Presentation av revisionsrättens årsrapport - 2005 (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är Europeiska revisionsrättens årsrapport. Det gläder mig att få välkomna Europeiska revisionsrättens ordförande, Hubert Weber, till kammaren.
Hubert Weber
Europeiska revisionsrättens ordförande. (DE) Fru talman, herr vice ordförande Kallas, ärade ledamöter, mina damer och herrar! Det gläder mig att i dag få tillfälle att delta i er debatt om Europeiska revisionsrättens tjugonionde årsrapport för budgetåret 2005 vid ett plenarsammanträde i Europaparlamentet.
Jag lade fram denna rapport inför budgetkontrollutskottet i Strasbourg den 23 oktober och inför rådet (ekonomiska och finansiella frågor) (Ekofin) i Bryssel den 7 november. Varje årsrapport från revisionsrätten är kulmen av ett komplicerat och uttömmande revisionsarbete som utförs på ort och ställe av våra revisorer under loppet av de föregående 12 månaderna på alla nivåer inom förvaltningen av EU-stöd.
I enlighet med principerna för internationella revisionsstandarder och som externa experter har bekräftat, baseras revisionsrättens verifierande underlag på den uttömmande granskningen av ett urval transaktioner från de enskilda budgetområdena och på bedömningar av hur de interna kontrollsystemen för utgifter fungerar. Enbart allvarliga formella fel och fel med ekonomiska konsekvenser, uppblåsta betalningsansökningar, icke kvalificerade stödmottagare och utgifter utgör grunden för revisionsrättens revisionsförklaring.
En av revisionsrättens främsta uppgifter, och som vi har varit skyldiga att utföra i enlighet med fördraget sedan det trädde i kraft, är att genomföra kostnadsnyttoanalyser, vars resultat revisionsrätten offentliggör i sin särskilda rapport. Dessutom utgör revisionsrättens bedömningar av de interna kontrollsystemen, som krävs för den årliga revisionsförklaringen, en viktig grund för dessa kostnadsanalyser.
Låt mig nu övergå till revisionsrättens viktigaste resultat av granskningen för 2005. Med tanke på de områden där betydande förbättringar har åstadkommits erkänner revisionsrätten, som sig bör, kommissionens framgång när det gäller att förvalta och genomföra förändringen från redovisning enligt kontantprincipen till periodiserad redovisning. Revisionsrätten har dragit slutsatsen att den konsoliderade årsredovisningen som avser EU:s allmänna budget för 2005, som uppgår till totalt 105 miljarder euro, är tillförlitlig. Jag måste dock avge detta revisionsutlåtande med reservation, mot bakgrund av nettoövervärderingen av tillgångar och den inkonsekventa tillämpningen av förfarandet för periodavgränsning.
När det gäller laglighet och korrekthet av underliggande transaktioner avger revisionsrätten ännu en gång ett utlåtande utan reservation om inkomst, åtaganden som avser fonder, EU:s administrativa utgifter och strategier inför anslutningen, med undantag av Sapard.
Vi kan också välkomna det integrerade systemet för administration och kontroll (IACS), som täcker 56 procent av utgifterna inom ramen för den gemensamma jordbrukspolitiken. Liksom 2004 bekräftar revisionsrätten att man med hjälp av IACS har lyckats väl med uppgiften att förebygga oegentliga jordbruksutgifter, i de fall som systemet har tillämpats korrekt. I praktiken är detta fallet i de 15 gamla EU-länderna, med undantag av Grekland. I de nya medlemsstaterna har tillämpningen av IACS utvecklats väl, även om dessa system inte är helt effektiva ännu.
Som revisionsrättens noggranna verifierande underlag visar kännetecknas fortfarande återstoden av utgiftsområdena, vilka värdemässigt motsvarar den övervägande delen av EU:s budget, av väsentliga fel när det gäller legalitet och korrekthet i de underliggande transaktionerna. Revisionsrätten är med andra ord ännu en gång oförmögen att godkänna utgiftsområdena utan reservation, särskilt på områdena jordbruk (sett som en helhet), strukturåtgärder samt inrikes- och utrikespolitik. Detta är resultatet av den höga nivå oegentligheter som har påträffats, som omfattar uppblåsta betalningsansökningar, kostnader som upptagits dubbelt, icke kvalificerade stödmottagare och/eller -projekt, betalningsansökningar som man egentligen inte haft och brott mot de regler som styr offentliga anbudsförfaranden.
Dessa oegentligheter kan förekomma eftersom de befintliga interna kontrollerna när det gäller EU:s utgifter är otillräckliga. Enligt EG-fördraget ligger det på kommissionens ansvar att se till att de interna kontrollsystemen finns på plats och fungerar effektivt i praktiken på alla nivåer inom EU:s förvaltning. Revisionsrätten har inte bara funnit bevis på otillräcklig kontroll av utbetalningar under gemensam förvaltning, nämligen jordbruksutgifter och strukturåtgärder, utan den har också funnit att kommissionen har misslyckats med att föregå med gott exempel när det gäller de av EU:s utgifter som kommissionen förvaltar direkt, det vill säga intern och extern politik. På forskningsområdet till exempel minskade således kommissionen sina kontroller av betalningsansökningar avsevärt under 2005, trots de fortsatt höga felnivåerna och den inneboende risken i denna typ av betalningar.
Kommissionen påstår att felen som påträffats och rapporterats av revisionsrätten inte är av någon större vikt, eftersom de olika fleråriga korrigeringsmekanismerna innebär att fel och oegentligheter upptäcks och korrigeras när programmen avslutas.
Revisionsrättens revisionsarbete visar att dessa korrigeringar i praktiken är otillräckliga och att de inte riktas mot de slutliga stödmottagarna på alla områden. Dessutom finns det otaliga brister i återkravsförfarandet. På området gemensam förvaltning med medlemsstater fick revisionsrätten till exempel följande resultat. När det gäller jordbruksutgifter är godkännandet av räkenskaperna mycket försenat - det senaste fullständigt godkända budgetåret var 1998 - och på grund av brister i systemet innebär besluten om överensstämmelse att enbart myndigheterna i medlemsstaterna bötfälls. Eftersom de merbelopp som betalas ut till de slutliga stödmottagarna i de flesta fall inte återkrävs, är det de nationella skattebetalarna som för bära bördan snarare än de slutliga stödmottagare som begär för stora betalningar.
När det gäller strukturåtgärder är programmen för perioden 1994-1999 inte helt avslutade ännu, och revisionsrätten anser att flera av de avslutade programmen fortfarande uppvisar betydande felnivåer. Dessutom avslutade kommissionen ett antal av programmen utan att genomföra finansiella korrigeringar, trots att det görs betydande reservationer när det gäller de attesterade utgifterna. Detta belyser tydligt risken att fel i begäranden om delutbetalningar i praktiken kanske inte korrigeras.
Jag skulle vilja betona att revisionsrätten klart välkomnar återkrav som gynnar EU:s budget. Men det måste påpekas att dessa schablonmässiga finansiella korrigeringar genomförs på grund av svagheter i medlemsstaternas kontrollsystem. Som en följd av detta leder i regel inte dessa korrigeringar till korrigering av fel som beror på legalitet och korrekthet i de underliggande transaktionerna på de slutliga stödmottagarnas nivå.
Enligt revisionsrättens mening borde ett antal åtgärder vidtas för att komma till rätta med dessa tillkortakommanden. Det måste finnas en logisk kedja av effektiva interna kontroller som baseras på entydiga och lämpliga regler samt på gemensamma principer och normer, som tar hänsyn till riskbedömningar av transaktionernas natur och förvaltningstyperna. På samma sätt borde effektiva återkrav och sanktionssystem tillämpas på alla områden inom EU:s budget.
Revisionsrätten för sin del är angelägen att mer intensivt utforska områden av gemensamt intresse med de nationella revisionsinstitutionerna. Inför mötet med kontaktkommittén för ordförandena vid EU:s högre revisionsorgan i Warszawa nästa månad har revisionsrätten föreslagit en utvidgning av nuvarande samarbetsnivåer till att omfatta bedömning av interna kontrollsystem i medlemsstaterna.
Europeiska unionen står inför förnyade utmaningar i form av verksamhetsregler, fullbordande och avslutande av de nuvarande programmen som utnyttjar medel från strukturfonderna samt inledandet av programmen för perioden 2007-2013, liksom två nya medlemsstaters förestående anslutning. Tillåt mig avsluta genom att ange hur man bör ta itu med dessa utmaningar inom ramen för EU:s ekonomiska förvaltning.
Kommissionen måste, tillsammans med myndigheterna i medlemsstaterna, se till att det finns tillräckliga och tillförlitliga interna kontrollsystem på alla nivåer av EU:s förvaltning, att dessa system i sin tur inbegriper tillräckliga kontroller som utförs korrekt, rapporteras in och följs upp, och att systemen i fråga grundas på förenklade bestämmelser som styr EU:s utgifter.
Vi borde sträva efter en europeisk union som har sin budget under effektiv kontroll för dess medborgares skull. Tack för er uppmärksamhet.
Siim Kallas
kommissionens vice ordförande. (ET) Fru talman, herr Weber, mina damer och herrar! Jag lade fram min ursprungliga ståndpunkt om årsrapporten inför budgetkontrollutskottet den 23 oktober. Utskottet följer för närvarande aktivt upp åtgärder och korrigerar de fel som har fastställts. Dagen efter att revisionsrättens rapport hade offentliggjorts skickade utskottet en skrivelse till medlemsstaterna, där de ombads att lämna kommentarer och klargöranden om de fastställda felen i de berörda länderna, och avlägsna dessa fel.
V kommer således att beakta budgetkontrollutskottets slutsatser omedelbart och fullständigt. Men i likhet med er har också utskottet begrundat rapportens politiska betydelse efter dess offentliggörande. Det står klart att ovan nämnda rapport inte är en allmän positiv revisionsförklaring än.
Som Hubert Weber, ordförande för Europeiska revisionsrätten, sa, lägger revisionsrätten fram en revisionsförklaring om ”legaliteten och korrektheten” i utgifter, åtaganden, utgifter för strategier inför anslutningen, administrativa utgifter och utgifter för den gemensamma jordbrukspolitiken, som utgör en del av det integrerade systemet för administration och kontroll. Europeiska revisionsrätten lägger dock inte fram en positiv revisionsförklaring gällande andra områden, som till exempel forskningsprogram och strukturfonder. Huvudskälet till detta är att revisionsrätten har funnit alltför många fel i ett urval transaktioner på dessa områden. Som Hubert Weber fastslog orsakas dessa fel av ”uppenbar försumlighet eller förbiseende, dålig kunskap om de komplexa reglerna och förmodligen också bedrägeri som hör samman med EU:s budget”.
Jag anser att den kritik som lades fram efter förra årets kontroll av forskningsprogram tyvärr är berättigad. Minskningen av antalet revisorer till närmare hälften på detta känsliga område, och våra återkravsförfaranden borde vara snabbare och mer kraftfulla. Det stämmer att vi misslyckades med att uppmärksamma många fel som Europeiska revisionsrätten senare upptäckte.
Jag anser att huvudskälet till att fel uppstår, på både detta och andra områden, är dålig kunskap om komplicerade regler. Uppriktigt sagt anser jag att kommissionen har gjort för lite alltför långsamt för att förenkla och klargöra reglerna och riktlinjerna. Vi tar itu med dessa frågor inom ramen för handlingsplanen och genom förslag om den nya programperioden. Vi välkomnar revisionsrättens fortsatta uppmärksamhet och råd om hur situationen kan förbättras.
Jag skulle också vilja ta upp ämnet bedrägeri. Hur mycket bedrägeri finns det i genomförandet av Europeiska unionens budget? Alla misstankar om bedrägeri kommer att undersökas av OLAF, vilket de två fall som medierna nyligen rapporterade om i samband med Tjernobylprojektet och Infrastruktur- och logistikbyrån i Bryssel bevisar. Är hela Europeiska unionens budget ändå ”full av bedrägeri”, som vissa journalister skriver år efter år?
Låt mig citera från den rapport om förvaltning och revision av EU:s fonder som offentliggjordes i går av det brittiska överhuset. I rapporten anser man att i ”mycket av pressens bevakning påstås det att det finns en betydande korruptionskultur inom EU:s institutioner. Vi har i vår undersökning har inte upptäckt några bevis som stärker detta påstående”.
Grundat på uppgifter från medlemsstaterna förfogar kommissionen över uppskattningar om bedrägeri på två områden där användandet av pengar är som störst - inom jordbruk och regionalt stöd. Dessa uppskattningar visar att 13-15 procent av iakttagna oegentligheter är fall av misstänkt bedrägeri, som motsvarar 0,05 procent av utgifterna för jordbruksfonder samt struktur- och sammanhållningsfonder. Förra året skrev kommissionen av 90 miljoner euro som finansiella förluster som inte kan återkrävas, vilket motsvarar 0,09 procent av budgeten. Andelen bedrägerier är alltså marginell. Detta innebär naturligtvis inte att vi inte kraftigt borde bekämpa varje enskilt fall.
Detta verkar också bli bekräftat av revisionsrättens revisionsarbete under 2005. Av alla uppgifter, granskningar och omkring niohundra utvalda transaktioner som revisionsrätten undersökte under 2005 är det bara i fyra fall som revisionsrätten har anledning att misstänka bedrägeri eller ett allvarligt brott mot reglerna och förordningarna samt att informera Europeiska byrån för bedrägeribekämpning (OLAF). Efter analys lyckades dock inte OLAF att bestyrka något av de bedrägerifall som den hade blivit informerad om. Men av hävd har revisionsrätten ännu en gång tillhandahållit användbara uppgifter som är användbara för OLAF i dess operativa arbete.
Herr Weber, fru talman! Nu när dessa kommentarer om våra svagheter, behovet av förenkling och bedrägerinivån har presenterats, antar jag att den ansvarsfrihetsbeviljande myndigheten också skulle vilja bedöma vilken inverkan felen har på ”förhållandet mellan pris och kvalitet”.
I Europeiska revisionsrättens rapport (sidan 138) avslöjas det att revisionsrätten granskade 95 projekt som finansierades genom strukturfonder, och man fann tydliga fel i 60 av dem. Innebär detta att två tredjedelar av strukturfonderna har gått förlorade eller slösats bort? Innebär detta att målen i dessa projekt inte har uppnåtts? Det gör det tydligen inte. Viss banbrytande forskning kanske skulle ha genomförts utan allt nödvändigt pappersarbete, och omvänt kan man hitta projekt som genomfördes med glans när det gäller formella regler och allt pappersarbete blev gjort, men målen uppnåddes inte.
Tyvärr ges det ingen information i rapporten om hur gemenskapsbudgeten egentligen påverkas. Man undrar alltså vilka slutsatser som parlamentet och den vanliga medborgaren i medlemsstaterna kan dra baserat på revisionsrättens granskning av felen i strukturpolitiken?
Revisionsrätten hävdar ofta att den bara är budbärare, och att den genom fördraget är skyldig att avge en revisionsförklaring om hela budgeten varje år. Detta görs genom ett urval transaktioner och andra granskningar. Den prövar efterlevnad av reglerna. Detta arbete utför revisionsrätten professionellt, inom ramen för dess personalresurser.
Vem är det då som bedömer hur dessa fel påverkar genomförandet av politiska mål? På vilka grunder borde parlamentet göra sådana bedömningar? När allt kommer omkring utgör ni budgetmyndigheten tillsammans med rådet, och ni har sista ordet när det gäller framtida budgetanslag. Revisionsrättens rapport borde ge er en grund för att bedöma effektiviteten i tidigare godkända budgetar.
Ur detta perspektiv anser jag att man borde inbjuda revisionsrätten att utvärdera hur stor påverkan felen har haft. Vi vet att revisionsrätten förfogar över den sakkunskap som behövs för att göra detta. Revisionsrätten genomför denna typ av ”pris-kvalitet”-utvärdering av i särskilda rapporter, som vi uppskattar högt. Så varför saknas denna analys i årsrapporten?
För kommissionen innebär sund ekonomisk förvaltning att uppnå politiska mål på ett effektivt sätt och till en rimlig kostnad. Den betraktar ovillkorligen varje biståndsprogram på en flerårig basis och ser till att utgifterna när det gäller kontroll över programmet är i balans med kostnaderna och fördelarna.
Kommissionen är högst medveten om att få av de universitetsprofessorer som ansöker om finansiering för forskningsprogram är kvalificerade revisorer, och den vet att någon av dem kommer att begå misstag i sin ansökan om EU-bidrag. Borde finansieringen av forskning stoppas av denna anledning? Absolut inte. Vi minskar risken för fel, men lever med det som blir kvar. När det gäller valmöjlighet saknas det tydligen någonting mellan en negativ revisionsförklaring och en positiv ansvarsfrihet.
I fördraget - artikel 248.2 i fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen - krävs det att revisionsrätten bedömer korrektheten i den ekonomiska förvaltningen. Skulle den inte också kunna bedöma huruvida kommissionen verkligen har vidtagit de nödvändiga åtgärderna för att garantera valuta för pengarna under ett givet år? Detta skulle inte underlätta kommissionens uppgift, men det skulle ge oss alla en klarare bild!
Ni kanske tycker att detta låter alltför radikalt. Det kanske det är, men det brittiska överhuset går ännu längre i en mycket allvarlig rapport som offentliggjordes i går. Överhuset menar att ”det krävs betydande förbättringar av den metod som underbygger revisionsförklaringen” och föreslår bland annat att revisionsrätten ”tydligt borde skilja mellan oegentlighet och bedrägeri, genom att separat offentliggöra siffror för nivån av bedrägliga överföringar och administrativa misstag”, att man i ”revisionsförklaringen borde fokusera på att ge en detaljerad summering av ekonomisk förvaltning i var och en av utgiftskategorierna och medlemsstaterna genom att göra en förteckning över de medlemsstater som uppvisar dålig förvaltning av gemenskapsmedel”. Kommissionen kommer att studera denna intressanta rapport noggrant.
Tillåt mig också att beröra frågan om återkrav, eller ”återvinningsåtgärder”. I årets revisionsförklaring verkar revisionsrätten ifrågasätta vilken betydelse denna finansiering genom ökat skattetryck har för revisionsförklaringen genom att hävda att återkrav inte rättar till fel, och inte heller förmår den slutliga stödmottagaren att inte göra fel.
Kommissionen anser att detta inte ger en rättvis bild av den faktiska situationen. Varje år återvinns mycket stora summor av kommissionen från medlemsstaterna och av medlemsstaterna från slutliga stödmottagare. Detta system bidrar till att effektivt skydda unionens finansiella intressen. Det har en förebyggande effekt genom att det sporrar medlemsstaterna till att förbättra sin förvaltning och sitt kontrollsystem, för att förebygga, spåra och återkräva oegentliga utbetalningar till slutliga stödmottagare.
Vi - egentligen medlemsstaterna - borde få äran för detta, och det borde även påverka revisionsförklaringen. Jag skulle vilja fortsätta i en mer positiv anda. Kommissionen har upprättat arbetsförbindelser med många nationella revisionskontor och funnit en positiv inställning till granskning av EU:s medel genom gemensam förvaltning. Jag blev mycket uppmuntrad av det tillkännagivande som ordförande Hubert Weber gjorde, om att revisionsrätten avser att föreslå gemensamma revideringar med dessa nationella revisionskontor, med början på området strukturfonder och finansiella korrigeringar som utförs i medlemsstaterna.
Vi skulle då kunna mycket mer effektivt kunna övertyga medlemsstaterna om att ta ansvar för användandet av EU:s budget, om revisionsrätten var villig att samarbeta med - och eventuellt använda - resultaten av de granskningar som utförts på nationell nivå.
Jag skulle vilja avsluta med att kommentera några av de goda nyheterna i revisionrättens rapport. Dess ordförande, Hubert Weber, har påpekat att ”kommissionen med framgång genomförde det nya redovisningssystemet anmärkningsvärt snabbt, och det erbjuder nu ytterligare nyckelinformation som är mycket mer komplett än den som tillhandahölls genom det tidigare systemet med redovisning enligt kontantprincipen”. Vi är stolta över denna bedrift.
För att sammanfatta: revisionsförklaringen är återigen negativ. Kommissionen beklagar detta. Den kommer att korrigera de fel som gjorts och vidta ytterligare åtgärder för att korrigera systematiska svagheter, något som tillkännagavs i handlingsplanen för en integrerad ram för intern kontroll. Genom att erkänna att det fortfarande finns mycket arbete att göra noterar också kommissionen att viktiga framsteg görs varje år och att förvaltningen av EU:s medel i sin helhet är sund. Den befinner sig under kontroll, men det finns ytterligare utrymme för att förenkla de komplicerade reglerna. Tillsammans med mina kolleger ser jag fram emot de mer detaljerade sektoriella diskussionerna under de kommande utfrågningarna om ansvarsfrihet.
Slutligen skulle kommissionen åter vilja betona att det saknas en förbindelse mellan den förteckning över fel som inrapporterats av revisionsrätten och ansvarsfrihetsförfarandet. Kommissionen skulle välkomna en granskningsstrategi där man också beaktar effektivitet eller ”valuta för pengarna”. Vi anser att detta skulle hjälpa den ansvarsfrihetsbeviljande myndigheten att utföra sin viktiga uppgift.
Tack för er uppmärksamhet.
Salvador Garriga Polledo
för PPE-DE-gruppen. - (ES) Fru talman, ordförande Weber, herr kommissionsledamot! Även detta år läggs än en gång Europeiska revisionsrättens rapport om förvaltningen av gemenskapens budget fram inför oss, och även detta år kommer Europaparlamentet att ägna den största möjliga uppmärksamhet, eftersom den utgör det mest trovärdiga och tillförlitliga övervägandet av de europeiska offentliga utgifternas tillstånd. Som Mariann Fischer Boel, kommissionsledamot med ansvar för jordbruk, sa i går kommer vi verkligen att låta unionens finanser genomgå en ordentlig hälsokontroll.
Jag tänker inte uppmana institutionerna att ta på sig ansvar som ligger utanför deras särskilda befogenheter. Europeiska revisionsrätten spelar sin roll, ofta i obetydligt samarbete med medlemsstaterna och deras nationella kontrollinstitutioner. Jag hoppas att Hubert Weber i Warszawa kommer att uppnå det som vi inte har lyckats uppnå under alla dessa år.
Trots sina fel gör Europeiska kommissionen ett utomordentligt arbete, ett oerhört svårt arbete, med tanke på dess brist på resurser och den enorma arbetsmängden. Vi vill därför inte att denna rapport blir föremål för dispyter, utan snarare ett genuint instrument för att förbättra de offentliga utgifterna.
Rådet och medlemsstaterna har också sitt eget ansvar, eftersom det är svårt att gå vidare med finansiell kontroll av budgeten och genomförandet av utgifterna, som den aktuella institutionella arkitekturen ser ut. Tidigare talare har redan sagt det: 80 procent används i medlemsstaterna, men vi lyckas inte ens få finansministrarna i dessa medlemsstater att deklarera utgifternas tillförlitlighet.
Det finns därför fortfarande mycket kvar att göra. Bland annat avser jag att använda ”valuta för pengarna” som grund för kostnadsnyttoanalysen. Den vägledande principen för vår rapport kommer att bli god ekonomisk förvaltning. Vi kommer att fästa stor vikt vid förvaltning, både gemensam förvaltning, direkt förvaltning och decentraliserad förvaltning, samt vid att återkräva pengar.
Slutligen skulle vi vilja se en ny strategi för revisionsförklaringen, men vi ska diskutera detta under de kommande månaderna.
Dan Jørgensen
för PSE-gruppen. - (DA) Fru talman! Vi i den socialdemokratiska gruppen i Europaparlamentet är naturligtvis också besvikna över att det nu är många år i rad som Europeiska revisionsrätten inte helhjärtat har kunnat godkänna EU:s utgifter och avge en positiv revisionsförklaring när det gäller deras tillförlitlighet. Vi skulle naturligtvis vilja inleda med att betona detta, men samtidigt också säga att vi, trots att det finns många kritiska punkter, arbetar på ett balanserat, progressivt och proaktivt sätt med förhoppning om att lösa problemen. Det handlar inte bara om att kritisera. Det handlar först och främst om att upptäcka vilka särskilda problemtyper som vi står inför, och hur vi kan lösa dem.
Vi anser att det finns goda skäl att berömma revisionsrätten för dess noggranna rapport. Vi i den socialdemokratiska gruppen har vid många tillfällen efterfrågat ytterligare detaljer. Vi har eftersträvat en större differentiering när det gäller de olika feltyperna. Detta har tillhandahållits, men situationen är fortfarande inte tillräckligt bra. Vi skulle exempelvis ha kunnat önska att man gjort en större skillnad mellan det som objektivt sett är bedrägeri och det som objektivt sett är fel.
Det är berättigat att berömma kommissionen för att den har infört ett nytt redovisningssystem: det integrerade finansiella kontrollsystemet för jordbruksutgifter. Det finns en hel del områden där det har skett framsteg, men det finns naturligtvis också anledning till kritik, särskilt när det gäller inre politik, där revisionsrättens rapport visar att saker i själva verket har försämrats sedan förra året. Vi ska naturligtvis använda ansvarsfrihetsförfarandet för att granska dessa frågor mer noggrant, för att begära vissa svar och troligen också för att se framåt och utarbeta några bättre föreslagna lösningar. Vi i den socialdemokratiska gruppen uppmanar innerligt kommissionsledamot Siim Kallas och Europeiska revisionsrätten att fortsätta sitt samarbete i syfte att lösa dessa problem på bästa möjliga sätt.
Jan Mulder
för ALDE-gruppen. - (NL) Fru talman! Vi har fört denna debatt i många år, med ett antal återkommande teman. Återigen finns det ingen revisionsförklaring, vilket har gjort alla som är välvilligt inställda till europeiskt samarbete missnöjda, och återigen är det inte helt uppenbart vad detta beror på.
Varje år ber vi Europeiska revisionsrätten om mer detaljerad information, och varje år står vi inför dessa typiska meningar i rapporten, av vilka jag skulle vilja citera några: ”Europeiska revisionsrätten har dragit slutsatsen att det i allmänhet fortfarande sker fel av avgörande betydelse när det gäller utgifter för den gemensamma jordbrukspolitiken.” När det gäller strukturfonderna: ”För båda programperioderna (1994-1999 och 2000-2006) har Europeiska revisionsrätten dragit slutsatsen att utgifterna inte har varit fria från oegentligheter av avgörande betydelse.” Vi har verkligen efterfrågat högrisk- och lågriskkomponenter i många år. Är det möjligt för Europeiska revisionsrätten att vara lite mer precis och bland annat specificera vilken felprocent som skulle vara godtagbar? Detta skulle ge oss alla möjlighet att mäta de förbättringar som sker.
Jag får intrycket av att kommissionen håller på att bli lite mer påstridig, och jag anser att det är fullkomligt rättfärdigat. Det handlar inte bara om bokföring, utan också om effektivitet. Det är olyckligt för parlamentet att varken Europeiska revisionsrättens ordförande eller kommissionsledamot Siim Kallas har sagt ett ord om de nya budgetramarna. Detta är nytt. Vi skulle vilja uppmana någon som har politiskt ansvar på en viss nivå att årligen lägga fram en revisionsförklaring. För parlamentet är denna fråga grundläggande. Hur avser kommissionen att genomföra detta? Det är olyckligt att kommissionen inte har gett några anvisningar om detta, och att Europeiska revisionsrätten för sin del inte heller har nämnt det. Eftersom revisionsförklaringen utgör en del av den fleråriga budgeten är det upp till medlemsstaterna och kommissionen att genomföra den.
Bart Staes
för Verts/ALE-gruppen. - (NL) Fru talman, herr Weber, kommissionsledamot Kallas! Jag är framför allt tacksam mot Europeiska revisionsrätten för rapporten, som jag anser är sund. Jag anser också att standarden på dess utgåvor ständigt förbättras. Rapporten är skriven med ett tydligt språk, och man har framför allt tillgripit metoden att offentliggöra namnen på dem som inte uppfyllt sitt åtagande (”naming and shaming”), något som jag uppskattar oerhört mycket. Vi står inför en särskild ansvarsfrihet, eftersom detta är det första budgetåret som den utvidgade unionen har bestått av 25 medlemsstater under ett helt år, och detta faller helt under den nuvarande kommissionens ansvar.
Därför måste jag säga att jag är något överraskad, till och med chockad, över det mycket defensiva anförande som kommissionsledamot Siim Kallas gav här i dag - chockad, för när han tillträde sin tjänst var det just han som i denna talarstol hävdade att vi under hans ämbetsperiod åtminstone skulle få se en positiv revisionsförklaring läggas fram. Vad är det vi i stället får uppleva i dag? Europeiska revisionsrättens kritik mot nyckelkomponenter i budgeten står oemotsagda, och Siim Kallas försvarar sig med en rapport från det brittiska överhuset, som jag läste i går kväll, och som det faktiskt är värt att läsa. Detta är naturligtvis inte rätt sätt att hantera situationen på.
Eftersom jag har läst Europeiska revisionsrättens rapport kan jag tala om för kommissionsledamot Siim Kallas att den innehåller mycket specifika delar. Det integrerade förvaltnings- och kontrollsystemet för jordbruk fungerar till exempel perfekt för de medlemsstater som tillämpar det. Grekland gör det inte. Detta nämndes redan i förra årets rapport från Europeiska revisionsrätten, och det utgjorde en stor del av Jan Mulders betänkande om ansvarsfrihet förra året. Vad har ni gjort åt detta sedan dess? Vad har ni gjort för att ställa Grekland till svars? Enligt samma rapport från Europeiska revisionsrätten finns det allvarliga problem som berör exportåterbetalningar. I Danmark och Nederländerna kan exportörerna bara försegla sina lastbilar, utan att tulltjänstemän måste närvara. Vad har ni gjort för att bemöta detta? Detta är när allt kommer omkring specifika frågor, och det finns ingen anledning att inta en defensiv hållning.
Jag har två specifika frågor till Hubert Weber. Den första frågan lyder: den 7 november, då ni talade till rådet (ekonomiska och finansiella frågor), gjorde ni då äntligen klart för ministrarna att det är grundläggande för dem att avsluta räkenskaperna? För det andra, kommer ni att överväga den begäran som det brittiska överhuset framförde om att en svart lista äntligen borde utarbetas över de medlemsstater som inte förvaltar EU-medel särskilt väl? Herr Weber! Jag vill ha svar på båda dessa frågor.
Kartika Tamara Liotard
för GUE/NGL-gruppen. - (NL) I dag har kammaren nöjet att diskutera den upplysande rapporten från Europeiska revisionsrätten om användandet av gemenskapsmedel under 2005. Den har ånyo inte gjort intryck på revisorerna. Det finns fortfarande alltför många fel som är alltför omfattande och alltför strukturella när det gäller hur gemenskapsmedel används. I den bemärkelsen mening skiljer sig inte denna rapport mycket från sina elva föregångare. Det som däremot är annorlunda är reaktionen på revisionsrättens negativa dom.
Europeiska institutioner, däribland kommissionen, brukade förr i världen ägna sig åt att ta på sig skulden och lova bot och bättring. Denna gång har kommissionen iscensatt en fullständig offensiv, och Europeiska revisionsrätten anklagas för att vara alltför kritisk och för att ha framställt en tvetydig rapport. De hävdar till och med att vi måste lära oss att leva med vissa misstag.
Det är dock ett faktum att EU är stolt ägare till 200 000 virtuella kor som mottar bidrag, trots att de inte existerar. Det är ett faktum att allvarliga fel ännu en gång har signalerats på områdena olivolja, exportsubventioner och strukturfonder. Det är ett faktum att pengarna till följd av detta inte hamnar där de som mest behövs. Det är också ett faktum att den europeiska allmänheten till följd av detta har allt mindre förtroende för unionen. En vuxen institution borde kunna vända kritik till sin fördel. De europeiska institutionerna visar att de, till och med vid 50 års ålder, ännu inte har nått denna mognad.
Nils Lundgren
för IND/DEM-gruppen. - Fru talman! Vi säger alla här att revisionsrätten har avgivit en bra rapport; den är upplysande och klarare än den brukar vara. Vad visar den? Jo, den visar att missförhållandena fortsätter i samma omfattning, och vi måste ställa oss frågan om vi ska fortsätta att leva med dessa missförhållanden. Detta är naturligtvis en helt orimlig infallsvinkel på problemen. Man måste se efter hur och varför det blir på detta sätt och komma med tydliga förslag från kommissionens sida om vad som ska göras. Man måste då notera att det mesta som går fel har att göra med jordbrukspolitiken. Det finns väldigt många andra skäl att också ändra på jordbrukspolitiken, nämligen i meningen avskaffa den helt. Då skulle en mycket stor del av de problem som vi ser i detta sammanhang försvinna.
Jag vill dock ändå påminna om att denna kammare bär en mycket stor del av skulden för att EU förlorar sitt rykte bland befolkningarna runtom i Europa. Denna kammare röstar alltid för att hålla alla om ryggen och utkräver i praktiken aldrig ansvar. Det var patetiskt när vi fick höra ledarna för PSE-gruppen och för PPE-DE-gruppen stå här i kammaren och, nästan gråtande, tala om att de kände sig tvungna att uppskjuta beviljande av ansvarsfrihet till parlamentet självt på grund av skandalen med lokalerna här i Strasbourg. Trots att jag påvisat att ansvarsfrihet inte skulle beviljas till Regionkommittén, så gjordes detta ändå. Så ska vi inte fortsätta!
Ashley Mote
(EN) Fru talman! Europeiska revisionsrätten har bekräftat att det inte förekommer någon oberoende granskning i någon del av dessa räkenskaper, inbegripet kapitalförvaltningen, som ibland sitter på en hög av 20 miljarder euro eller mer. Jag skulle vilja att revisionsrätten förklarade exakt hur många år som den har utfört en fullständig och specifik revision av kapitalförvaltningen, och jag skulle också vilja få bekräftelse på hur ofta den kommer att utföra denna uppgift i framtiden, som exempelvis en gång om året.
Revisionsrätten har också bekräftat att EU-medel förvaltas i de enskilda medlemsstaterna innan de anslås för användning där. Kassaflödet och följderna av detta när det gäller ränteavkastning är betydelsefulla och hittills okända. Nettobetalare som Storbritannien och Tyskland missgynnas, eftersom en stor del av deras medel förvaltas i mottagarländer. Fransmännen å andra sidan förvaltar alltid nettobetalarnas medel och tjänar rutinmässigt ränta på penningmarknaderna för kortsiktiga placeringar. Hur mycket pengar har brittiska och tyska skattebetalare förlorat på grund av användningen av detta system?
Jag skulle slutligen vilja påpeka att jag har ställt dessa frågor till Hubert Weber i över sex månader, och fortfarande inte fått några svar.
Daniel Caspary
(DE) Fru talman, mina damer och herrar! På samma sätt som parlamentet ansvarar för kontrollen av kommissionens budget, ansvarar det också för att övervaka budgetarna för det som går under beteckningen ”andra” institutioner, och om de ska kunna beviljas ansvarsfrihet måste det stå klart att skattebetalarnas pengar har använts korrekt. Det är nu som det finns ett antal saker att diskutera.
Om vi tar vår övervakningsuppgift på allvar måste vi också granska de utgiftsposter som vi tidigare inte brydde oss om, rådets gemensamma utrikes- och säkerhetspolitik till exempel - och jag beklagar att rådet inte närvarar i dag så att de kan höra mig säga detta, för det är i nära samarbete med ordföranden för utskottet för utrikesfrågor, Elmar Brok, som jag mycket medvetet hänvisar till detta politiska område i dag och kräver genomblickbart samarbete från rådets sida.
Det kommer att vara flera frågor som hör samman med Regionkommittén som kommer att kräva närmare granskning. Det som jag skulle vilja ge exempel på är misslyckandet med att genomföra internrevisorns rekommendationer och den ifrågasatta användningen av korrigeringskoefficienter, för att inte nämna hur kommittén själv behandlat detta ämne på ett fullständigt olämpligt sätt.
Regionkommitténs, Ekonomiska och sociala kommitténs och EG-domstolens byggnadspolitik väcker frågor som också måste lösas, och det finns många andra ärenden att ordna upp.
OLAF, vår byrån för bedrägeribekämpning, har också spelat en effektiv övervakande roll när det gäller institutionerna under de senaste åren, och jag undrar hur det kommer sig att varken ombudsmannen eller datatillsynsmannen ännu har slutit ett avtal med byrån. Även dessa organ måste svara på denna fråga.
Jag uppmanar alla berörda parter att öppet svara på frågorna, utföra sin uppgift när det gäller att se till att parlamentet får en heltäckande bild och samarbeta på uppfinningsrika sätt för att förbättra saker. Det är bara om detta görs som vi kommer att kunna bevilja ansvarsfrihet för 2005.
Szabolcs Fazakas
(HU) Fru talman! I Europeiska revisionsrättens rapport, som liksom under tidigare år är resultatet av ett mycket djupgående, högkvalitativt arbete, hävdar man att utgifterna i EU:s budget i huvudsak har genomförts med laglighet och korrekthet. Jag skulle vilja betona betydelsen av detta yttrande, eftersom revisionsrätten återigen inte kan avge en positiv ståndpunkt utan reservationer detta år, i likhet med de senaste tolv åren.
Anledningen till detta är att ungefär 80 procent av Europeiska unionens budget används enligt systemet med gemensamt ansvar för medlemsstaterna, där revisionsrätten under sina mycket djupgående granskningar har funnit relativt höga felnivåer som har en ekonomisk inverkan. Detta innebär inte på något sätt att alla utgifter i unionens budget är belamrade med fel, inte heller kan dessa fel tolkas som tecken på bedrägeri.
I sin första reaktion motsätter sig Europeiska kommissionen Europeiska revisionsrättens metod, men behåller en positiv revisionsförklaring som sitt mål för 2009. I detta syfte har kommissionen inlett en reformprocess, inom vars ram den har utvecklat ett integrerat internt kontrollsystem. Införandet av en målorienterad budgetförvaltning kan också ses som ett betydande framsteg. Nu när medlemsstaterna, på begäran av Europaparlamentet, har erkänt att de förklaringar som de uppmanas att tillhandahålla är nödvändiga, kan vi se fram emot en mycket framgångsrik revisionsrätt.
Jeffrey Titford
(EN) Fru talman! Jag är frestad att helt enkelt be er att läsa upp det anförande som jag framförde förra året. Synpunkterna från Europeiska revisionsrättens ordförande sammanfattar det mycket väl. Jämfört med förra året har situationen på det hela taget inte förändrats nämnvärt. I revisionsrättens pressmeddelande görs det i själva verket mycket klart att inget har förändrats, med kommentarer som ”på grund av den fortsatt stora förekomsten av fel”, och huvudnumret, ”revisionsrätten [...] alltför ofta konstaterar fel med finansiella konsekvenser för att den sammantaget ska kunna dra en positiv slutsats”. Den enda verkliga skillnaden i år är att kommissionen har varit mer högröstad när det gäller att förneka sitt ansvar för denna röra. Jag måste tacka kommissionsledamot Siim Kallas för att ha gett mig årets roliga historia, när han sa att uppfattningen om bedrägeri i EU:s finanser är ”ytterst orättvis” och att användningen av pengar inom EU står under sträng kontroll. Ja, och jultomten finns på riktigt!
Att skylla det mesta av bedrägeriet på nationalstaterna är en enkel utväg. Kommissionen förväntas upprätthålla regler och se över användningen av medlen. Den måste därför ta på sig skulden för alla dessa osynliga kor i Slovenien, ett land som bara har varit medlem i två år, men som snabbt har lärt sig att utnyttja systemet. Man har inte lärt sig något, och misstagen upprepas hela tiden.
José Javier Pomés Ruiz
(ES) Fru talman! Som det står i Europeiska revisionsrättens rapport har vi gjort framsteg på många områden. Jag skulle vilja tacka revisionsrätten för dess rapport. Men det finns ett område där vi inte har gjort några framsteg: när det gäller att ta upp medlemsstaterna enskilt. Vår grupp består av tjugofem, och vi kan inte bara ge ett betyg till hela klassen.
På de 300 sidorna i denna rapport görs det hänvisningar till Grekland, men ni har aldrig nämnt vilka medlemsstater som huvudsakligen står ansvariga för att vi inte når målet eller - om ni inte bara vill vara bödlar - vilka medlemsstater som det går bra för eller som förbättrar sig avsevärt.
Andra institutioner gör det: Europeiska centralbanken nämner enskilda medlemsstater vid namn. Ni är inte en samling diplomater som försvarar nationella intressen. I era presskommunikéer måste ni bland annat framhålla vilka stater som gör saker bra och vilka som inte gör det.
Det finska ordförandeskapet är inte ens representerat här, men på grundval av det brittiska överhusets rapport, en rapport som vi har mycket respekt för, ska jag, för den grupp som jag samordnar, gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater, begära ett initiativbetänkande för att se över Europeiska revisionsrättens metoder.
Jag kommer väl ihåg hur en av dess medlemmar, den belgiska medlemmen Karel Pinxten, tillträdde sin tjänst utan att ge upp sina ekonomiska eller politiska ansvarsområden. I slutändan, när han stod inför hotet att dras inför domstol, var han tvungen att smita ut bakvägen. Denna skamliga händelse var tyvärr inte ett av finaste ögonblicken för den revisionsrätt som ni är värdig ordförande för.
Jag skulle vilja säga en sak till vice ordförande Siim Kallas. I ert tal till budgetkontrollutskottet den 23 oktober sa ni att det hade återkrävts 2,1 miljarder. Ni kritiserade revisorn i hårda ordalag - jag vet inte om det är det bästa ni kan åstadkomma - men jag skulle vilja att ni noga angav vilken politik, vilka program och vilka medlemsstater som dessa återkrävda 2,1 miljarder gäller, om det är möjligt.
Herbert Bösch
(DE) Fru talman! Jag vill gratulera revisionsrätten till en bra rapport, som fungerar som en spegel för ett par saker. Det enda problemet är att vissa personer inte vill se dem.
Jag måste säga till kommissionsledamot Siim Kallas att det inte är acceptabelt att den nya kommissionen vägrar att lyssna till de dåliga nyheterna från Luxemburg och att man agerar enligt principen ”skjut budbäraren”. Om vi skulle läsa igenom fördragen igen skulle vi se att det fastställs i dem att kommissionen - och ingen annan - är ansvarig för genomförandet av EU:s budget.
Ändå har jag läst hänvisningar överallt till saker som ni, kommissionsledamot Kallas, inte är ansvarig för. Till exempel byråerna, som ni själv sagt - och det finns mer att säga om detta - och för Greklands misslyckande att genomföra ett integrerat administrations- och kontrollsystem. Överallt försvinner kommissionen ur bilden, och det är något som vi - eftersom vi för första gången måste arbeta med den nya kommissionen - måste diskutera på allvar. Kommissionsledamot Kallas! Ni måste börja ta ansvar, annars har ni valt fel yrke.
Hubert Weber
Fru talman! Jag vill börja med att tacka ledamöterna av parlamentet som har sagt en del mycket vänliga saker om vår rapport, i synnerhet Bart Staes, Nils Lundgren, José Javier Pomés Ruiz och Herbert Bösch.
För att återgå till kommissionens vice ordförande Siim Kallas så har han beklagat den ständiga fokusen i medier på ämnet bedrägerier. Jag försäkrar er om att vi, tillsammans med många av de parlamentsledamöter som har talat i dag - däribland Dan Jørgensen, Szabolcs Fazakas och Jeffrey Titford - ger kommissionen vårt fulla stöd. Det är inte acceptabelt att samma gamla visa - ”bedrägerier, bedrägerier och ännu fler bedrägerier” - hörs hela tiden. Det är obefogat, skadligt, och något vi kan klara oss utan. Vi har regler.
Låt mig återgå till den andra aspekten, rekommendationen från brittiska överhuset, som Kallas anser att vi bör agera efter. Vi har ett system. I vår rapport kan vi inte bekräfta att det har förekommit bedrägerier. Det är upp till domstolarna snarare än revisionsrätten att fastställa. Vi kommer dock att titta noggrant på rapporten från överhuset, som vi fick så sent som vid lunchtid i går. Jag hade själv ett finger med i ett avtal som vi nådde med kommissionen, enligt vilket eventuella ärenden som rör misstänkt bedrägeri vidarebefordras till OLAF. Som jag redan nämnt finns det regler för förfarandena.
Jag stöder helhjärtat det Salvador Garriga Polledo sa. Samarbetet med våra systermyndigheter är av mycket stor betydelse, och vi kommer att ta med oss era lyckönskningar, som vi är tacksamma för, till Warszawa.
Jan Mulder frågade hur det kommer sig att räkenskaperna än en gång inte har godkänts utan reservation, och svaret på detta är ganska enkelt. Det är att de transaktioner som det hänvisas till i räkenskaperna fortfarande till stor del inte varit föremål för lämplig riskhantering. Det är först om och när detta sker som det kan bli möjligt att avge en positiv revisionsförklaring. Men förekomsten av fel skulle också här inte resultera i någonting annat än att medier än en gång riktar strålkastaren mot bedrägerifrågan.
Jag är tacksam mot Bart Staes för att han påpekade att en positiv revisionsförklaring skulle vara ett av resultaten av förbättringar i systemen för internrevision, och för att han räknade upp ett antal exempel. Jag kan inte göra annat än att ställa mig bakom det han sa. Jag uttryckte mig mycket rättframt före Ekofin, och brittiska överhuset har belyst ett antal problem, däribland kontrasignering och svarta listan. Vi fick deras rapport i går och måste till att börja med granska den mycket noggrant.
Jag besvarar Ashley Motes kommentar med att vårt problem för närvarande rör revisionsförklaringen, även om det inte råder någon tvekan om den stora betydelsen av de frågor som han nämnde, och jag fortsätter gärna den dialog som vi redan har inlett.
Jag har nu i stort svarat på de flesta av de frågor som jag fått.
Siim Kallas
kommissionens vice ordförande. (EN) Fru talman! Jag skulle vilja tacka alla ledamöter för deras inlägg. Detta är bara en del av förfarandet, och nästa vecka får vi uppleva inledningen av de mer detaljerade utfrågningarna om vårt budgetgenomförande.
Som svar på några av synpunkterna skulle jag vilja säga att kommissionen inte pekar finger åt någon. Den försöker att skapa en korrekt bild som möjliggör en korrekt, balanserad utvärdering av genomförandet av EU:s budget. Vi står fullständigt ansvariga för det som vi gör, och vi är villiga att ta detta ansvar.
Det skulle emellertid vara orealistiskt att som svar på en analys av genomförandet av EU:s budget, där huvudtemat är kommissionens oduglighet, förvänta sig att kommissionen ska säga att den inte är oduglig utan ännu sämre. Detta skulle vara olämpligt, även om vi till fullo erkänner våra svaga punkter. Det mest sårbara området för vår verksamhet 2005 kommer att bli interna politiska frågor. Under de tre förfaranden för beviljande av ansvarsfrihet för budgeten som jag har tagit del i har jag sett verkliga förbättringar, och jag vet vad som kan göras för att ytterligare förbättra situationen. Vi kommer att göra vårt yttersta för att förbättra situationen och ser fram emot en heltäckande, korrekt, professionell utvärdering av genomförandet av EU:s budget i alla dess aspekter, oavsett om det handlar om vad som verkställts eller dess svagheter, fel eller bedrägeri osv. Det är vårt mål och vår önskan att visa alla att saker och ting inte alls är dåliga, även om maskineriet är enormt och skulle kunna förbättras. Eftersom jag är förtrogen med medlemsstaternas erfarenheter inom den offentliga förvaltningens sfär, och känner till det som sker i olika medlemsstater och inom andra internationella organisationer, kan jag hävda att saker inte alls är dåliga. Det är vår önskan att allmänheten, parlamentets ledamöter och revisionsrätten också får se denna sida av vår verksamhet.
När det gäller Jan Mulders fråga om budgetramen och idén om ökat deltagande från medlemsstaternas sida i detta förfarande - frågan om nationella revisionsförklaringar - välkomnar jag attitydförändringarna. När vi inledde diskussionen av denna fråga instämde bara en eller två medlemsstater i ståndpunkten att medlemsstater skulle kunna ta mer ansvar. Denna inställning håller på att ändras, men enligt min begränsade erfarenhet av europeiska frågor kommer detta naturligtvis att ta tid. Det gläder oss att medlemsstaterna har gått med på att tillhandahålla en sammanfattning av revisionsförklaringarna från de utbetalande organen, vilket är ett framsteg, och vi samarbetar med medlemsstaterna för att driva saker framåt.
När det gäller själva förklaringen delar jag fullständigt Europeiska revisionsrättens åsikt att denna i sig inte kommer att lösa allt. Den utgör en del av en mycket bredare fråga om systematisk och strukturell kontroll samt revision, vilken borde ge de förväntade resultaten.
Låt oss därför diskutera varje aspekt och inte utelämna något från räckvidden för våra diskussioner. Låt oss också diskutera frågan om metodologi, samt våra åtgärder och svagheter. Låt oss föra en heltäckande, sakkunnig och adekvat diskussion om denna fråga, och sedan kommer vi alla att vara nöjda.
Ashley Mote
(EN) Fru talman! Jag blev avbruten mitt i mitt anförande, eftersom ni tydligen inte var korrekt informerad om hur mycket tid jag hade till mitt förfogande. Jag kunde därför inte framföra det som jag anser vara en mycket viktig punkt, och rikta kammarens uppmärksamhet mot andra yttranden som finns i den rapport som det brittiska överhuset offentliggjorde i går kväll, i vilket det står - och Siim Kallas underlät att nämna dem - att kommissionen borde inrikta sig på att kräva att offentliga och befintliga revisionsorgan tar ansvar för sina system och granskningar, och att detta förfarande kulminerar i kravet på att kommissionens generalsekreterare undertecknar en försäkran om att kommissionens årliga beräkningar är sanningsenliga och rättvisa. Detta verkar enligt min mening vara ett av de viktigaste yttranden som vi hittills har hört i processen för att förbättra normer i kammaren, och jag vill vara säker på att budskapet har gått fram till fullo.
Talmannen
Ni talade på er grupps vägnar, som hade tilldelats en minuts talartid i denna debatt, vilket innebär att jag avbröt er vid rätt tidpunkt, och det är inte rätt av er att nu använda er av ordningsfrågor för att se till att ni får mer talartid.
Jan Mulder
(EN) Fru talman! Jag skulle bara vilja be kommissionsledamot Siim Kallas om en sak i klargörande syfte. Han var något tvetydig i sitt svar på min fråga, så jag skulle bara vilja fråga honom igen: när kommer kommissionen att påminna medlemsstaterna om skyldigheterna i förhållande till budgetramen?
Siim Kallas
kommissionens vice ordförande. (EN) Fru talman! Vi har redan påmint medlemsstaterna om denna skyldighet i vår skrivelse till dem, och vi kommer också att påminna dem under rådets möte, där dessa frågor åter kommer att diskuteras. Vi försöker att främja idén och göra vad vi kan, men precis som i parlamentets fall finns det gränser för vad vi kan åstadkomma i detta ärende.
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
Skriftliga förklaringar (artikel 142)
Richard Corbett
(EN) EU:s användning av medel lider av den svaghet som är vanlig i många större organisationer, regeringar, ministerier och internationella organisationer: det används pengar till en sådan lång rad av aktiviteter och på så många platser att revisorerna inte kan garantera att de exakta summorna alltid används korrekt. Den amerikanska federala budgeten har inte fått en positiv revisionsförklaring på bortåt åtta år. Det brittiska ministeriet för sysselsättning och pensioner har inte fått någon motsvarande förklaring de senaste 15 åren - och dess budget är större än EU:s budget sammantagen!
Som det brittiska överhuset rapporterade i går verkar det faktiska bedrägeriet vara relativt begränsat när det gäller EU:s budget. Revisorerna har snarare funnit fall av tekniska oegentligheter, som vanligtvis leder till ersättning till EU:s budget i vilket fall som helst, eller sen utbetalning, eller ofullständigt pappersarbete som tas igen senare. Artiklar i sensationspressen klassificerar därefter alla dessa fall som ”bedrägerier”, vilket det inte handlar om.
Det krävs ytterligare förbättringar när det gäller att undanröja sådana fel. Jag skulle vilja ha ett system där de årliga revisionsförklaringarna måste inlämnas till kommissionens tjänsteavdelningar samt till var och en av de 25 nationella regeringarna för sig, snarare än i en enda förklaring till hela EU.
Véronique Mathieu
(FR) Revisionsrätten avger i sin årsrapport en positiv revisionsförklaring om EU:s räkenskaper för 2005 och gratulerar kommissionen till att ha inrättat det nya redovisningssystemet för räkenskapsåret. Men vad gäller de underliggande transaktionernas laglighet och korrekthet - dvs. betalningar till och från EU:s penningkistor - noterar revisionsrätten att den anpassade riskhanteringen inte alltid garanteras när det gäller betydelsefulla utgiftsområden.
De flesta av dessa misstag är en följd av okunnighet om tillämpliga regler, olämpliga utgifter eller försök till bedrägeri av dem som har mottagit medlen i slutändan (jordbrukare, lokala myndigheter eller projektledare).
Vem ska ta på sig ansvaret för detta? Först och främst kommissionen som, enligt fördragen, är direkt ansvarig för genomförandet av EU:s budget. Man måste förbättra kvaliteten på den interna kontrollen, och förfarandena måste förenklas för att vi ska kunna förebygga dubbla avgifter, för höga avgifter och brott mot behörighetskriterier. Slutligen måste medlemsstaterna ta sitt ansvar, med tanke på att 76 procent av medlen spenderas av nationella eller lokala förvaltningar. Det är enligt min uppfattning av största vikt att medlemsstaterna åtar sig att överlämna den årliga förklaringen om hur de EU-medel som de förvaltar spenderas.
