
(1) 
Ludford (ELDR ).
   – Herr talman! Angående en ordningsfråga. Jag ville ta upp frågan i går, men ni tillät mig inte att göra ett inlägg.
Jag vill uppmärksamma er och parlamentet på att rådet den 29 april skrev under två rättsakter utan att ha fått Europaparlamentets yttrande, med hänvisning till att vi inte hade respekterat den fastställda tidsfristen.
Jag vill påpeka att samma förebyggande tidsfrist har satts till i dag för förslaget till avtal med Förenta staterna om överföring av passageraruppgifter, det s.k. PNR-avtalet. För att undvika att något sker mot parlamentets vilja ber jag er att ni sänder en formell begäran till rådets ordförande och kommissionens ordförande om att de skall avstå från att fatta några beslut innan domstolen har meddelat sin dom, särskilt under denna valperiod. Det är det minsta vi kan begära inom ramen för ett lojalt samarbete mellan institutionerna.
Det bör inte bli någon kraftig försening, eftersom domstolen redan har satt en tidsfrist till den 6 juni för parterna att presentera sina argument. Det verkar som om domstolen skyndar på sina förfaranden och mycket väl kan tänkas komma fram till ett avgörande före sommaren. Under dessa omständigheter verkar det inte för mycket begärt att be rådet och kommissionen att respektera både vår institution och domstolen och inte gå emot rättstatsprincipen, eftersom domstolen är villig att fortskrida snabbt. Jag är rädd för de två prejudikaten från den 29 april. Jag ber er att uppmana dem formellt att inte skriva under överenskommelsen.
Boogerd-Quaak (ELDR ),
   . – Herr talman! Jag delar Sarah Ludfords uppfattning. Jag skall inte upprepa vad hon sade. Jag vill bara fästa er uppmärksamhet på att jag i går författade en skrivelse till Giuseppe Gargani, ordförande i utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden, för att påminna honom om den debatt som hölls i det utskottet den 6 april, då vi beslutade att sätta i gång domstolsförfarandet. Under debatten diskuterades dock ett annat förfarande, för den händelse att varken rådet eller kommissionen skulle beakta parlamentets yttrande. Det fanns i går kväll inte tillräckligt med tid att diskutera denna skrivelse, men ordföranden lovade mig att notera den och ta itu med saken på allvar. För att vara på den säkra sidan skall jag även e-posta den till er. Om rådet går i förväg och skriver under i alla fall, då anser jag att vi bör starta ett annat förfarande. Jag ville fästa er uppmärksamhet på det. 
Talmannen.
   – Även om kammaren var något splittrad i denna fråga var majoriteten ändå konsekvent i de olika omröstningar som har hållits under de senaste två sammanträdesperioderna. Det kan därför vara lämpligt att jag påminner de andra institutionerna om den oro som kammaren känner i denna fråga och att jag informerar dem om de synpunkter som framförts här i dag. Jag kommer att göra så denna vecka. 
Perry (PPE-DE ).
   – Herr talman! Vid sammanträdet i går kväll i utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden kom ordföranden Giuseppe Gargani och utskottet överens om att de skall stå fast vid de punkter som finns i utskottets rekommendation till er från den 15 april om att åtgärder måste vidtas mot kommissionen för att den har underlåtit att svara på frågor som rör Lloyds. 
Talmannen.
   – Tack, herr Perry. Jag skriver till Giuseppe Gargani i dag och sänder er en kopia av skrivelsen. 
Goebbels (PSE ).
   – Herr talman! Ni meddelade under gårdagens sammanträde, den 4 maj, att skriftliga förklaringar som inte har undertecknats av en majoritet ledamöter och skriftliga frågor som inte har besvarats och så vidare skall anses ha bortfallit i enlighet med artikel 185 i arbetsordningen. I detta avseende grundar ni er ståndpunkt på artikel 185, som lyder: ”Vid slutet av den sista sammanträdesperioden före val till parlamentet, skall samtliga oavslutade ärenden, som förelagts parlamentet, anses ha bortfallit, om inte annat följer av bestämmelserna i andra stycket i denna artikel.” Tredje stycket i samma artikel lyder: ”Dessa bestämmelser gäller inte framställningar och texter om vilka beslut inte skall fattas.” Frågor som en ledamot av kammaren har riktat till kommissionen och rådet kräver svar snarare än beslut. Vi kan därför inte se det som att alla de frågor som ännu inte har besvarats har bortfallit.
Att på stående fot avfärda politiska frågor, varav några är ytterst viktiga, gör livet enklare för kommissionen och rådet.
Politiken avskyr tomrum. Parlamentet kommer att fortsätta att verka tills det nya parlamentet är på plats och i gång, och det kommer även kommissionen att göra. Det finns inget skäl till att den inte skulle kunna besvara alla de frågor som har ställts i dag. 
Talmannen.
   – Tack för att ni delar med er av detaljerna i detta ärende, herr Goebbels. Det här är nu vår femte direktvalda mandatperiod. Den går mot sitt slut och jag har blivit informerad av tjänsteenheten om att detta är prejudikatet som vi alltid har följt. Mot bakgrund av ert påpekande om ordalydelsen i artikel 185 tror jag dock att jag skall ta kontakt med rådet och kommissionen och upplysa dem om att de enligt vår arbetsordning bör svara på de frågor som ni tar upp. Vi bör skapa ett nytt prejudikat i detta avseende inför framtiden och det kommer jag att göra. 
Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är presentationen av de nya ledamöterna av den utvidgade Europeiska kommissionen. 
Prodi,
   . – Herr Cox, mina damer och herrar! I dag är ett högtidligt tillfälle för mig, för det är min sista chans att tala inför er, eftersom EU:s väljarkår om bara lite drygt en månad kommer att förnya parlamentets demokratiska mandat.
Det har varit fem år av nära och konstruktivt samarbete mellan kommissionen och parlamentet. Ibland har vi haft våra meningsskiljaktigheter; ibland har våra förslag väckt hetsig debatt här i kammaren. Debatten har dock alltid varit ärlig, öppen och konstruktiv. Jag skulle därför vilja erbjuda er mitt uppriktiga tack för samarbetet och stimulansen och även för den kritik som har riktats mot mig.
Mina damer och herrar! Samtidigt som ett kapitel avslutas inleds i dag ett nytt kapitel i historien om europeisk integration: ett viktigt nytt kapitel. Vi har väntat länge på dessa dagar, men utvidgningen är äntligen ett faktum. För mig är och förblir den 1 maj 2004 min bästa dag någonsin i kommissionen. I själva verket leder utvidgningen in alla institutioner i framtiden, och kommissionen går nu in i en ny fas, en övergångsperiod som tar slut den 1 november.
Under de senaste veckorna har ni träffat kommissionärerna en och en under de diskussioner ni har haft med dem. Jag kan i dag presentera dem som ett organ – det nya EU:s första kommission. Under denna interimsperiod lägger vi upp övergången från den nuvarande kommissionen till den nya kommissionen med 25 ledamöter, som kommer att tillträda i november. Det är anledningen till att vi har vidtagit den nya åtgärden att para ihop våra nya kommissionärer med tio redan tjänstgörande kommissionärer utan att tilldela portföljer, vilket skulle ha inverkat negativt på kollegiets arbete under dessa sista månader av dess mandat. Dessa kommissionärer kommer dock att delta fullt ut i kollegiets beslut, och deras röster kommer att ha samma vikt som alla de andra kommissionärernas. De kommer att få – i själva verket har de redan – ett större ansvar, eftersom de ännu tydligare är Europeiska unionens ansikte utåt för sina landsmän och landsmaninnor: de spelar en avgörande roll vid en tidpunkt när våra nya medborgare håller på att bekanta sig med unionen och dess arbetssätt.
Samtidigt som min kommission i formell bemärkelse går mot slutet av sitt egentliga mandat har vi från praktisk synpunkt en full dagordning framför oss. Under de närmaste månaderna måste vi nå de strategiska mål som anges i det arbetsprogram som vi drog upp med er och som vi lovade er att vi skulle följa. Vi har beslutat att inte ta några nya initiativ under denna övergångsperiod utan koncentrera oss på att fullgöra de viktiga åtaganden som ligger framför oss.
Jag skulle i stora drag vilja ta upp huvudfrågorna när det gäller dessa viktiga åtaganden som vi redan har utarbetat med er. För det första har vi det länge emotsedda beslutet om den europeiska konstitutionen, även om det inte beror direkt på oss. Jag är säker på att den kommer att antas; detta kommer att vara ett tydligt budskap om unionens framtid och utgöra den apparat som behövs för att unionen skall fungera effektivt. Förutsättningarna är de rätta för att Europeiska rådet vid det kommande mötet i juni skall få saker och ting att röra på sig igen och att slutföra regeringskonferensen. Kommissionen kommer att samarbeta med ordförandeskapet på varje tänkbart sätt i avsikt att få till stånd en överenskommelse om konstitutionen.
Det andra viktiga målet är en lyckosam utvidgning. Nu när dessa medlemsstater har anslutit sig måste vi ta vederbörlig hänsyn till de andra kandidatländernas ambitioner, och vi måste under de närmaste månaderna således lyfta fram förhandlingarna med Bulgarien och Rumänien, som går bra. Vi har redan rekommenderat att förhandlingar skall inledas med Kroatien, och rådet kommer i slutet av året att fatta beslut om Turkiet på grundval av en rekommendation som kommissionen har uppmanats att anta i höst.
Slutligen måste vi påskynda arbetet med att fastställa den nya budgetplanen för perioden efter 2006. Som ni vet har vi gått längre än att tänka enbart i redovisningstermer och gett uppgiften en politisk utgångspunkt, eftersom vi måste lägga upp det politiska projektet för ett utvidgat EU i linje med de resurser som behövs för att genomföra det. Det politiska projekt vi föreslår stöder sig på tre pelare: hållbar utveckling, europeiskt medborgarskap och EU:s roll i världen.
I fråga om den första pelaren, hållbar utveckling, har det nu en tid funnits en växande oro för tillståndet i den europeiska ekonomin. Vår analys av situationen är välbekant och har fått stöd av er alla. Grundvalen för våra åtgärder är strategin från Lissabon och Göteborg, som stakar ut vår väg för utveckling och tillväxt fram till årtiondets slut. Vårt projekt syftar till att ge den europeiska utvecklingsmodellen ny fart genom en fokusering på konkurrenskraft, sysselsättning och solidaritet mellan regioner och generationer. Jag måste än en gång uttrycka min besvikelse över långsamheten i de beslut som fattats hittills; kommissionen och parlamentet måste fortsätta att uppmana medlemsstaterna att gå längs den väg som de själva har stakat ut men inte följt.
Förslagets andra pelare handlar om att fylla begreppet europeiskt medborgarskap med verkligt innehåll. Hittills har unionen fokuserat särskilt på att skapa ett ekonomiskt område med rörelsefrihet och gemensamma regler. I framtiden måste vårt enade Europa bli ett område av säkerhet, rättvisa och medborgerliga friheter.
När det gäller den tredje pelaren, EU i världen, föreslår vi att EU skall föra sin modell för att hantera förbindelser mellan länder ut i världen. Vi skulle därigenom ge ett praktiskt svar på den försämrade internationella situationen, som vi ser på med största oro. För länderna runtomkring oss föreslår vi vår grannskapspolitik, som syftar till att sprida den modell för fred, demokrati och välstånd som är unionens kännemärke till hela kontinenten Europa. Vi kommer att bli tvungna att lägga ned en hel del hårt arbete på denna viktiga grannskapspolitik under de närmaste fem åren.
Detta är alltså i allmänna ordalag det politiska projekt vi arbetar med. Under de närmaste tre månaderna måste vi fastställa genomförandeåtgärderna och budgetplanen, så att den nya kommissionen kan fullgöra sina uppgifter enligt den tidsplan som har uppställts.
Mina damer och herrar! Under dessa fem år har stora framsteg gjorts, och jag vill lyfta fram några händelser som jag anser har varit särskilt betydelsefulla. Den första är euron. Efter år av anmärkningsvärda men ogripbara landvinningar har EU nu i sin gemensamma valuta ett enastående instrument för politisk och ekonomisk enighet, och jag menar både politisk och ekonomisk enighet. Den praktiska och symboliska betydelsen av allt detta är till och med större än vi kunde ha förväntat oss.
Den andra viktiga händelsen var de asiatiska jättarnas inträde på den globala ekonomiska arenan, med Kina först. Allt detta skapar en helt ny balans i fråga om produktion och handel som vi inte kan ignorera. Det är en ny verklighet som vi måste lära oss att hantera, och vi kan bara klara det om vi förblir enade i försvaret av våra intressen och värderingar.
Den tredje händelsen är konventet. Även om vi fortfarande väntar på konstitutionen är det inget tvivel om att konventet innebar ett helt nytt sätt att bedriva politik i EU. I debatten om Europas framtid deltog alla huvudsakliga aktörer; den ägde rum i full öppenhet, och resultatet blev en sammanhängande text med vilken regeringskonferensen har kunnat arbeta effektivt.
Jag anser att dessa stora steg framåt i unionens demokratiska liv har banat väg för den fjärde händelse som jag vill erinra om, nämligen uppkomsten av en sant europeisk folkopinion. Jag syftar i synnerhet på de händelser som omgärdade konflikten i Irak från slutet av 2002. För första gången i vår historia såg vi en opinionsvåg som lockade stora majoriteter i alla unionens länder. EU:s folk krävde att varje militärt ingripande till försvar för vår säkerhet, när alla förhandlingsvägar hade stängts, skulle grunda sig på internationell legitimitet av det slag som Europeiska unionen förkroppsligar och förespråkar.
Under dessa fem år har alltså förändringar långt utöver det vanliga ägt rum; takten i vår historia har ökat avsevärt. Jag ser en mycket tydlig följd av allt detta: tidigare var EU-skepsisen kanske en lyx som unionen kunde tolerera; i dag, efter dessa förändringar, kan EU-skepsisen bara medföra säkert nederlag.
Mina damer och herrar! De år jag har använt till att tjäna den europeiska saken har åstadkommit djupgående förändringar även i mig. Jag vet utan skuggan av ett tvivel att jag under kommande månader och år skall fortsätta att kämpa för en bestämd och passionerad EU-idé. Det finns inte längre tid för likgiltiga åsikter och halvhjärtade åtaganden; det finns inte längre tid för kluvenhet. EU behöver beslutsamhet, visioner och kurage, och jag skall bidra med all den entusiasm och styrka jag kan uppbåda i kampen.
Talmannen.
   – Ordförande Romano Prodi, vi tackar för ert ledarskap, men även för er europeiska hängivenhet, som har varit fullkomlig och konsekvent genom hela er mandatperiod. 
Poettering (PPE-DE ).
   – Herr talman, herr kommissionsordförande, ärade nya kommissionsledamöter, mina damer och herrar! I dag är ett högtidligt tillfälle, men det är också den dag då vårt arbete börjar. I måndags välkomnade vi nya ledamöter till vår kammare, och vi skulle ha velat att ni, herr kommissionsordförande, hade varit här i Strasbourg för att dela vår glädje. Men ni är här i dag, och vi är glada över att ni har kommit för att göra oss sällskap, tillsammans med de nya och nuvarande ledamöterna av kommissionen.
Vi har alltid betraktat kommissionen som en sorts regering. Romano Prodi tillträde tjänsten som dess ordförande för fem år sedan. Några av medlemsstaternas regeringar har varit våldsamt kritiska mot honom, men vi har alltid stöttat honom, för ledamöterna av kommissionen är naturligtvis politiker, om än inte bundna till politiska partier. Jag önskar de nya ledamöterna lycka till och framgång i deras arbete och skulle vilja försäkra dem om att vår grupp kommer att ge dem allt tänkbart stöd. Vi välkomnar Péter Balázs, Joe Borg, Ján Figel', Dalia Grybauskaitė Danuta Hübner, Siim Kallas, Sandra Kalniete, Markos Kyprianou, Janez Potočnik och Pavel Telička. Från de medlemsstater som hörde till Europeiska unionen redan före den 1 maj ger vi ett lika varmt välkomnande till såväl Jacques Barrot och Joaquín Almunia som, naturligtvis, kommissionär Stavros Dimas, som plenum redan har haft att göra med.
Jag anser att det är mycket viktigt att vi åter når samförstånd om vad som är Europeiska kommissionens roll. Jag vet att detta är ett särskilt diskussionsämne i de länder som nu har anslutit sig till Europeiska unionen, och jag betraktar talet i några av dessa nya medlemsstater om att kommissionärerna från de nya medlemsstaterna är alltför EU-vänliga som fullständigt felaktigt. Till de nya kommissionärer som får sådana förebråelser i hemlandet skulle jag vilja säga att vi står vid er sida om ni sätter Europeiska unionens väl främst, för det är den roll ni måste spela enligt konstitutionen, så att säga. Ni företräder Europeiska unionen som helhet, och i ert arbete måste EU:s intresse komma främst; ni kan alltid lita på stödet från Gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokraterna. Om ni har motstånd att brottas med i era egna länder, kommer vi att vara där för att försvara er!
Jag hoppas att ni inte har något emot att jag säger, som en rekommendation, att ni naturligtvis har en viktig roll när det gäller era egna länder – en roll som ni delar med ledamöterna av kammaren – när det gäller att så att säga förmedla EU:s ideal till de stater vi kommer ifrån. Jag hoppas därför att kommissionsledamöterna från de nya medlemsstaterna, tillsammans med ledamöterna av Europaparlamentet, kommer att lyckas förklara behovet av EU-politiken för sina länder och få fram budskapet att de som ser enbart till sina nationella intressen i själva verket skadar dem. Bara om ni förbinder er egen nations intressen med EU:s gemensamma intressen kommer ni att kunna främja nationens sak; det kommer inte att finnas några bundsförvanter i EU för dem som är blinda för allt utom sitt eget land, och de kommer därför inte att kunna göra något för det. Det är anledningen till att intressen måste företrädas på lokal, regional, nationell och europeisk nivå samtidigt, och jag önskar de nya ledamöterna av kommissionen mycket framgång när de sätter i gång med att göra det.
För några ögonblick sedan beskrev jag det som att ledamöterna av kommissionen är politiker men inte partipolitiker. Herr kommissionsordförande! Jag kan inte bespara er en allvarlig begäran att ni skall ägna de återstående månaderna av ert ordförandeskap åt att fortsätta att leda kommissionen på ett verkligt effektivt sätt och att koncentrera er på ert arbete i kommissionen snarare än på inhemska politiska dispyter i Italien, ert eget land.
Europeiska unionens toppmöte skall hållas den 17–18 juni, och det skulle därför, herr talman, gott kunna vara klokt av oss att hålla ytterligare en talmanskonferens på eftermiddagen torsdagen den 17 juni och diskutera hur vi bör lägga upp förhandlingarna som helhet. Jag säger detta som ett förslag, så att vi tillsammans kan ägna det en tanke.
Låt mig som avslutning säga att kommissionen och Europaparlamentet är bundsförvanter. Med detta i åtanke kommer vår grupp att stå vid den nya kommissionens sida och se till att vi lyckas med det gemensamma företaget att forma denna europeiska union, med kommissionen, som ju besitter initiativrätten, i en avgörande roll. Vi i Gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokraterna kommer att ställa upp, och vad vi vill se från kommissionen är nära samarbete. Om vi får det kommer vi tillsammans att uträtta stora saker för vår europeiska union. Med det i åtanke önskar jag de nya ledamöterna av kommissionen all framgång. Vi finns precis bakom er.
Swoboda (PSE ).
   – Herr talman, herr kommissionsordförande, ärade kommissionärer, mina damer och herrar! Det råder ingen tvekan om att den 1 maj var den dag då vi – som en ledarskribent i en tysk tidning formulerade det – kom ut ur den långa skugga som Hitler och Stalin hade kastat. Men nu måste vi börja lunka fram över det dagliga livets slätter. Det, framför allt, är vad kommissionen finns till för, men inte i den bemärkelsen att vi behöver ledas av teknokrater och byråkrater. Långt därifrån; vad vi behöver är politiskt sinnade personer, kommissionärer av kött och blod som inte är slavar under partipolitik. Därom är Hans-Gert Poettering och jag ense. Jag skulle dock, herr Poettering, gratulera er om ni sade det till vissa andra ledamöter av kommissionen, eftersom vi har hört och läst kommentarer av dem alla – och särskilt av kommissionens vice ordförande – som inte precis vittnar om kommissionens neutralitet.
Vad vi behöver är kommissionsledamöter som har en vision för EU och förmåga att bedriva politik, något som jag betraktar som avgörande, och vi i Europeiska socialdemokratiska partiets grupp vill därför be er om något. För det första ber vi er att mycket tydligt visa att ni besitter dessa saker; i utfrågningarna var några av er rätt tystlåtna. Ni känner er kanske fortfarande blyga, eller så var ni kanske mer ängsliga än ni sannolikt kommer att vara när viss tid har förflutit – även om ni alltid bör vara en aning rädda! Men viktigast av allt är något annat, nämligen den europeiska sociala modellen, som vi vill göra till verklighet. Det finns personer, även här i kammaren, som kanske skulle föredra att grundvalarna sveptes i väg av en nyliberal storm. Vi föredrar vårvinden, som kanske kan vara lite ljummen, men den livar faktiskt upp EU med nya blommor och nya löv, utan att förstöra de träd som växer här.
Vi måste också minska många av EU:s underskott. För dessa bär ni en hel del ansvar – och inte bara för budgetunderskotten. Det finns andra; det finns, till exempel, för få arbetstillfällen. EU lider av underskott när det gäller sysselsättningspolitik. Som kommissionens ordförande har sagt finns våra konkurrenter i Amerika, i Kina och nu i Indien. Jag varnar för att bara konkurrera sinsemellan, med lägsta möjliga skattesatser, i avsikt att driva bort varandra från marknaden och sedan genom politiska åtgärder omlokalisera arbetstillfällen från en del av kontinenten till andra. Vi vill i stället att vi arbetar gemensamt för att skapa arbetstillfällen på denna vår kontinent.
Vi behöver också ta Lissabonstrategin på allvar, och sedan på ännu större allvar; så mycket står klart för mig efter att jag har sett vad som pågår i vissa länder i fråga om investeringar i allmän utbildning, yrkesutbildning, forskning och utveckling samt infrastruktur. Om man tänker på transportpolitik, till exempel, är infrastrukturen i de nya medlemsstaterna mycket dålig och underutvecklad. Vad jag skulle vilja se, inte bara i dessa länder utan även i EU:s budget, är mer pengar till utbildning, forskning, utveckling och även till infrastruktur. Det är inget tvivel om att det finns en koppling mellan detta och hållbar utveckling.
Om man tar Kyotoprotokollet som vårt slagord är det andra exemplet lagstiftningen om kemikalier. Även på dessa områden måste vi i EU vara banbrytare, men vi måste se till, framför allt när det gäller extern ekonomisk politik, att vi inte blir ensamma om att genomföra Kyotoprotokollet och anta stränga lagar om kemikalier. I stället måste vi utnyttja varje tillfälle att uppmana andra – däribland Amerika, Ryssland, Kina och Japan – att följa dessa överenskommelser. Annars kommer vi – och det är i detta jag instämmer med vice ordföranden, inte i hennes kommentarer om den spanska regeringen – att hamna i allvarliga svårigheter i fråga om konkurrenskraft och vårt konkurrensläge, med följdriktiga stora fordringar på den externa ekonomiska politiken.
Gudskelov besvarade Danuta Hübner den frågan jakande. Även den externa ekonomiska politiken måste bli ett sätt för oss att försvara vår europeiska sociala modell, till exempel när det gäller allmännyttiga tjänster. Det är inte godtagbart att kommissionen fortsätter att trotsa ett beslut av kammaren genom att försöka föra upp en avreglering och eventuell privatisering av vatten, lokal kollektivtrafik, hälsa och utbildning på dagordningen. Även vår grupp är för ett öppnande av marknader, och vi har tillsammans med kommissionen skridit till konkret handling i detta avseende; jag gjorde det till exempel i fråga om järnvägar. Men det finns områden som hör till själva kärnan i vad vi uppfattar som en nationell eller europeisk social modell, vilket bör godtas, och de bör fortsätta som sådana.
Som jag redan har sagt vill vi ha en politisk kommission, med kommissionärer av kött och blod som säger sin politiska mening rent ut här i kammaren. Vi vill ha en kommission som vi kan argumentera med. Jag kan här se flera personer som jag mer än gärna har argumenterat med, för även de ha varit känslosamma, eftersom det ibland har legat vrede och ilska bakom deras handlande. Under sådana omständigheter kan vi argumentera med er, och ni bör argumentera med oss, men var uppriktiga mot oss, var ärliga mot oss, utan att kringgå frågorna! Om er argumentering med oss kännetecknas av uppriktighet och ärlighet, då kommer vi att stödja er för hela EU:s skull, vilket vi alla naturligtvis har ett mycket stort politiskt intresse av.
Watson (ELDR ).
   – Herr talman! Som talesman för Europeiska liberala, demokratiska och reformistiska partiets grupp gratulerar jag kommissionens ordförande till de kompetenta nya kommissionärerna från de tio nya medlemsstaterna samt Frankrike och Spanien. Vi välkomnar den politiska balans som återfinns bland de tio, men också att det finns tre kvinnor bland dem. Min partigrupp kommer vid omröstningen kl. 12.00 i dag att ge sitt stöd åt den utvidgade kommissionen.
Europeiska unionen behöver en stark, legitim och ansvarsfull kommission, som kan formulera en politisk vision och som har ledarförmåga. Våra ledare måste ha detta i åtanke när det gäller det konstitutionella fördraget och när nästa kommissionsordförande skall utses – men vi kommer inte att få en stark kommission förrän kammaren tar sin roll som den tredje förgreningen i EU:s styre mer seriöst.
En gång vart femte år agerar parlamentet som unionens personalchef. Vi är här för att bedöma dem som har utnämnts till kommissionen eller dess ordförandeskap. Hittills har våra utfrågningar av kommissionärerna begränsats av alltför mycket partianda och för lite ihärdig, djupgående utfrågning. Detta betyder att de kommissionärer som utsågs i november kan räkna med tuffa utfrågningar från parlamentsledamöterna i den politiska mitten, och då av det slag som det fanns alltför lite av i förra månadens utfrågningar.
Denna kommission är den första i det nya utvidgade EU, och det är viktigt att liberalerna här i kammaren ser till att de är effektiva, engagerade och kompetenta. Det är också viktigt att vi en gång för alla återupprättar och fastställer en långtgående princip om att kommissionärerna har ett individuellt ansvar gentemot parlamentet för sin politik och sina avdelningar. Det är ofrånkomligt att det arbete som denna kommission har utfört kommer att föras över på nästa, på samma sätt som det arbete som har utförts i parlamentet inte kommer att ha varit förgäves den 14 juni.
Som vilket annat verkställande organ som helst skall kommissionen eftersträva kontinuitet i förvaltningen av EU:s affärer. Mycket av detta arbete har politisk betydelse, men det får inte finnas någon antydan om att arbetet inte kan bli gjort bara för att kommissionen går mot slutet av sin mandatperiod. Detta argument innebär inte bara ett ifrågasättande av kommissionens yrkesmässighet utan visar också på en torftig uppfattning om den europeiska dagordningen.
Kommissionens uppdrag är att styra Europeiska unionen och likväl verkar det vara några i denna kammare som vill stänga kommissionen för sommaren. Inser de inte att fastställandet av Europeiska unionens budget för de kommande sju åren eller frågan om det turkiska medlemskapet kanske kommer att kräva en viss uppmärksamhet av kommissionen nu och fram till november? (Kära tyska vänner, det här måste ni ta på allvar!) Att lägga ned kommissionens initiativrätt i detta skede skulle inte bara vara fullkomligt opraktiskt utan rent av ansvarslöst.
Låt oss läsa mellan raderna här. Min partigrupp kommer inte att delta i försöken att utmåla Prodi-kommissionen som oduglig. Vi kommer heller inte att delta i försöken att bidra till någon sådan oduglighet nu genom att begränsa kommissionens makt. EU:s kommissionärer måste lägga sina politiska åsikter åt sidan. Kammaren bör visa en liknande mognad. Fördragen kräver en grad av opartiskhet från kommissionärerna som är svår att hyckla, och det är därför som Romano Prodis kritiker, trots allt spel för gallerierna, ännu inte har kunnat visa att hans andra intressen har påverkat hans arbete i Bryssel på ett negativt sätt.
Europeiska liberala, demokratiska och reformistiska partiets grupp har instämt i kritiken mot en del av kommissionens politik, men har alltid värdesatt den individuella begåvning och det gemensamma engagemang som finns där. Denna vecka skall vi komma ihåg det oerhörda arbete som kommissionär Günter Verheugen har lagt ned när det gäller att se till att EU-utvidgningen genomförs på ett framgångsrikt sätt.
Den nya kommissionen kommer att börja sin mandatperiod med en positiv sak. Många välkända ansikten kommer sannolikt att återfinnas där i november. Denna kontinuitet kan och bör vara en tillgång. På samma sätt behöver kommissionen få nödvändigt utrymme under de närmaste fem månaderna för att bereda vägen och bevara den kraft som behövs för att den skall nå framgång. Att insistera på någonting annat – särskilt om det är av partipolitiska skäl – vore löjligt.
Isler Béguin (Verts/ALE ).
   – Herr talman, herr kommissionsordförande, ärade nya kommissionärer! Som företrädare för Gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen skulle jag först vilja framföra mina hjärtliga gratulationer till de tio nya medlemsstaternas kommissionärer och hälsa dem varmt välkomna till vårt större EU:s institutioner.
Eftersom jag kommer från en gränsregion, Lorraine, som har lidit svårt under konflikter med grannar och i konflikternas efterdyningar, är jag fullt medveten både om behovet av att för framtiden förena våra röster och vår styrka och om de utmaningar som det medför att göra det, men jag är också medveten om vad vi alla kan vinna på att göra det. Den utvidgade europeiska unionen, det enade Europa, eller återförenade, som vissa väljer att säga, med sina rättigheter och en politisk karta som äntligen på nytt överensstämmer med geografin, måste skapa en ny europeisk anda som är fri från det förflutnas hat och från nationalismens ok.
Jag skulle vilja mana den nya kommissionsgruppen till just en sådan gemensam anda av solidaritet och av gemensamt ansvar och gemensamma intressen. I dag, och detta är viktigast av allt, skulle jag även vilja mana ert nya verkställande organ – som naturligtvis fortfarande ligger i sin linda när det gäller sammansättningen – till en fullständigt demokratisk anda samt att se till att medborgarnas röst i vår europeiska gemenskap uppmärksammas och respekteras.
Det kunde knappast finnas ett sämre omen eller ett svårare elddop för ert kollegium än att det föreslås en politik helt utan eller med litet samband till vad människorna i vår union säger och tänker, eftersom en gemensam anda och en europeisk allmänhet har formats och även funnit uttryck inom vårt europeiska område. Irakkrisen avslöjade detta mycket tydligt, när det politiska Europa än en gång sköt sig självt i foten med politiska beräkningar eller strategier som antagits i vissa regeringskanslier. Händelserna har dock gett den europeiska allmänheten rätt.
Herr talman, herr Prodi! Jag skulle vilja tacka er högst uppriktigt för att ni påminde om de viktigaste politiska riktlinjerna, som, vilket ni sade, parlamentet var med och beslutade om och ofta har uppmuntrat. Jag skulle vilja tacka er för att ni på nytt har satt hållbar utveckling i det europeiska projektets centrum, eftersom dessa politiska beslut fattades av alla statscheferna, i samförstånd med kommissionen. Jag syftar på beslut liknande dem som fattades i Lissabon och Göteborg, vilka måste följas och genomdrivas. Den sociala miljön och ekonomin är till sitt väsen sammankopplade, och våra förslag måste inriktas på dem.
Förhoppningsvis kommer er nya kommission inte att missa några ytterligare tillfällen att tala på gemenskapsmedborgarnas vägnar. De frågor som oroar dem mest i dag, på området livsmedelssäkerhet och genetiskt modifierade organismer, måste avgöra det verkställande organets ståndpunkt och vilka försiktighetsåtgärder det vidtar. I på varandra följande undersökningar har EU:s konsumenter blivit starkare och mer bestämda i sin gemensamma trotsighet och fientlighet mot genetiskt modifierade och vetenskapligt tvivelaktiga produkter. I på varandra följande möten har ministerrådet misslyckats med att nå en kvalificerad majoritet i fråga om detta folkhälsokrav. Jag skulle därför på det bestämdaste vilja uppmana er att inte låta rådet dumpa över dessa genetiskt riskfyllda experiment på kommissionen under innevarande interimsperiod och därigenom tvinga den att fatta beslut till stöd för sådana produkter. Det finns inget utrymme för befängda vetenskapliga uppfattningar eller mildhet mot företag när ödet och hälsan för hundratals miljoner EU-konsumenter står på spel, särskilt med tanke på att dessa konsumenter aldrig har uttryckt någon önskan om denna nya generation födoämnen, vars konsekvenser är okända.
Jag skulle vilja uppmana kommissionärerna, även de nya, att inte godkänna genetiskt modifierad majs under er korta ämbetstid. Ni har i dag gett det enade Europa nya ansikten. När viktiga farhågor eller övertygelser mobiliserar era väljares åsikter – från Dublin till Nicosia, från Tallinn till Lissabon – var då vänliga och se till att ni återspeglar dem så troget som möjligt. Ju mer demokratiska EU:s institutioner är, desto större blir respekten för unionen på den internationella arenan.
Kamiński (UEN ).
   – Herr talman! Som nyvald vice ordförande i Gruppen Unionen för nationernas Europa har jag äran att redogöra för vår ståndpunkt. Vad vi debatterar i dag är den naturliga rättsliga följden av Europeiska unionens utvidgning. Vart och ett av de nya länderna kommer att ha sin egen kommissionär i en ny kommission för ett nytt EU. Detta är ett yttre tecken på att alla medlemsstater behandlas rättvist i de fördrag som ligger till grund för unionen. Vi förespråkar också att varje land skall fortsätta att ha sin egen kommissionär i Europeiska kommissionen i framtiden. Vi anser att detta är en naturlig följd av principen om jämlikhet och respekt för vartenda ett av Europeiska unionens länder, även de minsta. Jag önskar de nya kommissionärerna lycka till i deras arbete och hoppas att det kommer att bli fruktbart för alla EU-medborgare och för alla EU:s länder. Jag skulle nu vilja vädja om två saker.
För det första uppmanar jag de nya kommissionärerna, som företräder de tio länder som nu har anslutit sig till Europeiska unionen, att ägna särskild uppmärksamhet åt att se till att begreppet europeisk solidaritet får verklig mening. Utan egen förskyllan ligger dessa nya länder efter länderna i den gamla Europeiska unionen när det gäller ekonomisk utveckling. Jag måste upprepa att detta är utan egen förskyllan. Jag hoppas att kommissionen, tillsammans med de nya kommissionärerna, under Romano Prodis ledning kommer att göra allt den kan för att överbrygga detta gap i fråga om ekonomisk utveckling mellan det gamla och det nya EU:s länder så snart som möjligt. Det ligger i både gamla och nya EU-medlemsstaters intresse att denna skillnad undanröjs.
Min andra vädjan är som följer. Vi anser att Europeiska unionen måste grunda sig på rättvisa och respekt för var och en av sina medlemmar. Vi hoppas att den nya utvidgade Europeiska kommissionen kommer att se till att alla länder behandlas lika. Vi kan inte tillåta att somliga är ”mer jämlika” än andra i det nya EU. Vi kan inte tillåta att situationer uppstår där svagare länder inte kan göra framsteg samtidigt som politiskt starkare länder kan kringgå även de strängaste av kriterier. Vi hoppas att Europeiska kommissionen kommer att skydda denna jämlikhet och se till att varje medborgare i varje land i Europeiska unionen känner att han eller hon behandlas rättvist, utan hänsyn till storleken på ifrågavarande lands befolkning.
Slutligen skulle jag på den polska UEN-delegationens vägnar vilja förklara att vi kommer att stödja sammansättningen för kommissionen som helhet och rösta för den. Trots de reservationer mot den polska kandidaten som vi uttryckte i vårt nationella parlament kommer vi i dag att godkänna kommissionen. Vi anser att vi måste sätta vår tillit till den och önskar den lycka till i detta svåra arbete på alla EU-nationernas och själva EU:s vägnar. 
Blokland (EDD ).
   – Herr talman! Vi är glada att i dag välkomna tio nya ledamöter av Europeiska kommissionen. För oss nederländare är det en symbolisk dag, eftersom vi den 5 maj varje år firar minnet av och högtidlighåller andra världskrigets slut, ett krig som slutade sorgset, med ett delat Europa. Nu 59 år senare sker en verklig läkning, och Europa är fritt. Vi hoppas att kommissionen kommer att kunna fortsätta Europas läkningsprocess med gasen i botten.
I går röstade vi om förslaget till misstroendeförklaring, som vi stödde och delvis också låg bakom. Ni tror kanske att vi är sura i dag. Inget kunde vara mindre sant. Det rör sig om idel meriterade kandidater, och vi kommer att ge dem vårt stöd. Vi har dock ett viktigt råd till de nya ledamöterna. Anamma inte vissa kommissionärers vanliga taktik. Göm er inte bakom era tjänstemän, eller medlemsstater, för den delen, och trassla inte in er i luddiga uttalanden, utan ge raka svar. Var tydliga och precisa i era löften och infria dem. Den europeiska demokratin kan bara vinna på detta. Kort sagt, se till att det går att kontrollera vad ni gör. Detta är något vi, jämte väljarkåren, uppskattar högeligen.
Slutligen, sitt kvar mandattiden ut och avgå inte i förtid. Gruppen för demokratiernas och mångfaldens Europa beklagar att politikområdet budgetkontroll inte har tilldelats separat till en av de nya kommissionärerna, av vilka det finns många, och detta hade därför varit lätt gjort. Tidigare erfarenhet har lärt oss att det är omöjligt för en kommissionär att vara ansvarig för budgeten och budgetkontrollen på en och samma gång. Det leder till en intressekonflikt i kampen mot bedrägerier. Min grupp har gett de nya kommissionärerna ett valspråk som förhoppningsvis kommer att inspirera dem: Träd inte tillbaka utan handla. Vi önskar er guds välsignelse i ert ansvarsfulla arbete.
Lepper (NI ).
   – Herr talman, mina damer och herrar, ärade kommissionärer! Det är dags att få upp ögonen för det faktum att kommunismen är död och att den omänskliga versionen av kapitalismen också är dömd. Ni talar fagra ord till folket, men era gärningar är riktade mot dem. Ni handlar till deras nackdel. Ni säger att ni står på de fattigas sida, men i era handlingar hjälper ni liberaler och globalisterna på de fattigas bekostnad. De flesta ledamöter av kammaren är liberaler med socialdemokratiska rötter. Ni är medvetna om den fattigdom, korruption och omoral som sliter sönder Europa men blundar ändå för den fattigdom som drabbar hundratals miljoner människor i Europeiska unionen. Det är dags att införa en europeisk social modell.
Ni måste veta att våra länder har antagit den allmänna förklaringen om mänskliga rättigheter och konventionen om barnets rättigheter. De är de viktigaste av alla internationella instrument. Likväl kränks medborgares och barns rättigheter i våra länder. Tillåt mig att påminna om en del av artikel 25 i den allmänna förklaringen om mänskliga rättigheter: ”Envar har rätt till en levnadsstandard, som är tillräcklig för hans egen och hans familjs hälsa och välbefinnande, däri inbegripet föda, kläder, bostad, hälsovård ...”
Skall dessa ord förbli tomma? Är vi inte skyldiga att förverkliga dem? Det vore hög tid att Europeiska unionen införde en social marknadsekonomi i överensstämmelse med olika religiösa grupperingars sociala läror. Detta skulle vara varken kommunism eller kapitalism. Snarare skulle det vara ett helt nytt synsätt på Europeiska unionens socioekonomiska utveckling. Vi måste arbeta tillsammans för att finna en väg ut ur denna socioekonomiska situation för EU-medborgarnas väl. Jag önskar alla Europeiska unionens medborgare vishet och ihärdighet i kampen för ett värdigt liv för det arbetande folket. 
Libicki (UEN ).
   – Herr talman! Jag skulle vilja fråga hur kommissionärerna uppfattar sin konstitutionellt sett delikata belägenhet. Man bör komma ihåg att de å ena sidan uppträder som ett slags regering för Europeiska unionen. Å andra sidan har varje medlemsstat rätt att föreslå en kommissionär. Detta betyder att en kommissionär samtidigt är en företrädare för sitt land. Vid varje given tidpunkt är det svårt att förena helhetens intressen med sitt lands intressen. Jag anser därför att kommissionärer måste vägledas av Europeiska unionens grundprinciper. Solidaritetsprincipen är den viktigaste av dessa. Jag uppmanar kommissionärerna att göra ett uttalande i detta hänseende.
Jag vill också ta tillfället i akt att tacka talmannen för att han närvarade vid de ceremonier som ägde rum i Polen den 3 maj, Polens nationaldag. Jag är säker på att jag talar även på mina ledamotskollegers vägnar. Vi är ytterst tacksamma mot Pat Cox för hans deltagande i den högtidliga ceremoni som står i samband med byggandet av den gudomliga försynens kyrka, som är det polska folkets offergåva till tacksägelse för sitt återvunna oberoende. Tack så mycket. 
Talmannen.
   – Ordförande Prodi, vill ni svara på frågan om det allmänna syftet med en europeisk kommissionär? 
Prodi,
   . – Detta är en känslig fråga. Vi vet alla att kommissionärerna utses av de enskilda länderna men i samförstånd med kommissionens ordförande. Själva processen ger upphov till den ståndpunkt som kommissionärerna bör inta: de kommer från sina egna länder men sätter unionens intressen främst. Enklast uttryckt skulle jag säga att den bakgrund de startar från är deras eget land, medan det syfte de kommer fram till är vårt gemensamma intresse. 
Banotti (PPE-DE ).
   – Herr talman! Det är nu exakt tjugo år sedan jag hade turen att få talartid under min första dag i parlamentet. Det gläder mig extra mycket att jag fångade er blick här under min sista dag i parlamentet!
När jag ser mig omkring ser jag många välbekanta ansikten, bland dem några som har varit här mycket länge. Vid detta mitt sista tillfälle vill jag göra mig till talesman för de små ländernas kommissionärer: Litet kan vara vackert, men litet kan också vara mycket kompetent, färgstarkt och effektivt. Jag är övertygad om att parlamentet och kommissionen har haft väldigt stor nytta av de små ländernas kommissionärer, och naturligtvis tänker jag i detta sammanhang på mitt eget land. Jag hoppas att vi – särskilt nu när andra små länder finns representerade och vi inte längre är en minoritet – kommer att få se ett fortsatt fullt deltagande av kommissionärer från mindre länder.
Vid denna sista stund i parlamentet skulle jag också vilja uttrycka min djupaste tacksamhet till parlamentet, kommissionen och alla institutionerna, men också till mitt eget land för de gett mig privilegiet att få sitta på första parkett vid några av de senaste hundra årens mest betydelsefulla politiska tillfällen. Tack så mycket.
Talmannen.
   – Tack så mycket för ert avskedsanförande, fru Banotti. Jag skulle inte ha kunnat insistera på reglerna om talartid i detta fall! 
Van den Berg (PSE ).
   – Herr talman! Tio nya länder och tio nya kommissionärer. De tio nya länderna måste uppfylla de nya kriterierna, och det måste även kommissionärerna. Tyvärr blev resultatet av utfrågningen av en kandidat, Joe Borg, att parlamentet i dagsläget inte övertygas av hans syn på utvecklingssamarbete.
Det är offentligt som vi prövar ämbetskandidater och offentligt som vi avger vårt omdöme om dem. Jag skulle vilja göra fullständigt klart att vi gör detta med full respekt för personen, men också helt oberoende. Vi måste ta vårt arbete på allvar, vilket är anledningen till att det resolutionsförslag som vi skall rösta om i eftermiddag innehåller en uttrycklig hänvisning till det behöriga parlamentsutskottets kritiska omdöme.
Vi skulle vilja se en drastisk förändring till oktober; om inte bör vi leta efter en annan kandidat för utvecklingssamarbete och fattigdomsbekämpning. Jag uttalar detta omdöme öppet. Om kommissionen åtminstone kunde antyda att den har tagit vederbörlig notis om det kritiska omdömet i resolutionsförslaget, skulle det dock avsevärt öka värdet på vårt arbete i utfrågningarna.
Prodi,
   . – Jag instämmer helt och fullt. 
Jakič (ELDR ).
   – Herr talman! Jag vill tacka Romano Prodi för hans presentation av de nya kommissionsledamöterna och för hans betydande insatser när det gäller att genomföra anslutningen av de tio nya staterna.
I förhandlingarna med Europeiska unionen strävade Slovenien efter att använda sina allra kunnigaste företrädare. Där lyckades vi bra. Det team som arbetade med denna fråga i Sloveniens regering genomförde sin uppgift med mycket gott resultat, givetvis med samtliga parlamentspartiers godkännande. Den föreslagna kandidaten till posten som Sloveniens kommissionär är otvivelaktigt en av dessa personer, och jag är därför mycket glad att han har blivit vald. Janez Potočniks team, och dessförinnan Igor Bavčars team, byggde sin framgång på det faktum att samtliga deras förhandlingspositioner hade stöd i det slovenska parlamentet, vilket var något unikt och ett exempel på framgångsrikt samarbete från båda sidor.
Herr Prodi! De tio, eller snarare tolv, nya ledamöterna kommer att förstärka det förträffliga team som ni leder. Om detta team också samarbetar nära med Europaparlamentet kommer det att nå ännu större framgång, och det är något vi inte får glömma bort. 
Tannock (PPE-DE ).
   – Herr talman! Eftersom jag stöder utvidgningen till hela Europa blev jag mycket besviken över ordförande Romano Prodis uttalande där han gav grönt ljus för medlemskap för Turkiet och Balkanländerna, men stängde ute Ukraina helt och hållet. Detta ställningstagande strider enligt min mening mot artikel 49 i fördraget, vars väktare han är, såvida han inte räknar Ukraina som ett icke-europeiskt land. Jag hoppas att de nya kommissionärerna kommer att vara mer positivt inställda till Ukrainas strävan.
Jag välkomnar i dag särskilt utnämningen av Markos Kyprianou till kommissionär för Cypern, ett land som ingår i Brittiska samväldet. Jag uppmanar den nya kommissionen att sluta baktala det grekcypriotiska folket efter folkomröstningen. Jag anser också att isoleringen av den av Turkiet ockuperade norra delen skall upphöra, men innan det sker är det verkligen olämpligt att bevilja EU-stöd – och jag riktar mig särskilt till Mehmet Ali Talat – så länge efterlysta brottslingar, särskilt brottslingar från Förenade kungariket, erbjuds en tillflyktsort där. Kan kommissionen se över denna fråga omedelbart? 
Prodi,
   . – Jag anser att den debatt om unionens yttre gränser som vi har haft både här i parlamentet och i rådet har varit en av våra mest allvarliga, djupgående och tydliga debatter. Ur den har en strategi utkristalliserat sig som just nu betraktas som en allmän strategi, även om ingen vet vad som kommer att hända i framtiden. Det är en mycket entydig strategi: Vi hoppas kunna slutföra förhandlingarna med Bulgarien och Rumänien 2007. Kroatien har inlett sin snabba färd mot unionen. När det gäller Turkiet har vi redan fastställt en tidtabell, som jag påpekade i förmiddags: kommissionens rapport i oktober och beslutet, referensramen och Köpenhamnskriterierna i december. När det gäller övriga länder kommer vi snarast att inleda arbetet med det som så fyndigt kallas vänkretsen, det vill säga när man delar allt utom institutionerna. Det betyder inte alls att dessa länder ställs utanför, det betyder att vi skall inleda en period av tätt samarbete och därigenom ge EU lite mjuk säkerhet, vilket är mycket viktigt för oss, och vi skall ge dessa länder en chans att utvecklas och ge oss alla tillsammans en chans att samarbeta, både österut och kring Medelhavet.
Jag menar att detta är en extremt tydlig politisk strategi, som dock kommer att ta decennier för oss att genomföra. Vi har plikttroget och allvarsamt börjat genomföra denna politik, men vi får inte låta Europa sväva i ständig ovisshet om vilka våra visioner och referensramar är. Vi har gemensamt fastställt dessa. De kommer att vägleda oss, hjälpa oss att nå framgång och inte på något sätt äventyra vår framtid. Jag är förvissad om att det är denna väg som vi alla vill gå tillsammans. 
Maes (Verts/ALE ).
   – Herr kommissionär, mina damer och herrar! I dag kommer ni att få parlamentets förtroende, och även mitt förtroende. Ni måste dock fortfarande vinna medborgarnas förtroende, eftersom många av dem har stora förväntningar på utvidgningen, samtidigt som det finns en viss misstänksamhet hos dem. Jag vill nämna två anledningar till att det förhåller sig så.
Många medborgare anser fortfarande att pengar slösas bort i EU, att kontrollerna är verkningslösa och att EU brister i öppenhet. Vad dessa medborgare vill ha av kommissionen är upprepade försäkringar om att nolltolerans kommer att gälla mot bedrägeri. Detta lovade Romano Prodi när han tillträdde sin post och det är på denna grundval, framför allt i det rådande klimatet, som allmänheten kommer att bedöma honom. Vidare anser jag fortfarande att jämställdhet och lika deltagande av kvinnor och män är ett mål. De senaste dagarna har jag sett ett mycket stort antal män och ett fåtal kvinnor på de högsta posterna inom parlamentet.
Slutligen skulle även jag vilja uttrycka önskan om att solidariteten med Afrika inte får glömmas bort. Samtidigt som vi firar här är det krig i Darfur och det är långt till fred i Kongo. Jag skulle kunna räkna upp otaliga andra konflikter. Jag uppmanar er att ni, var ni än befinner er i världen, även i Mellanöstern, Irak och Afrika, bär med er hoppet om fred, som vi i Europa värnar om som en grundläggande strävan. Lycka till! 
Azzopardi (PPE-DE ).
   – Herr talman! Om förutsättningarna för säkerhet i Europa är ett stabilt Medelhavsområde, och med tanke på det gedigna arbete som kommissionen har lagt ned när det gäller att utveckla och upprätta en strategi för Medelhavsområdet, skulle jag vilja fråga hur kommissionen tänker bära sig åt för att utforma ett tillvägagångssätt som är mindre motverkande och mer aktivt för den besvärliga situationen i Mellanöstern. Hur kommer den att gå till väga för att upprätta en verklig Medelhavspolitik, ett verkligt samvete och en verklig utrikespolitik för Europeiska unionen? 
Prodi,
   . – Fru Maes! Ni tog upp ett antal mycket viktiga frågor och den första var nolltolerans. Jag kan uppriktigt säga att vi, för första gången i EU-institutionernas historia, har genomfört en grundlig, genomgripande reform av våra arbetsmetoder, och för detta vill jag verkligen tacka kommissionär Neil Kinnock. Detta brukar vara en uppgift som ingen vill ta på sig, just för att den under många långa år bara leder till huvudvärk och inte till några resultat. Trots detta har vi ändå verkligen lagt grunden för nolltolerans. Vi har stränga regler nu och jag hoppas att vi verkligen kommer att kunna följa dem.
De två andra frågorna ni tog upp är särdeles viktiga och jag skulle vilja koppla samman dem. Då undrar ni kanske vad Afrika har med jämställdhet att göra? Ni förstår, att häromdagen träffade kommissionen Afrikanska unionens kommission, där antalet kvinnor och män är lika stort. Jag måste säga att jag skämdes en smula, för de lärde oss en viktig sak om att hänga med i utvecklingen.
När det gäller Medelhavsområdet vill jag säga att vår Medelhavspolitik är en grundläggande del av det som jag kallade vänkrets. Vi får inte glömma bort att detta kommer att kräva betydande resurser under den närmaste femårsperioden. Jag hoppas att Medelhavsstiftelsen och därefter Medelhavsbanken också kommer att godkännas direkt, för frågan om fred hänger på det. Skiljemuren mellan våra olika kulturer är just den fråga där det för närvarande råder ett spänt läge, och det är denna mur som vi måste riva ned. Genom ekonomisk dialog inom ramen för banken och kulturell dialog inom ramen för stiftelsen finns det därför goda utsikter till nära förbindelser och en krets av nära vänner i södra Medelhavsområdet.
Jag anser att ett annat starkt och genuint steg framåt har tagits de senaste dagarna i våra förbindelser med Libyen. Detta har inte skett för demagogins skull utan för att vi verkligen måste skapa ett område med fred kring Medelhavet. Ingen kan förstå situationen bättre än ni, som lever där mitt i den, men detta är avgörande för vår framtid. 
Attard-Montalto (PSE ).
   – Bästa kommissionärer! Jag är medveten om att det är ett stort ansvar ni nu axlar, ett ansvar som i viss mån kontrolleras av parlamentet. I slutändan är det dock era beslut som, efter godkännande av rådet, räknas. Ni måste komma ihåg att ni företräder var och en av de miljoner medborgare som finns i detta förenade Europa. Ni står inför stora utmaningar: att skapa sysselsättning och social trygghet, att integrera marginaliserade grupper och skapa välstånd så att ekonomin och välfärden kan växa. Jag vet att det är ett stort arbete. Vi vet att ni har utmärkta teknokrater som arbetar för er, men ni får aldrig förlora politiken ur sikte. Det finns kloka politiker som är lyhörda för folkets behov, och dessa redogörelser och diskussioner avspeglar behoven hos de mest utsatta medborgarna. 
Giertych (NI ).
   – Kommissionsordförande Prodi, ni har sagt att EU-skepsisen har besegrats och inte längre existerar. Då kommer ni att bli överraskad! EU-skepsisen lever kvar och frodas. EU-skepsisen riktar sig inte mot Europa i sig, utan mot Europeiska unionen. Europa är en kontinent som är sammansatt av stater som är sina nationers egendom. Ett sådant Europa kommer att överleva. Det traditionella Europa med kristna värderingar kommer att överleva, men om Europeiska unionen fortsätter att utvecklas i riktning mot en enskild federal stat så kommer den att lösas upp. 
Prodi,
   . – Vi måste vara extremt tydliga med detta, eftersom det är lätt att blanda ihop det med den anspänning eller det missnöje som alla EU-medborgare känner och som alla institutioner, inte minst i medborgarnas hemländer, kan känna gentemot EU:s institutioner.
Jag är medveten om att det är vår plikt att bygga upp närmare förbindelser med medborgarna, att agera öppet och göra oss förstådda, men om man ser närmare på saken upptäcker man att människor ofta har en tuffare, mindre öppen och mer negativ attityd gentemot politikerna i sina hemländer än vad de har gentemot EU. Ofta tolkar vi felaktigt en kris i en modern demokrati som en specifik kris för våra EU-institutioner. I den meningen är det uppenbart att vi har överdrivit och fortfarande överdriver EU-skepsisen och människors syn på EU. Vi måste arbeta för att förbättra situationen, men vi får inte blanda ihop en övergående kris – de demokratiska systemens växande problem – med en specifik kris som rör våra institutioner. 
Szent-Iványi (ELDR ).
   – Herr talman! Först av allt vill jag varmt välkomna de nya kommissionärerna. Jag har äran att känna många av dem. De är mycket erfarna, skickliga och bra människor. Jag vill gratulera dem och uttrycka mitt fulla stöd för de nya kommissionärerna. De är inga underordnade kommissionärer, de turas inte om att åka i BMW:n, utan de är fullfjädrade kommissionärer med samma rättigheter och samma erfarenheter som alla de andra. 
Herr Prodi, ni har gjort några mycket viktiga och intressanta uttalanden om den fria rörligheten för arbetstagare. Detta är en mycket känslig och viktig fråga. Jag skulle vilja fråga er om ni är redo att inta en fast ståndpunkt för kommissionens räkning när det gäller att avskaffa alla restriktioner på arbetsmarknaden. Detta skulle vara ett mycket betydelsefullt och positivt budskap till de nya medlemsstaterna. 
Prodi,
   . – Ja, eftersom jag anser att denna åtgärd inte bara är fel utan också meningslös, fullständigt meningslös. Av historien kan vi lära att samma farhågor fanns när Spanien, Portugal och Irland blev medlemmar, och ni ser hur väl de har integrerats med unionen: emigrationen har upphört och människor har till och med börjat flytta tillbaka. Vi har inga särskilda problem med dessa länder. Våra främsta immigrationsproblem rör länderna i Afrika och Asien, de rör den fattigdomshärjade världen runt omkring oss. Detta är huvudproblemet. Dessutom finns det även en grundläggande motsägelse: å ena sidan stänger vi våra gränser, samtidigt som vi å andra sidan har börjat skicka ut trevare till de mest välutbildade arbetstagarna i dessa länder. Det är alltså fråga om dubbelmoral från vår sida. Jag upprepar det igen, herr Szent-Iványi: Jag är absolut emot dessa åtgärder, inte bara för att de är fel, utan för att de är meningslösa.
Jag vill passa på att anknyta till det ni sade i ert allra första anförande och understryka att vår första kontakt med dessa kommissionärer har bekräftat era ord: vi har tio förstklassiga kommissionärer, och det är något som verkligen inger förtröstan. Faktum är att vi i nästa kommission kommer att få en situation där det är dessa kommissionärer som har suttit längst, medan flertalet kommissionärer från de gamla medlemsstaterna kommer att vara nya. Det är alltså de nya länderna som kommer att lära de gamla. Där har ni EU! 
Beňová (PSE ).
   – Herr talman, herr kommissionsordförande och nya kommissionärer! Jag gratulerar er och jag är förvissad om att er kandidatur kommer att godkännas vid vår omröstning i dag. Detta handlar dock om mer än ett godkännande, för det är enorma åtaganden och utmaningar som väntar er på era nya poster. Det har talats mycket om resurser här, om Fjärran Östern och Främre Orienten, men jag skulle vilja ställa en fråga som handlar om hur vi skall komma till rätta med romproblematiken.
Kommissionen och Europaparlamentet har ofta anklagat vårt land, Slovakien, för att inte göra tillräckligt för att lösa romproblematiken. Jag skulle vilja fråga er, kanske er herr Prodi, om ni inte kan överväga att stödja inrättandet av ett institut för att komma till rätta med detta problem, eftersom den här frågan nu har blivit en EU-fråga och lösningen av romproblematiken inte bara handlar om ekonomiska resurser. Det är en fråga om övergripande livssyn och allmänt tillvägagångssätt, och jag menar att mycket mer måste göras på detta område i framtiden. 
Rübig (PPE-DE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Genomförandet av Basel II kommer att stå på dagordningen under nästa valperiod. Det handlar om kreditvärdering och den säkerhet som krävs av småföretag och familjeföretag, och det är givetvis en mycket viktig fråga under utvidgningen. Eftersom småföretag och familjeföretag är en väsentlig del av Europa och sysselsätter två tredjedelar av arbetstagarna och även betalar 80 procent av skatterna vore det intressant att veta vad kommissionen planerar att göra för att genomförandet av Basel II skall gå så smidigt och bra som möjligt, så att våra företag får möjlighet att trygga välståndet och anställningstryggheten i framtiden. 
Van Lancker (PSE ).
   – Herr talman! Hittills har Europaparlamentet värnat starkt om den grundläggande principen om jämställdhet. Detsamma gäller den kommission vi känner. Det är en uppgift inte bara för den kommissionär som ansvarar för jämställdhetsfrågor, utan för alla kommissionärer inom deras respektive områden. Jag skulle vilja ha en försäkran om att så kommer att vara fallet även i den nya kommissionen. Vi är förstås mycket glada över de tre kvinnliga kommissionärerna, men vi förväntar oss att samtliga kommissionärer hissar flaggan, om jag så får säga, för jämställdhet mellan kvinnor och män.
Med all respekt för den nye kommissionären, Joe Borg, som säkert är mycket kompetent, så blev jag inte övertygad av hans ord om utvecklingssamarbete under utfrågningen. Visst bör det finnas en stark genusdimension även i utvecklingssamarbetet. Kan kommissionens ordförande på nytt bekräfta att jämställdhet kommer att förbli en viktig fråga även för den nyss utvidgade kommissionen, att Pekingplattformen, som har undertecknats av samtliga våra medlemsstater, kommer att förbli en vägledande princip för kommissionen och att sexuella och reproduktiva rättigheter och hälsa, för både kvinnor och män, kommer att förbli en viktig fråga för EU? 
Kinnock, Neil,
   . – Herr talman! Jag vill tacka både Anne Van Lancker och Nelly Maes för att de tog upp frågan om jämställdhetspolitik och jämställdhetspraxis i kommissionen. Detta ger mig möjlighet att meddela att kommissionen nu för första gången i historien kommer att ha en jämn fördelning mellan kvinnor och män, detta under denna kommissions mandatperiod.
Kanske kommer EU:s medborgare att visa en liknande ihärdighet och klokhet genom att se till att parlamentet får en jämnare könsfördelning, eller kanske parlamentet självt vill ta initiativet till att ha med en förbättring av könsfördelningen i sin policy vid utnämningar av högre tjänstemän.
Under tiden kan jag informera kammaren om att kommissionen, under den nuvarande mandatperioden, kommer att nå målet att 20 procent av cheferna på mellannivå och högre nivå skall vara kvinnor. Detta har skett uteslutande på grundval av meriter, men också genom att medvetet främja och uppmuntra kvinnor att söka och tacka ja till tjänster som de gott och väl är kvalificerade för.
I mer allmänna politiska frågor är jag säker på att det arv som Prodi-kommissionen lämnar efter sig kommer att ha en stark prägel av de prioriteringar som ordföranden själv har värnat om. I utvecklingen av alla andra politikområden är jag övertygad om att kommissionen kommer att fortsätta prioritera denna kritiska fråga som handlar om att uppmuntra och stödja kvinnor, som faktiskt utgör majoriteten av befolkningen i världen, liksom på vår kontinent och i vår union. 
Vila Abelló (PPE-DE ).
   – Herr talman! Tack för att ni ger ordet till en parlamentariker, som bara är här på snabbvisit. Jag blev parlamentariker den 19 april och avgår den 19 juli. Under den tiden kommer jag dessutom att ha gjort ett uppehåll på två månader. Med andra ord kommer jag bara att vara parlamentariker under en månad, men under denna månad har jag hunnit med att komma till ett parlament med 623 ledamöter och 15 länder och lämna ett parlament med över 700 ledamöter och 25 länder. Vilken förändring jag har åstadkommit hos dessa institutioner!
Under de senaste åtta åren har jag dock även samarbetat med institutionerna, framför allt när det gäller kommunikationsfrågor. Jag har haft möten med olika kommissionärer, först med Marcelino Oreja, därefter med Viviane Reding och slutligen med Antonio Vitorino.
Det är kommunikation jag vill tala om nu och det är om detta som min fråga till ordförande Prodi handlar. Kommunikation är mycket viktigt och jag anser att EU:s institutioner måste ha en ordentlig kommunikationspolitik. Inte en propagandapolitik, utan en kommunikationspolitik.
Jag vill fråga ordförande Prodi om han anser att den senaste metoden han använde, då han flyttade kommunikationsfrågorna från utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning, medier och idrott och gav det direkt till ordförandeskapet, är den lämpligaste metoden, och om han, nu när kommissionärskollegiet har blivit väsentligt större, anser att kommunikationspolitiken – som alltid bör överensstämma med de riktlinjer som Europaparlamentet har fastställt – bör ledas av kommissionen på ett mer direkt sätt i syfte att skapa en verklig EU-anda. 
Prodi,
   . – Jag kommer att svara helt kort, eftersom jag även måste svara på Basel II-frågan, som ställdes nyss. Basel II är en ytterst viktig fråga, och vi arbetade med den just utifrån målsättningen att ändra de ursprungliga förslagen, som var förödande för små och medelstora företag. Rådet uppmanade oss att ändra dessa förslag ytterligare och då i synnerhet grundligt undersöka samtliga konsekvenser för de små och medelstora företagen. Med rådets godkännande beställde vi en djupstudie från PricewaterhouseCoopers. Denna studie är nu i det närmaste klar och vi kommer att överlämna den till rådet för vidare diskussion om några veckor. Frågan är alltså inte avslutad, den är fortfarande öppen och föremål för diskussion.
När det gäller frågan om kommunikation syftade vårt försök till att nå en bättre samordning av kommunikationsfrågorna via kommissionen. Jag anser att de förbättringar vi har gjort har gett resultat, och jag menar att man faktiskt kan skönja detta i det mer integrerade sätt som vi har kunnat fungera på. Jag gör givetvis ingen förhandsbedömning av kommunikationsfrågornas organisation i framtiden: den kommer helt och hållet att bero på hur den nya ordföranden organiserar kommissionens övergripande arbete. Jag ser dock att det finns ett behov – och nu tänker jag på vad ni sade, herr Vila Abelló – av ett betydligt vassare kommunikationsarbete: faktum är att vår kommunikation hittills alltid har hanterats via nationella medier och därför har nått medborgarna indirekt, vilket ibland har gett en skev bild. 
Kinnock, Glenys (PSE ).
   – Herr talman! Jag har just kommit från ett möte med Moçambiques president Joaquim Chissano, som ni och Romano Prodi träffade i morse. En av frågorna som president Chissano tog upp var den oro som AVS-länderna känner inför utvidgningen och hur den påverkar dem, med tanke på att det sannolikt blir mindre resurser för dem. De är också bekymrade över hur stort engagemang i utvecklingssamarbetet de kan förvänta sig av de nya länder som har kommit in i unionen. Vi i utskottet för utveckling och samarbete samt den gemensamma parlamentariska AVS–EU-församlingen vill försäkra oss om att vi kan förvänta oss samma engagemang från den nya kommissionen som vi har fått från den nuvarande. 
Min andra fråga handlar om framtidsutsikterna för direktoraten inom generaldirektoratet för yttre förbindelser i den nya kommissionen. Vi vill inte se att våra utvecklingsmål och prioriteringar underordnas utrikespolitiska strategier, intressen och prioriteringar. Vi vill väldigt gärna ha en biståndskommissionär som har ett ansvarsområde som täcker vårt utvecklingsarbete över hela världen. EU är trots allt världens största biståndsgivare i detta sammanhang och spelar en enormt stor roll som jag hoppas inte kommer att bli mindre framträdande i framtiden. 
Lamy,
   . – Herr talman! Jag vill helt kort besvara Glenys Kinnocks första fråga. Jag har samma intryck som hon, eftersom jag i går kväll besökte Dakar där jag deltog i ett möte med de minst utvecklade länderna, och vi talade med dem om utvidgningen.
Ni har rätt, fru Kinnock, det finns en viss oro hos utvecklingsländerna när det gäller EU:s utvidgning. Det är ju så att utvecklingsländerna har många saker att oroa sig över, men utvidgningen tycks vara ett särskilt orosmoment för dem. Jag menar att vi måste få fram budskapet till dem att utvidgningen är av godo för dem och vi har försökt göra detta med några av länderna.
Den är av godo eftersom det utvidgade EU har större tyngd och är potentiellt starkare, eftersom det utvidgade EU har öppnat upp marknader för dem med 70 miljoner nya konsumenter – hittills har ju dessa nya marknader varit mer svårforcerade för dem än våra marknader – och eftersom det utvidgade EU representerar en ljus framtid för dem, särskilt när det gäller handeln. Jag anser att detta är starka argument. Det finns dock en föreställning hos många utanför EU att EU inte kan genomföra utvidgningen och samtidigt intressera sig för andra frågor. Jag menar att de har fel och att den tidigare utvecklingen har visat att denna ståndpunkt inte stämmer. Avslutningsvis har vi goda argument som talar för vår sak, inte minst när det gäller utvecklingsländerna och framför allt AVS-länderna. Det finns därför många punkter där vi kan lugna dem.
När det gäller den andra frågan, fru Kinnock, är jag säker på att hela kommissionen kommer att ta till sig denna uppmaning och önskan, som kommer att föras vidare till ansvarig person vid lämplig tidpunkt. 
Schreyer,
   . – Jag vill ta upp den oro som Glenys Kinnock ger uttryck för när det gäller huruvida kommissionen, mot bakgrund av den nuvarande situationen, fortfarande kommer att lägga tillräckligt mycket resurser på att bekämpa fattigdomen i utvecklingsländerna. Jag kan meddela henne att de medel som inom ramen för utvecklingspolitiken skall anslås för att bekämpa fattigdomen för första gången kommer att överstiga den magiska tröskeln på 1 miljard euro, enligt det budgetförslag för 2005 som kommissionen har lagt fram. Jag menar att detta visar att den här kommissionen är mycket starkt engagerad i målet att bekämpa fattigdom. 
Berg (PPE-DE ).
   – Tillåt mig först att också gratulera de nya kommissionärerna, men jag har en särskild fråga till Romano Prodi. Jag har intrycket att kommissionens anseende inte är särskilt gott, varken hos allmänheten eller internt inom EU, på grund av de tillfällen då medlemsstaternas önskemål har fått gå före kommissionens rekommendationer. Ett exempel är om stabilitets- och tillväxtpaktens principer skall följas eller inte. Kommissionens anseende har inte förbättrats av att tre kommissionärer har avgått i förtid för att ta plats i sina nationella regeringar. Min fråga är: Hur kan Europeiska kommissionens ställning stärkas? 
Prodi,
   . – Jag hoppas att kommissionens anseende kommer att förbättras nu när fem av ledamöterna blir finans- eller utrikesministrar i sina hemländer. Vi är mycket stolta över att de hämtas från kommissionen för att tillsätta de högsta posterna i de nya regeringarna i vissa länder. Vår förhoppning och min uppfattning är att de nya kommissionärer som har kommit hit så småningom kommer att bli premiärministrar eller utrikesministrar i sina hemländer. Det är detta som är kommissionens uppgift: att knyta starka band mellan de olika länderna, där de nationella regeringarna betraktar kommissionärerna som en slags livsnerv som hjälper landet att utvecklas.
När det gäller ert andra påpekande, herr Berg, om förbindelserna med medlemsstaterna och åtgärdernas verkan, skulle jag bara vilja betona en sak: kontinuiteten hos de åtgärder och program vi har genomfört de senaste fem åren. Vi har inte alltid varit framgångsrika och rådet har inte alltid hängt med i vår takt, men kommissionen har aldrig för en sekund avvikit från sin egen väg. Jag vill påminna om att om vi hade haft möjlighet att genomföra våra förslag eller om vi hade fått vår vilja igenom så skulle Lissabonstrategin ha genererat helt andra resultat för vårt EU.
Jag vill passa på att komplettera svaret på Glenys Kinnocks fråga. Jag hoppas att det under nästa mandatperiod – och här gör jag faktiskt ett tillkännagivande för er – kommer att finnas ett särskilt direktorat för Afrika inom direktoratet för utveckling, eftersom Afrika måste vara ett särskilt åtagande för oss när det gäller utvecklingsfrågor. Afrika är vårt ansvar. På andra kontinenter finns det delade ansvarsområden och komplexa situationer, men Afrika är en särskild uppgift för oss. 
Iwiński (PSE ).
   – Herr talman! Jag vill också tacka den avgående Prodikommissionen. Jag vill även välkomna och gratulera den nya kommissionen. Jag tror att denna kommission måste börja med att ta itu med tre centrala frågor.
För det första måste den återställa förbindelserna med övriga europeiska organisationer och förstärka samarbetet. Ett exempel är Europarådet, en organisation som står mig särskilt nära. Den har sitt huvudkontor i närheten och det var där som tanken att skapa en myndighet för migrationsfrågor uppstod. Syftet med myndigheten är att hitta en lösning på ett av de mest angelägna problemen på vår kontinent.
För det andra får man inte glömma bort att 22 länder fortfarande står utanför Europeiska unionen. Europa har 800 miljoner invånare. Av dessa är det bara 450 miljoner som är EU-medborgare. Det är därför det är viktigt att inrätta en myndighet för yttre förbindelser. Vidare bör man komma ihåg att unionen har yttre gränser på närmare 4 000 kilometer. Av dessa återfinns 1 150 kilometer i mitt hemland, Polen.
Min sista fråga vill jag rikta direkt till ordföranden. Jag skulle vilja fråga honom hur han ser på den framtida utvecklingen när det gäller förhållandet mellan de tre viktigaste samlade grupperingarna i världen. Jag tänker på EU, Nafta, som nu utökas till hela Latinamerika, samt de asiatiska sammanslutningarna Asean och APEC. 
Duff (ELDR ).
   – Herr talman! Det viktigaste beslut som det irländska ordförandeskapet står inför är kanske valet av Romano Prodis efterträdare på posten som kommissionens ordförande. Jag är säker på att rådets tjänstgörande ordförande, Irlands premiärminister, kommer att rådfråga er, herr Prodi, när det gäller de kvalifikationer som en ordförande för kommissionen behöver ha. Vilket svar kommer ni att ge honom och var kan man hitta detta föredöme? 
Prodi,
   . – Mina svar blir mycket korta. När det gäller EU:s nya uppbyggnad hänvisar jag er givetvis till mitt tidigare svar. Det finns naturligtvis ytterligare en faktor att beakta och det är tanken med gemensamt skydd för våra gränser och att vi måste förstå att de inte längre är något enskilt lands gränser utan hela EU:s gränser. Talet om dessa gränsers längd och framför allt det särskilda omnämnandet av Polen är en uppmaning till solidaritet med hela unionen. Själv skulle jag vilja påminna er om alla framsteg som har gjorts i denna fråga det senaste året.
När det gäller vilka egenskaper som min efterträdare bör ha är det rådsordföranden och regeringscheferna som skall besluta om dessa. Utifrån min egen erfarenhet är det bara en sak jag rekommenderar: stort tålamod och stor fysisk uthållighet. En kommissionsordförande behöver framför allt ha den uthållighet som krävs för detta arbete, allt annat beror på de beslut som Europeiska rådets medlemmar fattar. 
Landsbergis (PPE-DE ).
   – Jag välkomnar alla kommissionärer, särskilt kommissionärerna från de nya medlemsstaterna, men jag har också en fråga till Romano Prodi. Herr kommissionsordförande, kommer kommissionen, som ni känner så väl, att under nästa mandatperiod överväga någon slags mer permanent strategi för europeisk integration när det gäller Königsberg–Kaliningrad-frågan? Anser ni inte att det skulle vara värdefullt för EU och leda till ökad förståelse för detta områdes historiska ställning och problem om man föreslog att kulturkommissionärerna skall organisera en internationell akademisk konferens om det bidrag som två personer, Immanuel Kant och Mikhail Kalinin, har gett till Europas kultur? 
Prodi,
   . – Vi har flera gånger debatterat Kaliningradfrågan. Vi hade en mycket intressant diskussion under vårt senaste möte med Ryssland, för givetvis stod alla de problem på dagordningen som ni, herr Landsbergis, bara är alltför väl medveten om: rörlighet för arbetstagare och rörlighet för varor. Framför allt föreslog vi dock att vi borde samarbeta om staden Kaliningrads ekonomiska och kulturella utveckling, så att staden verkligen kan bli en beröringspunkt både för Ryssland och dess grannländer. Detta var alltså ett förslag om att övergå från en enkel politik för goda grannförbindelser med gemensamma bestämmelser till en stark samarbetspolitik. Svaret på er fråga, herr Landsbergis, blir därför positivt: ja, och kulturaspekten är en av de saker som har föreslagits.
Jag hoppas att det samarbetsklimat som rådde vid det senaste mötet med Ryssland kommer att fortsätta råda när vi under några dagar om bara ett par veckors tid kommer att hålla det bilaterala toppmötet med Ryssland i Moskva. Jag anser att det har börjat utvecklas ett klimat där det faktum att man är grannländer inte bara handlar om gränskontroller, rättsliga frågor och inresetillstånd, utan snarare om aktivt, ömsesidigt samarbete. Detta kan också innefatta högtidlighållandet av vissa personers minne, vilket dock måste beslutas inom ramen för detta sanna, ömsesidiga samarbete. 
Gadzinowski (PSE ).
   – Herr talman! För 25 år sedan arbetade jag här illegalt, som hantverkare. Jag var en andra klassens medborgare. Nu är jag här som Europaparlamentariker. Jag företräder ett land som har blivit medlem i EU. Ändå är det många av mina landsmän som fortfarande känner sig som andra klassens medborgare i EU. Det beror på att de inte kan arbeta lagligt inom EU. Jag vill fråga kommissionen vad den tänker göra för att förkorta de övergångsperioder då restriktioner för arbetstagare gäller. Då kan medborgarna i min del av EU bli första klassens medborgare.
Jag vill också säga att det vore mycket olyckligt för unionen om den distanserar sig från Ukraina. Ukraina är en del av Europa. Ukraina delar vårt kulturella arv. Om ni reser till Lvov eller Tjernovtsy kommer ni att känna er som om ni var i Wien, Budapest eller Bratislava. Jag vädjar till er: låt oss inte vända Ukraina ryggen! 
Prodi,
   . – Jag tror att jag redan har besvarat de första två frågorna. Kommissionen vill hålla de övergångsperioder som många länder har infört så korta som möjligt. För kommissionen hade det faktiskt varit mycket bättre om de inte hade införts alls.
När det gäller Ukraina instämmer jag helt. Vi vänder inte Ukraina ryggen. Vänkretspolitiken, politiken att dela allt utom institutionerna med våra grannländer, har i mångt och mycket utformats just med hänsyn till Ukraina, och vi har upprättat mycket nära förbindelser med detta land de senaste åren. Jag kan försäkra er, herr Gadzinowski, att kommissionen kommer att stödja Polen i alla mellanregionala samarbetsinitiativ för Ukraina som tänkas kan, just för att vi anser att bandet mellan Ukraina och EU är mycket starkt, inte bara ekonomiskt utan också kulturellt, och för att det finns känslomässiga band som knyter oss till detta land. 
Gorostiaga Atxalandabaso (NI ).
   – Herr talman! Jag börjar med att önska de nya kommissionärerna lycka till och hoppas att de kommer att göra sitt bästa i de svåra arbetsuppgifter som de ställs inför de kommande månaderna. Jag föreslår dock att en av dem tar på sig en ny arbetsuppgift som rör frågan om statslösa nationer inom unionen. Jag hoppas och förväntar mig att någon av nykomlingarna i kommissionen kommer att ta itu med detta ärende. Romano Prodi kan välja en kommissionär redan nu eller bara tänka över det. 
Prodi,
   . – Detta är inte ett ärende för endast en kommissionär, utan hela kommissionen bör engagera sig, eftersom det är en central fråga för Europeiska unionen som helhet. Detta är en union av olika folk och nationer. Det bör därför inte enbart vara en kommissionär som ansvarar för dessa grundläggande definitioner: de skulle behöva hanteras av hela kommissionen och hela Europaparlamentet, för det är utifrån denna plattform vi formar framtiden för, jag upprepar, denna vår union av folk och nationer. 
Aaltonen (Verts/ALE ).
   – Herr talman! Jag vill lyckönska den utvidgade kommissionen och samtidigt återigen ställa samma grundläggande fråga som andra här före mig har tagit upp.
Vi kvinnliga medborgare av Europeiska unionen är oroliga för jämställdhetens framtid. Vi vet att 14 procent av ledamöterna från de nya medlemsländerna som är här nu är kvinnor. Vi vet inte hur det kommande Europaparlamentet eller nästa kommission kommer att se ut, men jag tror inte att jag tar fel när jag spår att dagens kvinnliga representation på 31 procent kommer att minska.
Hur skall kommissionen se till att jämställdhet förblir ett av våra grundläggande värden i Europeiska unionen? Bör det finnas en kommissionär med ansvar för jämställdheten under denna period av övergång och förändring? Eftersom jag hållit mig så kort kan jag kanske ta tillfället i akt och hälsa till och tacka tolkarna, som vi i dag kanske träffar för sista gången. 
Matsakis (ELDR ).
   – Herr talman! Hälsa är en högt skattad gåva och en av de viktigaste angelägenheterna för varje medborgare i unionen. Tyvärr finns det stora skillnader mellan de olika medlemsstaterna när det gäller folkhälsa och tillgång till hälso- och sjukvård. Jag är av den fasta uppfattningen att ett sjukt barn på Cypern eller i Polen skall få exakt lika bra behandling som ett barn i Tyskland eller Frankrike.
Kan kommissionären med ansvar för hälsa bekräfta för oss i dag att alla insatser kommer att göras för att upprätta en effektiv strategiplan för att se till att EU:s medborgare behandlas lika i kampen mot sjukdomar och att inga gränser finns i behandlingen av sjukdomar i unionen? 
Byrne,
   . – Som svar på kommentarerna från den förre talaren kan jag meddela att en viktig utveckling som har skett i detta sammanhang den senaste tiden har varit samarbetet mellan EG-domstolen, parlamentet och kommissionen. Förra året beslutade EG-domstolen att medborgarna i Europeiska unionen har rätt till sjukvård i alla medlemsstater. Detta beslut har skapat nya diskussioner inom EU om sjukvården i unionen.
Det gläder mig att kunna meddela att kommissionen i december 2003 inrättade en högnivågrupp bestående av hälsoministrar från Europeiska unionen som skall rapportera om denna fråga, varefter kommissionen vidtar åtgärder. Vi har nu kommit så långt att vi har lagt fram en strategi för detta, som innebär att en högnivågrupp skall inrättas för att styra diskussionerna om lämpliga åtgärder när det gäller hälsovård och tillhandahållande av hälsovård på EU-nivå. Kommissionen kommer att leda debatten i samverkan med hälsoministrarna i EU:s 25 medlemsstater.
Denna utveckling har gett den sorts drivkraft som behövs för att skapa en bro mellan utövandet av behörighet på EU-nivå när det gäller folkhälsa och sättet som denna behörighet står i relation till och påverkar tillhandahållandet av hälsovård på – ett ansvar som stannar hos medlemsstaterna. Sambandet mellan dessa två punkter är viktigt och parlamentet kommer under denna kommissions mandatperiod att få uppleva grundandet av Europeiskt centrum för förebyggande och kontroll av sjukdomar, beläget i Sverige.
Dessa faktorer har i hög grad bidragit till den fortsatta utvecklingen av hälsovården inom EU, en fråga som blir allt viktigare för medborgarna. Det gläder mig att kunna meddela att kommissionen, parlamentet, EG-domstolen och inte minst alla institutionerna har visat sitt stöd i denna fråga. Denna utveckling kommer med all sannolikhet att fortsätta under nästa kommissions mandatperiod. 
Bowis (PPE-DE ).
   – Herr talman! Samtidigt som vi välkomnar de nya kommissionärerna vill jag be hela kommissionen att fördubbla sina ansträngningar för att främja goda förbindelser med och goda styrelsesätt i länderna i Centralasien och Kaukasien. Vi ser i dag problemen i Georgien på våra TV-apparater. Vi känner till problemen för de mänskliga rättigheterna i Uzbekistan och Turkmenistan. Vi känner till det nya stora bråket om oljeledningarna som utspelas mellan ryssar, amerikaner, iranier, turkar och afghaner, som alla bekämpar varandra. Vi ser de hälsorelaterade farorna i denna region. Vi ser de narkotika- och miljörelaterade farorna. Vi kräver att stabiliteten hos våra närbelägna och närmaste grannar skall vara en viktig prioritering för den nya kommissionen och det nya parlamentet. 
Lachnit (PSE ).
   – Herr talman! Jag vill tacka kommissionären för hans intensiva och hårda arbete med utvidgningen av Europeiska unionen. Det kommer att skrivas in i historien med gyllene bokstäver. 
Vi behöver mer sammanhållning. Jag vill fråga kommissionär Michel Barniers efterträdare om han är beredd att utarbeta eller skapa en ny och effektiv sammanhållningsstrategi. 
Prodi,
   . – När det gäller den första frågan om Kaukasien måste jag säga att jag till fullo delar den oro som har kommit till uttryck. Jag träffade nyligen president Saakashvili och jag hoppas att i framtiden, om möjlighet ges, även kunna besöka länderna i Kaukasien. Förbindelserna med Europeiska unionen är mycket viktiga om detta område skall kunna utvecklas säkert och demokratiskt, något som det har stort behov av.
Vad beträffar sammanhållningsstrategin, som utarbetats av kommissionär Michel Barnier, så har den faktiskt genomförts av hela kommissionen och delas av den nye kommissionären. Denna strategi har ett mycket viktigt mål, nämligen att skapa solidaritet med de nya medlemsländerna utan att överge de regioner i de gamla medlemsstaterna som fortfarande har problem när det gäller att nå upp till Europeiska unionens medelinkomst. Det är en komplex, men samtidigt enhetlig, strategi som vi kan uppnå, självklart förutsatt att vi får de budgetförutsättningar som vi har föreslagit, och som vi hoppas kommer att antas i budgetplanen för 2007–2013. 
Van Dam (EDD ).
   – Herr talman! Även om jag delar åsikten att kommissionärerna från de nya medlemsstaterna är mer än tillräckligt kvalificerade för att kunna utföra sina uppdrag under de kommande sex månaderna så finns det ett problem.
Som Romano Prodi redan har konstaterat, kan man förvänta sig att kommissionärerna från de tio nya medlemsstaterna även vill fortsätta under de kommande fem åren, men jag är rädd att detta inte riktigt har gått upp för ledamöterna här i kammaren. Närvaron under utfrågningarna var i allmänhet väldigt låg. Ordföranden i de andra utskotten delar min åsikt om detta.
Jag menar att vi på grund av detta måste rikta det nya Europaparlamentets uppmärksamhet på det faktum att det bör ta utfrågningarna i höst på fullaste allvar, också när det gäller de tio kommissionärer som tillträder sitt ämbete i dag. Som förste vice ordförande i utskottet för regionalpolitik, transport och turism skulle jag vilja ge detta råd till det kommande Europaparlamentet. Jag skulle själv gärna ha velat återvända till Europaparlamentet, men tyvärr har mitt parti inte gett mig denna möjlighet. 
Prodi,
   . – Jag vill bara tacka samtliga ledamöter i Europaparlamentet för ert samarbete med kommissionen under dessa fem år. Det har varit år av hårt, konsekvent arbete och jag är verkligen stolt över att ha haft tillgång till Europaparlamentets stimulans, lärdomar och i många fall även kritik och respons som har varit till hjälp för oss alla.
Jag vill tacka de nya kommissionärer som har kommit hit och som redan har börjat arbeta, och just i dag, då Europaparlamentet har utvidgats, så skulle jag vilja uppmärksamma och rikta ett speciellt tack till kommissionären Günter Verheugen som har lyckats med denna komplexa och fantastiska utvidgningsprocess. Tack till er alla och lycka till i fortsättningen!
Talmannen.
   – Punkten är avslutad. 

Talmannen.
   – Jag vill på parlamentets vägnar välkomna Republiken Moçambiques president och Afrikanska unionens ordförande Joaquim Chissano till åhörarläktaren.
Flera kolleger och jag hade ett utmärkt åsiktsutbyte med presidenten tidigare i dag. Jag är säker på, herr president, att ert besök har varit intressant och informativt och kommer att förbättra våra förbindelser i framtiden.
Jag vill också välkomna hennes kungliga höghet kronprinsessan Victoria av Sverige, som i dag återigen har tagit plats på åhörarläktaren. 
Talmannen.
   – I dag, kolleger, är det sista gången jag har förmånen att tala till denna kammare i egenskap av talman. Det är ett tillfälle för eftertanke och tillbakablick på detta mandat. Tack vare det beslutsamma ledarskapet av våra utskott och deras ordförande tycker jag att ni, ledamöterna i denna kammare, kan vara stolta över ett gediget lagstiftningsarbete. Ni har hanterat ett viktigt skifte och har varit ett extremt hårt arbetande parlament under hela mandatperioden. Ert arbete har visat att ett Europaparlament som åläggs ett ansvar tar sitt ansvar.
Omfattningen av vårt engagemang i lagstiftningen och vårt engagemang i de europeiska institutionerna, som har bidragit till ett klimat av förtroende, har medfört legitimitet, effektivitet och tillit. Omfattningen av vår oerhörda – om jag så får säga – utgångshastighet de senaste månaderna, som omfattar antaganden av över 80 betänkanden vid våra senaste sammanträdesperioder, vittnar om en allmän upptrappning av parlamentets arbete under dess femte mandat.
Lärdomen är att parlamentet fyller en politisk funktion – och jag hoppas att väljarkåren inser detta i juni. 
Det centrala budskapet för detta mandat är att Europaparlamentet har visat sig vara en erfaren och pålitlig lagstiftningspartner för rådet och kommissionen. Vi har alltid gett politiken företräde. Under de fem senaste åren har vi lyckats avsluta 403 medbeslutandeförfaranden och 86 förlikningsförfaranden. Det är 250 procent mer än under de fem föregående åren. Det var endast två förslag som inte antogs och det skedde genom ett demokratiskt val: uppköpsdirektivet 2001 och hamntjänstsdirektivet 2003.
Detta parlament, som har verkat mellan 1999 och 2004, lämnar efter sig en lagstiftning som kommer att göra det möjligt att förbättra livskvaliteten för våra folk och fastställa villkoren för ökat välstånd. Förteckningen över lagstiftningen illustrerar hur omfattande och genomgripande vår verksamhet är inom områden som miljö, transport, kulturellt utbyte, finansiella tjänster och konsumentskydd.
Vi har också använt våra lagstiftningsbefogenheter med flexibilitet och kompetens: 28 procent av våra medbeslutandeförfaranden antogs vid första behandlingen, hälften av det totala antalet avslutades vid andra behandlingen genom förlikning. Vi har med andra ord inte alltid använt vår parlamentariska befogenhet maximalt, utan vi har använt våra befogenheter strategiskt och med en stark politisk medvetenhet.
Vid slutet av vårt mandat kan vi i parlamentet – som den enda av de lagstiftande institutionerna i denna union – skryta med en hundraprocentig lagstiftningsförteckning som vi verkligen kan vara stolta över att ha genomfört under mandatet.
Som ni vet föreslog och nådde vi ett viktigt interinstitutionellt avtal för framtiden och bättre lagstiftning. Lagstiftningen har varit en viktig uppgift, men det är inte den enda uppgift vi har haft. Vår verksamhet har varit mycket mer omfattande. När det gäller budgeten, till exempel, visar siffrorna tydligt – och se till att detta budskap når fram till rådet med tanke på det konstitutionella fördraget – att detta parlament har varit försiktigt när det gäller den diskretionära utgiften för gemenskapens budget, verkligen mer försiktigt än den andra parten i budgetmyndigheten – rådet.
Vi har återigen visat att tilldelningen av ansvar på budgetområdet i sin tur genererar parlamentariskt ansvar.
Parlamentet har lärt sig läxan om utövande ansvarsskyldighet genom erfarenheten från 1999. Den allt större rollen för kammaren och budgetkontrollutskottet visar hur vi har tagit till oss lärdomarna av den tidigare krisen, särskilt att parlamentarisk ansvarsskyldighet är ett nödvändigt krav vid myndighetsutövning från unionens sida, och inte bara ett extra tillbehör.
Befogenheten att samtycka har utövats ansvarsfullt, till exempel när kammaren samtyckte till anslutningsfördraget. Samtidigt har diskussionerna och omröstningarna om ett passagerarregister mer än väl visat att parlamentet inte är någons nickedocka.
I allt högre grad har vi som parlamentariker kunnat ge uttryck för den oro som folk känner där de befinner sig. Debatterna om till exempel ”Erika”- och ”Prestige”- katastroferna ledde till en verkligt effektiv lagstiftning. 
Sammanfattningsvis har vårt parlament varit en effektiv lagstiftare, en försiktig budgetplanerare, Europeiska unionens plattform för utövande ansvarsskyldighet och en effektiv företrädare för Europas folk.
Kolleger! Ni kanske kommer ihåg de övergripande mål som jag satte upp när jag talade till er efter att jag blivit vald: att delta i utvidgningen, att förbättra kommunikationen med medborgarna och att främja interna reformer i vår kammare, särskilt ledamotsstadgan. Jag har engagerat mig i alla tre målen och vill nu rapportera tillbaka till er i dag.
Jag har fullgjort ett omfattande och fulltecknat schema som talman. I parlamentet har jag haft 90 sammanträden med talmanskonferensen med 669 punkter på dagordningen. Jag har haft 54 sammanträden med kammarens presidium om 934 punkter på dagordningen. Jag har haft 450 andra sammanträden i detta Europaparlament. Jag har haft 334 sammanträden med besökande personer och politiker och 16 besök av statschefer. Jag har representerat er i denna kammare vid 12 sammanträden med Europeiska rådet. Utanför parlamentet har jag på era vägnar gjort 203 besök i Strasbourg och Bryssel. Jag har varit i 33 stater, däribland Europeiska unionens stater och blivande kandidatländer. I 24 stater har jag haft förmånen att tala på era vägnar vid plenarsammanträden i nationella parlament. Jag har gett mer än 1 000 medieintervjuer i Bryssel och Strasbourg och lika många under mina 203 besök utomlands på era vägnar. Jag har vid 24 tillfällen talat till denna kammare utöver de vanliga plikterna för ordförandeskapet och jag har hållit 130 större tal utanför denna kammare på era vägnar. Vår korrespondens uppgår totalt till nästan 10 000 skrivelser och ytterligare 10 000 ärenden. Jag tackar mitt kabinett för dess uthållighet och dess arbete.
Min främsta prioritering – och det övergripande allmänna syftet med mitt ordförandeskap – har varit utvidgningen, som nådde sin kulmen den här veckan. Det arbete som har utförts av vice talmännen, presidiet, gruppledarna och talmanskonferensen, det långsiktiga budgetarbetet för tidig integration, allt detta har inneburit att vårt arbete den här veckan med vårt nya parlament i ett Europa med 25 stater har fungerat helt friktionsfritt. Jag är stolt över detta faktum.
Detta skedde inte av en tillfällighet, det var en del av en strategisk politisk och administrativ plan. Jag tackar Julian Priestley och hans grupp för det professionella arbete de har lagt ned på det här.
Hur har vi parlamentariker bidragit till utvidgningen? Vi har bidragit genom insatserna av vårt utskott för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik och av våra föredragande, genom våra politiska grupper och genom mina egna besök. Vi har blåst liv i politiken. Vi har åstadkommit ett EU som bygger på värderingar. Vi har försökt förmedla ögonblickets historiska och spännande karaktär och åskådliggöra detta för EU:s medborgare. Vi har fört debatten vidare från det andefattiga i regelverket till ögonblickets vitalitet, vi har uppmuntrat till nödvändiga kompromisser och nått nödvändig enighet om budgetplanen. Samtidigt har möjligheten till medlemskap lett till en enorm omvandling också i de nya staterna. 
I parlamentet har vi betonat den parlamentariska dimensionen. November 2002 var ett särskilt etappmål när vi inbjöd alla parlamentariker att vara med oss före toppmötet i Köpenhamn samma år. År 2003 var parlamentens och parlamentarismens år. Ni tog det unika steget – det var första gången det skedde även om detta var den femte utvidgningen – att bjuda in parlamentsledamöter från varje stat som observatörer, och det hedrar er.
Låt mig uttrycka förhoppningen att detta försoningens Europa skall innebära att försoning kan och kommer att uppnås i Cypern och att vår sista delade huvudstad så småningom kan återförenas.
Utvidgningen medförde ett erkännande av behovet av en ny regelbok för unionen och av att sammankalla ett konvent för att förbereda EU:s framtid. Mot alla förväntningar antogs konventets förslag, som lades fram av detta parlament och av vårt utskott för konstitutionella frågor, och mot mångas förväntningar visade det sig bli en total framgång. Det finns fortfarande arbete som behöver göras när det gäller det konstitutionella fördraget. Låt mig försäkra kammaren här i dag att under denna övergångsperiod – nu och fram till juli, då kammaren återsamlas för sitt sjätte mandat – tänker jag, tillsammans med våra företrädare Klaus Hänsch och Elmar Brok och gruppledarna, beslutsamt arbeta för att se till att Europaparlamentet spelar en så framträdande roll som möjligt de återstående veckorna. Låt mig formulera denna föresats: vi kommer att samarbeta för ett framgångsrikt genomförande av ett konstitutionellt fördrag under det irländska ordförandeskapets mandat.
När det gäller ekonomiska reformer har parlamentet gjort vad som har krävts av oss. Det finns inga brister när det gäller Europaparlamentets förmåga att nå sina mål, men det gör det tyvärr för Lissabon, en stor brist som riskerar att bli en brist på trovärdighet.
Kommunikation är ett nödvändigt och växande krav för en parlamentarisk demokrati, särskilt för ett parlament som vårt, som omfattar en hel kontinent. Vi har intensifierat vår kommunikation med övriga europeiska institutioner och nationella parlament. Genom att göra så har vi visat att Europaparlamentet är en beslutsam och pålitlig partner för europeisk utveckling. Nästa parlament gör klokt i att investera ännu mer resurser i kommunikation och i att sälja vårt koncept – ett koncept som vi kan vara stolta över.
Men – och detta är min bestämda uppfattning – ingen information och inga informationskampanjer kan ersätta en realpolitik som baseras på övertygelse, engagemang och förnuft.
Vi parlamentariker står i direkt kontakt med våra väljare. Vi känner till deras farhågor och förväntningar. Vi måste skapa visioner och ge ledning. Vi är en nödvändig länk i en obruten kedja av demokratisk ansvarsskyldighet mellan våra väljare, regioner, stater och det europeiska idealet.
De svåra dagarna och veckorna 2003, när vi genomgick Irakkrisen i Europeiska unionen, innebar en motgång för effektiv multilateralism inom ramen för FN men också för Europeiska unionen och de transatlantiska förbindelserna. Vi har mycket att reflektera över och lärdomar måste dras för framtiden. Krisen utgjorde en avvikelse från vårt europeiska handlingssätt. Den visade att institutionella och konstitutionella bestämmelser riskerar att bara bli ett tomt skal om de inte underbyggs av en politisk vilja och ett gemensamt allmänt syfte.
Detta mandat har präglats av vårt ställningstagande för verklig anständighet i internationella frågor och för europeiska värderingar. Jag är mycket stolt över att vi har tagit ställning för en rättvis rättslig prövning i Internationella brottmålsdomstolen, vilket inte skett i Guantanamo Bay.
Min stora stolthet över vår bekräftelse av multilateralism nådde sin höjdpunkt när FN:s generalsekreterare Kofi Annan var på besök den 29 januari 2004 och tog emot Sacharovpriset på FN:s vägnar och för de kolleger som dog i Bagdad. Det signalerade på ett kraftfullt och känslofullt sätt vårt parlaments engagemang i det multilaterala sättet att bedriva politik.
Vi har försökt att utveckla förbindelser inom andra områden, till exempel med Ryssland och USA. Vi har haft en viss begränsad framgång, men mer behöver göras. Jag kan med stor stolthet berätta för er om målet att upprätta den parlamentariska församlingen för Europa–Medelhavsområdet, som inrättades i mars förra året i Aten. Som ni vet spelade parlamentet från början en central roll för att se till att församlingen från och med dag ett skulle vara ett effektivt instrument för demokratisk dialog, där pluralismen är påtaglig och verklig.
När det gäller reformer, det sista ämnet som jag gav löften om för nästan två och ett halvt år sedan, har presidiet utfört ett viktigt internt arbete under rubriken ”Raising the Game” i form av nya interna strukturer, där tyngdpunkten inför nästa mandat ligger på att stödja ledamöterna genom att ge rättslig och förfarandemässig rådgivning i en omfattning och av en kvalitet som förut inte var möjlig.
Dessa reformer har varit konkreta och nyttiga och jag hyser inga tvivel om att de kommer att bidra med kvalitet och förbättring till vårt arbete. En stor besvikelse under mitt mandat har dock slutligen varit rådets misslyckande att få kvalificerad majoritet för antagandet av en gemensam stadga för ledamöterna i Europaparlamentet.
Vi gick med på kompromisser, även dem som föreslogs av rådet, men ändå blockerade en minoritet vår väg i sista ögonblicket. Ett system där ledamöterna i samma parlament har 25 olika rättsliga och finansiella system är enligt min uppfattning varken önskvärt eller hållbart på lång sikt.
Även om våra ansträngningar inte bar frukt denna gång är det min starka förhoppning att stadgan slutligen kan antas i början av nästa mandatperiod. Som ni vet och som ni har visat genom ert sätt att rösta behöver parlamentet uppenbart reformeras.
När det gäller frågan om utgifter har viktiga framsteg gjorts av parlamentet i reformeringen av våra regler och bestämmelser för att se till att insynen och ansvarsskyldigheten ökar. Särskilda reformer för reseersättningar, sekretariatsersättning och andra ersättningar har beslutats av presidiet och kvestorerna under de senaste åren och har fortsatt under mitt ordförandeskap.
Inledningsvis eftersträvade jag en övergripande reform baserad på två delar: en rättvis behandling av ledamöterna i kammaren baserad på jämlikhet samt insyn i ersättningar som skall baseras på de faktiska kostnaderna. Rådets misslyckande är inte vårt misslyckande. Men det är beklagligt – och låt mig klargöra detta igen – att det för närvarande pågår en kampanj överallt där tvivelaktiga och bedrövliga metoder tillämpas vars huvudsyfte verkar vara att försöka misskreditera denna institution och där man försöker ifrågasätta hedern hos ledamöterna i denna kammare.
Detta har gjorts för att utan bevis orsaka maximal skada för enskilda personer, deras karriärer och deras familjer. Det är skamligt.
Vi har nu en erfarenhet på cirka 50 år av europeisk politiskt arbete. Under den perioden har politiken och väldigt många aspekter av det dagliga livet i våra medlemsstater i hela unionen ”europeiserats”. Europeisk allmän ordning och reglering är djupt inpräntad i den nationella politiska beslutsfattande miljön, men även om vi har en ”europeiserad” policy söker vi fortfarande efter sättet att ”europeisera” själva politiken.
Jag har därför försökt att förmedla detta budskap, särskilt under det senaste året. Det finns en sådan mängd europeiska frågor där vi har klart olika uppfattningar i våra många partier som är representerade här, att vi inte saknar en europeisk plattform för att utkämpa ett riktigt ordentligt europeiskt val. Det är min uppmaning till er när ni går härifrån till det valet. Håll fast vid EU och försök att se till att det inte bara handlar om halvtidsbedömningar och nationella eller lokala skönhetstävlingar, utan att det handlar om en verklig, gedigen utformning av Europas framtid.
Jag vill göra några slutliga kommentarer om genomförandet av mitt ordförandeskap. Den framgång jag har haft under min korta tid är allas er förtjänst. Jag vill tacka er alla, men kanske särskilt mina kolleger, gruppledarna, som tillsammans med mig har slitit i de politiska skyttegravarna vid så många tillfällen. Jag inser klarare än vad jag gjorde inledningsvis att ni inte kan göra alla människor nöjda hela tiden.
Jag har alltid försökt att tjäna denna kammare opartiskt, utan baktankar och förutfattade meningar, att tjäna hela kammarens intresse och inte någon av dess delar. Jag tycker verkligen att jag har försökt att arbeta efter de principer som förespråkades av min landsman Edmund Burkes, som i ett tal till sina väljare 1774 betonade att en vald representant inte bara är skyldig att arbeta hårt, utan att han förråder väljarna i stället för att tjäna dem om han offrar sitt eget omdöme för deras åsikter. Jag står för de omdömen jag har gjort som talman och jag är beredd att bedömas efter dem.
Jag tackar mitt kabinett. Jag tackar Europaparlamentet och återigen, mina ord räcker inte till för att tacka och lovorda Julian Priestley, Harald Rømer och ett fantastiskt ledarskap, ett professionellt ledarskap för gränsöverskridande offentliga tjänster av kvalitet i världsklass.
Tillåt mig att avsluta med en mycket mer personlig kommentar. Att tjänstgöra som ledamot för Europaparlamentet i 15 år, som vice ordförande och ordförande för ELDR-gruppen i mer än sju år, som talman för denna kammare i nästan två och ett halvt år, har varit mitt livs största upplevelse. Denna morgon har jag informerat min valkrets i Munster, med mycket blandade känslor kan jag försäkra er, att jag inte tänker ställa upp i det kommande valet.
Jag vill tacka folket i Munster för deras oupphörliga stöd under årens lopp. Jag tackar dem som har stött mig samt min familj, av vilka några är här i dag. Även om politiken aldrig avslutas har jag lämnat ett bidrag, och jag vet att andra finns där för att anta utmaningen. EU har varit grunden för mitt politiska liv. Jag tänker fortsätta att tjäna den saken på alla sätt jag kan. Jag lämnar denna kammare, men mina vänskapsförhållanden, insikter och orubbliga respekt för vad detta parlament gör kommer aldrig att lämna mig. Framför allt, mina tack till er alla för er vänskap och för ert stöd.
Jag måste ta ett djupt andetag! 
Poettering (PPE-DE ).
   – Herr talman! Det är en fin tradition att gruppordförandena uppriktigt tackar avgående talmän och därför har jag som de andra gruppledarna före mig begärt ordet. För Gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokraterna är detta inte på något sätt en ren formalitet, utan snarare vill vi rikta ett helhjärtat och ärligt varmt tack till er. Talman Pat Cox! Ni är en person som kombinerar vision och pragmatism och ni är en person som är uppfylld av politisk och personlig rättvisa. Ni förenar de bästa traditionerna från ert land, Irland, med vår europeiska övertygelse. Ni kommer alltid att räknas till en av de stora talmännen i Europaparlamentets historia och ni hade turen att ert ordförandeskap sammanföll med en så framgångsrik tid, då konstitutionen debatterades och tio nya medlemsstater anslöt sig till Europeiska unionen.
Ni nämnde att den enda uppgift som kvarstår är en gemensam ledamotsstadga. Direkt efter att ett nytt Europaparlament har valts kommer det att bli vår plikt, en plikt för dem som blir återvalda, att verkställa ert arbete för att slutföra stadgan. Herr talman, ni kan känna stolthet över den värdighet med vilken ni skötte er tjänst och utförde era plikter. Vi har alla våra skäl att i ärlighetens namn tacka er och jag tackar er även på ett personligt plan. Ni har mina varmaste lyckönskningar för er personliga framtid och för allt som ni kommer att åstadkomma i ert land. På min grupps vägnar riktar jag till er våra varmaste lyckönskningar.
Barón Crespo (PSE ).
   – Herr talman! Ni vet, liksom resten av kammaren, att Europeiska socialdemokratiska partiets grupp inte röstade på er. I dag har dock denna grupp enhälligt applåderat ert arbete och ert tal.
Tillåt mig en personlig kommentar: välkommen till klubben för före detta talmän i Europaparlamentet! Det är en av världens mest exklusiva klubbar.
Watson (ELDR ).
   – Herr talman! Ni har ägnat 15 års outtröttligt arbete åt kammaren och på ELDR-gruppens vägnar vill jag hylla det ledarskap och den vision som ni har visat under er mandatperiod. Ni har visat er vara en enastående talman för vår kammare, ni har profilerat oss genom att se till att vår röst hörs i rådet och längre än så. Genom er vältalighet och ert kloka sätt att använda välformulerade uttalanden har ni förmedlat de praktiska fördelarna med vårt arbete till våra medborgare. Jag är stolt över att den första liberala ordföranden för denna kammare under 22 år är en av de mest framgångsrika. 
Jag tänker kort belysa två prestationer. Ni kan ta åt er äran av er energiska kamp för utvidgningen och den beslutsamhet som ni har visat när det gäller att reformera kammaren. Som min företrädare som ledare för ELDR-gruppen har ni visat vårt engagemang i utvidgningen genom att involvera parlamentsledamöter från kandidatländerna i vårt arbete. Ni fortsatte med er energiska kamp för en jaröst i kandidatländerna och för att ta hit observatörer till vår kammare 2002. Ni har fört detta parlament närmare reformer än någonsin tidigare och jag tvivlar inte på att vi som ett resultat av ert arbete kommer att lyckas med att reformera denna kammare.
Vi är säkra på att ni fortfarande har mycket att tillföra EU vad ni än gör under de kommande månaderna och åren. Vi säger i dag ”au revoir” med ett tacktal och våra varmaste lyckönskningar för framtiden.
Wurtz (GUE/NGL ).
   – Herr talman! Jag skulle vilja stämma in i mina ordförandekollegers hyllning till er grundlighet, er respekt för mångfald och er genialiska förmåga att hantera människor. Ni har visat att det inte finns några små grupper, utan endast plikttrogna kvinnor och män.
Cohn-Bendit (Verts/ALE ).
   – Herr talman! Som ledamot och talman har ni varit ett föredöme genom ert sätt att agera på Europaparlamentets vägnar. Därför tar jag tillfället i akt i denna hyllning till er att be er göra så igen.
Tre gånger har Europaparlamentet avvisat avtalet mellan Europeiska unionen och Förenta staterna om passageraruppgifter. Nästa vecka ...
... Vi är medlemmar av ett parlament. Vi lägger inte vår tid på att dunka varandra i ryggen utan vi tar våra parlamentariska roller seriöst, vilket Pat Cox har gjort under de senaste fem åren.
Därför ber jag er, herr talman, att tala med kommissionen för att se till att rådet och kommissionen i nästa vecka inte ignorerar Europaparlamentets beslut att begära ett avgörande från Europadomstolen. Detta är vår rättighet och det är er skyldighet som talman att respektera önskningarna hos majoriteten av ledamöterna i kammaren, liksom det är kommissionens och rådets skyldighet att respektera önskningarna hos majoriteten i kammaren.
Detta är min sista önskan. Ni har varit en utmärkt talman. Vi kommer att respektera er ännu mer om ni kan övertala kommissionen och rådet att respektera Europaparlamentets önskningar.
Talmannen.
   –Herr Cohn-Bendit, Jag är tacksam för ert råd. Det som ni begär har dock redan beslutats. Det fastställdes i morse. Tack. 
Pasqua (UEN ).
   – Herr talman! Det är ingen lätt uppgift att leda en så viktig politisk kammare som denna, där det finns så många skiftande åsikter, som i sin tur ytterligare delar sig. Jag anser dock att det var under talmanskonferensen som jag för min del verkligen tog till mig era kvaliteter.
Jag vill inte hänge mig åt vad som verkar vara ett exempel på en klubb för inbördes beundran, något som jag tycker verkar överdrivet, utan nu när ni har beslutat er för att lämna kammaren, till vilken ni bidragit med en hel del både som ledamot och som talman och trots vår meningsskiljaktighet på många punkter, vilket är en del av en demokratisk kammare, så vill jag vittna om den höga aktning som vi inom vår grupp känner för er och uttrycka vårt erkännande för ert sätt att hantera de personer som representerar minoriteter i denna kammare. Detta är tecken på en äkta demokrat. Jag kan vittna om detta, herr talman, och önskar uttrycka vår tacksamhet. Jag vet att ni inte kommer att helt lämna institutionerna, herr talman, så kanske vi ses igen. Hur som helst önskar jag er all lycka till i ert och er familjs framtida liv. När det gäller ert politiska liv så ligger det i händerna på andra. 
Dell'Alba (NI ).
   – Herr talman! Mot slutet av ert tal tackade ni gruppledarna, men jag skulle vilja påminna er om de grupplösa ledamöternas existens, även om ni är högst medveten om dem. Många grupplösa ledamöter har velat tala, så jag tänker utnyttja det faktum att jag tillsammans med Marie-Françoise Garaud har företrätt er under åren i talmanskonferensen. Jag vill ta tillfället i akt att en sista gång begära ordet, alltså inte som representant för en grupp, denna grupp av partilösa vars natur jag självfallet respekterar och som vi har talat om vid så många tillfällen. Tyvärr har problemen i min grupp, problem låt oss säga av organisatorisk karaktär här i Europaparlamentet inte lösts, något jag självklart inte håller er personligen ansvarig för, herr talman. Låt oss säga att gruppen består av ett par dussin ledamöter och att nästa Europaparlament kommer att behöva titta närmare på detta.
Jag talar för mig, herr talman, men förmodligen även för Marie-Françoise Garaud, när jag ansluter mig till dem som uttryckt beundran och erkännande för den roll ni har spelat, speciellt i ert försvar av Europaparlamentet, och för ert sätt att leda kammaren, utan hänsyn till individuella omständigheter eller den politiska kritik som var och en av oss kan ha framfört om era handlingar. Även jag kände att jag behövde ge er min vördnadsfulla uppvaktning på det här sättet och ge er mina varmaste lyckönskningar för er politiska och personliga framtid. 
Bonde (EDD ).
   – Herr talman! Jag skulle också vilja tacka er för det ovanligt konstruktiva samarbetet under de år som ni har varit en del av talmanskonferensen. Utpräglat solidariska relationer har skapats mellan gruppledarna. Det fanns en tid då det var bestämt i förväg vad vi skulle besluta på mötena. Då var vi en stor koalition, där det inte var speciellt trevligt att representera en liten grupp. Under de fem år som gått sedan förra valet så har det inte varit möjligt att förutse vilka beslut som skulle tas innan mötena genomförts. Man har lyssnat till personer, inklusive minoriteter, och jag hoppas att vi kan fortsätta med denna tradition.
Ni är på sätt och vis Europaparlamentets förste riktige talman, eftersom ni vann en valkampanj. Vi hade aldrig tidigare i Europaparlamentets historia haft en valkampanj, säger han som nu firar 25-årsjubileum som parlamentsledamot. Ni vann en valkampanj, där ni öppet och ärligt slog David Martin, mig själv, Gérard Onesta och Francis Wurtz. Valet var ett resultat av konstruktiva debatter, även i våra grupper, och jag hoppas att vi kan fortsätta denna tradition att genomföra debatter om hur det parlamentariska arbetet skall organiseras innan talmannen väljs. När vi anländer till Europaparlamentet på måndagarna så kan nu ordinarie ledamöter få ordet, något de inte kunde tidigare. Det är ett litet och praktiskt resultat av en valkampanj.
Jag kan bekräfta att ni inte har tillfredsställt alla helt, men på samma gång bekräftar jag att det inte är ert fel att det inte har skett någon uppryckning när det gäller vår ambulerande cirkus, något som ni strävat efter vid varje tillfälle som getts.
Tack för ert konstruktiva samarbete och varma lyckönskningar till ert nya liv. Jag hoppas att ni som sista sak kan se till att presidiet tar vissa beslut om reseersättningar som vi inte behöver skämmas för inför våra väljare. 
Talmannen.
   –Nästa punkt på föredragningslistan är granskning av bevis för de nya ledamöterna av Europaparlamentet.(1) 
Gargani (PPE-DE ).
   – Herr talman! Mina damer och herrar! Det är sannerligen en ära och ett nöje för mig att meddela att vi bekräftat mandatet för 162 ledamöter som utsetts av de tio nya medlemsstaterna från den 1 maj 2004 och för sex ledamöter som ersatt dem som tidigare har trätt tillbaka.
Även genom åtgärder i ärendet, och jag tror att jag har tolkat känslorna rätt hos samtliga ledamöter i kammaren, vill vi betona vikten av att företrädarna för medborgarna i den utvidgade Europeiska unionen kommer in som fullvärdiga ledamöter i Europaparlamentet. Enligt arbetsordningen, som ni alla känner till, var det nödvändigt att ta itu med processen att granska bevisen, och utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden uppmanades att utarbeta ett betänkande till Europaparlamentet i enlighet med artikel 7.2 i arbetsordningen. Detta betänkande har färdigställts. Därför sammanträdde utskottet för rättsliga frågor i går kväll, i enlighet med denna artikel, såsom den ändrats genom de andra bestämmelserna.
Med tanke på det stora antalet bevis som måste granskas och bristen på tid att göra det, eftersom vi skulle granska dem omedelbart, så ansågs det lämpligt att ordföranden för utskottet för rättsliga frågor skulle lägga fram detta muntliga betänkande för Europaparlamentet, vilket kan sammanfattas med att utskottet för rättsliga frågor vid gårdagens möte bekräftade giltigheten hos de 168 ledamöternas mandat. Vi kontrollerade de sedvanliga handlingarna, herr talman, inklusive förklaringen om inkompatibilitet och förklaringen om ekonomiska intressen. Vi enades om att allting stämde, vilket innebär att en rekommendation kan göras för att gå vidare. Ni har informerat oss om att Kadis är minister och därför inte kan tillträda en befattning som ledamot i Europaparlamentet. Det är därför nödvändigt att bekräfta giltigheten i hans mandat från den 1 maj 2004 och fram till i dag. Självfallet kan vi inte gå vidare för att bekräfta giltigheten hos hans efterträdares mandat under denna sittning.
Även jag tar tillfället i akt att tacka er, herr talman, och hela Europaparlamentet. 
Talmannen.
   – Mot bakgrund av betänkandet från utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden föreslår jag att vi bekräftar giltigheten hos de nya ledamöternas mandat.


Theato (PPE-DE ),
   . – Herr talman! Tack så mycket för att jag fick ordet ännu en gång. Jag skulle vilja berätta för mina kolleger om utnämningen av revisionsrättens ledamöter.
Vi genomförde ett förfarande i budgetkontrollutskottet, som vi är skyldiga att göra enligt arbetsordningen och där vi styrdes av fördragets bestämmelser, som slår fast att vad som är viktigast för att kunna bli ledamot av revisionsrätten är yrkesmässiga kvalifikationer och framförallt total självständighet. Tio ledamöter fyllde i ett skrivet frågeformulär, vi fick deras svar och respektive levnadsbeskrivningar. Vi gjorde sedan en individuell offentlig granskning av varje föreslagen ledamot och sedan diskuterade vi inom stängda dörrar enbart med ledamöterna i budgetkontrollutskottet. För att kunna få med de nya ledamöterna, som tillhör Europaparlamentet sedan den 1 maj då kandidatländerna blev fullvärdiga medlemmar av Europeiska unionen, genomförde vi omröstningen i budgetkontrollutskottet förra måndagen den 3 maj. Resultatet av omröstningen, i form av nio betänkanden, och jag vill klargöra detta nu och sedan förklara det om en stund, har lagts fram för kammaren. Vi skall hålla en sluten omröstning, en hemlig sådan, om nio individuella betänkanden; om betänkandena från budgetkontrollutskottet, vilket omfattar utskottets rekommendation om kandidaturerna. Resultatet blev att den stora majoriteten av kandidaterna godkändes av majoriteten i utskottet. Två av de tio kandidaterna fick inte denna majoritet, en av dem, nämligen den cypriotiske kandidaten, drog tillbaka sin kandidatur i ett brev till rådet. Återstår den slovakiske kandidaten, som tyvärr inte fick stöd av majoriteten i budgetkontrollutskottet.
Jag vill klarlägga att det är ett mycket stort ansvar att rösta om betänkandena från budgetkontrollutskottet, eftersom ledamöter av revisionsrätten sitter i sex år. Det finns inte några övergångsperioder som i andra institutioner. De kommer därför att tillhöra revisionsrätten i sex år, så budgetkontrollutskottet var väldigt samvetsgrant och genomförde en väldigt noggrann undersökning. Dessutom skedde allting som utfördes inom stängda dörrar, dvs. i hemlighet. Jag skulle vilja tacka alla ledamöter i budgetkontrollutskottet för detta mycket komplexa och ansvarsfulla arbete, och jag lägger nu fram dessa betänkanden.
Jag skulle ytterligare vilja göra en begäran. Efter detta noggranna förfarande vore det önskvärt att det framtida Europaparlamentet inte bara konsulteras vid utnämningen av ledamöter av revisionsrätten utan att parlamentet även kan godkänna dem.
Jag har ytterligare två tillkännagivanden att göra. I översättningarna av betänkandena trycktes ett felaktigt utlåtande från budgetkontrollutskottet på ett stort antal språk, något som nu har korrigerats. Ett positivt utlåtande i utskottet hade tecknats för Molnár i den danska, franska, ungerska, litauiska, maltesiska, portugisiska och svenska versionen. Förutom den ungerska, så har nu alla versioner korrigerats. Detta var läget klockan 11.21. Jag ber er uppmärksamma att budgetkontrollutskottet inte avger standardiserade resultat av omröstningen, utan att ett utlåtande i själva verket är annorlunda, som jag tidigare har förklarat.
Eftersom detta är mitt sista framträdande i detta Europaparlament så skulle jag vilja tacka alla i kammaren, inklusive er, herr talman, för ett fantastiskt samarbete och för en otroligt spännande tid, och jag skulle vilja ge var och en av er mina varmaste lyckönskningar för framtiden. Tack så mycket.
Talmannen.
   – Tack, Diemut R. Theato, våra varmaste lyckönskningar. 
Kuhne (PSE ).
   – Herr talman! Även om jag är säker på att jag, tillsammans med tjänsteenheterna i min grupp iordningsställde röstlistorna korrekt, så har frågor ställts angående dem. Därför skulle jag vilja be er att återigen förklara för samtliga ledamöter att vi kommer att rösta om betänkandet, som Diemut R. Theato sade, enligt de rättade versionerna för de olika språken. Det bör ännu en gång påpekas att vi skall rösta om betänkandets texter. 
Talmannen.
   – Jag kan bekräfta att det, precis som Diemut R. Theato sade, kommer att ske en elektronisk sluten omröstning.
(1) 


Förslag till beslut: Godkännande av kommissionen i dess nya sammansättning (B5-0227/2004) 
Attard-Montalto (PSE ),
   .Europeiska kommissionen består i dag av ledamöter från 25 länder, och även om varje ledamots uppgift är att tjäna Europeiska unionens gemensamma intressen, så finns det fortfarande ett viktigt inslag av nationell representation.
Denna representation bör endast vara ett och inte dela Europeiska unionen, eftersom detta innebär att kommissionen i sin helhet är medveten om den sociala och ekonomiska situationen i varje land och vid behov kan agera mer flexibelt.
Självklart ligger det inte i Europeiska unionens anda att agera utan att se till konsekvenserna för vissa sociala sektorer. Jag tror att kommissionärerna förstår vikten av flexibilitet då ett visst agerande kan få efterverkningar på familjer som lever ett något annorlunda liv på grund av ekonomiska och sociala begränsningar i regionen.
Jag kommer från en liten medlemsstat som även är en ö i Medelhavet och det är utifrån detta utgångsläge som jag talar. Vi vet också att flexibilitet inte enbart är nödvändigt för de små medlemsstaterna. Även de stora medlemsstaterna har funnit att de behöver en viss flexibilitet för att kunna följa Europeiska unionens gemensamma mål.
Avslutningsvis vill jag säga att den mångfald som existerar inom Europeiska unionen är positiv och att det är just denna mångfald som kräver flexibilitet. Jag tror att kommissionärerna är medvetna om detta, och för Europeiska unionens bästa kommer de att agera på ett flexibelt sätt för att övertyga EU:s medborgare att kommissionen inte är ett hot utan att den faktiskt finns där för att skydda dem. 
Berthu (NI ),
   .– Vi vill hälsa ledamöterna från de tio nya medlemsstaterna varmt välkomna. Följaktligen ger jag mitt samtycke till kommissionens nya sammansättning.
Jag är dock besviken på den resolution som vi röstade om, eftersom ett ändringsförslag avslogs, i vilket kommissionen uppmanades, helt i sin ordning, att inte ta några initiativ eller beslut om upphävandet av moratoriet för tillstånd till GMO under den kommande perioden, från och med nu och fram till dess att det nya parlamentet börjar arbeta.
Som väntat lyckades inte rådet nå en överenskommelse om genetiskt modifierad majs BT-11, och i linje med gällande förfarande så är det kommissionen som ensam kommer att besluta. Jag protesterar mot attityderna hos medlemsstaterna, som medvetet accepterade detta förfaringssätt. Jag protesterar även mot det förakt som kommissionen visar mot allmänheten eftersom kommissionär David Byrne varje dag säger att kommissionen kommer att upphäva moratoriet, trots att de flesta EU-medborgare är emot detta.
Detta är ett utmärkt exempel på när Europeiska unionen agerar utan att ha sina medborgare bakom sig. EU:s medborgare måste göras medvetna om att Europeiska unionen räcker dem lång näsa dagligen och att denna situation måste rättas till. 
Iivari och Paasilinna (PSE ),
   . – I princip är det riktigt att inta en kritisk hållning om kommissionärerna hela tiden byts ut. Vi kan dock inte acceptera ett förfaringssätt där Finland, sedan Erkki Liikanen lämnat kommissionen, får en lägre status än andra länder som redan har bytt ut sina kommissionärer. Det handlar också om vad som är lagligt, vilket innebär att uppfylla fördragets bestämmelser. Enligt fördraget kan tjänsten som kommissionär endast förbli otillsatt genom ett enhälligt beslut i rådet. 
Souchet (NI ),
   .– Anmärkningsvärt nog förkastade nästan alla franska ledamöter i kammaren, förutom de gröna och antifederalisterna, högljutt det ändringsförslag i vilket Romano Prodis kommission, som i vilket fall som helst går mot slutet av sin mandatperiod, uppmanas att inte backa när det gäller det moratorium för GMO som beslutats av rådet. Detta innebär att Europaparlamentet godkänner det beslut som kommissionen skall ta och som dessutom redan har tillkännagetts av kommissionär David Byrne, till förmån för att saluföra genetiskt modifierad BT-11-majs och de olika sorter som följer. Kommissionär Byrne kommer troligen att meddela detta dagen efter de kommande valen till Europaparlamentet ...
Detta är en extremt onaturlig process, där kommissionen sätter sig över medlemsstaterna, med deras tysta godkännande i en fråga som är av största vikt för den allmänna folkhälsan och miljön i våra medlemsstater.
Denna mandatperiod avslutas därför med att spela EU:s medborgare ett elakt spratt. Det är absolut nödvändigt att vi gör om denna process, om vi skall kunna återskapa en union som rättar sig efter medborgarnas önskningar. 

Talmannen.
   – Parlamentet har behandlat samtliga punkter på föredragningslistan.
Jag förklarar Europaparlamentets session avbruten.(1)

