Årsrapport om de mänskliga rättigheterna i världen 2008 och Europeiska unionens politik på området (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är ett betänkande av Raimon Obiols i Germà, för utskottet för utrikesfrågor, om årsrapporten om de mänskliga rättigheterna i världen 2008 och Europeiska unionens politik på området medborgerliga fri- och rättigheter.
Raimon Obiols i Germà
föredragande. - (ES) Fru talman! Låt mig helt kort kommentera innehållet i detta årliga betänkande om de mänskliga rättigheterna i världen och Europeiska unionens roll på det området. För det första vill jag påpeka att betänkandet har två olika syften: det första är att beskriva och utvärdera situationen, som dessvärre är negativ, när det gäller de mänskliga rättigheterna i många länder och regioner i världen, en situation som ofta gränsar till eller har överskridit gränsen för mänskliga tragedier. Det andra är en utvärdering som bygger på parlamentets tidigare erfarenheter av att anta ståndpunkter som en reaktion på olika problem och som också bygger på en önskan från föredragandens sida att betänkandet ska hålla sig i huvudfåran för EU-institutionernas olika ståndpunkter och åtgärder, och inte försöka understryka de punkter där det råder oenighet, utan snarare de punkter där det i grund och botten råder enighet. Detta eftersom jag som föredragande anser att samsyn ger styrka och effektivitet i det långsamma och svåra arbetet med att förbättra den människorättsliga situationen i världen.
Det finns också en annan aspekt som jag har framhållit särskilt, och det är försöket att identifiera särskilda prioriterade områden, med andra ord att göra en sammanfattning av vad de grundläggande vägledande elementen för Europeiska unionens åtgärder på området för de mänskliga rättigheterna på olika håll i världen skulle kunna vara.
Låt mig peka på nio punkter i sammanhanget som entydigt har valts ut i alla de bidrag som lämnats av mina kolleger och som också är centrala inom betänkandets allmänna ram. Den första innebär att kampen för ett slutgiltigt avskaffande av dödsstraffet i hela världen får högsta prioritet, som man brukar säga med en term som verkar lite storslagen historiskt sett. Precis som våra förfäder tidigare lyckades nå målet att utrota slaveriet överallt, anser vi i dag att det är fullt möjligt för vår generation att uppnå det historiska målet att avskaffa dödsstraffet i hela världen, och att EU måste ta täten och spela en ledande roll i frågan.
För det andra får det som kallas ”femininiseringen av kampen för de mänskliga rättigheterna” stor betydelse i betänkandet. Det framhålls med andra ord i betänkandet att kvinnorna är den del av mänskligheten som drabbas hårdast av attackerna på de mänskliga rättigheterna och att EU borde ägna särskild uppmärksamhet och ge särskild prioritet åt detta. I den prioriteringen ingår också frågan om barnens mänskliga rättigheter, där betänkandet innehåller flera punkter som jag anser vara mycket intressanta.
För det tredje efterlyser vi synergier mellan gemenskapens olika institutioner. Det är inte självklart att det ska finnas en uppdelning av roller - mer realpolitik i rådet eller eventuellt kommissionen, och mer principer i Europaparlamentet - men deras olika ståndpunkter måste vara samordnade om man ska kunna öka effektiviteten.
För det fjärde nämns behovet av att bredda och fördjupa den mycket positiva utvecklingstrenden för dialogen om mänskliga rättigheter med länderna utanför EU.
Slutligen framhålls i betänkandet behovet av att försöka skapa allianser inom de internationella institutionerna för att undvika situationer som den i FN:s råd för mänskliga rättigheter, där EU:s närvaro ibland är begränsad.
Jan Kohout
rådets ordförande. - (EN) Fru talman! Jag vill framföra rådets uppskattning till föredragande Raimon Obiols i Germà och parlamentets underutskott för mänskliga rättigheter. Herr Obiols i Germà! Ni har varit en outtröttlig och värdefull partner i vårt gemensamma arbete om de mänskliga rättigheterna under denna valperiod.
Ert betänkande ger oss tillfälle att granska unionens generella politik på området de mänskliga rättigheterna. Vi är mycket medvetna om de utmaningar som vi står inför på detta område. Stärkandet av förbindelserna mellan EU-institutionerna hjälper oss att möta dessa utmaningar tillsammans. Betänkandet ger oss ett värdefullt verktyg för att se tillbaka på det som har åstadkommits.
I Europaparlamentets betänkande understryks relevansen av Europeiska unionens årsrapport om de mänskliga rättigheterna. Vårt försök att göra rapporten mer intressant, läsbar och användbar har delvis varit framgångsrikt, men det finns naturligtvis utrymme för ytterligare förbättringar. Vi kommer att fortsätta att arbeta på detta. Ert betänkande kommer säkerligen att hjälpa oss i våra överläggningar om hur vi ska öka konsekvensen i allmänhet i EU:s politik för de mänskliga rättigheterna. Diskussioner pågår om frågan, och jag skulle vilja försäkra er att vad resultatet än blir av dessa diskussioner kommer vi att göra allt vad vi kan för att göra vårt arbete med frågor om de mänskliga rättigheterna mer synligt. Detta kan ske genom mer effektiv användning av webbkällor eller genom att ge årsrapporten större spridning.
Ni har också framhållit att större uppmärksamhet bör ges åt FN:s roll på området. Vi har fortsatt de samordnade insatserna i internationella forum, särskilt i FN:s råd för mänskliga rättigheter, så som rekommenderades i Andrikienëbetänkandet, liksom i FN:s generalförsamlings tredje kommitté. Ansträngningar görs för att förbättra våra insatser för att nå ut i en allt svårare miljö. Detta är inte enkelt, men jag vill fästa er uppmärksamhet vid en rad framgångar.
Vi har arbetat hårt för att se till att FN:s råd för mänskliga rättigheter får större trovärdighet. År 2009 kan betraktas som ett viktigt prövoår för rådets funktion. EU spelade en aktiv roll vid rådets 10:e session och lyckades se till att en rad viktiga initiativ antogs, bland annat förlängningen av mandaten för Burma/Myanmar och Nordkorea samt EU-Grulac-resolutionen om barnets rättigheter. Däremot var det en besvikelse att vi inte lyckade återinföra mandatet för en oberoende expert för Demokratiska republiken Kongo.
I FN:s generalförsamling har det bekräftats att det är den tredje kommitténs uppgift att skydda och främja de mänskliga rättigheterna, och EU intog en aktiv roll under generalförsamlingens 63:e session. Detta har lett till positiva resultat, särskilt uppföljningsresolutionen om dödstraff. En betydande del av ert betänkande ägnas åt denna fråga. Vi har ständigt tagit upp den, även på högsta nivå, med partner som delar vår inställning, för att stödja den globala trenden mot avskaffande av dödstraff. Dessa ansträngningar kommer att fortsätta.
Låt mig nu säga ett par ord om EU:s riktlinjer. Efter översynen av EU:s riktlinjer för de mänskliga rättigheterna och antagandet av nya riktlinjer i fråga om våld mot kvinnor ligger fokus nu på effektivt genomförande. Som ett led i detta lade ordförandeskapet fram vissa förslag, t.ex. om att vägledningar ska skickas till uppdragschefer och utskottsdelegationer. Vi ämnar även ta upp dessa frågor i våra dialoger och samråd med tredjeländer.
I betänkandet uppmärksammas frågan om kvinnors rättigheter, och jag vet att Raimon Obiols i Germà fäster särskild vikt vid den. Frågan är en av våra främsta prioriteringar. Vi arbetar på genomförandet av FN-rådets resolution 1325, som vi använder som vägledande princip för EU:s övergripande regionala utvecklingsplanering och som har gjort det möjligt för oss att utveckla ett ramverk för integrering av jämställdhetsperspektivet.
När det gäller människorättsaktivister kommer EU att fortsätta att samarbete med det civila samhällets organisationer. Arbete på officiell nivå inom rådet om möjligheten att utvidga frågan om viseringar för försvarare av mänskliga rättigheter fortsätter. I samtal med tredjeländer kommer yttrandefrihet och enskilda fall att fortsätta att vara centrala på vår dagordning.
När det gäller samtal och samråd med tredjeländer kommer EU att göra allt vad det kan för att se till att dessa instrument blir ännu effektivare redskap för genomförandet av vår politik för de mänskliga rättigheterna. Vi har särskilt kommit överens om att hålla lokala samtal med fem latinamerikanska länder - Brasilien, Colombia, Argentina, Chile och Mexiko - och kommer att fortsätta att inleda samtal med de återstående centralasiatiska länderna.
Jag vill säga ett par ord om den 27:e dialogen mellan EU och Kina om de mänskliga rättigheterna som ägde rum den 14 maj i Prag. Det är viktigt att se till att våra samtal är så produktiva som möjligt och att de ger konkreta resultat. Människorättsdialogen mellan EU och Kina är den dialog som har pågått längst. Den måste kunna anpassas och avspegla de framsteg som gjorts i vårt sätt att behandla frågor om de mänskliga rättigheterna. Båda våra institutioner följer nära utvecklingen i Kina. Olika händelser som planerats under året kommer att göra det möjligt för oss att upprätthålla en tät kommunikation med våra kinesiska motparter. Denna dialog är värdefull. Vi ser fram mot alltmer konkreta resultat av samtalen.
Avslutningsvis vill jag understryka att främjandet av och respekten för de mänskliga rättigheterna i världen är en av våra viktigaste prioriteringar i utrikespolitiken. Genom att använda oss av utspel och uttalanden och genom våra olika politiska dialoger och krishanteringsoperationer arbetar EU för att förbättra respekten för de mänskliga rättigheterna i hela världen. För att uppnå resultat har vi följt en konsekvent strategi. Parlamentet har gått i täten för att trycka på för ökad konsekvens på alla nivåer, och vi välkomnar detta mycket.
Jag är i allmänhet tacksam för parlamentets arbete och stöd i frågor om de mänskliga rättigheterna. Värdet av Sacharovpriset som instrument för främjandet av våra gemensamma värden är allmänt erkänt. Vi kommer att fortsätta att se över i vilken utsträckning som avtalsbestämmelser om de mänskliga rättigheterna, sanktioner och dialog - varav samtliga har granskats ingående av parlamentet - kan spela en effektiv roll i vår övergripande yttre politik, samtidigt som vi säkrar högsta tänkbara respekt för de mänskliga rättigheterna.
Jacques Barrot
Fru talman, mina damer och herrar! Det är verkligen med stor glädje jag deltar i denna diskussion i kammaren om ert betänkande, Raimon Obiols i Germà. Jag ersätter min kollega Benita Ferrero-Waldner, som befinner sig i Prag där hon deltar i toppmötet mellan Europeiska unionen och Kanada.
Jag vill börja med att tacka Raimon Obiols i Germà för kvaliteten på hans arbete. Tack för att ni låter ert betänkande ge en positiv bild av de ansträngningar som gjorts under åren av kommissionen och rådet för att genomföra parlamentets rekommendationer.
Oavsett om det gäller dialoger om de mänskliga rättigheterna eller de politiska dialogerna i internationella organ har institutionerna hela tiden försökt föra fram och ge EU rollen som ambassadör, en aktiv och trovärdig ambassadör, för skyddet och främjandet av mänskliga rättigheter, grundläggande friheter, demokrati och rättsstatens principer.
Förra året, 2008, fyllde den allmänna förklaringen om de mänskliga rättigheterna 60 år, ett jubileum som samtliga EU-institutioner firade tillsammans. Det var också det året när kommissionen kunde välja ut två prioriterade områden, nämligen kvinnor och barn, och där en interinstitutionell strategi fördes fram.
Vi har försökt genomföra flera allmänna rekommendationer i tidigare betänkanden och som har stöpts om på ett mycket bra sätt i det betänkande som vi behandlar i dag. Vi har kommit överens om att fokusera våra insatser på vissa länder när det gäller att tillämpa riktlinjerna för barnets rättigheter, och vi har mobiliserat ambassaderna i Europeiska unionens medlemsstater och Europeiska gemenskapens delegationer för att övervaka dessa åtgärder. Vi har med andra ord tagit ledningen i kampen mot en av de värsta kränkningarna av de mänskliga rättigheterna och barnets rättigheter, det vill säga mönstringen av barnsoldater och de lidanden som barnen drabbas av i väpnade konflikter.
Låt mig ge ett par exempel. EU antog nya riktlinjer för barnets rättigheter den 10 december 2007. I första genomförandefasen kommer vi att rikta uppmärksamheten på våld mot barn. Vi startar ett pilotprogram som är inriktat på tio länder på olika kontinenter. De länderna har valts ut eftersom deras regeringar redan har bestämt sig för att bekämpa våld mot barn och också eftersom deras regeringar behöver ytterligare internationellt stöd för att fortsätta bekämpa våld mot barn. I juni 2008 reviderade Europeiska unionens råd riktlinjerna för barn som drabbas av väpnade konflikter för att mer effektivt och generellt kunna ta itu med effekterna på barnen på kort, medellång och lång sikt.
I kommissionens meddelande ges barnen särskilt utrymme inom ramen för Europeiska unionens yttre åtgärder. En konsekvent strategi rekommenderas för att förstärka barnets rättigheter och förbättra barnens situation i världen. Meddelandet har varit föremål för mycket omfattande samråd. Särskild uppmärksamhet ägnas i meddelandet åt icke-statliga organisationer. På grundval av meddelandet och dess tillhörande handlingsplaner antog rådet i maj 2008 slutsatser som syftar till att stärka unionens politik för yttre åtgärder för barnets rättigheter.
Under 2009 fortsätter vi på den inslagna vägen med följande initiativ. I juni kommer kommissionen att anordna ett europeiskt forum om barnets rättigheter i Bryssel. Detta forum kommer framför allt att fokusera på barnarbete. Vi kommer att försöka samla samtliga intressenter. Jag anser personligen att detta är ett mycket viktigt forum. I juli kommer det kommande svenska ordförandeskapet och kommissionen att anordna ett forum för icke-statliga organisationer i Stockholm om våld mot barn. Slutligen kommer vi under hösten att publicera en rapport om de åtgärder som unionen vidtagit för att bekämpa barnarbete, framför allt de åtgärder som avser handeln med barn. Det bör med andra ord bli ett år då vi ytterligare utvecklar EU:s kamp för barnets rättigheter.
Jag kommer nu till kvinnornas rättigheter. De senaste månaderna har EU stärkt sina yttre åtgärder för kvinnors rättigheter. I de nya riktlinjerna om våld mot kvinnor och kampen mot alla former av diskriminering av kvinnor rekommenderas ett antal åtgärder. De åtgärderna kommer att få aktivt stöd av EU:s beskickningar och kommissionens delegationer.
Låt mig påminna om att EU:s utrikesministrar nyligen antagit unionens globala strategi för genomförandet av FN:s säkerhetsråds resolutioner 1325 och 1820. Vi bör också komma ihåg det positiva svaret från FN:s generalsekreterare på det gemensamma uppropet 2008 från Benita Ferrero-Waldner och 40 kvinnor som har viktiga positioner på internationell nivå.
I uppropet uppmanas FN att anordna en ministerkonferens för att granska resolution 1325. Den ministerkonferensen har nu planerats till 2010. Naturligtvis kommer vi att samarbeta med det kommande svenska ordförandeskapet för att förbereda de ståndpunkter vi bör inta när vi granskar resolutionen.
Det var allt, herr talman. Utan tvekan finns det mer att säga, men låt mig än en gång understryka att det naturligtvis krävs en mycket hög grad av synergi mellan institutionerna för att kunna förstärka EU:s politik för demokrati och mänskliga rättigheter. Kommissionen är beredd att agera enligt dessa linjer. Den vill skapa ett nära samarbete så att våra tre institutioner verkligen kan erbjuda varandra ömsesidigt stöd. Här kan Europaparlamentet spela en viktig roll, eftersom det rent definitionsmässigt och på grund av sitt uppdrag är den bästa platsen att föra de förtrycktas och de lidandes talan.
Detta var de synpunkter jag ville dela med er efter ordförandeskapets anförande, och nu kommer jag att lyssna uppmärksamt på ledamöternas anföranden.
Laima Liucija Andrikienė
för PPE-DE-gruppen. - (EN) Fru talman! Jag vill tacka vår kollega Raimon Obiols för hans betänkande och resolution. Det förslag till resolution som vi röstade om i utskottet för utrikes frågor var balanserat. Kompromisser har uppnåtts. En lång lista över viktiga frågor om de mänskliga rättigheterna täcks av betänkandet, och jag hoppas att resolutionen kommer att röstas igenom av en stor majoritet i morgon.
Samtidigt vill jag framhålla några frågor och ta upp ett mycket kontroversiellt ändringsförslag som lagts fram till plenarsammanträdet. Jag talar om det ändringsförslag som lagts fram av våra ALDE-kolleger. Eftersom vi alla är överens om att vår union bygger på värden, inbegripet kristna värden, hur kan då någon tänka sig att parlamentet ska avsluta mandatperioden genom att fördöma påven Benedictus XVI för hans uttalanden? Min ståndpunkt är att den formulering som används av undertecknarna av ändringsförslaget är absolut oacceptabel och bör förkastas.
Försvarare av de mänskliga rättigheterna! Jag föreslår att vi, Europaparlamentet, i resolutionen upprepar vårt krav att alla som får Sacharovpriset, särskilt Aung San Suu Kyi, Oswalda Payá Sardiñas, den kubanska rörelsen Kvinnor i vitt och Hu Jia, får tillträde till EU-institutionerna. Vi beklagar att ingen av dem tilläts delta i den 20:e årsdagen av Sacharovpriset.
Sist men inte minst kommer kampen mot terrorism och de mänskliga rättigheterna. Jag föreslår att Europaparlamentet uppmanar Europeiska unionen och dess medlemsstater att föra kampen mot terrorism i full respekt för de mänskliga rättigheterna och grundläggande friheterna som de främsta prioriteringarna för unionen och ett viktigt inslag i dess yttre åtgärder. Att nämna enskilda namn i vår resolution skulle motverka sitt syfte.
Richard Howitt
för PSE-gruppen. - (EN) Fru talman! Jag lyckönskar min vän och kollega Raimon Obiols i Germà för hans betänkande. Eftersom jag varit föredragande för andra årsrapporter om de mänskliga rättigheterna här i parlamentet under den gångna mandatperioden, samt även varit socialdemokraternas vice ordförande i underutskottet för mänskliga rättigheter, tänkte jag i den här debatten mot slutet av Europaparlamentets femårsperiod berömma parlamentet för det vi har åstadkommit.
Jag tycker att vi har haft en bra samordning med parlamentets delegationer så att parlamentets ledamöter har kunnat ställa svåra frågor till regeringarna via våra representationskontor i världen, en process som jag med stor glädje själv har medverkat i, från Columbia till Turkiet, från Georgien till Kroatien. Jag är mycket stolt över utskottets och ledamöternas arbete med att skapa demokrati och övervaka val. Erfarenheterna från Afghanistan, Demokratiska republiken Kongo, de palestinska territorierna och Angola har för min egen del varit några av de gångna fem årens mest speciella upplevelser.
Jag är mycket stolt över att vi har aktiverat parlamentet och varit representerade - på ett mycket bra sätt - vid Rådet för mänskliga rättigheter i Genève. Jag anser att vi har kunnat påverka där. Vi har försökt ändra Europas inställning från att tänka i block till att nå ut till andra regioner i världen. Och vi har förstås arbetat nära särskilda representanter och rapportörer, bland annat vid besöket från FN:s särskilda representant för frågor rörande företag och mänskliga rättigheter som jag hjälpte till vid för inte så länge sedan. Jag är passionerat engagerad i frågan.
Jag är glad över att vi har drivit en kampanj och stod i frontlinjen vid kampanjen när Europeiska gemenskaperna för första gången skulle underteckna ett instrument för de mänskliga rättigheterna, FN:s konvention om rättigheter för personer med funktionshinder. Jag är så glad, herr kommissionsledamot, över att vårt parlament trots initialt internt motstånd från kommissionen insisterade på att behålla ett särskilt initiativ för demokrati och mänskliga rättigheter så att finansieringen av mänskliga rättigheter blir synlig, tar plats och får kontinuitet, även i länder vars regimer gärna motarbetar de mänskliga rättigheterna.
Vi får ofta beröm för vårt arbete för de mänskliga rättigheterna, men jag berömmer hellre modet och djärvheten hos de människorättsförsvarare som vi möter och talar med varje dag. De riskerar sina egna liv för att försvara värderingar och normer som är universella och värdefulla för oss alla.
Jules Maaten
för ALDE-gruppen. - (NL) Fru talman! Det är alltid svårt att välja ut ett par punkter i en resolution som denna, för det blir så lätt en julgran. Föredraganden har emellertid gjort ett fantastiskt arbete och de punkter ni just tagit upp, till exempel dödsstraffet, måste verkligen förbli en absolut prioritet i alla våra insatser på området för mänskliga rättigheter. Det var därför helt rätt att säga det.
Jag anser också att man har ägnat frågan om kvinnornas situation och de mänskliga rättigheterna alldeles för lite uppmärksamhet alldeles för länge, framför allt om vi tänker på kvinnorna i deras roll som ”människorättsförsvarare”. På den punkten vill inte min grupp gå så långt att den tar upp frågan om användning av könsdiskriminerande språk. Jag tror inte att man kan lösa sådana problem med ett slags nyspråk eller politiskt korrekt språkbruk, men det är helt rätt att detta problem har förts upp på dagordningen.
Samma sak gäller barnen. I resolutionen sägs ett par bra saker om barnen och här tänker jag i första hand på texten om barnsexturism. Vad gäller just detta har vi tillsammans med ett par andra ledamöter startat en kampanj som nu över 37 000 personer har anslutit sig till på Internet. Dessvärre har vi fortfarande en situation där hundratals europeiska män flyger till Sydostasien, Latinamerika och Afrika varje vecka för att begå övergrepp mot barn, ibland mycket små barn, och det är verkligen hög tid att EU vidtar åtgärder på det här området.
Det gläder mig att kommissionsledamot Jacques Barrot är här med oss i dag, för han har verkligen stuckit ut hakan och lagt fram ett antal mycket bra förslag. På så sätt skickar vi en mycket tydlig signal.
De mänskliga rättigheterna är fortfarande något av en askunge i EU:s utrikespolitik. Om man ser till vår utrikespolitik så kan man konstatera att den fortfarande i hög grad domineras av handelsstimulerande åtgärder och liknande. Jag tycker att de mänskliga rättigheterna borde få mycket högre prioritet. Jag vill dessutom uppmana kommissionen att ägna mer uppmärksamhet åt frågan om censur av Internet, för när det gäller detta har ledamöterna från de fyra stora grupperna i parlamentet startat ett initiativ för en global Online Freedom Act som bygger på förslag som förts fram av den amerikanska kongressen.
Om jag förstått saken rätt har några av kommissionsledamöterna, till exempel Viviane Reding och Benita Ferrero-Waldner, visat intresse för detta. Jag hoppas verkligen att vi ska kunna komma fram till konkreta förslag i frågan, för även om det är viktigt att omedelbart ställa resurser till förfogande, så måste vi också vara beredda att främja en EU-strategi för mänskliga rättigheter och demokrati.
Konrad Szymański
Fru talman! Än en gång behandlar vi ett betänkande om de mänskliga rättigheterna som skrivits utifrån ideologiska utgångspunkter. Dagens vänstervridna ideologi är fullständigt blind när det gäller frågan om religionsfrihet i olika delar av världen. Kristna förföljs i Kina, Indien, Iran, Vietnam, Ryssland och nu senast också i Pakistan. Trots de tydliga formuleringarna i artikel 18 i den allmänna förklaringen om de mänskliga rättigheterna och artikel 9 i den europeiska konventionen är vänstern inte intresserad av religionsfrihet. I stället koncentrerar sig denna vänstervridna ideologi patologiskt på principen om ickediskriminering av sexuella minoriteter, vilket inte har ett lika kraftfullt stöd i internationell rätt.
Förslaget från gruppen Alliansen liberaler och demokrater för Europa att attackera påven Benedict XVI för de uttalanden han gjorde i Afrika är verkligen en kuriositet. Det verkar som om liberalerna har glömt bort principen om att skilja kyrkan från det offentliga livet, som de så ofta påminner oss om. Det verkar som om liberalerna i dag kräver att de religiösa institutionerna ska underordnas staten och myndigheterna. Det kravet strider mot kyrkans frihet och yttrandefriheten, och om förslaget antas kommer vi att rösta mot betänkandet.
Hélène Flautre
Fru talman! Det årliga betänkande som utarbetats av Raimon Obiols i Germà är utmärkt. Syftet med det, liksom med all verksamhet som genomförts under mandatperioden av underutskottet för mänskliga rättigheter, är att överbrygga klyftan mellan ord och handling i EU:s yttre åtgärder och att rensa bort alla eventuella oklarheter och svagheter i vår politik, i första hand medlemsstaternas politik, som alltför ofta strider mot internationell rätt. Det kan räcka att nämna den behandling som migranterna får utstå, samarbetet med CIA:s hemliga flygningar eller underlåtenheten att ratificera internationella konventioner.
Även rådets krav är motstridiga. Hur kan man förklara att rådet ännu inte har gett klartecken för att genomföra artikel 2 i associeringsavtalet med Israel efter de ständiga överträdelser som vi bevittnar? Vår politik är indelad i olika fack. Därför saknas ofta ett globalt perspektiv och en helhetssyn och våra instrument är inte optimerade. De kommer inte i rätt ordning. Ett exempel: rådet har offentliggjort ett meddelande om att välkomna sin underkommitté för mänskliga rättigheter i Tunisien, trots att vi fortfarande inte kan stödja människorättsaktivister i det landet på grund av de hinder som landet ställer upp.
I våra olika initiativbetänkanden har vi lagt fram specifika rekommendationer, till exempel att utarbeta en strategi för de mänskliga rättigheterna per land och att ledamöterna ska vara mer direkt engagerade i politiken, och vi har lyckats flytta fram gränserna. Jag tänker till exempel på riktlinjerna om tortyr.
I dag är människorättsaktivisterna bättre skyddade och jag välkomnar att människorättsklausulerna nu övervägs i rådet och kommissionen. Jag vill dessutom påpeka i sammanhanget att vi skulle vilja att klausulen formuleras om. Vi skulle vilja att en mekanism för att reglera inledandet av en dialog tillämpas och förekommer systematiskt i alla Europeiska unionens avtal.
I fem år har vi varit redo att börja arbeta med rådet och kommissionen för att förbättra unionens politik. Arbetet har i alla fall påbörjats i dag, och jag vill tacka dem hjärtligt, eftersom deras och mina kollegers öppna attityd har varit avgörande för dagens framgångar och förbättrade trovärdighet på detta område.
Erik Meijer
för GUE/NGL-gruppen. - (NL) Fru talman! Vi tvingas fortfarande bevittna hur regeringar i världen utanför Europa dödar människor för handlingar som vi inte anser vara straffbara, eller som under alla omständigheter bara skulle kräva ett mildare straff. Det finns fortfarande regimer som försöker hålla sig kvar vid makten genom att tillgripa våld, det finns fortfarande människor som diskrimineras och det finns fortfarande människor som lever under eländiga och förnedrande villkor under fattigdomsstrecket.
Det finns fortfarande statslösa befolkningsgrupper som känner att regeringen i den stat där de befinner sig helst skulle vilja att de lämnade landet för att ge utrymme åt människor som tillhör majoriteten. Det finns regeringar som inte visar något intresse för vissa delar av sin befolkning och som vägrar ta itu med deras problem.
I EU är vi överens om att detta är oacceptabelt, men vi fortsätter att tillämpa dubbla måttstockar. Vi tolererar mer från länder vilkas vänskap vi vill bibehålla, för att de är stora och ekonomiskt mäktiga eller länder som är viktiga handelspartner, än små, maktlösa länder. Det måste vi sätta stopp för. Annars kommer man att ifrågasätta pålitligheten hos vår statistik om kränkningar av de mänskliga rättigheterna.
Bastiaan Belder
för IND/DEM-gruppen. - (NL) Fru talman! Som föredragande med ansvar för att övervaka förbindelserna mellan Europeiska unionen och Kina gläder det mig enormt att se att man i punkterna 80 och 87 i det aktuella betänkandet ägnar betydande uppmärksamhet åt den allvarliga människorättsliga situationen i Kina. Det finns emellertid en grov kränkning av de mänskliga rättigheterna i Folkrepubliken Kina som inte nämns i betänkandet, och det är det politiska missbruket av psykiatri mot dissidenter.
Denna perversa användning av sjukvården kallas ankang, vilket trist nog betyder ”hälsa genom vila”, vilket i och för sig kan vara riktigt: om man slår ut människor med lugnande medel så kommer de att hålla sig lugna. Officiellt har Kina alltid energiskt förnekat alla anklagelser om det ankang-system som nämns i mitt betänkande. Det jag verkligen ser fram emot är däremot är att få information från kommissionen om Pekings politiska missbruk av psykiatri.
Det var väldigt intressant att höra att det tjeckiska ordförandeskapet precis har meddelat att ett möte om de mänskliga rättigheterna kommer att äga rum nästa vecka. Jag vill därför be det tjeckiska ordförandeskapet att ta upp frågan om politisk psykiatri i Kina på dagordningen för det mötet. Jag skulle vara tacksam om ni kunde göra det, framför allt mot bakgrund av de kinesiska förnekandena.
Låt mig avsluta med att säga att jag besökte Kina personligen för ett år sedan och då upplevde det som medlemmarna av protestantiska hemmakyrkor har gått igenom. Alla som visar några tendenser till att vilja tala med en utlänning straffas med långvarig arrestering eller förebyggande skrämseltaktik. Lyckligtvis släpptes de tre personer jag senare talade med relativt snabbt.
Händelser som dessa kan förhindras om kommissionen och parlamentet vidtar lämpliga åtgärder, som Georg Jarzembowski har sagt. Jag tackar honom för att ha nämnt det. För mig är detta ett slutgiltigt bevis på att Europeiska unionen kan vara effektiv när det gäller att skydda de mänskliga rättigheterna. Det ger oss hopp inför framtiden.
José Ignacio Salafranca Sánchez-Neyra
(ES) Fru talman! Det betänkande som Raimon Obiols i Germà har lagt fram för oss om de mänskliga rättigheterna i världen visar på parlamentets totala och permanenta engagemang för de mänskliga rättigheterna i världen. Som jag redan har sagt i andra sammanhang får detta inte bara gälla en region, ett land eller en kontinent, utan det måste vara ett globalt eller universellt engagemang.
Betänkandet om situationen för de mänskliga rättigheterna ställer oss inför en situation, i länder som Iran, Kina eller Ryssland, i Guantánamo och i andra länder såsom Kuba, där utövandet av de grundläggande rättigheterna inte tillåts. Till exempel tilläts inte den grupp som kallas Damas de Blanco (Kvinnor i vitt) att komma hit för att ta emot Sacharovpriset, att komma in i eller lämna sitt eget land. Samma kränkningar förekommer i andra länder, såsom Nicaragua och Venezuela, som kommer att bli föremål för en särskild resolution som vi ska rösta om i morgon. Situationen visar oss hur långt vi är från att uppnå respekt för de mänskliga rättigheterna i alla delar av världen, trots våra ansträngningar.
Jag vill ta upp de ändringsförslag som lagts fram av några av mina kolleger som begär att parlamentet ska fördöma ledaren för en institution som, med alla de misstag som har begåtts under två årtusenden och för vilka ursäkter har framförts vid flera tillfällen, har utmärkts av ett kraftfullt försvar för den mänskliga värdigheten. Att påven, i egenskap av andlig ledare för hundratals miljoner människor och som ledare för en självständig stat, inte ska kunna yttra sig i en känslig aktuell fråga utan att fördömas tycker jag uppriktigt sagt verkar vara ett tecken på intolerans. Jag tycker att ändringsförslaget är groteskt.
Jag har samarbetat med författarna till detta ändringsförslag vid flera tillfällen, men genom att lägga fram det är jag rädd för att de den här gången blandar ihop äpplen och päron, det som är bisaker och det som är viktigt. Det grundläggande måste vara att man respekterar andras åsikter, även om de inte stämmer överens med de egna, utan att fördöma någon, och det innebär också att man inte ska förväxla skuggan som kastas av en bild med själva bilden.
Maria Eleni Koppa
(EL) Fru talman! Diskussionen i Europaparlamentet om de mänskliga rättigheterna i världen är en av höjdpunkterna i den politiska processen. Men EU kan bara utöva sitt inflytande vad gäller försvaret av de mänskliga rättigheterna i världen om unionen föregår med gott exempel.
Att en människorättsklausul inkluderas i alla förhandlingar är en stor seger, men resultaten måste utvärderas regelbundet så att politiken och initiativen kan justeras.
Rent allmänt är avskaffandet av dödsstraff och tortyr fortfarande vår viktigaste prioritet och unionen måste intensifiera sin insatser på dessa områden. Slutligen får vi inte glömma att 2008 slutade med de tragiska händelserna i Gaza där de mänskliga rättigheterna öppet kränktes och experimentella och förbjudna vapen användes av de israeliska styrkorna.
Vi i Europaparlamentet är skyldiga att kräva en total genomlysning av denna fråga. Vi måste kräva att forskningen övervakas noga och att ansvar utkrävs för alla kränkningar av internationell humanitär rätt. Världssamfundet får inte visa någon tolerans mot krigsförbrytelser, oavsett var eller av vem de begås. Slutligen vill jag tacka vår föredragande för hans utmärkta arbete.
Milan Horáček
(DE) Fru talman, mina damer och herrar! Jag vill också gratulera föredraganden Raimon Obiols i Germà till ett mycket bra betänkande.
Det ser mycket mörkt ut för respekten för de mänskliga rättigheterna i många länder i världen. Detta är också viktigt för EU - vi tänker till exempel på Vitryssland. Europeiska unionen måste därför fördubbla sina ansträngningar genom att tillämpa sin politik för de mänskliga rättigheterna på alla områden och genom att ställa upp tydliga standarder. Vi anser att de mänskliga rättigheterna är odelbara. Det bör man till exempel beakta under förhandlingarna om ett nytt avtal med Ryssland genom bindande klausuler om mänskliga rättigheter, vilket kommer att påverka alla delar av förhandlingarna.
Jag vill också än en gång föreslå att underutskottet för mänskliga rättigheter förvandlas till ett permanent utskott.
Tunne Kelam
(EN) Fru talman! Läget är dystert i världen om vi tänker på de mänskliga rättigheterna. Flera stora länder - viktiga EU-partner - nämns i sammanhanget. Det är därför viktigt att parlamentet i sin resolution insisterar på att de mänskliga rättigheterna uppmärksammas mer, särskilt de politiska rättigheterna, i förhandlingar om och genomförandet av bilaterala handelsavtal - även de som ingås med viktiga handelspartner.
Frågan är därför: Vad kan vi i praktiken göra för att förbättra situationen? Kanske vi borde börja med att försöka ”avschröderisera” Europa. Demokratiska länder kan inte smita undan från sin del av ansvaret för det dystra läget i stora delar av världen.
Vi kan ta Ryssland som exempel. Vid samråden mellan EU och Ryssland om de mänskliga rättigheterna var parlamentets slutsatser nedslående: EU lyckades inte åstadkomma några förändringar av politiken i Ryssland, särskilt inte i frågor som rättsväsendets oberoende, behandlingen av människorättsförsvarare och politiska fångar. Fallet Chodorkovskij är typiskt. En månad under hans andra rättegång har visat hur mycket som har förändrats de senaste sex åren. I brottmål domineras rättsväsendet fullständigt av statens makt.
Slutligen tänkte jag lyfta fram parlamentets budskap till rådet att det ska reagera på ett sätt som märks, särskilt på parlamentets resolutioner i brådskande ärenden. Europaparlamentet förkroppsligar på bästa möjliga vis vår planets demokratiska samvete. Det reagerar snabbt och beslutsamt på mänskliga tragedier världen över. För att kunna påverka människorättssituationen konkret förväntar vi oss dock snabba och positiva reaktioner från rådet. Där ligger också många gånger problemet med värderingar kontra ekonomiska intressen.
Georg Jarzembowski
(DE) Fru talman! Gruppen Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater uppmanar regeringen och kommunistpartiet i Kina att genomföra den kommande människorättsdialogen på ett konstruktivt sätt. Det skulle förbättra förbindelserna mellan EU och Kina avsevärt. Vi har ett genuint intresse av att hålla fast vid våra legitima krav på Kina. Människorättsförkämpen Hu Jia måste friges omedelbart. Samtalen med Dalai Lama, tibetanernas religiösa ledare, måste återupptas. Den kinesiska regionen Tibet måste öppnas för journalister och FN:s människorättsexperter.
Jag tycker till exempel att Kina under förberedelserna inför Olympiska spelen visade att landet kunde ge pressen större frihet, samtidigt som stabiliteten i landet bevarades. Nu bör Kina ha modet att inleda reformer som avser omskolningslägren, de åtalades rättigheter, dödsstraffet och religions- och församlingsfriheten. Landet bör omedelbart ta itu med dessa mänskliga rättigheter och föra en dialog med oss.
Robert Evans
(EN) Fru talman! Mina lyckönskningar till föredraganden och andra kolleger. Betänkandet måste dock vara mer än ord i ett dokument. Det måste vara något som leder till handling. I punkt 1 heter det att parlamentet ”anser att EU måste komma fram till en samstämd och konsekvent politik för att upprätthålla och främja mänskliga rättigheter i hela världen, och betonar behovet av att en sådan politik bedrivs mer effektivt”. Jag riktar in mina kommentarer på situationen i Sri Lanka. Många punkter i betänkandet är tillämpliga på landet.
I punkt 63 nämns rekryteringen av barnsoldater som jag - och jag är säker på även övriga kolleger - djupt beklagar. Jag tror att dödsstraffet tas upp i punkt 48. Sedan årets början har runt 5 000 civilpersoner dödats i attacker från den srilankesiska regeringen på sitt eget territorium. Jag anser det vara likvärdigt med dödsstraff att döda oskyldiga medborgare. Den srilankesiska regeringen och dess militär anklagas för en rad övertramp när det gäller sitt eget folks mänskliga rättigheter, från bombning av sjukhus, utnyttjande av illegala vapen till att vägra dem mänsklig hjälp och medicinsk ...
(Talmannen avbröt talaren.)
Andrzej Wielowieyski
(FR) Fru talman! Jag kan mycket väl förstå skälen till att mina kolleger från gruppen Alliansen liberaler och demokrater för Europa har lagt fram ändringsförslag 2 om kampen mot aids, och jag vill understryka att jag i stort sett instämmer i de skälen.
Men jag motsätter mig ändringsförslaget. Den katolska kyrkan står fri från medlemsstaterna och har rätt att bekämpa aids på sitt eget sätt, även om vi anser att det kan göras bättre.
Det är helt enkelt inte rätt och rimligt att rikta en våldsam attack mot påven alldeles före valet till Europaparlamentet. Att göra det skulle kunna leda till djupare motsättningar i våra samhällen och till att många personer ifrågasätter värdet av sitt deltagande.
Att Europaparlamentet kraftigt fördömer den andlige ledaren för miljontals troende skulle vara ett allvarligt misstag.
Árpád Duka-Zólyomi
- (SK) Eftersom jag är djupt förtrogen med situationen på Kuba anser jag det vara viktigt att behålla punkterna 84 och 96 i betänkandet. I punkt 84 har Europaparlamentet återigen bekräftat sin ståndpunkt om de kubanska vinnarna av Sacharovpriset Oswaldo Paya Sardinas och gruppen Kvinnor i vitt. I punkt 96 välkomnas en dialog om mänskliga rättigheter med de latinamerikanska länderna med en begäran om att politiska fångar ska släppas fria och att de mänskliga rättigheterna ska respekteras.
Jag vill också framhålla att tabellen i betänkandet endast återger två fall av kränkningar av de mänskliga rättigheterna på Kuba, fast dussintals fler hade kunnat läggas till. Den 49-åriga Librado Linares Garcia, offer för ”den svarta våren” och make till en av kvinnorna i gruppen Kvinnor i vitt, lider av flera olika sjukdomar i fängelset, inklusive en ögoninfektion som har gjort att han gradvis förlorar synen på ena ögat och nu även på det andra ögat. Han har inte fått någon sjukvård i fängelset.
Marios Matsakis
(EN) Fru talman! För att kunna vara trovärdig i sin kritik av andra måste man först vara kritisk mot sig själv. I det hänseendet måste vi alltid komma ihåg överträdelserna av de mänskliga rättigheterna inom EU när vi fördömer övertramp i resten av världen.
Låt mig påminna er om två exempel. Först har vi Turkiet, som kandiderar för medlemskap och som de senaste 35 åren har hållit norra delen av Cypern under militär ockupation och med våld förvisat runt 200 000 människor från sina bostäder. I det cypriotiska territoriet som ockuperas av den turkiska armén har över 500 kristna kyrkor och kloster förstörts och hundratals kristna kyrkogårdar skändats. I dag saknas fortfarande 1 600 EU-medborgare efter den turkiska invasionen av Cypern 1974.
För det andra har vi Storbritannien. En medlemsstat som behållit två kolonier under sin krona: regionerna Akrotiri och Dhekelia. Tusentals civila - EU-medborgare - som bor i de här områdena utsätts för ...
(Talmannen avbröt talaren.)
Sophia in 't Veld
(EN) Fru talman! Jag är lite förvånad över beskrivningen av mina ändringar som ”groteska” och ”oacceptabla”. Jag tror inte att någon står över kritik - inte ens påven - och i parlamentet har vi alltid starkt kritiserat USA:s munkavlar under Bushregimen, som ändå inte var lika långtgående som påvens uttalanden. Påven borde känna till att han är mycket viktig, en inflytelserik religiös ledare vars ord har tyngd. De kan direkt och indirekt leda till tusentals, ja också miljontals, dödsfall i aids. Jag tycker att det är helt rätt att vi i parlamentet kritiserar det.
För det andra har EU alltid varit en drivkraft bakom de mänskliga rättigheterna, men vi har förlorat i trovärdighet. De senaste åtta åren har vi mist vår moraliska auktoritet på grund av vårt stöd för hur USA har bekämpat terrorismen. Jag tycker att det är hög tid att EU följer exemplet från Barack Obamas regering och klargör vår roll i kampen mot terrorism.
Jan Kohout
rådets ordförande. - (EN) Fru talman! Innan jag framför mina slutkommentarer tänkte jag informera ledamöterna om utgången av debatten om Lissabonfördraget i den tjeckiska senaten.
Jag kan med glädje meddela att majoriteten senatorer röstade ja till Lissabonfördraget.
(Applåder)
Tack så mycket. Det är ett litet glädjens ögonblick under vår ordförandeperiod.
Om vi fortsätter med ämnet vill jag än en gång tacka föredraganden för hans arbete och den svåra uppgiften att utarbeta betänkandet. Han har tagit fram flera prioriteringar som jag tänkte ägna mig åt att kommentera.
När det gäller dödsstraffet är det uppenbart att vår generation måste nå fram till ett avskaffande.
Kvinnors rättigheter är en fråga som har särskild betydelse, särskilt mot bakgrund av EU:s ökade engagemang i ESFP:s operativa insatser och uppdrag i områden där kvinnor hotas och utsätts för de grövsta överträdelserna av de mänskliga rättigheterna. Jag tänker framför allt på Kongo och Afghanistan där EU har uppdrag och där vi definitivt måste göra allt vi kan för att förbättra situationen.
En av de största utmaningarna internt är en bättre integrering av de mänskliga rättigheterna inom ESFP och GUSP, vilket också nämndes i debatten. Ordförandeländerna har tillsammans med den personliga representanten för de mänskliga rättigheterna under generalsekretariatets höga representant fortsatt att integrera de mänskliga rättigheterna i aktuella geografiska och ämnesinriktade arbetsgrupper och i den politiska dialogen.
Ordförandeskapet fortsätter med de insatser som inleddes av tidigare ordförandeländer för att gynna integreringen av människorättsperspektivet i de särskilda representanternas arbete, liksom i ESFP:s operativa insatser. I det sammanhanget höll Javier Solanas personliga representant Riina Kionka en workshop med EU:s särskilda representanter och de höga representanterna om viktiga punkter som kan fungera som verktyg i det dagliga arbetet med att främja de mänskliga rättigheterna.
Sist men inte minst har vi utnämnt kampen för allmänna mänskliga rättigheter till en av de största internationella utmaningarna.
Jag anser att vi måste fördubbla våra insatser när det gäller att nå ut till regeringarna. Vi måste stödja framväxande civila organisationer och människorättsförsvarare som är de bästa inhemska förespråkarna för de mänskliga rättigheterna. Demokratierna har mycket att tacka framväxande medborgarrörelser som i likhet med Charta 77 på sin tid i mitt land kan bli avgörande för att åstadkomma förändring.
Jacques Barrot
Låt mig först av allt välkomna de goda nyheterna efter dessa bakslag, eftersom detta öppnar vägen för Lissabonfördraget som vi så gärna vill ha och som inkluderar - och det glömmer jag inte i denna diskussion - stadgan om de grundläggande rättigheterna.
Jag är också mycket tacksam över att Europaparlamentet på sätt och vis har blivit ett språkrör för alla de legitima kraven i samband med försvaret av de mänskliga rättigheterna. Jag måste säga att vi i EU är stolta över att ha ett parlament som är så medvetet som ni är om alla de problem i världen som gäller mänskliga rättigheter och rättigheterna för barn och kvinnor som drabbas av våld och diskriminering.
Ni nämnde alla de pågående åtgärderna efter det utmärkta betänkandet från er föredragande Raimon Obiols i Germà, som jag vill tacka än en gång. Jag vill framhålla att det är mycket viktigt för oss att fortsätta detta samarbete med Europaparlamentet. Benita FerreroWaldner skulle kanske ha uttryckt bättre än jag i vilken utsträckning Europeiska unionens yttre politik i detta avseende bör inspireras av ett antal värden, de värden som Europaparlamentets ledamöter just har påmint om i sina anföranden.
Jag måste i min tur få uttrycka min absoluta avsky inför dödsstraffet och även inför tortyr. Här vill jag trots detta betona att Europeiska unionen i dag gläder sig åt att Förenta staterna under president Obama nu avskaffar vissa extrema åtgärder som tillgripits i kampen mot terrorismen. Detta är viktiga nyheter som ytterligare bör stärka vår beslutsamhet att bekämpa alla former av tortyr i världen. Det är ett personligt åtagande som verkligen ligger mig varmt om hjärtat.
Jag vill också understryka EU:s roll i de många stöd- och observationsuppdragen i samband med val som naturligtvis också bidrar till att försvara och främja demokratin i världen. Vi känner till kopplingen mellan demokrati och respekt för de mänskliga rättigheterna. Även detta är något som EU kan vara stolt över.
Jag hade kunnat besvara frågor som mer direkt rör barnen. Jag har låtit kommissionen granska rambeslutet om sexuellt utnyttjande av barn, så att bland annat - eftersom en ledamot hänvisade till detta i sitt anförande - våra medlemsstater kommer att kunna åtala sexturister även om handlingarna inte begicks i EU. Detta öppnar vägen för en mycket efterlängtad upprensningsinsats på detta område.
Jag kan inte lämna alla de svar som era utmärkta anföranden förtjänar, men jag måste tacka Europaparlamentet för att det är så vaksamt på detta område, vilket trots allt visar på det bästa av vår europeiska gemenskap - vårt stöd för gemensamma värderingar.
Raimon Obiols i Germà
föredragande. - (ES) Fru talman! Jag vill bara helt kort nämna två punkter. Det första är att den bästa politiken när det gäller mänskliga rättigheter är helt klart en som kan förena människor. Om betänkandet därför innehåller något budskap som är viktigare än de övriga, så är det budskapet om enighet. Detta innebär för det första enighet mellan EU:s olika medlemsstater, eftersom vi nyligen har haft problem i det avseendet som borde lösas så snabbt som möjligt. För det andra betyder det enighet mellan institutionerna. Och för det tredje betyder det enighet eller konvergens mellan olika strategier och prioriteringar.
Mellan en realpolitik, som tittar bort när det förekommer en kränkning av de mänskliga rättigheterna till förmån för andra intressen, och halvhjärtade insatser, finns det en väg som präglas av politisk vilja och politisk intelligens, och det är den vi måste följa.
Den andra punkten är att om vi är för den effektivitet som uppnås genom enighet, så kommer majoriteten under omröstningen om detta betänkande i morgon naturligtvis att bli än större, och dess framtida genomförande kommer att bli ännu effektivare. När det gäller detta vill jag säga att när vi röstar om ändringsförslagen borde den grundläggande prioriteringen vara en strävan mot bredast möjliga majoritet i kammaren. Inte av personliga skäl, för betänkanden omfattas inte av copyright, utan av en önskan om politisk effektivitet i framtiden.
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon.
Innan vi kommer till nästa betänkande vill jag ta tillfället i akt, eftersom jag sitter som talman för sista gången, för att säga att detta faktiskt är ett betänkande som utarbetats av mitt eget utskott och, mina damer och herrar, jag vill passa på när ni nu är samlade och säga hur mycket jag har tyckt om att arbeta med er under de senaste tio åren. De senaste fem åren har varit helt fantastiska.
Jag vill särskilt tacka kommissionsledamot Jacques Barrot, som har stött oss med sin vänlighet - låt mig säga med sin vänliga auktoritet - och jag är också särskilt tacksam mot ordföranden i vårt utskott, Gérard Deprez, och mot alla mina kolleger.
Jag kan inte nämna er alla, men Jeanine HennisPlasschaert är här, Sophie in't Weld är här, Jean Lambert är här och även Simon Busuttil, Antonio Masip Hidalgo och Bárbara Dührkop Dührkop. Jag vill verkligen tacka er alla och, tja, säga adjö. Kanske får jag en chans att se er igen. Det är inte jag som kommer att sitta som talman den här gången. Jag tror att jag bara tar ansvar för introduktionen och sedan kommer Edward McMillan-Scott att ta över.
Så om ni inte har något emot det ... Tack!
(Applåder)
Skriftlig förklaring (artikel 142)
Kinga Gál
skriftlig. - (HU) Herr talman, mina damer och herrar!
Om vi analyserar läget för de mänskliga rättigheterna 2008, framför allt mot bakgrund av den relevanta EU-politiken, finns det fortfarande anledning att känna oro.
Här vill jag gärna lyfta fram situationen för barnets rättigheter, som är ett globalt problem. För att garantera respekten för barnets rättigheter måste vi inte bara fokusera på enskilda kränkningar av vissa rättigheter, utan också på indirekta hot, som till exempel Internetbrottslighet och våldet i medierna.
Vår politik för mänskliga rättigheter måste bygga på insikten att kränkningar av de mänskliga rättigheterna inte är något som i regel äger rum i ett annat land utanför EU. Dessvärre förekommer det många fall av detta även inom EU.
Jag vill framför allt nämna händelserna i Budapest den 23 oktober 2006 när vi bevittnade en masskränkning av de mänskliga rättigheterna när våldshandlingar och överträdelser begicks av polisen mot oskyldiga människor som deltog i en fredlig minneshögtid. Bevis på allt detta finns också i en utställning av bilder som man just nu kan besöka här i parlamentet.
Vi måste göra allt vi kan för att garantera att sådana händelser inte upprepas, och vi måste inse att vi måste fortsätta kämpa varje dag till stöd för respekten för grundläggande mänskliga rättigheter och friheter, demokrati, yttrandefrihet och rättsstatens principer även inom Europeiska unionen.
