
Talmannen.
Jag överlämnar ordet till Evans.
Evans, Robert (PSE). (EN) Herr talman! Min ordningsfråga gäller artiklarna 148 och 135 i arbetsordningen gällande utdelningen av protokollet och särskilt omröstningarna med namnupprop.
Alla ledamöter har i dag fått ett häfte på 113 sidor med resultat från omröstningarna med namnupprop . Jag är säker på att det är av intresse för ett antal ledamöter och några kommer också att titta på dem. För miljöns och ekonomins skull skulle jag dock vilja föreslå att parlamentet ser över, eller ber parlamentets presidium att återigen undersöka tolkningen av begreppet "delas ut".
Kanske borde resultaten av omröstningarna med namnupprop delas ut via intranätet eller finnas tillgängliga för de ledamöter som behöver dem så att vi blir av med det onödiga avfallet från var och en som får det 113-sidiga häftet med resultaten av omröstningarna med namnupprop. Jag undrar om ni kunde be presidiet undersöka det igen, herr talman.

Talmannen
Tack så mycket, herr Evans, för ert påpekande. Detta kommer att vidarebefordras, inte till sessionstjänsten, utan givetvis till presidiet. För om ni dessutom lägger kostnaderna för dessa olika omröstningar på parlamentets budget är det en anledning till ytterligare bekymmer.

Interimsavtalet EG-Mexiko
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är debatten om betänkande (A5-0066/2000) av Ferrer för utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi om förslag till rådets beslut om gemensam ståndpunkt inom det gemensamma rådet EG-Mexiko rörande genomförandet av artiklarna 3, 4, 5, 6 och 12 i interimsavtalet om handel och handelsrelaterade frågor (5965/1/2000 - C5-0076/2000 - 2000/0024(CNS)).

Ferrer
. (ES) Herr talman, ärade ledamöter, herr kommissionär! Denna debatt som jag nu inleder om betänkandet med den långa titel som ni just läste upp, utgör sista ledet i det verk som parlamentet har slutfört, i ett vidsträckt samarbete med kommissionen, för att stärka förbindelserna med Mexiko utifrån de principer och värderingar som utgör grunden för ett demokratiskt system.
Faktum är att parlamentet i maj 1999 godkände det avtal om ekonomiskt partnerskap, politisk samordning och samarbete som ingicks år 1997 mellan Europeiska gemenskapen och dess medlemsstater å ena sidan och Mexiko å andra, och som när det har ratificerats av samtliga medlemsstater skall ersätta det samarbetsavtal som gemenskapen och Mexiko ingick år 1991.
I anslutning till 1997 års avtal ingicks ett interimsavtal om handel och handelsrelaterade frågor av provisorisk karaktär som parlamentet godkände i maj 1998 och vars syfte var att snarast kunna inleda förhandlingarna om en avreglering av handeln inom gemenskapens behörighet som ingår i det globala avtalet, utan att behöva vänta på att alla femton medlemsstater avslutat ratificeringsförfarandet.
Nu när förhandlingarna är avslutade och rådet har uttalat sig om innehållet i dessa, är det parlamentets tur att som svar på den formella rådfrågningen från rådet lämna sitt yttrande om resultatet av nämnda förhandlingar. Av den anledningen vill jag tacka kommissionen som har möjliggjort denna rådfrågning från rådet i ett samarbete med parlamentet - som jag gratulerar mig själv till och hoppas att ni har noterat - även om jag är tvungen att beklaga att ni inte har tagit fasta på den tidigare kommissionens löfte att hålla oss informerade under förhandlingarnas gång, med tanke på hur viktiga de frågor är som har behandlats.
Vad själva innehållet i mitt betänkande beträffar, vill jag börja med att poängtera att vi står inför ett avtal med tillämpning av ren handelskaraktär, men med en politisk dimension som vi också bör beakta när vi avger vårt yttrande. Det beror på att avtalet om ekonomiskt partnerskap, politisk samordning och samarbete, inom ramen för vilket vi bör placera den text som är föremål för mitt betänkande, är resultatet av en önskan att främja ett politiskt system som är alltigenom demokratiskt och att värna om respekten för de mänskliga och sociala rättigheterna och rättigheterna i fråga om miljön samt ett mera jämlikt och rättvist samhälle, tack vare en bättre ekonomisk utveckling som kommer att leda till en avreglering av handeln.
Enligt artikel 1 i avtalet utgör respekten för mänskliga rättigheter och demokratiska principer , i dess vidaste bemärkelse, en viktig faktor och det är den grund som avtalet vilar på.
Samtidigt garanterar klausulen om uppfyllandet av åtaganden, enligt vilken avtalet kan suspenderas om det som fastställs i artikel 1 inte uppfylls, parternas löften om demokrati och respekt för de grundläggande rättigheterna.
Genom att institutionalisera samarbetet mellan Europeiska unionen och Mexiko, i synnerhet på området mänskliga rättigheter, sociala frågor och fattigdomsbekämpning, skapar man å andra sidan ett instrument som kan vara mycket användbart för att minska de sociala orättvisor som råder i Mexiko och förbättra livsvillkoren för de mest utsatta grupperna i befolkningen.
För det andra bör det, angående innehållet i förhandlingarna om tillämpningen av artiklarna 3, 4, 5, 6 och 12 i interimsavtalet om varuhandel, offentlig upphandling, behörighet, rådfrågningsmekanism avseende immateriell rättigheter och tvistlösning, poängteras att det åtgärdspaket man enats om utgör ett bra avtal, även om det är negativt för vissa sektorer - jag tänker då särskilt på textilindustrin, och oroar mig i synnerhet för ursprungsbestämmelserna; effekterna av avtalet kommer dock att vara fördelaktiga både för Europeiska unionen och för Mexiko. För Europeiska unionen, eftersom inrättandet av en frihandelszon innebär att medlemsstaterna kan återta den ställning de hade på den mexikanska marknaden innan Nafta-avtalet trädde i kraft, något som innebär nya expansionsmöjligheter för de europeiska företagen; för Mexiko eftersom det ger landet möjlighet att diversifiera sina kontakter och skapa balans i sina handelsförbindelser med omvärlden, som i dag är beroende av sina Nafta-partner till 80 procent, samtidigt som man kan öka sin export till Europeiska unionen, med de positiva effekter som en sådan ökning kommer att få för den mexikanska ekonomin.
Visserligen kommer det avtal som ingåtts under en övergångsperiod, så länge det inte sker en total avreglering av alla produkter, att vara mer gynnsamt för Mexiko än för Europeiska unionen, men denna asymmetri råder även vad beträffar nivån på utveckling och konkurrenskraft i den europeiska ekonomin jämfört med den mexikanska.
Sammanfattningsvis får man lov att säga att gemenskapens producenter, trots denna asymmetri, kommer att befinna sig i ett mycket bättre läge än hittills för att konkurrera med den mexikanska marknaden.
Därför ärade ledamöter, rekommenderar den övervägande majoriteten i utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi att vi röstar för rådets beslut om resultatet av de förhandlingar, vars positiva effekter vi har ansvar för att bevaka, så att de kan bidra till att främja ett politiskt system som är mer demokratiskt och i större utsträckning värnar om de mänskliga rättigheterna och den sociala rättvisan.

Folias
Herr talman! Jag skall ta upp en konkret fråga för att visa risken för att den blir ett mycket allvarligt problem för den europeiska ekonomin och för samhället.
Jag talar om de europeiska ursprungsreglerna när det gäller skor, som tagits in i avtalet mellan Mexiko och Europeiska unionen. Det finns ett avtal mellan kommissionen och skoindustrin att man skall följa den europeiska ursprungsregeln för att förbättra denna industris internationella konkurrenskraft.
I avtalet med Mexiko har man tyvärr gjort tvärtom. Man följer en annan ursprungsregel: Mexikos regel. Detta missgynnar självfallet den europeiska skoindustrin, som på detta sätt drabbas av förluster när det gäller exporten till Mexiko.
Därför finns det en exportkvot på 865 000 par skor från Europeiska unionen till Mexiko. Till en befolkning, som består av 90 miljoner mexikaner, har vi alltså lyckats exportera ett par europeiska skor per 100 invånare i Mexiko. Detta är verkligen ingen stor framgång. Det är precis tvärtom.
Jag skulle vilja uttrycka min medkänsla med de små och medelstora skoföretagen i Europeiska unionen och säga att problemet inte går att lösa bara genom att vi hävdar att avtalet innehåller ett undantag. Det aktuella undantaget från ursprungsregeln gäller nämligen 15 000 små och medelstora företag i Europa och 650 000 arbetstagare. Jag hoppas att vi inte får många sådana undantag, för de problem vi redan har kommer att bli mycket större.
Jag skulle vilja ha garantier från kommissionen om att detta undantag i avtalet med Mexiko inte kommer att upprepas, men också att det inte skall anses prejudicerande för andra undantag i andra avtal.
Kommissionen måste förstå att ett upprepande av undantaget i avtalet med Mexiko innebär en risk för att 50 procent av Europas skoindustri måste läggas ned.
Och jag skulle vilja veta om det är så här kommissionen uppfattar det konkreta stödet till de små och medelstora företagen, som vi brukar kalla Europeiska unionens ryggrad. Är det på detta sätt vi skall bekämpa arbetslösheten?
Jag hoppas att man inte kommer att upprepa ett sådant misstag, som skulle innebära att räkningen ännu en gång kommer att betalas av de små och medelstora företagen och av arbetstagarna i Europeiska unionen.

Linkohr
Herr talman, mina damer och herrar! Jag vill inleda med att tacka fru Ferrer för ett utmärkt betänkande. Hon har lagt ner utomordentligt stor möda på detta och skildrar i dokumentet även de problem och för- och nackdelar som finns med Mexikoprojektet. Det är ett handelsavtal som faller under Europeiska unionens ansvar, och som ni så riktigt har påpekat så har vi endast möjlighet att säga ja eller nej. Vi kan inte omförhandla avtalet. Allt som allt kommer vår grupp att rösta för frihandelsavtalet, och vi välkomnar det också. Om Folias ser problem med skorna vill jag för övrigt säga till honom: rent allmänt har handelsförbindelserna mellan Europa och Mexiko i det förflutna alltid hållit måtten. Vi hade nämligen kunnat bespara oss Lannoyes betänkande om chokladen i går om mexikanarna inte hade skänkt oss kakaon en gång i tiden. Förresten är choklad - "chocolatl" - ett mexikanskt ord. Denna erfarenhet från det förgångna kommer alltså säkert att hjälpa oss att fördjupa förbindelserna med Mexiko även framdeles.
Den fördel som Mexiko drar är helt uppenbar. Genom avtalet kommer Mexiko i någon mån att kunna kompensera sitt beroende av USA. Jag vill påminna om att 85 procent av Mexikos export går norrut, endast 5 procent till Europa. Här får Mexiko fördelen av en större jämvikt i handeln. Även inom bilindustrin, som ju för övrigt delvis är av europeiskt ursprung, kommer Mexiko att dra fördel av avtalet, därför att bilarna då ges möjlighet att exporteras även till Europa.
För vår del finns det för övrigt också en fördel, åtminstone för den europeiska industrins del, det må vara den mexikanska marknaden eller det faktum att man via den mexikanska marknaden kan exportera även till USA. Med tanke på handelsaspekterna är det hela alltså fördelaktigt.
Dock vill jag helt kort gå in på eller åtminstone nämna två problem. Det ena är de sociala problemen, dvs. Mexiko måste säkert se över sin socialpolitik på nytt, för med handelspolitik allena löser man inte de sociala problemen. I denna ökande frihandel finns det även förlorare. Fattigdomen i Mexiko har snarare vuxit än minskat. Socialpolitik är således ett viktigt ämne för Mexiko, och vi borde också fläta in detta i dialogen med Mexiko.
Det andra är det vetenskapliga och tekniska samarbetet. Jag tror att vi här har ett spelrum mellan Europa och Mexiko som vi bör ta itu med ordentligt.

Sánchez García
Herr talman, mina damer och herrar, herr kommissionär! Avtalet om ekonomiskt partnerskap, politisk samordning och samarbete som undertecknades i Mexiko i december 1997 är tillbaka här i parlamentet, för att vi skall analysera de handelsåtgärder som förhandlats fram inom ramen för interimsavtalet.
För bara några veckor sedan besökte jag av olika skäl Mexiko, bland annat för att ta reda på vad mexikanarna anser om de nya ramarna för förbindelserna mellan deras land och Europeiska unionen, som med pukor och trumpeter har tillkännagivits i flera medier i samhället.
Efter att ha analyserat det jag såg, läste och hörde under min vistelse i den mexikanska republiken drar jag samma slutsatser som Ferrer, föredragande av det betänkande som vi diskuterar i dag och som jag härmed gratulerar offentligt: det är det bästa avtal som Europeiska unionen har undertecknat; ett avtal som främjar handel och investeringar och som kommer att gynna båda parterna.
Vissa förändringar har skett på senare tid i Mexiko, sedan avtalet tillkännagavs och godkändes, huvudsakligen i positiv riktning. Därför stöder jag föredragandens slutsatser, även om jag oroar mig för tullavregleringens effekter för snittblommor, eftersom det kan ge negativa konsekvenser i vissa europeiska regioner där man specialiserat sig på denna typ av odlingar, till exempel i de yttersta randområdena.
För en ledamot som jag, från en plats som Kanarieöarna nordost om den afrikanska kontinenten, som politiskt sett är kluven mellan Europa och Amerika, är det en glädje att lyssna till debatten om Ferrers betänkande, där parlamentets åsikt uttrycks angående avtalet om partnerskap, inte bara för den kommersiella undertonen i detta, utan även för dess betydelse ur ett politiskt perspektiv, i en sådan unik miljö som den vi lever i på grund av globaliseringen.
Europeiska unionen och Mexiko kommer, när avtalet har trätt i kraft - enligt min uppfattning - garanterat slå in på en hoppets väg för att höja inkomstnivån och livskvaliteten i de samhällen som omfattas av detta, i stunder och omständigheter som frammanar minnet av det legendariska mötet mellan Suchil och Quetzalcoatl som odödliggjordes i Salvador de Madariagas verk "El corazón de piedra verde" (Hjärtat av grön sten).
Vi vill ändå framföra några konstruktiva synpunkter på förslaget att stödja detta betänkande, och de är följande: för det första, nödvändigheten att förse gemenskapens ansvariga enheter och avdelningar med fler mänskliga resurser, för att möjliggöra mer effektiva handelsåtgärder. För det andra, företagens tillgång till finansiella instrument när det blir dags att införa de olika handelsområdena i den planerade europeisk-mexikanska sammanslutningen, till exempel till det tidigare finansieringsinstrumentet "EC Investment Partners" som ledde till så goda resultat i Mexiko.
I annat fall finns det en risk att detta så viktiga avtal förvandlas till ett värdelöst papper.

Kreissl-Dörfler
Herr talman! Det är tredje gången som vi nu befattar oss med EG-Mexikoavtalet, och i detta mest omfattande avtal som Europeiska unionen någonsin har slutit med tredje land får man inte stjälpa just de principer som kännetecknar ett framtidsdugligt samarbete. Inte bara vi, utan faktiskt också mexikanarna har hoppats mycket på avtalet. I avtalet har de sett en möjlighet att övervinna det ensidiga beroendet av Nafta (Nordamerikanska frihandelsavtalet). De trodde att de i EU skulle få en partner som står för demokrati, mänskliga rättigheter och en social och ekologisk utveckling. I dag analyserar vi avtalet och slår fast att överenskommelsen med EU inte bara skapar förhållanden liknande dem med Nafta, utan att den delvis rentav är värre.
Investeringsfrihet, liksom det med rätta misslyckade MAI (det multilaterala avtalet om investering), - bilateralt återskapat - sörjer inte precis för en demokratiskt styrd ekonomi orienterad efter den lokala utvecklingen. Den gränslösa öppningen för den offentliga upphandlingen leder endast till att de små leverantörerna runtom i världen äts upp av de stora. Bestämmelser som nationella åtgärder och förbud mot kvoter slår exempelvis ut firmor som företrädesvis anställer kvinnor eller som vill ha en miljövänlig produktion. Här har EU förbehållit sig undantag. Några sådana har inte Mexiko! Ytterligare ett steg tillbaka gentemot Nafta: där har man en överenskommelse om löntagarnas rättigheter tillsammans med en sanktionsmekanism. EU-överenskommelsen står främmande till och med inför FN:s sociala rekommendationer.
Däremot föreskrivs det i händelse av handelstvist mycket väl en tvistlösningsmekanism inklusive sanktionsmöjligheter. Från Världshandelsorganisationen vet vi emellertid att dylika tvister regelbundet leder till att miljölagar lyfts ut. "Ett frihandelsavtal som mexikanarna bär fram med krökta ryggar." Under denna rubrik vädjar civilbefolkningen i Mexiko just nu till senaten om att man först skall förbättra avtalet och inte bara rusa iväg och godkänna det. På några punkter strider det rentav mot den mexikanska författningen. "Vi lider inte av 'globaliseringsskräck'", skriver man slutligen, "men vi vill ha en globalisering till fromma för mänskligheten samt en rättvis världsordning utan social uteslutning".
Inte heller vi i Europaparlamentet är emot en överenskommelse med Mexiko. Tvärtom! Emellertid kan vi av nyss nämnda skäl inte ge vårt samtycke till avtalet, utan vi måste fortsätta att engagera oss för att de avtal som sluts i framtiden skall bli bättre. Ett sista ord: Det är också nödvändigt att det finns en kritisk röst här i Europaparlamentet, en som även fortsättningsvis stöder det mexikanska samhället i dess berättigade önskningar och krav.

Morgantini
Jag tackar föredraganden Ferrer för rekommendationen om tillämpning av olika artiklar i interimsavtalet om handel mellan EG och Mexiko. Det är ett seriöst arbete vars slutsatser och rekommendationer jag tyvärr dock inte delar, även om vi instämmer i en del av den kritik som framförs. För oss är det dock fristående kritik, som får oss att komma till motsatt uppfattning. Jag syftar till exempel på bristen på demokratisk insyn i den process som har lett fram till avtalet. Vad detta anbelangar har vi - och alla andra ledamöter, antar jag - fått mycket kritik från organisationer inom det civila samhället i Mexiko och i Europa, vilken också Kreissl-Dörfler tog upp.
Framför allt beklagar vi att föredraganden gläder sig åt de framsteg Mexiko har gjort vad gäller mänskliga rättigheter och demokrati, vilka skulle ha inträffat efter det att det övergripande avtalet började tillämpas. Vi har andra bevis som tvärt emot visar på att brotten mot de mänskliga rättigheterna har ökat: bevis som inte bara kommer från det civila samhället utan också från FN-representanter och FN-funktionärer, från självaste Mary Robinson, från den interamerikanska kommissionen för mänskliga rättigheter och många andra. De värsta brotten gäller systematisk användning av tortyr, illegalt fängslande, desaparecidos, avrättningar som utförs av milistrupper, arresteringar av fackföreningsrepresentanter, strejkförbud, anmälningar om tvångssteriliseringar i delstaten Guerrero. Samtidigt respekterar man inte Saint Andrés-avtalen och den lösning som skulle respektera urinvånarnas rättigheter. Situationen är känd, och det är därför onödigt att fortsätta.
På samma sätt som parlamenten i Tyskland och Belgien anser vi att vi måste omsätta respekten för artikel 1 i fördraget i praktiken, den artikel som är dess grundval, och förse oss med redskap och verklig kontroll över tillämpningen.
Det finns många andra frågor som man enligt vår mening måste rätta till i detta avtal. Ett exempel får räcka: den Europeiska unionens ekonomiska politik, som inte tar hänsyn till den sociala och ekonomiska verkligheten i Mexiko och som inte beaktar den mänskliga utvecklingen. Avtalet mellan Europa och Mexiko kan få negativa effekter om man inte tar hänsyn till behovet av en balanserad utveckling och inte en vildvuxen avreglering som kan öka fattigdomen och ojämlikheten.

Montfort
Herr talman! Ferrers betänkande har en titel som vi tycker i bästa fall ofullständig, i sämsta fall hyckleri. Det skulle i själva verket vara riktigare att tala om ett EU-Nafta-avtal och inte ett avtal som associerar enbart Mexiko till Europeiska unionen, ty detta avtal, framlagt av föredraganden själv som det viktigaste avtal som någonsin undertecknats av Europeiska unionen med ett tredje land skall inte bara påverka våra förbindelser med det landet utan skall få konsekvenser för alla våra förbindelser med länderna i Nordamerika och Centralamerika.
Ferrerbetänkandet, vars stil uppenbarligen är populär i parlamentet, fastslår att dess syfte är att skapa en ny ram för att ge europeiska företag möjlighet att kämpa på lika konkurrensvillkor, framför allt med Förenta staterna och Kanada. Detta mål är helt ogenomförbart inom en nära framtid och man ser tydligt till vems fördel de rekommenderade åtgärderna i texten har utformats. Vem ser blott att tillbakagången av europeiska exporten till Mexiko är resultatet av Nafta-avtalet, vem gör hela zonen till en enda och unik frihandelszon?
Vem tror sedan på allvar, oavsett detaljerna i det införda systemet, att till exempel textilprodukter och europeiska bilar, som i dag beskattas med 35 procent och 23 procent, snabbt skulle kunna slåss på lika konkurrensvillkor med amerikanska exportprodukter av samma slag som beskattas med 1,8 procent.? Vem kan under dessa förhållanden försvara att öppnandet av respektive marknader sker i olika takt till förfång för européerna? Vem fruktar inte slutligen att konsekvenserna för sysselsättningen i Europa i de sektorer som är öppna för mexikanska produkter däremot märks omedelbart, i synnerhet i sårbara sektorer - textilsektorn, för att bara nämna den - som inte har behov av ytterligare konkurrenstryck, där motsatsen är att öppna de marknader som är spärrade av amerikanarna?
Dessutom, de vettiga villkor som skall lugna oss om de bestämmelser som skall tillämpas för skydd av ursprungsbeteckningar och mer allmänt gällande immateriella rättigheter skulle snarare skapa motsatt effekt, eftersom deras otydlighet och ordalydelse för oss verkar utgöra snarare ett hot än en garanti.

Gorostiaga Atxalandabaso
Herr talman! Slutförandet av handelsförhandlingarna mellan Europeiska unionen och Mexiko skulle, sett ur en positiv synvinkel, ge upphov till en ny och hållbar ram för institutionaliseringen av den politiska dialogen och samarbetet, under förutsättning att denna handelspakt ger fördelar till båda sidor. Tyvärr så visar erfarenheterna från Nafta att det målet inte uppnås automatiskt. Det finns bevis för att frihandel har haft en negativ effekt på många människor liv, förvärrade miljöskador och marginalisering av stora delar av den mexikanska befolkningen - desto mer eftersom mexikanska icke-statliga människorättsorganisationer även rapporterat en försämring när det gäller de mänskliga rättigheterna sedan interimsavtalet trädde i kraft 1998. Sammantaget har alltså det gällande avtalet inte tillåtit Mexiko att skydda sårbara, arbetsintensiva sektorer och miniminormer för miljön.
I ljuset av detta kan vi inte vara optimistiska eftersom det förfarande som följts i de nyligen genomförda förhandlingarna, utan effektiv kontroll vare sig i den här kammaren eller i den mexikanska senaten, tydligt bevisar att avtalet saknar sådana mekanismer som är absolut nödvändiga för att se till att den skada som görs i dag inte skall upprepas igen i framtiden.

Westendorp y Cabeza
. (ES) Herr talman, herr kommissionär! Vi skall rösta om det som utgör ännu ett steg på den nya väg vi slog in på i mitten av 1995 och som den gången, precis som allt som är nytt, möttes av en hel del kritik och reservationer.
Lyckligtvis blev denna kritik och dessa reservationer kvar på vägen, men tyvärr kan man fortfarande höra en del kritik, precis som den som framfördes här i parlamentet för en liten stund sedan.
Jag anser att vi bör vara medvetna om att det vi håller på med är att sätta stopp för sådana farhågor som har kommit till uttryck här, i och med ett avtal som har en rent kommersiell aspekt. Vi sätter således stopp för farhågorna att Europa är på väg att förlora mark gentemot Förenta staternas exportkapacitet i Mexiko. Samtidigt stärker vi i och med detta avtal landets demokratiseringsprocess.
Till följd av det möte mellan civilisationerna som ägde rum för 500 år sedan, är Mexiko i dag ett land med kulturella och politiska band till Europa. Däremot har det starkaste inflytandet på det politiska och det geopolitiska området huvudsakligen kommit från Förenta staterna, den mäktiga grannen i norr. Innan dessa avtal började ta form var Förenta staternas dominans på det ekonomiska området och på handels- och investeringsområdet praktiskt taget total.
Men även Mexiko har gjort stora framsteg på området mänskliga rättigheter. Landet har trätt in som ständig observatör i Organisationen för ekonomiskt samarbete och utveckling och införde en författningsreform år 1999, då den nationella kommittén för mänskliga rättigheter gjordes oberoende.
Av dessa två skäl, av ekonomiska och även politiska skäl, rekommenderar vi å det bestämdaste ett godkännande av detta avtal.

Knörr Borràs
Herr talman! Gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen har ingen gemensam ståndpunkt i den här frågan. Den andra delen av gruppen företräder, som bekant, de grupper som försvarar nationerna och inrikesregionerna i de europeiska staterna och de har en annan ståndpunkt. Naturligtvis råder inom gruppen frihet att inta olika ståndpunkter.
Vi delar självfallet den djupa oron för allt som har att göra med de mänskliga rättigheterna, en hållbar utveckling i synnerhet inom ramar som inte tillåter någon social uteslutning.
Många av oss tror emellertid att vi realistiskt sett inte kan motsätta oss ett avtal som det vi diskuterar här i dag; framför allt eftersom vi tror att det objektivt sett kommer att skapa förutsättningar för en ökad utveckling och en ökad demokrati och dessutom för att själva avtalet inbegriper en klausul enligt vilken det kan upphävas om inte de mänskliga rättigheterna respekteras. Å andra sidan anser jag att man kan införa uppföljningsåtgärder för att se vilka effekter det får på samtliga nivåer, inte bara vad beträffar tullförändringar, osv.
Då är jag snarare mer bekymrad för det Sánchez sade: att vi godkänner ett avtal som sedan kanske inte kan förverkligas, till exempel för att det inte finns tillräckliga resurser och tjänster; eller att det får destruktiva effekter på grund av att vi inte har förberett finansiella instrument till företagen.
Låt oss därför göra allt detta och se upp så att vi undviker det vi vill undvika: de fortsatta kränkningarna av de mänskliga rättigheterna.

Marset Campos
Herr talman! Jag vill börja med att gratulera Ferrer till hennes utmärkta arbete, samtidigt som jag måste säga att vi den här gången tyvärr inte kan rösta för detta, trots att det är ett bra arbete. Det har inget med hennes insats att göra utan med situationen i Mexiko.
För tre veckor sedan träffade jag president Zedillo i Madrid och då gav jag uttryck för vår oro över de nyheter vi fått ta del av beträffande brotten mot de mänskliga rättigheterna i Mexiko, situationen på universitetet och situationen i indiankommunerna i Chiapas och på andra ställen. Zedillo lovade att förse mig med information som visar att vår oro inte är berättigad. Dagarna har gått utan att det har kommit någon information från Zedillo, däremot får vi information från källor som anger att den allvarliga situationen med kränkningar av de mänskliga rättigheterna fortsätter på många håll, något som ytterligare stärker vår oro. Vi är fullt medvetna om de förbättringar som de ekonomiska aspekterna av avtalet innebär, men vi anser att vi inte - så som var vår avsikt - har kunnat rucka på det enorma inflytandet från Nordamerika som håller Mexiko och i synnerhet andra länder i Latinamerika i ett järngrepp.
Därför har vi i likhet med förra gången rådfrågat vänsterpartierna i Mexiko om hur vi skall rösta - och den gången valde vi att avstå - den här gången kan vi inte ens avstå, för jag tror att det vore bra att ge en signal till den mexikanska regeringen; en signal i all vänskaplighet, en signal av solidaritet, så att de förstår att de på allvar måste respektera de mänskliga rättigheterna, uppfylla åtagandena från San Andrés och återupprätta demokratin, i enlighet med vår demokratiklausul.

Seguro
Herr talman! Jag tänker inte ta upp själva avtalsinnehållet, flera av våra kollegor och föredraganden har redan haft tillfälle till detta, däremot vill jag uppmärksamma en viktig politisk aspekt, det vill säga interimsavtalet mellan Europeiska unionen och Mexiko.
Först och främst så är förbindelsen med ett så pass viktigt land i den delen av världen, ett land som har anslutit sig till kriterierna för de mänskliga rättigheterna, ur strategisk och politisk synvinkel mycket viktigt för Europeiska unionen. För inte så länge sedan talades det om landets anslutning till OECD. Landet har också en observatörsstatus i Europarådet, vilket också är värt att notera. Vi får å andra sidan inte bortse från de möjligheter som erbjuds oss med en mexikansk marknad på nästan hundra miljoner invånare. Med en sådan politisk symbolik får vi inte glömma bort andra orosmoment, frågor som tagits upp av många kollegor här i dag (miljöfrågor, sociala frågor men framför allt frågor om de mänskliga rättigheterna).
Vi menar att vår oro istället skall få oss att höja våra krav på förbindelsen med Mexiko, och det är just precis vad vi skall göra om tio dagar. Europaparlamentets delegation som har hand om förbindelserna med Centralamerika och Mexiko kommer att resa dit. Vi skall inte låta det stanna vid en institutionell dialog mellan kompanjoner, mellan kongressen och Europaparlamentet. Vi skall tala med icke-statliga organisationer. Vi skall åka till Chiapas för att tala med den inhemska befolkningen och med företrädare för det lokala samfundet. Ett sådant krav menar vi att vi måste ha, men det får ändå inte förta möjligheten av att ge avtalet vårt stöd och godkännande.

Carraro
Jag tror att man, allt sammantaget, inte kan annat än vara positiv till detta avtal av de skäl som Westendorp y Cabeza och Seguro har nämnt, och som jag delar. Detta avtal har dock begränsningar som dagens debatt har påvisat: bristande samband mellan ekonomisk avreglering och garantier för respekten för de mänskliga rättigheterna, för demokratiska och fackföreningsrättigheter och vad beträffar barnarbete. Å andra sidan att det existerar en farlig undantagsregel om produktursprung som helt klart tenderar att straffa europeisk produktion, särskilt inom textil-, beklädnads- och skosektorerna.
Eftersom det handlar om europeiska produktionssektorer med hög arbetsintensitet skulle det verkligen vara paradoxalt om denna bestraffning skulle komma till stånd just till förmån för praxis som strider mot de mänskliga rättigheterna, för oacceptabla förhållanden på arbetsmarknaden - tänk till exempel på barnarbete - eller utan fackföreningsskydd. Det vore verkligen paradoxalt om vi skulle hamna i ett läge där vi stöder företag och förhållanden som bryter mot de mänskliga rättigheter vi alltid hävdar att vi vill slå vakt om, till nackdel för våra företag inom sko- och beklädnadsbranscherna.
Därför anser jag att det fordras stor försiktighet och uppmärksamhet från rådets och kommissionens sida vid tillämpningen, och en stor kontinuerlig vaksamhet under detta avtals livslängd. Jag gör en positiv bedömning som gäller avtalet som helhet, ett avtal som utgör ett klart framsteg. Trots detta uppmanar jag också till vaksamhet, uppmärksamhet och försiktighet under detta avtals framtida existens.

Liikanen
. (EN) Herr talman! Först av allt vill jag tacka Ferrer för betänkandet och hennes mycket konstruktiva insatser vad avser resultatet av handelsförhandlingarna med Mexiko. De här resultaten av handelsförhandlingarna grundar sig på avtalet EG-Mexiko som parlamentet gav klartecken till den 6 maj förra året.
Det här avtalet är baserat på mänskliga rättigheter och demokratiska principer. Det täcker alla våra förbindelser med Mexiko, främst samarbete och politisk dialog.
Förhandlingsresultaten är väl avvägda, ambitiösa och ger möjligheter till båda sidor. Alla viktiga områden omfattas, främst handel med varor, tjänster, upphandling, immateriella rättigheter, konkurrens, rörlighet för kapital, investeringar och avgörande av tvister. EG-aktörer kommer mycket snabbt att kunna konkurrera på den mexikanska marknaden på lika villkor som näringslivet från andra håll, främst Förenta staterna.
Liksom vid alla förhandlingar var man tvungen att hitta kompromisser inom vissa områden men resultaten är ett balanserat paket som garanterar marknadstillträde och samtidigt bevarar vissa känsliga frågor.
Sist men inte minst skulle jag vilja uttrycka kommissionens höga uppskattning för den mycket korta tidsperiod på en månad, inom vilken parlamentet kommer att lägga fram sitt yttrande. Det är mycket viktigt eftersom det kommer att bana vägen för anordnande av ett möte med det gemensamma rådet EG-Mexiko i marginalen till rådet i Lissabon nästa vecka. Det möjliggör ett snabbt ikraftträdande av de resultat som är i både vårt och Mexikos intresse.

Talmannen
Tack så mycket, herr Liikanen.
Jag förklarar härmed debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 12.00.

Ett informationssamhälle för alla
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är debatten om betänkandet (A5-0067/2000)av Read för utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi om meddelandet från kommissionen om kommissionens initiativ inför Europeiska rådets extra möte i Lissabon den 23-24 mars 2000 - Europa - Ett informationssamhälle för alla (KOM(1999) 687 - C5-0063/2000 - 2000/2034(COS))

Read
. (EN) Herr talman! Får jag börja med att tacka kommissionen för dess punktliga, välbedömda och välplanerade dokument. Det är naturligtvis inplanerat att sammanfalla med toppmötet i Lissabon nästa vecka och parlamentet var tvunget att jobba extremt snabbt, för vilket jag tackar de många kolleger som hjälp till med det här och naturligtvis även sekretariatet.
När jag var barn så öppnades ett bibliotek i den by där jag föddes och växte upp, När byskolans huvudlärare öppnade biblioteket sade han att det fanns över 4 000 böcker i biblioteket och jag tänkte med en sexårings all klokhet: det måste vara alla böcker i hela världen. Nu äger jag personligen över 4 000 böcker och även om det knappast är en kunskapsrevolution i sig så är det i alla fall en indikation, på personlig nivå härledd till en politisk nivå, på hur snabbt förändringarna sker vad avser hur kunskap anskaffas, fördelas, används och förfinas. Vi borde dock se detta i något slags sammanhang och påminna oss själva om att majoriteten av människorna i världen aldrig, och troligen aldrig kommer att ringa ens ett enda telefonsamtal.
Kommissionens förslag och parlamentets reaktion ger ett klart erkännande av att marknaden kan och bör vara motorn för många av dessa förändringar, men inte för alla. Utmaningen är att fundera på när Europeiska unionen bör låta marknaden vara den drivande kraften och när vi skall ingripa och reglera - när vi skall ingripa, i vems intresse och hur länge. Vi får inte glömma bort - och kommissionens förslag och parlamentets svar belyser detta faktum - att tredje generationens mobiltelefoner, på vilka så mycket av vår framtid beror, är ett område där Europeiska unionen har en tydlig ledarposition och att den ledarpositionen delvis, men inte helt, förklaras genom ingripanden. Antagandet av GSM-standarderna har inneburit att Europeiska unionen har ett avsevärt försprång.
I vårt betänkande nämns frågor i samband med socialt skydd och de sociala följderna av den här förändringen och jag är tack skyldig till utskottet för sysselsättning och socialfrågor och särskilt till Cercas, föredragande av yttrandet från det utskottet - det enda utskott som kunnat lägga fram ett yttrande på den korta tid som stod till förfogande - för hans hårda arbete. Jag kan i korthet och vad avser förfarandet tala om att utskottet för sysselsättning och socialfrågor hade sin omröstning i måndags kväll, samtidigt som utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi, och med föredragandens tillåtelse har jag övertagit några av hans förslag och lagt fram dem i min egen partigrupps namn. Jag hoppas att de kommer att vinna stöd för jag tror nämligen att de i hög grad gäller viktiga detaljer.
Andra ändringsförslag gäller frågor om funktionshindrades rättigheter. Jag har frågat runt ordentligt om behovet av att se till att det här betänkandet omfattar vissa grundläggande principer angående rättigheterna för funktionshindrade användare och funktionshindrade personer på arbetsplatsen. Jag hoppas att det även skall omfattas av kommande lagstiftning i enlighet med 1999 års omprövning av telekommunikationslagstiftningen och det i ett tillräckligt tidigt skede.
Det finns ändringsförslag om konsumentskydd - så viktigt för förtroendet inom den elektroniska handeln - om framtida beskattning, om följderna för sjukvård och för transport. Särskilt viktigt kommer effekterna för sysselsättningen att vara och jag försökte hårt att få till stånd en jämvikt: inte komma med för många varnande ord eftersom vissa av de här förändringarna naturligtvis kommer att betyda arbetslöshet, utan i stället se till möjligheterna till de nya typer av arbete som förändringarna kommer att medföra. Medan jag gick igenom de kommentarer jag skulle ta upp i dag så letade jag efter exempel, eftersom jag tror att de på ett bra sätt kan visa Europeiska unionens medborgare hur de här förändringarna kan vara till nytta för deras liv. Det är också viktigt att vi i vårt eget arbete i parlamentet och i Europeiska unionens institutioner även använder moderna metoder, metoder som kännetecknas av öppenhet och insyn.
Jag skulle vilja använda mina sista sekunder till att fästa er uppmärksamhet på tre projekt i mitt eget område. Ett av dem är i Rutland, det minsta grevskapet i England, där ett virtuellt Rutnet inrättades och sammanförde människor på isolerade landsbygdsorter för fritid, transport, sysselsättning och sällskapsliv i allmänhet. Längre norrut, har "Nottingham rural community council" inrättat ett liknande projekt i ett område som drabbats hårt av gruvnedläggningar och det medför enorma fördelar för många av människorna i det området. På ett bredare plan är M-net, (the European East Midlands network) som hjälper småföretag och hantverksfirmor och skapar förbindelser med universitet och högskolor, också lika viktigt.
Slutligen några kommentarer, herr talman, om vad framtiden bär i sitt sköte. Det är intressant att försöka se in i framtiden och jag skulle vilja citera en välkänd låt av Louis Armstrong, "What a wonderful world": "Babies are born, we watch them grow, they'll learn much more than I'll ever know". Jag tror att för alla av oss är våra barns och barnbarns framtid en framtid med stora möjligheter men även med stor osäkerhet. Det är lovvärt att kommissionen försöker spela en ledande nyckelroll i det här och jag anbefaller kommissionens förslag och mitt eget betänkande till er.
(Applåder)

Cercas
Herr talman, kommissionär Liikanen, kära kolleger! Jag vill till att börja med, innan jag som företrädare för utskottet för sysselsättning och socialfrågor börjar mitt anförande, med värme och uppriktighet uttrycka vår tacksamhet till föredragande Read. Vi har arbetat under tidspress och vi har mötts av en fantastisk kollega som varit solidarisk och villig att anamma alla de aspekter som vårt utskott har velat ta upp i denna så viktiga debatt. Tack så mycket, fru Read för ert betänkande och för ert engagemang.
Kommissionen har lagt fram ett mycket viktigt initiativ inför Europeiska rådets extra möte i Lissabon den 23-24 mars, initiativet "e-Europa", som har välkomnats av utskottet för sysselsättning och socialfrågor, där det vunnit stöd och skapat hopp.
Vi välkomnar givetvis kommissionens strävan efter att informationssamhället skall gynna alla sektorer och regioner i Europa, samtidigt som vi nu har möjlighet att i kommissionärens närvaro fundera över medborgarnas perspektiv och påminna kommissionen och allmänheten om att vi inte får nöja oss med att enbart på retoriskt vis uttala våra mål och ge uttryck för våra önskemål. Vi vill också att det skriftliga underlaget i så stor utsträckning som möjligt omvandlas till konkreta mål och exakta finansiella åtaganden, för endast på det viset kommer vi att förfoga över en verklig strategi som omfattar samtliga aspekter av informationssamhället. Endast om det finns konkreta åtaganden kommer det att vara till nytta för de grupper och medborgare som är mest utsatta eller som löper störst risk att hamna utanför det nya samhället.
Kommissionen är utan tvivel mycket generös, men om frågan betraktas ur arbetarnas eller de minst gynnade individernas perspektiv, står fortfarande de frågor obesvarade som parlamentet har tagit upp i flera dokument, till exempel i grönboken "Leva och arbeta i informationssamhället: Människan i centrum"; för fortfarande vet vi inte säkert vem som skall finansiera de enorma insatserna för att skapa ett digitalt Europa i syfte att överbrygga klyftan mellan oss och Förenta staterna.
Vi är inte säkra på hur ansvaret skall fördelas mellan regeringarna och kommissionen, och vilken roll fackföreningarna skall ha i det civila samhället. Därför vill vi att man överväger ytterligare analyser och vi vill se mer konkreta åtaganden, att man inbegriper en punkt om att stärka sysselsättningen och den sociala sammanhållningen i informationssamhället - för något sådant förekommer inte i kommissionens meddelande - och att det finns en strategi med riktlinjer, rekommendationer och indikatorer.
Vi vill att man talar om de äldre, inte bara om ungdomarna, att man talar om de missgynnade grupperna, vi vill att ni även kommer ihåg principen om lika möjligheter. Det nya samhället får inte ge upphov till en ny ojämlikhet mellan män och kvinnor.
Det finns, herr kommissionär, stora möjligheter, men de måste nå ut till hela befolkningen. Vi vill att man försvarar den europeiska sociala modellen.
Därför ber vi att ni tar ett kliv framåt, att ni gör mer konkreta åtaganden och mer exakta politiska och finansiella insatser.

Niebler
Herr talman, ärade kommissionär Liikanen, kära kolleger! Europeiska kommissionens e-Europe-initiativ är i princip mycket välkommet. Det råder ingen tvekan om att de nya teknikerna kommer att leda till djupgående förändringar, inte bara i affärslivet, utan på det samhälleliga livets alla plan. Det är också riktigt att utvecklingen från industrisamhälle till informationssamhälle inte låter sig hejdas och därför kan det bara vara politiskt korrekt att på bästa möjliga sätt förbereda Europa inför informationssamhället.
Därför vill jag uttryckligen välkomna uttalandet i e-Europe-initiativet om att detta i första hand syftar till att snabba på den positiva förändringen mot ett informationssamhälle i Europeiska unionen och att rikta förändringen mot social och regional integrering.
Europeiska kommissionen presenterar i sitt meddelande om e-Europe-initiativet tio åtgärder, vilka skall jämna vägen för Europa in i informationssamhället. Lika glädjande som de enskilda åtgärderna är, lika mycket är det på sin plats att åtgärderna struktureras upp i sin helhet och att det slås fast tydliga prioriteringar för politiken. Detta inkluderar en tydlig differentiering av vilka uppgifter Europeiska unionen kan och måste bevaka själv samt vilka uppgifter som faller under de enskilda medlemsstaternas ansvar. Här gäller det att ta hänsyn till att några medlemsstater och regioner redan har stöttat de nya teknikerna och deras förankring bland medborgarna i flera år. Såtillvida får de enskilda staterna alltså gärna ges rekommendationer vid rådets toppmöte i Lissabon, däremot inga omfattande förpliktelser, särskilt inte åläggas alltför stor ekonomisk belastning.
Vad måste då Europeiska unionen göra inom ramen för e-Europe-initiativet? Enligt mitt sätt att se det är unionens sak följande prioriteringar, som även bör tas upp som kärnpunkter i Reads betänkande, för vilket jag här vill passa på att tacka så hjärtligt. För det första: Vi måste skapa en öppen och modern, multimedialt högeffektiv infrastruktur. Det måste vara politikens sak att sörja för en modern, högeffektiv infrastruktur i Europa som bereder vägen för erbjudandet av och efterfrågan på högkvalitativa kommunikationstjänster, från telefon via datorn och tv.
Hit hör att Internetabonnemangen görs billigare för alla Europas medborgare. Detta kräver, särskilt på lokalsamtalsområdet, att konkurrensen förstärks ytterligare, exempelvis genom att räkningen till abonnenten delas upp på olika kostnadsslag. Hit hör emellertid även att samtliga plattformer för konkurrenskraftiga priser görs tillgängliga för alla leverantörer av tjänster, dvs. exempelvis att även tv-kabeln ställs till förfogande. Hit hör också att man tänker över frekvenspolitiken i Europa och att vi närmar oss ett strategiskt, på ekonomiska grundvalar vilande tänkande, vilket ni, herr kommissionär, ju också har föreslagit. Men under tiden får vi givetvis inte negligera de kommersiella användningsområdena, vilka till största delen är ett resultat av allmänhetens intressen, såsom offentlig radio. Snarare måste man vid frekvenstilldelningen ta sådan hänsyn till denna att dess roll blir att motsvara en opinionsbildande institution som bevarar mångfalden av åsikter.
För det andra: Vi måste snabbt skapa rättsliga ramvillkor för den elektroniska handeln. Sålunda måste redan anhängiga lagstiftande förehavanden, såsom exempelvis e-commerce-direktivet eller direktivet om tillägget i skyddet av upphovsrätten, godkännas utan dröjsmål. Dock krävs det försiktighet på lagstiftningsområdet såtillvida som överreglering inte får förekomma, detta betyder att man i samband med de fortsatta lagstiftningsplanerna alltid bör inleda med att ställa sig frågan om det över huvud taget behövs.
För det tredje: Vi måste ställa det europeiska initiativet på en e-Europe-provbänk. Jag har redan visat att förändringarna i informationstekniken och de nya medierna påverkar alla levnadsområden. Följaktligen är det även på sin plats att samtliga initiativ på europeisk nivå ställs på e-Europe-provbänken, det betyder konkret...
(Talmannen avbröt talaren.) Herr talman, ni får ursäkta. Men jag vill verkligen be om att få slutföra meningen först. Jag har av misstag talat för länge, men tillåt mig att i en avrundande mening ännu en gång betona att jag varmt välkomnar e-Europe-initiativet, men de ändringsförslag som jag hade angett bör också beaktas i mitt inlägg, tack.

McNally
Herr talman! Gratulationer är på sin plats i dag, till fru Read för hennes utmärkta betänkande naturligtvis och till kommissionär Liikanen. Det här är en positiv debatt, mycket positiv för Europa, och det stora antalet ändringsförslag visar på de omfattande intresset. Jag vill ta upp de punkter som vi anser är de viktigaste: infrastruktur, juridisk visshet - människor måste veta vad de har att rätta sig efter - och kunskapsoffensiven som inte endast bör inriktas på våra skolbarn och studenter utan även på förbisedda grupper som till exempel kvinnor och äldre, vilka utgör en enorm kunskapskälla om den skulle utnyttjas. Det är en skam att stora länder tidigare inte förutsett behovet av utbildning och länder som Tyskland och Förenade kungariket borde inte behöva ta in arbetare från andra håll.
Jag vet att vi kommer att ha en mycket bra annons- och informationskampanj och att vi kommer att fånga förmågan till inlevelse hos Europas medborgare. Vi får inte glömma funktionshindrade personer. Det är också så att dokumentationen inte finns tillgänglig för synskadade och det är ett förbiseende som skulle kunna rättas till i framtiden. Vi måste förhindra åtskillnad, åtskillnad mellan områden i Europa, mellan hushållen i Europa och mellan enskilda personer i Europa. Kommunikationen mellan företag går bra, men vi måste förstärka kommunikationen mellan företag och konsumenter i Europeiska unionen, där ligger vi efter Förenta staterna. För att göra det måste vi naturligtvis se till att befolkningen - kunderna - blir övertygade om skyddet av privatlivet och om säkerheten och era åtgärder kommer att hjälpa till att öka det förtroendet.
Kommunikation mellan företag och konsumenter är särskilt viktigt för äldre personer, de som är bundna till hemmet och de personer med familjeansvar som tycker det är svårt att förena det med arbete och karriär, till en överväldigande del kvinnor. Det finns etiska frågor som vi måste ta hänsyn till men jag är mycket optimistisk och jag tror att Read kommer att fortsätta sitt arbete vid er sida och i den här kammaren kommer vi att finna många förespråkare för meddelandet om "e-Europe".

Thors
Herr talman, ärade kommissionär! Detta initiativ är viktigt för att göra beslutsfattarna i allmänhet mer medvetna om utvecklingen, men också om att utvecklingsnivåerna är väldigt olika i Europa. Det kan vi även se på uppföljningsdokumenten som kommissionen har utarbetat. Initiativet är väsentligt för att vi skall sluta att säga att USA är den överallt ledande inom denna utveckling. Enligt 2000 IDC/World Times Information Society Index, publicerat i februari, har Sverige passerat USA som ledande informationsekonomi. USA intar andra plats. Finland, Norge och Danmark befinner sig på de därpå följande platserna. Man kan ha olika åsikter om värdet av denna typ av undersökning, men jag tycker det är viktigt att framhålla att USA:s modell inte är den enda som leder till framgång i IT-samhället, vilket alltför många har sagt i denna kammare. Norden klarar sig bra med sin sociala infrastruktur, och också kanske med sina pensionssystem. Vi bör hålla detta i tanken, vilket jag är övertygad om att kommissionen har gjort
Vi bör också minnas att EU-länderna är väldigt olika, och att utvecklingen är mycket snabb. Detta måste synas i handlingsplanen. Det är även viktigt att de snabbaste länderna inte bromsas i sin utveckling. Det är viktigt att vi klargör vad som görs på EU-nivå, och vad som görs med EU-medel, samt att vi är beredda att göra förändringar i regionalpolitiken och omdirigera en del av forskningsmedlen till förmån för e-Europe. Jag ställer mig också skeptisk till informationsplaner och kampanjer på EU-nivå med tanke på ländernas olika utvecklingsnivåer. e-Europe är mer än bara e-handel.
Direktivet om elektronisk handel handlar mest om annat än om konsumenters handel. Jag skulle vilja vädja till kommissionen att beakta frågan som diskuteras i ett angränsande rum med Federal Trade Commissioner Thompson: hur vi skall öka konsumenternas förtroende. Konsumenten är kung när det gäller den elektroniska handeln, annars kommer den inte att ta fart. När alternativa sätt att lösa tvister diskuteras bör vi samarbeta med USA på ett globalt plan. Vi bör dock även stödja OECD i dess arbete.
Frågan om bredband, frågan om god infrastruktur är på dagordningen i de flesta länder. Mångfald är nödvändigt, men nu efterlyses fler standarder för Digital Subscriber Lines, med vilkas hjälp man kan uppgradera näten. Många påstår att telefonbolagen inte använder sig av tekniken eftersom det saknas standarder.
Kollegor! Smartcards, kryptering, mobiltelefoner och e-Europe utgör vår styrka! Vi skall fortsätta utvecklingen på dessa områden, men när det gäller standarder behöver vi utveckla vårt arbete. Det är inte vi politiker som skall besluta om dessa standarder, utan vi skall låta industrin komma överens om standarder där det finns en efterfrågan på dem. Vår uppgift är att lagstifta snabbare och att se nya lagstiftningsmönster där det finns möjligheter. Jag är glad att denna punkt förekommer i betänkandet.

Schröder, Ilka
Herr talman, mina damer och herrar, ärade kommissionär, ärade föredragande, som jag härmed vill tacka för den öppna debatten och naturligtvis även för betänkandet. Jag vill inledningsvis gå in på det politiska försöket i e-Europe-initiativet samt i Readbetänkandet. Med hjälp av Internet, e-post och mobiltelefoni skall arbetslösheten avskaffas. Verkligheten ser annorlunda ut. IT-boomen löper parallellt med fusioner och uppsägningar. Även historiskt kan man se att satsningen är misslyckad. Industrialisering, kärnkraft och bioteknik har inte gett välstånd och frihet åt alla.
I initiativet och betänkandet gör sig tanken gällande att vägen skall jämnas för de yngsta och bästa. I denna idé ignoreras dessvärre helt och hållet att det redan är den gruppen som är vinnarna, den breda massan blir utan. För oss måste det faktiskt handla om att låta alla människor tjäna på tekniska förnyelser, oavsett hur gamla eller hur rika de är eller i vilka regioner de lever. Vi borde ta och kontrollera sanningshalten i vår princip om lika möjligheter för alla. En allmän service anger rätt riktning, dock får idén inte förverkligas av sådana tillhandahållare som censurerar Internet genom att kundernas tillgång till delar av nätet hindras på teknisk väg.
Kommissionens förslag vill skapa likhet via en s.k. avreglerad marknad. Redan det är dumt nog, för avreglering utgår alltid ifrån att den starke skall bli ännu starkare och att staten skall bistå de svaga så litet som möjligt. Men när det gäller ämnet informationsteknik så utgår vi faktiskt från helt andra koordinater. Det finns till exempel många initiativ som puffar för Internet och datorer till skolor. Men när det rapporteras om att det i varje klass sitter en elev som är bättre insatt än lärarinnor eller lärare, då kan initiativet bara slå fel. Att en starkt anti-amerikansk argumentering sedan också får sota för avregleringspolitiken på många ställen i Readbetänkandet visar återigen i vilken stor utsträckning det är privatindustrins intressen som har dikterat dokumentet.
Därmed är jag inne på nästa tvistefråga: de medborgerliga rättigheterna. Vad vi i själva verket behöver är ett koncept för ett universellt dataskydd. I stället tar kommissioner och delar av parlamentet sikte på ett smartkort. Samtliga era data skulle då lagras på ett enda kort. Försäkringskassan skulle veta att ert kärleksförhållande är homosexuellt, arbetsgivaren alltid vara välinformerad om vilka sjukdomar ni har haft och vilka som kan förmodas uppkomma i framtiden liksom om era förfäder. Detta betyder ett steg i riktning mot den genomskinliga glasmänniskan, och det i sin tur ett större statligt intrång i den privata sfären. Därmed ser vi hur ytterligare ett massivt inkräktande på de allmänna fri- och rättigheterna avsiktligt planeras och införlivas på europeisk nivå. Å ena sidan marknadsför man detta som innovativ politik, å andra sidan grälar man här i parlamentet för tillfället med andra institutioner om en stadga om de grundläggande rättigheterna. Hur går det ihop? I ljuset av "Echelon" kräver jag att man äntligen tänker om i denna fråga. Det behövs dataskydd och kryptering. För övrigt: det är medborgarna som skall kontrollera staten, inte tvärtom!

Seppänen
Herr talman! I den engelskspråkiga originalpromemorian använder kommissionen orden information society, inte orden knowledge society. Detta är två olika saker. Information är bara kunskapens råvara, information är kaos medan kunskap är ordning, ordning på kaoset. Ett informationssamhälle är ett kaotiskt samhälle. Ett kunskapssamhälle är mera, och det kan också vara ett samhälle med social ordning, kulturell mångfald och solidaritet människor emellan. Informationssamhället har hittills visat sig för allmänheten i form av kaotiska börskurser. Priserna på teknikaktier har stigit på ett sätt som saknar ekonomisk grund. Pengarna har sällan gått till nya investeringar inom företagen utan till deras ägare, som blivit miljonärer och miljardärer. På det sättet uppenbarar sig informationssamhället för allmänheten i form av en bubbelekonomi, genom social ojämlikhet och bristande jämställdhet.
Informationssamhället har inneburit att miljonärerna gjort en social revolution, de har på ett innovativt sätt skövlat undan det gamla samhällets strukturer. Deras revolution har varit att sälja maskiner och program till alla. Vi andra måste göra en kontrarevolution. Vi måste sätta målet högre än vad kommissionen har gjort. Vi måste kräva ett kunskapssamhälle i stället för ett kaotiskt informationssamhälle för alla. Det får inte bara handla om huruvida var och en har en mobiltelefon, hur e-posten fungerar och vad man köper i en elektronisk butik. I bästa fall kan kunskapssamhället vara den nya kapitalismens sociala dimension. Ett informationssamhälle för alla är ett alltför anspråkslöst, alltför kommersiellt och alltför kulturellt begränsat mål. Vi måste vilja ha ett kunskapssamhälle för alla, det är demokrati.

Montfort
Herr talman! "Det bästa är fiende till det goda", säger man i Frankrike och jag är litet rädd för att betänkandet av Read är en uppenbar illustration av det.
Ingen kan faktiskt förneka vare sig betydelsen av kommunikationsmöjligheter och i synnerhet av Internet för den framtida utvecklingen av våra samhällen eller den aktuella eftersläpningen i Europeiska unionens medlemsstater i förhållande till Förenta staterna, eller till nödvändigheten att kodifiera den potentiellt anarkistiska utvecklingen av dessa verktyg för att undvika en negativ utveckling och att säkerställa att de gör största möjliga succé hos vår befolkning.
Jag fruktar emellertid att förteckningen över goda föresatser som lagts fram för oss i dag faktiskt skadar det syfte som man försöker uppnå. Snarare än att gå vidare steg för steg och lägga fast ett konkret och kvantifierbart mål på kort eller medellång sikt för medlemsstaterna, sänder parlamentet ut en konstig och förvirrande signal, något som förvisso till stor del beror på oregelmässighet i kommissionens verksamhet. Vi skulle önskat mer specificering av karaktären i den europeiska strategin i frågan och i synnerhet om på vilket sätt kommissionen avser medverka och hjälpa medlemsstaterna att stoppa den snabba standardiseringen, beräknad efter den amerikanska modellen, som skall kunna underlätta en utveckling av dessa verktyg baserade på enbart tekniska och kommersiella hänsynstaganden. De pedagogiska och sociala aspekterna i betänkandet är förvisso lovvärda men de skulle i slutändan väga ganska lätt mot de återverkningar som spridningen i nuvarande skick av detta verktyg skulle skapa för den europeiska befolkningen.
Vilken överensstämmelse är det mellan utskottets text och förekomsten av skattespecifik karaktär i frågor som gäller handel och sysselsättning i de olika medlemsstaterna? Vad är möjligheten att få våra koncept om individuell frihet och yttrandefrihet respekterade vilka ännu inte har harmoniserats på global nivå? Vilka garantier kan ges för våra staters säkerhet inom ramen för en utveckling av en teknik vars främsta operatörer tillhör en stormakt som, samtidigt som den talar om liberalism till hela världen, själv aldrig låter sina företag glömma att samvetsgrant respektera dess koncept för nationellt intresse?
Man förvånas, fru föredragande, när man läser i punkt 55 i ert betänkande att detta parlament definitivt placerar sig vid sidan av...
(Talmannen avbröt talaren.)

Belder
Herr talman! Det sjuder av möjligheter i IT-världen om vi får tro kommissionens meddelande och parlamentets resolution. Jag vill nu inte direkt förneka detta. Däremot vill jag göra en randanmärkning om informationssamhällets gränslösa möjligheter.
Jag har lagt märke till att informationssamhällets baksida nästan inte alls kommer upp till diskussion. Med baksida menar jag inte bara uteslutning av vissa grupper, utan även uppkomsten av en ny elektronisk verklighet. En verklighet där man inte tar hänsyn till några normer och värden. Utvecklandet av en IT-etik, som Schröder föreslår, förefaller mig vara positivt. En sådan IT-etik får inte vara utan förpliktelser, utan måste omsättas i adekvat lagstiftning.
Subventionering av utvecklingen av filter för att det skall bli möjligt att kunna erbjuda ett rent Internet måste utgöra en del av en sådan etik.
Jag anser att det är värdefullt att det ställs frågor om kommissionens och medlemsstaternas befogenheter i parlamentets resolution. När det handlar om undervisningsinitiativ skulle jag dock tydligt vilja hävda att Europa inte har några befogenheter. På det politikområdet kan nationella medlemsstater bära ansvaret mycket effektivare.
Slutligen vill jag framföra ett hjärtligt tack till föredraganden, Read, för hennes arbete. Vi kan tacka henne för att vi kan rösta om detta före toppmötet i Lissabon. Hennes första version uppvisade mer konsistens än den resolution som nu föreligger. Det är en villervalla av ställningstaganden, där det ibland rentav står motsägelser. Låt oss i framtiden se till att vi får konsistens i våra resolutioner.

Kauppi
Herr talman, herr kommissionär! Det är mycket positivt att man i Lissabon tänker lägga vikten på debatten om utvecklingen av ett europeiskt informationssamhälle. Den nya ekonomin, the new economy, har kommit för att stanna även i Europa. Det europeiska svaret på de nya utmaningarna och möjligheterna har emellertid låtit vänta på sig. e-Europe-initiativet har därför en mer central ställning än tidigare med tanke på unionens konkurrenskraft och därigenom också ur allmänhetens synvinkel. De reformförslag som lagts fram i initiativet är ambitiösa, men inte nödvändigtvis ens tillräckliga. Framför allt när det gäller mitt hemland Finland, där vi i många hänseenden ligger före våra europeiska kompanjoner när det gäller graden av nätanslutning, är målen alltför anspråkslösa. Därför borde också initiativet utökas med framtida utmaningar även för länder med ett avancerat informationssamhälle.
Bäste kommissionär! Jag uppskattar ert förtjänstfulla arbete kring frågor som är förknippade med informationssamhället. Vi Europaparlamentets ledamöter kan inte heller bara sitta och titta på när Europa hela tiden halkar efter sina globala utmanare i Internetvärlden. Den europeiska trådlösa telekommunikationens klara ledarställning i världen räcker inte till för att stilla oron för det europeiska informationssamhällets framtid och för att vi verkligen skall kunna hänga med i konkurrensen.
Att möjliggöra verklig konkurrens i telekommunikationsnäten spelar en nyckelroll när man skall skapa ett europeiskt informationssamhälle. Konkurrens ger lägre kostnader, och det är just telekommunikationskostnaderna vi måste sänka för att konsumenterna och de små och medelstora företagen fullt ut skall kunna dra nytta av den elektroniska revolutionen. Förutom de lägre kostnaderna utgör också lösningen av säkerhetsfrågorna på ett för konsumenterna tillfredsställande sätt och att man avhjälper bristerna i lagstiftningen förutsättningar för den elektroniska handelns tillväxt. Särskilt viktiga är enligt min mening åtgärderna för att öka tillgången på riskkapital för högteknologiska små och medelstora företag. De tjugo miljarder euro per år som i dag används till finansiering av europeiskt riskkapital är bara en fjärdedel av det som samtidigt används i USA. Summan är alldeles för liten. Lyckligtvis har kommissionen även i den här frågan varit initiativrik och fäst uppmärksamheten på att utvecklingen bör påskyndas.
Informationssamhällets accelererande utveckling håller på ett avgörande sätt på att förändra vår omgivning, våra arbets- och levnadsförhållanden. I egenskap av europeiska lagstiftare står vi inför en verkligt stor utmaning om vi skall hålla lagstiftningen i fas med tiden. Lagstiftaren bör inte alltid ens ingripa i utvecklingen, utan i vissa frågor kan industrin och aktörerna själva och snabbt genom eget samarbete lösa problemen. Till exempel kan vi nämna de positiva erfarenheter som man har uppnått med hjälp av gemensamma standarder för andra generationens mobiltelefonsystem och som i dag syns direkt i form av förstärkt konkurrenskraft för den tredje generationen.
Hanteringen av den nya arbetsmiljön förutsätter också ökade tekniska och pedagogiska färdigheter i utbildningssystemen. Därför måste även lärarutbildningen få större uppmärksamhet än hittills i de europeiska utbildningsprogrammen. Till slut vill jag slå fast att jag stöder införandet av benchmarking för mätning av informationssamhällets utveckling. För övrigt, vad beträffar de konkreta förslagen i meddelandet om e-Europe, kan jag bara fundera över varför de inte redan tidigare behandlats i rådet för att kunna säkerställa förbindelsen medlemsstaterna emellan.

Sacconi
Herr talman! I samband med kommissionens meddelande om informationssamhället tycker jag att det är särskilt viktigt att understryka den vikt som har lagts vid behovet att göra den nya tekniken tillgänglig för de europeiska medborgarna som helhet. Det är inte bara en ekonomisk utmaning, utan kanske än mer en djupgående kulturell förändringsprocess som kommer att beröra varenda familj, varenda skola, vartenda företag och varenda offentlig inrättning.
För att uppnå detta viktiga mål är det, om man å ena sidan måste stödja spridningen av ny teknik, å den andra sidan grundläggande att genomföra de åtgärder som fordras för att stärka konsumenternas förtroende för de stora möjligheter som den elektroniska handeln erbjuder. Detta är en veritabel nödvändighet mot bakgrund av den stora försiktighet med vilken våra landsmän närmar sig dessa nya redskap. Bara en hög skyddsnivå kan göra att miljoner människor verkligen använder den nya tekniken i vardagslivet och bara uppställandet av klara regler kan göra att de europeiska medborgarna till fullo drar nytta av de fördelar denna skapar.
I linje med detta har jag lagt fram en rad ändringsförslag till utskottet för industrifrågor som just syftar till att betona vikten av att slå vakt om konsumenterna i den plan för spridning av den nya tekniken som Prodikommissionen har lagt fram. Tyvärr har jag kunnat konstatera att bara en del av dessa ändringsförslag har tagits med i Reads betänkande, vilket jag för övrigt instämmer med i stort, och jag hoppas verkligen att detta bara är ett resultat av de olyckliga omständigheter som har gjort att mitt utskott, som ägnar sig åt konsumentskydd, inte hann rösta om ett officiellt yttrande. Jag är säker på att samarbetet mellan de båda utskotten i framtiden, under behandlingen av den handlingsplan som kommer att följa på toppmötet i Lissabon, kommer att bli mer effektivt.

Beysen
Herr talman, mina herrar kommissionärer, ärade kolleger! När man med rätta lägger en mycket stor uppmärksamhet i dagen för att utarbeta möjligheter till ett informationssamhälle för alla, då bör vi i lika hög grad bemöda oss om att vi inte på nytt skapar ett delat samhälle med å ena sidan de som är kunniga inom informatik och å andra sidan de som är okunniga inom informatik.
Jag anser dessutom att det bör finnas utrymme för ett intresse att försvara de små och medelstora företagen, och då i synnerhet de små företagen. I det sammanhanget är det viktigt att sörja för att man bygger in garantier för hanteringen av reklam. På grund av avsaknaden av en harmoniserad politik i fråga om kommersiell kommunikation kan det mycket riktigt dyka upp hinder som inte är acceptabla för i synnerhet små företag. Med anledning av detta är det angeläget att driva igenom en harmonisering i fråga om kommersiell kommunikation. Till sist vill jag här också understryka vikten av att i varje fall de berörda parterna, å ena sidan konsumenten, å andra sidan företagaren, alltid skall kunna komma överens i förväg om vilken jurisdiktion som skall tillämpas. Om det är regel att konsumenten alltid skall kunna stämma inför sin egen domstol, då kommer detta för ett litet företag att bli en omöjlighet, eftersom detta då måste skaffa sig juridiskt bistånd i de 14 andra medlemsstaterna, vilket naturligtvis är någonting som små företag inte klarar av.

Fraisse
Herr talman, kära kollegor! Med initiativet e-Europe påminner oss kommissionen om att Europa befinner sig på efterkälken i utvecklingen av informationssamhället. När man säger efterkälken menar man i förhållande till Förenta staterna; Otvivelaktigt, vem skulle neka till det. Men förutom detta konstaterande måste man bedöma beskaffenheten i denna eftersläpning: ekonomisk, politisk, social. Hur skall man mäta den?
Kommissionen vill starta ett politiskt initiativ, låt oss ta den på orden. Ja, det finns en europeisk eftersläpning i fråga om tillgång till informationssamhället som redskap, redskap för kunskap, redskap för skapande, redskap för utbyte. Ja, det finns en eftersläpning vad gäller utveckling av den handel som blivit möjlig genom Internet. Men dessa två eftersläpningar gäller de samma sak? Vissa av oss skulle svara "det spelar mindre roll", att man måste sprida utvecklingen åt alla håll av detta magnifika redskap för numerisk information och att denna målsättning är tillräcklig i sig själv. Sådant kan det intryck vara som kommissionen initiativ ger.
I själva verket kan man nöja sig med en förteckning över målsättningar, där utvecklingen av små företag placeras på samma nivå som utvecklingen av offentliga tjänster, där elektronisk handel slåss på samma plan som universitetsutbildning. Frågan om innehållet i den information som förmodas spridas, tack vare det numeriska redskapet, uppkommer på nytt genom att den saknas. Standardiserat innehåll eller ett innehåll som speglar den kulturella och språkliga mångfalden i Europa? Socialt innehåll eller enbart kommersiellt?
Redan i dag skapar informationssamhället sociala nätverk, utvecklar nya kulturella erfarenheter, skapar forum för politiska debatter och för åsiktsutbyten. Det handlar om att vidta mått och steg för detta? Kommissionen talar om den europeiska eftersläpningen och om att det brådskar att komma ifatt denna försening. Mellan försening och brådska bör vi inte nöja oss med att öka farten i processen till nackdel för funderingar över de demokratiska och politiska kraven för dess genomförande.
Den tekniska utvecklingen är en alltför känd slogan. Emellertid är den förändring som vi nu bevittnar jämförbar med uppkomsten av boktryckarkonsten. De insatser och de förändringar som detta leder till kräver verklig eftertanke. Om syftet är utveckling av sysselsättning och demokratisk tillgång som Reads betänkande så bra påpekar, skulle det vara farligt att bedöma dem enbart efter måttstocken för marknaden och den ekonomiska utvecklingen.

Wijkman
Herr talman! Det är svårt att på tre minuter sammanfatta de tankar och känslor som på ett naturligt sätt infinner sig när man skall kommentera ett så pass brett och intressant initiativ som det som Liikanen har utarbetat.
De nya teknologier som vi debatterar här har radikalt ändrat förutsättningarna för det mesta i våra samhällen: produktion, service, distribution, handel, forskning, informationsutnyttjande osv. Produktiviteten ökar, kvaliteten på olika produkter ökar, och en av orsakerna till att vi har en relativt hög tillväxt i världsekonomin och samtidigt en låg inflation är just dessa nya teknologier. Jag tror att vi alla är fascinerade av alla de nya produkter och applikationer som erbjuds. Det är dock viktigt att vi i egenskap av politiker uppmärksammar de förutsättningar som skapas att via dessa nya teknologier bidra till lösningar på angelägna samhällsproblem som marknadsekonomin inte automatiskt kommer att befatta sig med.
Ett sådant exempel är självfallet utbildningsområdet. Vi lever i en tid där kunskapen som produktionsfaktor blir allt viktigare. En aspekt som lite uppmärksammas på detta område är att kunskapen till skillnad från andra produktionsfaktorer t.ex. kapital, land, mark eller mineraler, inte är en knapp resurs. Kunskapen har en klar tendens att öka, att expandera, när den används. Detta öppnar dörren för en fantastiskt spännande utveckling när det gäller demokrati och rättvisa. Vi föds alla med förutsättningar att lära och inhämta kunskap. Detta kan dock inte ske utan goda förutsättningar för utbildning och lärande. Därför är förslaget i detta betänkande om insatser för utbildning och lärande så viktiga.
Det handlar dock inte enbart om teknisk utrustning, utan det är också en fråga om en ny pedagogik och om att utveckla distansundervisningen. Det här är viktigt i vår egen del av världen, men naturligtvis också inte minst viktigt i de fattiga länderna. Jag hoppas att de erfarenheter som kommer att göras i EU på detta område utnyttjas också inom vårt utvecklingssamarbete. Jag uppmanar Liikanen att ha en nära diskussion med Nielson om detta.
Ett annat område, som är lika viktigt, är möjligheterna att via de nya teknologierna effektivisera energi- och materialhanteringen. I detta program hänvisas till transportområdet, vilket jag anser vara bra. Glöm dock inte att det också går att på ett betydande sätt reducera transportbehoven rent fysiskt, vilket är något som vi bör försöka ta tillvara!
Slutligen: vad gäller elektronisk handel är det oerhört viktigt att det skapas ett ramverk som tillser att konsumenterna kan känna trygghet i denna handel, att handeln inom EU underlättas, att skattefrågan uppmärksammas på ett lämpligt sätt och att integritetsriskerna uppmärksammas. Vi befinner oss bara i början av en viktig diskussion, och jag ser fram emot en fortsatt spännande dialog. Tack Liikanen och tack Read för ett intressant betänkande!

Lange
Herr talman! Herr kommissionär! Genom de nya informations- och kommunikationsteknikerna har vi verkligen - för att nu tala bildligt - fått ett nytt drivmedel till vårt ekonomiska lokomotiv som skall få fart på vårt ekologiska system igen. Jag vill emellertid ta upp tre saker som man kanske borde ta med i beräkningen. För det första: I artikel 6 i Amsterdamfördraget krävs det entydigt att alla politiska områden skall utformas enligt principen om långsiktighet. Ärligt talat, herr kommissionär, när jag tittar igenom meddelandet så tycker jag när det gäller långsiktigheten, när det gäller frågan om de ekologiska produkterna, om sporren till en ekologisk livsföring, att frågan om vilka konsekvenser informations- och kommunikationsteknikerna har för miljöskyddet har beaktats något för litet. Alltså, här skulle det behövas förbättringar.
För det andra: Hur förändras då vårt arbetsliv, arbetsrelationerna? Kan människor påverka hur det gestaltas? Frågan gäller alltså om det inte med tanke på den revolutionära utvecklingen behövs nya strukturer för löntagarnas medbestämmande, nya strukturer för samråd och utformning. Man borde även ägna mer uppmärksamhet åt detta.
För det tredje: Just det femte ramprogrammet för forskning innehåller mycket forskning om sociologi och ekonomi, som inriktas på att analysera frågan: vad är det som håller samman vårt Europa när det gäller just informations- och kommunikationsteknikerna? Vi kan faktiskt inte satsa på att ladda och få fart på lokomotivet med bra bränsle och å andra sidan bedriva den sociologiska och ekonomiska följdforskningen, men utan samband med detta meddelande. Kvintessensen är alltså: få fart på loket, ja, men det kan inte köras i väg hur som helst, utan loket behöver räls också.

Villiers
Herr talman, kolleger! Inte sedan den allmänna rösträtten spreds under det förra seklet har vårt samhälle stått inför en sådan potentiell maktförflyttning. Informationssamhället har en potential att flytta makten från regeringen till enskilda personer, från byråkrat till medborgare och naturligtvis från företag till konsument. Det öppnar en världsomspännande marknad och nästan gränslös information till var och en med tillgång till en dataskärm. Det är den största motor för att riva hinder mellan gemenskaper och nationaliteter som vi någonsin upplevt - större än något EG-direktiv någonsin kan bli. Det ger mer kraft, större urval, lägre priser för medborgare över hela Europa och självklart över hela världen. Jag tycker också att det bästa regeringar kan göra i cyberrymden är att hålla sig borta från den så mycket som de möjligtvis kan och låta konsumenter, företag och medborgare fortsätta med sin verksamhet och med sina liv.
Lagstiftare kan inte hålla jämna steg med den här tekniken även om de försöker. Teknik och industri är bättre utrustade att svara på konsumenternas intressen på det som är en oändligt stor konkurrensmarknad. Det är den konkurrensmarknaden som skall se till att konsumenterna skyddas, inte någon tungfotad lagstiftning som kanske hämmar e-handeln och överlåter åt andra runt om i världen att skörda frukterna av den ekonomiska revolution som inte tangerats sedan den industriella revolutionen på 1800-talet. Vi måste dock alla veta att vi behöver en bas av inblandning från myndigheternas sida. Vi behöver en grundläggande lagstiftningsram för elektronisk handel. Jag hoppas att det blir en lätt ram, men vi måste driva igenom den snabbt eftersom e-klockan tickar på och det finns många organisationer runt om i världen som kämpar för den här verksamheten. Det år i vårt intresse att se till att vi får de rätta svaren och den rätta lagstiftningen, men även att vi får igenom dem snabbt.
Vi i den här kammaren bör driva igenom det här direktivet om e-handel med dess princip om ursprungsland som snabbt som det bara går. Vi bör anta nya rättsliga regler som gör det möjligt för konsumenterna att göra ett informerat val om vilket rättssystem de vill ha. Vi bör driva igenom avregleringen av telekommunikationspaketet eftersom det endast är med en konkurrenskraftig telekommunikationsmarknad som vi kan ge våra konsumenter den här makten, de här låga priserna och de här stora möjligheterna. Det är nämligen det enda sättet att få låga priser för våra konsumenter. Vi vill bygga på Europas ledande ställning när det gäller mobiltelefoni och anta exemplen från sådana stora världsaktörer som Finlands Nokia. Medlemsstater bör bygga på IT-koncepten i sina skolor men vi måste göra det snabbt, för om vi inte gör det så kommer andra ta hem det pris som står på spel här, nämligen dominans på den globala e-handelsmarknaden.

Gillig
Herr talman, herr kommissionär, mina damer och herrar! Jag vill först tacka fru Read för detta betänkande och jag vill klargöra från första början att jag skall inrikta mig enbart på de sociala aspekterna som enligt vår mening förtjänar att utvecklas närmare.
Några dagar innan toppmötet i Lissabon anser jag att Europaparlamentet bör ge en tydlig signal till medlemsstaternas regeringar för att Europas inträde i det numeriska tidevarvet och följaktligen i en ny ekonomi med betydande möjligheter inte sker till skada för den sociala sammanhållningen.
Nödvändigheten av en solid social förankring, hänsyn till medborgarnas verkliga behov är enligt min mening krav utan vilka informationssamhället inte kan lyckas, sådan som vi uppfattar den i Europa, som inte skulle kunna byggas av marknadens egna krafter. Vi måste med största uppmärksamhet bevaka att alla samhällssektorer drar nytta av informationssamhället och samtidigt se till av vi skapar ett samhälle där tillgången till ny teknik och utnyttjandet av dess möjligheter påverkar social integrering eller social uteslutning.
Jag anser att det finns tre frågor som måste lyftas fram med de risker och de problem som de innebär. Den första gäller användarna och risken att få en klyfta mellan de olika offren för social uteslutning. Egentligen är kostnaden för tillgång till Internet, att hålla utanför hela kategorier av befolkningen (unga arbetslösa, hemmafruar, de gamla), luckorna i utbildningssystemen eller inom yrkesutbildningen många hot som tynger ett informationssamhälle som bör gagna alla.
Den andra frågan gäller människor som kommer för att arbeta i den sektorn; med anledning av dess flexibla karaktär bör anställda gynnas av organisationsstrukturer och garantier för sina rättigheter, antingen det gäller frågor om socialförsäkring, pensionering eller utövande av tjänst i säker arbetsmiljö.
Den tredje och sista frågan gäller offentliga tjänster och förbättring av demokratiska system för att utarbeta förfaranden...
(Talmannen avbröt talaren.)

Hieronymi
Herr talman, herr kommissionär! e-Europe är ett mycket viktigt program för alla på vägen från industrisamhälle till informationssamhälle. Jag vill därför gratulera det portugisiska ordförandeskapet till beslutet om att placera detta ämne i centrum för toppmötet. Jag vill gratulera kommissionen till deras förslag samt föredraganden till hennes betänkande, och jag skall också ingående redogöra för varför jag uttalar detta beröm och varför jag också vill ta dem alla på orden.
I kärnan av betänkandet och som första mål i kommissionens förslag framhävs nödvändigheten av att skapa lika chanser och lika delaktighet i informationssamhället för alla medborgare. e-Europe, så säger dokumentet, skall i första hand visa vägen in i den digitala tidsåldern och ut på nätet för varje enskild medborgare, varje hushåll och varje skola, varje företag och varje förvaltning.
Detta mål, menar jag, gör att den oro som har uttryckts här för att samhället kan komma att splittras upp mellan dem som har tillgång till denna information och dem som inte har det, är obefogad. Och därför betonar jag detta mål så starkt, för jag tror att det på ett alldeles särskilt sätt kan få medborgaren att se fördelen med Europeiska unionens insatser för informationssamhället, men naturligtvis endast om vi också håller vårt ord och infriar de löften vi ger medborgarna. Om vi före utgången av år 2002 faktiskt har garanterat och gjort det möjligt för alla elever - det står i programmet - att ha tillgång till höghastighetsuppkoppling till Internet och multimediala resurser inne i klassrummet, om vi till år 2003 faktiskt har sett till att medborgarna - då menar jag alla, fattig som rik - har en omfattande och trygg tillgång till vårt hälso- och sjukvårdssystem, om vi i tid faktiskt fullgör vad som är ett absolut måste för att vi skall stötta våra små och medelstora företag, nämligen att säkra de gemensamma riskerna för riskkapitalet i samhället. Detta är en uppgift för rådet, parlamentet och kommissionen. Jag önskar oss alla stor framgång i medborgarnas intresse.
(Applåder)

Paasilinna
Herr talman, herr kommissionär! Jag gratulerar föredraganden till ett lyckat arbete som utförts på så kort tid. Kommissionären vill i den här processen säkert betona ett informationssamhälle där alla tas med. Det är viktigt, jag vill tacka honom för det. Just på grund av denna tanke borde man också i Lissabon komma överens om principerna för en hållbar finansiering av den sociala tryggheten. Man måste också komma fram till ett avtal med arbetsmarknadens parter, till exempel om distansarbete och yrkesutbildning, om det skall handla om ett informationssamhälle där alla tas med. Så är ju inte fallet om arbetstagarnas grundläggande rättigheter inte garanteras. Det finns ju en risk för att tjänster förvandlas till självtjänster med hjälp av Internet, och detta är i sin tur en stor sysselsättningsfråga.
En annan fråga: vi har under cirka tio år arbetat med att avreglera telekommunikationsbranschen, och nu har stora företagssammanslagningar väckt farhågor om att dessa på nytt skall börja reglera marknaden. Här borde man enligt min mening ingripa. Så får det inte bli, och jag förväntar mig att kommissionen lyssnar och vidtar åtgärder.
För det tredje, nyligen steg börskursen för ett nätföretag med 4 000 procent på en månad, och detta skedde bara på grund av att man utfärdade börsmeddelanden som saknade täckning. Eftersom det finns många likadana eller nästan likadana företag är en stor del av branschen alltså fylld med luft, och när kraschen kommer hoppas jag att det inte är skattebetalarna som får stå för notan. Känner kommissionären till någon medicin som man kan använda då dessa ballongföretag inom den här branschen spricker, så att inte skattebetalarna tvingas betala som i bankkrisen?

Coelho
Herr talman, herr kommissionär, ärade kollegor! Jag tycker att det är viktigt att Europaparlamentet deltar i debatten om Europeiska unionens förhållande till de möjligheter som öppnas genom informationssamhället - frågan skall tas upp på toppmötet i Lissabon.
Även om jag understryker att många hade förväntat sig klarare besked av sysselsättningstoppmötet, så vill jag inte nedvärdera frågans relevans och behovet av att definiera en europeisk strategi för sektorn. Vi vet alla att Europeiska unionen på detta känsliga och för framtiden betydelsefulla område ligger långt bakom Förenta staterna. Jag instämmer med Readbetänkandet och jag vill, genom att citera ett uttryck som har använts av rådsordförande António Guterres, framhålla sektorns tre huvudsakliga brister.
För det första den bristande pragmatiken. Såsom nämns i Readbetänkandet så är kommissionens förslag fullt av generaliseringar och avsiktsförklaringar, som förvisso förtjänar en applåd men som brister i konkreta och följdriktiga åtgärder. Jag vill inte tro att rådets slutsatser begränsas till detta. Vad vi behöver i den här frågan, och i andra, är inte fler uttalanden och föredrag, utan åtgärder och beslut som tillåter oss att inhämta försprånget till Förenta staterna.
För det andra den bristande demokratin. Vi har också en demokratisk brist - bristerna var större förut, det kan erkännas - men det är viktigt att försöka råda bot på den uppdelning som finns mellan dem som har tillgång till nätet, den nya tekniken och nyttan med informationssamhället, och dem som inte har tillgång till detta av ekonomiska skäl eller på grund av bristande teknisk information och utbildning. Satsningarna på utbildningssystemet och transport- och telekommunikationsstrukturerna för ett billigare, snabbare och starkare Internet är något som vi absolut bör prioritera.
Till sist investeringsbristen. Som det bekräftas i betänkandet så kan man inte bara låta marknaden lösa problemen. När det gäller hälsovården, statsförvaltningen, förbindelsen mellan stat och medborgare, i största allmänhet den offentliga servicen kan mycket göras, och måste göras, för att få Europa att ta ett kvalitativt steg framåt, vilket vi alla är överens om.

Mann, Thomas
Herr talman! Under toppmötet i Lissabon kommande vecka handlar det om att definiera en självständig väg för européerna i den framtida yrkesvärlden. Hur skall vi bli mer konkurrenskraftiga? Hur skapar vi nya marknader? Hur skapar vi varaktigt högre kvalificerade jobb? I morgondagens globala informationssamhälle kan vi komma att spela en av huvudrollerna ifall vi behärskar repertoaren. Europa har talang. Europa är begåvat. Av och till saknas kompetenta regissörer för motivationen. För mig är det viktigt att få breda målgrupper att ta aktiv del i de omfattande förändringarna. Från tidig ålder skall de vara förtrogna med Internet och databaser. Min kollega Hieronymi har poängterat detta. Skolor som saknar datorutrustning måste bli sällsynta företeelser! Vi behöver en kvalificeringsoffensiv med datorstött lärande och ett aktivt utnyttjande av nätverk. Europaparlamentets utskott för sysselsättning och socialfrågor pläderar för att informationssamhället skall bli alla medborgares allmänna egendom, även för de socialt svaga, även för de handikappade och de äldre människorna.
Inom den europeiska ekonomin ökar tempot i förändringarna. Företag genomgår ständiga omorganisationer, delägarskap, strategiska allianser, välkomna eller ovälkomna övertaganden. Konsekvenserna är desamma för arbetstagare som för företagsledare: hög rörlighet och en allt snabbare anpassning. Självständigheten ökar, men också den skenbara självständigheten. Ute på företagen växlar ansvaret. Arbetslag får ett allt kortare bäst före datum. Detta får konsekvenser för den inre sammanhållningen och för dem som företräder löntagarnas intressen. Många företag är för små för att bilda fackklubbar, eller så är de så stora att några kontakter inte alls uppstår och löntagarrepresentanterna förvandlas till jättepåvar. Människor inom informations- och kommunikationsyrkena som på många sätt är oberoende, analytikerna, ingenjörerna eller de kreativa planerarna, vill vara sin egen ledare. De eftersträvar nya arbetstidsregleringar och, även det grundat på flexibla avtal, nya system för löneavtal och gratifikationer.
Dessutom fruktar fackföreningarna i andra branscher att detta skall leda till att de oreglerade strukturerna kan komma att utvidgas och den sociala standarden sänkas. Medborgarna måste bli förtrogna med nya arbetsformer och arbetsrelationer inom informations- och kommunikationsindustrin, vare sig det gäller hårdvaruområdet eller mjukvaruområdet, service eller rådgivning.
Först när de kan ta del av innovationerna, när de kan övertygas om informationssamhället, då måste det framgå att detta inte bara betyder framgång eller fördel för de privata och offentliga företagen, utan i lika hög grad för konsumenterna och för löntagarna.

Carlsson
Herr talman, kollegor! Jag vill börja med att tacka Read för allt arbete hon lagt ned på detta betänkande. Det är roligt med det stora intresset på detta område. Jag tror att det är viktigt att vi nu ökar kunskapen om och skapar förändringsberedskap för denna komplexa och spännande utveckling i Europaparlamentet. Kommissionär Liikanen, med sitt personliga engagemang, och kommissionens e-Europe-dokument representerar en positiv syn på den nya ekonomin och en tillväxtinriktad politik som jag helhjärtat stöder.
Det är olyckligt att vissa ledamöter ser det framväxande informationssamhället som ett hot, snarare än att uppskatta de möjligheter som det innebär. E-handelns betydelse är svår att överskatta. Hittills har den inre marknaden enbart utgjort en verklighet för de stora företagen. E-handeln innebär att den inre marknaden blir tillgänglig på ett helt annat sätt även för de mindre företagen och framförallt för individen, kunden, konsumenten, som nu äntligen kan dra nytta av hela den europeiska inre marknaden. I spåren av den tekniska förändringen ändras inte bara handelsmönster, utan nya möjligheter skapas vad gäller kultur, nöjen och kontakter.
För att stödja den nya ekonomin på bästa sätt är det viktigt att vi politiker inte tror att vi kan förutse företagens och människornas alla behov. Vi måste låta marknaden, dvs. köpare och säljare, välja själva. Med tanke på hur denna del av samhället och ekonomin ser ut, blir det än viktigare att inte detaljstyra verksamheter i ett uttryck av regleringsiver. I stället måste vi avreglera marknader ytterligare för att på så sätt öka konkurrensen i syfte att sänka priserna. Detta är definitivt det bästa sättet att göra informationstjänsterna tillgängliga för alla medborgare.
En viktig del i att skapa tillväxt i den nya ekonomin är att öka flödet av riskkapital för nystartade och expanderande företag. Vi måste öka konkurrenskraften och utvecklingen av idéer i vår del av världen, i Europa. Det absolut viktigaste stats- och regeringscheferna kan göra i Lissabon är att börja sänka kapitalskatterna i respektive länder, då dessa utgör det största hindret mot ett ökat flöde av riskkapital idag.
Till den vänstra delen av kammaren vill jag efter denna debatt säga: Försök att bejaka informationsrevolutionens möjligheter för människorna! Var inte så räddhågsna och negativa! Lyssna på Villiers insikter! Ta till er Wijkmans globala och positiva attityd, och lär av unga Kauppis erfarenheter! Jag tycker inte att vi skall underskatta problemet med omställningar, men snälla, begrav inte detta initiativ i er gamla föreställningsvärld. Det kommer att bli Europas förlust!

Liikanen
. (EN) Herr talman! Jag vill först tacka Read och parlamentet för betänkandet, vilket tagits fram mycket snabbt och som är mycket viktigt eftersom det extra toppmötet kommer att äga rum nästa vecka och initiativet e-Europe är en av de grundläggande handlingarna där.
Undertiteln till initiativet e-Europe, "Ett informationssamhälle för alla", eller vi skulle också kunna säga som Seppänen sade, "Ett kunskapsbaserat samhälle för alla", är en antydning om det här initiativets långtgående målsättningar. Vi välkomnar parlamentets bidrag till denna mycket viktiga politiska debatt.
Kommissionen bidrar just nu till förberedelserna inför nästa veckas toppmöte i Lissabon. I det syftet har kommissionen antagit flera meddelanden, inbegripet en framstegsrapport om e-Europe förra veckan och ett dokument med en dagordning för ekonomisk och social förnyelse för Europa för två veckor sedan. Jag tycker att det är mycket viktigt att parlamentet deltar i dagens debatt inför toppmötet i Lissabon. Debatten har verkligen varit upplysande och har visat parlamentets stora intresse och även dess sakkunskap i frågan. Vi hoppas att Europeiska rådet i Lissabon kommer att bekräfta konkreta och riktade politiska åtgärder som ger en kraftig signal om att Europas ledare är fast beslutna att förvandla Europa till en dynamisk och konkurrenskraftig ekonomi.
När det gäller innehållet i era betänkanden så märker jag att ni är oroliga för att de mekanismer genom vilka målsättningarna i e-Europe skall uppnås inte uttryckligen tas upp i vårt första dokument. I det sammanhanget kommer den framstegsrapport som kommissionen lade fram för rådet i Lissabon och även för er förra veckan att innehålla mer detaljer. Dessutom kommer en e-Europe handlingsplan i juni, i enlighet med vad som begärdes vid mötet i Helsingfors. Jag hoppas att dessa handlingar kommer att besvara många av era frågor i samband med förverkligandet av målen i e-Europe men det kan hän dock hända att några av frågorna inte kommer att tas upp eftersom vi måste försöka fortsätta vara fokuserade i det här initiativet.
Jag är särskilt glad att se att man i betänkandet delar kommissionens syn på de viktigaste delarna av e-Europe. Det är av yttersta vikt att skapa en modern högpresterande e-infrastruktur för multimedia, att skapa juridisk klarhet inom den elektroniska handeln, att göra något åt bristen på kunniga medarbetare och att förbättra tillgängligheten till riskkapital för att stimulera innovation. Ert stöd för att göra framsteg när det gäller dessa mycket viktiga delar av e-Europe är mycket välkommet.
Idén att anordna en e-regeringskonferens tycker jag är mycket intressant. Det är viktigt att vi i de europeiska institutionerna, tillsammans med medlemsstaterna, utvecklar effektiva medel för att utnyttja den potential som våra regionala tekniker har, för att öka både effektiviteten och öppenheten i vår växelverkan med medborgarna.
Jag kan tala om för er att det här kommer att bli ett av huvudämnena vid den ministerkonferens som anordnas av det portugisiska ordförandeskapet i början av april. Jag skulle också vilja tillägga att vitboken om kommissionens inre reform innehåller en "e-kommissions"åtgärd. Syftet är att förbättra kommissionens infrastruktur för IT och kommunikation för att kunna ge bättre service med hjälp av Internet.
Jag skulle helt kort vilja reagera på några av de punkter där diskussionens tyngdpunkt kanske varit litet annorlunda än i kommissionens meddelande. Kommissionen uppmanas inkludera en elfte åtgärdspost för sysselsättning och socialt sammanhang. Jag accepterar helt och fullt att detta är mycket höga prioriteter och av det skälet har särskilda meddelanden antagits för de här frågorna. Jag skulle särskilt vilja nämna meddelandet "Strategier för arbetstillfällen i informationssamhället". Jag håller också med er om att informationssamhället kanske är den bästa möjligheten till strukturpolitik och sammanhållningspolitik som vi har haft eftersom det innebär att avstånden försvinner.
Meddelandet "e-Europe" är inriktat på de åtgärder som behövs för att påskynda övergången till informationssamhället. Dessa åtgärder kommer att resultera i ett ökat antal jobb och vi kommer därmed att minska den viktigaste orsaken till social uteslutning, nämligen arbetslöshet.
I ert betänkande uttrycks en oro över åtgärden avseende smartkort. Jag skulle vilja försäkra er om att den åtgärden inte är avsedd att ingripa på ett område som, vilket mycket riktigt noteras i betänkandet, är marknadsdriven. Kommissionens roll är endast en underlättande sådan, för att sammanföra nyckelaktörerna och göra det möjligt för dem att komma fram till överenskommelser om standardmetoder. Syftet är inte att försvåra det för andra tekniker. Det är inte klart hur kommissionen kan garantera etisk säkerhet för tjänster, men jag delar fullständigt åsikten att vi bör vidta alla åtgärder för att säkerställa respekten för mänskliga rättigheter. Den här frågan omfattas av de befintliga åtgärderna, främst Internetplanen.
Slutligen skulle jag vilja avsluta med att ännu en gång tacka er för ert arbete inom det här området. Era insatser bekräftar att ni med oss delar en känsla för hur viktig och brådskande den här frågan är för Europa.

Talmannen
Tack så mycket, herr kommissionär.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 12.00.

OMRÖSTNING
Hernández Mollar
Herr talman! Debatten om mitt betänkande om Europeiska unionens handlingsplaner på området asyl och migration har skjutits upp till kl. 18.00, och omröstningen till i morgon kl. 9.00. Med tanke på frågans relevans, skulle jag vilja att även debatten i plenisalen och den påföljande omröstningen fick samma relevans. Därför ber jag att ni av ledamöterna begär att frågan skjuts upp till nästa sammanträdesperiod i Bryssel.
(Parlamentet gav sitt samtycke.)

Ribeiro e Castro
Jag tror att det är viktigt att plenarförsamlingen och presidiet inför omröstningen beslutar sig för om Strasbourgsessionerna skall avslutas på torsdag eller om sessionerna skall få fortgå till fredag. Det är meningslöst att ändra dagordningen för att tillgodose dem som reser, eller överbelasta dagordningen för mini-sessionerna i Bryssel eftersom de redan är så överbelastade.
(Applåder)
Betänkande (A5-0064/2000) av Duff och Voggenhuber för utskottet för konstitutionella frågor om utarbetandet av en stadga om grundläggande rättigheter i Europeiska unionen (C5-0058/1999 - 1999/2064(COS))

Frassoni
Herr talman! Jag begärde ordet enkom för att säga att den italienska översättningen av punkt 6 c är klart märklig. Eftersom det meddelande vi skickade om detta inte tjänade mycket till ber jag er nu att kontrollera frågan. I texten säger man praktiskt taget att man kan bryta mot grundläggande rättigheter om Europaparlamentet så önskar, någonting som jag tycker är rätt absurt.

Ribeiro e Castro
Herr talman! Jag vill uppmärksamma texten i punkt 6 c efter det tvivel som uppstått hos min italienske kollega. Vi gjorde en snabb granskning och den portugisiska texten ligger i linje med den franska texten. Den slutsats man kan dra är med andra ord att majoriteten av parlamentet menar att man kan kränka de grundläggande rättigheterna alltsedan Europaparlamentet är överens. Jag vet inte om det är ett språkligt eller ett politiskt problem, med tanke på de anföranden vi har lyssnat på om de politiska rättigheterna i Österrike. Det är dock en synnerligen känslig fråga och därför vill jag påkalla presidiets uppmärksamhet på detta så att frågan kan klargöras. Jag tror faktiskt att det är så att vi med den avsikt vi hade när vi röstade skapade ett politiskt precedensfall av stor betydelse.

Talmannen
Vi måste alltid kontrollera språkversionerna för att se till att de stämmer överens med originalversionen vid slutet av omröstningen.
(Parlamentet antog resolutionen.)

Posselt
Herr talman! Helt kort en annan fråga. Jag får lov att respektera vårt tidigare majoritetsbeslut om att skjuta upp Hernandez Mollars betänkande. Men jag ber om att det inte skall få hända igen att föredragningslistan helt enkelt ändras i omröstningen mellan två betänkanden, utan talare för och emot och utan tanke på konsekvenserna. Detta bryter mot arbetsordningen och bör inte få förekomma igen.
(Applåder)

Talmannen
Jag kan känna viss sympati för den anmärkningen. Kanske borde vi be utskottet för konstitutionella frågor att ta en titt på de exakta metoder som vi använder här. De står helt klart att om ett betänkande kommer från ett visst utskott så kan det utskottet begära en återförvisning. Om det har satts upp på föredragningslistan i början av veckan så är jag inte så säker på om ledamöter kan begära en uppskjutning. Jag är inte säker, så vi bör remittera ärendet till utskottet för konstitutionella frågor.

Bernié
Herr talman! Jag skulle innan omröstningen om resolutionen av Jackson om strukturfonderna, uppmärksamma vår församling på domen i den franska högsta förvaltningsdomstolen den 27 september 1999 som ogiltigförklarar att 500 platser klassificeras som speciella skyddszoner och som således skapar problem. Kommissionen har inte uttalat sig om frågan.
Förvaltningsdomstolen har bestämt sig att inte respektera proceduren, det vill säga underlåta att samråda med borgmästarna och de regionala grupperna och de berörda organisationerna och föreningarna. Man vet inte mycket om var man står just nu. Jag kräver, för att medlemsstaterna inte skall straffas orättfärdigt, att man röstar om detta betänkande senare, så snart som kommissionen har uttalat sig och lämnat sin motivering, om hur man skall hantera förvaltningsdomstolens dom. Jag anser också att parlamentet inte samtidigt kan vara domare och part i målet.

Talmannen
Vi kan ha en lång debatt om det här, men i stället för att börja käbbla om förfaranden så har ni, strängt taget, inte rätt att flytta det här. Jag tänker inte debattera det. Det lättaste är att börja med omröstningen.
(Parlamentet förkastade förslaget.)

Lienemann
Herr talman! Jag önskar upprepa det som jag sade i går, nämligen att de franska socialisterna inte skall delta i omröstningen, med hänsyn till att detta sätt att agera inte är korrekt, eftersom de enda miljödirektiv som dessutom nämnts om vilda fåglar är Natura 2000 och att det skulle varit lämpligt att få en mer balanserad vision. För det andra anser vi inte att det faller inom lagstiftningen att vara organet för att bedöma genomförandet av lagarna, utan att detta ansvar faller på kommissionen och dessutom på EG-domstolen.

Jackson
Herr talman! Jag ville bara säga att om Lienemann var så orolig är det synd att hon inte deltog i debatten och talar om sin ståndpunkt till kommissionären under debatten.

Isler Béguin
Herr talman! Jag konstaterar samma sak för jag förvånar mig över vissa inlägg. Det är faktiskt första gången som en sådan typ av yttranden görs som man inte hör i utskottet och jag beklagar det. I dag har är vi här för att rösta om denna resolution, det är orsaken till att vi begär att man röstar om det arbete som har gjorts i utskottet.

Krarup
Jag tycker det är utmärkt att vi försöker följa arbetsordningen, och mot bakgrund av vad som framfördes av min franske kollega för en stund sedan är det alldeles uppenbart att det föreligger omständigheter som inte har behandlats i utskottet, och därför tillåter jag mig med hänvisning till arbetsordningen att föreslå att ärendet skjuts upp och återförvisas till utskottet.

Lienemann
Herr talman, Jag skulle vilja reagera av personliga skäl och påminna Jackson, som utan tvivel har mycket att göra som ordförande i utskottet, att redan vid det första sammanträdet i utskottet då vi tog upp denna fråga framförde jag att jag motsatte mig det partiska sättet att välja vissa direktiv och inte andra. Jag har för övrigt, fru ordförande, lämnat in otaliga ändringsförslag om att stryka successiva punkter som ni hade föreslagit. Mina ändringsförslag antogs inte i utskottet och jag ansåg således att det inte var skäligt att vi fortsatte på dessa grunder. Isler Béguin var inte närvarande i utskottet de dagar när vi behandlade dessa frågor.
Ni kommer i utskottets protokoll och i mina inlämnade ändringsförslag finna exakt den argumentation som jag har kunnat utveckla i dag. Jag vet att vi har mycket att göra i utskottet och att kollegorna inte alltid kan erinra sig detaljerna i ändringsförslagen och det förstår jag mycket väl. Men jag ville påminna om det.

Davies
Herr talman! Om ni tänker hänskjuta det här ärendet till utskottet för konstitutionella frågor, kan ni även be dem fundera över meningen med att utarbeta en resolution flera veckor innan vi har debatten med kommissionen och sedan rösta om det efter att kommissionären givit ett svar som vida överstiger hela syftet med resolutionen.
Resolutionsförslag (B5-0227/2000) av Jackson för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om strukturfondsprogram i medlemsstaterna och nationellt genomförande av EU:s miljölagstiftning
(Parlamentet antog resolutionen.)
Gemensamt resolutionsförslag om stöd för Genèvekonventionen av den 12 augusti 1949 och internationell humanitär rätt
(Parlamentet antog den gemensamma resolutionen.)
Årligt betänkande (A5-0060/2000) av Malmström för utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik om internationella mänskliga rättigheter och Europeiska unionens politik för de mänskliga rättigheterna 1999 (11350/1999 - C5-0256/99 - 1999/2002(INI))
(Parlamentet antog resolutionen.)
Bourlanges
Herr talman! Förlåt mig, jag försöker få er uppmärksamhet men ni går fort fram, vilket jag gratulerar er till. Jag vill bara angående resolutionen av Jackson, framföra att jag avstod från att rösta av skäl som liknar dem för Lienemann. Jag anser att respekten för gemenskapsrätten bör vara allmän och inte bli föremål för selektiva tolkningar som är absolut godtyckliga. Jag vill att det förs till det protokollet att jag inte deltog i omröstningen.
Årligt betänkande (A5-0050/2000) av Haarder för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor om respekten för mänskliga rättigheter i Europeiska unionen (1988-1999) (11350/1999 - C5-0265/1999 - 1999/2001(INI))
Angående punkt 45:

Napoletano
Herr talman! Innan vi går till omröstning om punkt 45, vill jag att föredraganden lyssnar på mig. I andra delen av punkten talar man, i den italienska versionen, först om fysiskt, psykiskt och sexuellt våld mot barn, och sedan säger man i den sista delen: "uppmanar medlemsstaterna att inte sätta dem som utnyttjar minderåriga i fängelse utom som en absolut sista utväg". Jag skulle vilja veta om detta är innebörden på ert språk. Kan föredraganden vara snäll att klargöra detta och säga om hans version gäller, annars är innebörden den diametralt motsatta.

Imbeni
Herr talman! Jag skulle vilja hjälpa kammaren. Jag har läst den franska texten, och den säger någonting helt annat. På italienska säger man "inte sätta dem som utnyttjar minderåriga i fängelse", vilket jag tycker är obegripligt, men på franska "inte sätta minderåriga brottslingar i fängelse". Jag tror att originaltexten är den senare. Det är ett ganska allvarligt översättningsfel, och det har säkert översatts fel till italienska. Jag tror att originalet säger "inte sätta minderåriga brottslingar i fängelse utom i undantagsfall". Jag tror att det är detta det handlar om.

Haarder
. (DA) Jag kan bekräfta att det är Imbenis tolkning som är den riktiga. De italienska, danska och engelska versionerna är korrekta. Det skall uppfattas precis så som Imbeni sade.

Muscardini
Herr talman! Om punktens innebörd förändras börjar diskussionen om. Vi har bevis på att texterna mycket ofta inte stämmer överens i detta parlament. Kommer ni ihåg när vi för några månader sedan skulle dela ut preventivmedel till prästerna? Nu skall vi, i vissa versioner, skydda dem som utnyttjar barn! Herr talman, om nu också den engelska versionen ändras ger vi oss i kast med en ny diskussion, vilket jag verkligen inte tycker är någon bra idé eftersom ni har ett flyg klockan 16.30. Det kanske är enklare om vi stannar vid kommat, där det står: "fysiskt och psykiskt våld och all slags diskriminering". Problemet att eventuellt lagreglera minderårigas brottslighet kan vi ta itu med senare, i ett av de många andra betänkanden detta parlament klarar av att spotta fram.

Schulz
Herr talman! Föredraganden har på ett entydigt sätt förklarat dokumentets innebörd, allt enligt Imbeni. Ni läste upp den engelska textversionen, vilken godkänns av en överväldigande majoritet av de närvarande. Nu vill jag verkligen be er låta omröstningen fortsätta, i synnerhet som dessa semantiska små lekar alltid kommer från personer som inte deltar i det konkreta arbetet i utskottet.
(Applåder)

Crowley
Om kammaren kunde komma överens så skulle vi kunna klara av alla svårigheter vi har med språkversionerna genom att sätta in det som en separat punkt - antingen som en del av punkt 45 eller som en ny 45 a - i vilken det står "och uppmanar dem att inte sätta minderåriga brottslingar i fängelse utom som en absolut sista utväg". Det skulle göra slut på alla svårigheter. Det finns ingen tvetydighet och det finns ingen osäkerhet.

Talmannen
Det är helt rimligt. Det skulle följa mellan de nuvarande punkterna 45 och 46.
Angående punkt 61:

Haarder
. (DA) Herr talman! I den danska versionen har det fallit bort några ord i punkt 61. Det är den engelska versionen som är den riktiga. I den danska versionen skall efter ordet "sammanslutningar" tillfogas: "och den enskildes rättigheter i förhållande till fackliga sammanslutningar". Det talas alltså inte bara om rätten att bilda fackliga sammanslutningar utan också om de rättigheter man har i förhållande till dessa fackliga sammanslutningar.
(Parlamentet antog resolutionen.)

Watson
Herr talman! Jag skulle vilja ta upp en ordningsfråga. Vi röstade om det här betänkandet i utskottet, ett utskott där alla grupper är företrädda. Vi behandlade 170 ändringsförslag till det här betänkandet i utskottet. Nu har 66 ändringsförslag lagts fram i plenum. Det här är inget lagstiftningsbetänkande. Om kammaren fortsätter att organisera sin verksamhet på det här sättet kommer vi inte endast att bli utskrattade utan vi kommer inte heller att kunna komma igenom de mycket allvarliga ärenden vi har. Vi ber lämpliga organ här i parlamentet att återigen undersöka det sätt som vi organiserar vårt arbete på.
(Applåder)

Talmannen
Vi råkar ha ett betänkande av Provan, i vilket presidiet undersöker hur plenarsammanträdena fungerar. Vi hade en debatt om det i presidiet i tisdags och jag sade exakt det som ni nu sade. Så jag håller med er till hundra procent.

Read
Herr talman! Det här är endast den fjärde ordningsfråga som jag tagit upp under mina nästan elva år som ledamot av Europaparlamentet, så jag hoppas ni vill lyssna. Jag vill be er och de övriga talmännen vid dessa sammanträden att vara strängare när det gäller ordningsfrågor. Vi förlorade nästan en halvtimme i morse och många av ordningsfrågorna som togs upp då, och som ofta tas upp här, är saker som ledamöterna bara hade i tankarna och som de ville dela med de andra. Det berättigar knappast att kallas för ordningsfråga.
Jag antar att jag är rätt irriterad eftersom mitt eget betänkande om e-Europe, som är det enda från Europaparlamentet före toppmötet i Lissabon, har flyttats fram till en tidpunkt då närvaron kommer att vara ganska låg. Jag ber er - och jag upprepar Watsons ordningsfråga - att ta upp de här frågorna med er ordförande och med de övriga vice talmännen och ber dem vara mycket hårdare. Det kanske gör er impopulär på kort sikt, men jag tror att det skulle göra er älskad och beundrad på lång sikt.
(Applåder)

Talmannen
Jag anklagas vanligen för att vara för brysk med ledamöter som vill ta upp en ordningsfråga. Jag antar att jag inte kan vinna. Problemet är att när ledamöter ber om att få ta upp en ordningsfråga så vet man inte om det är en giltig sådan förrän i efterskott.

Pirker
Herr talman! Ni markerade att ni ville avbryta nu. Men jag vill be er låta oss fortsätta omröstningen. Det är vi som blir lidande av att saker och ting i föredragningslistan hela tiden ändras eller skjuts upp med kort varsel. Därför ber jag er att snabbt fortsätta och avsluta omröstningen om Ludfords betänkande och det som kvarstår.
(Applåder)

Ludford
Jag håller med Pirker, och det är antagligen det enda jag kommer att hålla med honom om när vi röstar om Ludfordbetänkandet. Det kommer att bli en intressant omröstning. Det är orimligt att i det här skedet skjuta upp den omröstningen till en tidpunkt då flera ledamöter kommer att ha gått sin väg. Om ni avser att skjuta upp den till kl. 17.30 så kommer det att helt förvränga omröstningen om det här betänkandet. Jag att vi fortsätter nu, med förståelse för alla de svårigheter ni nämnt.

Schulz
Herr talman, kära kolleger! Jag har förståelse för det som har begärts här. Men jag måste få säga, se er omkring här i kammaren: En omröstning har ju redan ägt rum, närmare bestämt genom närvaro! Kollegerna är faktiskt redan här! Vi kan inte arbeta seriöst om vi går till väga så som ni har sagt, herr talman, men inte heller om vi arbetar med tillfälliga majoriteter. Nu saknas det kanske fler kolleger i en viss grupp än i en annan, det skulle kunna ta udden av Ludfords hela betänkande. Det kommer hon i slutändan inte att vilja själv. För övrigt kan man fortfarande rösta i kväll kl. 17.30. Det är helt tillåtet. Jag tycker att man skall arbeta under ordnade former här. Vi har redan dragit över med 45 minuter. Jag föreslår att vi röstar i kväll!
(Applåder)

Frassoni
Herr talman! Om majoriteten i detta parlament varje gång man gör ändringar i arbetsordningen uppför sig som ni har gjort, som gav mig ordet sist och får de små grupperna att känna sig så, då föredrar jag att saker och ting förblir precis som de är. Varje gång parlamentet har försökt avhjälpa problemet med de långa omröstningsblocken har man sänkt sig till att undertrycka de enskilda ledamöternas rättigheter. Problemet, kära kolleger, är att sessionsveckan sträcker sig från måndag till fredag: om ni måste ge er av tidigare är det er ensak, inte ett problem med omröstningarna.
(Applåder)

Ludford
Herr talman! Jag skulle vilja begära att omröstningen inte äger rum i kväll. Omröstningen kommer att bli helt förvrängd. Vi vet att flera personer kommer att gå i väg i kväll. De förväntar sig inte den här typen av omröstningar en torsdagseftermiddag. Kan vi inte skjuta upp omröstningen till sammanträdesperioden i Strasbourg i april?

Talmannen
Jag är rädd för att det måste beslutas innan vi genomför omröstningen i kväll.

Speroni
Herr talman! Det finns andra yrkeskategorier som har mycket mer tröttande uppgifter än vi som också måste skjuta upp lunchen litet på grund av arbetet, men inte klagar och lämnar arbetsplatsen för det, som vi gör nu. Jag tycker att det är skamligt. Vi har varit här mindre än två timmar och är redan trötta på att arbeta. Vad skall sjömännen, flygarna, chaufförerna, bensinstationsföreståndarna eller jourläkarna säga? Vi klarar inte att arbeta mer än två timmar i sträck: jag tycker verkligen att det är absurt!

Talmannen
Ni säger bara samma sak som jag när jag sade att vi inte kunde fortsätta med omröstningen.

Muscardini
Herr talman, kanske det Speroni sade inte översattes exakt, för jag tycker att han sade någonting helt annat om det beslut som fattades. Även om ledamöterna hade väntat med att gå och äta en halvtimme tror jag inte att vi skulle ha gjort en för betungande uppoffring. Det uppstår faktiskt problem när ni godtyckligt flyttar alla viktiga frågor till fredagen: narkotikan, som är en stridsfråga, röstade vi om en fredag och dessa frågor skall vi antingen rösta om på kvällen eller på fredag. Enligt oss är detta ett politiskt val i syfte att åstadkomma vissa majoriteter i denna kammare, eftersom ni väljer dagordning och tidsplaner på grundval av om ni vill att vissa åtgärder skall gå igenom eller inte. Herr talman, jag tror att ni för att agera korrekt skulle ha begärt ett inlägg för och ett emot vad gäller beslutet att antingen avbryta sammanträdet eller fortsätta det med omröstningarna på dagordningen. Kammaren har ignorerats än en gång: demokrati är ett begrepp som bara finns i läroböcker och inte tillämpas i detta parlament.

Posselt
Herr talman! Jag beklagar, men jag anmälde mig redan från början. Två mycket konkreta frågor. För det första: jag ville rösta för ändringsförslag 24 och inte emot. För det andra vill jag säga att det är en regel här, i normala fall en praxis som säger att vi röstar fram till klockan 13.30 på torsdagar och att resten avhandlas klockan 18.00 på kvällen efter omröstningen om aktuella och brådskande frågor. Så fungerar det sedan år tillbaka, och det kan man inte flytta fram och tillbaka efter eget behag, än hit, än dit. Det kanske man borde meddela alla kolleger ännu en gång. Kollegerna skall faktiskt arbeta här fram till fredag, så att vi också kan ägna oss åt våra besökare under dagen!

Schulz
Herr talman! Kanske jag kan vara till hjälp. Föredraganden har förklarat att hon är införstådd med ert förslag - alltså med talmannens förslag. Jag sammanfattar: Talmannen har sagt att vi kl. 17.30 i eftermiddag skall rösta om att senarelägga omröstningen till nästa plenarsammanträde. Jag ber om att det nu får bli så. Sarah Ludford har förklarat att hon är införstådd med detta. Alltså, kl. 17.30 omröstning om att Ludfords betänkande skjuts upp till nästa plenarsammanträde. Det är mitt förslag.

Talmannen
Det är absolut inga problem med det. Det är i enlighet med arbetsordningen. Det kan göras omedelbart före omröstningen. Det är ett normalt förfarande. Det är därför som jag inte kan göra det nu. Enligt arbetsordningen skall ett uppskjutande begäras före omröstningen.
Därmed förklarar jag omröstningarna för avslutade.
Röstförklaringar - Betänkande (A5-0044/2000) av Graefe zu Baringdorf

Figueiredo
. (PT) Djurhälsovården är värd att uppmärksammas, i synnerhet när det gäller nötboskap och svin. Därför är den sanitära kontrollen vid handel inom gemenskapen av den här typen av djur mycket viktig. Man måste också beakta behovet av en definitiv utrotning av sjukdomar som leukocyt, tuberkulos och brucellos samt behovet av ett lämpligt hygieniskt förfarande.
Vi får dock inte glömma bort att vi på ett tillfredsställande sätt måste stödja producenterna, särskilt de små anläggningarna och familjejordbruken, eftersom små jordbruk, ofta med redan låg avkastning, är mycket ansatta av den här typen av sjukdomar och de låga skadeståndsersättningarna kan inte kompensera förlusterna, vilket händer i Portugal. Därför måste vi i framtiden se till att det finns ett medlingsförfarande som ändamålsenligt låter oss värna om såväl konsumenternas som producenternas intressen, i synnerhet de små jordbrukarna.
Betänkande (A5-0066/2000) av Ferrer

Krarup, Okking och Sandbæk
. (DA) Vi kan inte rösta för betänkandet , då det i Mexiko förekommer grova kränkningar av de mänskliga rättigheterna. Detta bevisades senast i en Amnesty-rapport från december 1999, där man bl.a. pekar på de allvarliga problemen i Chiapas-regionen. Vi tycker det är bra att det i handelsavtalet byggs in ett krav om att främja demokratin i Mexiko - bl.a. att respektera de mänskliga rättigheterna - men så länge detta krav inte följs upp genom konkret handling, är det bara fråga om tomma ord. I det gamla handelsavtalet med Mexiko ingick det också en demokratiklausul, men den har inte efterlevts. Därför måste man lägga press på Mexiko via internationella organisationer som FN och via de enskilda länderna, och först därefter, när det har skett väsentliga förbättringar på de mänskliga rättigheternas område, anser vi att vi kan ingå ett nytt handelsavtal med Mexiko.

Krivine och Vachetta
 - (FR) Europaparlamentet godkände vid sitt sammanträde den 7 maj 1999 hela avtalet EG-Mexiko medan ingen ledamot kände till förhandlingsvillkoren för handelsområdet.
För övrigt fortsätter man i Mexiko med straffrihet, kränkning av de mänskliga rättigheterna, förtryck av samhällsrörelser och ett icke förklarat krig mot Chiapasindianerna - så mycket avslöjade fakta, bland annat, av FN:s kommissarie för de mänskliga rättigheterna och av den amerikanska kommissionen för de mänskliga rättigheterna - och denna praxis strider mot åtagandena från de mexikanska myndigheterna i detta avtal (avdelning I, artikel 1).
Associeringsavtalet har planerats för att uppfylla intressen hos stora multinationella företag på båda sidor av Atlanten, vilket avspeglas i innehållet i avdelning IV i texten, där man hänvisar till "kapitalrörelser och tillhörande betalningar". Under rubriken som gäller handel finner man flera av de mest riskfyllda punkterna från MAI (Multilateralt avtal för investeringar).
Slutligen, i detta avtal hoppar man över de flesta förslagen från sociala och fackliga organisationer, från organisationer för mänskliga rättigheter och från miljöorganisationer i Mexiko och i Europeiska unionen, dessa som vill att det sociala, kulturella och politiska samarbetet dominerar över handelsaspekterna.
Av alla dessa skäl röstar vi mot en ratificering av detta avtal.

Schröder, Ilka
 - (DE) Jag har röstat emot avtalet EG-Mexiko - inte för att jag skulle vara principiellt emot ett mer intensivt samarbete mellan Europeiska unionen och Mexiko, utan för att avtalet såsom det föreligger för omröstning är obalanserat och utvecklingspolitiskt felaktigt.
Aldrig tidigare har Mexiko gjort så många eftergifter mot en mycket starkare handelspartner som nu mot Europeiska unionen. Konsekvenserna för Mexiko kan inte överskådas. Ändå har redan Nafta-avtalet lett till att breda fält av den mexikanska befolkningen blivit fattiga och små företag har gått omkull. Regleringarna i det avtal som vi har röstat om går rentav ännu längre än Nafta-bestämmelserna. Exempelvis täcker den eftersträvade avregleringen i fråga om investeringarna in alla sektorer inom näringslivet. Här uppstår ett litet MAI. Den existerande välståndsklyftan och ojämlikheterna mellan den Europeiska unionen och Mexiko spetsas till ytterligare. Medan Mexiko har tvingats till talrika eftergifter gentemot Europa (exempelvis på områdena jordbruk, investeringar, offentlig upphandling), fastställer EU undantag och inskränkningar för egen del, med vilket man vill hålla konkurrensen på avstånd.
Att den europeiska sidan - framför allt de stora koncernerna i Europa - kommer att profitera på avtalet med Mexiko är uppenbart. Det är en present till den europeiska storindustrin. Däremot kommer det inte att bidra till att förbättra livs- och arbetsvillkoren för människorna i Mexiko. Det finns anledning att förvänta sig motsatsen. Det talas ingenting om löntagarrättigheter eller social välfärd i avtalet. Detta strider mot de utvecklingspolitiska målsättningarna. Det är bland annat därför som mexikanska frivilliga organisationer har uppmanat senaten i sitt land att inte underteckna avtalet.
Vad EU bland annat på grund av motståndet från utvecklingsländerna inte uppnådde under Världshandelsorganisationens ministerkonferens i Seattle försöker man nu driva igenom via individuella avtal med utvecklingsländer och nyligen industrialiserade länder. Unionens huvudsakliga mål är i föreliggande fall att via Mexiko få tillträde till det lukrativa Nafta-området. Människornas levnadsförhållanden tar man ingen hänsyn till.
Avtalet innebär inget önskvärt framsteg i förbindelserna mellan Europa och Mexiko och inte heller duger det som förebild för avtal av liknande slag som skall slutas i framtiden - t.ex. med Mercosur (Sydamerikanska gemensamma marknaden). Avtal med länder som håller på att utvecklas måste i första hand tjäna dem och deras intressen, inte de europeiska koncernerna.
Gemensam resolution om det årliga lagstiftningsprogrammet

Wallis
Herr talman! Jag skulle vilja avlägga en förklaring för den liberala gruppen med avseende på kommissionens lagstiftningsprogram som vi avstod från att rösta om under omröstningen. Skälet, vilket vi klargjorde under debatten i tisdags, är att vi anser att processen stannat av, inte för att vi nödvändigtvis har några invändningar mot innehållet. Efter att ha gett det betyget den här gången, så skulle vi i fortsättningen vilja att processen omprövas så att den omfattar mer än bara oss själva som byter listor med kommissionen. Vi vill ha något mer innehållsrikt och meningsfullt.

Bordes, Cauquil och Laguiller
. (FR) Vi har röstat emot det gemensamma resolutionsförslaget eftersom det utgör en på förhand beviljad ansvarsfrihet för Europeiska kommissionen, vilket vi förkastar såväl i form som innehåll.
Vi har lagt ner vår röst i fråga om resolutionen från GUE för även om vi håller med om mycket av dess kritik av kommissionen och under beaktande av det, betecknar den kommissionen som "oumbärligt institutionellt instrument", vilket inte är vår ståndpunkt.
Betänkande av (A5-0064/2000) av Duff och Voggenhuber

Berthu
Herr talman! I går hörde vi många uttalanden från talarna från den federalistiska majoriteten i detta parlament att stadgan om grundläggande rättigheter som håller på att utformas skall ge en stor puff framåt för medborgarnas rättigheter.
Likväl vittnar de förhållanden under vilka denna process har inletts snarare om förakt för medborgarnas åsikt och kan skapa oss stora bekymmer senare. Allra först, för några månader sedan, upptäckte vi i, på en undanskymd plats i slutsatserna från Köln i punkt 44 och 45, beslutet om att inleda skrivningen av en stadga om grundläggande rättigheter. Vem hade tillfrågats i förväg? Ingen, och framför allt inte de nationella parlamenten, som aldrig hört talas om saken. Men hur som helst måste man komma ihåg att grundläggande rättigheter är ett område som huvudsakligen faller inom de nationella parlamentens ursprungliga befogenheter och som helhet Europas olika folk.
Säkerligen skulle vissa säga att det inte handlade om att genomföra en ny presentation av gällande rättigheter men det är tydligt att processen kommer att gå mycket längre, eftersom Europaparlamentet redan hoppas och ber om en förnyad stadga. Hur som helst finns det i varje fall ingen anledning att utesluta de nationella parlamenten.
Dessa sistnämnda hamnar åter mitt i konventionen som förbereder stadgan, men som en partner bland andra, som skall tjäna som garant för ett arbete som de inte skall ha kontroll över. Än värre, de skall inte ens delta i slutetappen eftersom det i slutsatserna från Köln fastställs att konventionen skall offentliggöras gemensamt av rådet, Europaparlamentet och kommissionen. Jo, jag sade faktiskt "kommissionen".
Således befinner sig de nationella parlamenten undanknuffade och ersatta av ett organ bestående av tjänstemän som skall "offentliggöra konventionen". Man blir hunsad! Demokratin puffas åt sidan, efter vad man säger för medborgarnas bästa, men är det inte så Europa normalt fungerar?

Posselt
Herr talman! Trots vissa betänkligheter har jag röstat för betänkandet eftersom kollegan Morgans utmärkta ändringsförslag om minoritetsspråk och kulturer fanns med i det. Jag skulle ha uppskattat om också Vidals förslag hade vunnit stöd. Ändå tror jag att vi härmed har tagit ett viktigt steg mot ett förstärkt skydd för de av tradition bosatta minoriteterna inom den Europeiska unionen. Vi kan inte ständigt och jämt ålägga kandidatländerna kriterier som vi själva inte uppfyller.

Meijer
Herr talman! Mitt parti, Socialistiska partiet i Nederländerna, är förespråkare för demokratiskt samarbete underifrån mellan de europeiska folken, men inte för en stor europeisk superstat enligt exemplet Amerikas förenta stater. En europeisk grundlag kan bli ansatsen till en sådan superstat. Jag har därför givit mitt stöd åt ett antal av UEN-gruppens och EDD-gruppens ändringsförslag till Duff-Voggenhuberbetänkandet. Det gäller inte för TDI-gruppens likartade ändringsförslag, även om jag fullständigt delar den kritik som där formuleras mot åsidosättande av nationella parlament, avsaknaden av folkomröstningar och försöken att omvandla Europeiska unionen till en superstat. Om partierna i TDI-gruppen på ett konsekvent sätt alltid skulle engagera sig för alla människors lika värde och för demokrati skulle jag helt klart ha givit mitt stöd till deras ändringsförslag. Jag har i mina överväganden dock blivit tvungen att ta hänsyn till vilken världsbild författarna har. Av alla grupper som är företrädda här är det den som minst av alla utgår från lika värde, demokrati och mänskliga rättigheter. Därför har jag inte kunnat stödja deras förslag.

Ortuondo Larrea
Herr talman! Den här veckan har vi här i parlamentet behandlat stadgan om de grundläggande rättigheterna i Europeiska unionen och vi har - på vad jag uppfattar som ett riktigt sätt - konkretiserat medborgarnas individuella rättigheter. Men fortfarande saknar jag som företrädare för Baskien - och jag hoppas att dessa snart kommer att inbegripas - de kollektiva rättigheterna, som exempelvis rätten till självbestämmande för de europeiska folk och nationer som präglas av en kollektiv medvetenhet så att de, om en majoritet av deras medborgare under demokratiska former väljer detta, skall kunna ansluta sig direkt till Europeiska unionen, inte bara genom de aktuella staterna.
Vi har även godkänt införandet av rätten till skydd av den språkliga och kulturella mångfalden i Europa, i synnerhet av de nationella och regionala språk som är minst utbredda och använda, något som ger rättvisa även åt de officiella språken i de självstyrande samhällena och regionerna, som när det gäller det baskiska språket i Baskien.
I en värld - där globaliseringen ständigt ökar - försöker vissa tvinga oss till en homogenisering, som om vi alla vore militärer eller enheter i en produktionskedja. Jag yrkar på rätten till en individuell och kollektiv identitet, rätten till mångfald och till olikheter. Detta är en grundläggande rättighet som är värd att försvara i Europeiska unionen.

Andersson, Blak, Hedkvist Petersen, Hulthén, Lund, Schori och Thorning-Schmidt
. (DA) De danska och svenska socialdemokraterna har i dag röstat för Andrew Nicholas Duffs och Johannes Voggenhubers betänkande om utarbetandet av en stadga om grundläggande rättigheter i Europeiska unionen. Vi stöder utarbetandet av en stadga om grundläggande rättigheter i form av ett politiskt dokument. Under denna period med reformer av EU, bl.a. utvidgningen, är det viktigt att betona att EU har tillkommit för att skydda de enskilda medborgarna. En stadga kan bidra positivt till detta. Vid utarbetandet av en stadga om grundläggande rättigheter finns det alltid en risk för att medborgarna bara uppfattar det som ett vackert papper som kan användas vid festliga tillfällen och som därför kommer att göra dem besvikna. En majoritet i Europaparlamentet anser därför att stadgan skall vara bindande och inarbetas i fördraget. Med andra ord att dagordningen för den pågående regeringskonferensen skall utvidgas.
Vi har i samband med tidigare omröstningar om detta ämne klart givit uttryck för vår åsikt att det inte skall finnas flera ämnen på dagordningen än vad som är möjligt att slutföra fram till toppmötet i Nice i december. Vi har tidigare understrukit att man inte får lägga ytterligare hinder i vägen för utvidgningen. Utarbetandet av en lista med bindande grundläggande rättigheter väcker en rad mycket principiella och svåra frågor, inte bara innehållsmässigt utan också med hänsyn till förhållandet till andra listor med grundläggande rättigheter, t.ex. den europeiska konventionen om mänskliga rättigheter. Det är därför inte realistiskt att förvänta sig att man skall bli färdig före december. Och redan av den anledningen anser vi att de grundläggande rättigheterna inte skall tas upp på dagordningen för den pågående regeringskonferensen. Detta har vi talat om vid de olika omröstningarna under arbetet med betänkandet. När vi trots allt väljer att rösta för betänkandet i dess helhet beror det på vår uppfattning att de mänskliga rättigheterna är ett av de fundament som EU vilar på och att vi vill att man skall utarbeta en stadga om mänskliga rättigheter i form av ett politiskt dokument. Om stadgan sedan skall inarbetas i fördraget på ett bindande sätt beror på huruvida man anser att innehållet ger medborgarna ett bättre skydd än det de har i dag.

Arvidsson, Carlsson, Cederschiöld och Stenmarck
. Den viktigaste frågan för EU:s framtid just nu är att regeringskonferensen når enighet om de reformer som krävs för att möjliggöra utvidgningen enligt fastlagd tidtabell. Det är därför angeläget att toppmötet i Nice kan fatta beslut om leftovers från Amsterdam.
Vi har röstat för att stadgan om grundläggande rättigheter i EU skall föras in i regeringskonferensens övervägande, för att därigenom bland annat säkra medborgarnas rätt gentemot EU:s institutioner. Stadgan är ett uttryck för EU:s ambition att föra EU närmare dess medborgare. Vår utgångspunkt är att arbetet med översynen av fördragen måste fortskrida efter Nice och att stadgan om grundläggande rättigheter i EU ingår i denna påföljande process.

Bonde, Eriksson, Frahm, Krarup, Okking, Sandbæk, Schmid, Seppänen och Sjöstedt
. (DA) Europaparlamentets betänkande om stadgan präglas av ett genomgående drag: Önskan om ett unionsmedborgarskap i en övernationell statsbildning, vare sig man gillar denna beteckning eller ej. Denna tankegång skiljer sig radikalt från vår vision av en europeisk gemenskap. Unionen är och skall även i fortsättningen vara en sammanslutning av stater. Därför måste man kunna garantera att stadgan inte på något sätt innebär ett intrång i medlemsstaternas nationella författningar eller motsvarande bestämmelser om grundläggande rättigheter. Detta innebär inte ett stöd för uppfattningen att makthavarna kan styra och ställa som de vill inom ett givet lands gränser, men det är ett uttryck för att de mänskliga rättigheterna just är universella och kräver universella instrument för sitt skydd. Dessutom vill vi inte ha två uppsättningar med rättigheter på den europeiska kontinenten - en för medborgarna i EU-länder, en annan för medborgare i länder utanför EU. Det är således av central betydelse att en eventuell EU-stadga inte påverkar utan snarare endast kräver att EU-länderna skall underteckna befintliga internationella konventioner och förklaringar om mänskliga rättigheter.
Det uppstår växande problem, när EU får fler och fler befogenheter som stat utan att ha några förpliktelser i förhållande till exempelvis den europeiska konventionen om mänskliga rättigheter. Men vi anser inte att det är en lösning att EU ansluter sig till konventionen om mänskliga rättigheter som juridisk "person", eftersom vi inte delar uppfattningen att EU har eller skall ha en speciell politisk och statsrättslig status. Vi stöder inte heller den konstitutionella process som ratificerandet av en stadga ingår i. Vi föredrar att det i fördraget fastslås att EU:s myndigheter respekterar Europadomstolens behörighet och domslut. Denna rättspraxis gör det möjligt att fördöma en medlemsstats tvivelaktiga tillämpning av gemenskapsrätten. EG-domstolens jurisdiktion skall inte omfatta områden som redan garanteras genom Europadomstolen för de mänskliga rättigheterna i Strasbourg eller andra internationella organ. Om man finner att de befintliga konventionerna inte är tillräckliga, t.ex. därför att den biotekniska utvecklingen medför nya problem, så är det ett internationellt problem som man skall söka internationella lösningar av. Det är inte en angelägenhet endast för EU, och vi måste i internationella fora söka en internationell, global konsensus. Därför röstar vi emot betänkandet i dess helhet.

Bordes
. (FR) Vår nedlagda röst för stadgan skall inte alls uppfattas som en invändning mot dess europeiska karaktär. Tvärtom är vi övertygade om att framtiden tillhör ett Europa utan gränser mellan enade folk från ena änden av kontinenten till den andra.
De europeiska institutionerna liksom de nationella institutionerna är dock oändligt mer representativa för stora kapitalintressen än för dem hos människor i allmänhet och hos arbetarklassen i synnerhet.
De demokratiska rättigheterna och friheterna liksom själva demokratin kan verkligen bara uttryckas i den mån de inte går stick i stäv mot de stora industri- och finansgruppernas intressen.
Om man behåller den ena eller den andra av de två institutionella utvecklingarna som implicit innefattas i debatten runt stadgan kan dessa grupper helt självständigt fatta katastrofala ekonomiska beslut för hela befolkningen som till exempel kan innebära nedläggning av fabriker, ruin eller miljöförstöring i en hel region.
Följaktligen anser vi att ett verkligt enat och demokratiskt Europa bara kan existera i den mån som den faktiskt har gjort sig av med de stora industri- och finansgrupperna, ett nödvändigt villkor för folkets verkliga och demokratiska kontroll av sina institutioner.

Caudron
. (FR) Det är med stor glädje som jag i juni förra året hörde talas om beslutet av Europeiska rådet i Köln att sammankalla konventet (bestående av representanter för stats- och regeringschefer, Europeiska parlamentet, nationella parlament och kommissionen) med uppgiften att skriva en stadga om grundläggande rättigheter.
Denna stadga visar sig vara absolut nödvändig för att under goda förhållanden fortsätta att utveckla Europeiska unionens politik. I själva verket skall den göra det möjligt att undanröja ett underskott som har funnits sedan unionen och Europeiska gemenskapen fick ökade befogenheter, med de europeiska institutionerna som fattar beslut som mer och mer direkt påverkar de europeiska medborgarnas liv. Dessa sistnämnda bör få tillgång till en text som de kan hänvisa till och grunda sitt försvar på i EG-domstolen. Man måste för det ändamålet föreskriva om ett direkt överklagande enligt vissa former.
Stadgan skall dessutom bidra till definitionen av ett "kollektivt arv av normer och principer där medborgarna kan känna igen sig och som inspirerar unionens politik", ett arv som vi ständigt måste försvara oss mot vid skymten av rasism och främlingsfientlighet som tyvärr inte har försvunnit!
I egenskap av företrädare för Europeiska unionens folk bör vårt parlament vara särskilt uppmärksamt beträffande innehållet i detta dokument. Förväntningarna hos de europeiska medborgarna bör göra oss djärva. Våra krav är tydliga.
Stadgan skall vara juridiskt bindande, tack vare att den införlivas i fördraget. I detta syfte begär utskottet för konstitutionella frågor att rådet för upp förklaringen på dagordningen för regeringskonferensen.
All ändring av stadgan skall följa samma förfarande som vid dess utarbetande, däribland ett samtycke från Europaparlamentet. Alla rättsliga bestämmelser som kan påverka de grundläggande rättigheterna skall godkännas av Europaparlamentet.
De grundläggande rättigheternas odelbarhet måste erkännas och dess tillämpningsområde bör utvidgas till alla institutioner och organ inom unionen och dess politikområden (inklusive dem som hänförs till den andra eller tredje pelaren), inom ramen för de befogenheter som den har tilldelats enligt fördraget.
Medlemsstaterna skall respektera stadgan i den mån som den gäller eller införlivar unionens lagstiftning.
Vad gäller själva innehållet i stadgan, verkar uppdelningen av rättigheterna i tre kategorier önskvärd. Stadgan skall bekräfta medborgerliga rättigheter direkt knutna till europeiskt medborgarskap, som rätt att rösta, rätt att petitionera, rätt att hänskjuta ett ärende till ombudsmannen; privaträtt, det vill säga alla rättigheter som skyddas genom de olika internationella organisationerna och nya rättigheter (bioetik, skydd av personuppgifter), sociala rättigheter: rätt till en minimiinkomst, strejkrätt, rätt till arbetslöshetsunderstöd.
Jag skall avsluta med det faktum att denna stadga bör förstås som en central del i en process som i slutändan skall leda till att Europeiska unionen får en konstitution!

Crowley
 - (EN) Jag skulle vilja förklara skälen till varför jag kände mig tvingad att avstå från att rösta i slutomröstningen fastän om jag i likhet med andra ledamöter är fullständigt för att skydda grundläggande fri- och rättigheter och att se till att hänsyn kan tas till framtida social utveckling.
I Europeiska unionen har medlemsstater redan ratificerat den europeiska konventionen om mänskliga rättigheter och införlivat den i sina rättssystem. Konventionen har, även om den är nästan femtio år gammal, visat sig kunna utvecklas i takt med ändrade förhållanden och även ligga till grund för utvecklandet av nya rättigheter.
Jag anser att det som nu föreslås med denna "stadga" i längden kommer att leda till konflikter mellan tolkningen av rättigheterna i de olika handlingarna, vilket skulle kunna skapa ett vakuum och, ironiskt nog, försämra de rättigheter som finns.
Vi behöver mer tid för att debattera om dessa potentiella konflikter.

Gahrton, McKenna och Schörling
. Vid rådets möte i Köln beslutades att en stadga om grundläggande rättigheter i EU skulle utarbetas. Stadgan skulle samla och fastställa de rättigheter som finns i fördragen och göra dem mer tydliga och kända.
Vi välkomnar en sådan stadga för grundläggande rättigheter, som naturligtvis även kan innefatta rättigheter från existerande internationella konventioner som medlemsländerna undertecknat. Samtidigt måste mänskliga rättigheter betraktas som en internationell och global fråga, och inte enbart som en angelägenhet för EU-medborgare.
Vi är däremot tveksamma till att göra en sådan stadga juridiskt bindande, innan det fullt klarlagts vad det i praktiken skulle innebära. Förhållandet mellan EG-domstolen och Europadomstolen verkar t ex rättsligt komplicerat och skulle kunna undergräva Europakonventionen för de mänskliga rättigheterna.
Vi anser att det finns en rad frågor som bör utredas innan man låser sig för en modell. Därför lägger vi ned våra röster i slutomröstningen.

Haarder
. (DA) Venstres fem ledamöter i Europaparlamentet, Bertel Haarder, Anne E. Jensen, Ole Andreasen och Niels Busk, har i dag röstat emot punkt 14a i betänkandet, då man inte anser att stadgan skall behandlas av regeringskonferensen.

Kirkhope
 - (EN) Det här betänkandet bekräftar våra värsta farhågor om vissa personers avsikter i samband med stadgan och det är därför som vi röstade mot det. Vi röstar inte emot själva stadgan men hittills verkar i processen föreslås en bortslösad möjlighet att skydda Europas medborgare mot de europeiska institutionernas överbelastande befogenheter. Det finns ett hål att fylla genom att förse medlemsstaternas medborgare med grundläggande rättigheter i fråga om föreskrifter och lagstiftning. I det här betänkandet vänder man ryggen mot det behovet och på det sättet minskar stadgans potentiella värde.
I processen för att rösta emot har vi naturligtvis försökt förbättra innehållet för de medlemmar av nationernas Europa som kan komma att påverkas och vissa av de ändringsförslag som vi stött syftar till att göra detta.
Konservativa parlamentsledamöter kommer att fortsätta att följa hur det går för den föreslagna stadgan genom vår företrädare i det organet, Timothy Kirkhope, ledamot av Europaparlamentet, (Yorkshire), och i diskussioner med våra kolleger i Europaparlamentet, och vi kommer under detta förfarandet att vara så positiva som möjligt.
Vi vill dock inte inge för stora förhoppningar om att förvandla hela det här förfarandet till något som verkligen skulle kunna vara positivt och vända tidvattnet av lagstiftningsbyråkrati och överreglering och verkligen skydda de europeiska medborgarnas mänskliga rättigheter.

Krivine
. (FR) Diskussionen om stadgan om grundläggande rättigheter avslöjar bristen på legitimitet och insyn i konstruktionen av Europa. För det är nog rätten till konkurrensmöjligheter och vinst som i dag dominerar över de mänskliga rättigheterna.
Vi är redo för en annan tankelära, redo för kravet om att ekonomin blir underordnad till förmån för mänskliga och ekologiska rättigheter och behov.
Arbetet med stadgan bör ske genom en stor offentlig debatt mellan alla människor, däribland kandidatländerna, och att fackföreningar, sammanslutningar, kvinnorörelser, arbetslösa engageras i en konstituerande process.
På grundval av de mest utvecklade erfarenheterna bör en sådan stadga innehålla en blandning av sociala rättigheter och demokratiska rättigheter. En radikal minskning av arbetstid som tvingar till nyanställningar och inte flexibilitet; förbud mot uppsägningar; rekvirering av tomma bostäder; jämlikhet och självbestämmande för kvinnor; rösträtt och rörelsefrihet för invandrare: det är vad texten bör innehålla.
En sådan stadga skall vara ett stöd för alla de kvinnor och män som kämpar mot ett Europa som avskedar anställda eller som förvisar människor utan identitetspapper.

Lulling
 - (DE) Jag har trots att jag är för ett utarbetande av en stadga om de grundläggande rättigheterna, inte röstat för resolutionen eftersom den innehåller krav som skjuter långt över målet och riskerar att leda till ett stort virrvarr av olika formuleringar av samma rättigheter och framför allt att äventyra de mänskliga rättigheternas universalitet.
Inte heller är jag av den åsikten att stadgan behöver omfatta möjligheten att inför domstol hävda de ekonomiska och sociala rättigheterna. De sistnämnda är förbehållna medlemsstaternas arbetsrätt och arbetsmarknadsparternas autonomi.
De som vill överlasta hela ekipaget, t.ex. genom nya grundläggande rättigheter på områdena informations- och bioteknik och miljöskydd, och de som i stadgan om grundläggande rättigheter ser en del av en europeisk författning gör den sympatiska idén om en unionsstadga som på ett subjektivt sätt skall innehålla rättsligt föreskrivna grundläggande rättigheter en björntjänst.
Jag skulle mycket hellre se att Europeiska unionen och givetvis alla medlemsstater snabbt anslöt sig till stadgan om de mänskliga rättigheterna från 1950 än att vi får den ofrånkomliga strid om omformuleringar av unionsmedborgarnas grundläggande rättigheter för vilken grunden redan är lagd.
För att garantera en enhetlig rättskipning och förhindra varierande tolkningar bör rättskipningen förbehållas Europeiska gemenskapernas domstol för de mänskliga rättigheterna i Strasbourg, som ju genom kvaliteten på sin 40-åriga rättskipning har gjort konventionen från 1950 till ett dynamiskt instrument som helt och fullt tar hänsyn till den sociala, ekonomiska och etiska utvecklingen i vårt samhälle.
Vilka meningsskiljaktigheter respektive orimligheter olika ideologiskt färgade åsikter kan leda till framgår av yttrandet från utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor, som bl.a. kräver att stadgan om de grundläggande rättigheterna skall innehålla en klausul om förbud mot diskriminering på grund av sexuell läggning men som påstår att rättigheter för familjen som sådan inte existerar.
Det finns anledning att se upp för måhända välmenande, storslagna förslag om vi vill förhindra beslutsprocesserna inom EU från att lamslås av en mängd överklaganden, förhindra att EG-domstolen tvingas mer än fördubbla antalet domare och att ingen längre vet var han nu kan hävda sina grundläggande medborgerliga fri- och rättigheter och hur länge han måste vänta på en dom.

Malmström, Paulsen och Olle Schmidt
. Vi välkomnar det arbete som nu påbörjats om att utarbeta en stadga om grundläggande rättigheter i EU. En sådan stadga har ett mycket viktigt symbolvärde och kommer att stärka unionsmedborgarnas förtroende för EU och den europeiska integrationen. Stadgan om de grundläggande rättigheterna skall ses som ett komplement till Europakonventionen för de mänskliga rättigheterna, som vi anser skall skrivas in i fördraget.
Stadgan skall koncentrera sig på förhållandet mellan medborgarna och de europeiska institutionerna. Dess primära mål skall vara att garantera att unionen styrs på ett öppet sätt. Stadgan skall vara rättsligt bindande genom att även den införlivas i EU:s fördrag. Stadgan får inte endast bli en deklaration utan några som helst förpliktelser för EU:s institutioner och medlemsstater.
Vi vill betona subsidiaritetsprincipen och att stadgan skall koncentreras på de grundläggande och medborgerliga fri- och rättigheterna såsom de framställs enligt medlemsstaternas gemensamma författningstraditioner. Vi vill framhålla vikten av den sociala dimensionen i EU:s verksamhet, men anser att socialpolitik i huvudsak är en fråga för varje enskilt medlemsland att besluta om.

Marchiani
. (FR) Stadgan om grundläggande rättigheter är det senaste missödet i den beklagliga konstituerande utvecklingen av gemenskapslagstiftningen. I själva verket är intresset för en sådan text självklar om man anser den som den möjliga inledningen till en europeisk konstitution; å andra sidan skulle den bli överflödig i det fall medlemsstaterna införlivar de nämnda rättigheterna i sin egen konstitution och sina rättstraditioner och bekräftar dem genom att ratificera internationella texter som Europakonventionen eller Allmänna förklaringen om mänskliga rättigheter.
Man kan alltid tänkas sig lösningar för att förbättra tillämpningen av nuvarande texter men den teknokratiska karaktären i gemenskapskonstruktionen gör det fortfarande nödvändigt i dag att utarbeta en tilläggstext varigenom man svårligen kan undvika textens repetitiva karaktär.
Det som oroar mig mest är dock det innehåll som man avser att ge dessa rättigheter. Vid just denna sammanträdesperiod diskuterar vi faktiskt betänkanden från utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter som för oss presenterar en ytterst frisinnad vision av samhället. Det är inte så mycket fråga om att försvara och främja de mänskliga rättigheterna som att göra rent hus med alla principer som våra samhällen grundas på och att ersätta dem med en individualistisk röra "utan Gud eller herre". Det finns i denna konstruktion grundstenar till en ny totalitarism där människan befinner sig ensam inför en gemenskapsförvaltning, lika avlägsen som opersonlig, de mellanliggande grupperna - och i synnerhet det viktigaste bland dem, familjen - som gradvis har blivit underminerad. Vårt samhälle skall inte längre vara en gemenskap för framtid utan ett där "minoriteter" placeras sida vid sida och var och en med sina rättigheter och utan gemensamma skyldigheter.
Den slutsats jag drar av dessa texter är att en rättvis kamp de mänskliga rättigheterna har blivit en ideologisk leksak för oansvariga och egoister. Det är dödsdomen för det gemensamma bästa och därutöver för själva livskänslan som de föreslår oss i dag, de som enbart intresserar sig för de mänskliga rättigheterna men har glömt vad som först och främst är människan och vad som är dess rötter och dess längtan.

Miller
 - (EN) Brittiska labourledamöter stöder helt stadgan för grundläggande rättigheter, vilken synliggör medborgarnas rättigheter över hela EU.
Vi befinner oss dock i ett mycket tidigt skede i processen att fastställa stadgan. Det är därför för tidigt att avgöra vad som skulle vara juridiskt bindande. Det beslutet kommer att fattas i ett senare skede, vilket också framgår i punkt 6 i betänkandet. I den punkten står det också att ett juridiskt bindande erkänner att grundläggande rättigheter är odelbara genom att göra stadgan gällande för alla Europeiska unionens institutioner och organ och dess politiska program. Det är ett igenkännligt mål som brittiska labourledamöter skulle stödja.
Eftersom stadgans slutliga text inte är tillgänglig så stöder vi stadgan i princip men i väntan på den slutliga versionen.
Det här är en invecklad process som behöver tydlighet och precision i alla etapper för att säkerställa att slutresultatet är ett positivt och tydligt framsteg för människor i alla EU-länder.

Miranda
. (PT) Anledningen till att vi lade ner vår röst när det gäller betänkandet om de grundläggande rättigheterna i Europeiska unionen beror främst på att vi anser att betänkandet baseras på en federalistisk tanke, vilket klart och tydligt framgår genom att man följer rekommendationerna i betänkandet och förser Europeiska unionen med en författning. En författning där stadgan blir en faktor att räkna med, vilket vi helt motsätter oss.
Identifieringen av många av de rättigheter som skall skrivas in i stadgan (vilka för övrigt är inkluderade i Republiken Portugals författning) fick oss emellertid att bestämma oss för att inte rösta emot betänkandet, trots att vi menar att rättigheterna otvetydigt borde och bör kunna omfatta det sociala området, vilket det skulle göra genom ett godkännande av de ändringsförslag som lagts fram av GUE/NGL.

Muscardini
. (IT) Beslutet att inte rösta för Duff och Voggenhubers betänkande skall inte ses som ett uttryck för kritik mot innehållet i de grundläggande rättigheter som medlemsstaterna erkänner, vilka återfinns i unionsfördraget, tillämpas av EG-domstolen i Luxemburg i många av dess domar och sedan länge ingår i konventionen om mänskliga rättigheter, vilken den nya stadgan tycks vilja ha som utgångspunkt.
Dessa rättigheter utgör den konstitutionella ryggraden i alla de länder som är medlemmar i unionen: på så sätt skyddas de europeiska medborgarna från eventuella angrepp och övergrepp i alla medlemsstater och har trängt in i det dagliga livet i de olika nationerna via rättsväsendets tolkningar.
Man kan vara överens om att utarbeta en stadga som enbart fungerar som ett politiskt uttalande, med stor moralisk tyngd, som unionen kan använda till att bekräfta - om det skulle behöva göras igen - hur innehållsrika, stabila och odödliga de grundläggande rättigheterna är. Således skulle den nya stadgan kunna inspirera till en filosofi som medlemsstaterna, eller några av dem, skulle kunna överföra till sina system.
Däremot anser vi att en mer omfattande stadga med rättigheter i unionen, av bindande karaktär för institutionerna men också indirekt för medlemsstaternas relationer med medborgarna, skulle kunna blanda bort korten vad beträffar relationerna union/medlemsstater. Den skulle också kunna sätta subsidiaritetsprincipen i bakgrunden och skapa ett system där de olika planen - det nationella och det europeiska - på vilka dessa rättigheter verkar och värnas, uppenbarligen skulle överlappa varandra och därmed ge upphov till en farlig förvirring och möjligheten att en och samma princip tolkas på olika sätt.
En sådan situation skulle paradoxalt nog till slut stå i motsatsställning till den princip som stadgan om rättigheter i unionen grundar sig på, nämligen viljan att bättre värna och skydda de europeiska medborgarna.

Rovsing
. (DA) Europeiska unionen vilar på grundläggande principer om frihet, demokrati och respekt för de mänskliga rättigheterna. Om jag nu finner det betänkligt att föra in en ny lista över mänskliga rättigheter i EU-fördragen, beror det dels på de förvirrande signaler som man därigenom ger, dels på oro över att det kan innebära risker för befintliga och väl fungerande instrument. En förklaring skulle enligt min uppfattning vara lämpligare. Den europeiska konventionen om de mänskliga rättigheterna utgör ett utmärkt instrument för att skydda de mänskliga rättigheterna i Europa. Den innebär ett hävdande av dessa rättigheter med stöd av domar som avkunnats av Europadomstolen för de mänskliga rättigheterna, som har utvecklat en stor sakkunskap på området och dessutom en omfattande praxis. Den har dessutom den fördelen att den inte bara är begränsad till EU-området utan fungerar över nästan hela den europeiska kontinenten. Samtidigt tar EG-domstolen i sin praxis hänsyn till de grundläggande nationella rättigheterna i medlemsstaterna. Denna praxis skulle kunna påverkas, om EU själv skulle få sin egen lista över grundläggande mänskliga rättigheter.
Resolution (B5-0227/2000) av Jackson

McCarthy
Min grupp röstade för Jacksonresolutionen om strukturfonder i miljön eftersom vi tror på principen om att säkerställa ett effektivt genomförande av miljölagstiftningen - i det här fallet, direktivet om vilda fåglar och livsmiljöer. Vi är dock förvånade över att ledamöter i den här kammaren röstade för det ursprungliga förslaget i punkt 7 om att stänga fonderna till några av de fattigaste områdena i EU. Kommissionären sade mycket riktigt, i ett svar till debatten, att hon inte skulle sluta godkänna viktiga finansieringsprogram. Ledamöter i utskottet för miljö kan tydligen inte känna till de onödiga förseningar som ett icke-godkännande av strukturfondsprogram skulle skapa, inte heller det nya budgetförfarande som skulle innebära inte bara förseningar utan en förlust av miljoner i fonder när det gäller Förenade kungariket till Merseyside, South Yorkshire, skotska högländerna och öarna, Nordirland, Cornwall och Isle of Wight. Dessa är livsviktiga fonder för sysselsättningen och tillväxten.
Därför välkomnar jag det faktum att en majoritet av kammarens ledamöter röstade emot ett stopp för resurserna. Kommissionären skulle i alla fall inte ha någon laglig behörighet att stoppa anslagen och därför är jag glad att det sunda förnuftet mot slutet av dagen har segrat i omröstningen.

Schroedter
 - (DE) Det finns ingen lobbying för gemenskapens miljöskydd ens inom gemenskapsorganen, som det verkar. Någon annan förklaring finns det inte till att kommissionen i går plötsligt vek sig och började tolka strukturfondsförordningen på ett nytt sätt.
Efter att kommissionen förra året verkligen kämpade och äntligen krävde att få in den förteckning över de områden djur- och växtarter och livsmiljöer som var skyddsvärda vilken borde ha inkommit flera år tidigare till det gemensamt beslutade projektet "Natura 2000", har man nu satt krokben för sig själv genom att acceptera att förteckningarna lämnas in i efterhand.
Detta hade inte varit nödvändigt, för förordningen täckte helt och hållet in kommissionens krav på att förteckningarna över djur- och växtarter och livsmiljöer skall lämnas in senast tillsammans med planeringen och lämnar i sig inte heller något spelrum för kommissionen på den punkten. Strukturfondsförordningen - förra året enhälligt beslutad av samtliga medlemsstater - säger otvetydigt att förhandsbedömningen är en förutsättning för programmen och planeringsunderlagen som medlemsstaterna lägger fram för godkännande för kommissionen.
Strukturfondsförordningen säger vidare att en bedömning av miljösituationen hör till denna ex ante-utvärdering, särskilt på de områden som möjligen kan komma att påverkas av en strukturfondsintervention. I enlighet med detta har kommissionen skyldighet att se till att man i underlagen underrättas om potentiella områden för det europeiska naturskyddet, innan man godkänner planerna.
Att lämna in förteckningen när projektplanerna redan har godkänts har varken något innehållsligt värde - eftersom naturskyddsområdena då förringas och anpassas till planerade investeringar (i stället för att naturskyddsområdena får utgöra ramen, vilket förordningen föreskriver) - eller något rättsligt värde eftersom det då givetvis uppstår precis det som kommissionen ville förhindra, nämligen att konflikter i planeringen drar med sig långvariga gräl. Det är en illusion ifall kommissionen via artikel 39 tror sig kunna inhämta det som man inte krävde för förhandsbedömningen.
Hur kan en sådan kommission vara trovärdig i de europeiska medborgarnas ögon som inte är kapabel att driva igenom sina egna krav? Kommissionen har genom att vika sig förlorat förtroendet bland många människor som ser en hållbar utveckling som en chans för kommande generation.

Thomas-Mauro
. (FR) De franska ledamöterna i gruppen UEN fäster stor vikt vid att det naturliga arvet bevaras, generellt, och ekologiskt känsliga områden, i synnerhet. Vi är också angelägna om att bevara en miljö som vi har skyldighet att överlämna i oskadat skick till våra barn.
Det handlar där om en lovvärd och nödvändig ambition.
Likväl kan kommissionen, trogen sin natur och sina vanor, inte låta bli att ta tillfället i akt för att överösa sina medlemsstater och deras medborgare med nya direktiv och små petiga bestämmelser, ofta inte anpassade till lokala verkligheter. Konsekvenserna av en sådan ökning blir bara att man mer och mer för varje dag lamslår de ekonomiska aktörerna och begränsar möjligheterna till företagsskapande. Det var fallet till exempel med CTE som man avsåg att förvandla våra bönder till miljöfunktionärer, avlönade inte genom frukten av sina arbetsinsatser utan genom subventioner utbetalda för att kompensera deras underkastelse för Gosplan i Bryssel.
Redan då vägrade vi kategoriskt att knyta, såsom Jackson föreslår, utbetalningar från strukturfonderna med införlivandet av gemenskapslagstiftningen på miljöområdet av medlemsstaterna. Det finns där en blandning av mycket farliga slag som skulle öppna vägen för en allmän praxis för ekonomisk utpressning, så mycket mer oacceptabel utpressning som pengar från strukturfonderna blir framför allt, behöver ­det påminnas, resultatet av bidragen som betalts in till gemenskapsbudgeten av medlemsstaterna.
Betänkande (A5-0060/2000) av Malmström

Maat
Herr talman! Jag vill i vilket fall som helst tacka parlamentet för stödet till hjälp till Mongoliet. Jag hoppas att det leder till en mycket aktivare hållning från kommissionens sida, för den har jag hittills saknat. Det får inte vara så att om ett land, som kanske inte har några råvaror, som på området mänskliga rättigheter gör relativt bra ifrån sig i regionen, som är litet och som ävenledes fortfarande är starkt agrart orienterat, kan kommissionen säga: det spelar ingen större roll för oss. Det står inte i centrum för intresset, men trots detta är nöden mycket stor. Parlamentet har sett och stött detta, och jag uppmanar kommissionen att ta ytterst seriöst på denna signal och ordna fram denna hjälp.

Bordes
. (FR) Samtidigt som jag delar oron över vissa konkreta frågor i betänkandet som framför allt gäller kvinnors rättigheter röstar jag samtidigt för vissa ändringsförslag som leder till utveckling har vi inte för avsikt att stödja kravet från Europeiska unionen att överföra "respekten och främjandet av mänskliga rättigheter och grundläggande friheter... till grundläggande mål för (dess) utrikespolitik".
Inom själva Europeiska unionen kränks en av människans grundläggande rättigheter, den att kunna leva hyggligt av sitt arbete, för närmare tjugo miljoner kvinnor och män. En bråkdel mer eller mindre viktig av invandrade arbetare, de, som betraktas som personer utan identitetshandlingar, utesluts från all rättsligt liv.
Och utanför finns flera av Europeiska unionens medlemsstater, däribland de mest mäktiga, som underhåller, beväpnar och finansierar avskyvärda diktaturer, bland annat i sina gamla kolonialvälden.
Och vad skall man säga om den yttring för respekten av de mänskliga rättigheterna som under flera veckor har bestått av bombningar av Kosovo och Serbien?
Under dessa villkor lägger vi ner vår röst för detta betänkande.

Caudron
. (FR) I denna gemensamma diskussion om de mänskliga rättigheterna analyseras i det betänkande som det här gäller de instrument som unionen har till förfogande för att stärka dessa rättigheter i världen och deras konkreta tillämpning från 1 juni 1998 till 30 juni 1999.
Som ni vet baserar sig unionens internationella insatser för främjande och skydd av de mänskliga rättigheterna på flera instrument, antingen det gäller GUSP eller utvecklingssamarbetet. Med genomförandet av Amsterdamfördraget blev unionen mer synlig på det internationella planet genom utnämningen av den höge representant för GUSP i Javier Solana. Amsterdamfördraget har skapat respekt för de mänskliga rättigheterna, ett av de största målen för unionens gemensamma utrikes- och säkerhetspolitik.
Europeiska unionen förfogar över många instrument på det området. Man inräknar således de gemensamma strategierna nya (instrument skapade efter Amsterdamfördraget, som syftar till att förstärka det generella sambandet mellan unionens insatser på det internationella planet), de gemensamma ståndpunkterna (som specificerar unionens inställning till en speciell fråga) samt de gemensamma åtgärderna (som gäller vissa speciella situationer och kräver omedelbara åtgärder, enligt modellen för humanitär hjälp). Det finns likaså speciella och övergripande åtgärder i enlighet med ett bestämt politikområde. Det gäller bland annat kampen mot dödsstraffet. Till sist, klausulen "mänskliga rättigheter", som införlivats sedan 1990-talet i de flesta samarbets- och utvecklingsavtal med tredje land, gör det möjligt för unionen att använda påtryckningar för de mänskliga rättigheterna på de länder med vilka den har förbindelser. Denna klausul förändrar inte den grundläggande karaktären i avtalen, men gör det möjligt att på ömse håll på nytt bekräfta gemensamma värderingar och principer som ett förhandsvillkor vid allt samarbete, vare sig det gäller ekonomiskt eller annat slag av samarbete.
Föredraganden bedömer emellertid att den aktuella europeiska politiken för de mänskliga rättigheterna är splittrad och bör ersättas med en gemensam konsekvent strategi som skall utmärkas av ett bättre samarbete mellan institutionerna. Jag ansluter mig givetvis till den bedömningen. Jag anser att genom initiativ som inrättandet av en samrådsgrupp bestående av företrädare för unionens institutioner, medlemsstaterna och sakkunniga på området mänskliga rättigheter - en grupp som skall ha som uppgift att diskutera strategiska aspekter på aktiviteter på detta området - skall det bli möjligt att öka sambandet och effektiviteten. Med samma slag av idéer, utveckling av unionens egna mätinstrument för att mäta hur de mänskliga rättigheterna respekteras, utnämning av ett särskilt sändebud från Europaparlamentet för åsiktsfångar och utveckling av unionens egen hemsida på Internet för de mänskliga rättigheterna är förslag som förtjänar att behållas.
I betänkandet betonas likaså det faktum att ett systematiskt avskaffande av diskriminering där kvinnorna är offer bör prioriteras i Europeiska unionens strategi. Jag vill villkorslöst stödja ett sådant krav!

Titley
 - (EN) Europaparlamentets labourparti röstade emot ändringsförslag 7 eftersom vi inte anser att en hänvisning till det förmodade "Echelon-nätet" är passande i det här betänkandet. Påståenden om att ett sådant "Echelon-nät" existerar grundar sig på hörsägen och indicier. Dessutom är den demokratiska kontrollen av nationella underrättelsetjänster, i varje fall, i första hand en sak för de nationella parlamenten. Förenade kungariket har ett av de mest effektiva systemen i världen för demokratisk kontroll, både politiskt och rättsligt, av sin underrättelsetjänst. Den politiska kontrollen sker av ett utskott i underhuset som har full tillgång till dokumentation. Dessutom är underrättelseverksamhet av tredje land, inbegripet Förenta staterna, som bedrivs i samarbete med den brittiska underrättelsetjänsten inom Förenade kungariket, även den föremål för samma demokratiska kontroll.

Van Orden
 - (EN) De brittiska konservativa står i förgrunden bland dem som försöker förbättra de mänskliga rättigheterna i många delar av världen. Det är mycket i Malmströmbetänkandet som vi kan stödja, men tyvärr finns det viktiga punkter som vi tycker är oacceptabla.
Vi delar till exempel inte entusiasmen för en EU-stadga för grundläggande rättigheter. Vi är skeptiska mot krav på avsevärda ökningar med avseende på utgifter och byråkratisk verksamhet samt på den roll som EG-finansierade icke-statliga organisationer spelar. Vi är oroliga för att det är minoritetsskillnader som stimuleras, med för liten tonvikt lagd på integration. Vi är oroliga för att konceptet mänskliga rättigheter i förlängningen till exempel skall omfatta våld i hemmet, vilket dock är en sak som skall behandlas med andra rättsliga instrument. Vi motsätter oss införandet av en hel rad nya kategorier som skulle vara berättigade för asyl, något som skulle öppna för missbruk. Många av oss stöder inte avskaffandet av dödsstraffet i princip. Vi är också misstänksamma mot förslag som medför ytterligare uppföranderegler för företag.
Vi uppskattar EU:s stöd för de mänskliga rättigheterna men vi anser att reglering av och lagstiftning om mänskliga rättigheter, liksom i så många områden som rör förhållandet mellan medborgarna och staten, är en sak för nationella myndigheter och vi välkomnar inte en utökning av EU:s inblandning i detta område.
Det är av dessa skäl som de brittiska konservativa röstat emot Malmströmbetänkandet.
Betänkande (A5-0050/2000) av Haarder

Lulling
Herr talman! Jag hade velat rösta för Haarderbetänkandet, trots vissa avsnitt och vissa inlägg, däribland från talarstolen varifrån det framgår att det inte finns rättigheter för familjen och att om man beviljar speciella rättigheter skulle det vara en diskriminerande åtgärd, till och med rasistisk.
Anhängarna av denna teori borde komma överens. Om det inte i sig finns egna rättigheter för familjen - såsom utskottet för kvinnors rättigheter har bestämt, mycket mot min vilja, - finns detta inte heller för de andra heterosexuella eller homosexuella grupperna och kapitlet "Livsstil och sociala relationer" passar inte i detta betänkande.
Jag har haft den stora lyckan att i mitt fall växa upp i en helt normal familj, bestående av en mamma och en pappa som inte var skilda, och jag anser fortfarande att den modellen för en lycklig och förenad familj är en av grundstenarna för vårt samhälle; den förtjänar fortfarande att erkännas och åtnjuta en privilegierad status, med all aktning för somliga, men resultatet av omröstningen om ändringsförslagen är sådant att jag när allt kommer omkring inte kunde rösta för detta betänkande, bland annat för att punkt 18 antogs.

Posselt
Herr talman! Låt mig knyta an till kollegan Lulling. Haarder har på ett förebildligt vis bemödat sig om att uppnå samstämmighet. Därför har hans betänkande blivit mycket bättre än alla föregående betänkanden. Dock har jag tillsammans med en stor del av min grupp röstat emot betänkandet eftersom det under punkterna 52-56 likafullt har fått ingå kontroversiella samhällspolitiska krav som visserligen får stöd av vänstern här i kammaren, men som inte har något med mänskliga rättigheter att göra. Den tyska grundlagen ger särskilt skydd i författningen åt äktenskap och familj, och det har ingenting att göra med kränkning av de mänskliga rättigheterna. Tvärtom är det en garanti för de mänskliga rättigheterna. Äktenskap och familj är basen för de mänskliga rättigheterna liksom rätten till liv. Därför anser jag att man borde ha utelämnat dessa punkter i betänkandet om de mänskliga rättigheterna. Då hade detta betänkande om de mänskliga rättigheterna fått enhälligt stöd här i kammaren, eftersom kollegan Haarders arbete i övrigt har varit förebildligt.

Pirker
Herr talman! Det är med viss förvåning jag noterar att jag nu är sist på tur trots att jag skriftligen begärde ordet först av alla. För det andra vill jag påpeka att min grupp i det stora hela stöder Haarders betänkande och uttryckligen poängterar att det har varit ett utmärkt samarbete med föredraganden. Vi har äntligen kommit så långt att vi har ett betänkande framför oss som faktiskt behandlar denna problemställning, den angivna tidsperioden och även rättsligt föreskrivna rättigheter. Därav vårt principiella stöd. Men vi har röstat emot på grund av två punkter som har antagits av majoriteten av kammaren, nämligen punkterna 53 och 54 som behandlar temat familj och det övermåttan stora stödet eller särskilda stödet för alla alternativa former av partnerskap.
Vi som europeiskt folkparti ser familjen som något värdefullt i sig, som samhällets grundsten, om ni så vill, som kärnan i samhället, och accepterar inte att alternativa livsformer skall ges särskilt stöd och därmed placeras över familjen, som vi betraktar som hörnstenen i vårt samhälle. Men när det nu blev så i och med dessa punkter och parlamentets majoritetsbeslut på punkterna 53 och 54 om att det helt enkelt skall ges särskilt stöd åt alternativa livsformer och att dessa former därmed ställs över familjen, ser vi det som en omöjlighet att anta betänkandet alls.
(Applåder)

Karas
Herr talman! Jag ville bara göra ett förtydligande till Pirker och påpeka att jag har röstat för punkt 42 i Haarders betänkande trots att den innehåller en felaktighet i och med att Österrike nämns i samband med rörelsefriheten. Genom ett beslut fattat av nationalrådets centralkommitté har detta enhälligt antagit förslaget om att i enlighet med paragraf 2 i lagen av den 3 april 1919 den 26 mars 1996 göra ett förbundsregeringsbeslut av centralkommitténs överenskommelse och betrakta Felix Habsburg-Lothringens och Karl Ludwig Habsburg-Lothringens abdikering som tillräckligt för att inget skall stå i vägen för utfärdandet av pass som är giltiga även för inresa i Österrike.
Därför kan jag meddela att såväl Felix Habsburg-Lothringen som Karl Ludwig Habsburg-Lothringen äger giltigt pass utan några som helst inskränkningar. Ingen av dem undertecknade den förklaring om avsägelse som österrikiska författningstjänsten kräver i och med att de distanserar sig från furstehuset Habsburg, utan har i sin passansökan endast skrivit ner den formulering som lyder som följer: "För att undvika missförstånd skall i sammanhanget nämnas att jag, sökanden, varken har ifrågasatt, och heller inte ifrågasätter, Österrikes republikanska statsskick eller någonsin övervägt att ställa några som helst maktanspråk." Uppmaningen till Österrike att göra något gällande rörelsefriheten saknar därför all grund.

Berthu
. (FR) Europaparlamentet har genom att anta Haarderbetänkandet om de mänskliga rättigheterna i Europeiska unionen just gjort en omsvängning som den har alltför stor vana att göra, så det måste ligga i dess natur. Bland annat begärs lika rättigheter av alla slag för homosexuella par och traditionella familjer och en sänkning av minimiåldern för samtycke till homosexuella förbindelser.
Jag vill bara påminna om att enligt Allmänna förklaringen om de mänskliga rättigheterna (artikel 16) är "familjen det naturliga och grundläggande elementet i samhället och har rätt till skydd från samhället och staten". Familj definieras i samma artikel som äktenskapet mellan en man och en kvinna. Det internationella fördraget om ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter understryker samma tanke och i artikel 10 konstateras, att: "så stort skydd och stöd som möjligt skall ges till familjen, som är det naturliga och grundläggande elementet i samhället".
Om den traditionella familjen har rätt till denna omsorg från myndigheter, är det för att den tillhandahåller en tjänst som inte kan prissättas: nya generationer, bevarandet av samhället, uppfostring av barn och överföring av normer. Genom denna tjänst är det berättigat gott och väl att familjen åtnjuter speciella fördelar som bara den är förbehållen.
Genom att ignorera denna ursprungliga lag speglar betänkandet Haarder att på denna punkt liksom på många andra slår de europeiska mekanismerna inte bara mot nationerna utan även mot själva samhället.

Bonde, Okking och Sandbæk
. (DA) Vi stöder betänkandets generella uppmaningar till medlemsstaterna om att leva upp till de internationella konventionerna om mänskliga rättigheter. Vi delar också de farhågor som nämns i betänkandet i fråga om situationen i vissa länder när det gäller rättigheterna för asylsökande, minoriteter, kvinnor, barn m.fl. Däremot motsätter vi oss att det årliga betänkandet om de mänskliga rättigheterna används för att främja ytterligare integration i EU. Vi stöder inte de institutionella nyordningar som föreslås i betänkandet, bl.a. att EU skall fastställa en gemensam rättslig ram och en gemensam flykting- och asylpolitik. Vi anser att problemen för de mänskliga rättigheterna skall bekämpas på det lokala planet och genom de internationella institutioner och fora för mänskliga rättigheter som redan finns och har inrättats i detta syfte, t.ex. FN och Europarådet. Vi stöder heller inte tanken att EU skall utarbeta en ny EU-stadga om grundläggande rättigheter med juridiskt bindande kraft, eftersom vi anser att en sådan stadga kommer att skapa konflikter i förhållande till den europeiska konventionen om mänskliga rättigheter. En EU-stadga om grundläggande rättigheter kommer inte i sig själv att bidra till en förbättring av den mänskliga situationen, varken på europeisk eller på internationell nivå. Vi har emellertid valt att rösta för betänkandet trots ovanstående synpunkter, eftersom vi anser att det är ytterst viktigt att kämpa för att de mänskliga rättigheterna förbättras i Europa.

Caudron
. (FR) Jag bugar mig för det arbete som utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik har utfört om den årliga rapporten om de mänskliga rättigheterna för den del som gäller Europeiska unionen.
Detta betänkande ersätter, vill jag påminna om, det traditionella memorandum om unionens verksamhet på detta område som hittills rådet varje år överlämnade till Europaparlamentet för att informera det sistnämnda om unionens åtgärder på området mänskliga rättigheter i världen under det föregående året. Syftet med dokumentet är att förklara unionens motiv, liksom de institutionella strukturer och instrument som den förfogar över för att genomföra en aktiv politik för respekt för de mänskliga rättigheterna.
Mer specifikt, i betänkandet anges att nya bestämmelser skapats genom Amsterdamfördraget på området mänskliga rättigheter för att förstärka grunden för unionens åtgärder på det området, bland annat inom ramen för GUSP. Vi bör utforska dessa nya möjligheter. Genom fördraget har följaktligen i princip respekten för de grundläggande rättigheterna grundlagts som de garanteras genom Europarådets Europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna. Unionen "grundar" således sina åtgärder på principen om demokrati, respekt för de mänskliga rättigheterna och grundläggande friheterna.
Med utvidgningen har Europeiska unionen tydligt tillkännagett att alla kandidatländer, som ett grundkrav för anslutning, måste respektera demokratin, lagen, de mänskliga rättigheterna och minoriteterna.Vårt Europaparlament är en viktig aktör för konceptet och förverkligandet av unionens politik som rör frågor om de mänskliga rättigheterna. Våra befogenheter har efterhand utvidgats till en punkt där parlamentet har blivit ett diskussionsforum för de mänskliga rättigheterna, ett erkänt forum som vår debatt i dag bevisar!
Det betänkande som vi diskuterar påminner oss om att även om Europeiska unionen ämnar exportera sin modell till tredje land saknas inte brister i själva situationen. Således nämndes elva medlemsstater av femton i rapporten av Amnesty International för 1999, där man anklagar dem för mer eller mindre allvarliga kränkningar av mänskliga rättigheter.
Föredraganden framför utöver kritik konkreta förslag som jag stöder, till exempel utvidgning av rösträtt och valbarhet till kommunala och europeiska val för alla icke medborgare i en EU-medlemsstat, som har vistats på landets territorium i mer än fem år.
Det finns andra förslag som gäller förbättrad asylrätt som jag anser vara mycket intressanta och som bör förverkligas skyndsamt.
Vad gäller situationen i kandidatländerna återstår mycket utvecklingsarbete att genomföra, bland annat avseende respekt för minoriteternas rättigheter. Europaparlamentet bör därför fortsätta att vara vaksam.

Cederschiöld
 - (EN) Angående förklaringen i ändringsförslag 32 av Rack, Schleicher, Cederschiöld och Méndez de Vigo för PPE-DE-gruppen i betänkandet av Duff och Voggenhuber om en EU-stadga för grundläggande rättigheter, ifrågasätter vår grupp om det, under nuvarande förhållanden, unionen fortfarande behöver ingå i Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna. Det är en fråga som behöver analyseras djupare. Överlappning och konflikter mellan EG-domstolen och Europadomstolen bör i alla fall undvikas.

Cushnahan
 - (EN) Jag tycker att det här är ett bra betänkande som förtjänar att stödjas. Det uppstår dock problem i samband med detaljerna i punkterna 52, 53, 54 och 56. Jag röstade för de här punkterna eftersom jag instämmer i föredragandens målsättningar. Jag skulle emellertid vilja försäkra mig om att mitt röstande inte missförstås.
När det gäller punkt 52 så stöder jag rätten till personligt samvete. I samband med den här principen vill jag dock göra det absolut klart att detta på intet sätt innebär att jag personligen är för abort.
När det gäller punkterna 53, 54 och 56 motsätter jag mig diskriminering på grund av sexuell läggning. Jag skulle dock vilja inlägga några protester. För det första så stöder jag inte homosexuella pars rätt till adoption. För det andra stöder jag inte att åldern för samtycke till sexuellt umgänge skall sänkas under 18 år.
Med dessa förtydliganden förda till protokollet kan jag med glädje rösta för Haarders betänkande.

Doyle
 - (EN) På det hela taget är det här ett utmärkt betänkande, med undantag för punkterna 52 till 56. Den delen är dåligt utarbetad och mångtydig. I den delen behandlas frågor som absolut hör till varje enskild medlemsstats behörighet och så bör det förbli.

Ferreira
. (FR) Jag måste buga mig för kvaliteten i betänkandet om respekt för de mänskliga rättigheterna i Europeiska unionen av vår kollega Haarder. Jag ansluter mig till den generella filosofin i texten, som syftar till att stärka den europeiska politiken i frågor som gäller medborgerliga rättigheter, men också ekonomiska, sociala och kulturella frågor för bofasta i unionen.
Jag önskar ändå uppmärksamma mina kollegor på två framställningar som görs i betänkandet och som jag tycker verkar tvivelaktiga. Punkt 19 i betänkandet, om skydd av nationella minoriteter, liksom punkt 20, om ratificering av stadgan om regionala språk och minoritetsspråk, väcker verkliga frågetecken.
Visserligen förstår vi väl tanken bakom föredragandens påpekande om skydd av nationella minoriteter: hon ger en kraftig signal till vissa kandidatländer, i synnerhet dem i Östeuropa, där alla medborgare inte omfattas av de grundläggande rättigheterna. Parlamentet fördömer skarpt kränkningar av de grundläggande friheterna överallt i Europa, och i betänkandet Haarder påpekas detta kraftfullt. Vi beklagar likväl att man hänsyftar på rättigheter för "nationella minoriteter", ett uttryck som täcker ett begrepp som är mycket mer begränsat än det allmänna för "mänskliga rättigheter".
Dessutom försvarar vi idén om en odelbar politisk gemenskap, inom vilken tillhörigheterna inte är gömda men "hållna på avstånd?". Republiken kan inte erkänna "minoriteter" eller "specifika" gemenskaper: i dess ögon existerar endast medborgare som är självständiga, fria och med lika rättigheter.
Vår övertygelse leder oss likaså till att uttrycka djup betänksamhet om punkt 20 i betänkandet som hänsyftar till stadgan om regionala språk och minoritetsspråk. Var och en har rätt att använda ett eller flera språk enligt eget önskemål, förutom språket i republiken, och var och en har rätt att lära sig dem i skolan. I varje fall handlar det nog om ett val och inte om en skyldighet. Stadgan är alltför otydlig i det avseendet, vilket riskerar att gynna utvecklingen av regionala gruppbildningar som kan hota republikens enhetlighet men även på sikt samhörigheten i unionen.
Jag röstar dock för betänkandet av Haarder för textens kvalitet och filosofi.

Kirkhope
 - (EN) Vi har naturligtvis inga invändningar mot att ett betänkande om mänskliga rättigheter läggs fram för Europaparlamentet. Alla medlemsstater i Europeiska unionen har dock undertecknat Europeisk konventionen om mänskliga rättigheter och alla medborgare kan därför (även om det är indirekt) ta upp kränkningar av dessa mänskliga rättigheter inför en skiljedomstol. Det som bekymrar oss är att det här betänkandet går långt över de viktiga principer som omfattas av Förenta nationerna och Europadomstolen för mänskliga rättigheter.
Det är inte det här parlamentets huvudfunktion att utarbeta omfattande och kontroversiella tillägg till befintlig lagstiftning och skapa extra kanaler för upprättelse under antagande att dessa automatiskt är godtagbara bara för att de har föreslagits.
Vi vill alla att nationella och europeiska lagstiftare i första hand tänker på de mänskliga rättigheterna. I de flesta fall så gör de det.
Vi behöver inte det här betänkandet för att påminna oss om dem och inte heller för att försöka få dagordningen att omfatta områden som lär skapa kontroverser och som lär få motsatta resultat i stället för att upprätthålla de mänskliga rättigheter som redan fastställts.

Korakas
. (EL) Ännu en gång kan man tydligt se EU:s hyckleri när det gäller respekten för de mänskliga rättigheterna både inom unionen och i internationella sammanhang där dessa frågor aktualiseras.
Jag är särskilt orolig över förslagen att man skall ta större hänsyn till dessa frågor i EU:s utrikespolitik, naturligtvis inte därför att jag underskattar betydelsen av att skydda de mänskliga rättigheterna, utan därför att erfarenheten visar att argumenten om mänskliga rättigheter används på ett selektivt sätt.
EU blundar för situationer med grova kränkningar av de mänskliga rättigheterna till förmån för sina imperialistiska intressen. Ett flagrant exempel är EU:s inställning till den turkiska regimen.
På andra håll utnyttjas den känsliga frågan om mänskliga rättigheter som förevändning för intervention, t.o.m. med militära medel, för att genomdriva konkreta politiska målsättningar.
Fortfarande pågår ett angrepp mot Kosovo under förevändningen att de mänskliga rättigheterna kränks, och man framför krav till Jugoslaviens lagliga regering. Detta är ett typiskt exempel på hur man upphöjer interventionen till en princip inom den internationella rätten, vilken står i strid med principen om nationell suveränitet och nationellt oberoende.
Den politik som EU och dess medlemsländer bedriver inom unionen innebär i praktiken att man ringaktar en rad mänskliga rättigheter och förvandlar dem till tomma ord. Resultaten av denna politik syns redan i det växande stödet för extrema fascistiska krafter och rasistiska idéer, vilket inte bara gäller Österrike. Rapporten om bekämpningen av rasismen visar således att man inte dragit de nödvändiga slutsatserna.
Vi kritiserar alltså EU:s försök att utnyttja de mänskliga rättigheterna som förevändning för att förstärka unionens antifolkliga och antidemokratiska karaktär genom nya åtgärder som går ut över folken.
Vi uppmanar folken att vara vaksamma och att inte tillåta att deras rättigheter kränks av de självutnämnda "räddarna" utan i stället genom sin kamp framtvinga lösningar som garanterar och främjar de mänskliga rättigheterna.
Av alla dessa skäl kommer KKE:s tre europaparlamentariker att avstå från omröstningen.

La Perriere
. (FR) Jag skulle vilja dra en parallell mellan betänkandena Ludford, Haarder och det av Duff och Voggenhuber.
Europaparlamentet har för avsikt att delta i utarbetandet av en europeisk stadga om grundläggande rättigheter. Varför inte? Ändå är det svårt att förstå vad denna extra text skall kunna tillföra kampen för de mänskliga rättigheterna, om inte annat än litet mera av juridisk förvirring.
Och framför allt, vad skall man tro att kammaren inbillar sig om dessa rättigheter? Vid läsning av betänkandena av Ludford och Haarder, kan man göra en första gissning: förslag om ett ytterst frisinnat samhälle, grundat på rättigheter utan skyldigheter, på frihet utan ansvar.
Frihet kan man inte utfärda dekret om. Men gemenskapskonstruktionen verkar inte medveten om denna realitet: den vill inte bara bringa lycka till folket av intet, genom att bortse från deras olikheter och önskningar, utan dessutom upprätta ett samhälle utan principer, utan att särskilja mellan vad man får göra eller inte göra, ett samhälle anhängare till hedonism eller dödskultur.
Människan kan inte uppfattas som ett väsen oberoende av dem som finns runt omkring och som månar om dess direkta välbefinnande. Javisst, hon har rättigheter, däribland framför allt den som paradoxalt oftast nekas, rätten till livet, som måste försvaras och främjas; men ni verkar ha glömt att människan har behov som är fastslagna genom nödvändiga objektiva gränser för allt liv i samhället.
Människan har inte bara behov som ger den möjlighet att leva utan också och i synnerhet, existensberättigande. En ytterligare stadga, även om den är europeisk, skall utan tvivel inte uppfylla detta.

Maes och Staes
. (NL) Vi har givit Haarderbetänkandet vårt stöd, men önskar göra följande kommentarer om punkterna 19 och 20 i förslaget till betänkande.
Punkt 19 avser uppmaningen till Belgien att underteckna stadgan för nationella minoritetsgrupper. Det är inte så att Flandern vägrar att Belgien ratificerar denna stadga för nationella minoriteter, men det måste då vara på villkoret att det föreskrivs att den inte är tillämplig på det belgiska konstitutionella sammanhanget. I den belgiska federationen är delstaterna jämlika i enlighet med reglerna i grundlagen. Ingen av dem utgör en egentlig minoritet. Eftersom stadgan inte ger någon tydlig definition av nationell minoritet anser Flandern att den inte är tillämplig i randområdet: för Flandern kan termen "nationell minoritet" i en sådan kontext endast syfta på en minoritet som sedan århundraden är etablerad på ett visst territorium, medan de franskspråkiga i randområdet där inte är annat än ditflyttade sedan ett trettiotal år tillbaka och har vägrat att låta sig integreras, vilket man normalt kan förvänta sig (jfr den flamländska immigrationen till Vallonien och deras perfekt integrerade ättlingar). Dessutom förfogar de franskspråkiga i randområdet vad språkmöjligheterna beträffar över ett skydd som verkliga minoriteter ofta kan se sig i månen efter.
Den som således försöker att rucka på situationen i randområdet runt Bryssel rubbar underförstått jämvikten i den belgiska lagstiftningen och visar återigen prov på brist på detaljkunskap i fråga om vårt federala system, vilket måste leda till slutsatsen att man skulle klara sig bättre som separata medlemsstater Flandern och Vallonien än som federal medlemsstat Belgien.
Franskspråkiga belgiska ledamöter av Europaparlamentet kommer kanske att återigen missbruka denna omröstning för interna belgiska politiska spel. Det vill vi inte delta i, och vi tar klart avstånd från det. Vi beklagar för övrigt att en och samma text har tagits med i punkt 5 i Ludfordbetänkandet om rasism och främlingsfientlighet.
Ur samma synvinkel hävdar Flandern att stadgan för minoritetsspråk, som omnämns i punkt 20 i Haarderbetänkandet, inte gäller för situationen för franskan i randområdet, men däremot för t.ex. limburgdialekten (i Nederländerna erkänd genom tillämpning av denna konvention) och Arles-tyskan i provinsen Luxemburg.

Muscardini
. (IT) Vi känner verkligen avsky när vi i ett årligt betänkande från Europaparlamentet, i fråga om ett så känsligt och trängande ämne som skyddet av mänskliga rättigheter, läser punkter där man föreslår att "inte sätta dem som utnyttjar minderåriga i fängelse utom som en absolut sista utväg", och sedan man ber medlemsstaterna att "sänka den ålder då samtycke till homosexuellt umgänge äger giltighet". Detta säger jag bortsett från bifallna eller avslagna ändringsförslag och borttagna eller ändrade punkter.
Vi bör kämpa mot pornografi, mot den alltför utbredda pedofilin, mot handel med män och kvinnor, mot sexturismen som alltid är till skada för minderåriga.
Vi bör kämpa mot diskriminering och våld, också psykologiskt, i arbetet, i informationen, i politiken och i familjen, som åter ställs i debattens centrum i en tid då barnen håller på att förvandlas till ett redskap för att tillfredsställa egoismen hos den som har förlorat alla andra värden och söker tillfredsställa sitt ego och sitt habegär genom ett "tekniskt" moderskap eller faderskap.
Vi är beklämda när vi tillbakavisar en resolution vars positiva punkter förstörs av de villfarelser som vi har påvisat och bekymrade när vi sänder en larmsignal: "Denna väg som ni har slagit in på kommer att förstöra Europeiska unionen och föra den bort ifrån vad en förkrossande majoritet av medborgarna anser."

Patrie
. (FR) Jag önskar förklara skälen till min röst mot det årliga betänkandet om respekt för de mänskliga rättigheterna i Europeiska unionen. Två av bestämmelserna i denna text uppmanar ett visst antal länder, däribland Frankrike, att skyndsamt ratificera Europeiska ramkonventionen för skydd av nationella minoriteter och Europeiska stadgan om regionala språk och minoritetsspråk.
Före allt annat måste jag rätta till ett missförstånd som fläckar all debatt om regionala språk: det handlar inte alls om att förbjuda var och en att tala, undervisa eller främja ett minoritetsspråk eller ett regionalt språk, vilket det än är. Eftersom inlärning och praktik av ett språk är ett personligt val är jag för min del positivt inställd till alla åtgärder för att bevara och föra vidare dessa språk, som utgör en del av nationernas kulturella arv.
Jag har uttalat mig emot detta betänkande eftersom den rakt igenom med uppmaning om ratificering av den Europeiska ramkonventionen för skydd av nationella minoriteter och Europeiska stadgan om regionala språk och minoritetsspråk som tidigare nämnts är syftet med Haarders betänkande att föra fram en uppfattning om att den europeiska konstruktionen vilar på en vision om att allt hör till gemenskapens områden, vilket jag inte kan stödja. Enligt detta koncept förfogar individen över särskilda rättigheter beroende på sin tillhörighet till en territoriell, etnisk eller religiös enhet och gemenskapen utgör en ofrånkomlig medlare mellan individen och den rätt som den kräver.
Men om erkännandet av gemenskapen vid första anblicken kan uppfattas som en faktor för ökad integration av minoriteter, utgör den tvärtom i realiteten en stark kraft för segregering och social tillbakagång (tänk på situationen för unga turkiska eller nordafrikanska flickor, utestängda från den välgörande frigörelse i umgänget i skolmiljön, avvisade till kvinnans föråldrade status).
Om erkännandet av en gemenskapernas särskilda stadga på samma sätt tycks skydda de svagaste och de mest utarmade, skapar den i stället en social skiljevägg, vilket den triumferande liberalismen utnyttjar.
Dessutom, om det är sant att utvidgningen av Europeiska unionen tvingar oss att ta hänsyn till de speciella levnadsvillkoren för vissa nationella minoriteter, kvarstår det faktum att gemenskapens lösning inte på minsta sätt utgör en framtidsmöjlighet för en hotad eller förtryckt befolkning. Tvärtom de nyaste händelserna har visat hur mycket en intensifiering av gemenskapstanken kan bli en utlösande faktor för återuppdykandet av etniska, tusenåriga tvister som för med sig brodermördarkamper.
Mot denna uppfattning föredrar jag visionen av universell karaktär om ett republikanskt Europa där varje individ är helt, i sig själv, en individ som aktivt bevakar sina rättigheter och friheter. Jag föredrar ett Europa som ger en chans till integration till alla dem som stöder dess gemensamma normer, antingen de gör anspråk på tillhörighet till en religion eller inte utövar någon, antingen de talar sina förfäders språk eller de har valt att gå utöver sina rötter.
Detta Europa säkrar företräde för en princip som saknas i betänkandet Haarder, principen om konfessionsfrihet, som innehåller och sammansmälter alla andra friheter: rätt till privatliv, samvets- och religionsfrihet, yttrandefrihet och föreningsfrihet.
Republiken Europa återstår att bygga: låt oss hoppas att stadgan om grundläggande rättigheter, som just nu utarbetas, utgör det första dokumentet och hörnstenen i ett sådant Europa.
Samma skäl ledde till att jag avstod från att rösta om betänkandet om kampen mot rasism och främlingsfientlighet i Europeiska unionen.

Sacrédeus
. Det är inte förenligt med subsidiaritetsprincipen och närhetsprincipen att de 626 ledamöterna av Europaparlamentet skall uttala vilken familjesyn och familjelagstiftning som de 15 medlemsländerna och de tolv kandidatländernas nationella parlament skall komma fram till.
I högtidliga tal och anföranden, som denna vecka i detta parlament av ordförandelandet Portugals premiärminister, framhålls gång efter gång rikedomen i Europas olika kulturer, traditioner, språk och nationella identiteter.
Att då uttala sig för att frågan om familjens, och därmed även indirekt om barnens, rättsliga ställning skall likriktas inom hela Europa, som sker i denna resolutions punkter 53 och 54, utgör ett grundläggande brott mot den nationella lagstiftningsrätten och EU:s egen subsidiarietsprincip, som den är formulerad i fördragen från Maastricht och Amsterdam.
I egenskap av svenska kristdemokrater kommer vi självfallet att fortsätta vårt arbete i Sveriges riksdag till förmån för en grundläggande ställning för familjen och äktenskapet mellan man och kvinna, i syfte att göra vårt lands lagstiftning mer familje- och barnvänlig, och utifrån en aktiv vilja att stödja stabila och långvariga föräldrarelationer till förmån för barnens behov av trygghet, omsorg och normöverföring.

Thomas-Mauro
. (FR) Det årliga betänkandet om respekt för de mänskliga rättigheterna i Europeiska unionen är vanligtvis tillfället för politiskt riktiga men ganska hemska överdrifter. Anhängarna av den liberala ideologin förlorar aldrig tillfället göra upp en förteckning över krav, alla lika befängda, allt hänsynsfullt presenterat i fina ord. Kanske är det så själva som man vill ha det i förfarandet. Årgången 2000 undgår tyvärr inte denna märkliga tradition.
Från rösträtten för medborgare utanför gemenskapen i kommunala och europeiska val till standardisering av förfarandet för asylrätt på unionens territorium och rakt igenom frågan om "lika rättigheter mellan homosexuella par och den traditionella familjen", inget glömdes, med som extraförmån, den eviga önskan att plocka på sig nya befogenheter till gagn för Bryssel.
I egenskap av ledamot av utskottet för kvinnors rättigheter skall jag nöja mig med att kräva jämställdhet mellan män och kvinnor å ena sidan och för familjen å andra sidan.
Om diskrimineringen mellan män och kvinnor, exempelvis löneskillnader, består är det oacceptabelt att man ställer män och kvinnor som motsats, något som alltför ofta vissa feministiska organisationer gör, skulle vara ofruktbart och farligt för de sociala gruppernas samhörighet. Följaktligen förkastar vi kategoriskt all politik för kvotering och positiv diskriminering, banala idéer i politiskt korrekta debatter. En sådan politik skulle i själva verket spegla, som vi fick tillfälle att framföra i Bryssel den 1 mars i år, ett djupt förakt för kvinnor: det är inte genom ett robotartat spel om en obetydlig kvotering som en kvinna skall tillträda politiska eller administrativa ämbeten, utan genom att man erkänner hennes meriter och kompetens.
Kvinnan har en särskild roll att spela i samhället: familjerollen, viktig för födandet av nya generationer som är absolut nödvändiga för samhällets överlevnad, rollen som uppfostrare av unga generationer, ekonomisk roll, såväl som husmor men även inom familjeföretag (företag, affärer, små och medelstora företag). Denna roll är under alltför lång tid undervärderad men har en mycket viktig betydelse.
Detta innebär å ena sidan att ge en solid status till kvinnor som är gifta med egenföretagare och som deltar i familjeföretaget, å andra sidan att erkänna husmoderns ekonomiska och sociala roll. Detta leder till slut till att kvinnan ges möjlighet att förena familjeliv och yrkesliv, att ge var och en möjlighet att göra ett verkligt val: hur många kvinnor som är tvungna till uppoffringar på grund av ekonomiska villkor har bara två barn, trots att de skulle önska ett tredje? Hur många är tvungna att ägna mer tid åt yrkeslivet än de skulle önska?
En sådan politik skulle kräva att man satsar allt på familjen. Men familjen får i detta betänkande utstå en regelrätt attack som är lika farlig. I den krävs "lika rättigheter mellan homosexuella par och traditionella familjer" medan man glömmer familjens viktiga roll för samhällsgruppernas samhörighet.
Så att man inte missförstår: var och en lever det privatliv som man önskar, det skall inte kunna vara fråga om sängkammarpolis. De homosexuella paren i sig är dock till ingen nytta för samhället, de är improduktiva och kan bara generera improduktivitet i samhället; samhället behöver således inte erkänna dem och bevilja dem rättigheter: det bör ignorera dem. Familjen å andra sidan är basgemenskapen i samhället och säkerställer dess stabilitet. Dess allmännytta är att skapa en miljö som är så stabil som möjligt för nya generationer, deras fostran och följaktligen för mänsklighetens beständighet.
Med hjälp av en hel del europeiska resolutioner, förbereder somliga med press från kravgrupper redan ett erkännande av rätten för homosexuella par att adoptera barn. Tänk er vilken psykisk utveckling barn skulle få med två pappor och ingen mamma eller två mammor men ingen far? Ett barn behöver för sin utveckling en pappa och en mamma och en stabil familjemiljö.
Inför kunskapen om döden har vi skyldighet att vittna om kunskapen om livet. Vi har en hög tanke om värdighet hos människan, hos alla människor, utan diskriminering, från befruktningen till den naturliga döden. Detta kräver att människan lämnar den materialistiska och individualistiska visionen och betänker det i varje varelse finns en okränkbar del, grunden för dess värdighet.
Bara på detta villkor kan vi med kraft och sammanhållning förbjuda mänsklig kloning eller de diskrimineringar som sker på grund av genetiskt arv, diskrimineringar där alltför ofta offren, i bästa syftes namn, är de med kromosomrubbningar.
Det är bara till det priset som vi kan bryta det oacceptabla hyckleriet, som gör det möjligt för oss att samtala i lugn och ro om mänskliga rättigheter medan vi tar avstånd från ett ekonomiskt och kommersiellt system som i doktrinens namn för frihandel, uppmuntrar till utnyttjande av barn i otaliga länder i tredje världen.
På så sätt kan vi frigöra oss från en politik för minoriteter, arv om individualistiska åsikter som hotar samhällsfreden, om en ideologi för minoriteter, nya uttryck för klasskampen som inte tar hänsyn till den starka mänskliga familjeenheten utan i stället vill upprätta konstlade uppdelningar grundade på rastillhörighet, sexuella vanor, ålder eller etnisk grupp och för var och en bland dem kräva särskilda rättigheter.
Människan är varken ett försäkringskassenummer eller en bricka i det sociala eller ekonomiska spelet som kan manipuleras enligt önskan eller kan kastas efter användning. Det gäller mer än detta: varje människa är ett okränkbart väsen.

Van Brempt och Van Lancker
. (NL) Europaparlamentarikerna Anne Van Lancker och Kathleen Van Brempt från socialistpartiet har avstått från att rösta vid omröstningen om punkterna 19 och 20 i resolutionen om respekten för de mänskliga rättigheterna inom Europeiska unionen, där Belgien uppmanas att underteckna 1995 års europeiska ramkonvention om skydd för nationella minoritetsgrupper och den europeiska stadgan om skydd för regionala språk och minoritetsspråk från 1998.
"Vi skriver helt och fullt under på de internationella konventionerna till skydd för minoritetsgrupper och minoritetsspråk. Vi kan dock inte tolerera att sådana internationella konventioner missbrukas av vissa grupper i Belgien för att rubba språklagstiftningen, vilken garanterar att de tre språkgemenskaperna skall kunna leva tillsammans på ett fördragsamt sätt."

Talmannen
Jag förklarar röstförklaringarna avslutade.
(Sammanträdet avbröts kl. 14.11 och återupptogs kl. 15.00.)

DEBATT OM AKTUELLA OCH BRÅDSKANDE FRÅGOR
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är den aktuella och brådskande debatten om frågor av större vikt.

Västsahara
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är debatt om följande resolutionsförslag:
B5-0246/2000 av González Álvarez med flera för gruppen Europeiska enade vänstern/Nordisk grön vänster;
B5-0253/2000 av Sánchez García med flera för Europeiska liberala, demokratiska och reformistiska partiets grupp;
B5-0262/2000 av Carnero González med flera för Europeiska socialdemokratiska partiets grupp;
B5-0272/2000 av Schröder med flera för Gruppen De gröna/ Europeiska fria alliansen;
B5-0278/2000 av Salafranca Sánchez Neyra med flera för Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokrater
rörande Västsahara.

González Álvarez
Herr talman! Vi har under många år från parlamentets sida begärt, för det första, att Förenta nationernas resolutioner skall efterlevas; för det andra, att Europeiska unionen, det vill säga kommissionen och rådet, i större omfattning skall engageras i lösningen av problemet i Sahara; för det tredje, att även om vi kommer att rösta för resolutionen - som jag anser är en bra och samstämmig resolution där man än en gång begär det uppenbara - skulle jag ha formulerat vissa punkter annorlunda. Jag tänker då på påståendet om att båda parterna, Marocko och Sahara, måste anstränga sig lika mycket för att lösa konflikten.
Vi anser att man skall ställa större krav på att Marocko lägger hela sin politiska kraft på att lösa konflikten, för det sahariska folket har gett oräkneliga bevis på att de vill lösa den en gång för alla. De har frigett fångar och accepterat det som Förenta nationerna har sagt om eventuella elektorer; det vill säga att det är Marockos regering som har ställt hinder i vägen för en lösning av konflikten. Det senaste hindret som har skjutit upp folkomröstningen till en okänd framtid har varit 76 000 överklaganden till Förenta nationerna från eventuella väljare i folkomröstningen om Sahara.
Om man fortsätter att ställa hinder i vägen, kan vi bli ansvariga för att det leder till en ännu allvarligare konflikt.
Det finns de som blir upprörda över att det sahariska folket än en gång säger att de eventuellt kommer att återuppta vapnen, om de inte får något alternativ. Jag blir inte upprörd längre. Jag kan förstå det; för det är en lösning som säkert ingen önskar, men det är den vi tvingar dem till.
Herr talman, Europeiska unionen - och alltså även parlamentet - måste bemöda sig om att undvika en ny konflikt i ett område som redan i sig är ganska konfliktfyllt. Vi vill inte att Sahara förvandlas till ett nytt Östtimor, herr talman.

Sánchez García
Herr talman, mina damer och herrar! Det finns omständigheter som gör att Sahara är en högst aktuell fråga och som är relevanta här i eftermiddag. Den första är den brådskande resolutionen från Förenta nationernas säkerhetsråd av den 29 februari, där man kom överens om att förlänga mandatet för Minurso (FN:s mission för folkomröstningen i Västsahara) till slutet av maj månad. Det andra är den akuta livsmedelsbristen bland de sahariska flyktingarna i ökenlägren.
De allvarliga incidenter bör nämnas som på senare tid har uppstått i de ockuperade områdena i Sahara, där demonstrationer för en folkomröstning har lett till repressalier från de marockanska myndigheternas sida. Nämnas bör även att delegationen för förbindelserna med Maghrebländerna och Arabiska Maghrebunionen kommer att besöka Marocko nästa vecka samt den marockanska kungens positiva inställning till att Europaparlamentet för första gången besöker Saharaområdet.
Det instabila läge som kan uppstå i detta område på den afrikanska kontinenten kan påverka vissa av gemenskapens yttersta randområden, som till exempel min region Kanarieöarna, och vi är många medborgare som vill se en fredlig lösning på konflikten i Sahara och att det sahariska folket skall få hålla folkomröstningen under villkor som fred, insyn och jämlikhet.
Slutligen, ett av målen för Europeiska unionens utrikespolitik och gemensamma säkerhet är bevarandet av freden och stärkandet av den internationella säkerheten. Av den anledningen vore det lämpligt att Solana, den höge representanten för GUSP, intog en mer aktiv roll för att uppnå tillräckliga garantier för det sahariska folket genom sin aktiva närvaro och direkta deltagande i fredsprocessens och folkomröstningens olika skeden.
Därav vårt stöd till förslaget till resolution.

Ojeda Sanz
Herr talman! För det första måste vi ge uttryck för vår oro för det sahariska folket, ett folk som under många år har fört en tillvaro som i många fall varit präglad av landsflykt och lidande. För att lösa folkets svårigheter är det nödvändigt att man håller fast vid de datum som redan har fastställts för den folkomröstning som redan har skjutits upp ett antal gånger. Det vill säga, den kommer säkert att skjutas upp igen och det kommer att förvärra problemet.
Stabiliteten, säkerheten och freden i Maghrebområdet är beroende av att folkomröstningen äger rum. Men för att folkomröstningen skall tjäna till att dessa mål uppfylls, måste man bevaka att förberedelserna går riktigt till, i synnerhet ett riktigt upprättande av röstlängderna med det totala antalet röstberättigade, något som man fortfarande inte har lyckats med och det är nödvändigt att insistera på att bestämmelserna för dylika förfaranden skall följas till punkt och pricka.
I denna process - som är viktig inte bara för denna region, utan även för hela Europa, och då i synnerhet för vissa länder - måste Europeiska unionen inta rollen som medlare. En roll som måste uppfyllas, bland annat genom att man stöder Förenta nationernas beslut och ser till att processen avslutas med total insyn och maximala garantier under regelrätta förhållanden och respekt för demokratin.

Carnero González
Herr talman! Efter processen i Östtimor är processen i Västsahara den sista oavslutade processen för självbestämmande i världen. En process för självbestämmande där läget dessutom förvärras från dag till dag, så som den senaste veckan har framkommit av nyheterna om det förtryck som pågår i de ockuperade områdena i Västsahara.
En korrekt avslutning på denna process för självbestämmande är avgörande för stabiliteten, freden och även för den ekonomiska integrationen och utvecklingen i Maghrebländerna. Jag skulle också vilja påstå att det är avgörande för övergången till en fullständig demokrati som tycks ha påbörjats i Marocko.
Enligt vår uppfattning avslutas processen för självbestämmande i Västsahara genom en tillämpning av fredsplanen från Förenta nationerna och Afrikanska enhetsorganisationen. Och kärnan i denna fredsplan är att en rättvis och fri folkomröstning om självbestämmande äger rum, där de röstberättigade kan uttala sig utan några former av påtryckningar.
Trots insatserna från Förenta nationernas sida, trots Minurso, trots framstegen i upprättandet av röstlängderna, skjuts folkomröstningen ständigt upp nästan sine die. Uppskjutningen av denna rådfrågning beror säkerligen till största delen på en av parterna som inte kan acceptera de villkor under vilka nämnda rådfrågning skall äga rum.
För att denna rådfrågning skall genomföras, för att Västsaharas självbestämmande skall bli verklighet inom en snar framtid, måste de instrument som står till vårt förfogande användas: Houstonavtalen i första hand och James Bakers åtgärder i andra hand. Och en dialog mellan parterna är oumbärlig. Marocko och befrielserörelsen Polisario bör återuppta den direkta dialog som ägde rum i slutet av 1980-talet, och som ledde till Houstonavtalen.
Europeiska unionen bör prioritera sitt intresse av att bidra till att processen inte avstannar utan att den fullföljs. Tyvärr har unionen inte hittills agerat på det mest lämpliga sätt. Man har gjort flera uttalanden, men litet i praktiken. Det viktigaste med den resolution vi skall godkänna i dag är Europaparlamentets uppmaning till rådet att anta en gemensam åtgärd för Västsahara i enlighet med det som fastställs i Fördraget om Europeiska unionen. Det innebär uttalanden, instrument, att vi använder alla instrument som vi förfogar över för att bidra till att processen för självbestämmande avslutas på ett bra sätt, att vi hjälper Baker, hjälper Förenta nationerna genom att uppmana parterna att iaktta bestämmelserna i de internationella resolutionerna, och att vi även initierar det oumbärliga humanitära biståndet. På det viset kommer vi att bidra till att uppnå en prioriterad målsättning: fred i Maghrebländerna. Självbestämmande i Västsahara är en oumbärlig förutsättning för detta.

Schröder, Ilka
Herr talman! Å min grupps vägnar vill jag informera Europaparlamentet men framför allt kommissionen och rådet om våra stora farhågor rörande den aktuella situationen i Västsahara. Den ständigt uppskjutna folkomröstningen om Västsaharas framtid är oacceptabel. I de bästa områdena råder undantagstillstånd. Minst 56 människor har arresterats, därav 27 kvinnor, därför att de har engagerat sig för sin rätt till självbestämmande.
Vi vädjar till Marockos regering att upphöra med förtrycket, upphäva undantagstillståndet samt att tillåta yttrandefrihet. Vi uppmanar Europeiska unionens råd att vidta gemensamma åtgärder som omedelbart och på vederbörligt sätt gör det möjligt att genomföra fredsplanen. Hittillsvarande engagemang från FN:s generalsekreterares personligt utsände, James Baker, borde i ett fortsatt medlingsarbete utnyttjas för att införliva FN:s säkerhetsråds resolution nr 1292/2000.
Vi uppmanar Europeiska unionens kommission på det bestämdaste att omedelbart trygga livsmedelsförsörjningen för människorna i flyktinglägren. Situationen för uppehället har försämrats dramatiskt. Alla tillgångar på baslivsmedel har uttömts. Enligt uppgift från olika oberoende organisationer har livsmedlen ransonerats sedan december. Den bilaterala hjälpen från olika stater har återigen dragits tillbaka. World Food Programme förlitar sig på EU, varför ECHO (Europeiska gemenskapernas kontor för humanitärt bistånd) nu måste stå för 80 procent av den livsmedelshjälp som ursprungligen var menad som komplement.
Rådet och kommissionen måste därför omgående sätta press på FN för att förbättra livsmedelssituationen. Kommissionen måste lägga upp en ekonomisk säkerhetsfond för de kommande tre månaderna. Kan det stämma att livsmedelshjälpen för tillfället ligger nere på grund av personalproblem på ECHO och för att man lider brist på en ny generell plan? Det som beslutas i dag förverkligas tidigast kommande augusti. Så länge kan människorna inte vara utan hjälp, om de inte skall svälta ihjäl vill säga.
För ett år sedan hade vi en liknande dramatisk situation i Östtimor. En folkomröstning ägde rum. Därpå följde undantagstillstånd. Först då reagerade den internationella hjälpinsatsen, ett förebyggande undvikande av konflikten uteblev.
Därför uppmanar vi kommissionen och rådet att agera nu, innan det är för sent!

Eriksson
Herr talman! Till att börja med vill jag instämma i det mesta som har sagts här, speciellt av min kollega González Álvarez. Jag vill också ta tillfället i akt att vädja till rådet. Vad jag förstår så tänker Portugal under sitt ordförandeskap inte ta några initiativ i denna fråga. Jag vädjar därför till Frankrike att de under sitt kommande ordförandeskapet skall göra det, och sist men inte minst till mitt eget land Sverige att de under deras ordförandeskap, om ingenting har hänt innan dess, skall vidta åtgärder till förmån för fredlig lösning i denna konflikt efter alla dessa år.
Jag är också särskilt glad över att kommissionär Nielson är närvarande här idag. Jag hoppas att vi relativt snart skall kunna få ett sammanträffande när det gäller det som framfördes här i Europaparlamentet från tyska hjälporganisationer häromdagen, nämligen att flyktingarna i lägren kommer att svälta och att barnadödligheten och dödligheten i samband med förlossningar redan har ökat de senaste månaderna med ett förfärande antal. ECHO har påtagit sig det stora ansvaret att kontinuerligt försörja flyktingarna, och när denna organisation sviktar står de frivilliga organisationerna runt om maktlösa. De har lagt ner sitt bistånd, och fungerande koordination saknas.
Jag vädjar verkligen till kommissionär Nielson att agera snabbt. Jag vädjar även till budgetutskottets ordförande och ledamöter att snabbt behandla denna fråga. Jag kan inte tänka mig något värre än att sitta 25 år ute bland sanddynerna, bli lurad på en folkomröstning år efter år, och sedan dessutom svälta ihjäl.

Speroni
Herr talman! Frågan om västra Sahara är tyvärr ingen ny fråga. Det är en av de få rester av kolonialismen som fortfarande består år 2000, och en fråga där Marocko inte har uppfyllt Förenta nationernas resolutioner. I åratal har man nu väntat på den folkomröstning som har ägt rum i andra länder, såsom Östtimor, Lettland och på andra håll där man har krävt att få utöva rätten till folkligt självbestämmande.
Europaparlamentet har aldrig tagit ställning för självständighet för Saharawi utan för att Saharawi-folket fritt skulle få säga sin mening. Nåväl, detta nekas de än i dag, med olika förevändningar. Samtidigt befinner sig Saharawi-folket nu i en prekär situation där till och med dess fysiska överlevnad hotas. Trots detta fortsätter man att uppehålla goda förbindelser med Marocko och upprätta handelsavtal på olika områden, från fiske till citrusfrukter, och tar absolut ingen hänsyn till brotten mot de mänskliga rättigheterna och rätten till självbestämmande för folken.
Därför kräver jag att man vidtar alla upptänkliga åtgärder för att tillse att Saharawi-folkets rätt till självbestämmande sanktioneras, eventuellt också genom att kyla av, förändra förbindelserna med Marocko som för övrigt redan har spenderat alltför mycket pengar på att bekämpa denna princip.

Ainardi
Herr talman! Startad och ledd av FN:s generalsekretariat var fredsprocessen i Västsahara på god väg. Identifieringen av röstberättigade har genomförts framgångsrikt tack vare effektiviteten hos FN: mission Minurso.
Men den marockanska regeringen har på konstlad väg ökat utnyttjandet av röstberättigade i det klart uppvisade syftet att förhindra att en folkomröstning hålls om självbestämmande. Den har för övrigt inte nöjt sig med dessa förseningsmanövrar. Den har under de senaste veckorna inlett ett våldsamt förtryck av den sahariska befolkningen som skett i form av arresteringar, försvinnanden och en ren belägring i de ockuperade områdena.
I resolutionsförslaget bekräftar min grupp rätten till självbestämmande för den sahariska befolkningen och kräver att Marocko slutar med allt förtryck, och full ut tillämpar avtalen från Houston, vilka de har undertecknat. Förenta nationerna bör sätta in alla medel så att folkomröstningen kan hållas före utgången av år 2000. Jag uppmanar rådet och medlemsstaternas regeringar, bland annat i Frankrike och i Spanien, att upphöra med att tillmötesgå de marockanska myndigheterna och att engagera sig mer aktivt för att fredsplanen skall lyckas fram till folkomröstningen, som utgör den mest lämpliga demokratiska rösten för att uppnå en fredlig och hållbar lösning på konflikten i Västsahara.

Nielson
. (EN) Kommissionen följer noga utvecklingen i genomförandet av FN:s säkerhetsråds plan för att lösa konflikten i Västsahara. Liksom medlemsstaterna i Europeiska unionen stöder den helhjärtat FN:s generalsekreterares och hans personlige sändebuds, James Baker, ansträngningar att finna en korrekt, rättvis och hållbar lösning för Västsahara. Kommissionen är medveten om att anordnandet av folkomröstningen just nu påverkas av problem med sammanställandet av listorna över väljare och hoppas att Bakers besök i området kommer att resultera i det önskade genombrottet.
När det gäller humanitärt bistånd så slussade kommissionen igenom över 61 miljoner euro via icke-statliga organisationer för att förse Sahrawi-flyktingar i regionen Tindouf med mat och med medicinsk och sanitär hjälp mellan åren 1993 och 1999, och även om förhållandena för leverans av humanitärt bistånd i det här fallet är ganska svårt så kommer det inte att hindra oss från att fortsätta vårt stöd.

Talmannen
Tack, kommissionär Nielson!
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag kl. 17.30.

Moçambique
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om följande resolutionsförslag:
B5-0244/2000 av Miranda med flera för gruppen Europeiska enade vänstern/Nordisk grön vänster;
B5-0251/2000 av Queiró och Ribeiro i Castro för gruppen Unionen för nationernas Europa;
B5-0254/2000 av van den Bos för Europeiska liberala, demokratiska och reformistiska partiets grupp;
B5-0263/2000 av Carrilho med flera för Europeiska socialdemokratiska partiets grupp;
B5-0276/2000 av Rod med flera för gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen;
B5-0279/2000 av Maij-Weggen med flera för Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokrater
om ovädren i Moçambique.

Figueiredo
Herr talman! Vi känner alla till den dramatiska situationen i Moçambique, och därför måste vi skyndsamt lämna det stöd som behövs så att regeringen kan klara av befolkningens mera omedelbara behov och rekonstruera de regioner där förstörelsen var nästan total. Det är mycket viktigt att kommissionen och medlemsstaterna beslutsamt vidtar alla stödåtgärder, inklusive finansiellt stöd för materiel och utrustning, tekniskt bistånd vid minröjning i de områden som fortfarande har det problemet, stöd för genomförandet av en internationell konferens för att mobilisera så mycket resurser som möjligt för nödåtgärder och för nödvändiga ekonomiska medel för en återuppbyggnad av den så hårt ansatta moçambikiska ekonomin.
För att underlätta en återhämtning är det också viktigt att länderna avskriver Moçambiques totala skuld. Vi uppmanar därför alla att verkligen visa solidaritet mot Moçambique, även från parlamentets sida. Därför menar vi att en delegation måste skickas så att ledamöterna kan förbättra sina kunskaper om situationen och landets återuppbyggnad.
(Applåder)

Ribeiro e Castro
Herr talman, ärade kollegor! Vi har alla fortfarande bilden på näthinnan av tragedin i Moçambique efter en rad synnerligen svåra naturkatastrofer, och i vårt inre undrar vi fortfarande varför svaret på en så gigantisk katastrof tog så lång tid att få fram. Vi ser den resolution som vi i dag skall rösta om som en fortsättning på den nödhjälpsdebatt som inleddes under minisessionen i Bryssel. Vi identifierar oss med alla punkter som här nämns: behovet av att fortsätta mobilisera medel för att undsätta den skingrade befolkningen, inventeringen av den totala skadebilden och nödvändigheten av att samordna och sammanföra resurser för att förhindra förutsebara sanitära konsekvenser så att åkerbruket kan återställas och landet återuppbyggas.
Vi kan inte ensamma stå för förseningen. Vi måste också fråga oss vad andra länder på andra kontinenter har gjort. Vad gjorde Indien och Pakistan, som har kraftfulla medel och många som lever i Moçambique? Vad gjorde de intilliggande afrikanska staterna? Angola har till exempel en stark armé som skulle ha kunnat bistått med värdefull hjälp, eller grannlandet Zimbabwe eller Nigeria som har ett operativt luftvapen. Den här frågan måste ställas nu inför det stundande toppmötet EU-Afrika, så att vi bättre kan kommunicera om vår gemensamma oro för solidaritet.
Jag måste också säga att en avskrivning av skulden är en känslig fråga, vi ansluter oss hellre till texten i den gemensamma resolutionen. Som kristdemokrat påverkas jag ganska mycket av katolska kyrkans uppmaning att all utlandsskuld till tredje land under jubelåret bör vara föremål för ett konkret handlande. Vi måste dock särskilja olika situationer när det gäller de afrikanska staterna. I vissa fall skulle ledarnas hopsamlade förmögenhet i en del länder räcka för att betala utlandsskulden, känsliga frågor som här måste övervägas. Vi vet att detta inte är fallet med Moçambique, det räcker med att se hur fattigt landet är. Vi menar dock att resolutionen baserad på resolutionsförslaget är korrekt, och vi instämmer med den portugisiska regeringens ståndpunkt om att Moçambiques utlandsskuld med omedelbar verkan måste avskrivas till hälften.
(Applåder)

Van den Bos
Herr talman! Medierna har gett en felaktig bild av katastrofen i Moçambique. Medan världen tittade på förtvivlade människor på tak eller i träd visade det sig att hjälpverksamheten redan hade kommit i gång, utanför bild. De påträngande bilderna har i varje fall en stark mobiliserande effekt på den allmänna opinionen och skapar ett starkt stöd för hjälpverksamheten. Men baksidan är att katastrofer som inte kommer med i nyheterna i själva verket inte heller existerar. Därför är det väsentligt att internationell hjälpverksamhet inte låter sig ledas av medierna, utan uteslutande av behovet hos människorna i nöd.
Enligt de berörda organisationerna kom hjälpen trots allt i gång ganska snabbt. Det må vara sant, men det gäller inte för de primära räddningsoperationerna. Det var inte kommissionen ansvarig för, utan regeringarna. Flygplan, helikoptrar, livsmedel och mediciner måste vara tillgängliga på avrop, och då omedelbart. Jag menar också bokstavligen omedelbart. Väntetiden får endast bestämmas av avståndet och inte av byråkratin. Därtill är det nödvändigt med ett mycket bättre samarbete mellan hjälporganisationerna och försvarsmakterna.
Det är positivt att kommissionär Nielson själv reste till Moçambique skyndsamt. Vilka är hans erfarenheter, och vad anser han om kritiken mot regeringen? Och vad anser han om kritiken mot samordningen? Beloppet på 25 miljoner i hjälpbistånd är tillräckligt nu, men kommer senare att behöva höjas ytterligare.
För Moçambique har nu en mycket svår fas inletts. Man måste förhindra att sjukdomar bryter ut, minorna som ligger kringspridda måste röjas upp och man måste sätta i gång med att ordna nya bostäder. För många moçambikier börjar eländet egentligen först nu, nu när medierna har försvunnit. Vi, parlamentet, rådet och kommissionen, måste därför fortsätta att hålla ett ordentligt öga på offren.
(Applåder)

Carrilho
Herr talman, herr kommissionär, ärade kollegor! Fortfarande frågar vi oss alla hur det var möjligt? Faktum är att den internationella mobiliseringen kom sent och i inledningsskedet var den otillräcklig, bortsett från den omedelbara hjälp som lämnades av grannländerna, i synnerhet av Sydafrika, det var först i början av mars som internationell hjälp av någon betydelse började strömma in.
Det vi först kan konstatera är att de internationella organisatoriska strukturer som behövs för att klara av katastrofer inte finns, eftersom tekniska medel finns i varje lands armé och säkerhetsstyrkor, styrkor som är förberedda för spanings- och räddningsoperationer. Resultatet av katastrofen har ännu inte sammanställts: Tänk på att nästan två miljoner människor berördes, tänk på att dricksvattnet just nu är beklagligt, tänk på att många av de landminor som fanns i landet släpades med till åkermark och redan minröjda kommunikationsleder.
Nu måste vi återuppbygga landet, ett land som har genomlidit ett kolonialkrig lett av en regering som även i Portugal förtryckte den portugisiska befolkningen fram till frigörelsen den 25 april 1974. Ett land, Moçambique, som till bara för några år sedan slets sönder av ett blodigt inbördeskrig, men som hade slagit in på vägen mot ekonomisk utveckling, av det internationella samfundet erkänt som socialt och politiskt exemplariskt.
Först och främst måste vi trösta och på nytt inge det moçambikiska folket hopp. Vi måste dämpa chocken och hjälpa fram landets ekonomi. Det är inte mer än rätt att välkomna den internationella mobilisering som just nu sker och Moçambiques president har själv tackat för denna betydelsefulla hjälp. Europeiska unionen måste spela en mera central roll. Vi måste samla krafter så att vi effektivt kan hjälpa till. Parisklubben har för övrigt beslutat sig för att stoppa återbetalningen av skulden tills en global överenskommelse för en total annullering nås. Vi menar att Europeiska unionens länder snabbt bör handla i den riktningen.
Å andra sidan kan Europeiska unionen, i samarbete med lokal myndigheter och andra länder och organisationer, i synnerhet Förenta nationerna, inleda en organisatorisk kraftansträngning som gör det möjligt att stödja återuppbyggnaden av Moçambique. Låt oss arbeta för detta, låt oss kraftfullt stödja den internationella konferensen för Moçambiques återuppbyggnad som håller på att organiseras av Kanada. Låt oss se till att det internationella samfundet får de medel som behövs för att klara av humanitära katastrofsituationer. Låt Europaparlamentet se till att Europeiska unionen spelar sin roll ordentligt.
(Applåder)

Nogueira Román
Herr talman! Vi är alla medvetna om att konsekvenserna av de tragiska översvämningarna och katastrofen i Moçambique hade varit mindre om de mera utvecklade länderna, i synnerhet de som tillhör Europeiska unionen som har ett särskilt ansvar för den före detta portugisiska kolonin, omedelbart hade reagerat och skickat de resurser som krävdes, i första hand helikoptrar för att rädda befolkningen. Under flera dagar var det bara sju helikoptrar som inför tysta regeringar och en ledsen och förvånad värld försökte ge folket nödvändig hjälp.
Europeiska unionen får aldrig mer uppföra sig på det här sättet. För att rädda det som räddas kan måste vi ge Moçambique all den hjälp landet behöver för att bekämpa sjukdomar, livnära befolkningen och materiellt återuppbygga landet. Vi måste om möjligt se bortom restriktiva och antieuropeiska begränsningar fastställda i de egoistiska budgetavtalen i Agenda 2000.
I synnerhet medlemsländerna borde annullera den utlandsskuld som Moçambique har i respektive land.
(Applåder)

Maij-Weggen
Herr talman! Den senaste tidens översvämningar i Moçambique, och den därpå följande orkanen, har förorsakat en enorm katastrof i ett land som just höll på att återhämta sig efter de politiska våldsamheterna i det förflutna. Det handlar nu återigen om ett av de fattigaste länderna i världen. Det är synd att hjälpen kom i gång relativt sent, i alla fall att den bilden har förts ut. Dessa bilder på människor på tak och människor i träd som gått ut över hela världen har naturligtvis gett upphov till frågor till världssamfundet och de icke-statliga organisationerna om snabbheten i fråga om de åtgärder som är nödvändiga för att lindra den värsta nöden. För övrigt har världen kunnat se att sydafrikanska helikoptrar kom snabbt till platsen och kunde rädda några tusen människor, och det är värt en hyllning.
Under tiden har vi hört av kommissionär Nielson att man har gjort mycket mer än det som blivit känt. Vi uppskattar det faktum att han personligen reste till Moçambique för att informera sig om situationen och för att se efter vad EU kan göra för att hjälpa till. Jag tror att det program som nu har utarbetats tillsammans med den moçambikiska regeringen är ett bra program. Det beror också på att det genomförs i faser: först nödhjälpen, sedan bostäder och infrastruktur och därefter strukturell hjälp för att hjälpa de drabbade områdena att komma på benen igen. De medel som har frigjorts har också varit väl tilltagna. Jag har förstått att världssamfundet under tiden har lagt hundra miljoner på bordet och att EU där deltar med en överproportionell andel. Dessutom hörde jag i morse att man under tiden har beviljat ett ordentligt anstånd för skulderna, men att man vill fundera vidare på hur man skall gå vidare med detta. Det skulle naturligtvis vara bra om man får ett ordentligt anstånd för dessa skulder; då kan den moçambikiska regeringen använda pengarna till detta.
Herr talman! En obehaglig känsla dröjer sig kvar, nämligen att de bilder som har förts ut uppenbarligen inte stämmer överens med verkligheten. Van den Bos påpekade också detta. Det innebär att Europeiska kommissionen måste tänka efter om det i förlängningen av den internationella interventionsstyrka som Solana håller på att upprätta inte skulle kunna komma en slags europeisk interventionsmakt för humanitär hjälpverksamhet också som arbetar snabbt och som också kan ge medierna snabb information om det arbete som utförs. Bilderna var dåliga, katastrofen är mycket sorglig, men Europeiska unionen har inte, vilket har yttrats, stått och tittat på med händerna i byxfickorna; det har faktiskt hänt en hel del. Det kan också gott och väl sägas här.
(Applåder)

Coelho
Herr talman! Få gånger har Europaparlamentet uppmärksammat naturkatastrofer som har varit så dramatiska och så väl värda vårt stöd. Det är inte bara fråga om katastrofens omfattning och antal omkomna, isolerade människor, barn utan något att äta, förstörda hus och ägodelar eller det stöd som kom så sent och som så många talat om i dag. Det är ironin av att ett folk som efter självständigheten och kriget har visat sig kunniga och intelligenta nog att välja fred och demokrati, och när man börjar återuppbygga strukturerna och gå vidare i utvecklingen så inträffar en naturkatastrof av den här storleken så att man på många områden tvingas börja om på nytt.
Ett förstärkt humanitärt stöd, en avskrivning av skulden för ett av världens fattigaste länder och genomförandet av en internationell konferens, i enlighet med den resolution som jag hoppas att vi kommer att godkänna, är det minsta vi kan göra för att möta dem som framhärdar och inte ger upp sin väg mot fred, demokrati och utveckling i Afrika.
(Applåder)

Nielson
. (EN) Som ni vet så besökte jag Moçambique den 2 och 3 mars, tillsammans med den portugisiske ministern Amado. Vi kunde besöka några av de översvämmade områdena, inbegripet bosättningen Chaquelan där över 28 000 just då redan höll på att undsättas, och alltså kunde vi direkt bevittna översvämningskatastrofens konsekvenser och den omedelbara effekten av en del av vår hjälp.
Sedan krisens början har kommissionen behandlat konsekvenserna av översvämningen i Moçambique på ett omfattande sätt. Vi har riktat vår uppmärksamhet mot följande områden: omedelbar undsättning, återvändande, återuppbyggnad, makroekonomisk stabilitet och långsiktig utveckling.
Angående räddnings- söknings- och bärgningsetappen: saken är den att kommissionen inte har några instrument för den här typen av ingripanden. Medlemsstater har den logistiska kapacitet som behövs för den här typen av verksamhet. För nödhjälp i samband med undsättande och återvändande har kommissionen godkänt två ECHO-beslut på sammanlagt 2,7 miljoner euro till Moçambique och vi förbereder ett tredje beslut om 5,5 miljoner euro. De här pengarna skall täcka livsmedel, vatten och hygien, viktig undsättning samt småskalig återuppbyggnad av viktig hälsoinfrastruktur samt förberedelse för koleraepidemier. Dessutom har 1,4 miljoner euro anslagits lokalt från budgetposten livsmedelssäkerhet till delegationen och regeringen i Moçambique. Kommissionen planerar att finansiera leveransen av spannmål och redskap till lantbrukarna för att främja återplantering så snart vattenmassorna sjunker undan. Förutom de åtgärder som redan finansieras i Botswana, gör kommissionen just nu en bedömning av behovet av humanitärt bistånd i Zimbabwe, Zambia och Madagaskar.
När det gäller återuppbyggnadsetappen så tillkännagav jag ett första belopp på 21 miljoner euro i ytterligare fonder från utvecklingsbudgeten, av vilka 5 till 10 miljoner kommer från budgetposten för samfinansiering med icke-statliga organisationer och det som blev över vid omfördelningen av tidigare EUF-fonder. Kommissionen insisterar på behovet av förstärkt samarbete med regeringen angående det den gemensamma återuppbyggnadsramen. En grupp av givare skall varje vecka sammanträda med regeringen på ministernivå i Maputo. EU:s ordförandeskap och kommissionens delegation ingår i den gruppen. Kommissionen har för avsikt att bidra till förberedelserna för den internationella givarkonferens som troligen kommer att hållas i slutet av april. Kommissionen kommer att finansiera återuppbyggnaden i nära samordning med EU:s medlemsstater och de övriga bidragsgivarna.
När det gäller makroekonomisk stabilitet och långsiktig utveckling så går kommissionen just nu tillsammans med regeringen och Världsbanken igenom förslag som är avsedda att hjälpa Moçambique upprätthålla en makroekonomisk stabilitet. Ytterligare medel, upp till 15 miljoner euro, kan komma att anslås. För att upprätthålla den snabba tillväxt som man lyckats uppnå i Moçambique de senaste åren kommer det samarbete som förekom före katastrofen att fortsätta på samma nivå och även höjas. Det kommer att resultera i beräknade utgifter för det ändamålet på 150 miljoner euro i år, jämfört med 100 miljoner euro förra året. Inom ramen för gemenskapen kommer vi att bidra med en miljard euro för skuldkvittning till AVS-länder. I det sammanhanget finns Moçambique med bland de retroaktiva fallen och kommer att tillerkännas skuldkvittning i enlighet med det förstärkta HIPC-initiativet (HIPC - heavily indebted poor country) i år.
När det gäller samordning med andra givare och biståndsorganisationer: Moçambiques regering står, tillsammans med FN:s byrå för samordning av humanitärt bistånd (OCHA), för den viktigaste plattformen för samordning av räddnings- och undsättningsverksamhet i enlighet med deras gemensamma uttalanden. Den här lokala ledningen av samordningsprocessen bör inte utmanas av utländska givare, åtminstone inte så länge det fungerar någorlunda bra, och så - berättade FN:s organisationer i Maputo för oss - är faktiskt fallet.
Den här fruktansvärda katastrofen har också visat på begränsningar. Översvämningskatastrofens omfattning och plötsliga inträffande i Moçambique har lämnat kommissionen, liksom medlemsstaterna och andra givare, med frågan om inte hjälpen kunde ha kommit igång snabbare, vilket också påpekats i den här debatten. Jag undersöker just nu hur vi kan åtgärda de här begränsningarna i det humanitära biståndet för att snabbare och effektivare kunna ge bistånd från gemenskapen än vad som nu är fallet. Vi får dock inte glömma bort att det här faktiskt var en katastrof med många överraskningsmoment, och det var inte heller lätt för medlemsstaterna att uppbåda och sända ut den mycket känsliga och svåra utrustningen, till exempel helikoptrar, med så väldigt kort varsel. Det är inte så lätt att göra.
Slutligen skulle jag vilja ta upp sifferuppgifterna med avseende på det internationella gensvaret. Den totala siffran för hjälp till den här katastrofen ligger just nu på cirka 109 miljoner euro över hela världen, av dessa kommer cirka 91 miljoner euro från kommissionen och EU:s medlemsstater. Det har redan sagts i den här debatten att det europeiska gensvaret, relativt sett, visar att Europa verkligen bryr sig. I pengar räknat har vi bidragit ganska väl. Det är dock inte hela svaret på problemet och vi fortsätter att söka bättre och snabbare sätt att reagera på.
(Applåder)

Talmannen
Tack, kommissionär Nielson!
Det är allas vår förhoppning att våra hjälpinsatser verkligen skall hjälpa människorna där ut ur den värsta nöden.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag kl. 17.30.

Mänskliga rättigheter
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om följande resolutionsförslag:
Presidentval i Peru
B5-0252/2000 av Marset Campos och Jové Peres för gruppen Europeiska enade vänstern/Nordisk grön vänster;
B5-0255/2000 av Di Pietro för Europeiska liberala, demokratiska och reformistiska partiets grupp;
B5-0264/2000 av Medina Ortega och Fava för Europeiska socialdemokratiska partiets grupp;
B5-0270/2000 av Lipietz och Knörr Borrás för Gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen;
B5-0280/2000 av Salafranca Sánchez-Neyra för Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokrater;
om valsystemet i Peru.
Krigsförbrytelser i Tjetjenien
B5-0245/2000 av Markov med flera för Gruppen Europeiska enade vänstern/nordisk grön vänster;
B5-0256/2000 av Haarder och Väyrynen för Europeiska liberala, demokratiska och reformistiska partiets grupp;
B5-0261/2000 av Oostlander med flera för Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokrater;
B5-0265/2000 av Sakellariou och Krehl för Europeiska socialdemokratiska partiets grupp;
B5-0271/2000 av Schroedter med flera för Gruppen De gröna/ Europeiska fria alliansen
om kränkningarna av de mänskliga rättigheterna och den humanitära rätten i Tjetjenien.
Pressfrihet i Serbien
B5-0247/2000 av Morgantini med flera för Gruppen Europeiska enade vänstern/Nordisk grön vänster;
B5-0257/2000 av Haarder för Europeiska liberala, demokratiska och reformistiska partiets grupp;
B5-0266/2000 av Swoboda och Sakellariou för Europeiska socialdemokratiska partiets grupp;
B5-0273/2000 av Lagendijk med flera för Gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen;
B5-0281/2000 av Oostlander med flera för Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokrater
om pressfrihet i Förbundsrepubliken Jugoslavien.
Situationen i Irak
B5-0268/2000 av Naïr och Sakellariou för Europeiska socialdemokratiska partiets grupp;
B5-0282/2000 av Buttiglione för Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokrater
om situationen i Irak.
Situationen i Jammu och Kashmir
B5-0250/2000 av Swoboda för Europeiska socialdemokratiska partiets grupp;
B5-0258/2000 av Lynne för Europeiska liberala, demokratiska och reformistiska partiets grupp;
B5-0283/2000 av Elles med flera för Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokrater;
B5-0285/2000 av Messner och Maes för Gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen
om läget i Jammu och Kashmir.
Presidentval i Peru

Marset Campos
Herr talman! Kränkningarna av de mänskliga rättigheterna i Peru är ännu ett fall av alla dem som, på grund av Förenta staternas eftergivenhet och tysta medgivande, förekommer i en rad länder i Latinamerika.
I de kommande valen ges ingen form av demokratiska garantier och därför bör Europeiska unionen fungera som en behörig referens för kraven på en sådan garanti för de peruanska medborgarna och för de demokratiska partierna i landet.
Med tanke på det som pågår i landet, liksom i Colombia, Mexiko, Ecuador, osv. bör Europeiska unionen inrätta ett ständigt övervakningscentrum för de mänskliga rättigheterna i Latinamerika.
Det är inte bara euron som skall konkurrera med dollarn, utan även våra etiska och politiska principer på området mänskliga rättigheter måste ersätta Förenta staternas gamla politik, enligt vilken området behandlas som en skottglugg och en bakgård.

Medina Ortega
Herr talman! Peru är ett land som i författningsmässigt avseende har fört en ganska stormig tillvaro, med ofta förekommande militär inblandning i den civila tillvaron.
Efter en demokratisk restaurering till följd av - det stämmer - utvecklingen av terroristaktioner från en organisation som är känd under namnet Sendero Luminoso, har Perus demokratiskt valda president Fujimori begått en egen kupp, så att säga, som innebar att parlamentet upplöstes och en författning förbereddes efter presidentens egen måttstock.
Europaparlamentet uttalade den gången sitt fördömande av den typen av agerande från president Fujimoris sida.
President Fujimori har uppenbarligen lyckats återställa ett visst lugn, om man får säga så, i Peru; men han fortsätter med sina auktoritära metoder. Jag skulle faktiskt vilja påstå att president Fujimori för många inte är något annat än en civil företrädare för den militära makten som utövas på ett indirekt sätt.
Det är sant att man fortsätter hålla val i Peru, att det finns politiska partier, att det finns fungerande medier och vissa garantier. Men garantierna är inte fullständiga. Ett bevis på det är att tre domare i författningsdomstolen som protesterade mot hans planer på att bli omvald blev avsatta. Det innebär att garantierna inte är fullständiga. Varken den juridiska eller konstitutionella makten är oberoende.
För det andra har Peru nyligen tagit tillbaka sitt godkännande av den obligatoriska rättsskipningen i den amerikanska domstolen för de mänskliga rättigheterna, och jag anser att det är ett mycket dåligt tecken för ett land. Jag anser att vi bör uppmana Perus regering att ompröva det beslutet.
För det tredje äger fortfarande militära aktioner rum i de inre delarna av Peru vilka i många fall försvårar demokratin.
Vi bör komma ihåg att Peru är bundet till Europeiska unionen, som medlem av Andinska pakten, genom en demokratisk klausul och Europeiska gemenskapen, gemenskapsinstitutionerna närmare bestämt, har till följd av denna demokratiska klausul ett visst ansvar för att begära att valproceduren i Peru i så stor utsträckning som möjligt anpassas till de viktigaste demokratiska kraven.

Knörr Borràs
Herr talman! Som medlem av Gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen och även som europarlamentariker från Baskien, ett land som har lämnat ifrån sig ett inte så litet antal emigranter till Latinamerika, vill jag ge uttryck för min solidaritet med alla dem som kämpar för de mänskliga rättigheternas giltighet, inte bara i Peru, utan i hela världen. Jag vill även fördöma den situation som råder i Peru, en situation som precis som man sade här inte bara beror på Förenta staternas eftergivenhet och tysta medgivande, utan även på inte så få länder, däribland de europeiska, och på den skenhelighet som råder på den internationella politiska arenan.
Det är välkänt - och där har vi rapporten från Carter-stiftelsen - att det är nödvändigt att så snart som möjligt bevilja tillträde till medierna, sätta stopp för deras partiskhet, sätta stopp för förföljelsen av de lokala valkandidaterna och valobservatörerna, varna för en otillbörlig användning av offentliga medel i valsyfte, öka insynen i valhanteringen, säkra alla partiers deltagande i valen och säkra de oberoende valobservatörernas rättigheter. Därför anser jag att det som här har sagts om att skapa ett permanent övervakningscentrum för de mänskliga rättigheterna i Latinamerika har sitt fulla berättigande.
(Applåder)

Salafranca Sánchez-Neyra
Herr talman! Den 9 april kommer presidentvalet och valet av de 90 ledamöterna till kongressen att hållas i republiken Peru.
Europeiska unionen upprätthåller, så som påpekades här, förbindelser med Peru inom ramen för samarbetsavtalet som undertecknades i samband med Andinska pakten och som trädde i kraft år 1998. Avtalet har lett till en del resultat och Europeiska unionen är Perus främsta samarbetspartner i ekonomiskt avseende och även den främsta investeraren - vid sidan av medlemsstaterna - i och med att man de senaste sju åren har investerat mer än 6 500 miljoner dollar.
Med tanke på den vänskap och det samarbete som förenar oss med republiken Peru, litar vi på att de kommande valen av presidenten och kongressen kommer att hållas under rättvisa och genomblickbara former, i enlighet med de allmänt erkända principerna, och att de tjänar till att befästa och fördjupa rättsstaten och den demokratiska insikten i de peruanska institutionerna. Vi hoppas att alla politiska partier kommer att delta i dessa val under fria former och på lika villkor.
Sedan 1980 och fram tills för knappt två månader sedan kontrollerades vissa regioner i Peru av de väpnade styrkorna, på grund av den osäkra situation som Sendero Luminosos terrorism gett upphov till, och som har kostat Peru - och det är det värsta - 25 000 människoliv de senaste femton åren och förluster som överstiger 30 000 miljoner dollar.
I oktober 1998 undertecknades fredsavtalet med Ecuador, som varit ännu ett skäl till konflikten och de väpnade styrkornas närvaro i gränsområdena, och sedan dess har det gjorts försök att återanpassa och omstrukturera de väpnade styrkornas insatser, försök som enligt vår uppfattning bör fortsätta.
Herr talman, jag vill inte avsluta utan att nämna det faktum att oberoende av om Peru ansluter sig till den amerikanska konventionen om de mänskliga rättigheterna, så bekymrar det oss att republiken Peru har dragit sig tillbaka på området för Amerikanska domstolen för de mänskliga rättigheterna rättsskipning i tvister. Därför vill vi ta tillfället i akt och i den här debatten uppmana Peru att ompröva sitt beslut och åter ansluta sig till konventionens verk och rättsskipning.
(Applåder)
Krigsförbrytelser i Tjetjenien

Markov
Herr talman! I kampen för att skydda civilbefolkningen, flyktingarna och krigsfångarna i Tjetjenien är det vår allra främsta plikt att göra allt för att äntligen få slut på kriget i Tjetjenien. Detta bör också stå i förgrunden för ansträngningarna i delegationen från detta parlament som under kommande veckor kommer att resa till krigsområdet. Det är genom en politisk lösning på alla frågor som hänger samman med konflikten och med återuppbyggnaden av regionen som man kan garantera en förändring av den fruktansvärda situationen för människorna i de förstörda städerna och byarna, i flyktinglägren och i lägren för krigsfångar.
Men å andra sidan vill jag också varna för ensidiga fördömanden och skuldläggning enbart på den ryska sidan. Som bl.a. rapporten från Europarådets delegation redovisar så har kränkningar av de mänskliga rättigheterna och krigsförbrytelser förekommit hos alla krigförande parter. Detta måste klaras ut och de skyldiga konsekvent ställas till svars. Men vi bör också ge ansvariga ryska organ möjligheten att utföra detta arbete själva.

Nicholson of Winterbourne
Herr talman! Igår hade vi besök här i parlamentet av en delegation från OSS parlamentariska församling. Det gav oss en unik möjlighet att diskutera Rysslands krig mot Tjetjenien ansikte mot ansikte med andra parlamentariker. De här besökarna bad oss förstå att, med deras ord, Ryssland kämpade mot terrorism och inte förde ett riktigt krig och att den här kampen mot terrorismen hade skärpts på grund av tillförseln av vapen utifrån och träningsläger som finansierats av rovgiriga nationer som är avundsjuka på Rysslands makt.
Vi svarade. Ryssland är medlem i Europarådet och inte ens landets behov att skydda sina medborgare mot våld utifrån kan befria det från dess skyldigheter i enlighet med internationella konventioner. Jag påpekade att om Ryssland hejdade strömmen av vapen från landet så skulle det vara ett mycket välkommet steg med avseende på våra delade ansträngningar att bekämpa terrorism.
Det finns dock två sidor av den här politiska sagan om krig och lidande och jag tror att vi kraftigare måste försöka förstå orsakerna till konflikten mellan Ryssland och Tjetjenien, så att vi kan hjälpa till att hejda flödet av mänskligt blod snabbare nästa gång. Jag föreslår att inga sanktioner, inga ekonomiska sanktioner skall vidtas mot Ryssland i det här läget. Vi är skyldiga, nu när kriget är nästan över, hjälpa offren och att ge stöd för återuppbyggnad.

Posselt
Herr talman! Jag måste helt klart få säga emot Markov. Det är inte fråga om ensidigt skuldläggande om man, liksom Lord Judd gör i rapporten från Europarådets observatörsgrupp, talar om att Ryssland har begått folkmord på det tjetjenska folket. Givetvis har det förekommit övergrepp på bägge sidor i denna konflikt, men Lord Judds diagnos är tämligen otvetydig: folkmord. Därför räcker det naturligtvis inte att vi uppmanar Ryssland att själv undersöka övergreppen och krigsförbrytelserna. Det är ytterst ovanligt att man ber mördaren att sköta utredningen om sig själv, utan här behövs internationella organ. Vi behöver äntligen den internationella brottmålsdomstolen, och vi måste också överlämna de ansvariga åt rättvisan. Vi måste givetvis uppmana de ryska myndigheterna att göra detta, men vi måste blanda oss i intensivare än tidigare, för det handlar faktiskt inte om några simpla inre angelägenheter i en stat, utan det handlar om kränkningar av mänskliga rättigheter av grövsta slag på ett område som omfattas av Europarådets konvention om de mänskliga rättigheterna, på ett område som omfattas av OSSE:s rätts- och värdesystem. Vi glömmer hela tiden att den tjetjenska regeringen valdes under uppsikt av OSSE och att vi också måste försvara denna legitima tjetjenska regering, men i dag kan vi inte ens hitta denna regering, eftersom dess företrädare sitter någonstans uppe i bergen och kämpar för blotta överlevnaden. Därför vill jag varna för pseudobalans.
Självklart måste övergrepp på bägge sidor fördömas, men man bör faktiskt inte förväxla folkmördaren med hans offer, och detta innebär utan tvivel att vi måste sörja inte bara för att det ges humanitär hjälp - det måste göras, och det är hög tid att det äntligen händer något även från EU-håll - utan vi måste även nå en politisk lösning på konflikten. En politisk lösning på konflikten kan inte tvingas fram med den ryska arméns vapen, för då kommer kriget att ständigt återkomma i ny tappning som gerillakrig eller som terrorism eller något annat, som underjordiskt motståndskrig. Alltså måste vi se till att en lösning kommer till stånd genom förhandlingar med de valda företrädarna för det tjetjenska folket.
Då det i dag har talats om rätten till självbestämmande i Västsahara vill jag faktiskt påpeka att även det tjetjenska folket har rätt att leva, och vi måste garantera det tjetjenska folket denna rätt till liv, antingen gemensamt med Ryssland eller också på egen hand. Så lång har vi inte kommit i dag, men i förmiddags erfor vi av en expert hur det ryska samhället håller på att radikaliseras.
Vi kämpade för frigivningen av den ryske journalisten Babitski. Han skulle ha varit med här i Europaparlamentet i dag och berättat om situationen i Tjetjenien vilken han har upplevt som ögonvittne. Babitski tilläts inte resa ut från Ryssland. Han fick inte komma hit till Strasbourg, eftersom de ryska myndigheterna är rädda för det fria och öppna ordet från en oberoende journalist som är kritisk mot bägge sidor, som hade tänkt belysa sanningen här och påminna om folkmordet på det tjetjenska folket. Detta är skandalöst, det kan vi inte finna oss i. Pressfrihet för Ryssland är även en tjänst åt det ryska folket!
(Applåder)

Paasilinna
Herr talman! Det ser ut som om ett krig, som startades för att bekämpa terrorism, håller på att sluta med att en ny terrorism bara tar sin början. Detta ser ut att bli ett permanent fenomen i området. Vi har under de senaste månaderna i fem olika resolutioner fördömt Rysslands agerande. I vissa stycken har de varit ensidiga, vilket inte förbättrat deras effekt. Tanken att använda Tacis-programmet som sanktion leder exempelvis bara till att vanliga människor får lida, sådant har inte ändrat den ryska regeringens linje.
Utvidgningen av kriget eller åtminstone terrorismen är ett stort gemensamt hot. Därför behöver vi en fredskonferens för Kaukasus eftersom dessa problem inte stannar inom Tjetjeniens gränser. För det andra är situationen med de mänskliga rättigheterna olidlig, och därför behövs det en verklig utredning för alla parter när det gäller kränkningen av de mänskliga rättigheterna. Dessutom måste hjälporganisationerna en gång för alla garanteras snabbt och fritt tillträde till området. För det tredje måste kriget stoppas och man måste inleda förhandlingar. Och för det fjärde måste Ryssland aktivt delta i bekämpningen av internationell terrorism och illegal vapenhandel.
När det slutligen gäller flyktingar är huvudregeln att man skall hjälpa dem i närheten av deras hemtrakter och hjälpa dem att återvända till sina hem. Vi måste dock påminna oss själva - för att inte vara alltför skenheliga - om att vi, när tjetjenerna vänt sig till oss och bett oss om att ta emot flyktingar, inte tagit emot flyktingar från detta område i våra egna länder i samma omfattning som vi gjorde i fallet Kosovo. Här ser vi kortsiktigheten i vår egen politik.

Schroedter
Herr talman, kära kolleger! Vi vet att Rysslands anseende internationellt sett har tagit allvarlig skada av kriget i Tjetjenien. Ett fullständigt och under internationell observation stående klarläggande av kränkningarna av de mänskliga rättigheterna ligger även i Rysslands politiska intresse. Det är bara det att den ryska regeringen inte verkar vara så särdeles övertygad om detta. På annat sätt kan man inte tolka att FN:s representant Mary Robinson inte beviljades tillträde till Groznyj, inte beviljades tillträde till genomgångslägren.
Den överenskommelse som Europarådets ledamot med ansvar för de mänskliga rättigheterna, Gil Robles, nu har fått till stånd med Kalamanov är rätt steg i rätt riktning. Men trovärdig blir den först om Europarådets två utsända verkligen kan arbeta oberoende och röra sig fritt och självständigt i landet. Vi avvisar och vi kommer inte att acceptera någon som helst egenvillig tolkning av överenskommelsen från den ryska regeringens sida. Skulle det inträffa att den ryska regeringen inte håller överenskommelsen måste Europeiska unionens medlemsstater dra saken inför Europadomstolen för mänskliga rättigheter med en mellanstatlig process mot Ryssland samt sörja för att vi får en internationell utredning av kränkningarna av de mänskliga rättigheterna, och jag kan bara hålla med Paasilinna. Även vi manas att införa utvisningsstopp för flyktingar i våra länder, liksom den tyska regeringen har gjort. Även vi manas att nu bevilja tjetjener politisk asyl i våra länder. Det vore mycket lämpligt om den tyska regeringens förslag i frågan anammades av alla medlemsstater.

Bordes
Herr talman! Utan att godkänna den politik som förs av de tjetjenska nationalistiska ledarna måste jag här å mina kamraters och mina vägnar uttrycka vår upprördhet över de skändligheter som begåtts av den ryska armén i Tjetjenien. Det är ett förnedrande krig där offren i första hand är det tjetjenska folket, men också de unga ryska soldaterna.
Men vi är också upprörda över attityden hos västmakterna, bland annat dem i Europa. Den resa som den brittiske regeringschefen nyligen gjorde till Moskva, hans lismande om massakern inför ledaren Putin, visar inställningen hos alla västmakterna. Vad beträffar den allmänna opinionen fördöms i några uttalanden vissa aspekter av kriget i Tjetjenien; vad beträffar verkligheten, det politiska och ekonomiska stödet i Kreml. Den del av lånen från väst som inte har förskingrats av klanen Jeltsin kan således användas till att fortsätta kriget mot Tjetjenien.
En stor del av de partier som företräds här i parlamentet medverkar i regeringar som driver denna politik för tillmötesgående och stöd. Omröstningen i parlamentet tjänar under dessa förhållande bara till att under vinrankans blad dölja skenhelighet och djup delaktighet hos Europas stormakter i de brott som begås av de ryska ledarna i Tjetjenien.
Fria medier i Serbien:

Schmidt, Olle
Herr talman! Att ha tillgång till fria medier i en öppen och fri debatt är en av de viktigaste hörnstenarna i ett fritt och demokratiskt samhälle. Det har världens diktatorer alltid vetat. Alla de samhällen, alla de stater som undertrycker den egna pressen är bara ute efter en sak: att tysta debatten och kväva demokratins livslåga, det öppna, fria samtalet.
Detta sker nu varje dag i Serbien. De få fria TV- och radiomedier som finns i Serbien trakasseras och förföljs, för att slutligen stängas helt. Kritiska röster tystas. En desperat ledare med diktatoriska fasoner förtrycker sina egna. Milosevic hotar Montenegro, han angriper den svaga oppositionen i Serbien, han infiltrerar i Kosovo. Milosevic och hans medbrottslingar måste bort. Demokratin måste räddas.
Jag vill därför fråga kommissionär Nielson: Vad gör han och EU för att se till att Milosevic ställs inför rätta vid den internationella krigsförbrytartribunalen i Haag? Det är en skam för världen att Milosevics krigsförbrytelser inte har prövats i domstol, och att han får fortsätta sina attacker på freden, på friheten, på demokratin och på den fria pressen.

Morgantini
Befolkningen i Förbundsrepubliken Jugoslavien lever fortfarande under dramatiska förhållanden, drabbade som de är av sin egen regerings mord- och självmordspolitik, Natos bombningar och den internationella gemenskapens embargo. Den demokratiska oppositionen har det svårt, inte bara på grund av att den förtrycks av de serbiska myndigheterna utan även på grund av de umbäranden hela befolkningen dras med, vilka även är den internationella gemenskapens fel: umbäranden och förhållanden som skapar ännu fler konflikter och ännu mer våld.
Vi vill i dag uttrycka vår solidaritet med de journalister och demokrater som har upplevt att man trampar på deras rättigheter och förklara oss emot de begränsningar av press- och yttrandefriheten som regeringen Milosevic gjort sig skyldig till. De serbiska myndigheterna undertrycker tidningar, oberoende radiostationer och sådana som tillhör oppositionella grupper eller partier. Jag skulle bara vilja ta upp exemplet med de som driver Studio B och som, förutom de påtryckningar myndigheterna har utövat genom kraftiga bötesbelopp, har fått sina anläggningar förstörda av maskerade personer som handlade på någons uppdrag.
Fallet anmäldes till de serbiska myndigheterna för att få dem att slutföra undersökningarna och straffa dem som har gjort sig skyldiga till kriminella handlingar, sätta stopp för det ökande förtrycket och ändra den nya lag som begränsar informationsfriheten. Vi hoppas på ett ekonomiskt stöd från Europeiska unionen till den oberoende pressen, men också på en plan för ekonomiskt bistånd till Serbien för att hjälpa hela den plågade befolkningen och tillse att den serbiska befolkningen äntligen kan få leva och välja en demokratisk regering.

Wiersma
Herr talman! Jag tror att vi är eniga i dag i behandlingen av detta ämne och det sätt som medierna i Serbien behandlas på. Situationen i Jugoslavien förvärras för var dag som går. Det verkar som om Milosevic och hans anhängare håller på att spela ett tredubbelt spel där de försöker att störa allt som över huvud taget går att störa.
Spänningen kring Montenegro ökar. På gränsen till Kosovo är det mycket oroligt, och regimen i Belgrad håller på att skapa ett klimat där det mycket lätt kan ske stora olyckor.
De senaste veckorna har kännetecknats av en rad repressiva åtgärder mot de oberoende medierna. Det har varierat från höga böter till direkta hotelser. Dessutom förekommer en sorts intern isolering. Det blir allt svårare att komma in i landet. Det blev jag själv också offer för när jag för några veckor sedan försökte besöka kongresser som arrangerades av oppositionspartier i Serbien. Jag förvägrades visering för det veckoslutet, medan många internationella gäster fick komma för att besöka Milosevic egen fantastiska kongress två veckor tidigare. Det visar att man på allehanda sätt försöker att utestänga inflytande utifrån. Det förekommer också inskränkning av telefontrafiken, e-posttrafiken och kontroll av posten. Det förefaller som om regeringen håller på att fördriva oppositionen från de lokala maktcentrum som den fortfarande förfogar över efter det senaste valet till rådet.
Det enda sättet för den nya regimen att vinna nyvalet till rådet, vilket förväntas äga rum i maj, är att oppositionen i själva verket utmanövreras. Det anser jag vara ett farligt spel.
Därför vill vi att det inte bara riktas kraftiga protester mot denna medierepression, utan EU måste också söka efter vägar för att stödja de oberoende medierna i Serbien direkt. De är en mycket viktig livsnerv för oppositionen som i vår återigen kommer att genomföra aktioner och som i det sammanhanget förtjänar vårt stöd, även då det gäller medierna.

Lagendijk
Herr talman! Det står klart att en ny omgång för femtioelfte gången har påbörjats i Milosevic krig mot de fria medierna. Det förefaller vara en något pervers upptakt inför valet. Kampanjen har börjat, och alla som inte är överens med honom bör hålla munnen. Det är verkligen oacceptabelt att val, så kallat formellt demokratiska val, inom kort kommer att äga rum i ett land där oppositionen först berövas varje möjlighet att yttra sig. Kännetecknet för en totalitär regim är att de illasinnade mycket väl vet att fria oberoende medier är besvärliga och ett stort hot, till och med för en sådan regim som Milosevic. Detta stöd från EU:s sida skulle vara positivt och kan i stora drag anta två former: stöd till medierna i angränsande länder, Kroatien har nämnts och även ett antal andra länder; ett stöd som vi förmodligen är överens om allesammans, Det stöder jag. Men det får aldrig vara ett alternativ till stödet till medierna i Jugoslavien, i Serbien, medier som förtjänar detta stöd. EU gör skillnad. EU har gjort skillnad i det förflutna i fråga om detta stöd och kommer även i framtiden att behöva och kunna göra detta. Inom ramen för det nya Cara-programmet, det är utmärkt, men även och framför allt om två veckor i samband med stabilitetspakten. Vid finansieringskonferensen om stabilitetspakten kan och måste Europeiska unionen binda sig vid ett antal program. Programmen finns, behovet finns, låt oss agera snabbt och tydligt.

Oostlander
Herr talman! Hur vi än ser på Balkan, utifrån de gruvliga händelserna den senaste tiden, i ett framtidsperspektiv, i samband med stabilitetspakten, så stöter vi hela tiden på den avskyvärda figuren Milosevic och hans kumpaner, personer som har en hel serie av brott mot mänskligheten på sitt samvete, och som ofrånkomligen måste föras till domstolen i Haag. Med hjälp av nära på monopolställning på området radio och TV och undertryckande av varje kritiskt oberoende alternativ kan denna skurk, denna gamla kommunistiska skurk, hålla sig kvar vid makten.
Från Europeiska unionens sida görs en del, till exempel att förse oberoende stationer med utrustning. Men nu när den ena efter den andra stängs måste EU på nytt vidta åtgärder i samråd med de drabbade. Vi hörde nyss att Wiersma förvägrades visering för att kunna åka och besöka oppositionen i Belgrad. Det egendomliga är att vi från Europeiska unionens sida fortfarande inte inser till fullo att även vi förfogar över medel och att vi till exempel bör vägra de serbiska fotbollshuliganerna tillträde, eftersom detta är människor som också drar nytta av Milosevic regim på det mest fruktansvärda sätt.
Nu när stabilitetspakten kommer att spela en roll är hjälpen från angränsande stater en bra ny möjlighet, i synnerhet nu som en politisk omsvängning har ägt rum i Kroatien. Det finns möjlighet att sörja för alternativ rapportering i direkt bemärkelse från stationer i Kroatien och även i Montenegro. Det enda sättet för att stabilitetspakten verkligen skall kunna bli en framgång är om Serbien blir en demokratisk rättsstat, först då. Och de kriminella måste föras till domstolen. Så länge Milosevic och hans anhängare kan införa lagar som klämmer åt de klassiska mänskliga rättigheterna och friheterna, så länge det är på det sättet förblir framtidsutsikterna för Serbien dystra. Det är synd att den inhemska oppositionen är så svag och så nationalistiskt splittrad. Europeiska unionen måste söka efter krafter i Serbien som inte drivs av inskränkt nationalism utan av sådana värden vars efterlevnad även inom Europeiska unionen har visat sig vara positiv för mänskligheten.
Herr talman! Vi kommer gärna att stödja vår kompromissresolution, vilket vi gör med desto större glädje sedan GUE/NGL har dragit sig tillbaka från den.

Pack
Herr talman, kära kolleger! Det är ju inte första gången vi talar om medierna i Serbien, utan det har vi talat om i flera år nu. Vi borde påminna oss om att det var i oktober 1998, när Natos första planerade anfall mot Serbien för att hjälpa kosovarerna hade lagts till handlingarna eftersom Milosevic enligt uppgift hade veknat och släppt in obeväpnade OSSE-observatörer i landet, som var just den tidpunkt då denna Information act utfärdades, vilken innebar att alla oberoende medier fick problem, och nu ser vi resultatet. De senaste två åren har vi kunnat konstatera att medierna mer och mer har petats åt sidan. Men detta har redan sagts här.
Hur svagt måste inte Milosevicsystemet egentligen känna sig när man ser hur det behandlar medierna? Han måtte vara livrädd att en majoritet av medborgarna till slut skall komma underfund med den förskräckliga sanningen om hans människoföraktande förhållningssätt mot Serbiens alla medborgare genom åren, och då även mot serberna i Serbien, livrädd att folket därför mycket snart kan komma att behandla Milosevic och hans hejdukar såsom rumänerna behandlade Ceaucescu. Jag tror att han är livrädd för detta, och vi bör hjälpa medierna att sprida sanningen om Milosevic och hans regim.

Belder
Herr talman! Milosevicregimen är uppenbarligen inte på långa vägar trött på att ställa till fältslag. Den senaste tiden har den systematiskt agerat mot lokala sändare. Man ryggar inte inför att använda våld i sammanhanget. Lika litet skyggar de medier som styrs från högre ort för en regelrätt hetskampanj mot landets oberoende medier. Dessa kallas då hånfullt "Natos agenter" respektive "fosterlandsförrädare".
Det är inte utan anledning som den mäktiga serbiska polisapparaten i synnerhet opererar på lokal nivå för närvarande, och då framför allt i de städer där oppositionen vann vid valet till kommunfullmäktige i november 1996. När samma val nu är i antågande liksom parlamentsval har många i Serbien börjat förmoda att Milosevicregimen redan har inlett sin egen kampanj.
Målet, regionala radio- och TV-stationer, ligger ur Milosevic synvinkel nära till hands. Den som i Serbiens små och medelstora städer vill höra och se något annat än de tanklöst efterhärmande statliga medierna i Belgrad är i högsta grad anvisad till dessa sändare. Inom parentes: de få oberoende tidningarna är nästan omöjliga att få tag på i provinserna. Det understryker på nytt hur viktigt det är med politiska andrastämmor i den serbiska etern!
Såsom man kan förvänta sig för inte Serbiens envåldshärskare sitt fältslag mot de ännu okontrollerade medierna med blanka vapen. Strikt juridiska argument om saknade licenser eller obetalda finansiella avgifter till staten maskerar det verkliga politiska syftet: att i så hög grad som möjligt lägga munkavle på den egna befolkningen. Något som däremot anses officiellt lämpat för den är de politiskt korrekta popsändare som Slobodans son Marko och dotter Marija ansvarar för.
Med tanke på denna bedrövliga situation förtjänar alla de i Serbien som engagerar sig för pressfriheten vårt stöd. Och då inte bara verbalt, utan såsom den föreliggande gemensamma resolutionen föreskriver i punkt 3, lika mycket konkret genom att i samråd ställa ny sändarutrustning till förfogande för de drabbade stationerna. Då kan Milosevic villiga tjänare gärna få behålla den beslagtagna tekniska utrustningen.
Situationen i Irak:

Naïr
Herr talman! Majoriteten i säkerhetsrådet - Frankrike, Kina, Ryssland - är framdeles positiva under förutsättning att embargot mot Irak sedan snart tio år hävs. Påtvingat det irakiska folket, måste jag framhålla. FN:s inspektörer för avrustning av Irak har förstört eller låtit förstöra lagren av vapen, material och produkter som kan användas för att framställa massförstörelsevapen. De har försäkrat sig om att Irak inte förfogar över några långdistansmissiler som kan hota dess grannar. Internationella atomenergiorganet har efter många inspektioner av platser och områden konstaterat att Irak inte har någon kapacitet att framställa kärnvapen och detta har bekräftats i rapporter om Iran från tre expertgrupper, liksom i dag preciseras i resolution 1284 från säkerhetsrådet. Detta är skälet till att vi i vår resolution kräver att detta embargo hävs.
Trots allt vägrar Förenta staternas regering att häva embargot definitivt under förevändning att Irak inte har uppfyllt sina skyldigheter. Utan att tillhandahålla minsta bevis fortsätter Washington att anklaga Irak för att i hemlighet framställa biologiska och kemiska vapen. För att bemöta denna oro - utan grund enligt experterna -, har Frankrike föreslagit säkerhetsrådet att hävningen av embargot skall åtföljas av fortsatta inspektioner av avrustning och av en kontroll av irakisk import.
Washington har även avslagit detta förslag och därmed skapat en situation som skadar det irakiska folket och inte dess ledare. Enligt FN:s humanitära organ, har flera hundratusen irakier, av vilka omkring 500 000 barn lidit en för tidig död på grund av embargot, brist på livsmedel, mediciner och tillräcklig vård. För första gången under tio år har en amerikansk delegation av rådgivare och parlamentariker efter en resa som de gjort i Irak i går den fjortonde mars offentliggjort en rapport i vilken den kräver att embargot hävs av humanitära skäl. Programmet "olja mot mat", anser denna delegation, räcker absolut inte för att tillgodose irakiernas brådskande fysiska behov. Eric Rouleau, före detta fransk ambassadör, talar om ett folkmord i ultrarapid.
Vår resolution uppmanar således till att få ett slut på denna situation. Men vi anser även att det måste bli en bredare debatt om denna fråga. Det är skälet till att vi inte i dag lägger fram denna resolution till omröstning. När det gäller en sådan dramatisk fråga föredrar vi att först begära ett uttalande till kommissionen och rådet. Vi föreslår därför att uppskjuta denna debatt till april månad. Vi skall sträva efter att få stöd från alla dem som önskar upphöra med detta omänskliga embargo, och detta, det måste understrykas, utan att ge in blanko-fullmakt till Saddam Husseins diktaturregim.

Buttiglione
Herr talman, ärade ledamöter! Den situation vi har att ta itu med är en följd av den irakiska regeringens ovilja att godta Förenta nationernas resolution 1284. Som läget är för närvarande är inte den irakiska regeringen beredd att acceptera denna resolution och det finns en verklig risk att den delegation från Förenta nationerna som har till uppgift att kontrollera att massförstörelsevapnen förstörts kommer att nekas visering för inresa. Storbritanniens och Förenta staternas regeringar har redan klart låtit förstå att det som i så fall väntar oss är ett återupptagande av stridigheterna. Vi kan alltså föreställa oss att vi om några månader kommer att få en våldsam sammandrabbning: inte det smygande krig som tyvärr pågår även nu - bomberna faller fortfarande då och då också dessa dagar - utan ett slag med massbombningar inom loppet av någon vecka.
Jag tror att vi bör koncentrera oss på möjligheten att undvika att detta inträffar. Jag är övertygad om att Iraks regering är beredd att godta resolution 1284 - det bekräftar de kontakter jag har haft med de högsta ledarna i landet - men då måste vissa punkter som på olika sätt redan figurerar i resolutionen klargöras ordentligt. Det som måste klargöras är att embargot skall hävas när Förenta nationernas delegation har fullgjort sitt uppdrag: inte bara avbrytas, utan hävas. Ingen kommer att åka till Irak för att återuppbygga någonting om han vet att han bara har fyra månader av säkerhet och att embargot sedan kan komma att återinföras utan nya, tvingande skäl.
Vi har försökt att belägra Irak och tvinga det irakiska folket att byta ledning med hjälp av embargot. Vi har inte lyckats, trots att vi har försökt i sju och ett halvt år. I stället för att driva irakierna till kamp mot regimen har embargot drivit dem till fientlighet mot västmakterna och fråntagit dem alla möjligheter att agera. Jag tror att det är mer destabiliserande för regimen att återgå till en mer dräglig situation vad handelsförbindelserna beträffar, det vill säga en situation där folk kan hysa något litet hopp om lycka, än att fortsätta på embargovägen som i detta läge inte lyckas störta regimen utan bara åsamka befolkningen och speciellt de irakiska barnen allvarligt och enormt lidande. Irak svälter inte ihjäl. Det finns inget matproblem men ett mycket allvarligt hälsoproblem: vattenledningssystemet är ödelagt, avloppsnätet är förstört, avloppsvatten och dricksvatten blandas i hög utsträckning och skapar dysenteri som gör att spädbarnsdödligheten stiger till mycket höga tal. Det behövs inte bara medicin, man måste också åka dit och reparera vattenledningar, avlopp och elverk och återskapa förutsättningar för civilt liv.
Jag tror att vi i vår resolution också måste lugna staten Israel. Vi får inte glömma att Irak inte har atomvapen och sannolikt inte kan tillverka dem, men det står också klart att landets ledning, eller en del av den, skulle ha använt dessa vapen om de fanns. Vi måste därför klargöra för Israel att försvaret av staten Israel, av staten Israels rätt att existera, är en hörnpelare i vår politik.
Vi måste utarbeta en balanserad resolution som kan accepteras av alla berörda parter om vi vill undvika den sammandrabbning som riskerar att komma: inte en demagogisk förklaring utan ett politiskt förslag i vilket huvudrollen innehas av ett Europa som aktiverar sig för att försvara världsfreden genom att på ett ansvarsfullt sätt utöva sin nyckelroll i detta område.
Herr talman! Jag erkänner att jag inte alls är nöjd med att vi inte skall rösta om detta förslag i dag. För varje sekund som går kan vi faktiskt komma mycket närmare den sammandrabbning vi måste undvika. Redan under förra mandatperioden begärde jag att frågan skulle diskuteras och jag är förvånad över att en månad har kunnat gå utan att våra socialistiska vänner har gjort upp om ett förslag med oss, vilket vi lätt skulle ha kunnat göra eftersom vi delar samma grundinställning. Likväl inser jag också att det är viktigt att det finns största möjliga samförstånd så att våra regeringar får en stark plattform att stå på. Jag uppmanar er dock att se till att inte låta tiden gå till ingen nytta, för jag vill inte att det som har hänt vid andra tillfällen skall hända en gång till, att vi talar om vad som skulle ha behövts för att rädda freden när kriget redan har börjat.

Talmannen
Ledamot Buttiglione, om jag sammanfattar det ni sagt så kan ni bekräfta att den skrivelse som under tiden, å er grupps vägnar, har anlänt till ordförandeskapet innebär att resolutionen, också enligt ledamot Naïr, skall dras tillbaka. Debatten kommer dock att fortsätta, oavsett vad som inträffar vid nästa möte i april, förhoppningsvis i enlighet med den politiska vilja ni här har manifesterat. Därmed fortsätter debatten och resolutionerna dras tillbaka.

Perry
Herr talman! Jag beklagar också att omröstningen inte blir av. Jag är bekymrad, liksom de övriga talarna, över befolkningens belägenhet i Irak. Vi får inte glömma att befolkningens belägenhet i Irak påtvingas dem av deras egen regering. Vi får inte glömma att parlamentet i januari i år antog en resolution i vilken yrkades för att de kuwaitiska krigsfångar som fortfarande sitter fängslade i Irak borde släppas eller att deras familjer åtminstone borde informeras om deras situation och att Förenta nationerna resolutioner skulle följas. Det har inte skett och vi måste vara mycket entydiga i vårt meddelande till Irak, och naturligtvis till Kuwaits befolkning, att vi i Europa inte tänker glömma och inte tänker strunta i de personer som fortfarande felaktigt sitter fängslade i Irak. Vi vill göra det meddelandet så högt och tydligt och entydigt som möjligt.

McKenna
Herr talman! FN:s sanktioner har blivit ett massförstörelsevapen som kräver minst 200 barns liv varje dag. Dennis Halliday, som avgick från sin post som chef för FN:s humanitära verksamhet i Irak i protest mot sanktionerna, bekräftar Unicefs statistik - fem till sex tusen barn dör varje månad som ett direkt resultat av sanktionerna. Mary Robinson, FN:s höga kommissarie för de mänskliga rättigheterna, har talat mot dessa sanktioner som vidtagits i strid med internationella lagar, vilka förbjuder utsvältning av civilbefolkningen som en krigsmetod. Hon säger: "Hur kan ni förvänta att jag skall fördöma kränkningar av de mänskliga rättigheterna i Algeriet, Kina och på andra håll när Förenta nationerna själva är ansvariga för läget i Irak?" FN:s ekonomiska sanktioner har hindrat irakierna att skaffa reservdelar för att återuppbygga infrastrukturen, vilket fått katastrofala följder med smittsamma sjukdomar som sprids via vatten och luft. Dessutom har bristen på medicin och livsmedel gjort att dessa behandlingsbara sjukdomar orsakat epidemier med dödsfall. FN beräknar att fem till sex tusen barn dör i onödan varje månad på grund av sanktioner, även efter FN:s program för livsmedel mot olja. Sanktionerna utgör en obeveklig dödlig kraft och oskyldiga irakiska invånare som kommit i kläm mellan två styrkor får betala priset. Det får inte fortsätta.
John Pilgers dokumentär på brittisk television för två veckor sedan visade mycket tydligt hur läget verkligen är och ingen med ett uns av humanitär omsorg i sig kan strunta i deras belägenhet och förfölja dessa oskyldiga människor som inte har någon makt över Saddam Hussein. Det här är löjligt: ett krig förs mot försvarslösa barn huvudsakligen på grund av att Förenta staterna, och naturligtvis britterna, stöder den här typen av omänsklighet mot sin nästa.

Nicholson of Winterbourne
Herr talman! Iraks befolkning genomgår verkligen de mörkaste tider de någonsin kan ha upplevt. De rätta statistiska uppgifterna är de som publiceras av Världshälsoorganisationen. Dess statistik för länderna i östra delen av Mellanöstern, och dit hör Irak, har nyligen publicerats. Dessa uppgifter är de nationellt godkända siffror som släppts av WHO.
Dessa mycket känsliga hälsoindikatorer visar att Irak ligger i botten på tabellen, efter Afghanistan, Djibouti och Somalia, som det minst utvecklade landet i området. Det här är det land som per capita har kapacitet att vara det rikaste landet i världen. Jag kan dock bevisa att det är Saddam Husseins regim, den här förbrytarstatens regering, som bär hela ansvaret för de här barnens hälsa. I grannlandet, Islamiska republiken Iran, finns 95 000 irakiska flyktingar - proportionellt sett har endast en mycket liten del av de medel som gått till Irak lagts ut på dessa barn och deras mödrar; 35 000 av dem är under fem år. Ändå har de här barnens hälsa hela tiden förbättrats och nu motsvarar den nästan helt hälsan i gästlandet Iran och i Västvärldens nationer. 92 procent av alla barn som föds i de här lägren har en godtagbar vikt medan det inte är fallet i Irak. Felet ligger hos regeringen i Irak.
Situationen i Jammu och Kaschmir:

Swoboda
Herr talman! Vi ägnar några få minuter åt ett problem som ligger långt fjärran Europa och ändå så nära, eftersom oroshärdar i dagens värld kan få konsekvenser över hela världen. Vi har allt intresse av att undvika en ny kris, ett nytt krig i Kashmir. För i slutändan skulle det handla om en krigisk uppgörelse mellan två nationer som är utrustade med kärnvapen, som strävar efter kärnvapen, som är beredda att skaffa sig kärnvapen. Vilket det än är som stämmer i det enskilda fallet så är det en förbannat farlig situation som vi måste undvika.
Utan att göra en värdering så tror jag att bägge länderna, Indien och Pakistan, verkligen måste hejda sig. Det ena med ständigt återkommande kränkningar av gränserna, det andra med en ständigt konstaterad diskriminering av vissa befolkningsdelar, särskilt muslimska befolkningsdelar i Indien. Jag vill inte värdera detta, inte lägga det i vågskålen, men i bägge fallen råder fanatism, en i detta fall religiöst grundad fanatism och extremism som ständigt gör denna oroshärd så farlig på nytt.
Under de senaste dagarna har vi talat ingående om mänskliga rättigheter, om främlingshat, om diskriminering - överallt, på det egna området, i utvidgningsländerna men även i hela världen - och Europeiska unionen måste med alla de medel som man har till sitt förfogande och med all intensitet värja sig mot denna extremism.
Vi måste stödja alla initiativ som finns. Det är inte vi som kan ta initiativ på högsta nivå. Det är FN och säkerligen även USA. Men det är angeläget att vi klart och tydligt säger ifrån att denna konflikt måste lösas och inte underblåsas.
Följaktligen, herr talman, anser jag att det är viktigt att även Europa upphäver sin röst och uppmanar de båda länderna Indien och Pakistan att själva göra allt de kan göra och ändå erbjuda dem att fundera över om det inte vore både nödvändigt och lämpligt med internationell hjälp för att lösa konflikten. Hur som helst får vi inte tiga!

Lynne
Herr talman! Jag är glad att vi diskuterar den här resolutionen i dag även om jag skulle ha föredragit att det var ELDR-gruppens resolution som vi diskuterade. Indien och Pakistan har fortsatt den här konflikten i över femtio år nu. I FN-resolutioner uppmanades till en folkomröstning för befolkningen i Kashmir för så länge sedan och fortfarande har inget hänt. Det är till och med ännu viktigare nu att vi hittar en lösning, särskilt eftersom både Indien och Pakistan är kärnvapenmakter. Om det blir ett nytt krig över den gränsen så tror jag att det skulle kunna övergå till ett kärnvapenkrig och det blir i så fall ett problem, inte bara för Indien och Pakistan och befolkningen i Kashmir utan för oss alla. Det är därför jag hoppas att Indien och Pakistan skall komma till förhandlingsbordet, tillsammans med befolkningen i Kashmir. Jag skulle vilja att antingen Europeiska unionen eller USA agerar som en rättvis mäklare, en medlare, för att försöka få ett slut på den här tvisten.
Vad som än händer så måste det dock bli ett slut på kränkningarna av de mänskliga rättigheterna. Dagligen får vi rapporter om våldtäkter, mord, tortyr och många människor säger: "Oj, det här är en överdrift". När jag var i Azad Kashmir och besökte ett av flyktinglägren för några år sedan så rördes jag dock av de berättelser jag fick höra direkt från de berörda själva. Jag blev ännu mer rörd när jag gick in i ett tält med kvinnor och barn. Jag gick fram till en kvinna och även om vi inte kunde tala varandras språk så stod vi där och kramade varandra. Den kvinnan grät ut sin sorg. Jag kunde nästan röra vid smärtan, verkligen känna den kvinnans smärta. Hon spelade inte teater, hon låtsades inte - ingen reser till ett flyktingläger för skojs skull. De var där eftersom de hade torterats, de hade misshandlats och de flydde. Det var ingen enskild händelse och det sker fortfarande i dag. Vi måste hitta en lösning. De måste komma till förhandlingsbordet.

Elles
Herr talman! Jag är liksom övriga glad att vi för den här debatten i dag för första gången i vårt parlament den här sammanträdesperioden. Den är mycket försenad, av skäl som våra föregående talare redan understrukit. Förbindelserna mellan Indien och Pakistan håller verkligen på att brytas ned, med Kashmir som tvistefrö. Spänningarna byggs också upp av det faktum att de här två länderna är kärnvapenmakter. I tisdagens Herald Tribune den 14 mars 2000 löd titeln: "Kärnvapenkrig mellan Indien och Pakistan är en reell möjlighet".
Av det skälet allena, underbyggt även av de välkända FN-resolutionerna och den hänvisning som alltid gjorts till de ständiga kränkningarna av de mänskliga rättigheterna, är Kashmir inte längre ett problem som kan sopas under mattan och inte debatteras här i parlamentet, vilket varit fallet i många år. Det är i allt högre grad ett internationellt problem och ett där medling har blivit av avgörande betydelse.
Så vad kan vi göra för att skapa en långsiktig stabilitet i det här labila området? Vi diskuterade den här frågan när vi träffade ledamöter från den amerikanska kongressen inom den normala ramen för våra delegationer tidigare i år. USA är för medling men det slår mig att, när president Clinton besöker de här två länderna nästa vecka, Indien bör uppmanas att komma till förhandlingsbordet så att landet tillsammans med Pakistan kan hitta en långsiktig lösning på Kashmirfrågan.
På samma sätt bör Europeiska unionen, vid utarbetandet av en politik för Sydostasien, ta upp den här frågan så att vi i utskottet för utrikesfrågor kan få en tydligare anledning att ha en debatt i vår kammare inom några månader. När dessa handlingssätt utarbetats, är det här dubbla handlingssättet av Europeiska unionen och Förenta staterna i mina ögon det bästa sättet att påbörja processen för en varaktig fred och stabilitet i det här området.
(Applåder)

Maes
Herr talman! Det gläder mig mycket att vi i dag kan tala om denna nästan bortglömda konflikt, för konflikten är inte så bortglömd i den bemärkelsen att människor som bor i våra städer och i vår närhet som politiska flyktingar kommer och talar med oss om detta problem. Då skäms jag ofta när jag ser hur litet inflytande vi kan utöva som en stor ekonomisk makt på det politiska planet. Därför är det bra att vi talar om denna konflikt i dag. Men det vore inte bra om detta enbart behandlades som en konflikt mellan Pakistan och Indien om de respektive intressesfärerna på det sätt som dessa båda länder skulle vilja se detta reglerat. I det sammanhanget tänker man ju för det mesta inte på de människor som bor där. Dessutom föreskrev Förenta nationerna i sina resolutioner 1948 och 1949 att beslutet om ödet för Kashmir och Jammu skall fattas genom en folkomröstning under internationellt överinseende. Men det kom aldrig så långt. Indien och Pakistan skulle klara av det själva, men det har bara lett till en ändlös serie av mindre konflikter som - vilket med rätta har understrukits av tidigare talare - har antagit en mer hotande karaktär sedan båda länderna blivit kärnvapenmakter. Det har uppenbarligen ruskat liv i världsopinionen på nytt. Jag är övertygad om att internationell medling är önskvärd och nödvändig. Jag ansluter mig därför gärna till det som Kofi Annan har sagt i ärendet, men jag hoppas att den rätt till självbestämmande som i sammanhanget tillkommer de berörda befolkningarna skall respekteras.

Mann, Thomas
Herr talman! För mer än ett år sedan, i februari 1999, fanns det hopp om nya förbindelser mellan Indien och Pakistan. I Lahores förklaring bekräftade båda premiärministrarna sin beslutsamhet att uppfylla Simla-överenskommelsen från 1972. I samband med tvisten kring Kargil från maj till juli 1999 hamnade Lahore-processen tyvärr i dödläge. Den senaste utvecklingen i Kashmir är oroväckande. Vi fördömer de fortgående kränkningarna av mänskliga rättigheter, den religiösa fanatismen, sabotage och terrorism. Orsaken är agerandet av rebeller som från pakistansk sida, från en line of control, utför gränsöverskridande operationer och systematiskt angriper även försvarslösa civilister. Indien har vid upprepade tillfällen beskyllt regeringen och Islamabad för att hjälpa medlemmarna av frikåren med teknisk och militär know-how. Gränsöverträdelser måste förhindras även när ett område är 700 km långt och svåröverskådligt. Det politiska och det militära läget måste stabiliseras ytterligare för att skapa en atmosfär för bilaterala samtal.
Den indiska regeringen har just förklarat sig beredd att uppta förhandlingarna på nytt. En förutsättning är att demarkationslinjen bevaras strikt samt att fundamentalistiska tendenser stävjas. När USA:s president Clinton - James Elles hänvisade till detta - besöker Sydostasien i slutet av mars och när vi i april kommer att besöka Indien som Europaparlamentets SAARC-delegation, hör Kashmir-frågan hemma längst upp på föredragningslistan. Vi måste arbeta för att få till stånd ett närmande mellan de båda grannländerna, det islamistiskt präglade Pakistan och det mångkulturella Indien.
Det vilar även på kommissionär Pattens och rådets höga representant Solanas ansvar att Europeiska unionen får en chans att profilera sig som en framgångsrik internationell medlare i konfliktsituationer.

Nielson
. (EN) För det första med anledning av presidentvalet i Peru så inbjöd de peruanska myndigheterna både EU:s ordförandeskap och kommissionen att sända observatörer till valet. Samråd skedde mellan kommissionen och medlemsstaterna och vi kom fram till att situationen inte berättigar organiserande och utsändning av en fullständig observatörsstyrka från EU. En del medlemsstater meddelade dock att de skulle skicka observatörer på bilaterala grunder, inbegripet, i vissa fall, företrädare för sina egna nationella parlament. De stöder också observatörerna från Amerikanska staters organisation, under ledning av den före detta utrikesministern i Guatemala, Eduardo Stein.
När det gäller människorättsläget i Tjetjenien har jag följande kommentarer. Kommissionen är också djupt bekymrad över det ökande antalet bevis för kränkningar av de mänskliga rättigheterna i Tjetjenien. Vi vill att Ryssland skall följa sina åtaganden i OSSE/Europarådet och försöka komma fram till en politisk lösning på tvisten, tillåta oberoende utredningar om rapporterade kränkningar av de mänskliga rättigheterna, förbättra arbetsklimatet för en oberoende press och behandla de berättigade kraven från humanitära organisationer. De här punkterna togs även upp i er resolution. Det var exakt dessa frågor som jag mycket direkt diskuterade med den ryska regeringen vid mitt besök i området i början av februari.
Kommissionen upprepade också det här budskapet genom utrikesminister Ivanov vid ministertrojkan den 2 mars då vi gav honom ett antal konkreta förslag, inbegripet ECHO-sändebud för utredningar i Tjetjenien, tillträde för icke-statliga organisationer och infriande av deras grundläggande krav, besök av EU-diplomater till området före presidentvalet för att rapportera om de civila förhållandena, den humanitära situationen, påstådda kränkningar av de mänskliga rättigheterna samt utredning. Vi väntar fortfarande på ett svar från de ryska myndigheterna om dessa konkreta förslag.
När det gäller mediernas situation i Serbien så är den serie av åtgärder som myndigheterna vidtagit mot Studio B den senaste veckan fullständigt oacceptabelt, och vi beklagar dem djupt. Det ökande trycket mot oberoende media visar precis hur viktiga dessa media är.
Europeiska kommissionen har gjort stora insatser för att stödja de oberoende medierna i Serbien. I december 1999 godkände vi ett stödprogram på 3,3 miljoner euro. Vi har lagt ett kuvert med nödhjälp åt sidan, vilket skall räcka till att anskaffa utrustning och överlevnadsfonder för dessa medier, inbegripet televisionsstationer som Studio B. Kommissionen tillsätter ny personal för genomförande av medieprojekt och våra kontrakt med mottagarna har effektiviserats för att försöka påskynda processen för tillhandahållande av medel.
Satellitutrustning distribueras över hela området till Kroatien, Bosnien och Hercegovina samt Makedonien.
Europeiska kommissionens tjänst Europa via satellit fortsätter sitt stöd genom att ge tid för oberoende TV-stationer i Serbien att sända information som kommer att nå resten av området och uppmuntra utbyte av program.
Angående Irak har jag följande kommentarer: komissionen är bekymrad över det unilaterala irakiska beslutet att motsätta sig antagandet av FN: säkerhetsråds resolution 1284 och dess efterföljande fördröjning av det nya övervakningsinstrumentet UNMOVIC och lättandet på sanktionerna. Det förlänger endast krisen i Irak. Olja för mat är fortfarande det bästa kortsiktiga alternativet för att mildra lidandet för Iraks befolkning. På lång sikt kan den ekonomiska och sociala situationen i Irak endast förbättras genom ökad ekonomisk verksamhet, stimulerad genom upphävandet av sanktionerna. Vi borde försöka engagera den irakiska regeringen i en dialog om genomförande av säkerhetsrådets resolutioner, vilka kan leda till ett gradvis lättande av sanktionerna.
Låt oss dock vara tydliga - nyckeln till ett upphävande av sanktionerna ligger hos irakierna. Kommissionen har, sedan Gulfkriget 1991, varit den största givaren av humanitärt bistånd till Irak, över 242 miljoner euro. Ytterligare 8,6 miljoner euro har anslagits från ECHO-budgeten för år 2000. Kommissionen är dock bekymrad över de restriktioner som den irakiska regeringen ålagt icke-statliga organisationer, något som kan äventyra genomförandet av de ECHO-finansierade programmen för humanitärt bistånd i Irak.
Avslutningsvis, herr talman, något om situationen i Jammu och Kashmir. Kommissionen välkomnar Europaparlamentets djupa oro angående konflikten i Kashmir, vilket återspeglas i de olika resolutionsförslagen. Den internationella gemenskapens oro för området är berättigat, särskilt eftersom båda sidor förfogar över kärnvapen och dialogen mellan dem vid det här laget har brustit helt. Precis på grund av detta dödläge och de stora riskerna som är finns måste tredje part gå mycket försiktigt tillväga. Tredje parter kan uppmana båda sidor att minska den militära konfrontationen på ett strukturerat sätt och återuppta en omfattande dialog i syfte att återigen starta fredsprocessen i Lahore. Pakistan borde uppmanas att sluta infiltrera paramilitär personal över gränsen. Indien borde uppmuntras att söka och utnyttja inre politiska lösningar för att uppfylla förväntningarna från befolkningen i Jammu och Kashmir i linje med möjligheten till ökad självständighet i enlighet med dess grundlagar.
Kommissionen anser att i en ståndpunkt skall hänsyn tas till det extremt känsliga läget just nu, särskilt med tanke på det kommande EU-toppmötet med Indien, där Kashmir absolut kommer att diskuteras.

Talmannen
Tack så mycket, kommissionär Nielson.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag kl. 17.30, förutom omröstningen om situationen i Irak så som avtalats.

Kamp mot organiserad brottslighet
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är den gemensamma debatten om följande resolutionsförslag:
B5-0248/2000 av Di Lello Finuoli, Manisco och Papayannakis för Gruppen Europeiska enade vänstern/nordisk grön vänster om brottslighet förknippad med smuggling i Apúlia (Italien);
B5-0259/2000 av Procacci för Europeiska liberala, demokratiska och e reformistiska partiets grupp om kampen mot organiserad brottslighet i sydöstra Italien;
B5-0267/2000 av Lavarra med flera för Europeiska socialdemokratiska partiets grupp om kampen mot organiserad brottslighet;
B5-0274/2000 av Frassoni med flera för Gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen om det nödläge som uppstått till följd av brottslighet förknippad med smuggling i Apúlia (Italien);
B5-0277/2000 av Le Pen med flera för Tekniska gruppen för oberoende ledamöter - Grupplösa om organiserad brottslighet;
B5-0284/2000 av Fitto med flera för Europeiska folkpartiets grupp ( (kristdemokrater) och Europademokrater om kampen mot organiserad brottslighet.

Formentini
Herr talman! Jag skulle vilja stödja det förslag till gemensam resolution som har lagts fram av ett stort antal kolleger och som stöds av de största grupperna i detta parlament. Detta för att skicka en kraftfull uppmaning till medlemsstaternas regeringar att intensifiera och framför allt effektivisera kampen mot den organiserade brottsligheten, när den ägnar sig åt inte bara cigarettsmuggling utan också narkotikahandel, vapenhandel och än värre människohandel.
I Italien känner vi väl till vilka svårigheter man möter i kampen mot den organiserade brottsligheten. Vi vet att den organiserade brottsligheten i verkligheten använder denna verksamhet som ibland - som i fallet med cigaretterna - skenbart, men bara skenbart, kan tyckas mindre allvarlig, för att skaffa de medel med vilka den sedan förhindrar alla ingripanden.
Europa har en grundläggande uppgift för utvecklingen av dessa nya områden - av vilka många för övrigt har medlemskap i gemenskapen i sikte - men alla våra investeringar skulle förmodligen vara lönlösa om vi inte lyckas besegra dessa organiserade förbrytare som annars kommer att bli de främsta att dra nytta av investeringarna. Medlen, de resurser som europeiska gemenskapen ställer till förfogande skulle inte göda den sunda folkkroppen utan tvärtom ytterligare stärka den cancersvulst den organiserade brottsligheten utgör. Därför understryker jag en mycket positiv aspekt av resolutionen, den där man säger att gemenskapen måste övervaka att en ekonomisk och social utveckling kommer befolkningen till del, för det är just där man kan uppnå störst resultat.

Schulz
Herr talman, ärade kolleger! Det är inte första gången vi diskuterar problemen med den organiserade brottsligheten i den Europeiska unionen. Det finns en konkret orsak till att vi i dag gör det i en debatt om aktuella och brådskande frågor: mordet i Brindisi den 24 februari på två tjänstemän i Guardia di Finanza har återigen helt plötsligt visat hur hotade kollegerna i medlemsstaternas säkerhetsorgan är, vilka har till uppgift att skydda Europeiska unionens yttre gränser eller arbetar i de regioner som är operationsfält för den organiserade brottsligheten på grund av att de är belägna längs Europeiska unionens yttre gränser.
Dessa medarbetare i polisorganens offentliga tjänst har inte bara förtjänat all vår solidaritet eller vår respekt, utan framför allt har de förtjänat att vi äntligen begriper - var vi än har vårt hem inom Europeiska unionen - att tjänstemännen på Guardia di Finanza i Apulien skyddar exempelvis - det säger jag som tysk ledamot - även mitt lands territorium och medborgare.
Jag anser att vi i Europaparlamentet är skyldiga de anhöriga att fastslå att respekten för de döda inte är en italiensk, utan en europeiska angelägenhet. Det var den första fråga som jag ville ta upp.
Den andra är ett politiskt upprop som vi enligt min åsikt inte tar på tillräckligt stort allvar. Vi talar om nödvändigheten av att på ett effektivt sätt bekämpa den organiserade brottsligheten och tänker alltför sällan på att den av oss skapade europeiska inre marknaden med friheter för tjänster, kapital, varor och personer har berett enorm plats åt den ekonomiska verksamheten, men att det överallt där ekonomin sköts på ett fritt och legalt sätt också blir möjligt med en fri illegal ekonomi. Vi har med detta enorma rum för den legala ekonomin även skapat ett enormt rum för den illegala ekonomin. Det är i dag möjligt och utbrett över hela Europa att arbeta med smuggling, människohandel, kontokortsbedrägerier, droghandel, prostitution, med alla möjliga former av tyngsta kriminalitet.
Men fortfarande är polisens nödvändiga motstrategier huvudsakligen kvar på nationalstatens ansvarsområde. Instrumenten för att bekämpa den organiserade brottsligheten hanteras på mellanstatlig nivå. Där jag kommer ifrån, i distriktet Aachen, finns det en stad som heter Herzogenrath. På ena sidan av vägen ligger Nederländerna, på den andra sidan av vägen ligger Tyskland, och om ni utför ett bankrån på den tyska sidan och tar er tillräckligt snabbt över till den nederländska sidan så har ni haft tur, eftersom ingen tysk polis har rätt att springa efter. Detta är ett praktiskt exempel på svårigheterna kring bekämpandet av den organiserade brottsligheten som tydliggör nödvändigheten av ett gränsöverskridande förfarande, eller rättare sagt ett som sträcker sig över hela Europa.
Vad jag vill säga med detta är att Europeiska unionen under Europaparlamentets kontroll behöver egna operativa befogenheter för de europeiska polisorganen vid de former av tung kriminalitet som endast kan bekämpas på Europanivå.
Jag anser att vi som politiker i rådet, i kommissionen och i parlamentet är skyldiga dem som faller offer för dessa organiserade brott, som får allt större spridning, att skapa de instrument som krävs för att på ett effektivt sätt kunna motarbeta detta.

Frassoni
Herr talman! I Italien har cigarettsmuggling under lång tid, särskilt under efterkrigstiden tack vare de nyrealistiska filmerna, haft ett nästan romantiskt skimmer över sig. Det som sker i Apulien och i Syditalien är dock absolut inte romantiskt, tvärtom. De två polismännens tragiska död är inte bara en fråga om den allmänna säkerheten i Italien, det är en europeisk fråga: inte en fråga om den europeiska säkerheten, utan också och framför allt en fråga som rör våra relationer med grannarna på andra sidan Adriatiska havet.
Europeiska unionen deltar i betydande grad i återuppbyggnaden av det före detta Jugoslavien. De lokala myndigheternas agerande och vår mobilisering för att hjälpa dem agera är absolut avgörande faktorer för att besegra kriminella organisationer, och därmed även för européernas säkerhet. I denna mening beklagar vi att man i kompromissresolutionen inte ville villkora de nya programmen för återuppbyggnad med att regeringarna i f.d. Jugoslavien åtog sig att aktivt samarbeta i kampen mot den organiserade brottsligheten, som vi föreslog. Vi hoppas i stället att rådet och kommissionen genom sina ansträngningar kan mobilisera dessa regeringar och att dessa båda institutioners medverkan vid den konferens som planeras till 19 och 20 maj kan bli början till effektiva insatser i denna riktning.

Fiori
Herr talman! Redan vid det extra mötet med rådet i Tammerfors förra året tog man hänsyn till den mycket svåra situation som råder i vissa av Europas regioner, när man beslutade om konferensen den 19 och 20 maj som har just säkerheten i och utvecklingen av detta område som tema. Europa försöker vidga sina gränser och pratar om områden för frihet, säkerhet och rättvisa. Adriatiska havet är en gräns, Joniska havet är en gräns. Om vi vill ge tyngd åt utvidgningen av Europa måste vi försäkra våra medborgare, våra landsmän, invånarna i dessa områden om att våra ord inte är politiska projekt utan äkta projekt, förankrade i verkligheten och att vi när vi talar om rättvisa och säkerhet ger dem medel, förhållanden och system som gör att de kan känna sig trygga. Vi har redan betalat ett pris bestående av alltför många döda: alltför många civila har förlorat livet i dessa rövartåg som förekommer i Apulien och vi har betalat med alltför många män ur ordningsmakten. Bland annat eftersom det finns en stabilitetspakt måste vi ingripa på ett konkret sätt för att visa att vi när vi utvidgar Europa också utvidgar säkerheten för våra människor.

Posselt
Herr talman! När det gäller detta ämne är mitt hjärta kluvet. Å ena sidan är det naturligtvis så - jag var även föredragande för utvidgningen österut och den inre säkerheten - att det inte endast är för kandidatländernas del som vi måste vinnlägga oss om en lika hög säkerhetsstandard som vi själva har inom EU, utan självklart i alla europeiska länder. Vi behöver ett gemensamt europeiskt system för den inre säkerheten, och då måste särskild omsorg givetvis gälla Balkan i och med att vi har tagit ett särskilt ansvar för Kosovo med kringliggande regioner. Men å andra sidan måste vi passa oss för att klassificera vissa folkgrupper hur som helst.
Därför vänder vi oss mot punkt 4 i den gemensamma resolutionen, där Montenegro nämns. Naturligtvis har även Montenegro problem med den inre säkerheten, vilket förresten vi har inom EU också. Men Montenegro är för tillfället allvarligt hotat, och ni har själva hört att Milosevic nu återigen har inlett militära operationer mot Montenegro, vilket Nato förklarade officiellt i går. I detta fall måste vi se upp så att vi inte ger dem några förebråelser. Därför: solidarisk kamp mot den organiserade brottsligheten ja, men, jag ber, ingen speciell passus mot Montenegro, utan stöd till Montenegro på deras svåra väg mot större frihet.

Lavarra
Herr talman! Jag tycker att den enighet som har uppstått i denna kammare om ett nytt initiativ mot den organiserade brottsligheten är mycket viktig. Detta särskilt eftersom man, inte minst i den grupp jag företräder, har förstått att den dramatiska händelsen i Brindisi inte är ett fenomen som begränsar sig till regionen Apulien utan någonting som sammanhänger med värderingar, principer och målsättningar som är en integrerad del av den nya europeiska politiken, som har att göra med problemet med rättvisa och säkerhet för unionens medborgare. Parlamentet och unionens institutioner måste ha detta perspektiv för att kunna svara rationellt på den känsla av rädsla och otrygghet medborgarna har inför brottsligheten och för att bekämpa den i alla dess uttryckssätt: det råa våldet då man inte tvekar att döda ordningsmaktens företrädare och obeväpnade medborgare och den rena och skära kriminella, ekonomiska och finansiella företagsamheten med övernationell karaktär.
Till följd av banden mellan kriminella grupper i olika länder och det allt större geografiska området är ett övernationellt
gensvar nödvändigt. Säkerheten är för övrigt ett av målen för Europa enligt Amsterdam och togs upp vid Europeiska rådets möte i Tammerfors hösten 1999. Vi hoppas att konkreta beslut kommer att fattas, liknande de som föreslogs i Tammerfors, om att skapa gemensamma utredningsgrupper, en europeisk polisakademi och ett riktigt europeiskt rättskipningsorgan som Eurojus. Det är denna väg vi måste gå, och i unionens förbindelser med länderna på Balkan ta hänsyn till kampen mot brottsligheten i dessa länder.
Tillåt mig slutligen att även jag förena mig med offrens familjer i deras sorg och att i denna kammare uttrycka en känsla av solidaritet och erkänsla för den stora pliktkänsla de båda polismännen visade denna tragiska dag den 24 februari.

Nielson
. (EN) Kommissionen har med stort intresse tagit del av resolutionen angående hotet från kriminella grupper som är verksamma i flera länder i sydöstra Europa. Vi delar de tankar som uttrycks i resolutionen när det gäller risken för att insatserna för återuppbyggnad och utveckling inom ramen för stabilitetspakten kommer att äventyras av internationella kriminella nätverk som huvudsakligen ägnar sig åt människosmuggling, smuggling av droger och vapen samt även varusmuggling. Helt klart har flera av dessa brottsliga verksamheter allvarliga negativa konsekvenser för gemenskapen och dess medlemsstater.
Som ni känner till så har Europeiska rådet visat stark beslutsamhet att bekämpa den organiserade brottsligheten och har påvisat behovet av en sammanhängande och samordnad taktik genom att i juni 1997 anta en handlingsplan för bekämpande av organiserad brottslighet. Även om många av de planerade åtgärderna syftar till att stimulera samarbetet mellan de femton medlemsstaterna så förbises inte behovet av att även utveckla mer omfattande former av internationellt samarbete. Det påtagliga resultatet har varit att rådet 1998 slöt ett anslutningsavtal med kandidatländerna angående brottslighet.
När det gäller de specifika frågor som togs upp i resolutionen och som rör situationen i Balkanområdet, håller kommissionen med om att det finns en reell risk för en massiv utveckling av den organiserade brottsligheten om inga sammanhängande och samordnade åtgärder vidtas i det här området i samarbete med de olika givarna samt de internationella och regionala aktörerna.
Kommissionen anser att medlemsstaterna har en avgörande roll att spela genom att tillhandahålla expertis och personal för stöd till specialprojekt i kampen mot diverse brottsliga verksamheter i Balkanområdet, inbegripet kampen mot korruption. Kommissionen anser att den kan göra ansenliga insatser i stabilitetspakten genom att kombinera medlemsstaternas expertis och gemenskapens ekonomiska medel för att genomföra välriktade projekt och åtgärder för brottslighetsbekämpning. I det avseendet är kommissionen också redo att fungera som samordnare och i nära samråd med stabilitetspaktens särskilda samordnare.
Dessutom måste jag understryka att kommissionen förbereder ett förslag till ett nytt specifikt finansiellt instrument som skall ge en global rättslig grund för gemenskapshjälpen till hela området. Ett officiellt förslag kommer att läggas fram för rådet i slutet av den här månaden och vi hoppas att en ny förordning skall träda i kraft så snart som möjligt, förhoppningsvis direkt efter sommaruppehållet.
Kommissionen är fortfarande övertygad om hur väldigt viktigt det är att göra alla möjliga insatser för att stödja effektiva åtgärder för bekämpande av organiserad brottslighet och är fast besluten att, inom den nya ramen, utarbeta regionala projekt som omfattar områdena rättsväsende och inrikesfrågor.
Dessutom kan kommissionen redan tillkännage att, vid programplaneringen för stödet till regionala program för år 2000, cirka två miljoner euro anslagits för projekt inom områdena rättsväsende och inrikesfrågor.
Dessutom har det, med avseende på smuggling av vissa varor som till exempel cigaretter och i den mån denna smuggling även påverkar gemenskapens territorium och dess ekonomiska intressen, upprättats multidisciplinära och multinationella arbetsgrupper inom ramen för OLAF. Dessa grupper kommer att bekämpa organiserad brottslighet vars gränsöverskridande dimension påvisats vid flera tillfällen. De har upprättats för att ge stöd och bistånd, vars inriktning skall vara på utredningar angående de sektorer och varor som är mest sårbara för bedrägeri, vilket är fallet med cigaretter.
Resultatet av de här gruppernas verksamhet de senaste åren är mycket talande. År 1996, till exempel, uppgick cigarettsmugglingen totalt till 800 miljoner ecu. De sammanlagda ekonomiska effekterna av bedrägeri som upptäcktes inom det här området år 1997 beräknades till 1,6 miljarder ecu, omfattande gemenskapens egna medel och nationella intäkter. Antalet utredningar av cigarettsmuggling till och med ökade under år 1998, även om de ekonomiska effekterna var lägre än under tidigare år. Det kan förklaras med fortsatta omfattande internationella utredningar och framgångarna i kampen mot cigarettsmuggling från Andorra och mot den svarta marknaden i Spanien. Allt sammantaget ser vi mycket allvarligt på dessa hot mot gemenskapen och vi kommer att fortsätta att bekämpa dem hårt.

Talmannen
Tack så mycket, kommissionär Nielson.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag kl. 17.30.

CITES
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är den gemensamma debatten om följande resolutionsförslag:
B5-0243/2000 av Maij-Weggen och Bowis för Europeiska folkpartiets grupp ( (kristdemokrater) och Europademokrater om konventionen om internationell handel med utrotningshotade arter av vilda djur och växter (CITES);
B5-0249/2000 av Sjöstedt med flera för Gruppen Europeiska enade vänstern/nordisk grön vänster om konventionen om internationell handel med utrotningshotade arter av vilda djur och växter (CITES);
B5-0260/2000 av Davies med flera för Europeiska liberala, demokratiska och reformistiska partiets grupp om konventionen om internationell handel om utrotningshotade arter av vilda djur och växter (CITES);
B5-0269/2000 av Roth-Behrendt för Europeiska socialdemokratiska partiets grupp om konventionen om internationell handel om utrotningshotade arter av vilda djur och växter (CITES);
B5-0275/2000 av De Roo och Isler Béguin för Gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen om internationell handel om utrotningshotade arter av vilda djur och växter (CITES).

Martens
Herr talman, ärade kolleger! Allra först vill jag be om ursäkt för Maij-Weggens räkning, författaren till denna resolution. Hon var tvungen att åka tidigare på grund av ett dödsfall och begravning i familjen.
Det är inte första gången som CITES-konventionen diskuteras i denna kammare. Under årens lopp har denna konvention som 148 länder deltar i räddat många växter och djur som hotas av utrotning. Ofta skedde detta efter omfattande aktioner från miljö- och djurskyddsorganisationer, genom aktioner som mycket ofta övertogs av Europaparlamentet, av de nationella parlamenten och även av till exempel den amerikanska kongressen.
Även den här gången finns det en risk för att felaktiga beslut återigen kommer att fattas vid CITES-konferensen i Nairobi, och även den här gången tar vi upp kampen för att förebygga detta. I detta inlägg tänker jag koncentrera mig på tre faror.
Den första är att ett antal länder i södra Afrika har föreslagit att den afrikanska elefanten skall överföras från bilaga I till bilaga II, vilket innebär att kontrollerad jakt blir tillåten. Tillsammans vill dessa länder samla in drygt 50 ton elfenben. Vi riktar nu en angelägen uppmaning till kommissionen och medlemsstaterna att inte gå med på detta. Listan över elfenben som spårats upp illegalt är redan nu så omfångsrik att en legal jakt inte leder till någonting annat än att det problemet förvärras, och detta medan den totala populationen för den afrikanska elefanten på tjugo år har sjunkit från 1,3 miljoner till 625 000. Därmed har som bekant en kritisk gräns uppnåtts.
En andra fara som jag vill peka på är förslaget från Norge och Japan om att på nytt tillåta legal jakt på vikvalen (minke whale) i Nordatlanten och i södra delen av Stilla havet. Även här är vi emot, även om den enda anledningen är att båda länderna ändå bedriver jakt på dessa vackra djur. På det sättet belönar vi bara det dåliga uppförandet ännu mer. Dessutom är denna vikval också hotad, och det är bättre att vi håller oss till överenskommelsen om att skydda alla valar.
Slutligen, tredje exemplet, Kuba har begärt att karettsköldpaddan (hawksbill turtle) återigen skall flyttas till bilaga II. Det är följden av en typiskt isolerad syn på ett djur som generellt hotas av utrotning. Eftersom denna art framför allt kommer till Kuba för att lägga ägg tror man att det finns mer än tillräckligt av den, och då vill man fälla 500 av dessa sköldpaddor per år, och kan ni tänka er för vilket ändamål, för exklusiva restauranger och för att sälja sköldarna till Japan. Detta skulle kunna ge en stark impuls att fortsätta med den illegala jakten. Kuba borde skämmas för detta förslag, och dessutom uppfyller det egna förslaget inte heller den ideologi som Kuba självt försvarar, vilken jag inte heller försvarar för övrigt.
Detta är kort sagt tre exempel från en rad förslag i Nairobi som ger oss stora bekymmer. Vi uppmanar kommissionen och medlemsstaterna att inte stödja dessa förslag utan att behålla CITES som det är. Låt oss inte börja detta århundrade på ett dåligt sätt utan på ett bra och tillsammans sörja för att inte fortlevnaden hotas för ännu fler växter och djur.

González Álvarez
Herr talman! Precis som föregående talare sade, vänder vi oss med denna resolution till parterna i CITES-konventionen, som kommer att samlas i Nairobi i april. Och det gör vi i ett försök att bevara arter som på nytt är utrotningshotade; arter som den asiatiska myrkotten, gorillorna i Kongo, elefanterna - för försäljningen av elfenben - och andra arter som omnämns i resolutionen.
Jag vill i all korthet nämna tre nödvändiga åtgärder som bör vidtas i Nairobi den närmaste tiden. Den första är att informera och medvetandegöra allmänheten, de som köper och de som säljer. Den andra är en sanktionsmekanism mot dem som fortfarande inte har antagit lagliga åtgärder som förhindrar straffrihet, i synnerhet av tjuvskyttar. Och den tredje, samarbetet med utvecklingsländer där det enda sättet att överleva i vissa områden på landsbygden ibland är att bedriva handel med utrotningshotade arter.

Van den Bos
Herr talman! Skyddet för hotade djur- och växtarter innebär mer än att behålla den naturliga rikedomen. Det handlar om striden mellan civilisation och barbari. Bibehållande av den biologiska mångfalden betyder också mer än att inte låta vissa djurarter dö ut, hur viktiga de än är, såsom elefanter och valar. Med tanke på att de själva inte kan göra det måste vi engagera oss för enskilda djur, inte bara hemma, utan överallt. Det innebär till exempel att den internationella transporten av tropiska djur måste tyglas. Fortfarande förekommer där skandalartade missförhållanden, såväl i fråga om legal som illegal transport. Överexploatering och missbruk kan inte enbart förklaras med fattigdom. Det handlar ofta om att hänsynslösa handlare själva skall bli rikare. Dessutom blir djur i stora antal offer för naturliga katastrofer och i synnerhet också för krig i Afrika utan att det väcker uppmärksamhet. Djur är definitionsmässigt ingen part. Mer uppmärksamhet för deras ohyggliga öde är en civilisationsfråga.

De Roo
Herr talman! Vid den förra CITES-konferensen antog Europaparlamentet i det närmaste enhälligt en resolution om att ge den afrikanska elefanten högsta skyddsstatus. Den afrikanska elefanten är fortfarande en hotad djurart enligt Internationella naturvårdsunionen (IUCN). 14 ministrar från Europeiska unionen avstod fegt från att rösta och legaliserade på så sätt avskjutningen av elefanter i Afrika. Det var bara den nederländske ministern som röstade för att rädda elefanten. Nästa månad, från den 10 till den 20 april, står elefantens öde på nytt på världssamfundets dagordning. Kenya, värdlandet, och Indien har lagt fram förslaget om att åter ge den afrikanska elefanten fullständigt skydd. Avskjutning av elefanter för att sälja deras betar av elfenben till Japan och på papperet ge avkastningen till skydd för vilda djur är en pervers logik. Dessutom fungerar den inte. Sydafrika, Botswana, Namibia och Zambia vill nu skjuta av ännu fler elefanter. Dessutom kommer dessa blodspengar även fortsättningsvis att hamna i fel giriga händer. Jag uppmanar de 15 miljöministrarna, inklusive de 5 gröna ministrarna, att visa mod under rådets möte (miljö) den 30 mars och åter ge den afrikanska elefanten fullständigt skydd.
Fullständigt skydd är också nödvändigt för karettsköldpaddan som bara förekommer på Kuba. På tre generationer har mer än 80 procent av populationen gått förlorad. För den afrikanska elefanten och karettsköldpaddan prioriterar Europeiska kommissionen blodshandel med Japan. Det är en skandal.

Nielson
. (EN) Herr talman! Europeiska gemenskapen är inte part i CITES. Enligt konventionens nuvarande text får endast enskilda länder delta. Ändringsförslaget av Gaborone till texten i CITES från år 1983 skulle ge oss möjlighet att ingå som part i konventionen. Det här ändringsförslaget har dock inte ännu trätt i kraft på grund av att ett otillräckligt antal CITES-parter ratificerat det. Kommissionen fortsätter sina diplomatiska ansträngningar för att se till att det görs tillräckligt många ratificeringar så att gemenskapen kan spela en mer aktiv roll i fråga om den här mycket viktiga konventionen.
Trots att vi ännu inte ingår som en part i konventionen så förfogar gemenskapen över den lagstiftning som behövs för att genomföra CITES. Den här lagstiftningen är bland den mest grundliga och omfattande av sitt slag i hela världen. Kommissionens politik baseras på både bevarande och en hållbar användning, principer som erkänner att befolkning och stater är de bäst lämpade att skydda sin egen vilda fauna och flora.
Vad avser de specifika frågorna i parlamentets resolutioner så håller vi med om behovet av att öka de åtgärder som vidtas när det gäller handeln med vilda djur i Indien. Vi kommer att kontakta de indiska myndigheterna i enlighet med de föreslagna riktlinjerna och fortsätta göra allt vi kan för att stödja och främja målsättningarna i CITES.
När det gäller förslagen till den kommande konferensen med CITES-parterna så måste kommissionen fortfarande anta ett formellt förslag. Vår allmänna inriktning i de viktigaste frågorna är följande:
Vad gäller valar så skall gemenskapens inställning vara otvetydig. Ingen återgång till kommersiell valfångst förrän den internationella valfångstkommissionen bedömer att lämpliga kontrollorgan finns på plats. Vi motsätter oss därför de japanska och norska förslagen att återuppta handeln.
När det gäller afrikanska elefanter så förespråkar vi ett behållande av status quo tills vi fått en tydlig bild av effekterna av den internationella handel som tilläts år 1997. Vi skall inte stödja några av de förslag som lagts fram.
När det gäller de kubanska förslagen angående havssköldpaddan skall gemenskapen motsätta sig ett återupptagande av den vanliga årliga handeln med skal. Vi måste dock inta en öppnare hållning i fråga om de kubanska lagren av skal tills vi känner till vilken ståndpunkt Kubas grannländer intar.
När det gäller hajar, slutligen, så finns det skäl för oro och förslaget om brugder bör särskilt stödjas. Här kommer dock CITES att behöva arbeta i nära samarbete med regionala fiskeriorgan och FN:s livsmedels- och jordbruksorganisation.

Talmannen
Tack så mycket, kommissionär Nielson.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag kl. 17.30.

Perry
Herr talman! Jag kan se att omröstningen om situationen i Irak har tagits tillbaka. Kan jag få veta på vems begäran och vilka skäl som angavs för att ta tillbaka den?

Talmannen
Bäste kollega! Det är inte omröstningen som har dragits tillbaka, utan det är förslagsställarna själva som har dragit tillbaka sina bägge förslag. Finns det inga förslag att rösta om är det också klart att det inte heller finns kvar vid omröstningen. Jag känner inte till orsakerna i detalj till vad det var som förmådde förslagsställarna att göra så - det får ni fråga dem om själv - men klart är att om de har dragits tillbaka så kan man inte rösta om dem. Kanske kan Swoboda redogöra i korthet för vad som ligger bakom.

Swoboda
Herr talman! Ni har helt rätt i att vi har dragit tillbaka resolutionsförslagen. Låt mig bara reda ut det här med min kollega. Vi har dragit tillbaka dem därför att vi under nästa sammanträde i Strasbourg kommer att föra en längre och mer utförlig debatt i frågan. Jag tycker att den tungt vägande situationen i Irak gör att det blir mer meningsfullt att ta ställning efter en debatt, efter förklaringar från råd och kommission och inte inom ramen för ett brådskande ärende. Det var orsaken till tillbakadragandet.

Grossetête
Herr talman! Jag bekräftar att det som Swoboda just sagt gäller för gruppen PPE-DE. Vi har dragit tillbaka vår resolution av samma orsaker: det vill säga debatten som skall äga rum i april i år.

Talmannen
Tack, fru kollega. Jag anser att motiven har klarnat.
En fråga om arbetsordningen, kollega Buttiglione.

Buttiglione
Herr talman! Jag drog tillbaka förslaget trots att jag är övertygad om att vi gör fel i att inte ta tillfället i akt att ingripa, nu när tid är, eftersom det finns en möjlighet att uppnå ett allmänt samförstånd om detta. Jag tycker att det är viktigt att understryka att det är andra gången som vi skjuter upp antagandet av detta förslag. Jag hoppas att utvecklingen inte rusar iväg utan att vi har haft möjligheten att försöka påverka dem till fred.

Talmannen
Tack, herr kollega!
Vi skall nu genomföra omröstningen.

OMRÖSTNING (fortsättning)
Ludford
Herr talman! Även om det hade varit bättre om vi hade röstat vid lunchdags så är jag nöjd att göra det nu.

Schulz
Herr talman! Det är med nöje jag stöder förslaget från min ärade, mycket älskvärda kollega, baronessan Ludford. Låt oss rösta!

Posselt
Herr talman! Jag bara undrar varifrån kollegernas så plötsliga sinnesförändring kommer.

Talmannen
Herr Posselt! Får jag föreslå att ni frågar kollegerna efteråt. Jag vill inte ha någon offentlig debatt om detta i plenum.
(Applåder)
Före omröstningen om ändringsförslag 53

Sylla
Herr talman! Jag har på GUE/NGL gruppens vägnar dragit tillbaka ändringsförslag 53 och 55 om punkt 17 i betänkandet.
I själva verket verkar det som om skrivningen av dessa två ändringsförslag kan ge upphov till motstridiga tolkningar, bland annat i vissa av språkversionerna.
Jag är emot etnisk klassindelning eftersom det stigmatiserar invandrarna. Med ändringsförslagen 53 och 55 avser man att slopa termen "etnisk". Användningen av termen "data" kan referera till statistik om situationen för rasism och diskriminering, vilket kan vara positivt, men det kan också referera till upprättandet av dataregister med alla de problem som man kan förutsätta det innebär och som vi har diskuterat med anledning av Eurodac.
Dessa är skälen till att jag var skyldig att dra tillbaka dessa två ändringsförslag.

Talmannen
Tack, herr kollega! Vi noterar saken.

Désir
Herr talman! Jag tackar Sylla för att ha dragit tillbaka de två nämnda ändringsförslagen, men jag vill fråga honom om han inte om ändringsförslag 54 anser, att texten i första meningen vilken inte har ändrats och som på engelska - det är den version jag har framför mig -, lyder: "understryker att EU måste samla in tillförlitlig etnisk data som en grund för utvärdering", om det avsnittet och mer specifikt uttrycket "tillförlitlig etnisk data" inte skapar samma typ av problem, och om det inte skulle vara lämpligt med ett muntligt ändringsförslag som han skulle kunna lägga fram, att ändra likaså begreppet "etnisk data"?

Talmannen
Kära kollega! Förslagsställaren har handlat förutseende och plikttroget och dragit tillbaka förslaget i tid före omröstningen. Således röstar vi inte om det.
(Parlamentet godkände resolutionsförslaget.)

Swoboda
Herr talman! Jag vill inte fördröja det hela, jag vill bara be ordförandeskapet att överväga möjligheten att framöver inte godkänna fler förslag till strykningar som berör hela punkter, så att vi kan undvika den sorts problem som har dykt upp i dag. Jag ber er överväga detta.

Talmannen
Herr Swoboda! Det hela hänger samman med hur vi i vår klokhet har ändrat arbetsordningen, och om jag minns rätt - jag vet eftersom jag sitter bakom er - så var också ni med och röstade.

Om ni inte längre vill ha det så, måste ni vara snäll och få fram ett förslag till ännu en ändring av arbetsordningen, och därefter skall jag gärna förfara annorlunda.

Swoboda
Herr talman! Jag tillstår gärna att jag kan bli ännu klokare.

Talmannen
Herr Swoboda! Då har vi det gemensamt!

Evans, Robert
Herr talman! En ordningsfråga, jag är mycket glad att det här betänkandet gått igenom. Vi lade ner mycket tid på att rösta om det. De flesta av dessa ändringsförslag lades antingen fram av ledamöter som tillhör den tekniska gruppen med rasister eller av PPE-gruppen angående punkter som de förlorade i utskottet. Vi borde inte lägga ned så mycket tid för att rösta om ändringsförslag som lagts fram när de förlorat samma punkter tidigare. Vi hade kunnat göra det mycket snabbare eftersom positionerna varit ganska tydliga.
(Applåder)

Talmannen
Herr kollega! Ni tar upp ett principiellt problem som hänger samman med hur vi har skrivit ner det i arbetsordningen. Om dessa ändringsförslag enligt arbetsordningen har lämnats in i tid ropas de normalt upp av talmannen och behandlas.
Speroni om arbetsordningen.

Speroni
Herr talman! Jag vet inte om det är en översättningsfråga, men kollegan sade "den tekniska gruppen med rasister": vi är den tekniska gruppen för oberoende ledamöter.

Talmannen
Bäste kollega! Det rörde sig säkert om ett språkligt översättningsproblem. Det är jag helt övertygad om!
  
Betänkande (A5-0055/2000) av Belder för utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik om meddelandet från kommissionen om att bekämpa rasism, främlingsfientlighet och antisemitism i kandidatländerna (KOM(1999) 256 - C5-0094/1999 - 1999/2099(COS))
(Parlamentet godkände resolutionsförslaget.)
  
Betänkandet (A5-0067/2000) av Read för utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi om meddelandet från kommissionen om kommissionens initiativ inför Europeiska rådets extra möte i Lissabon den 23-24 mars 2000 - Europa - Ett informationssamhälle för alla (KOM(1999) 687 - C5-0063/2000 - 2000/2034(COS))
(Parlamentet godkände resolutionsförslaget.)

Poettering
Herr talman, kolleger! Detta är den första röstförklaring på flera år som jag avger, och den första röstförklaringen som ordförande för Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokrater. Vår grupp har på grund av principiella överväganden tyvärr inte kunnat rösta för Ludfordbetänkandet "Bekämpandet av rasism och främlingsfientlighet i Europeiska unionen". Vi anser att här har en god sak, nämligen kampen mot rasism och främlingsfientlighet, blivit missbrukad för i sammanhanget ej relevanta syften, samt att det i betänkandet ingår frågor som inte har något att göra med rasism och kampen mot rasismen och främlingsfientligheten. Därför har vår grupp till övervägande del lagt ner sina röster eller röstat emot. Orsakerna står att finna i följande synpunkter.
För det första: Ludfordbetänkandet ignorerar och bryter mot den grundläggande subsidiaritetsprincipen när den under punkterna 4, 6, 27 andra strecksatsen, 11 och 20 kräver åtgärder såsom upptagande av medborgare från tredje land i den offentliga sektorn eller den ålagda ändringen av skolläroplanerna och programmen för lärarutbildning.
För det andra: betänkandet innehåller frågor som absolut inte har någonting med ämnet för betänkandet att göra när den under punkterna 19, 22 och 30 kräver åtgärder som beviljandet av rösträtt i kommunal- och Europaval för medborgare i tredje land.
För det tredje: Ludfordbetänkandet anför frågor som ligger utanför tidsrymden för betänkandet och som över huvud taget inte har något med betänkandet att göra. Jag skall också demonstrera det absurda i betänkandet - jag skulle önska att fler ville lyssna, speciellt de som just nu lämnar salen - och jag beklagar att jag måste säga det här om just detta betänkande. Det absurda ligger i följande: Inte nog med att det var mindre än en tredjedel av kollegerna som röstade, utan man framförde också ett yttrande gentemot en medlemsstat i den Europeiska unionen, nämligen gentemot Österrike, ett yttrande om att parlamentet nu ansluter sig till de fjorton medlemsstaternas sanktioner.

Efter en het debatt i Bryssel i februari beslöt parlamentet med stor majoritet att inte ansluta sig till dessa sanktioner, och i dag, med en så liten minoritet, med ett så lågt deltagande, ansluter vi oss till sanktionerna. Det finns alltså två orsaker: för det första att det är en för betänkandet icke relevant fråga, och för det andra att vi tar upp en fråga som vi för länge sedan har beslutat om med stor majoritet. Jag anser inte att detta är i sin ordning! Det är anledningen till att min grupp tyvärr har varit tvungen att antingen lägga ner rösterna eller rösta emot betänkandet.
(Applåder)

Posselt
Herr talman! Jag har röstat emot betänkandet eftersom jag inte bedömer ett bra vin efter etiketten på flaskan, utan efter innehållet. Detta betänkande bär visserligen etiketten antirasism, dock består innehållet av ett svårsmält blask av ideologisk villervalla som inte förtjänar namnet antirasismbetänkande. Betänkandet kunde inte förbättras, och jag varnar kammaren för att fortsättningsvis göra sig löjlig med så till den grad absurda betänkanden, för ämnet antirasism är för angeläget för att läggas till grund för något slags ideologisk uppvisningsmatch.

Cauquil
Även om vi inte är överens med en stor del av motiveringarna i betänkandet om kampen mot rasism och främlingsfientlighet har vi röstat för det betänkandet, eftersom man tar ställning mot diskriminering och för minoriteters rättigheter.
Vi ansluter oss dock inte alls till de lyckönskningar som parlamentet riktar till sig själv. Främst för att de flesta förslagen till förmån för rättigheter för minoriteter eller invandrare är otydliga och inte är tvingande. Sedan på grund av det hyckleri som det är att utge sig för att försvara invandrare och minoriteter medan man i sitt eget land driver en politik mot invandrare om än i form av en jakt på personer utan identitetshandlingar. Slutligen berörs i betänkandet inte alls de djupa ekonomiska och sociala orsaker som underlättar agitation av demagoger från den rasistiska och främlingsfientliga extremhögern, bland annat betydelsen av arbetslöshet och ökad fattigdom för en växande del av befolkningen.

Palacio Vallelersundi
Herr talman! Jag tar till orda som företrädare för den spanska delegationen av Europeiska folkpartiets grupp för att förklara hur det kommer sig att vi har avstått från att rösta, något som i det här fallet innebär ett tydligt ställningstagande, även om ett avstående i regel inte är det.
Vi har avstått för att vi å ena sidan delar den symboliska tanken och principerna för kampen mot rasism och främlingsfientlighet, för vissa punkter i betänkandet innehåller viktiga uttalanden. För att bara nämna två av dessa kan jag ta punkt 8 om funktionerna för Europeiska centrumet för övervakning av rasism och främlingsfientlighet; eller punkt 24 där medlemsstaterna anmodas att prioritera några högst konkreta områden.
Men detta är å andra sidan, till skillnad från Haarders betänkande som vi röstade om i förmiddags, ett mycket demagogiskt betänkande som saknar juridisk stringens. Och parlamentet som medlagstiftare bör känna till att varje uttalande vi gör har antingen juridiskt eller, som i det här fallet, nästan juridiskt värde, och därför bör vi vara litet mer försiktiga. Låt mig ge ett exempel på detta: i punkt 22 där man ber att begreppet europeiskt medborgarskap skall ges ett konkret innehåll, genom att rätten att rösta i kommunala val och i valet till Europaparlamentet utvidgas till att även gälla medborgare i tredje land som är bosatta inom gemenskapen.
Det är uppenbart att detta redan från början strider mot fördraget. Det är illa formulerat. Jag skulle kunna ge fler liknande exempel som motivering till att vi har avstått från att rösta.

Swoboda
Herr talman! Låt mig avlägga en mycket kort förklaring på socialdemokraternas österrikiska delegations vägnar. Vi har röstat för betänkandet eftersom vi anser att det trots vissa formuleringar är ett bra betänkande, och jag tycker att det är helt obefogat hur betänkandet till vissa delar har bedömts här i röstförklaringarna. På punkt 10 har vi låtit bli att rösta. Vi skulle ha föredragit en förklaring som exakt motsvarar vad Europaparlamentet beslutade i sin resolution om Österrike. Eftersom denna punkt ändå godkändes, har vi röstat för betänkandet för dess principiellt positiva tendensers skull.

Goebbels
Herr talman! Jag är en trogen anhängare av kampen mot alla former av rasism och främlingsfientlighet, men jag har avstått från att rösta om den resolution som presenterats av Ludford, eftersom jag bedömer att det handlar om en av dessa resolutioner som skall täcka allt, där man vill allt och ibland raka motsatsen. Jag anser att denna typ av resolution inte gör heder åt vårt parlament.
(Applåder)

Agag Longo och Evans, Robert J
 - (EN) Min grupp och jag är glada att ha röstat för och stöttat Ludfordbetänkandet, vilket berör den viktiga kampen mot rasism och främlingsfientlighet.
De som röstade emot återförening av familjer, emot uppmuntran av etniska minoriteter att delta i val, emot en politik som återspeglar Europas mångfald och emot multietniska parlament, dem bör man beklaga och fördöma.
De brittiska labourledamöterna och PSE-gruppen röstade för ändringsförslag 2 om att ta bort punkt 17, inte för att vi motsätter oss avsikterna bakom utan för att den skulle kunna misstolkas eller verka mångtydig.
Kampen mot rasister och främlingshatare i vårt samhälle, de som försöker dela Europa, är en kamp som måste och kommer att vinnas.

Arvidsson och Stenmarck
. Vi moderater stöder de flesta åtgärderna mot rasism och främlingsfientlighet i Ludfordbetänkandet. Vi lägger dock ned våra röster i slutomröstningen, därför att vi anser att arbetsmarknadslagstiftning tillhör ett område där subsidiaritet bör tillämpas, vilket berörs i punkt 17.

Berthu
. (FR) Ludfordbetänkandet om kampen mot rasism och främlingsfientlighet, liksom betänkandet Haarder, som är samtidigt, om mänskliga rättigheter i Europeiska unionen, verkar inspirerade av djävulen. Utöver det legitima skyddet av rättigheter förbundna med mänsklig värdighet, tvingar de att dra tillbaka, en efter en och systematiskt, alla regler för medborgarskap, vare sig det är nationellt, eller till och med europeiskt för övrigt.
Man har en känsla av att syftet med båda betänkandena är att försvara rättigheterna för en individ utan åtskillnad, oberoende var på planeten denne bor, och inte rättigheterna för personer som bott här länge, arvtagare av traditioner, innehavare av egna normer, det vill säga exakt medborgarna i våra respektive land, som sänt oss hit för att skydda dem och inte för något annat. Jag anser att det i initiativet för dessa betänkanden finns en slags överträdelse av mandat.
Exempelvis proklameras i Ludfordbetänkandet jämställdhet mellan europeiska medborgare och medborgare i tredje land, till den grad att man föreslår att utlänningar kan bli europeiska tjänstemän lika som medlemsländernas medborgare, eller att de åtnjuter samma rätt att röra sig fritt utan kontroll och att återförenas med familjen som gemenskapens medborgare. Skillnaderna utplånas på alla plan då det i Haarderbetänkandet också bekräftas lika rättigheter mellan homosexuella par och den traditionella familjen.
I båda betänkandena krävs likaså med samma inriktning rösträtt för invandrare till lokala och europeiska val. Den andra kategorin verkar mycket signifikativ. Ty om kravet om deltagande vid lokala val ibland kan utsmyckas med föregivna praktiska motiv visar det om deltagandet vid europeiska val en rent ideologisk betydelse: det handlar om att visa att Europa i framtiden inte skall vara en supernation (även om det finns en överstat) utan tvärtom, en öppen helhet, en genomfartsplats där rättigheter som fråntagits nationer skall omfördelas i hela världen.
En annan gemensam avslöjande punkt: i dessa båda betänkanden begärs att de nya "rättigheter" som föreslås i dem skall införas i den stadga om grundläggande rättigheter för unionens medborgare, som håller på att utarbetas, om vilken jag redan har uttalat mig i förrgår vid debatten om Duff-Voggenhuberbetänkandet. Och naturligtvis kräver de att man i det dokumentet i morgon skall införa ett tvingande rättsligt krav med hänsyn till medlemsstaterna. Där har vi ytterligare en faktor som visar att denna stadga, om den verkligen hade antagits enligt den form som Europaparlamentet kräver, - men vi motsätter oss helt det - skulle fungera som ett redskap för att inskränka nationerna.
Vi ser här som alltid att den europeiska nivån är en plats där man gör mindre motstånd inför påtryckningsgrupper, excentriska minoriteter och till och med utländska intressen. Och vi lär av detta återigen samma läxa: medborgarna bör behålla sina befogenheter nära sig och bara delegera dem vid behov till öppna institutioner, som ägnar sig åt att försvara dem, och som de har full kontroll över.

Bonde, Okking och Sandbæk
. (DA) Vi stöder den humanistiska inställning som ligger till grund för betänkandet. Vi stöder att betänkandet fokuserar på grogrunden för rasism och främlingsfientlighet i Europa. Vi anser att det är viktigt att bekämpa rasism och främlingsfientlighet genom att garantera medborgarnas rätt till utbildning, rätt till inträde på arbetsmarknaden osv. Det är även positivt att betänkandet rekommenderar att medborgare från tredje land får bättre möjligheter att integreras. Vi har av ovannämnda skäl valt att rösta för betänkandet, eftersom vi har den allmänna uppfattningen att det är ytterst viktigt att bekämpa rasism och främlingsfientlighet. Vi vill emellertid betona att vi inte kan stödja de medel för bekämpning av rasism och främlingsfientlighet som betänkandet rekommenderar. Vi anser att åtgärder som t.ex. fastställande av en gemensam asylpolitik och Eurodac - som innebär ett misstänkliggörande av asylsökande - inte främjar bekämpandet av rasism och främlingsfientlighet.

Caudron
. (FR) Jag måste gratulera föredraganden för kvaliteten i hennes arbete med Europeiska kommissionens rapport om genomförandet av Europeiska året mot rasism (1997).
De senaste händelserna i Österrike visar oss att kampen mot rasismen, antisemitismen och främlingsfientligheten tyvärr fortfarande är aktuell. Såsom anges i betänkandet finns det verkligen anledning att bli "förskräckt över att Jörg Haiders parti ingår i den österrikiska regeringen". Jag utnyttjar tillfället jag fått här för att understryka nödvändigheten att ha kvar pressen på den österrikiska regeringen och att fortsätta att främja den offentliga debatten. Risken är verkligen stor att man inrättar sig efter situationen. Jag upprepar: banalisering är en av de största farorna.
Detta öppna hål i det som utgör grundvalen för vår europeiska union, nämligen den ovillkorliga respekten för de grundläggande rättigheterna, bör inte bli ett prejudikat. Överallt i Europa hoppas de extrema högerpartierna kunna dra nytta av att denna koalition med fascistiska toner kommit till makten. Det är vår skyldighet som europeiska demokrater att vara uppmärksamma, att provocera fram det felsteg som skall göra att den aktuella regeringen faller. Jag är personligen redo att föra kampen ända till slutet!
Jag anser i likhet med föredraganden att den etniska, religiösa, kulturella och språkliga mångfalden i Europa är en källa till vitalitet och av betydelse för en framgångsrik ekonomisk och social framtid för Europa. Detta är skälet till att de offentliga myndigheterna i medlemsstaterna och EU:s institutioner på ett aktivt sätt måste främja jämlikhet mellan raser och vidta konkreta åtgärder för att skapa en ökad etnisk mångfald i sin personal. Jag stöder dessutom idén om att kampen mot rasism och främlingsfientlighet liksom främjande av lika möjligheter tydligt bör införas som ett ansvarsområde under en enda kommissionär i Europeiska kommissionen.
Ett annat förslag förtjänar att få vår hela uppmärksamhet. Det föreslås att medlemsstaterna som obligatoriskt ämne i skolprogrammen och i utbildningsprogrammen för lärarna inför följande ämnen: undervisning om Europa i världen, bland annat om slaveriet och kolonialismen och om historia och kultur i minoritetssamhällen; undervisning om farorna med rasism, främlingsfientlighet och intolerans, däribland Förintelsen och antisemitism, om att rastolerans är absolut nödvändig och om normer förbundet med mångfalden.
För att återvända till Österrike, ett av skälen till att man har kommit till sådana ytterligheter är kanske att det landet inte i tillräcklig grad har bearbetat sitt förflutna på ett objektivt sätt.
Jag avslutar med att be er att inom ramen för IGC överväga en möjlig ändring av Amsterdamfördraget, bland annat av artikel 7 som åsyftar att bestraffa en medlemsstat som gör sig skyldig till "en allvarlig och ständig kränkning" av de grundläggande rättigheterna och friheterna.

Figueiredo
 - (PT) Att bekämpa rasism och främlingsfientlighet enbart genom lagstiftning kommer inte att gå, åtgärder måste i stället vidtas för att förändra de grundläggande skälen till detta fenomen.
Det betänkande som vi nu debatterar tar upp en rad aspekter som vi är fullständigt överens om, i synnerhet frågan om att garantera de grundläggande rättigheterna för medborgare i tredje land som väljer ett medlemsland i Europeiska unionen för att arbeta och leva. Behovet av politiska rättigheter genom att medborgare från tredje land bosatta inom Europeiska unionen ges rösträtt för lokala och europeiska val är särskilt värt att notera. Av nämnda anledning röstar vi för betänkandet.

Kirkhope
 - (EN) Som före detta minister för rasfrågor i Förenade kungariket är jag mycket medveten om behovet av att ständigt se mig om efter sätt att förbättra relationerna mellan alla grupper och intressen bland befolkningen. För det krävs en försiktig blandning av i första hand utbildning och endast när det är absolut nödvändigt, lagstiftning. Det här betänkandet misslyckas totalt att ge en balanserad taktik. Det är åtbördspolitik av den värsta sorten där författarens tydliga ideologi tar överhanden över sunt förnuft.
Det är skadligt på grund av dess skrikighet. Det erkänner inte de stora framsteg som gjorts i förhållandet mellan raserna i EU:s medlemsstater. Det ger bara en defaitistisk dagordning, ingen positiv. Det förolämpar dem som försöker förbättra situationen och därför är det förolämpande för många. I korthet är det ett missbruk av de möjligheter som erbjuds här i parlamentet att debattera och bestämma frågor som den här, vilka är mycket viktiga och som förtjänar bättre än detta tillvägagångssätt.
De av oss som verkligen bryr sig känner till de stora svårigheterna i det här ämnet. Vi kan helt enkelt inte stödja en sådan förfärlig uppsättning förslag, särskilt inte eftersom baronessan Ludfords tillvägagångssätt kunde få det otrevliga resultatet att det skulle vända majoriteten mot minoriteter i stället för att harmonisera relationerna.
Det här betänkandet skulle undergräva snarare än förbättra förhållandet mellan raserna. Det kan inte vara ett önskvärt resultat.

Lang
. (FR) Betänkandet av Sarah Ludford är ett mästerverk av morbid och destruktiv kamp mot Europas folks och nationers identitet, mot deras rätt till olikhet, mot deras rätt till självbestämmande, mot att vara sin egen herre, mot att vägra acceptera desintegrationen på det sociala, kulturella och institutionella området.
Den patologiska, fanatiska och besatta upphetsningen om "antirasism" är bara den psykiska drivkraften för processen för kolonisering av Europa och för underkastelse av dess befolkningar.
Den fanatiska skuldbeläggningen av européerna, likväl generösa, gästfria, öppna för andra kulturer i rak motsats till rasism och intolerans, har inget annat syfte än att få dem att godkänna det oacceptabla, än att förmå dem att i tystnad utstå en allmän och massiv kolonisering, ett nytt samhälle där de inte skulle var mer än en underkuvad minoritet.
Den moraliska rannsakningen, propagandan och den ständiga psykiska betingning som man utsätter oss för kan jämställas med de mest föraktliga metoderna i läger för "omprogrammering" hos kommunistregimer.
Men detta betänkande har åtminstone fördelen, tack vare baronessan och hennes medhjälpare, att man kan lära känna nya kollaboratörer.
Räkna själv!

La Perriere
. (FR) Europa har i dag stora problem. Vare sig hon vill eller inte företräder hon inte för medborgarna i medlemsstaterna den glädjespridande röst som hon skulle vilja personifiera. Hon ger bilden av det hon är, det vill säga en avlägsen och tvingande maskin, vars enda uppgift verkar vara att förordna om normativa petiga bestämmelser i ett tydligt syfte att centralisera och likrikta.
Det är i det sammanhanget som det varje år uppstår debatt om de mänskliga rättigheterna i världen och i unionen, sammankopplat detta år till kampen mot rasismen i unionen och i kandidatländerna. Det skulle ha kunnat ge "extra medkänsla" till en grupp som saknar det bittert.
Så förhåller sig det inte. Föredraganden, utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor och kammaren har lämnat oss texter som verkar livlösa. Dessa pseudoförsvarare av mänskliga rättigheter har alla helt enkelt glömt att människan är inget begrepp, en punkt på ett politiskt program. Människan har värdighet, en uppgift som är mycket högre, till och med i motsats till det som man föreslår oss i dag.
Att respektera människan det är att inse att dess legitima rättigheter motsvaras av legitima skyldigheter, att dess frihet skall användas på ett ansvarsfullt sätt så att dess naturliga värdighet förutsätter moraliska referenser. Det handlar inte om att begränsa friheten utan tvärtom, att bli medveten om att människan lever i mitten av en nationell familjegemenskap, i mitten av ett människosläkte som föreskriver honom normer utan vilka civilisationen blir synonym med barbari.
Jag skulle inte vilja säga att Europaparlamentet har missat ett tillfälle utan snarare att det ännu en gång har varit troget sig själv, frihetsivrare och i slutändan, någon som upphäver frihet.

Lulling
. (FR) Jag kunde inte rösta för betänkandet av baronessan Ludford och jag vill att min nedlagda röst skall uppfattas som speciellt föraktfull på grund av de otillbörligheter och överdrifter som finns i vissa delar i det betänkandet.
Skiftande förklaringar och överdrivna krav, bland annat vad gäller medborgare från tredje land som vistas i Europeiska unionens medlemsstater, ger en provocerande karaktär som leder till uppfattningar om att betänkandet är rasistiskt, eftersom de flesta medborgarna i våra medlemsstater ofta inte inser att medborgarna från tredje land som vistas hos oss absolut måste åtnjuta samma rättigheter som de, däribland rösträtt, eftersom det inte finns någon ömsesidighet för unionens medborgare som vistas i ett tredje land.
Jag inser att med dessa förtydligande riskerar jag att pressen kallar mig för en demon och att falla i den fallgrop som man i vissa delar av betänkandet gillrar åt dem bland oss som ännu vågar uttrycka vår åsikt inför de överdrifter som ligger till grund för en argumentering om ökad rasism och främlingsfientlighet, som betänkandet av baronessan Ludford anses kunna konstatera.

Montfort
. (FR) Europaparlamentet presenterar i dag den nya människan i en ny värld.
Betänkandet Ludford utgör inte ett konstaterande av goda eller dåliga realiteter beträffande rasismen i unionen, den är det politiska programmet av en extrem frihetsivrande vänster, och när allt kommer omkring föga mån om människans naturliga rättigheter. Vid läsningen av denna text presenteras faktiskt Europas länder och speciellt medlemsstaterna som helveten där de mest grundläggande rättigheter dagligen kränks, där regeringar och deras organ av vilka jag citerar, "polisväsen, domstolar och immigrationsmyndigheter", utövar en totalitär och omänsklig politik. Åh, vad det skulle vara skönt att bo i Kina, Kuba eller Nordkorea!
Inför dessa tyranner vakar Europeiska unionen: den skall veta, den som är nära folket och så mån och deras lycka att den sköter det dagliga, främjar nya rättigheter som hittills är okända; den skall veta, den vars grundvalar och ledning är så demokratiska, hur man skall skapa denna nya stat befriad från all synd; den skall vara den obestridda färdledare som skall leda alla sina anhängare mot "en ljus framtid".
Allt detta är inte seriöst. Gemenskaperna, vare sig de är nationella eller europeiska, behöver riktmärken som inte är exklusiva utan garanter för hållbara förbindelser. Våra nationer är ofta månghundraåriga, de har alltid dragit till sig populationer, etniska grupper som var avvikande från dem och som tillförde sina normer till dem hos sina värdländer. Detta skedde utan problem, eftersom våra nationer för dessa nykomlingar kunde presentera bestämda grupper i vilka det var lätt att orientera sig och finna sin plats. Ludford föreslår oss ett samhälle utan modell där man inte skulle försumma att påtvinga den strängaste lagstiftning: friheten, det är den riktiga lagen och identisk för alla; när varje individ eller varje grupp har sin egen lag blir det anarki och barbari. Den europeiska konstruktionen kan inte existera genom en enkel addition av dem som den är sammansatt av: den skall bli resultatet av samstämmiga åsikter om dess framtid och hur man skall nå dit, eller inte finnas alls. I dag för oss Ludfordbetänkandet långt bort från den tanken.
Betänkande (A5-0055/2000) av Belder

Bordes
Herr talman!, Om vi har röstat för denna text är det enbart för att bekräfta vårt principiella motstånd mot all form av rasism, främlingsfientlighet och förtryck av minoriteter, vare sig det sker inom eller utanför Europeiska unionen. Vår röst innebär dock inte att vi godkänner alla motiveringar eller alla förslag i texten.
Dessutom anser vi inte att de redan integrerade medlemsstaterna i Europeiska unionen kan undervisa de länder som bara hunnit ansöka om anslutning eftersom så mycket rasistiska och främlingsfientliga skamligheter finns spridda i de flesta stater inom själva Europeiska unionen av demagoger från extremhögern, till och med även i detta parlament.
(Applåder)

Caudron
. (FR) Genom att lägga fram detta betänkande om kampen mot rasism i kandidatländerna uppfyller Europeiska kommissionen uppmaningen från Europeiska rådet i Wien från den 11 och 12 december 1998.
Jag gläder mig över detta betänkande som visar viljan hos Europeiska unionen att hjälpa kandidatländerna att med kraft bekämpa rasism, främlingsfientlighet och antisemitism och att uppfylla kriteriet från Köpenhamn om de mänskliga rättigheterna, ett ofrånkomligt villkor för att få ansluta sig till Europeiska unionen.
Den djupa förändringsprocess som håller på att ske sedan 1989 i Centraleuropa och Östeuropa har lett till ökad rasism, främlingsfientlighet och antisemitism. Den höga arbetslösheten (den var förr en okänd samhällsföreteelse, i dag officiellt erkänd), på grund av ekonomiska reformer ökar osäkerheten hos individer. Allt det utgör en god grogrund för utvecklingen av rasistiska företeelser.
De genomgripande förändringar som sker genom införandet av gemenskapens regelverk riskerar att ytterligare intensifiera de sociala spänningarna i kandidatländerna. Därför är det av avgörande betydelse att man så snart som möjligt vidtar kraftfulla stödåtgärder för dessa länder, så att de kan lösa dessa problem. Detta kan ske genom program som Phare-programmet (och mer specifikt "Phare-demokrati" i dag integrerat i "Europeiskt initiativ för mänskliga rättigheter") och Meda när det gäller Turkiet, som bör åtfölja dessa förändringar.
Det europeiska övervakningscentrumet för rasistiska och främlingsfientliga företeelser som skall öppnas i Wien den 10 april i år skall likaså ge ett relevant bidrag för ökad kamp mot rasism, främlingsfientlighet och antisemitism i kandidatländerna.
I betänkandet betonas ett problem som skarpt visar sig i kandidatländerna, problemet med respekt för minoriteters rättigheter. Jag tänker bland annat på romerna, som utsätts för oacceptabel diskriminering i flera central- och östeuropeiska länder. Jag tänker även och naturligtvis på problemet med den institutionaliserade diskrimineringen av det kurdiska folket. Jag tar tillfället i akt och påminner om att fru Leyla Zana, turkisk deputerad av kurdiskt ursprung, fortfarande sitter fängslad i de turkiska fängelsehålorna efter en parodi på rättegång. De otaliga påtryckningarna från bland annat Europaparlamentet har hittills inte fått de turkiska myndigheterna att ändra sin ståndpunkt. Fallet Zana utgör tyvärr inte ett undantag! Turkiet måste göra avsevärda framsteg när det gäller respekt för den kurdiska befolkningen. Det är ett villkor för dess anslutning till Europeiska unionen och vi måste vara kompromisslösa på denna punkt!

ECB:s krav på inbetalning av ytterligare reserver
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0042/2000) av Goebbels, för utskottet för ekonomi och valutafrågor förslaget till rådets förordning om Europeiska centralbankens rekommendationen om rådets förordning (EG) om Europeiska centralbankens krav på inbetalning av ytterligare om valutareserver (ECB 0001/1999 - C5-0202/1999 - 1999/0817 (CNS)

Goebbels
. (FR) Herr talman, kära kollegor! Europeiska unionen är utrustad med en politiskt oberoende centralbank som skall upprätthålla prisstabilitet. ECB:s har skyldighet att vara åtminstone pekuniärt oberoende. Enligt fördraget är bankens initiala kapital fastslaget till fem miljarder euro, valutareserven fastslagen till fem miljarder euro. Eftersom det europeiska systemet av centralbanker inte just nu består av mer än elva nationella centralbanker uppgår det frigjorda kapitalet bara till 3,9 miljarder euro, medan de verkliga överförda reserverna bara uppgår till 39,46 miljarder euro. 15 procent är guld och återstående 85 procent består av dollar och yen. Man bör känna till att räntan på det egna kapitalet utgör den enda tillförlitliga källan till intäkter för Europeiska centralbanken. På kort sikt varierar dessa intäkter beroende på räntesatserna.
Den andra intäktskällan härrör från ränta på ECB:s officiella reserver. Man måste dock från dessa intäkter dra av de räntor som betalas av ECB för dess åtaganden i euro mot de nationella centralbankerna. Den valutareserv som används i ECB:s balansräkning är angiven i valutor, medan åtagandet mot de nationella centralbankerna som är ersättningen för det anges i euro.
Med hänsyn till de i nuläget differentierade växelkurserna mellan euro å ena sidan och dollar och yen å andra sidan är nettointäkten från räntan positiv. Vid eventuell förändring av räntesatserna och eftersom intäktskällan är mycket känslig för förändringar av räntesatser kan dock den del av intäkterna som härrör från räntorna mycket snabbt minska och till och med medföra en förlust. Då ECB förfogar över utländska valutor som motvikt till åtaganden i euro skulle den likaså utsättas för valutarisker om euron skulle stiga avsevärt i värde i förhållande till bankens aktuella valutareserv.
En intern beräkning hos ECB visar att riskvärdet skulle kunna överstiga ECB:s aktuella kapital. En nedskrivning med 10 procent av dollarn och yenen mot euron, matchad med en nedgång med 10 procent på guldpriset, skulle tömma ECB:s hela nuvarande kapital. I fördraget föreskrivs om en mekanism genom vilken ECB kan skydda sig mot en kapitalvärdesförsämring. Valutaintäkten från eurosystemet kan delvis eller helt behållas av Europeiska centralbanken. En centralbank som behöver upprepad hjälp skulle dock inte vara mycket trovärdig. Europeiska centralbanken kommer emellertid att avsluta budgetåret 1999 med ett underskott som sannolikt överstiger 200 miljoner euro. Det är därför brådskande att snarast avhjälpa detta strukturella problem.
Europaparlamentet har redan avgett ett positivt yttrande den 14 april 1999 om en rekommendation från ECB om att på sikt fördubbla denna banks kapital. Den aktuella rekommendationen syftar till att ge centralbankscheferna befogenhet att begära ytterligare valutareserv i nivå med 100 miljarder euro. Det handlar således bara om ett principiellt tillstånd för att kunna öka reserven alltefter behov och utan press vid extraordinära händelser. ECB skulle exempelvis kunna använda detta förfarande för att komplettera sina valutareserver från fall till fall vid perioder av bland annat omfattande insatser, men även eventuellt med anledning av dolda värdeminskningar i portföljen, som revalveras varje kvartal i enlighet med marknadskurserna.
Man bör i detta sammanhang påminna om att de totala reserverna för eurosystemet överstiger 350 miljarder euro. Som bankens chef Duisenberg hävdade vid sin sista utfrågning inför Europaparlamentet avser ECB inte att agera på valutamarknaderna för att försöka påverka eurons externa värde. Vid en eventuell internationell finanskris som, med tanke på marknadernas irrationella överflöd, fortfarande är möjlig kan en kollektiv insats av de största centralbankerna bli nödvändig.
För att ECB skall ha möjlighet att ta emot pengar i avtal som de så kallade Plaza eller Louvre föreföll det uppenbart för utskottet för ekonomi och valutafrågor att rekommendera parlamentet att rösta för rekommendationen. Jag har inte föreslagit resolution, så kallad politik, till mina kollegor. Personligen, och jag har just framfört det, är min åsikt att parlamentet röstar om alltför många resolutioner och att denna inflation i resolutioner sänker värdet på de resolutioner som är politiskt absolut nödvändiga. Här handlar det om att säga ja eller nej. Ett massivt ja är likaså ett politiskt meddelande.
Vi vill att ECB skall kunna fortsätta att vara helt oberoende - även ekonomiskt - med sin huvuduppgift att upprätthålla prisstabilitet. Vi vill samtidigt och Duisenberg är enligt min uppfattning alltför undvikande i denna fråga att det europeiska centralbankssystemet också bestämt stöder unionens allmänna ekonomiska politik. Vi vill att Europeiska centralbanken helt säkerställer sin roll på den internationella scenen och att den aktivt medverkar att fastställa nya bestämmelser som gör att det internationella finanssystemet kan fungera utan kriser. Vi litar på att ECB-rådet vid eventuell oro på marknaderna använder valutareserverna i eurosystemet på bästa sätt.
Ingen påstår att den avskräckande karaktären hos instrumentet för intervention är proportionell till valutareservens mängd, men det ger en möjlighet att omgående och vid alla tidpunkter kunna få fram extra tillgångar som stärker trovärdigheten. Det skulle dock vara berättigat att dessa interna transfereringar i det europeiska centralbankssystemet, som inte skall synas på eurosystemets konsoliderade veckorapporter, redovisas i efterhand.
Europaparlamentet delar principen att ordföranden skulle förklara de beslut som fattats av sitt råd vid sin inställelse inför utskottet för ekonomi och valutafrågor, ja till och med vid tidpunkten för debatter i kammaren. Europeiska centralbanken har allt att vinna med denna ökade insyn för att öka sin trovärdighet.
Herr talman! Jag avslutar mitt betänkande med att understryka personligen till ECB att den skall tjäna kvinnor och män i Europa och ekonomin i sin helhet. Dess roll är således inte att uppfylla blotta förväntningar på penning- och kapitalmarknaderna.

Karas
Herr talman! Låt mig ansluta till den punkt där föredraganden, som jag tackar för hans arbete, avslutade sitt betänkande samt återigen påpeka att i mängden av alla de resolutioner som inte motsvarar parlamentets prioriteringar är inbetalningen av ytterligare reserver en viktig resolution. Vilket är det rättsliga underlaget för dagens debatt? Att äga och förvalta officiella valutareserver är enligt artikel 3 i stadgan för Europeiska centralbankssystemet en av ECB:s uppgifter.
Uppdraget utförs parallellt av ECB och de nationella centralbankerna, varvid sistnämnda överför en del av sina reserver upp till ett värde motsvarande 50 miljarder euro till ECB, såsom det står i artikel 30 punkt 1 i stadgan. Redan i artikel 30.4 har det beslutats - och därför kommer dagens diskussion inte som någon överraskning - att ECB kan kräva inbetalning av ytterligare reserver utöver det belopp som fastslagits i artikel 30.1. Kravet måste utfärdas i form av en förordning från Europeiska unionens råd. För tillfället yrkar man på en ytterligare höjning på 50 miljarder euro.
Vi, Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokrater, liksom det samlade utskottet för ekonomi och valutafrågor, vilket föredraganden redan har nämnt, välkomnar förslaget. Vi har redan fått en utförlig redogörelse, och det börjar bli sent. Men låt mig säga att höjningen ur vår synvinkel är nödvändig. Först och främst därför att den bidrar till att öka ECB:s ekonomiska oberoende, och Europeiska centralbankens oberoende är en viktig förutsättning för valutans stabilitet och oantastlighet. Avkastningen från det hittills inbetalade kapitalet och de officiella reserverna utgör för närvarande ECB:s enda inkomstkälla, ur vilken banken själv skall finansiera sin verksamhet.
Vi vet att det blev förlust under år 1999. Det är därför vi måste säga att bristen på resurser fråntar ECB möjligheten att utforma sin politik på ett oberoende och öppet sätt. Behovet av finansiering måste sålunda täckas så att oberoendet aldrig skall kunna ifrågasättas.
För det andra är vi för höjningen därför att den bidrar till att stärka ECB:s trovärdighet på marknaderna. Ett ekonomiskt oberoende för ECB:s del, som gör att banken själv kan underhålla sin verksamhet, stärker Europeiska centralbankens trovärdighet även på de internationella marknaderna och därmed också euron på dess väg mot det tredje skedet den 1 januari 2002.
För det tredje: höjningen ökar ECB:s förmåga att reagera och anpassa sig. Vid en kraftig obalans på marknaderna ges Europeiska centralbanken genom en eventuell fördubbling av reserverna möjlighet att utföra uppgifterna i stabiliseringspolitikens anda både snabbare och effektivare. I och med att de nödvändiga resurserna står till bankens förfogande har den möjlighet att reagera på ett mer flexibelt sätt. I vårt betänkande har vi även fört in en extra modell för att öka insynen i processen, och jag ber om stöd för inbetalning av ytterligare reserver.
(Applåder)

Markov
Herr talman! I förslaget till lagstiftningsresolution godkänner parlamentet ECB:s rekommendationer till rådet om att anta en förordning om inkrävandet av ytterligare valutareserver. Som motivering nämns, för det första: Detta föreskrivs i fördraget. Om detta ej tillämpas genom förordning skulle detta kunna tolkas som oenighet mellan ECB och rådet. För det andra: ECB:s nödvändiga ekonomiska oberoende skall stärkas. För det tredje: ökad trovärdighet för instrumentet för valutainterventionerna samt främjande av ECB:s förmåga att reagera på olika scenarier.
Naturligtvis finns det ingenting att invända mot en strukturell förbättring av den ekonomiska situationen för ECB. Men frågan är bara om problemet löses på sikt genom att mer pengar skjuts till utifrån. För att kunna avgöra det skulle man åtminstone behöva diskutera följande frågor först:
För det första: Är det meningsfullt ur ett samhällsekonomiskt perspektiv att driva en så restriktiv penningpolitik som ECB gör, mer restriktiv än Europeiska utvecklingsfonden? För det andra: Strider inte höjningen av räntesatserna för återfinansiering över marginalen och inlåning, vilken gäller från och med 9 februari 2000, mot konjunkturutvecklingen? För det tredje: Är det inte bestämdare åtgärder för en varaktig sänkning av arbetslösheten som är det mest beprövade sättet att garantera en stabil prisutveckling?
För det fjärde: Borde det inte vid sidan av en utbudsorienterad ekonomisk politik ges mera tyngd åt en ekonomisk politik där man ser till efterfrågan - dvs. stärkande av den europeiska inre marknaden med hjälp av reducerade primärskattesatser för medlemsstaterna? För det femte: Är det fel att anta att fastställandet av växelkursen vid införandet av euron snarare motsvarade ett politiskt önsketänkande än en ekonomisk realitet? För det sjätte: Vilka är de konkreta orsakerna till att ECB förmodas redovisa förlust för 1999?
Svaren på dessa frågor ger vid handen att vår grupp inte kan rösta för detta resolutionsförslag. Inte därför att ECB förfogar över för små valutareserver, utan därför att den är strukturellt felaktigt uppbyggd och därmed ständigt kommer att beklaga dessa likviditetsproblem.

Caullery
Herr talman! Europeiska centralbanken rekommenderar rådet att fördubbla bankens valutareservtillgångar. Den åberopar för detta två argument av mycket olika karaktär.
Det första gäller bankens egen oro för förvaltningen, överdriven ökning av dess personalstyrka verkar stå i proportion till dess minskade intäkter som dragits från dess tillgångar, intäkter som man likväl kan hoppas skall räcka till dess självfinansiering.
I en blixt av klarhet uppger ECB att en centralbank med strukturellt underskott inte helt enkelt skulle vara trovärdig. Det är sant och det skapar oro beträffande ledningsförmåga hos dem som har så snabbt behov att öka insatsen.
Det andra syftar till att öka ECB:s möjlighet att intervenera på marknaderna i ett allmänt samband med en depreciering av euron, tvärt emot de lugnande prognoser som man hade förärat oss och de upprepade attackerna från affärsvärlden i en medlemsstat i unionen som har haft, det stämmer, klokheten att inte vara med i den gemensamma valutan.
Man behöver således inte vänta länge på att Europeiska unionens instrument som förutsatts vara oberoende och med ekonomisk makt så kvalfullt avslöjar sin otillräcklighet. Det är ganska häpnadsväckande att läsa i den av föredraganden skrivna texten att med hypotesen att de politiska myndigheterna (Europaparlamentet eller rådet) skulle vägra medverka till en strukturell förbättring av ECB:s finansiella situation, skulle denna inte anses som oberoende av marknaderna. Man ser tydligt vad ECB prioriterar eftersom den tar för vana att prioritera den politiska världen före fullbordat faktum och som strävar framför allt efter högt anseende i affärsvärlden, tydligen mer uppskattat än folkets förtroende.
Nej, det spelar oss verkligen mindre roll om ECB fördubblar sin kapacitet att skapa elände eller inte. Vi skulle ha föredragit en sann självkritik hos de verkliga ansvariga, det vill säga regeringarna i EU-15, och en omvänd logik så att medlemsstaternas folk kan frigöra sig från det standardiserade öde som har utformats åt dem av ett heterogent par bestående av teknokrater från den gudomliga federalisthögern och från världsomfattande spekulanter.
Goebbels understryker att ett avslag från parlamentet skulle kunna tolkas som ett tecken på djup motsättning med legitimiteten i den politik som förs av Europeiska centralbanken. Det skälet räcker för att uppmana oss att rösta emot denna text.

Berthu
Herr talman! Man kan med rätta förbryllas över kravet från Europeiska centralbanken att fördubbla taket för att få infordra valutareserv från de nationella centralbankerna. En höjning av det aktuella taket på 50 miljarder euro - i realiteten 39,5 miljarder, på grund av att vissa länder inte deltar i den gemensamma valutan - och att höja taket till 100 miljarder kan förvisso verka acceptabelt vid första ögonblicket, om man tänker på att de nationella centralbankerna förfogar över ytterligare ett belopp på 300 miljarder euro av egna officiella reserver. Men denna transaktion är så tidsmässigt nära det datum då den gemensamma valutan infördes att den väl visar att värderingen av den valutareserv som gjordes då var långt undervärderade.
Varför? Förutom några närmare tekniska förklaringar, som det exakta antalet anställda vid ECB, hittar man bara en giltig förklaring: optimismen om euron när den lanserades, enligt de uttryckssätt som gällde då, ledde till uppfattningen att den gemensamma valutan naturligtvis skulle vara stark och frågan om valutareserver var därför sekundär. Alla verkar nu återvända till större realism. Men affären är dock inte avslutad, eftersom redogörelsen av motiven till förslaget till förordning, liksom det för Europaparlamentets betänkande, oroar oss snarare genom att signalera i förbigående att höjningen av taket sker i syfte, jag citerar: "att öka ECB:s möjlighet att anpassa sig till olika eventuella scenarier." Eftersom man här inte åsyftar ett scenario med kursuppgång för euron - med den hypotesen skulle det självklart inte finnas behov av extra reserver - är det så att man åsyftar ett scenario med kursfall.
Europaparlamentets betänkande verkar ännu mer alarmerande, eftersom det där talas rent ut om eurons potentiella instabilitet, som enligt betänkandet inte längre skulle behöva bevisas. Denna lapsus skall utan tvivel inte glädja Duisenberg som för sin del hela tiden förklarar att euron är en i grund och botten stabil valuta. Men det är i alla fall en avslöjande lapsus. Det är faktiskt inte realistiskt att tro att en pseudovaluta kan skapa samma förtroende som en valuta som pålitligt backas upp av ett helt folk.

Nielson
. (EN) Herr talman! Jag skulle vilja göra följande kommentarer för min kollega Solbes räkning. Samråd har skett mellan kommissionen och rådet - och även med parlamentet - om Europeiska centralbankens rekommendation angående krav på inbetalning av ytterligare valutareserver till ECB. Kommissionen har antagit ett yttrande om denna rekommendation den 8 mars, vilket lyder på följande sätt: "Med beaktande av både kommissionens och Europeiska centralbakens initiativrätt har kommissionen gått med på det initiativ som tagits av Europeiska centralbanken. Kommissionen stöder en fördubbling av gränserna för Europeiska centralbankens krav på inbetalning av valutareserver i den mån dessa krav på ytterligare inbetalningar tjänar till att komplettera reservtillgångar upp till det tak på 50 miljarder euro som fastställts i ECBS-stadgan".
Komissionen har därför antagit ett positivt yttrande angående ECB:s rekommendation. Om parlamentet skulle anta Goebbels betänkande i dess nuvarande form så innebär det att parlamentets och kommissionens åsikter sammanfaller, vilket jag skulle välkomna.

Talmannen
Tack, herr kommissionär.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 09.00.
(Sammanträdet avslutades kl. 19.35.)

