrukket, hvis bevisbyrden - udarbejdelsen af det tekniske dossier med andre ord - ikke ramte de små producenter. Men jeg er godt klar over, at vi vil være nødt til at ratificere Rådets fælles holdning, der ikke giver mulighed for en procedure til udeladelse af ingredienser fra listen af allergener, hvis vi ikke accepterer kompromiset. Selv om jeg har blandede følelser, mener jeg derfor, at det er fornuftigt at vedtage kompromiset. Samtidig håber jeg, at Kommissionen vil give små og mellemstore virksomheder den fleksibilitet, som de har brug for for at klare sig.

Paulsen (ELDR).
Hr. formand, jeg må sige, at Klaß-betænkningen glæder mig meget. Jeg hører ikke til dem, som er skrækslagne for alle E-numre og tilsætningsstoffer. Der er imidlertid en gruppe mennesker, der lever et ekstremt besværligt liv, nemlig dem, der faktisk lider af fødevareallergi. Jeg synes, det er rimeligt at udvise solidaritet med dem.
Det glæder mig som sagt meget, at der nu bliver meget strengere regler, så alle allergifremkaldende stoffer skal angives. Det er også vældig godt, at vi får stramme regler om, at alle ingredienser skal angives i faldende rækkefølge. Min gruppe støtter disse tre betænkninger.
De Roo (Verts/ALE).
Hr. formand, Gruppen De Grønne kan i det store hele støtte Klaß-betænkningen. Vi går stærkt ind for, at industrien skal bevise, at et stof ikke er allergifremkaldende. Dette krav er heldigvis opretholdt i kompromiset.
Med hensyn til Olsson-betænkningen støtter Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliance kompromiset. Vi ville som hr. Olsson have foretrukket et forbud mod alle vækstfremmere, men der er gode argumenter for at gøre enkelte undtagelser, især af hensyn til dyrevelfærd. Vi glæder os over, at der lægges vægt på yderligere forskning i sikkerhed og effektive alternativer, således at vi efterhånden helt kan undgå anvendelsen af vækstfremmere.
Vi har derimod flere problemer med Ayuso González-betænkningen. Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliance mener, at den skal være mere vidtrækkende. Mange tilsætningsstoffer og stoffer er efter vores opfattelse unødvendige. Med fokus på forsigtighedsprincippet bør parabener, polysorbater og aluminiumfosfater forbydes med øjeblikkelig virkning. Vi kan dog acceptere kompromiset, fordi det er et skridt i den rigtige retning i forhold til Kommissionens forslag.

Thomas-Mauro (UEN).
Hr. formand, hr. kommissær, jeg vil især gerne lykønske fru Klaß, der har udarbejdet en meget kompetent betænkning og vist, at hun er i stand til at veje fordele og ulemper ved regler om systematisk mærkning. Hun har kæmpet for og forsvaret sin sag over for nogle af samarbejdspartnerne, især Kommissionen, der ikke har været tilbøjelig til at lytte til kravene fra de valgte medlemmer af Parlamentet.
Klaß-betænkningen som vedtaget af Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik var efter min opfattelse den bedste løsning - når man som jeg kommer fra Champagne-regionen. Der er dog visse vigtigere og sommetider modstridende interesser, som ikke kan ignoreres, og derfor bestemte vi os for en anden løsning. Jeg havde i realiteten allerede foreslået denne løsning i de ændringsforslag, som jeg stillede på udvalgsplan, men jeg havde derefter uden begejstring accepteret den løsning, som ordføreren havde udarbejdet.
I dag er jeg nogenlunde tilfreds med, at vi har fundet en delvis løsning, som er tilpasset, så den kan accepteres af de fleste. En løsning, der sikrer klare, tydelige og relevante oplysninger samt en acceptabel beskyttelse af forbrugere, som lider af allergier, forekommer mig at være meget fornuftig. På den anden side vil overdreven pessimistisk mærkning skræmme forbrugere, der lider af allergier, og mindske deres indtagelse af de pågældende fødevarer. Det vil få store konsekvenser for ikoniske europæiske drikkevarer som f.eks. champagne eller irsk øl, hr. kommissær, og ødelægge hele den europæiske vinindustri.
I morgen skal jeg over for repræsentanter for vinindustrien i min egen region, Champagne-Ardennes, forsvare det faste princip om, at det er producenternes ansvar - uanset om det drejer sig om store eller små virksomheder - at bevise, at de derivater af tilsyneladende allergene produkter, som de anvender som teknologiske hjælpestoffer i vinfremstilling, ikke er allergener i sig selv, da de er resultatet af en vigtig proces til omdannelse af råvarer og indgår i en helt anden sammenhæng, nemlig i forbindelse med vin eller øl. Alt dette ændrer deres grundlæggende egenskaber. Bryggerierne skal påvise, at husblas, der har været anvendt i århundreder i fremstillingen af øl, ikke er et af de forbudte produkter. Kort sagt kommer bevisbyrden til at hvile tungt på deres skuldre, men vi har dog købt noget tid til at udføre den nødvendige forskning.
Jeg vil slutte af med at takke ordføreren og give min støtte til løsningen foreslået i ændringsforslag 4. Gruppen Union for Nationernes Europa har endvidere medunderskrevet kompromisændringsforslaget og accepterer konsekvenserne af dette valg.

Korhola (PPE-DE).
Hr. formand, de tre betænkninger, der nu er til fælles debat, er vigtige detaljer i vores bestræbelser på at sikre fødevaresikkerhed og forbrugervelfærd. Jeg vil gerne takke mine kolleger for et udmærket arbejde.
Inden for Det indre marked møder forbrugerne nye og mærkelige produkter og fabrikater på hylderne i deres velkendte, lokale forretning hver dag, og de må kunne have fuld tillid til Det indre markeds kvalitetskontrol og fødevaresikkerhed. Det er beklageligt, at EU's indsats for at få opstillet sådanne væsentlige standarder så ofte opfattes som unødig bekymring over detaljer. En af grundene er selvfølgelig den måde, hvorpå den europæiske presse ofte bevidst forsøger at skildre ting i et negativt lys og ignorerer den egentlige kerne i problemet. Årsagerne til dette er ikke politiske, det handler om journalistik. Historier skal være farverige, og desværre opnås farven ofte ved at udsprede skræmmebilleder i stedet for faktuel information.
Det friskeste eksempel på det er nyheden om begrænsning af den maksimale mængde PAH-forbindelser i fødevarer for forbrugersundhedens skyld. Et fuldt ud sagligt forskningsprojekt, gennemført af Kommissionen, har, i hvert fald i de finske aviser, allerede udviklet sig til en skræk for, at EU nu vil forbyde private grillaftener og vores foretrukne sommerspise, grillpølsen. Der har været en sand strøm af beklagelser over, at EU blander sig i alt og er overbeskyttende, og man har spurgt, hvornår europolitiet vil begynde at afbrænde bål med farlige kogebøger, og om vi snart skal til at spise med hjelm på hovedet, bare for at være på den sikre side. 
Desværre bliver de skræmmebilleder, der uden dokumentation spredes på denne måde, slugt råt af nationen, hvilket giver næring til negative følelser og harme. Derfor ville det også være en væsentlig ting, hvis det gode arbejde, som Parlamentet gør for at beskytte folks helbred, fik kraftigere støtte fra EU-informationscentrene. Det er åbenbart nødvendigt at udbrede baggrundsinformationer allerede på et tidligt stade i forberedelsen, således at de grundløse legender om EU, der skabes i byerne, ikke får lejlighed til at rodfæste sig.

Lund (PSE).
Hr. formand, først skal der lyde en stor tak til fru Ayuso, Kommissionen og Rådet for et godt samarbejde med det foreliggende forslag og kompromis omkring tilsætningsstoffer, således at vi kan slutte denne sag allerede ved førstebehandlingen.
Nok tillader vi yderligere brug af tilsætningsstoffer med pakken, men det har været helt afgørende for mig, at vi nu også får sat fokus på Kommissionens overvågning og genvurdering af brugen af tidligere godkendte stoffer. Jeg håber ikke, vi fortsætter med den politik, hvor vi bare bliver ved med at acceptere nye tilsætningsstoffer og en udvidet brug af allerede godkendte stoffer, således at stofferne først bliver sløjfet af listen, når industrien selv meddeler, at de ikke længere anvendes. Jeg synes, den hidtidige politik har været for defensiv. Kommissionen bør - efter min mening - løbende overvåge og genvurdere brugen af tilsætningsstoffer, således at de tre kendte betingelser for brugen af dem til enhver tid er fuldt ud overholdt. Derfor er jeg meget glad for bestemmelserne i pakken om, at Kommissionen inden to år skal fremlægge en samlet rapport om genvurdering af tilsætningsstoffer, og at der heri skal sættes speciel og hurtig fokus på anvendelsen af visse typer, bl.a. nitrat og nitrit og polysorbat. Jeg håber, at vedtagelsen i morgen og processen op til pakkevedtagelsen kan blive et startskud til en bedre politik i forhold til anvendelsen af tilsætningsstoffer i fødevarerne.
Jeg vil også gerne benytte lejligheden til at bringe en tak til hr. Olsson for et virkelig godt samarbejde i forbindelse med forbud mod brugen af hormonstoffer i husdyrbrug. Vi får også her nu et resultat, hvor brugen af det kræftfremkaldende hormonstof østradiol 17 ß i løbet af to år vil ophøre, det vil sige at brugen af hormonstoffet stort set vil ophøre i husdyrbrug. Det er et godt og meget positivt resultat, som hr. Olsson har siddet for bordenden for.

Schnellhardt (PPE-DE).
Hr. formand, mine damer og herrer, tillykke til de tre ordførere, særligt vil jeg gerne fremhæve ordfører fru Klaß, som har gode løsninger i sin betænkning. Jeg ved af egen erfaring, hvor forskellige forestillinger der skal tages hensyn til, når det gælder mærkning.
Jeg vil særligt fremhæve ordningen om mærkning af produkter, som udløser allergiske reaktioner. Når 8 % af børnene og 3 % af de voksne i EU reagerer allergisk på ingredienser i fødevarer, som fører til alvorlige forstyrrelser af deres almene velbefindende, så er det et alarmerende tal. Det store antal sammensatte fødevarer med hyppigt skiftende recepter gør, at der ikke er andre løsninger end mærkningen for at informere forbrugerne. I modsætning til de forrige talere går jeg ind for, at visse ingredienser fortsat kan tilsættes, det højner madens kvalitet, det må man sige rent ud. Det siger sig selv, at man kun skal mærke for produkter, hvor det er videnskabeligt påvist, at de udløser allergier. Vi bør også sikre, at listen hurtigt kan ændres, når der kommer nye forskningsresultater. Man skal altid tænke på, at informationsstrømmen på etiketten skal formidle det nødvendige. Derfor er jeg også spændt på Kommissionens idéer om etikettering af f.eks. ikke-beviste påstande. Her var der mulighed for at begrænse mængden af information.
Jeg vil gerne have lov at bemærke, at jeg i 1998 som ordfører forsøgte at regulere mærkningen af alkoholholdige drikke. Den gang drejede det sig egentlig kun om mærkning af svovl. Dengang var det en revolution, i dag er det en selvfølge. Det er et bevis på, at Parlamentet i de seneste år trods alt er kommet meget tættere på forbrugerne.
Jeg er også glad for den foreslåede ingrediensmærkning ved en andel på over 2 %. Selv om det for år tilbage blev betegnet som umuligt og måske heller ikke nødvendigt, tager man nu højde for trenden til produktion med mange små ingrediensmængder, og vi opfylder pligten til forbrugerinformation. Jeg har talt med virksomheder, som forklarede mig, at man allerede i dag for størstepartens vedkommende angiver de ingredienser, som ligger under 2 %.
Til slut har jeg en kort bemærkning til Olsson-betænkningen. Hr. Olsson, jeg synes, det er positivt, at De viser imødekommenhed, men jeg ved også, at østradiol 17 ß i mange lande i EU allerede er erstattet af andre stoffer. Det bør vi støtte og kræve.

Formanden.
Jeg bliver nødt til at insistere på, at medlemmerne overholder taletiden. Jeg kan ikke forlænge alle medlemmernes taletid yderligere, medmindre vi slet ikke skal have nogen søvn i nat.
Har Kommissionen noget at tilføje?

Byrne
Der blev stillet et spørgsmål til mig vedrørende ændringsforslag 4, og måske kan jeg meget kortfattet klarlægge nogle punkter vedrørende Klaß-betænkningen.
Jeg mener, at kompromiset i ændringsforslag 4 er ret klart. Industrien kan indberette undersøgelserne for de eksisterende afledte produkter i en periode på ni måneder efter direktivets ikrafttræden. Kommissionen skal senest fire år efter ikrafttrædelsen træffe afgørelse om, hvorvidt et afledt stof skal angives eller ej.
Kommissionen vil træffe afgørelse på grundlag af undersøgelserne efter den planlagte høring af Den Europæiske Fødevaresikkerhedsautoritet.

Klaß (PPE-DE)
Hr. formand, hr. kommissær, det drejer sig om, at der i kompromiset står "igangværende undersøgelser". Jeg understregede netop i min tale, at man hidtil ikke har forsket i sådanne ting. Hvis man nu i industrien på baggrund af vores nye direktiv overvejer at søge om en undersøgelse, er det så muligt, at jeg først nu bestiller en undersøgelse? Det var spørgsmålet! Ikke, om i øjeblikket igangværende undersøgelser kommer i betragtning, men om det også er muligt for kommende undersøgelser.

Formanden.
Har De en afsluttende bemærkning, hr. kommissær?

Byrne
Det kompromis, man nåede frem til, vedrørte undersøgelser af eksisterende afledte produkter. Det var for en periode på ni måneder efter direktivets ikrafttræden.

Formanden.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er indstilling ved andenbehandling (A5-0200/2003) fra Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om Rådets fælles holdning med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af direktiv 94/62/EF om emballage og emballageaffald (14843/1/2002 - C5-0082/2003 - 2001/0291(COD)) (Ordfører: Corbey).
Corbey (PSE)
Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, jeg vil her under den sidste del af andenbehandlingen bringe et par vigtige punkter fra min betænkning op igen. Jeg ønsker dog først at takke mine kolleger. Skyggeordførerne har været overordentlig hjælpsomme. Jeg vil også gerne benytte lejligheden til at takke industrien. Vi har haft intensive drøftelser, ikke blot med emballageindustrien, men også med pakkerne og miljøgrupperne. Der har været mange heftige diskussioner, og det har øget min forståelse af industriens praksis.
Disse drøftelser har overbevist mig om, at vi skal betragte emballage fra en ny synsvinkel. Det har længe været indlysende, at emballage udgør et miljøproblem, et lille og nødvendigt problem, men ikke desto mindre et problem. Men vi kan også vælge at betragte emballage som noget positivt ved at betragte det i sammenhæng med produktet. Så kan man betragte emballage som en form for beskyttelse af produktet og forebyggelse af affald. Emballage er også et middel til globalisering, verdenshandel og socioøkonomisk udvikling.
Ud fra denne synsvinkel er bæredygtighed ikke længere mulig uden emballage. Men det kan kun lade sig gøre at betragte emballage som noget positivt, hvis vi alle gør en indsats for at forhindre miljøforurening. Derfor er genanvendelse og forebyggelse nødvendig. Det vil jeg uddybe nærmere.
Først og fremmest er der spørgsmålet om genanvendelse, som er en vigtig del af direktivet. Nogle vil endda hævde, at emballagedirektivet først og fremmest handler om genanvendelse. Under førstebehandlingen understregede jeg, at genanvendelse ikke er et mål i sig selv, og der er også grænser for miljøfordelene i forbindelse med genanvendelse.
Under andenbehandlingen beskæftigede vi os hovedsagelig med omkostningerne ved genanvendelse. Især den britiske regering er bekymret over de ekstra omkostninger i forbindelse med øget genanvendelse og har offentliggjort nogle beregninger. Der er dog usikkerhed om, hvordan disse omkostninger er beregnet. Genanvendelse koster penge, men man får også noget ud af det. Inden for visse grænser er øget genanvendelse meget omkostningseffektiv. Hvis man ønsker at opsamle den sidste dåse i den nordligste del af Finland, vil det naturligvis koste uforholdsmæssigt mange penge.
Vores drøftelser om miljøfordelene under førstebehandlingen og de økonomiske omkostninger under andenbehandlingen førte næsten uundgåeligt til den konklusion, at den optimale procentdel kan variere betydeligt fra land til land. Diskussionen var mere en diskussion mellem landene end mellem de politiske grupper. I den sidste ende skal vi arbejde på at nå frem til, at hvert land finder og opfylder sin egen optimale procentdel. Men det vil kun være muligt, hvis der allerede er opbygget tilstrækkelig genanvendelseskapacitet i hvert land. Derfor må vi have fastsat nogle klare målsætninger.
Vi skal bestemt ikke sætte os for lavt et mål, heller ikke for højt, for tidligt eller for sent. Vi skal finde en gylden middelvej. Jeg vil derfor opfordre Dem til at støtte det kompromis, som grupperne har indgået. I kompromiset er der fastsat et mål på 55 % i 2007. Jeg noterer mig, at det er senere end målet i Kommissionens oprindelige forslag, som var 55 % i 2006.
Det er endvidere meget vigtigt at fastsætte ambitiøse, men opnåelige mål for de nye medlemsstater. De skal også involveres i processen.
Affald og genanvendelse har udviklet sig til globale markeder. Der er ingen indvendinger imod eksport af sorteret affald, men vi skal sikre, at det rent faktisk er sorteret, og at det er tilstrækkeligt forarbejdet i udviklingslandene. Eksportøren skal kunne bevise det.
Forebyggelse. Der fokuseres stadig for lidt på forebyggelse i emballagedirektivet. Vi skal fokusere mere på producentansvar. Vi har behandlet dette spørgsmål i direktivet om elektronisk affald og direktivet om udrangerede køretøjer. Producentansvar er ikke kun økonomisk. Udvalget om Miljø og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik kræver bedre gennemførelse af de væsentlige krav og anmoder forbrugerne om at vælge det mest miljøvenlige alternativ. Det er en god idé at fastsætte indikatorer. Materialer som f.eks. papir, metal, glas og plastic skal konkurrere på grundlag af miljøkvalitet. Det vil være et incitament til vedvarende forbedringer på miljøområdet og til at investere i genanvendelseskapacitet. Det vil resultere i optimal genanvendelseskapacitet i alle lande, da producenter af alle materialer vil have interesse i genanvendelse.
Udviklingen af indikatorer vil også involvere forbrugerne mere aktivt i emballageforhold og give supermarkeder eller virksomheder mulighed for at vælge f.eks. femstjernet emballage. På denne måde kommer bæredygtig udvikling til at berøre os alle. Denne fremgangsmåde er helt i overensstemmelse med det sjette miljøhandlingsprogram.
Jeg vil gerne henlede opmærksomheden på yderligere to punkter, og det første omhandler genbrug. Drøftelsen af dette emne skabte fornyet interesse, da Tyskland fastsatte obligatoriske pantordninger den 1. januar. Der har været mange klager over disse ordninger på grund af konkurrenceforvridning på det indre marked. Pantordninger kan rent faktisk skabe konflikter på det indre marked. Det er beklageligt, at Kommissionen ikke har benyttet sig af revisionen som mulighed for at for at gøre noget ved den lange liste over klager. Det er også beklageligt, at der ikke var flertal under førstebehandlingen for ændringsforslaget om at skabe klarhed. Vi skal forhindre ukorrekt udnyttelse af genbrug, og vi må derfor også her lægge størst vægt på miljøet.
Dernæst vil jeg gerne rejse et spørgsmål over for Kommissionen om keramik. Keramikindustrien er bekymret over virkningerne af emballagedirektivet og ønsker fritagelse fra at opfylde kravene. Jeg vil gerne have et klart svar fra Kommissionen vedrørende to forhold. For det første er det efter min opfattelse ikke fordelagtigt for keramikindustrien overhovedet ikke at høre ind under emballagedirektivet - som jo danner grundlaget for handel i det indre marked. Fru kommissær, hvad er Deres holdning? For det andet ønsker jeg klarhed over, hvorvidt der vil være indført krav om genanvendelse for keramikindustrien i 2007. Jeg tror ikke, at der vil være indført krav, men jeg vil også gerne høre fra kommissæren om dette spørgsmål.

Formanden.
Inden jeg giver ordet til kommissæren, vil jeg minde de medlemmer, der netop er kommet for at deltage i den nye forhandling, om, at vi har en usædvanlig omfattende dagsorden i aften. For at de sidste medlemmer, der skal tale om de sidste betænkninger, ikke skal se solen stå op fra mødesalen, vil jeg anmode talerne om at overholde taletiden.

Wallström
Jeg takker fru Corbey for det arbejde, hun har udført som ordfører om dette emne. Jeg ved, at hun har arbejdet seriøst og grundigt.
I 1999 blev der produceret i alt 63,5 millioner tons emballageaffald i EU. Det svarer til omkring 17 % af kommunalt fast affald og 3 vægtprocent af den samlede affaldsproduktion.
Direktivet om emballage og emballageaffald har gjort indsamling og genanvendelse af emballageaffald til en normal aktivitet i alle EU's medlemsstater, og et omsiggribende fænomen i tiltrædelseslandene. Direktivet har således bidraget til at reducere de miljømæssige indvirkninger og styrke det interne marked for emballage og emballageaffald.
Ændringen bygger på denne succes. Jeg er meget glad for, at Europa-Parlamentet allerede ved førstebehandlingen klart har tilkendegivet, at det støtter vores forslag om over en fordobling af minimumssatserne for genanvendelse og en yderligere forhøjelse af satserne for nyttiggørelse. Der er nu øjensynligt bred enighed om niveauet for disse mål. Det sidste nøglespørgsmål er nu, om gennemførelsesfristen vil blive fastsat til 2008, som i den fælles holdning, eller om gennemførelsestidspunktet skal fremskyndes. Efter min opfattelse bør fristerne være både realistiske og ambitiøse. Det er også vigtigt, at Grækenland, Irland og Portugal - som er de medlemsstater, der allerede har opnået senere gennemførelsesfrister under den nuværende lovgivning - får tilstrækkelig tid til at tilpasse sig de nye mål. Det samme gælder tiltrædelsesstaterne. Jeg har til hensigt at forelægge forslag til frister for disse lande inden årets udgang.
Jeg er desuden glad for, at Parlamentet er enigt i, at andre aspekter - især forebyggelse og genbrug - bør undersøges nærmere, inden der træffes nye afgørelser. Men behovet for yderligere undersøgelser gælder også den nye forpligtelse, der omhandles i første del af ændringsforslag 7. Denne nye forpligtelse til at minimere emballagens miljømæssige indvirkning kan overlappe de eksisterende krav og blive lige så vanskelig at håndhæve.
Jeg har fuld forståelse for Parlamentets bekymringer angående eksport med henblik på genanvendelse. Jeg er enig i, at vi bør sikre, at genanvendelse i lande uden for EU kun tæller med i vores mål, hvis den foretages korrekt. Men kontrol og papirarbejde bør især anvendes der, hvor det virkeligt er nødvendigt. Jeg kan ikke se nogen grund til, at det skal finde anvendelse på materialer såsom metal, papir og glas. Disse materialer indgår i et etableret internt, internationalt marked. Jeg tvivler på, at vi har behov for skriftlige beviser for genanvendelsen af hver enkelt eksportladning.
Jeg vil også finde det ulogisk at håndhæve strengere kontrolforanstaltninger ved eksport af emballageaffald end af affald fra elektrisk og elektronisk udstyr, som vi traf afgørelse om for kun nogle få måneder siden.
Der er - som vi netop hørte det fra ordførerens side - stor bekymring i Parlamentet over emballagedirektivets følger for keramisk emballage. Lad mig slå fast, at intet i dette direktiv forpligter medlemsstaterne til at etablere genanvendelsessystemer for denne form for emballage. Udelukkes keramik fra direktivets anvendelsesområde, kan man spørge, hvorfor keramik skal udelukkes og ikke andre tilsvarende emballageformer. Det giver også medlemsstaterne mulighed for at træffe de foranstaltninger, de ønsker vedrørende keramisk emballage, så længe de ligger inden for traktatens grænser. Jeg mener derfor, det er bedre at bede Den Tekniske Komité løse eventuelle gennemførelsesproblemer frem for at udelukke keramik fra direktivets anvendelsesområde.
Jeg ved, at urtepotter, selvklæbende etiketter og tilsvarende artikler er vigtige for de berørte sektorer. De fortjener derfor en reel drøftelse. Forligsproceduren er efter min opfattelse ikke det rette forum for en sådan drøftelse. Det er en detaljeret opgave, der bør løses af eksperterne i Den Tekniske Komité.
Ud af de 32 ændringsforslag kan Kommissionen acceptere 20 fuldstændigt, delvist eller principielt. En fortegnelse over de pågældende ændringsforslag er forelagt separat

Ayuso González (PPE-DE).
Hr. formand, fru kommissær, ændringen af emballagedirektivet vil få enorme konsekvenser for de forskellige aktører, kommunerne, indsamlingsordningerne, de materialeproducerende virksomheder, fødevareindustrien og forbrugerne.
Det er klart, at der skal opstilles kvantitative mål, og at de skal være ambitiøse, men de skal samtidig også være opnåelige. Vi må ikke overse det faktum, at det i nogle medlemsstater kan være sværere at nå disse mål af historiske årsager såsom manglende infrastruktur, spredt befolkning og forbrugervaner.
Jeg er ked af, at jeg ikke har kunnet blive helt enig med ordføreren, men jeg forstår, at hendes arbejde ikke har været spor let. I den betænkning, som hun fremlagde i Miljøudvalget, var det mange punkter, hvor vi var enige, men fru Corbey har ønsket at gå længere, og efter at der var blevet opnået et kompromis, har hun i sidste øjeblik lavet om på ændringsforslag 26 og 27, hvorfor jeg ser mig nødsaget til ikke at tilslutte mig dem og til i morgen at stemme imod.
Jeg kan forstå, at affaldsindsamlingen i lande som Tyskland, Belgien og Nederlandene er effektiv og billig. Det er lande, hvor befolkningen er jævnt fordelt og uden geografiske hindringer. Det er imidlertid ikke rimeligt, at man ønsker at gennemtvinge de samme mål i andre medlemsstater, der ikke har en sådan befolkningsfordeling. Det drejer sig ikke kun om mit eget land, Spanien, for jeg tænker også på Finland, Sverige, Frankrig, Det Forenede Kongerige og andre medlemsstater, der kan få store vanskeligheder med at opfylde de mål, som er opstillet i den fælles holdning. Og det skyldes ikke manglende offentlige investeringer.
I Spanien er vi 41 millioner mennesker, hvilket er det halve af, hvad der bor i Tyskland, på et areal på 504.000 km2. Landbefolkningen befinder sig i nogle af de mest bjergrige områder i EU. Kan nogen forestille sig, at affaldsindsamlingen kan foregå på samme vilkår? Vi har brug for et realistisk, fleksibelt og, frem for alt, gennemførligt direktiv. Det virker, som om nogen ønsker at tilpasse dette direktiv efter deres egne love og påtvinge det de andre medlemsstater, og det er hverken retfærdigt, fornuftigt eller rimeligt.
Jeg synes, at Rådets fælles holdning er ganske afbalanceret. Jeg støtter fuldt ud de frister og kvantitative mål, som den opstiller. Jeg beklager kun, at der ikke er samme mål for alle materialer, og at økonomiske interesser har fået os til at glemme, at det er problemer for det indre markeds funktion, som er den virkelige grund til dette direktiv.
Jeg finder det meget vigtigt, at vi støtter de forskellige muligheder for affaldsbehandling: genbrug, genanvendelse og energiudvinding. Disse tre muligheder er bedre end blot at smide affaldet på lossepladserne.
Til slut må vi erindre, at emballageaffaldet er en ret lille del af den samlede mængde affald, som medlemsstaterne producerer, 3 % ifølge Dem, fru kommissær. Lad os derfor være fleksible. Industrien gør en stor indsats, og det samme gælder de involverede aktører.

Myller (PSE).
Hr. formand, det er vigtigt at få forbedret det nuværende direktiv om emballageaffald, som det er blevet sagt her i flere indlæg. Målene for genanvendelse og genbrug i de næste fem år er, i den form, der nu foreslås, temmelig høje, men er ingenlunde urimelige. Mange medlemslande har allerede opnået betydeligt højere niveauer end dem, der nu foreslås. De foreslåede mål er letopnåelige, og hvis vi havde mindre ambitiøse mål, så ville f.eks. en branche af industrien som den, der udnytter genbrugsmaterialer ikke kunne udvikle sig.
For at opfylde målene, bør vi dog tage hensyn til de udmærkede foranstaltninger, som allerede er blevet indført i forskellige medlemslande, for at opnå den højest mulige grad af genanvendelse og genbrug. F.eks. bør de lande, som har gode erfaringer med genbrugsprojekter, også opmuntres yderligere inden for dette område. Ganske som ordføreren konstaterede, må de økonomiske og økologiske faktorer tages med i betragtning i denne forbindelse.
Derfor vil jeg gerne henlede opmærksomheden på, at, når der foreslås genanvendelsesmål for træ, er der ikke nødvendigvis taget hensyn til netop de økologiske og økonomiske faktorer. Målet med 15 % for træ er et lavt mål, men f.eks. for et land som Finland, vejer de økologiske ulemper ved transport langt tungere end de fordele, man opnår ved at genanvende træ på denne måde. Økologisk set er det meget klogere, hvis træet brændes som en energikilde i folks huse. Derfor håber jeg, at den sunde fornuft vil sejre, og at ændringsforslag 26, som er et forslag stillet af ordføreren og andre, vil få støtte.

Paulsen (ELDR).
Hr. formand, fru kommissær, ærede kolleger, jeg må sige til fru Corbey, at hun har gjort et flot stykke arbejde med et umuligt emne. Dette er et emballagedirektiv, som egentlig slet ikke handler om emballage, men om brugt emballage. Faktisk begynder vi i den helt forkerte ende af produktionskæden. Hvis vi vil reducere mængden af affald og mindske transporten, først og fremmest med lastbil på motorvejene, skal vi begynde med at drøfte emballage, emballagens rolle, logistik, og hvordan der er meget at spare, både miljømæssigt og trafikmæssigt, ved at have de helt rigtige emballager. Det giver heller ikke mening, at vi arbejder med genanvendelse - uanset om der er tale om egentlig genanvendelse, herunder energiudvinding, eller genbrug - og hele tiden diskuterer de emballager, der havner i husholdningerne. Det siger sig selv, at vi burde have et meget mere rationelt system, som indebærer, at de store mængder emballagemateriale havner i butikker, storhusholdninger, hos grossister osv., og at de emballager, vi bærer med hjem, er så enkle, tynde og små som muligt, nærmest ikkeeksisterende. Det drejer sig her om design, ikke om styrke.
Vi støtter i det store og hele fru Corbeys kompromisforslag, selv om vi af forskellige årsager ikke har skrevet under på det.
González Álvarez (GUE/NGL).
Hr. formand, i telegramform, for ret meget mere kan man jo ikke nå på et minut, vil jeg først gerne takke ordføreren for hendes kompromisvilje, der har resultatet i 11 underskrevne ændringsforslag, de fleste af dem af flere grupper, til revisionen af dette direktiv.
Jeg vil også gerne minde om, at dette forslag er virkeliggørelsen af et af det sjette miljøhandlingsprograms mål, og ligesom ordføreren sige, at forslagets mål er ambitiøse, men gennemførlige, sådan som nogle medlemsstater viser, idet de allerede følger nogle af de anvisninger, som opstilles i direktivet om emballage og emballageaffald.
Vi må lægge stor vægt på, at direktivet følges, for det er et meget alvorligt problem, at fællesskabets miljøbestemmelser ofte ikke overholdes. Vi må ligeledes lægge stor vægt på at sikre, at eksportørerne gennemfører energiudvindingen eller genanvendelsen på betingelser, der ikke blot ligner, men er ganske identiske med dem, der foreskrives i Fællesskabets lovgivning. Endelig må vi, hr. formand, hurtigst muligt få organiseret sorteringsordninger for materialer, der giver mindre affald og er mindre skadelige, og nedbringe mængden af affald mest muligt. Den er i de seneste år steget i de fleste medlemsstater.

McKenna (Verts/ALE).
Hr. formand, min gruppe vil støtte en række af de kompromisændringsforslag, der er stillet. Det må have været meget vanskeligt for ordføreren over for de medlemmer af Parlamentet, der ønsker at forhale processen og således tilgodese emballageindustrien.
Men hvis man ser på det nuværende emballagedirektiv og overholdelsen heraf og blot ser på mit hjemland, Irland, og en række andre, f.eks. Portugal og Grækenland - så forsøger de nu alle at opnå udsættelse af tidsfristerne. Efter min opfattelse belønnes de for at være langsomme og handle miljømæssigt uansvarligt. Det er et meget farligt signal, der således sendes til ansøgerlandene.
Hvis de nuværende medlemsstater ikke er i stand til at overholde den gældende lovgivning eller nå de fastsatte mål, bliver det meget vanskeligt at overtale og presse de nytilkomne lande til at gøre det, eftersom de kommer med en svagere økonomisk baggrund.
Nogle af lovgivningsforslagene er alarmerende. Tanken om en maksimumsgrænse for genanvendelse er absurd. Hvis medlemsstaterne kan genanvende 100 %, bør de da have lov til at gøre det, og det er uansvarligt at fastsætte et loft herfor.
Spørgsmålet om nyttiggørelse er et væsentligt problem. Nyttiggørelse strækker definitionen til det yderste. Nyttiggørelse er grundlæggende en positiv betegnelse for forbrænding, det vil sige afbrænding efterfulgt af varmeproduktion.
Tanken om et mindstemål for nyttiggørelse vil i et vist omfang tvinge de medlemsstater, der ikke har forbrænding, til at indføre det eller til at anvende det som en undskyldning. Måske er ordlyden ikke så dårlig som i den oprindelige tekst. Det er et stort problem for lande som Irland, der ikke har gjort noget ved deres affaldsproblem. De vil give tilsagn om at forbedre situationen, hvilket jo lyder udmærket.
På dette stadium bør vi anvende den fremgangsmåde, andre talere har foreslået. Vi bør afskaffe, reducere og genanvende, og endelig bortskaffelse bør være den sidste udvej. At afbrænde affald og betegne det som nyttiggørelse er at strække fantasien til det yderste.
Blokland (EDD).
Hr. formand, min kompliment til ordføreren, fru Corbey, for hendes indsats. Det princip, der ligger til grund for denne lovgivning, er begrænsning af de skadelige miljømæssige virkninger forårsaget af emballage. Måden, hvorpå de formulerede mål nås, kan variere fra medlemsstat til medlemsstat. Vi må desværre erkende, at Europa-Kommissionen har en anden holdning, som kom frem, da Kommissionen den 17. december sidste år besluttede at indstævne Nederlandene, selv om målene til overflod var nået i Nederlandene gennem en frivillig aftale mellem ministeriet for boligsektoren, byplanlægning og miljø samt industrien.
Denne indfaldsvinkel skal også afspejles i direktivet. Den afspejles i kompromisændringsforslag 31, men jeg mener stadig, at kravene er lidt ufleksible. Jeg anerkender, at målsætningerne i direktivet er ambitiøse, men spørgsmålet må ikke ende med forlig, især ikke hvis der er enighed med Rådet om andre punkter. Jeg kan f.eks. give min ukvalificerede støtte til forslaget om, at emballageaffald kun kan medregnes i opfyldelsen af målsætningen, hvis eksportøren kan bevise, at nyttiggørelsen og/eller genanvendelsen har fundet sted på vilkår, der svarer til de vilkår, der fremgår af EF-lovgivningen på dette område. Jeg er mindre begejstret over, at diskussionen om mekanisk nyttiggørelse endnu en gang udsættes, så vi fortsat ikke har nogen klarhed over situationen.
Endelig, hr. formand, er jeg af den faste overbevisning, at gavepapir bør være dækket af definitionen af emballage.

Jackson (PPE-DE).
Hr. formand, jeg mener, at dette direktivs metode er forældet. Det bekræftes af den tematiske strategi for genanvendelse, som Kommissionen offentliggjorde for nylig. Det hedder heri, at de nuværende direktiver "indeholder bestemmelser om, at samtlige medlemsstater skal nå frem til de samme resultatmål. Men det vil være rimeligt at spørge, om en sådan ensretning er den mest effektive, ud fra såvel en miljømæssig som en økonomisk betragtning. Det er måske vigtigere at opstille et generelt genanvendelsesmål på EU-plan og overlade til markedskræfterne at afgøre, hvilke genanvendelsesanlæg der kan virkeliggøre målsætningen mest omkostningseffektivt." Hvor er det fornuftigt! Vi ved, at visse medlemsstater ønsker at gå ud over de fastsatte resultatmål, mens andre vil finde det umuligt at nå dem. Så hvorfor kæmper vi videre med en strategi, som allerede er undermineret af de praktiske erfaringer?
Det Forenede Kongerige har et problem her. Vi har i mange år anvendt affaldsdeponering. De geografiske betingelser begunstigede dette. Følgelig var der intet incitament til at fremskynde genanvendelse som i visse andre lande.
Vi går nu så hurtigt frem, som det er muligt, men det er ikke muligt at fremskynde udviklingen så hurtigt, som ordførerens ændringsforslag kræver det. Det ville kræve, at vi brugte 1,8 milliarder euro alene på genanvendelse af emballageaffald, som kun tegner sig for 6 % af det affald, der deponeres i England. Det vil betyde, at de britiske lokalmyndigheder skal pålægges at træffe foranstaltninger til fjernelse af emballage fra det øvrige husholdningsaffald. Det kræver tid og penge, fru Corbey.
Måske har sådanne foranstaltninger ikke højeste prioritet for de lokale myndigheder i mit land. Måske prioriterer de at finansiere boligstøtte, udbringning af måltider til ældre eller andre former for ydelser. Hvis subsidiaritet overhovedet skal have en mening, bør sådanne prioriteringer afgøres lokalt. Hvordan kan jeg forsvare en situation, hvor en kombination af kontinentale medlemmer af Europa-Parlamentet kræver ændringer, der indebærer, at britiske lokale myndigheder skal indordne sig under forskrifter, som et flertal af de britiske medlemmer af Europa-Parlamentet ikke har stemt for?

Walter (PSE).
Hr. formand, fru kommissær, jeg vil først gerne takke vores ordfører Dorette Corbey, fordi hun har udarbejdet denne betænkning og de forslag, der er stillet.
Vi har netop hørt, at håndteringen af vores emballager også er med til at afgøre, hvordan vores økologiske fremtid ser ud, og at der naturligvis er et marked på dette område, et marked, hvor store emballagefraktioner konkurrerer med hinanden, og vi må gøre os tanker om, hvordan vi kan opnå optimale virkningsgrader. På dette marked har vi specialiteter, som repræsenterer de chancer, som mangfoldigheden i Europa byder. I denne forbindelse har vi lagt vægt på, at der også tages hensyn til de små virksomheder, som findes spredt over hele Europa, og som arbejder inden for den keramiske sektor og fremstiller højt værdsatte emballager, f.eks. til Meaux-sennep eller lignende - at kalde det industri er at skyde over målet, de har 30-50 medarbejdere - at de også fremover vil have mulighed for at overleve i det store billede. Derfor har vi i ændringsforslagene lagt vægt på, at emballagematerialer, som på grund af deres egenskaber ikke er egnet til termisk udnyttelse, som er inerte, og som ikke udgør over 0,1 % af de påviste emballagemængder i Fællesskabet, og hvor stoflig eller råstoflig udnyttelse ikke er relevant af hensyn til miljøet eller cost-benefit-forholdet, ikke skulle falde ind under dette direktiv.
Heldigvis har vi lige hørt meget klart fra kommissæren, at keramik ikke falder ind under emballagedirektivets genanvendelseskrav. Naturligvis skal keramik også være med i emballagedirektivet, men genanvendelse ville betyde, at minimale mængder skulle transporteres tilbage tværs gennem Europa og genanvendes. Man ville skulle indføre indsamlingssystemer. Det ville være døden for disse små virksomheder! Det er ikke det, vi forstår ved Europa, at vi med direktiver, som vi udsteder her, fratager små virksomheder, som tilbyder specialiteter, der er højt værdsat i Europa, deres eksistensgrundlag. Jeg takker for den klare udtalelse, den er et godt grundlag, og virksomhederne har dermed et vist pusterum og troværdige perspektiver, når det gælder deres fremtidige udvikling.

Florenz (PPE-DE).
Hr. formand, fru kommissær, jeg er meget ofte enig med Dem, men ikke denne gang, for jeg mener, at De skulle have grebet ind meget tidligere. Jeg har netop hørt indtrængende taler om, at ens kvoter i Europa ville være uretfærdigt. Det er jo til at le ad. Hvorfor laver vi det overhovedet? Vi må have sammenlignelige regler i Europa, og spillereglerne skal laves, så medlemsstaterne kan gå i gang. Jeg var med i 1994, det var Caroline Jackson også, da vi vedtog direktivet. Hvis jeg har fulgt ordentligt med i skolen, er det 12 år siden. Der findes medlemslande, som siden da har siddet med hænderne i skødet og intet foretaget sig.
I morges var jeg til et stort møde i Frankfurt med nogle hundrede deltagere. De skældte mig ud og sagde: "Florenz, hvorfor gør vi pænt, hvad vi skal, hvorfor gennemfører vi disse regler i Tyskland, i Nederlandene, i Belgien, i nogle nordiske lande, mens andre slet ingenting gør? De er en meget dårlig repræsentant for Deres land, hvis De tillader det." Fru kommissær, her må jeg sige til Dem, De er lovens vogter, og De må gribe meget tidligere ind.
Fru Corbey, jeg synes, det er flovt, hvis vi her begynder at skændes om, om det skal starte i 2008 eller i 2007. Det er ikke det, det handler om! Det handler om at skærpe bevidstheden hos medborgerne og medlemsstaterne om, at en strategi for genanvendelse er ressourcebesparende, og når vi taler ressourcebesparelser, taler vi om vores børns kapital. Det skal organiseres på fællesskabsniveau. Jeg har stor forståelse for, at nogle er bange, når det gælder eksporten. Her er min liberale indstilling ikke så udpræget. Men det må virkelig ikke komme dertil i eksporten, at virksomheder opbygger genanvendelsesstrategier, og materialerne går til eksport. Det ville være forkert. Naturligvis har jeg forståelse for medlemsstater, som først tager sig af ældreforsorgen og derefter emballageforordningen, denne regel accepterer jeg naturligvis.

Bowe (PSE).
Hr. formand, der er ingen tvivl om, at vi har brug for denne lovgivning: Vi er ved at drukne i et hav af mælkekartoner, spraydåser, coladåser, pizzakartoner og vin- og shampooflasker. Det ses klart i alle landsbyer, byer og gader i hele Unionen, især i Det Forenede Kongerige. Lossepladserne er ved at være fyldt op, forbrændingsanlæggene er overbebyrdede, og de bjerge af unødig emballage, vi bruger, bør forsvinde.
Hvis denne lovgivning varsler fjernelsen af blot en sindrig æske, smart flaske eller plasticindpakning samt en tilhørende kraftig butiksbærepose, vil den være arbejdet værd.
Dog må jeg bede alle her erkende, at det er vigtigt at give tingene tid til at ændre sig. Ministrene ønsker at fastsætte en dato i 2008 for Det Forenede Kongerige og visse andre stater. Jeg beder Dem støtte det. Mentalitetsændringer tager tid. Det Forenede Kongerige opfylder landets nuværende genanvendelsesmål, men det er ganske enkelt ikke muligt at overholde og gennemføre denne lovgivning inden 2007 uden drastiske og meget dyre foranstaltninger. Tallene ser måske ikke ud af så meget, men de repræsenterer adskillige millioner tons materiale, som skal indsamles, genanvendes og finde afsætning på nye markeder. En realistisk tidsplan for gennemførelsen er fem år. Ethvert forsøg på at nedbringe denne tid vil resultere i stigende udgifter - om end ikke så omfattende som fru Jackson hævder. Ikke desto mindre har vi brug for tid og vil gøre arbejdet.

Oomen-Ruijten (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil starte med at give min uforbeholdne støtte til forslaget fra ordføreren, der har udført et meget engageret arbejde. Jeg kan forholde mig til de kompromiser, der er indgået. Ikke alle kan være lige stærke i opfyldelsen af målsætningerne. Vi må under alle omstændigheder lade de lande, der har bedre mulighed for at opfylde målsætningerne, men som måske gør det på en anden måde, som f.eks. Nederlandene, opretholde deres frivillige aftale, da de opnår langt mere end andre. Derfor kan jeg som Hans Blokland tilslutte mig ændringsforslaget til punkt 31.
Alle ønsker at nå målene på deres egen måde. Det kræver dog, at man ikke skaber konkurrenceforvridning på markedet for at nå disse mål. Hr. kommissær, jeg har et spørgsmål til Dem herom. Det står nu klart for os - og det giver store vanskeligheder i det område, hvor jeg kommer fra - at det på grund af den måde, hvorpå afgiften er pålagt for engangsemballage i Tyskland - og snart også i Belgien - faktisk er blevet umuligt i øjeblikket at importere engangsemballage fra andre europæiske lande til Tyskland. Derfor står vi over for en handelsembargo. Mener De ikke, fru kommissær, at denne metode til at nå et mål, nemlig gennem reduktion af affald, som jeg ellers er tilhænger af, skaber konkurrenceforvridning på markedet ved pålæggelsen af miljøafgifter? Og bør det ikke være grund nok til, at De - eventuelt sammen med Deres kollega, hr. Bolkestein - tager spørgsmålet op igen og under alle omstændigheder giver mig et svar nu? Hvad er Deres holdning til dette, og hvilke foranstaltninger træffes der for at stoppe denne konkurrenceforvridning, der allerede har ført til tab af arbejdspladser?

Doyle (PPE-DE).
Hr. formand, baggrunden for 1994-direktivet var at opstille mål for medlemsstaternes nyttiggørelse og genanvendelse af emballage, som oprindeligt skulle gælde i fem år og derefter tages op til fornyet behandling med henblik på videreførelse i endnu fem år - og det er her, vi er i dag. Jeg tilslutter mig dette direktivs mål om at minimere indvirkningen af emballage og emballageaffald, så længe omkostningerne står i et rimeligt forhold til de miljømæssige gevinster. Man glemmer ofte, at emballageaffald kun udgør en lille andel af den samlede deponerede mængde.
Den væsentligste årsag til bekymring, hvad angår ændringerne af direktivet, er den fastsatte frist for implementering af de foreslåede forhøjelser af nyttiggørelses- og genanvendelsesmålene. Fristen eller "tidsforløbet" bør være realistisk, stå i rimeligt forhold til opgaven og kunne overholdes i overensstemmelse med bedste praksis. Herved vil man kunne opbygge infrastrukturer og genanvendelseskapacitet i et tempo, der sikrer, at direktivets mål nås, uden at det afstedkommer uforholdsmæssigt høje udgifter.
Jeg ønsker at henlede opmærksomheden på den undtagelse, der indebærer, at der er fastsat de samme nyttiggørelses- og genanvendelsesmål for Irland, Grækenland og Portugal som for de øvrige 12 medlemsstater, men at disse lande får længere tid til at nå dem. Jeg henstiller, at man støtter den fælles holdning, hvori der er fastsat en accepteret frist til 2012. Den grundlæggende antagelse er, at alle medlemsstater i sidste instans skal nå op på samme nyttiggørelses- og genanvendelsessatser, uanset størrelse, geografi og infrastrukturer. Der er ikke tale om ikke selv at have gjort en indsats. Det er korrekt, at der kan gøres meget mere, men i Irlands tilfælde står vi over for en befolkning på under fire millioner og et marked, der er for lille til at bære en emballageforarbejdningsinfrastruktur. Vi importerer 75 % af vores emballerede varer.
Der er kun et anlæg til genanvendelse af papir, et lille anlæg til genanvendelse af plastic, intet til genanvendelse af metal, og landets eneste anlæg til genanvendelse af glas er netop lukket. Vi er derfor til stadighed geografisk og strukturelt dårligt stillet. Hvis direktivets bestemmelser skal overholdes, vil vi skulle eksportere emballageaffald eller opføre flere forarbejdningsanlæg og eksportere de tomme emballager, hvilket er uøkonomisk. Omkostningerne vil ikke stå i rimeligt forhold til de miljømæssige fordele.
Jeg henviser til fru Jacksons indlæg vedrørende Kommissionens seneste meddelelse om en temastrategi for affaldsforebyggelse og genanvendelse, som offentliggjordes i maj 2003. Fra et miljømæssigt synspunkt er det vigtigere at optimere indsamling og genanvendelse i Fællesskabet som helhed i stedet for at lægge vægt på, om dette finder sted i en bestemt medlemsstat. Dette bør give sig udslag i det samlede genanvendelsesmål på fællesskabsplan. Med kommissærens egne ord, bedes hun venligst forklare, hvordan hun kan få det til at gå op med det foreliggende forslag.

Korhola (PPE-DE).
Hr. formand, man må sige til ordførerens ros, at den røde tråd igennem hendes argumentation har været en hurtig revidering af målene, og derved en undgåelse af fristelsen til at kaste sig ud i en for omfattende og gennemgribende revision nu. Det bliver der tid til i en anden forbindelse.
Jeg vil gerne her nævne nogle af mine egne ændringsforslag, som blev godkendt af udvalget i dets anbefalinger og også i det foreslåede kompromis partierne imellem.
Hvis målene skal gennemføres, bør vi undgå at diskriminere mellem materialer på baggrund af vægt. Det undgår vi dog ikke, hvis f.eks. afgifterne kun baseres på vægt og ikke tager hensyn til hvert enkelt materiales miljøpåvirkning. Der er behov for en afklaring, for at give hele programmet den rigtige form. Selve det faktum, at der er en målsætning om at genanvende 55 % af emballageaffaldet, bestemt ud fra vægten, med en tilknyttet forpligtelse til at tage hensyn til de miljømæssige omkostninger og fordele ved indsamling og genanvendelse af emballage, betyder, at der ikke burde blive nogen ensidig stigning i de materialespecifikke forpligtelser, selv om det ville betyde, at målet om 55 % ville kunne nås hurtigere.
Kommissionen har lovet af fremlægge en rapport i 2005, hvor en af sektionerne skal handle om genbrug. Mit ændringsforslag går på, at rapporten burde undersøge genbrug og specielt sammenligne de økologiske fordele ved genbrug og genanvendelse. Rapporten burde netop fokusere på reel miljøpåvirkning og evaluere markedets levedygtighed.
Vigtige detaljer er eksempler på produkter i bilaget, som indgår i emballage, der ikke hører ind under dette direktivs område. Det er bl.a. rør, ruller, omviklet med flexmateriale, bagbeklædning fra selvklæbende etiketter og emballage og gavepapir, solgt som et separat produkt.
Jeg vil gerne takke ordføreren og skyggeordførerne for deres gode samarbejde.

Müller, Emilia Franziska (PPE-DE).
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, fru Corbey har fremlagt en betænkning til andenbehandlingen, som jeg i vidt omfang støtter. Vi har brug for optimale systemer til de godt 58 millioner tons emballagemateriale, som årligt opstår i EU, og det bliver mere hvert år. Dermed forbedrer vi miljøbeskyttelsen og giver vigtige industrigrene planlægningssikkerhed.
Der er et ændringsforslag, som er særligt vigtigt for mig ved afstemningen i morgen. Ændringsforslag 4 vedrører emballagematerialer, som optræder i små mængder, og som altså har en meget lille markedsgennemtrængning i medlemsstaterne. Et materiale, som forekommer i så små mængder, er emballage af keramik. Keramikflasker, -krukker og -skåle fremstilles f.eks. i Nederlandene, Frankrig og Spanien og anvendes overvejende som emballage til fødevarer som snaps, konfekture og postejer. Keramikemballage udgør kun 0,1 % af emballageaffaldet i EU. Det er altså 58.000 tons ud af i alt 50 millioner tons.
Keramik består af brændt lerjord og bliver på grund af den ofte kunstnerisk kreative udformning gemt i mange husholdninger. Den ender altså ikke i dagrenovationen. Keramik kan hverken udnyttes termisk eller genanvendes. Den udgør ikke noget miljøproblem. At registrere og indsamle keramik separat og transportere den tusinder af kilometer tværs gennem medlemsstaterne, det ville hverken være økologisk eller økonomisk fornuftigt. Derfor beder jeg udtrykkeligt om, at man støtter ændringsforslag 4.
De affaldssystemer, som på grundlag af dette direktiv allerede er etableret eller i nogle medlemsstater skal etableres, bør vedrøre de materialer, som er egnede til genanvendelse. Det skal sigte mod materialer, som det økonomisk og økologisk kan betale sig at indsamle og bearbejde.

Wallström
Hr. formand, jeg har kun fire korte bemærkninger.
Jeg skal for det første gentage, at vi ikke på nogen måde påtænker at indføre en genanvendelsespligt for keramisk emballage. For det andet kan jeg oplyse fru Oomen-Ruijten om, at vi mener, at pant på engangsemballage principielt er acceptabelt. Jeg ved fra det land, jeg kender mest til, at det har fungeret i meget lang tid.
Hr. Bolkestein og jeg har tilkendegivet, at vi ikke er tilfredse med den nuværende situation i Tyskland, og har opfordret de tyske myndigheder til at indføre et retursystem i overensstemmelse med fællesskabslovgivningen, idet dette også kan være et nationalt pantsystem for engangsemballage. Vi har grebet ind og vil fortsat gøre det.
For det tredje har jeg besøgt Irland og ved, hvilke problemer der er forbundet med affaldshåndtering i Irland. Samtidig er vi åbne om de omkostningseffektivitetsundersøgelser, de samfundsøkonomiske analyser, vi har foretaget inden for dette særlige område. Vi har foretaget en meget grundig sammenligning af disse mål og undersøgt situationen i de forskellige lande indgående. Vi har skønnet, at det ikke er umuligt at nå målene, men at det derimod er rimeligt at acceptere forskellige måldatoer for de forskellige lande, fordi forudsætningerne er så forskellige.
Jeg vil også gerne kommentere fru Jacksons indlæg. Desværre er hun gået nu, men hun overvejede, hvorvidt forslaget var forældet. Er vi i færd med at drøfte et forslag, der er fuldstændig forældet, eller er tidspunktet forkert? Det er selvfølgelig vigtigt, at vi afvejer behovet for at søge at gøre, hvad vi kan nu og afhjælpe de umiddelbare problemer i forbindelse med affaldshåndtering, og ønsket om samtidig at forberede en moderne langsigtet strategi, som sandsynligvis ikke vil følge hver enkelt affaldsstrøm. Vi vil derimod forsøge at anlægge en anden tilgang og bl.a. følge fru Paulsens forlag. Forhåbentlig vil vi blive i stand til at se på kilden til problemerne, herunder transport af emballage og emballageaffald.
Jeg er enig i, at det er den rigtige tilgang, men spørgsmålet er yderst kompliceret, fordi vi bør anlægge en helt anden synsvinkel på dette område. Vi har allerede offentliggjort en række dokumenter, hvor vi har introduceret denne langsigtede tankegang. IPP-strategien er forbundet hermed, såvel som vores ressourceanvendelsesstrategi og en ny strategi for genanvendelse af affald. Vi vil derfor nødvendigvis komme tilbage til dette. Der er her tale om en ændring af et eksisterende direktiv, men De kan være sikre på, at vi vil komme til at drøfte den overordnede tilgang igen.
Formanden.
Mange tak, fru kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er indstilling ved andenbehandling (A5-0207/2003) fra Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om Rådets fælles holdning med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om en ordning for handel med kvoter for drivhusgas-emissioner i Fællesskabet og om ændring af Rådets direktiv 96/61/EF (15792/1/2002 - C5-0135/2003 - 2001/0245(COD)) (Ordfører: Moreira da Silva).
Moreira da Silva (PPE-DE)
Hr. formand, fru kommissær, jeg mener ikke, at det er en overdrivelse at sige, at vi i morgen, når vi vedtager den endelige version af emissionshandelsdirektivet, står over for et nyt økonomisk og miljømæssigt paradigme i EU: den kulstofbaserede økonomi. Der bliver fastsat en markedspris pr. ton kulstof, og den, der kan fremstille det samme produkt med færrest kuldioxidemissioner, går af med sejren. Vedtagelsen af dette direktiv får derfor en enorm politisk betydning, for det vil gøre vores internationale førerstilling troværdig, hvilket er afgørende for, at vi kan overbevise Rusland om at ratificere Kyoto-protokollen. Det vil også allerede fra 2005 blive muligt at rette op på den dårlige udvikling i de fleste medlemsstater, hvad angår opfyldelsen af Kyoto-målene, og det vil frem for alt nedbringe de økonomiske omkostninger ved at gennemføre Kyoto-aftalen i EU med 35 %.
Selv om Parlamentet siden starten har bifaldet Kommissionens forslag, som vi finder positivt, har vi dog ment, at det burde være mere ambitiøst. Det synes jeg er blevet opnået med den aftale, der - i et fremragende samarbejde med Kommissionen - ved andenbehandlingen er indgået med det græske formandskab, og som der skal stemmes om i morgen. Denne aftale indebærer to store fordele. For det første gør den forligsproceduren unødvendig, så vi på den måde undgår, at ordningens påbegyndelse måske skulle udskydes fra 2005 til 2006. For det andet indeholder det opnåede kompromis, selv om det ikke inkluderer alle Parlamentets ændringsforslag, vores vigtigste forslag.
Tillad mig at fremhæve de vigtigste fornyelser i denne aftale. For det første indføres der et nationalt emissionsloft i overensstemmelse med Kyoto-forpligtelserne, hvorved der sikres et konkret mål inden for ordningen, ligesom man undgår, at nogle lande tildeles alt for store kvoter. For det andet kommer muligheden for midlertidig undtagelse, opt out, til at omfatte anlæg, men ikke aktiviteter, hvorved ordningens likviditet sikres, og det indre markeds ligevægt ikke bringes i fare. For det tredje kan ordningen i forbindelse med en revision af direktivet udvides til andre sektorer, navnlig transport og den kemiske industri samt aluminium. For det fjerde kommer kvotetildelingen til at omfatte tildeling mod betaling allerede fra den første periode, men desværre på en ikke-harmoniseret måde. For det femte sammenkobles emissionstilgodehavender fra projekter under mekanismen for bæredygtig udvikling og fælles gennemførelse af Kyoto-protokollen med dette direktiv, men de træder ikke i stedet for den prioritet, som reduktion af emissioner inden for EU bør have. For det sjette indføres der en opt in-bestemmelse, så staterne kan udvide ordningen til at omfatte andre anlæg og aktiviteter. For det syvende inddrages fra direktivets anden periode andre drivhusgasser end kuldioxid i ordningen, dog på et frivilligt grundlag. For det ottende fastlægges der mål og bøder med fast og ikke variabel beløbsstørrelse for manglende overholdelse. Som det sidste vil jeg gerne fremhæve, at der skal anvendes benchmarks, når emissionsrettighederne tildeles medlemsstaterne.
Jeg mener således, at det europæiske emissionsmarked med denne aftale er blevet miljømæssigt mere ambitiøst, økonomisk mere effektivt, med mindre risiko for konkurrenceforvridning, og mere foreneligt med andre af medlemsstaternes igangværende politikker.
Jeg vil gerne slutte af med at takke for samarbejdet med Rådet, og i særdeleshed med det græske formandskab, og med Kommissionen, der var en uforlignelig mægler mellem Rådet og Parlamentet, og ikke mindst mine skyggeordførere, fordi jeg mener, at kun deres samarbejde og støtte gjorde, at Parlamentet var enigt. Og kun et enigt Parlament har kunnet gøre denne aftale så god.

Wallström
Hr. formand, til sidst har vi en kompromispakke på bordet, og den er af overordentlig stor betydning for klimapolitikken i EU og verden over. Hvis denne pakke godkendes under afstemningen i morgen, vil en yderst ambitiøs og innovativ politik kunne træde i kraft. Desuden vil den hurtige vedtagelse af dette direktiv gøre det muligt at overholde tidsrammen, hvilket betyder, at vores indsats ikke vil blive forsinket.
Jeg vil også personligt takke ordføreren, hr. Moreira da Silva, for hans utrættelige indsats for at opnå enighed under andenbehandlingen af dette direktiv. Jeg ved, at det ikke har været en let opgave, især fordi handel med emissioner har været et nyt emne for mange af os - hvis ikke for alle. Jeg lykønsker ham med dette resultat og håber på en vellykket afslutning i morgen. Også tak til de forskellige gruppers skyggeordførere, fru Corbey, hr. Davies, hr. Sjöstedt, hr. de Roo, fru Lucas, hr. Blokland and hr. Nobilia, for deres aktive støtte i bestræbelserne på at skabe enighed.
Klimaforandring er et meget vigtigt spørgsmål for EU, og da vi undertegnede Kyoto-protokollen, vidste vi, at dette tilsagn ville kræve en omfattende efterfølgende indsats. Ordningen for handel med emissioner er et omdrejningspunkt i denne indsats og en væsentlig tilkendegivelse af vores engagement. Kernen i det klimaforandringsprogram, som Kommissionen har udarbejdet, er forberedelsen af konkrete forslag til foranstaltninger, hvoraf flere allerede er blevet vedtaget her i Parlamentet.
Som bekendt følger vi en trestrenget klimastrategi, som går ud på at indtage en ledende rolle internationalt ved at etablere rammen for en global indsats, indføre handel med emissioner i EU som den mest omkostningseffektive metode til nedbringelse af emissionerne og træffe specifikke sektorbestemte foranstaltninger til reduktion af emissionerne, f.eks. fremme af vedvarende energikilder, øget energieffektivitet og nedbringelse af CO2-emissioner fra biler.
Det er nødvendigt, at vi træffer seriøse foranstaltninger til nedbringelse af emissionerne inden for EU, hvis vi skal være troværdige, når vi kræver en global indsats til bekæmpelse af den globale opvarmning. Derfor vil resten af verden have fokus på Parlamentets afstemning om kompromispakken i morgen.
Direktivet vil være et gennembrud både i forhold til klimaændring og handel med emissioner. Der er ikke blot tale om en multisektorordning, men også om en multinational ordning, idet den vil omfatte mindst 25 lande, eller to tredjedele af de lande, der har indgået forpligtelser i henhold til Kyoto-protokollen.
Kommissionen afventer afstemningen, idet den fuldt ud støtter kompromispakken. Den har støtte fra samtlige medlemsstater. Rådet har givet Europa-Parlamentet betydelige indrømmelser i denne kompromisaftale, herunder udvidelsen af auktion til den første handelsperiode og yderligere garantier mod for stor kvotetildeling.
Jeg anmoder derfor Parlamentet om i morgen at konkludere ved ikke blot at acceptere kompromispakken, men ved at acceptere den med et overbevisende flertal. Det er sådan, EU kan bekræfte sit engagement i forhold til Kyoto-protokollen og understrege behovet for at levere emissionsreduktioner som led i bekæmpelsen af klimaændringerne.
Florenz (PPE-DE).
Hr. formand, fru kommissær, jeg har altid været en lidenskabelig tilhænger af frivillige aftaler. Dem har vi nu klart tabt under førstebehandlingen, det accepterer jeg. Og derfor er jeg i dag nøjagtig lige så lykkelig som De for denne vidunderlige pakke, som Jorge Moreira da Silva efter meget hårdt arbejde - også i min egen gruppe kan jeg klart bekræfte dette - her har fremlagt for os. Jeg tror, vi er inde på en god vej. Kompromiset er så vigtigt, for hvis vi ikke vedtager det i morgen, ved vi langtfra, hvad der kommer ud af forligsproceduren. For det andet er jeg helt sikker på, at vi så mister endnu et år, og det vil vi netop ikke.
Her handler det virkelig om de kommende generationers eksistens, og så bør vi afstå fra forligsproceduren, som jeg egentlig godt kan lide, og give Rådet den store chance at følge os. Olympisk ånd er ikke nok i dette spørgsmål. Det er altså ikke nok at være med, alle medlemsstater må gøre deres yderste, og vi kan allerede i dag se, at nogle lande vil få vanskeligheder med denne trendline. Her er jeg enig med Dem igen, fru kommissær. De må sørge for, at alle spiller med. Nogle kan mere end andre, det er klart. Men alle skal være med, så når vi frem til et rigtigt resultat. Men jeg er endnu en gang overrasket over, så ubemærket andre sektorer fra den ene dag til den anden er faldet ud af dette direktiv. Det var et læreeksempel af første klasse, at medlemsstaterne var så svage og ikke havde mod til at udvikle en løsningsmodel, så både transport og privat opvarmning - som vi har i vores egne huse - fremover kommer med i Kyoto-protokollen. Det ville jeg meget gerne have haft, men det kræver meget hårde politikere. Dem ser der ikke ud til at være så mange af i Rådet.
Jeg tror, at vi med begyndelsesreferenceåret 1990 har gjort en god begyndelse, og jeg håber, at vi med joint implementation og også med mekanismen for bæredygtig udvikling (CDM) er på rette vej. Selv om vi endnu ikke har defineret dem præcist, tror jeg alligevel, at vi i morgen vil vedtage pakken med stort flertal. Mange tak, Jorge Moreira da Silva!

Corbey (PSE).
Hr. formand, først og fremmest vil jeg gerne takke hr. Moreira da Silva. Han har tacklet opgaven med energi og udholdenhed. Nu er det af afgørende betydning at opfylde målsætningerne fra Kyoto. Usikkerhed om den russiske deltagelse i Kyoto må ikke føre til handlingslammelse.
Klimaændringer har store økonomiske og sociale konsekvenser. Vi skal derfor tage skridt til at vende strømmen. Der skal betales en pris for forurening, og det er et vigtigt værktøj til opretholdelse af industrien. PSE-Gruppen deler hr. Moreira da Silvas ønske om at nå til enighed under andenbehandlingen og bifalder alle de bestræbelser, der er gjort.
Vi må desværre sige, at det også har været på bekostning af vores demokratiske procedurer. Ikke alle ændringsforslag har fået lige stor opmærksomhed under forhandlingerne med Rådet. Det er især skuffende for PSE-Gruppen, at ændringsforslaget om lukninger, f.eks., ikke blev vedtaget. Der var bred støtte til ændringsforslaget i Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik. Dette ændringsforslag var efter vores opfattelse en vigtig sikring imod uretmæssige lukninger. Kyoto må ikke være en begrundelse for at lukke virksomheder eller flytte dem til andre dele af verden og derefter sælge emissionskvoterne. Ændringsforslaget var vigtigt for de ansatte i energifølsomme sektorer. Vi kan ikke ignorere det. Offentlig støtte til en dynamisk klimapolitik er uhyre vigtig, da det stadig vil kræve en stor indsats at opfylde målsætningerne fra Kyoto. Jeg vil anmode Rådet og Kommissionen om under alle omstændigheder at tage højde for lukninger i tildelingsplanerne. I tilfælde af lukninger skal emissionskvoterne returneres.
PSE-Gruppen er yderst tilfreds med andre punkter. Vi har altid understreget, at ordningen skal være retfærdig og opleves som retfærdig. Derfor ønsker vi ikke et loft, der rammer medlemsstater, som har øget industrien i de senere år. Vi ønsker imidlertid et loft, der langsomt, men sikkert medfører, at medlemsstaterne reducerer kuldioxidemissionerne. Vi ønsker heller ikke, at medlemsstater, der allerede har indført reduktioner, skal være dårligere stillet. Det er også et vigtigt punkt for os.
Og endelig ønsker vi ikke overflødigt bureaukrati. Tildelingen af emissionskvoter er allerede rigeligt kompliceret. Vi må ikke gøre det mere kompliceret ved at indføre en auktion på 5 %. Ingen kan være tjent med en auktion på 5 %, og det vil også kunne medføre overtildeling.
Vi er kort sagt meget tilfredse med resultatet, og det vil vi gerne takke hr. Moreira da Silva for. Vi henleder opmærksomheden på de sociale konsekvenser af dette direktiv, og PSE-Gruppen anmoder medlemsstaterne om at tage højde for dem i tildelingsplanerne.

Davies (ELDR).
Hr. formand, Parlamentet har opnået en række konkrete resultater i forbindelse med den aftale, det har indgået med Rådet for at fremskynde denne lovgivning og undgå en forligsprocedure. Vi kan bryste os af at have lukket et par smuthuller. Medlemsstaterne vil ikke få tilladelse til at udstede kvoter, der overstiger de mål, de tidligere har accepteret, og de må ikke bruge Kyoto-mekanismerne som påskud for at undlade at træffe foranstaltninger til nedbringelse af emissionerne på nationalt plan.
Vi glæder os til, at Kommissionen kommer tilbage med forslag til inddragelse af andre drivhusgasser i ordningen og udvidelse af ordningens anvendelsesområde til andre sektorer. Vi afventer spændt Kommissionens forslag om nedbringelse af emissionerne fra transportsektoren. Vi kunne selvfølgelig gå mere sikkert frem, men det er afgørende at handle hurtigt. Vi ønsker, at denne ordning skal blive en succes, og hvis medlemsstaterne skal indlede deres arbejde for at nå de fastsatte mål, skal de have offentliggjort de nationale tildelingsplaner inden marts 2004.
Flere medlemsstater har givet udtryk for alvorlige forbehold over for denne lovgivning, og det har afspejlet sig inden for alle vores politiske grupper. Alle, der har beskæftiget sig aktivt med dette emne, har mødt en vis modstand fra nogle kolleger, men det er ordførerens fortjeneste, at vi har sikret støtte til denne pakke fra samtlige partier. Det er desuden udtryk for, at vi alle er bekymrede over situationen.
Når kommissæren engang tænker tilbage på sin mandatperiode, vil hun med særlig stolthed kunne mindes den rolle, hun selv og hendes medarbejdere har spillet for at sikre opbakning bag Kyoto-protokollen. Eftersom drivhusgasemissionerne fortsat stiger i de fleste industrialiserede lande, håber vi, at denne ordning kan påvirke situationen mærkbart. Jeg håber, at den vil sætte EU i stand til at bevare sin troværdighed som verdens drivkraft i kampen mod global opvarmning.
Jeg håber også, at denne ordning vil sende et meget klart signal om vores engagement til både USA og Rusland - især Rusland - hvis ratificering af protokollen er så afgørende.

Seppänen (GUE/NGL).
Hr. formand, fru kommissær, kvoter for emissioner er ikke et naturskabt fænomen, og de er ikke resultatet af menneskeligt arbejde. De er en administrativt tildelt, abstrakt ret til at forurene atmosfæren. Handel med emissioner er ikke nogen markedsmekanisme. Den tjener til at omfordele emissionerne blandt forurenerne, men ikke til at formindske dem.
Den mest foragtelige måde at fordele emissionskvoter på er ved auktioner. Det kan let gå, som det gjorde, da radiospektret blev bortauktioneret: luftrummet blev købt og solgt, og alle operatører løb ind i problemer. Det må vi ikke lade ske for den europæiske industri.
Da systemet kun dækker kuldioxidemissioner, er det gratis at slippe andre forureningsformer ud i atmosfæren. Der er mange spørgsmål, direktivet ikke besvarer. Jeg vil nævne nogle af dem.
Emissionskvoter skal sælges på børsen. Bør en emissionskvote som finansielt instrument sidestilles med en aktie eller en option? Hvordan skal salget eller ikke-salget af den beskattes? Hvordan skal emissioner indskrives i et firmas balance? Hvordan skal de betragtes med hensyn til enkeltpersoners indkomst- og formuebeskatning? Kan privatpersoner i det hele taget købe dem? Man må spørge, om EU i det hele taget har beføjelser til at beslutte alle disse ting på en måde, der behandler alle på den samme, harmoniserede måde.
Handel med emissionskvoter vil foregå på børsen, og børshandler involverer altid spekulation. Der er fare for, at prisen for en emissionskvote vil blive bestemt af spekulanter, som ingen forbindelse har til industrien eller andre kilder til produktion af emissioner. Så kan industrien i medlemslandene blive offer for den mekanisme, USA foreslår, som USA's industri ikke er underlagt, og hvor gevinster og tab i afgørende grad afhænger af den første administrative tildeling af emissionskvoter.
Direktivet om handel med emissioner er en umoden frugt, som man skulle have ladet modne længere. Der er mange medlemmer af vores gruppe, som ikke tror på handel med emissioner på børsen. Alligevel vil mange medlemmer stemme for kompromisændringsforslagene, fordi de er bedre end Parlamentets betænkning.

De Roo (Verts/ALE).
Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, jeg vil først og fremmest lykønske hr. Moreira da Silva. Det er et meget vigtigt direktiv, måske det vigtigste i de sidste fem år, som vi i morgen vil træffe en endelig og tilfredsstillende afgørelse om.
Den udvej, som Tyskland gerne så indført for hele sektorer, er helt ude af billedet. Et stort nederlag for økonomiministeriet og for hr. Schröder. Endnu mere vigtigt er det, at Kommissionen næste år vil forestage en grundig undersøgelse af, hvorledes transportsektorerne - i flertal - kan omfattes af direktivet. Og det er der stort behov for. Både trafikken og luftfarten forurener alt for meget. Al intern luftfart i Europa vil udgøre opnåelsen af reduktionen på 8 %. Kan Kommissionen bekræfte, at den arbejder på et konkret forslag om at indlemme luftfarten i Europa i direktivet?
Det er meget vigtigt, at vi når til enighed i morgen, for det vil, som hr. Davies allerede har sagt, sende det rette signal, både til Dumaen i Rusland og regeringen og oppositionen i USA, om, at det er en ordning, der er alvorligt ment. Det er den mest effektive måde at reducere kuldioxidemissioner på, og jeg forstår derfor ikke GUE-Gruppen.

Oomen-Ruijten (PPE-DE).
Jeg vil starte med varmt at lykønske hr. Moreira da Silva og kommissæren og hendes embedsmænd, som allerede har gjort alt, hvad de kan for at udarbejde et godt forslag.
Det er et meget kontroversielt forslag. Der har været omfattende drøftelser af fordele og ulemper på mange europæiske bestyrelsesmøder, i medlemsstater og også inden for de politiske grupper. Hvilke konsekvenser vil der være for vores virksomheder? Hvilke muligheder vil der være for nye investeringer i produktionskapacitet? Hvad vil en udvidelse koste, hvis vi skal købe kvoter? Og endelig, hvilke konsekvenser vil der være for konkurrenceevnen hos industrier, der allerede har problemer, f.eks. raffinaderierne, den kemiske industri og jern- og metalindustrien?
Hr. formand, det, som vi tilsyneladende har glemt i vores drøftelser, er, at vi alle var til stede, da vi indgik aftalerne i Kyoto, og at dette direktiv om handel med emissionskvoter er et godt instrument til at sikre, at reduktionerne gennemføres effektivt. Det har været den grundlæggende hensigt med forslaget. Med andre ord hvordan man bruger et økonomisk værktøj til at tjene miljøet. Handel med noget, som en virksomhed har for meget af og en anden virksomhed for lidt af.
Vejen til kompromiset, som jeg ellers støtter, har ikke været let. De økonomiske interesser for den europæiske industri som helhed har hvilet tungt, og derfor har det været nødvendigt med en europæisk indsats for at løse problemet. Samtidig har vi måttet indse, at en europæisk indsats også er meget vanskelig, da der er så store forskelle i udgangspositionerne, ikke blot fordi miljøet tilgodeses mere i nogle medlemsstater end i andre, men også fordi medlemsstaternes målsætninger er så forskellige.
Der er dog kommet noget godt ud af det. Det politiske kompromis tager højde for de eksisterende forskelle. Der er udarbejdet aftaler om benchmarking, og jeg er meget tilfreds med dem og Kommissionens kontrol heraf. Det er også besluttet, at auktioner er tilladt, men ikke obligatoriske, i hvert fald for den første, men også for den anden periode. 
Hr. formand, jeg er tilfreds med det, vi har opnået, især spørgsmålet om benchmarking, og det vil jeg gerne takke mine kolleger, især hr. Blokland og endnu en gang ordføreren, for.

Lange (PSE).
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, med dette direktiv slår vi ind på en ny vej. Hidtil har vi ført miljøpolitik med direkte styring, det kunne vi også have gjort her, nemlig fastsætte CO2-grænseværdier for bestemte anlæg. Det gjorde vi ikke, vi besluttede os for en indirekte styring via prisen. Og som man kan konstatere ved indirekte styring, har vi også her det problem, at det udløser mange virkninger, som vi i første omgang slet ikke har ønsket at sætte i gang. Derfor, fru kommissær, har Kommissionen et særligt ansvar for at få styr på disse indirekte konsekvenser.
Jeg vil kun nævne tre. For det første kan det naturligvis forekomme, at emissionsrettigheder indgår i virksomheders økonomiske status og i sidste ende bliver en faktor for nedlæggelse eller flytning af produktioner. Det har så ikke længere noget med miljøbeskyttelse at gøre, det er et rent virksomhedsøkonomisk regnestykke. Her må princippet om klimabeskyttelse klart gå forud for princippet om nedlæggelse og flytning.
Eller det andet spørgsmål, fru kommissær. Er det sikret, at tildeling af emissionsrettigheder virkelig er foregået på grundlag af klimabeskyttelsen og ikke på grundlag af enkelte medlemsstaters industripolitik? Det er et centralt element i Deres ansvar at kontrollere, at tildelingen sker efter fair kriterier og med den målsætning at reducere de klimarelevante drivhusgasser.
Og er det for det tredje ikke også muligt, at dette på grund af komparative omkostningsfordele kan virke som en indirekte støtte til atomenergien? Også her er det Kommissionen, der skal påtage sig ansvaret for at sikre, at der ikke spekuleres i indirekte konsekvenser. Jeg ønsker Dem altså meget personale og meget mod til at varetage dette ansvar, også i arbejdernes interesse.

González Álvarez (GUE/NGL).
Hr. formand, som vores kollega, Esko Seppänen, har sagt, er vores gruppe ikke særlig begejstret for handelen med emissionsrettigheder, fordi vi mener, at den kan øge uligevægten mellem rige og fattige lande, men som medlemmer af Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik støtter vi dog hr. Moreira da Silvas forslag, fordi det har til formål at etablere strengere kontrol med denne handel og har genindført nogle af ændringsforslagene fra førstebehandlingen, som vi finder væsentlige.
Trods denne manglende begejstring håber jeg, at ordføreren har ret, når han siger, at denne handel vil rette op på medlemsstaternes manglende opfyldelse - og mit eget land er nok et af de værste - og være en læreproces, der kan forberede de europæiske virksomheder til 2008, hvor den internationale handel går i gang, samt vigtigst af alt overbevise USA om at tilslutte sig Kyoto-protokollen.
Vi er enige med ordføreren om, at de seks drivhusgasser bør inkluderes, selv om den fælles holdning kun fastsætter, at staterne fra 2008 kan sørge for ensidig inddragelse i ordningen for handel med emissionskvoter. Vi lægger vægt på, at projekter under mekanismen for bæredygtig udvikling og fælles gennemførelse ikke træder i stedet for den prioritet, som reduktion af emissioner inden for EU bør have.
I alle tilfælde omfatter den fælles holdning nogle forslag fra Europa-Parlamentet, som vi finder meget vigtige, f.eks. kravet om, at kvoteordningen bør være særdeles gennemsigtig med hensyn til indehavere samt overførsel og annullering af kvoter, pligten til at offentliggøre navnene på driftsledere, der ikke opfylder deres forpligtelser, og bøderne for manglende overholdelse, der nu har en fast beløbsstørrelse.

García-Orcoyen Tormo (PPE-DE).
Hr. formand, fru kommissær, det er indlysende, at dette direktiv er af afgørende økonomisk og miljømæssig betydning. Det europæiske marked for emissionsrettigheder vil give medlemsstaterne et effektivt redskab i deres indsats mod klimaændringerne, der med det bedst mulige cost-benefit-forhold kan forkorte afstanden mellem de faktiske forurenende emissioner og opfyldelsen af Kyoto-forpligtelserne. Direktivets politiske betydning er måske mindre indlysende, men er ikke af mindre betydning.
Den europæiske miljøpolitik bevæger sig fra ord til handling, fra regler og principper til praksis, ved at forbinde økonomi og miljø. Det skaber altid usikkerhed, modstand mod forandring, tilsyneladende vindere og tabere, og man kan utvivlsomt argumentere i de baner, men jeg mener, at der er mange flere argumenter, der kan overbevise og forsikre os om, at vi går i den rigtige retning, samt bekræfte, at Europa med direktiver som dette forstærkes i sin beslutning om at gå forrest i gennemførelsen af en bæredygtig udvikling.
Her er der grund til at takke ordføreren, hr. Moreira da Silva, for det fremragende arbejde, som han har udført. Han har formået at bygge bro mellem holdninger, der oprindelig stod meget langt fra hinanden, så en aftale med Rådet, der er tilfredsstillende for begge parter, overflødiggør anvendelse af forligsproceduren.
Personligt - og det ved han godt - har jeg været meget kritisk, og jeg har været ham en plage i forbindelse med nogle af de ændringsforslag, der er blevet vedtaget ved første- og andenbehandlingen, især dem, som jeg mente ville pålægge medlemsstaterne alt for strenge krav ved direktivets gennemførelse, og som kunne gøre det vanskeligt for den enkelte stat at finde frem til og definere den bedste måde til at opfylde dets mål på. Denne aftale, der er opnået efter lange og svære forhandlinger inden for og uden for Parlamentet og Rådet, har resulteret i en tekst, der er meget mere åben, men alligevel virkningsfuld, og som er acceptabel for alle.
Vi havde brug for et direktiv, der var tilstrækkelig fleksibelt til, at medlemsstaterne kunne indpasse dets krav og funktion i deres egen specifikke indsats. Det var en kompliceret opgave, og jeg mener, at den er blevet løst.
Hr. Moreira, jeg håber, at vi i morgen kan lykønske Dem og os selv med succesfuldt at have taget dette vigtige skridt hen imod en praktisk miljøpolitik.

Myller (PSE).
Hr. formand, jeg vil gerne inderligt komplimentere alle dem, der har været med til at skabe det kompromis, som vi skal stemme om i morgen. Det er blevet sagt flere gange, at efter førstebehandlingen var det svært at tro på, at vi ville nå så langt som hertil, hvor vi har et direktiv om handel med emissioner til rådighed, hvis indhold er fornuftigt og rationelt på en måde, der gør, at det kan accepteres set ud fra meget forskellige synspunkter.
Vi må jo huske på, at dette bare er en af de mange måder, vi må benytte i vores stræben efter en reduktion af drivhusgasserne. Hvis ikke vi kunne gøre det på denne måde, måtte vi finde en anden måde, men det er blevet indset og påvist, at det er et omkostningseffektivt system, og i den forstand er det godt, at det bliver taget i brug.
Jeg vil dog gerne understrege, at disse sidste øjebliks diskussioner og forhandlinger resulterede i, at de urimelige forslag, som tilsyneladende var indarbejdet, såsom et loft over nationale emissionsrettigheder, er taget ud. Desuden er det, at auktionerne skal være frivillige, en udmærket ting. På den måde vil de firmaer, der har valgt at deltage, ikke være under pres.
Alt i alt vil jeg lykønske ordføreren og alle dem, der har deltaget. Vi har stadig en lang vej foran os i vores bestræbelser på at nå målene fra Kyoto, men de kompromiser, der er opnået i betænkningen og direktivet betyder, at vi er kommet et skridt videre.

Liese (PPE-DE).
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, jeg vil gerne varmt takke Jorge Moreira som ordfører. Han har med stor energi, beslutsomhed og sagkundskab kæmpet for et godt og praktisabelt system for handelen med drivhusgasser. Jeg takker også Kommissionen, som har arbejdet energisk for et sådant system. Jeg er skuffet over Rådet, det siger jeg helt åbent. Jeg tror, vi kunne have fået et bedre system, hvis Rådet og især min egen regering havde forholdt sig mere konstruktivt. Desværre var der nogle medlemsstater, deriblandt Tyskland, som i lang tid forsøgte at torpedere og svække hele systemet. Det førte til, at vi nu har et dårligere kompromis, end vi kunne have haft, hvis alle havde arbejdet for en konstruktiv løsning fra begyndelsen af.
Jeg tror, der uundgåeligt vil opstå nogle problemer, hvis ikke man passer nøje på i forbindelse med den nationale gennemførelse og Kommissionens kontrol. Målet med systemet er at reducere udgifterne til at opfylde Kyoto-protokollen og - hvilket efter min mening er meget vigtigere - at give virksomhederne et incitament til at finde nye potentialer for at spare på energien og drivhusgasserne. For markedsøkonomien er et stærkt system, den kan finde potentialer, vi skal bare sætte de rette rammebetingelser. Derfor bør vi også gennemføre markedsøkonomisk miljøbeskyttelse, og det skal opnås med dette system.
Jeg har allerede sagt, at Kommissionen og medlemsstaterne har et stort ansvar nu i forbindelse med gennemførelsen, fordi kompromiset netop ikke er så præcist, som Jorge Moreira og hele Parlamentet gerne havde set, men er blevet noget udvandet af Rådet. Nu er risikoen for overallokation ikke helt ryddet af vejen, Kommissionen skal passe nøje på, og risikoen for at foretage en allokation, som ikke er i overensstemmelse med det teknisk mulige, er heller ikke ryddet helt af vejen. Vi ved alle, at det er meget let at erstatte kul med gas eller andre energikilder, men at det ikke er så ligetil at reducere CO2-emissionerne ved kalk, cement og stål. Det skal der tages hensyn til, når certifikaterne fordeles, ellers er det uretfærdigt.

Linkohr (PSE).
Hr. formand, det var imponerende, som Kommissionen og Parlamentet under ordfører Moreira da Silvas dygtige ledelse fandt frem til et ordentligt kompromis. Det ser jeg også som et udtryk for europæisk identitet, for klimapolitik har en god klang i Europa. Sådan skal det blive ved med at være.
I forbindelse med handelen med emissioner er der to ting, man ikke må blande sammen. Med emissionshandelen sparer man ikke et eneste ton CO2, man sparer kun gennem investeringer. Men investeringerne begunstiges af emissionshandelen, der udløses en søgeproces for at finde den billigste måde at spare CO2 på. Det er også økonomisk fornuftigt, og det burde industrien og mange regeringschefer forstå - nogle finder jo stadig emissionshandelen komisk.
For det andet har hr. Seppänen og til dels også hr. Lange med rette peget på, at der stadig er et par ubesvarede spørgsmål. Er emissionsrettigheder f.eks. værdipapirer? Hvordan bliver de behandlet? Det er spørgsmål, som vi sandsynligvis kommer til at løse, enten på nationalt eller europæisk niveau. Hvad angår omkostningsfaktorer for virksomhederne, har hr. Lange helt ret i, at virksomhedernes regnskaber sandsynligvis kommer til at se anderledes ud i fremtiden, end de gør i dag, især hvis CO2 koster mere end i dag. I dag koster det 5-6 euro pr. ton. Hvis det en gang kommer til at koste 20-30 euro pr. ton, så ser det straks helt anderledes ud, og det vil naturligvis også få konsekvenser for energipolitikken. Forhåbentlig konsekvenser, som vi ønsker, nemlig at der spares CO2.

Doyle (PPE-DE).
Hr. formand, Rådets enstemmige afgørelse om dette emissionshandelsdirektiv i december 2002 fik hele Europas erhvervsliv til at vågne op og erkende, at det virkelig var en realistisk mulighed. Helt ærligt tror jeg ikke, at man havde gjort sig det klart inden da. Jeg takker inderligt ordføreren, min kollega hr. Moreira da Silva, for den kolossale indsats, han har gjort for at nå så langt, som vi er i dag.
Irland har nogle af de værste resultater, kun overgået af Spanien, hvad angår drivhusgasemissioner. Ved at fastsætte et loft for de nationale emissionskvoter vil vi kunne nå flere kvantificerbare Kyoto-målsætninger og fjerne koblingen mellem vækst og stigende drivhusgasemissioner. De nationale kvoter skal fastsættes lineært i forhold til Kyoto-protokollen. De nationale lofter over kvoterne kan tage udgangspunkt i emissionsniveauet i 2003 i stedet for niveauet i 1990, forudsat at kvoterne sænkes til Kyoto-tallet inden 2012. Ændring 43 er meget vigtig, fordi den giver medlemsstaterne mulighed for benchmarking af den bedste tilgængelige teknologi med henblik på kvotetildeling. Dette skulle sikre, at bestemte, økonomisk rentable sektorer kan tilgodeses i en medlemsstat.
Force majeure-bestemmelserne er også nødvendige, indtil markedet er kommet i gang. Det er afgørende at sikre, at markedet for handel med emissionskvoter kan fungere på kort sigt, hvis man ønsker, at det skal overleve på længere sigt. Især ville det være uholdbart med en situation, hvor markedets opbygning indebar, at kvotepriserne lå betydeligt over de langsigtede marginalomkostninger ved lempelser inden for EU og nærmede sig bødenivauet. Det er hensigtsmæssigt, at der indføres bestemmelser, der gør det muligt at håndtere uforudsete omstændigheder i pilotperioden fra 2005 til 2007.
Eftersom der ikke findes markedsstyringsordninger, og de reelle risici er betydelige, kan den nuværende force majeure-klausul give medlemsstaterne mulighed for at imødegå uforudsete begivenheder såsom et markedssammenbrud og undgå alvorlige økonomiske udsving. Kommissionens definition af de omstændigheder, der tillader anvendelsen af disse bestemmelser, er hensigtsmæssig og ønskelig for medlemsstaterne, indtil de selv har fået udarbejdet deres nationale kvoteplaner.
Følgelig vil bestemmelsen om overførsel af overskydende kvoter fra perioden 2005-2007 til perioden 2008-2012, reelt betyde en reduktion af antallet af kvoter, der kan tildeles i denne periode og afholde medlemsstaterne fra at anvende force majeure. Men i betragtning af de store usikkerhedsmomenter og alvorlig risici, der er forbundet med ordningen, bør force majeure-bestemmelserne bevares.

Korhola (PPE-DE).
Hr. formand, der er svært at forestille sig nogen anden betænkning, som ville have så stor indvirkning på forholdene i Europa, og som beslutningstagerne ved så lidt om.
Europa er nu på vej ind på et ukendt territorium. Selv teoretisk forskning i effekten af handel med emissioner eksisterer kun af navn. Da vi for to eller tre år siden sad med Kommissionens udkast foran os, begyndte det at blive klart, hvor enorme sprækker, der var i det udkast, hvorpå vi opbyggede en europæisk strategi for økonomi, konkurrence og miljø. Der blev ikke foretaget nogen vurdering af betydningen af en udvidelse, ikke givet nogen retningslinjer for, hvorledes der skulle gøre regnskab for emissionskvoter i firmaers regnskabsbøger, ingen informationer om moms, ikke engang en strategi i tilfælde af alvorlige markedsproblemer eller spekulative angreb, ingen præcise data om emissioner i medlemslandene, for slet ikke at tale om emissioner fra firmaer, og ingen forslag om retten til at appellere en afgørelse. Det er beklageligt, at vi havde et så mangelfuldt udkast i en så central sag. Der er blevet gjort meget, for at rette op på tingene, men hvorvidt det er lykkedes, er endnu uvist.
Det såkaldte trendline cap-problem i Trilog blev løst med en formulering, foreslået af Kommissionen, som tillader medlemslandene at nærme sig Kyoto-målene ad deres egen vej. Idet medlemslandene blev givet bevægelsesfrihed, blev de også opfordret til at søge mod en transportpolitik, der var mere ansvarlig i forhold til Kyoto-aftalen. Det er naturligvis vores virkelige problem.
Trilogs løsning for projektbaserede mekanismer bør også støttes. Der er ingen mening i at opstille strengere kriterier, end det blev besluttet i Marrakesh. Vi bør snarere opstille EU-regler for konvertering af emissionstilgodehavender, optjent gennem projektbaserede mekanismer, til salgbare emissionskvoter, uden at gå på kompromis med klimaændringsimperativet. Emissionstilgodehavender, optjent gennem projektbaserede mekanismer vil også få en interessant indflydelse på udviklingssamarbejdet. Jeg tror på, at medlemslandene vil blive meget mere interesserede i udviklingssamarbejde, fordi de vil se en chance for at optjene emissionstilgodehavender gennem projekter.
Kombineret kraft-varme-produktion og procesemissioner udgør et særligt problem ved handel med emissioner. Hvis ikke man tager hensyn til den kausalkæde, som er betinget af den kombinerede kraft-varme-produktions natur, bliver der heller ingen emissionsreduktioner. Nu er Trilog ved at opdage og anerkende den kombinerede kraft-varme-produktions særlige natur. Medlemslande kan tage hensyn til en reduktion i procesemissionerne, hvilket i praksis vil sige, at de bedste europæiske stålfabrikker kan få fulde emissionskvoter og ikke må oppebære yderligere omkostninger på et verdensmarked for stål, som har været i skarp konkurrence. Dermed formindskes risikoen for kulstofudslip, og der bliver i realiteten en større chance for at forhindre klimaændringer.

Wallström
Hr. formand, jeg er først og fremmest overbevist om, at spørgsmålet om klimaændring vil følge ikke kun os, men også de kommende generationer, og at det vil blive vanskeligere og vanskeligere og kræve, at vi bliver mere og mere ambitiøse, hvis vi skal imødegå denne enorme udfordring for menneskets liv på denne planet. Dette emne vil ikke forsvinde, og vi vil være tvunget til at tage det alvorligt og finde løsninger.
Jeg er også overbevist om, at vi får brug for alle de forskellige redskaber, vi kan finde i form af lovgivning såvel som frivillige aftaler og markedsbaserede instrumenter som denne ordning. Det er også grunden til at det er vigtigt, at vi tager initiativet og afprøver den. Vi har omhyggeligt undersøgt de erfaringer, man allerede har med svovlhandel i USA, og vi har gennemført undersøgelser. Vi har også forsigtigt forberedt starten til en ordning for handel med emissioner i Europa.
Jeg skal blot kommentere to ting, der blev nævnt. For der første, behandlingen af kvoterne. Kvoterne vil blive omsættelige varer på linje med mange andre omsættelige varer og adskiller sig ikke herfra, blot fordi de er et resultat af miljøpolitiske foranstaltninger. De vil være underlagt de gældende beskatningsbestemmelser i Unionen - på samme måde som ethvert andet område.
Angående transport ønskede vi at starte med store, faste anlæg, hvis emissioner vi har en realistisk mulighed for at måle. Transportsektoren består af mange små spredte kilder, som vi fandt var vanskelige at overvåge, administrere og kontrollere. Det har været vigtigt for udarbejdelsen af dette forslag, men vi medgiver, at transport også bør gøres til genstand for tiltag til reduktion af drivhusgasemissionerne. Vi vil med glæde undersøge, hvordan dette område også kan dækkes. Det er nu omfattet af kompromispakken. Ifølge direktivet er Kommissionen forpligtet til at efterforske, hvordan transportsektoren kan blive omfattet af ordningen. Vi vil som bekendt også vende tilbage til andre emner, som er undervejs, for at kæde dem sammen med fælles implementering såvel som de andre fleksible ordninger. Også det vil vi vende tilbage til.

De Roo (Verts/ALE).
Hr. formand, jeg har spurgt Kommissionen på nederlandsk og på engelsk, om den har til hensigt at lade fly være omfattet af denne ordning. Det kan let måles ved hjælp at data fra blot nogle få flyvninger. Kan De, fru kommissær, svare ja eller nej på spørgsmålet om, hvorvidt De har til hensigt at gøre dette? Vil De venligst besvare dette spørgsmål?

Wallström
Hr. formand, jeg skal som svar på dette spørgsmål oplyse, at vi vil se, hvad vi kan gøre, også inden for lufttransport, men vi har ingen færdige planer. Som bekendt forsøger vi at arbejde på at løse dette problem i internationale fora. Det er allerede en del af de drøftelser, der finder sted i henhold til Kyoto-protokollen, og vi vil nu følge op på det og se, hvad vi kan gøre for at inddrage hele transportsektoren. Selvfølgelig vil vi også skulle undersøge mulighederne i forbindelse med lufttransport.
Vi har ingen færdige forslag eller en fastsat dato, vi kan forelægge Dem. Men vi vil gøre vores bedste for også at inddrage lufttransport.

Formanden.
Mange tak for den supplerende oplysning.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er mundtlig forespørgsel til Kommissionen (O-0045/2003 - B5-0099/2003) af Lannoye m.fl. for Verts/ALE-Gruppen om tilsætning af vand og protein til kyllingekød.
De Roo (Verts/ALE)
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, trods det sene tidspunkt er der et problem, som vi gerne vil drøfte. Det er et problem, som vi i Nederlandene ofte omtaler som oppustede kyllinger. Det er i øjeblikket lovligt at tilsætte vand til kyllinger. Det er muligt at tilsætte 30, 40 eller 55 % vand til kyllinger.
Problemet er, at man for at få dem til at blive ved med at ligne kyllinger derefter tilsætter proteiner fra slagteaffald fra kyllingekød, der er suppleret med proteiner fra grise og køer. Dette finder især sted i hollandske virksomheder, og kyllingekødet, hvis man kan kalde det kyllingekød, sælges herefter i Det Forenede Kongerige som halalkød til muslimer og som kosher til jøder. Det er uacceptabelt, og det blev understreget i et dokumentarprogram på BBC.
Jeg ved, at Kommissionen vil foreslå at mærke kødet "kylling med svinekød" eller "kylling med oksekød", men problemet er, at det med moderne DNA-teknikker er meget let at udviske DNA'en fra kylling, oksekød og svinekød, så man i Storbritannien ikke kan bevise, at kyllingen indeholder andet end kylling. Vi foreslår derfor helt enkelt at indføre et forbud imod at tilsætte vand til kyllinger. Det britiske agentur for fødevarestandarder har foreslået, at man højst må tilsætte 15 % vand. Hvad er Deres holdning?

Byrne
Hr. formand, jeg vil gerne takke fru Lucas, hr. Lannoye og hr. de Roo for at have stillet dette spørgsmål om tilsætning af vand og protein til kyllingekød. I maj 2002 offentliggjorde de irske og britiske myndigheder de første foruroligende resultater af deres undersøgelser af kyllingebryst importeret fra Nederlandene med henblik på anvendelse i catering-sektoren. Den 12. maj 2003 offentliggjorde de samme myndigheder resultater, der viser, at problemet ikke er løst.
Det er forkasteligt kunstigt at forhøje vægten af kød ved at tilsætte protein og vand - i visse tilfælde op til 40 % eller 50 % vand i det endelige produkt - med det formål at vildlede køberen. Det fremgår, at køberne og følgelig forbrugerne vildledes i tre forbindelser.
For det første kan mærkningen af produktet føre til den antagelse, at der er tale om fersk kyllingekød, hvilket helt klart ikke er tilfældet. For det andet er visse produkter mærket som halalkød, selv om de indeholder svineproteiner såvel som proteiner fra andre dyr. For det tredje er der angivet et for højt kødindhold.
Håndhævelsen og idømmelsen af eventuelle sanktioner som følge af overtrædelser af lovgivningen om mærkningen af fødevarer og illoyal konkurrence henhører under medlemsstaterne. Ifølge de irske og britiske myndigheders oplysninger fremstilles de pågældende kyllingeprodukter hovedsageligt i Nederlandene. Det er ikke ensbetydende med, at andre lande ikke er berørt af dette spørgsmål. Jeg har anmodet medlemsstaterne om at skærpe deres kontrol og styrke deres indbyrdes samarbejde. Bedrageri kommer for dagen, når man søger efter det.
Angående de nederlandske myndigheders skrivelse fra juli 2002 har jeg sammen med min kollega, kommissær Fischler, anmodet de nederlandske myndigheder om at uddybe oplysningerne om de foranstaltninger, der er truffet, og om proteinets oprindelse. I marts i år gav de nederlandske myndigheder tilsagn om at sikre, at disse produkter blev mærket korrekt. Dog viser de britiske og irske myndigheders inspektionsresultater, at problemet med svigagtig mærkning fortsat eksisterer.
Jeg har derfor anmodet medlemsstaterne om at forbedre samarbejdet mellem de nationale myndigheder og skærpe kontrollen. Desuden har jeg besluttet, at der ikke er behov for at forbedre mærkningskravene for kyllingekød og andre former for forarbejdet kød. Kommissionen vil foreslå medlemsstaterne i Fødekædekomitéen, at der indføjes en udtrykkelig angivelse af f.eks. forarbejdet kyllingekød tilsat vand på fødevaremærkaten.
Den Stående Komité om Fødekæden og Dyresundhed, som er sammensat af repræsentanter for medlemsstaterne, hilste dette forslag velkommen på sit møde den 8. april 2003. De tekniske drøftelser vil fortsætte på de kommende komitémøder.
Jeg har også bedt mine tjenestegrene overveje muligheden for at udvikle standarder for forarbejdede kødprodukter, der kan begrænse mængden af vand, der må tilsættes sådanne produkter, og anvendelsen af dyreproteiner til pumpning.
Deres forslag om at angive, at kyllingekødet indeholder oksekød, eller at kyllingekødet indeholder svinekød, vil blive behandlet sammen med forslaget om at forbyde anvendelsen af sådanne proteiner i forarbejdet kyllingekød.
Hvad angår muligheden for at påvise tilsætning af proteiner fra svine- eller oksekød efter en enzymbehandling til nedbrydning af DNA, vil dette blive undersøgt af Kommissionens tjenestegrene i samarbejde med eksperter fra medlemsstaterne.
Derudover er det vigtigt at understrege, at andre kontrolmetoder, herunder dokumentkontrol, bør anvendes for at tjekke produkternes oprindelse og sporbarhed.

Whitehead (PSE).
Hr. formand, jeg kan tilslutte mig alt, hvad hr. de Roo sagde, og hans forargelse over disse tilfælde deles af mange mennesker i Det Forenede Kongerige, som var hovedaftageren af disse forfalskede produkter.
Jeg vil gerne presse Kommissionen lidt længere. Eftersom man i øjeblikket lovligt kan sælge kyllingekød bestående af 55 % vand og tilsat andre proteiner, som de skyldige i denne forseelse hævder er PCR-negative og derfor ikke kan påvises ved hjælp af de fleste test, er der så ikke behov for en mere direkte indgriben fra Kommissionens side? Den britiske fødevaresikkerhedsautoritet har nu gennem sir John Krebs, formand for fødevaresikkerhedsautoriteten, foreslået, at vi fastsætter en grænse på 15 % for vandindholdet i det, der mærkes og sælges som kylling. Han har desuden sagt, at det følgelig bliver unødvendigt at fastsætte en grænseværdi for tilsætning af disse proteiner - der har til formål at sikre optagelsen i kødet af betydeligt større mængder vand. Det er dog også korrekt, at mange af dem, der i øjeblikket eksporterer disse forfalskede produkter, fortsat vil forsøge at omgå lovgivningen og unddrage sig kontrol.
Jeg håber, at Kommissionen vil give tilsagn om at gribe ind ikke blot i form af henstillinger om bedre mærkning og bedre test - selv om vi selvfølgelig har brug for det - men i form af forbud mod disse aktiviteter, som er ren og skær bedrageri af offentligheden og bør tages yderst alvorligt som følge af tilsætningen af proteiner fra oksekød - idet de skyldige indrømmer, at de stammer fra lande med BSE, og at de ikke har testet produkterne herfor - hvilket også kan forårsage stor bekymring i offentligheden.
Dette er en sag, der har vagt stor skandale i Det Forenede Kongerige og flere andre steder. Vi har brug for bedre testmetoder, men vi har også brug for direkte indgriben fra Kommissionens side, hvilket jeg har tiltro til, at vi får.

Wallis (ELDR).
Hr. formand, jeg skal over for kommissæren påpege, at dette har stået på alt for længe. Jeg glæder mig over spørgsmålet, men ville blive endnu mere glad for et tilsagn om et klart lovgivningsmæssigt indgreb.
Kendsgerningerne er nemlig, at handelstilsynet i min hjemby, Hull, har ført en kampagne mod bedrageri med kyllingekød i over seks år. Det er længe nok. Jeg har i løbet af det sidste af disse år sendt breve og rettet henvendelser på deres vegne til vores nationale myndigheder og kommissærens kontor. Nu har den seneste tids opmærksomhed sat fokus på problemerne i forbindelse med kyllingekød, men denne form for bedrageri er ikke forbeholdt kyllingekød - forfalskning af andre former for kød, især skinke, er almindelig. Hele denne praksis med at tilsætte vand og følgelig også andre dyreproteiner til kød er vildledende, bedragerisk og ganske enkelt amoralsk, hvad angår følgerne for visse religiøse samfund. Selv om mærkning kan være en forbedring, finder jeg som flere andre talere, at det bedste svar ville være at forbyde tilsætning af f.eks. over 15 % vand.
Jeg ønsker at kunne vende tilbage til min hjemby - der har en stor havn, som meget at dette forfalskede kød går igennem - og meddele vores lokale myndigheder, at de nu kan se frem til en lovgivning, der bakker op om deres langvarige kamp mod denne bedrageriske og skadelige handel.
Byrne
Jeg skal som svar på hr. Whiteheads og fru Wallis' spørgsmål gentage det, jeg sagde tidligere: Jeg har anmodet mine tjenestegrene om at overveje muligheden for at opstille standarder for forarbejdet kød, der begrænser den mængde vand, der må tilsættes sådanne produkter, og i særdeleshed anvendelsen af dyreproteiner til pumpning. Jeg har til hensigt at analysere det arbejde, mine tjenestegrene har udført, for derefter at lægge mig fast på det videre forløb.
Jeg kan til en vid grad medgive, at mærkning måske ikke er tilstrækkeligt. Jeg har også set det pågældende tv-program. Jeg konstaterede, at visse af de produkter, der blev omhandlet i programmet, ifølge mærkningen skulle indeholde 65 % kylling.
Så kan forbrugerne spørge sig selv om, hvad de sidste 35 % består af. Vi har brugt megen tid her i Parlamentet på - som i eftermiddag - at drøfte spørgsmål vedrørende GMO'er og mærkning af GMO'er. Men det kræver en vis kritisk sans fra forbrugernes side, idet de skal læse disse mærkater og drage de rigtige konklusioner. Når det er sagt, fritager det os ikke for at overveje passende reaktioner i situationer som denne og søge en mere tilfredsstillende løsning. Som nævnt i mit oprindelige svar arbejder jeg på det. Dog må jeg opfordre forbrugerne til at udvise kritisk sans som et modspil til det arbejde, vi udfører i forbindelse med mærkning.

Formanden.
Mange tak, hr. kommissær.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0240/2003) af Mulder for Budgetudvalget om 2004-budgettet med henblik på samrådsproceduren forud for Rådets førstebehandling (2003/2027(BUD)).
Inden jeg giver ordet til ordføreren og de mange kolleger, der har bedt om ordet, minder jeg om, at klokken er 23.40. Mange har bedt om ordet, og det er ikke sidste punkt på dagsordenen. Jeg beder derfor om, at alle overholder taletiden.

Mulder (ELDR)
Hr. formand, jeg vil gerne gentage, hvad jeg har sagt ved en tidligere lejlighed. Et af hovedformålene med budgettet for 2004 vil være at opnå så ukompliceret en integration af de nye medlemsstater som muligt. Vi skal derfor bruge hele året på at arbejde på et budget for omkring 25 medlemsstater, og vi skal på det grundlag træffe en politisk beslutning i december.
I betænkningen omtales den holdning, som Parlamentet skal indtage under samrådsproceduren, og der er en række emner, som traditionelt spiller en rolle under førstebehandlingen forud for samrådsproceduren. For det første er der landbruget. Margenen på 1,4 milliarder, som er beregnet på nuværende tidspunkt, er positiv, men alle posterne i landbrugsbudgettet er baseret på en euro-dollarkurs på 1,07. Det ligger lidt lavt, så vi ser frem til ændringsskrivelsen i slutningen af oktober, som også vil indeholde konklusionerne fra landbrugsforhandlingerne i Luxembourg. Hvad er de økonomiske konsekvenser af denne kurs?
Parlamentet har ud over dette punkt fastsat en række prioriteter for landbrugsbudgettet i form af pilotprojekter eller forberedende aktioner. For det første mener vi, at der på grund af antallet af udbrud af smitsomme dyresygdomme i de sidste 10 år er en stor byrde på landbrugsbudgettet. I fremtiden vil landbrugsbudgettet ikke have de margener, som det havde tidligere. Vi mener derfor, at man seriøst skal overveje en form for forsikringsordning vedrørende smitsomme dyresygdomme, og til det formål skal der oprettes en europæisk fond for dyresygdomme. Vi vil meget gerne i gang med det.
For det andet skal fremtidige betalinger til landmænd ikke blot baseres på historiske aktioner, men også på miljø, metode og krydsoverensstemmelse - lige for lige. Det er alt sammen meget godt, men disse miljøindikatorer er ikke alle lige præcise. Fru Wallström er desværre forsvundet, men der er meget at sige om nitratdirektivet, og det er noget, vi må tage op.
Andre punkter, som vi betragter som væsentlige, er udviklingen af bedre vacciner imod dyresygdomme og en kvalitetspolitik for landbrugsprodukter.
Hvad angår fiskeriet er det uhyre vigtigt, at Rådet, som desværre er meget sparsomt repræsenteret i aften, hurtigst muligt fastlægger en holdning til finansieringen af de reformer, som blev aftalt i december sidste år, især med hensyn til den ophugningsfond, som er nævnt. Vi mener, at der i princippet bør være betalingsbevillinger i denne forbindelse. Derudover er de vigtigste punkter bedre kontrol med kvoterne og mere forskning i fiskebestande.
Med hensyn til den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik lovede Rådet at orientere Parlamentet om denne politik den 15. juni. Der var endnu ingen oplysninger til rådighed, da beslutningsforslaget blev trykt. Jeg har forstået, at oplysningerne endelig er stillet til rådighed for blot en time siden. Vi vil undersøge det nærmere. Vi mener, at vi skal orienteres om alt, ikke blot aktionerne, men også om Europa-Parlamentets budget samt medlemsstaternes budgetter. Begge er kommunikationsredskaber og kan ikke betragtes adskilt.
Med hensyn til strukturfondene mener vi, at N+2-reglen skal gælde. Vi mener endvidere, at det vil være interessant at høre nøjagtigt, hvilke beregninger der forelægges Kommissionen af medlemsstaterne hvert år, således at Kommissionen kan udarbejde et fornuftigt budget. Det er altid interessant at drage denne sammenligning. Vi vil meget gerne have forelagt disse oplysninger af Kommissionen.
Et andet vigtigt punkt vedrørende budgettet: Vi ønsker at fremme den økonomiske udvikling i de nye medlemsstater. Vi mener, at det f.eks. kan gøres ved at fremme små og mellemstore virksomheder og investeringer i de nye medlemsstater. Vi forventer derfor et nært samarbejde med Den Europæiske Bank for Genopbygning og Udvikling i London og Den Europæiske Investeringsfond i Luxembourg. Vi vil også her rejse dette spørgsmål.
Jeg har en række andre punkter, hr. formand, men da De på grund af det sene tidspunkt har insisteret så kraftigt på, at jeg overholder taletiden, vil jeg gøre det. Måske vil Parlamentets holdning fremgå senere af beslutningen.

Schreyer
Hr. formand, ærede medlemmer, Kommissionen vedtog den 30. april det foreløbige forslag til budgettet for 2004, dette historiske budget, som for første gang vil omfatte EU med 25 medlemsstater, og jeg kunne præsentere dette foreløbige forslag for Dem her i salen den 13. maj.
I morgen åbner vi så de egentlige forhandlinger i trilogen. Denne trilog koncentrerer sig jo traditionelt om udgifterne til landbrugs- og fiskeripolitikken og den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik, de obligatoriske udgifter. Jeg takker ordføreren, hr. Mulder, for hans indlæg. Jeg vil ikke komme ind på alle punkter i Deres betænkning, dels af tidsmæssige årsager og dels fordi vi jo fortsætter drøftelserne i dag og i morgen.
Først vil jeg gerne konstatere en vigtig enighed, som ligger i, at vi inden december 2003 vil nå til enighed om budgettet for 25 medlemsstater. Formelt kan budgetbeslutningen ganske vist kun tages for EU med 15 medlemmer i første omgang, men der bør allerede i december være opnået fuld enighed om tillægs- og ændringsbudgettet for de 10 nye lande.
En anden vigtig ting med henblik på udvidelsen er tilpasningen af de flerårige programmer. Kommissionen har stillet et forslag om tilpasningen af beløbene, som nu diskuteres intensivt i de forskellige udvalg i Parlamentet. Det vigtige nu er imidlertid, at vi får afklaret procedurespørgsmålene, så der kan opnås enighed om beløbene, og den lovgivningsmæssige tilpasning kan ske meget hurtigt. Med hensyn til de verserende lovgivningsprocedurer vil jeg gerne kort omtale retsgrundlagene for at give støtte til diverse institutioner, A30-posterne. Også det er yderst presserende, og jeg håber på en hurtig behandling i Rådet.
Nu et par korte bemærkninger om de enkelte udgiftsområder, som vil være genstand for trilogen, og som De omtalte, hr. Mulder. Hvad angår landbrugsudgifterne, vil Kommissionen i oktober som sædvanlig fremlægge tilpasningen til udgiftsoverslaget og i den forbindelse naturligvis tage højde for resultaterne af landbrugskompromiset fra Luxembourg, som indeholder øgede udgifter for 2004 i forhold til Kommissionens forslag. Hvad angår forslaget om en forsikring for landmændene mod diverse risici, har Kommissionen bestilt en undersøgelse, som efter mine oplysninger formentlig vil foreligge endnu i sommer. Kommissionen vil så offentliggøre konklusionerne, og jeg håber, at jeg kan fortælle Dem nærmere ved Parlamentets førstebehandling.
Så er der fiskeriudgifterne. Her er der udelukkende foretaget nedskæringer på forskningsområdet, og det er resultatet af forhandlingerne, også med Parlamentet, om det sjette forskningsrammeprogram generelt. Der er nu afsat 55 millioner euro til fiskeriforskningen. Med hensyn til selve fiskeriaftalerne har Kommissionen informeret Parlamentet om nye forhandlinger samt om de skønnede udgifter, og også her vil vi undersøge, om de afsatte beløb skal modificeres i en ændringsskrivelse i oktober.
For budgetposten til den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik har Kommissionen foreslået en forhøjelse på 8,4 %, bl.a. for igen at finansiere udgifterne til de særlige udsendinge fra denne budgetpost.
Jeg vil gerne komme med en kort bemærkning om pilotprojekterne og de forberedende foranstaltninger. Her siger De i Deres betænkning, hr. Mulder, at margenen på 80 millioner er lille. Jeg er egentlig stolt af, at jeg har reddet margenen på 80 millioner euro i lyset af de forskellige ønsker fra mine kolleger på dette udgiftsområde. Jeg tror, at hvis vi udnytter dette område for pilotprojekter og forberedende foranstaltninger godt og arbejder lige så intensivt sammen som sidste år, vil der kunne aftales gode projekter.
En bemærkning om strukturfondene, som De var inde på, og medlemsstaternes forudsigelser af, hvor mange penge de vil trække til næste år. Her har vi den sædvanlige situation, at medlemsstaterne sætter beløbet meget højere, end vi har forudset i forslaget. Medlemsstaterne siger, at de har behov for 6,2 milliarder euro mere. Men jeg gør opmærksom på, at medlemsstaternes skøn sidste år, altså i 2002, lå omkring 70 % over det beløb, der faktisk blev trukket.
Lad mig til sidst behandle spørgsmålet om antallet af stillinger i Kommissionen. Jeg tror, det er forståeligt, at Kommissionen kun kan klare opgaverne for 10 nye medlemsstater med mere personale. Det er i alles interesse og naturligvis især i de nye medlemsstaters interesse, at disse opgaver bliver løst, og at de bliver løst godt. Da alle institutioner prioriterer en vellykket udvidelse meget højt, stoler jeg også på, at der vil blive fundet en god løsning på dette spørgsmål.

Van Hecke (ELDR)
Som ordfører for budgettet i Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik er jeg helt klar over, at budgetsamrådsproceduren mellem Rådet, Kommissionen og Parlamentet traditionelt fokuserer på tre specifikke områder, nemlig landbrug, fiskeri og den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik. Med hensyn til sidstnævnte kan jeg fuldt ud støtte de tre holdninger, der er understreget i Mulder-betænkningen. Da budgettet for ekstern politik ligger på ca. 40 millioner euro, ønskede vores udvalg at henlede opmærksomheden på en række andre punkter ud over den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik.
For det første ønsker Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik yderligere klarlæggelse fra Europa-Kommissionen om de finansielle rammer for Sydøsteuropa i perioden 2004-2006. Selv om Kommissionen for nylig afgav et løfte om yderligere 200 millioner euro, er det stadig meget uklart, hvor pengene skal komme fra.
For det andet ønsker Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik også særligt fokus på EU's politimission i Bosnien-Herzegovina. Selv om missionen forløber mere end tilfredsstillende, modtager vi forskellige signaler om, at det nødvendige materiel sommetider leveres for sent eller slet ikke når frem.
Endelig ønsker vores udvalg større fokus på de yderligere økonomiske behov for initiativet vedrørende et bredere europæisk naboskab. Der skal stilles tilstrækkelige ressourcer til rådighed for Cards-, Meda- og Tacis-programmerne og eventuelt også til et nyt naboinstrument. Det glæder mig overordentligt, at Budgetudvalget har taget denne og andre henstillinger op, og jeg vil gerne takke hr. Mulder for hans præcise og vigtige betænkning og ønske ham held og lykke i trepartsforhandlingerne.

Maat (PPE-DE)
Hr. formand, jeg vil gerne tilslutte mig de rosende bemærkninger til hr. Mulders betænkning og input. I størstedelen af betænkningen kan vi genkende vores holdninger i Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter, men vi noterer os samtidig, at bevillingerne til landbrug og udvikling af landdistrikter falder voldsomt i budgettet for 2004. For landbrug alene falder andelen fra 40 % til 36 %, hvorimod der er en lille stigning for udvikling af landdistrikter. Europa-Kommissionen har i sine politiske planer fastsat, at landbruget skal producere med større fokus på markederne, men samtidig er ethvert incitament i budgettet taget væk. Det er bestemt ikke acceptabelt, at beløbet til fremme af landbrugsprodukter, f.eks., er reduceret i det foreløbige forslag til budgettet for 2004.
Som hr. Mulder selv har udtalt, er dollarkursen en stor risikofaktor. Der forventes en kurs på 1,07 euro, og det er betydeligt lavere end den nuværende kurs. Spørgsmålet er, hvad det kan betyde for budgettet på lang sigt. Endvidere er der trods en række udbrud af alvorlige dyresygdomme kun beregnet ganske få midler til eventuelle fremtidige udbrud.
Samtidig har vi indført en anden politik for udbrud af dyresygdomme, f.eks. den nye politik for mund- og klovsyge. Det betyder, at Kommissionen i tilfælde af fremtidige udbrud muligvis vil bruge færre midler på slagtning. Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter ønsker, at der sættes midler af til at dække markedskonsekvenser for landmænd, der vaccinerer, uden at dyrene slagtes, men som oplever konsekvenserne deraf, det vil sige lavere markedspriser.
Det er også det første budget for et udvidet EU med 25 medlemsstater, og det er faktisk meget mærkeligt, at der - konverteret til strukturfondene - er endnu færre midler til rådighed pr. indbygger i de nye medlemsstater end for en række eksisterende medlemsstater.
For at opsummere, hr. formand, mener Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter, at de midler, der skal bruges på udvikling af landdistrikter, især i de nye medlemsstater, skal være udtrykkeligt beregnet til at styrke de små og mellemstore virksomheder i landdistrikterne. Der skal tildeles yderligere midler til fremme af landbrugsprodukter, der opfylder alle krav til fødevaresikkerhed, dyrevelfærd og miljø, og der skal gennem oprettelse af fonde sættes penge af til at afbøde virkningerne af en ny politik for vaccinering imod dyresygdomme.

Langenhagen (PPE-DE)
Hr. formand, fru Schreyer, ærede Parlament, søges: 32 millioner euro. Kan nogen hjælpe? Hr. Mulder vil gerne, er der andre? Måske også Kommissionen eller Rådet? Hvert eneste år gennemgår vi budgetproceduren, men desværre kan ikke alle få opfyldt deres ønsker.
Som ordfører for Fiskeriudvalget beklager jeg naturligvis, at vores ønsker desuden ikke ligefrem er prioriteret højst. Budgetproceduren for 2004 er imidlertid noget særligt i to henseender. For det første er det den første plan, som er opstillet efter systemet activity based budgeting, en efter min mening meget positiv forbedring, som giver os mulighed for at få et klart overblik uden at skulle bladre gennem budgetposterne, ikke mindst inden for fiskeriområdet. Desuden har vi den usædvanlige situation, at budgettet fra 1. januar 2004 til 30. april 2004 gælder for de nuværende 15 medlemsstater, men fra den 1. maj 2004, tiltrædelsesdatoen for 10 nye lande, for 25 medlemsstater. Vi udvider, men vi har endnu ikke gjort vores hjemmearbejde. Situationen er faretruende!
På baggrund af den dramatiske situation for fiskebestandene stemte Rådet, ikke mindst efter klare signaler fra Parlamentet, i december for reformen af den fælles fiskeripolitik efter langt tovtrækkeri. Et af de centrale elementer var etableringen af en såkaldt ophugningsfond, som skulle starte i 2003. Hidtil har Rådet imidlertid ikke givet grønt lys for at anvende fleksibilitetsinstrumentet. Det hænger ikke sammen. Jeg kræver derfor, at dette punkt tages op i samrådsproceduren fra den 16. juli, og at vi i det hele taget bliver orienteret om Rådets holdning til finansieringen af reformen af den fælles fiskeripolitik. Jeg fritager på ingen måde medlemsstaterne for deres ansvar! Men det går ikke an, at Rådet ikke lever op til et centralt element i reformen under henvisning til medlemsstaternes manglende vilje til at komme med de nødvendige oplysninger. Jeg beder Dem støtte os heri!

Garriga Polledo (PPE-DE).
Hr. formand, fru kommissær, ærede medlemmer, vi deltager i denne forhandling om budgettet, på dette sene tidspunkt, først og fremmest for at give vores støtte til hovedordføreren, hr. Mulder, så han kan føle sig støttet og bakket op af Parlamentets politiske grupper med henblik på den samrådsprocedure, der skal finde sted den 16. juli.
Jeg vil gerne sige, at vores gruppe, PPE-DE, fuldt ud bakker den strategi op, som hovedordføreren har fremlagt med henblik på samrådsproceduren med de andre to institutioner. Vi mener, at det første trepartsmøde er særdeles vigtigt, fordi det bliver den første virkelige udveksling af krav og strategier mellem de tre institutioner, og jeg tror således, at vi har formuleret en samrådsstrategi, der vil være overordentlig nyttig og gavnlig for Europa-Parlamentets interesser, men også for borgernes interesser generelt, som jo er det, vi er her for.
Fra den strategi, som vi tager med til trepartsmødet, nemlig hr. Mulders betænkning, vil jeg blot fremhæve nogle punkter, der har været genstand for ændringsforslag fra vores gruppe. Hvad særlig angår fiskeriet, har vi hørt redegørelsen fra Fiskeriudvalgets budgetordfører, fru Langenhagen, og vi er helt enige. Vi mener, at Rådet skal leve op til forpligtelserne om finansiering af ophugningsfonden, ikke kun i 2003, men også i 2004, og vi stiller derfor ændringsforslag til både Färm-betænkningen og Mulder-betænkningen, selv om vi ved, at de sandsynligvis ikke vil blive accepteret af alle Parlamentets grupper.
Vi tillægger denne sag så stor betydning, at formanden for Fiskeriudvalget vil indgå i den delegation fra vores gruppe, der skal deltage i budgetsamrådet, fordi vi gerne vil understrege, hvor vigtige fiskeriforpligtelserne er for Fiskeriudvalget, for Parlamentet og for vores gruppe i det hele taget.
Til slut vil vi gerne fremhæve et andet spørgsmål, nemlig anvendelsen af N+2-reglen, som der jo allerede har været talt om. Vi mener - og det er også det, vi siger i vores ændringsforslag - at der er brug for en evaluering. Vi befinder os i startfasen af N+2-reglens anvendelse, og derfor har vi snarere end værdidomme om, hvilken tilgang Kommissionen skal benytte i anvendelsen af denne regel, større interesse i, at den giver os en evaluering af, hvordan reglen anvendes, og hvori de første resultater består, så Parlamentet derudfra kan udarbejde en fælles strategi for Kommissionens anvendelse af N+2-reglen i medlemsstaterne.

Walter (PSE).
Hr. formand, fru kommissær, først vil jeg gerne takke vores ordfører, Jan Mulder, som på fremragende vis har forstået at forene udvalgets interesser og også tage de ting op, som er nødvendige for den samrådsprocedure, som vi står over for, og som har modstået fristelsen til at skrive alle de principper igen, som vi skrev allerede i foråret. Det er en meget sammenhængende og koncentreret betænkning, som vi støtter varmt.
Den procedure, som vi går ind i i de næste tre uger sammen med Rådet og Kommissionen, kommer i første omgang kun til at bestå i kort tid. Vi håber imidlertid, at det snart vil høre fortiden til. Hvis differentieringen mellem obligatoriske og ikke-obligatoriske udgifter forsvandt - og meget i konventet taler jo for det - så ville et gammelt krav fra Parlamentet blive til virkelighed, og vi ville derfor ikke have brug for denne fremskyndede forligsprocedure. Det ville være en god udvikling, og jeg håber, at den vil komme.
Nu til de enkelte punkter. Hvad landbruget angår, er nogle emner allerede blevet omtalt. Jeg vil koncentrere mig om forskellige spørgsmål. Først om den udvikling, at støtten til landdistrikterne styrkes, netop også under de betingelser, at der lægges yderligere vægt på dette i de nye medlemsstater, end vi gjorde i EU med 15 medlemslande, det hilser vi helt klart velkommen. Set i lyset af de aktuelle debatter ikke mindst i Polen, hvor man jo oplever ministre, der går af, fordi man åbenbart ikke udnytter chancen til at skabe de strukturer, der skal til, for at pengene kan blive anvendt ordentligt, her mener jeg, at alle stater skal vide, at hvis ikke de nødvendige strukturer er på plads, kan der ikke udbetales støtte. Det skal være helt klart, og vi vil være opmærksomme på, at pengene bliver anvendt i overensstemmelse med reglerne. Vi kan kun opfordre alle til at etablere det nødvendige grundlag.
Hvad angår forsikringen mod begivenheder som f.eks. katastrofer inden for landbruget, så er vi villige til at se meget nøje på undersøgelsen og også rapporten. Indtil nu er der planlagt tilsvarende frivillige forsikringer i forskellige medlemsstater. Det ville naturligvis være en straf for dem, hvis de europæiske skatteydere så skal træde til andre steder. Det vil vi undersøge uden forudindtagede holdninger, og vi er villige til at handle, men vi vil naturligvis heller ikke kaste os blindt ud i noget, for vi skal vide, hvilke følger det kan have på lang sigt.
Hvad fiskeriet angår, så hørte jeg, hvad fru Langenhagen sagde, og vi har også hele tiden været parat til at støtte fiskeri og ophugning af skibe, hvor det er nødvendigt. Vi vil imidlertid ikke udstede nogen blankochecks, og vi vil ikke give et par millioner euro på forhånd til et program, som ikke er endeligt vurderet, og som Rådet endnu ikke har taget stilling til. Vi vil gøre ligesom tidligere i forbindelse med andre programmer, også da det drejede sig om ophugning i Portugal og Spanien. Da ville vi også først have det samlede program, og vi sagde, at vi ville vurdere det, og så ville vi sige, hvor meget vi ville afsætte til det. Vi vil ikke gøre det anderledes denne gang, end da det handlede om portugiserne og spanierne, nu hvor det handler om andre regioner i Europa.
Fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik - her støtter vi forhøjelserne. Jeg vil imidlertid gerne endnu en gang pege på, at samarbejde om at sikre freden ikke kun er peace enforcement, som planlagt inden for Petersberg-opgaverne under den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik, det er også konfliktforebyggelse, og vi støtter ikke de planlagte nedskæringer. Vi kræver, at man fortsætter arbejdet. Forebyggelse er bedre end at skulle klare det med militære midler senere.
En sidste bemærkning til spørgsmålet om betalingen. N+2-ordningen blev indført af os alle, og den var fornuftig. Nu, hvor den for første gang virkelig slår igennem, er det ikke passende allerede at ville undersøge, om alt er godt. N+2-ordningen skal anvendes, og de, som ikke anvender deres midler i henhold til ordningen, skal vide, at det har konsekvenser. Det ville være ensbetydende med at dræbe N+2-ordningen, hvis man begynder at vise dem udveje allerede nu, og det vil vi ikke være med til!

Virrankoski (ELDR).
Hr. formand, den betænkning om samrådsproceduren for budgettet for 2004, som vi har til behandling, giver et godt billede af Parlamentets hovedprioriteringer. Jeg vil gerne takke Jan Mulder, som medlem af min egen gruppe og som hovedordfører, for en fortrinlig betænkning.
Næste års budget er juridisk set problematisk, da EU de første fire måneder er et fællesskab af 15 medlemslande, men vil udvides til at omfatte 25 medlemslande fra begyndelsen af maj. Da hvert medlemsland skal have mulighed for at tage del i den beslutningstagning, der påvirker det selv, kan budgettet for den udvidede Union ikke afsluttes før efter udvidelsen. Principperne om budgettets bruttoopgørelse og etårighed, kræver imidlertid, at det straks skal opstilles for hele året. Derfor er den løsning, man har søgt, hvor budgettet behandles efter reglerne i december, men hvor den del, der vedrører de nye medlemslande, ikke afsluttes før i et tillægsbudget i maj 2004, den rette vej at gå.
Budgettet er nu også klart blevet præsenteret som aktivitetsbaseret. Det vil klart udskille operationelle udgifter, administrative omkostninger og ansvar for gennemførelsen inden for hver politiks område. Det er en fortræffelig reform. Det forøger budgettets informationsværdi og letter kontrollen med det. Dette system bør dog forbedres, f.eks. ved at inkludere alle de administrative udgifter for hver politiks område i budgettet, som det bemærkes i betænkningen.
Den store svaghed i det foreløbige budgetforslag er knapheden af betalingsbevillinger. De udgør kun 0,99 % af medlemslandenes bruttonationalprodukt, hvilket er det laveste, det har været i 17 år. Samtidig er de uindfriede forpligtelser skudt i vejret og er i øjeblikket oppe på 126 milliarder euro. Det er en stigning på 15,4 milliarder euro fra sidste år. Hvis vi vil opnå balance i EU-budgetpolitikken, må forpligtelser og betalinger balancere. Det forudsætter forbedringer i administrationen og forenklede systemer på alle niveauer.
Jeg ønsker min ven, hr. Mulder, held og lykke med resten af arbejdet.

Miranda (GUE/NGL).
Hr. formand, dette samråd inden Rådets førstebehandling får - med udsigt til udvidelsen og midtvejs i regnskabsåret - en særlig betydning. Jeg er i de store linjer indforstået med det meste af den kvantitative analyse, som ordføreren foretager af de beløb, som Kommissionen stiller op i sit foreløbige budgetforslag. Jeg vil dog alligevel gerne benytte denne lejlighed til at give udtryk for en dyb, generel bekymring over det forhold, at det foreløbige budgetforslag for 2004 er det relativt laveste siden 1987, idet det udgør mindre end 1 % af Fællesskabets bruttonationalindkomst. Jeg vil også gerne påpege, at et sådant udgiftsniveau er fuldstændig ude af trit med de politiske ambitioner, som EU gentagne gange har erklæret som sine, og med dem, som man burde prioritere på baggrund af den arbejdsløshed og økonomiske og sociale nedgang, der i øjeblikket gør sig gældende.
Der er tale om opstramninger, især på grund af stabilitetspagten, som vi ikke er enige i, ligesom vi heller ikke er enige i den systematiske beskæring af bevillingerne, der så tydeligt fremgår af ordførerens krav om en restriktiv anvendelse af N+2-reglen. Annullering af forpligtelser og omfordeling og udskydelse af udgifter er en politik, der afspejler disse opstramninger, og som ikke blot er blevet almindelig praksis, men også angriber selve budgetprocedurens integritet og gennemsigtighed. Jeg må derfor igen pege på nye finansielle overslag som en nødvendig vej ud af denne situation, der er fuldstændig uholdbar.

Van Dam (EDD).
Hr. formand, Europa befinder sig i et økonomisk uvejr. Alle medlemsstaterne skal spænde livremmen ind, og det skal EU derfor også. Ud over det faktum, at budgettet for 2004 domineres af tiltrædelsen af de forventede 10 nye medlemsstater, skal vi benytte os af aktivitetsbaseret budgettering for første gang. Jeg vil gerne sikre, at udgifterne til administration holdes nede på et minimum.
Som allerede nævnt har Kommissionen baseret udgifterne til landbrug på en alt for lav euro-dollarkurs. Kan Kommissionen give en indikation af udgifterne med den nuværende kurs? Jeg støtter ændringsforslag 2 om at øge ressourcerne til ophugningsfonden til fiskerfartøjer. Dog skal Kommissionen derefter udelukke enhver form for kapacitetsudvidelse eller subsidiering fra strukturfondene, ellers vil det være som at banke hovedet mod en mur. Jeg bifalder nedgangen i bevillingerne til strukturfondene for de nuværende medlemsstater. Streng håndhævelse af N+2-reglen er nødvendig for effektiv gennemførelse af forpligtelserne. På grund af udvidelsen må dette sikres. Ændringsforslag 4 bør derfor ikke støttes.

Langenhagen (PPE-DE)
Hr. formand, jeg har lige en kommentar til en bemærkning fra hr. Walter. Han sammenligner de krævede 32 millioner med en pengegave, som vi tidligere har betalt til Portugal og Spanien, og som vi nu skal bruge til at redde nogle andre stater. Det er ikke tilfældet. Disse penge gælder for hele EU. Det kan man læse i protokollerne, og efter forslag fra Kommissionen bliver det håndteret således, at Rådet skal være indstillet på at stille disse penge til rådighed, fordi det har tilsluttet sig reformen af fiskeripolitikken. Det ville jeg lige korrigere.

Formanden.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0233/2003) af Färm for Budgetudvalget om 2003-budgettet: gennemførelsesprofil, bevillingsoverførsler og tillægs- og ændringsbudgetter (2003/2026(BUD)).

Färm (PSE)
Hr. formand, en vellykket budgetpolitik for EU kræver ikke bare beslutninger om tal og budgetposter. EU har nemlig svære problemer, når det gælder gennemførelsen af budgetterne. En vigtig del af Parlamentets budgetpolitik må derfor være at følge op på, evaluere og holde styr på gennemførelsen af budgetterne. Det er derfor meget vigtigt, at vi lægger kræfter i den årlige betænkning om budgettets gennemførelse, som vi drøfter i dag.
I år er der nogle områder, som især bekymrer os. Det gælder f.eks. uindfriede forpligtelser. Efter fire måneder af 2003 var de samlede uindfriede forpligtelser, kaldet RAL, vokset til 126 milliarder euro mod 110 på samme tidspunkt sidste år. Selv om vi ikke kender de nøjagtige årsager til dette eller ved, hvad der er unormale uindfriede forpligtelser, er det klart, at tendensen er foruroligende. Vi er også bekymrede over overskuddet i 2002 på 7,4 milliarder euro, selv om det er et skridt fremad, eftersom det året før var mere end det dobbelte, det vil sige 15 milliarder. Vi har dog forsat en underudnyttelse på 9 milliarder euro, hvilket er et uacceptabelt tal.
Med hensyn til gennemførelsen i 2003 er niveauet i første del af året endda lavere end i samme periode i 2002. Især de indgåede forpligtelser i udgiftsområde 3 og 4 var i april lavere end på samme tidspunkt i fjor.
Der er en del forskellige problemer. Vores delegationsrejse til Bosnien for nylig giver, ligesom en hel del andre kontakter, anledning til bekymring over, at mangelfuld information om den nye finansforordning har skabt problemer, f.eks. for de eksterne delegationer. Det kan få negative konsekvenser for effektivitetsgevinsterne ved reformprocessen og decentraliseringen. Vi så desuden en del problemer i forbindelse med den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik, f.eks. EU's politimission i Bosnien, hvad angår tilbud, kontrakter m.m. Vi mener, at Kommissionen burde undersøge, om der ikke er behov for særlige regler vedrørende vores forpligtelser under den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik.
Inden for de forskellige udgiftsområder er vi fortsat kritiske over for håndteringen af eksportbidrag til transporter af levende dyr. Vi beklager, at Rådet ikke accepterede vores forslag om en kontoplan, som ville have gjort systemet betydeligt mere åbent for indsigt. Vi må derfor gøre et nyt forsøg i år. Nu vil jeg ikke kun være kritisk, så vi kan da også konstatere, at f.eks. politikken for landdistrikterne faktisk overgår vores forventninger med hensyn til gennemførelse.
Det, der bekymrer os mest, er dog strukturforanstaltningerne. Andelen af gennemførte betalinger på dette område er faldet i årets første måneder, trods den hårde kritik i tidligere år. Vi er også bekymrede for øgningen i de uindfriede forpligtelser, der steg til næsten 94 milliarder euro pr. 30. april 2003 - et uhyre beløb! Der skal ske forandringer på dette område. Flere kolleger har nævnt N+2-bestemmelsen, som vi må se at få anvendt effektivt.
Hvad angår strukturfondene, glæder vi os over den forenklingsproces, som Kommissionen har iværksat. Vi tror dog, at den skal være betydeligt stærkere inden for den nuværende forordning, men frem for alt skal forberedelserne til en større gennemgang inden den nye forordning sættes i gang hurtigt.
I udgiftsområde 3 er vi lidt bekymrede for forskning og udvikling. Derimod er vi glade for, at der er en positiv udvikling, når det gælder programmer for små og mellemstore virksomheder, og for pilotprojektet vedrørende små og mellemstore virksomheder inden udvidelsen. Vi glæder os også over, at pilotprojekter og forberedende tiltag nu kommer med i gennemførelsesplanen for 2003, som vi blev enige om sidste efterår.
Når det gælder eksterne forpligtelser, var gennemførelsen i april i år klart lavere end i samme periode i 2002, hvilket bekymrer os. Derimod er vi glade for den hurtige beslutning om at aktivere 79 millioner fra reserven til katastrofebistand til Irak og for de nye forslag vedrørende det sydlige Afrika og Etiopien. Vi håber bare ikke, at situationen i Irak og Mellemøsten skaber en sådan usikkerhed for budgettet for 2003, at det giver problemer for de andre områder inden for de eksterne politikker. Det kan vi ikke acceptere.
Til slut vil jeg sige: Et af de grundlæggende problemer, som vi står over for, når det gælder gennemførelsen af budgettet, er, at vi overordnet set har et stift budgetsystem, som trænger til modernisering og forandring. Det er imidlertid dybest set en opgave for konventet, som snart skal afslutte sit arbejde, og vedrører den fremtidige forfatning. Jeg håber, vi vil opleve en radikal reform på dette område.

Schreyer
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg er meget glad for, at vi så tidligt på året og med aktuelle data fører en debat om gennemførelsen af budgettet. Parlamentet modtager hver uge tallene om gennemførelsen af budgettet. Det er de direkte tal fra bogholderiet. En sådan information er der ikke noget parlament i medlemsstaterne, der får. Det understreger jeg, fordi Kommissionens regnskabsføring jo har været og fortsat er genstand for offentlige debatter, og der i den forbindelse er fremsat mange udtalelser, som ikke altid er helt korrekte. Derfor glæder jeg mig over den saglige debat, og jeg takker ordføreren for hans detaljerede betænkning.
De modtager ud over disse ugentlige tal også tre gange om året en rapport, som kommenterer gennemførelsen af budgettet og især behandler de såkaldte unormale uindfriede forpligtelser (RAL), det vil sige de forpligtelser for Kommissionen, som har eksisteret meget længe, og de forpligtelser, der i de seneste tre år ikke er foretaget betalinger på. Størrelsen af de indgåede forpligtelser, som medfører tilsvarende udgifter i de kommende år, udgør nu - i slutningen af juni - i alt 122 milliarder euro. Jeg er enig med hr. Färm, ordføreren, i, at det er et beløb, som snarligt bør nedbringes. Jeg er imidlertid også enig i, at vi skal passe på, at ikke hele RAL-beløbet vurderes som unormalt, for det er ikke tilfældet i år. Kommissionen har et budget for forpligtelsesbevillingerne og oplyser dermed deres størrelse, hvilket f.eks. ikke er tilfældet i mange medlemsstater.
Jeg vil kommentere enkelte punkter eller spørgsmål i Deres betænkning, hr. Färm. For det første spørgsmålet om, hvilke generaldirektorater eller politikområder der har fået de 717 stillinger, som budgetmyndigheden i alt har bevilget i årene 2001 og 2002. Det får De en detaljeret oversigt over. Vi har i de seneste år bl.a. styrket det udenrigspolitiske område, men også udførende områder som f.eks. regionalpolitikken eller det voksende område retlige og indre anliggender.
Et andet punkt er, hvordan personaleplanlægningen for Generaldirektoratet for Udvidelse ser ud for 2004, altså når de 10 nye medlemsstater er tiltrådt. For budgettet for 2004 går man ud fra en betragtelig nedskæring i personalet, antallet af stillinger i dette generaldirektoret, med 105 stillinger. Det skal tages med i betragtning, at aktiviteten i Generaldirektoratet for Udvidelse til næste år ikke er begrænset alene til kandidatlandene Bulgarien, Rumænien og Tyrkiet, der skal fortsat afvikles førtiltrædelsesstøtte. Desuden er der for 2004 og de følgende år i tiltrædelsesforhandlingerne aftalt et specifikt program til fortsat at yde administrativ bistand til at opbygge en god forvaltning. Den videre udvikling for Generaldirektoratet for Udvidelse undersøges derefter i forbindelse med budgetproceduren for 2005.
Med hensyn til gennemførelsen af budgettet i år bemærker De desuden, at implementeringen er ringere end på samme tid sidste år. Det hænger sammen med omstillingen til den nye finansforordning. Denne nye finansforordning medfører jo omfattende ændringer for finansstyringen. Der er tale om en grundlæggende reform. Over 1.000 medarbejdere har i det sidste år været på kursus hos Generaldirektoratet for Budgettet. Alligevel er der meget, der er nyt, og det kræver indarbejdelse. Der skal f.eks. også kræves øgede sikkerhedsforanstaltninger hos modtagere. Også det kræver på denne side en vis indarbejdelse.
Jeg har et par specielle bemærkninger til gennemførelsen af budgettet på de eksterne områder. Generelt må det siges, at man ikke nødvendigvis kan slutte fra anvendelsesraten i årets første måneder til den videre udvikling i årets løb. Der er hidtil blevet bundet 1,8 milliarder euro i forpligtelser, hvilket slet ikke er så dårligt. I forbindelse med førtiltrædelsesstøtten vil jeg også gerne gøre opmærksom på, at implementeringen her fortsat ikke er tilfredsstillende. Men hvis man sammenligner tallene for budgetgennemførelsen i år med dem fra sidste år, så ser man, at det alligevel går hurtigere.
En særlig situation har vi omkring den humanitære bistand. De var inde på det. Her blev midlerne skåret ned i forbindelse med budgetproceduren for 2003, også med henvisning til at man har nødreserven. 79 millioner euro har budgetmyndigheden bevilget til at løse humanitære opgaver i Irak. Vi har bedt om yderligere 25 millioner til det sydlige Afrika, og i morgen skal vi tale om yderligere 15 millioner til Etiopien. Jeg håber, vi når til enighed, for her er der virkelig brug for hurtig hjælp. Det tror jeg er i alle involveredes interesse.

Ferber (PPE-DE).
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, på dette sene eller tidlige tidspunkt skal vi nu tage stilling til gennemførelsen af budgettet for 2003. Først vil jeg gerne varmt takke ordføreren, Göran Färm, fordi han så opmærksomt har læst de tal, som De er så venlig at stille til vores rådighed.
Det var naturligvis ikke så fornøjelig læsning, og jeg vil blot meget generelt sammenfatte det i, at man som medlem af en del af budgetmyndigheden må undre sig over den kraft og den beslutningsstyrke, vi skal præstere for sammen med Rådet at opstille et budget, som jo er politik udtrykt i tal, når de, som skal gennemføre det, langtfra er i stand til at gennemføre politikken sådan, som budgetmyndigheden havde ønsket. Det er en grundlæggende kritik, som jeg ofte har udtalt her, og det bliver ikke bedre, det bliver snarere dårligere. Det kan selvfølgelig ikke være Kommissionens strategi i længden. Vi fremlægger altid sparebudgetter, og så vil man gøre sig endnu mere populær hos medlemsstaterne ved ikke at bruge de midler, som der forudgående er blevet kæmpet så heftigt om.
Jeg har efterhånden mange klager liggende på mit bord, hvor enkeltgrupper, som skal have støtte fra Fællesskabets budget, hvilket også er fastsat i de relevante regler, særligt i år står over for massive administrative problemer i forhandlingerne med Kommissionen på grund af den nye finansforordning. Her beder jeg om, at man gør en indsats for, at alt nok bliver overholdt, men så der også er mulighed for at udbetale midlerne i sidste ende. Bureaukratiet - eller ordentlig kontrol med anvendelsen af midlerne - er ikke til for principielt at gøre betaling umulig.

Virrankoski (ELDR).
Hr. formand, dette års hovedordfører for budgettet, Göran Färm, har udarbejdet en fortrinlig betænkning om gennemførelsen af budgettet, og det vil jeg gerne takke ham inderligt for. Betænkningen undersøger med rette to nøglepunkter i detaljer, nemlig de uindfriede forpligtelser og bortfaldet af bevillinger, det vil sige N+2-reglen. Som jeg nævnte tidligere, var de uindfriede forpligtelser 126 milliarder euro i april, hvilket var en vækst på over 15 milliarder euro på et år. Disse uindfriede forpligtelser var særlig synlige inden for strukturfondene, hvor de udgjorde 94 milliarder euro, eller næsten tre års bevillinger.
Situationen er alvorlig. Ved starten på den nuværende programmeringsperiode godkendte man N+2-reglen. Den siger, at forpligtelserne bortfalder, hvis der ikke er blevet foretaget betalinger i to år. Kommissionen lader til at fortolke reglen sådan, at forudbetalinger, som ikke engang er baserede på regninger, skal betragtes som betalinger. På denne måde kan et projekt blive holdt i live fra år til år ved hjælp af en lille forudbetaling, selv om projektet selv ikke engang er startet op endnu. Kommissionen burde forbedre kontrollen med N+2-reglen og give den dens oprindelige formål tilbage.

Formanden.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er forslag til beslutning (B5-0320/2003) fra Udvalget om Udvikling og Samarbejde om handel med børn og børnesoldater.

Carlotti (PSE).
Hr. formand, Europa-Parlamentet har allerede udarbejdet to beslutninger om børnesoldater, én i 1999 og én i 2000. Hvorfor benytte hasteprocedurer til at optage et nyt beslutningsforslag på dagsordenen, et beslutningsforslag der naturligvis er mere vidtrækkende, da det ikke blot omhandler børnesoldater, men alle former for handel med børn? Årsagen er, at problemet bliver større og større, og EU prioriterer det ikke højt nok. 300.000 børn - drenge og piger - er hvervet til kampenheder i over 30 lande. Hvert år bliver 1,2 millioner børn ofre for en handel, der nu er en hastigt voksende industri med en omsætning på næsten 3 milliarder euro om året. Efter handel med narkotika og håndvåben er det den tredje mest lukrative kriminelle virksomhed i verden.
Bekæmpelsen af denne uhyggelige form for kriminalitet - ufatteligt i det enogtyvende århundrede - bør være hjørnestenen i EU's udviklingspolitik. Det er dybt beklageligt, at det ikke er tilfældet. Der træffes på verdensplan flere og flere foranstaltninger som påvist ved ikrafttrædelse i 2002 af den valgfrie protokol til konventionen om barnets rettigheder om salg af børn, børneprostitution og børnepornografi.
Vi anmoder Rådet om at opfordre medlemsstaterne til at ratificere protokollen med øjeblikkelig virkning, for kun få medlemsstater har allerede ratificeret protokollen. Vi anmoder også om, at børns rettigheder får politisk prioritet i EU og afspejles i budgetbeslutninger, der omfatter tildeling af tilstrækkelige midler til en specifik budgetpost med henblik på at forbedre effektiviteten og øge opmærksomheden. Denne prioritet skal også afspejles i en fælles strategi. Rådet vedtog naturligvis i princippet en fælles strategi den 10. december 2002, men det endelige dokument bør straks træde i kraft. Vores beslutningsforslag indeholder forslag om forskellige mulige foranstaltninger, som omfatter udpegelsen af en højtstående repræsentant for børns rettigheder, en fælles politik, der fokuserer på forebyggende foranstaltninger, støtte og beskyttelse af ofrene, tættere samarbejde mellem oprindelseslandene og internationale arrestordrer over for de personer, der organiserer og udfører denne uhyrlige form for handel.

Ford (PSE).
Hr. formand, jeg vil lykønske fru Carlotti med hendes tale. Jeg er overrasket over, at ingen fra Det Europæiske Liberale og Demokratiske Partis Gruppe, der har stillet tre ændringsforslag til denne betænkning, har taget ordet under denne forhandling.

Schreyer
Hr. formand, ærede medlemmer, Kommissionen hilser forslaget til en rapport om børns rettigheder velkommen, som er blevet udarbejdet til mødet i Den Blandede Parlamentariske Forsamling AVS-EU. Den tydeliggør den enorme udfordring, som det internationale samfund står over for, når det gælder beskyttelse af børns rettigheder.
For det første, børnesoldater. EU støtter FN's særlige udsending og hilser initiativerne fra FN's Sikkerhedsråd velkommen, særligt resolution 1460 af 30. januar 2003. EU opfordrer alle stater til at ratificere den fakultative protokol til konventionen om børns rettigheder og fremskynde ratificeringen af statutten for Den Internationale Straffedomstol, hvor indkaldelse og hvervning af børn under 15 år eller indsættelse af dem i fjendtlige sammenstød betegnes som en krigsforbrydelse.
På politisk niveau arbejder EU for en fælles holdning til problemet med børnesoldater. I december 2002 vedtog Rådet at udarbejde en strategi eller nogle principper for dette emne. UNICEF og andre aktører organiserede derefter den 14. marts 2003 et møde for børneretseksperter. Anbefalingerne fra dette møde understreger bl.a. betydningen af en præ- og postkonfliktstrategi samt nødvendigheden af at gøre dette emne til et tværgående emne i hele EU's beslutningsproces. Rådets arbejdsgruppe for menneskerettigheder vil undersøge, hvilke skridt der bør være de næste.
Om den europæiske finansiering af initiativer til fordel for børn i væbnede konflikter er der følgende at sige. For ECHO er børn et centralt element i den humanitære bistand. Dette engagement afspejler sig i konkrete projekter, advocacy-initiativer og forskningsaktiviteter. Børn er et af de tre fokusområder i ECHO-strategien for indeværende år.
For det andet, bekæmpelse af handel med børn. EU har taget talrige initiativer på lovgivningsmæssigt, politisk og økonomisk niveau. I 2002 vedtog Rådet rammebeslutningen om bekæmpelse af menneskehandel og opnåede politisk enighed om forslaget til en rammebeslutning om bekæmpelse af seksuel udnyttelse af børn og børnepornografi. Fra 18.-20. september sidste år afholdtes på Kommissionens initiativ "Europæisk konference om forebyggelse og bekæmpelse af menneskehandel - en global udfordring for det 21. århundrede". Et konkret resultat af konferencen var Bruxelles-erklæringen. Kommissionen besluttede derefter den 25. marts 2003 at nedsætte en rådgivende ekspertgruppe om menneskehandel, som skal støtte Kommissionen i at fremsætte yderligere konkrete forslag på europæisk niveau. Gruppen skal fremlægge en rapport for Kommissionen, som er baseret på anbefalingerne i Bruxelles-erklæringen. I 2002 blev der under programmet Stop II anvendt over 1,7 millioner euro til at finansiere 16 projekter til bekæmpelse af menneskehandel og til bekæmpelse af den seksuelle udnyttelse. Også programmerne Tacis og Cards støtter projekter til bekæmpelse af menneskehandel i Øst- og Sydøsteuropa, og også inden for EU-Afrika-dialogen er der udarbejdet en handlingsplan mod menneskehandel.
For det tredje, børn og udvikling. Kommissionen følger Millennium Development Goals som sine mål, særligt at opnå grundlæggende skolegang i hele verden og nedbringe spædbarns- og børnedødeligheden. Børn er ganske vist ikke en specifik målgruppe for vores udviklingspolitik, men store midler kommer dem alligevel til gode inden for områder som opdragelse, sundhed, aids og befolkningspolitik. Endelig indeholder f.eks. Cotonou-aftalen særlige bestemmelser til beskyttelse af unge, særligt om bekæmpelse af børnearbejde. For at fremme disse mål har Kommissionen også generelt intensiveret sit samarbejde med ILO.
Til slut vil jeg gerne sige, at betænkningen indeholder mange interessante forslag til at udvide EU's engagement for børns rettigheder. Fællesskabet har ganske vist i øjeblikket ikke særlig kompetence på dette område. Vi venter imidlertid med interesse på resultaterne af forhandlingerne om forslaget til forfatningstraktaten, altså Konventet om Den Europæiske Unions Fremtid, som for første gang vil gøre beskyttelse af børns rettigheder til et specifikt mål for EU. Mange tak for Deres opmærksomhed!

Formanden.
Mange tak, fru kommissær, for dette detaljerede svar.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.
(Mødet hævet kl. 0.38)

Betænkning af Corbey (A5-0200/2003)

Kommissionen kan acceptere ændringsforslag 1, 3, 22, 23 og 31 fuldt ud. I ændringsforslag 7 støtter Kommissionen andet punktum i stk. 3 fuldt ud og stk. 1 principielt. I ændringsforslag 8 er litra e), nr. iv), og det nye litra eb) fuldt ud acceptable. Det nye litra ea) er acceptabelt principielt. I ændringsforslag 15 er første afsnit acceptabelt fuldt ud. I ændringsforslag 18 kan Kommissionen acceptere det næstsidste afsnit principielt og det sidste afsnit fuldt ud. I ændringsforslag 24 er første del af ændringsforslaget acceptabelt principielt. I ændringsforslag 25 er de to første afsnit acceptable fuldt ud. Ændringsforslag 2, 10, 14, 16, 21, 26, 27, 28 og 30 kan accepteres principielt.

