Minskning av utsläppen av växthusgaser och riskerna för koldioxidläckage (kortfattad redogörelse)
Talmannen
Nästa punkt är betänkandet av Bas Eickhout, för utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet, om analysen av möjligheterna att minska utsläppen av växthusgaser med mer än 20 procent och bedömning av riskerna för koldioxidläckage.
Bas Eickhout
föredragande. - (EN) Fru talman! Om parlamentsledamöterna tar en titt på sin e-post och alla uppmaningar från lobbyister och industri, och alla argument för och emot klimatet, kan de snabbt dra slutsatsen att klimatet definitivt är tillbaka på den politiska dagordningen.
Detta är mycket positivt, eftersom klimatet aldrig har strukits från den vetenskapliga dagordningen. Om man ser till hur vetenskapen utvecklats under tiden har argumenten för en strängare klimatpolitik blivit starkare för var dag. På det politiska planet var det ganska tyst om klimatet efter Köpenhamn och Cancun. Nu är det utan tvekan tillbaka på den politiska dagordningen.
Detta är alltså positivt. Det är dock viktigt att se hur debatten med tiden har förändrats. Det är inte bara en klimatfråga längre. Det har blivit mer av en ekonomisk debatt, en ekonomisk fråga. De nya industrier som berörs av klimatpolitiken vill ha en mer ambitiös klimatpolitik. Man kan även titta på vårt oljeberoende och på situationen i Nordafrika. Debatten om oljeberoende blir allt viktigare för vår ekonomiska position i EU.
Även alla de skrivelser vi får från industrin, som vill ha 30 procent eftersom det ligger i deras intresse, bör beaktas. De gör större vinster om vi ökar våra klimatambitioner. Det visar tydligt att det skett ett grundläggande skifte i debatten om klimatpolitik. Detta är verkligen viktigt. Det är inte ekonomi kontra ekologi utan ekonomi och ekologi. Detta är avgörande.
Vad innehåller då betänkandet? Vi uppmanar kommissionen att lägga fram ett förslag om att övergå till inhemska utsläppsminskningar på 25 procent. Detta är viktigt eftersom vi på så sätt kan bli mindre oljeberoende, och ta del av hälsofördelarna och även det potentiella energisparandet. Energisparande är därför också en viktig del av betänkandet eftersom vi om vi når våra mål för energisparande är redan är på god väg att uppnå 25 procent inom EU.
I betänkandet efterlyser vi ett övergripande mål på 30 procent. Vi vill alltså ha 25 procent inhemskt, men 30 procent generellt. Det finns fortfarande många kompensationer på marknaden, så om man har 25 procent inom EU diskuterar vi även 30 procent generellt. I viss mån begränsar det även kompensationernas funktion, vilket har diskuterats och även tas upp i betänkandet.
Detta är samtidigt en diskussion om en anpassning av utsläppshandelsystemet. Jag ska vara tydlig. Om vi ökar klimatambitionerna genom energisparande och endast fokuserar på energisparande kommer koldioxidpriset att sjunka. Man beräknar att det kommer att minska från 15 till 0 euro per ton koldioxid. Vi måste därför även åtgärda utsläppshandelssystemet för att se till att vi har rätt pris och incitament att övergå till grön teknik.
Morgondagens omröstning är avgörande för en framtida grön ekonomi. Jag vädjar till kommissionen att följa uppmaningen från oss i parlamentet i morgon genom att lägga fram ett lagstiftningsförslag. Rådet agerar, parlamentet kommer att visa sin ståndpunkt i morgon, och sedan är det upp till kommissionen att lägga fram ett förslag. När vi diskuterar ett lagförslag vet vi att inget land i rådet kommer att ha vetorätt.
Vi kommer att få majoritet i parlamentet, vilket kommer att visa sig i morgon, och en majoritet i rådet för att verkligen öka våra klimatambitioner och se till att framtidens ekonomi blir grön.
Jo Leinen
(DE) Fru talman, kommissionsledamot Oettinger, mina damer och herrar! Gruppen Progressiva förbundet av socialdemokrater i Europaparlamentet stöder Bas Eickhouts betänkande eftersom det ger ett tydligt budskap både inom och utanför EU att vi inte ger upp kampen mot klimatförändringarna. Det visar medlemsstaterna att vi menar allvar med löftet i 2008 års klimatpaket om 20 procent förnybar energi och 20 procent energisparande. Günther Oettinger, i dag har du presenterat ett förslag och vi har mycket arbete framför oss. Båda dessa åtgärder kommer tillsammans att resultera i en 25-procentig minskning av koldioxidutsläppen i EU. Vem kan vara emot det? Det är omöjligt, eftersom det är ett lagstiftningspaket som vi antagit. Dessutom har vi ett ansvar gentemot övriga världen. Vi måste även uppnå 5 procent mekanismer för ren utveckling. Det blir totalt 30 procent. Jag hoppas att detta inte urvattnas. Ändringsförslaget för punkt tre skulle förstöra hela betänkandet. Om ändringsförslaget godtas kommer vi att rösta emot betänkandet i morgon. Jag hoppas att det inte blir så, eftersom vi måste sända en tydlig signal.
Jacek Olgierd Kurski
(PL) Fru talman! Det verkar som vi har att göra med en ny sorts vansinne och en ny sekulär religion i Europa. Det finns ingen vetenskaplig grund för att människan skulle ha en avgörande roll när det gäller de ökade atmosfäriska koldioxidutsläppen. Klimatet påverkas av cykler som varar flera sekler. Forskare som professor Jaworowski, en framstående klimatforskare från Polen, har gjort expertutlåtanden om detta.
Varför heter Grönland som det gör trots att det är helt fruset? Svaret är att det en gång var en grön ö, men att klimatet förändrades, oberoende av människan. Därför måste vi motsätta oss denna nya sekulära religion och detta vansinne, som kan få en att undra om det var någon mening alls med att länder som Polen anslöt sig till EU, eftersom vi tvingats lägga mycket mer pengar på att minska koldioxidutsläppen än vi fått från sammanhållningspolitiken. Om en 20-procentig minskning av koldioxidutsläppen är meningslös är en 30-procentig minskning än mer meningslös. Därför kommer jag att rösta emot.
Paul Rübig
(DE) Fru talman! Jag tror att Fukushima också har förändrat världen när det gäller koldioxidutsläppen. Det handlar helt enkelt om att se till att vi har en pålitlig energiförsörjning. Vi kommer att behöva komplettera eller ersätta kärnkraft med gas och kol. Att bränna gas och kol skapar naturligtvis koldioxidutsläpp. Därför är vårt mål om 20 procent högt. Vi borde vara glada över att vi har en reserv i form av energieffektivitet, eftersom denna reserv kommer att hjälpa oss att stödja de nya energiformer som behövs för att ersätta kärnkraften. Gas och kol kommer att vara viktiga när vi ersätter kärnkraften. Jag tror att fackföreningar och arbetstagare är djupt oroade över att koldioxidpolitiken kommer att leda till att arbeten försvinner från EU och att hela råmaterialsindustrin, oavsett om det handlar om stål, aluminium eller papper, kommer att lämna Europa, om vi inför alltför stränga bestämmelser. Jag vill varna alla att vi har för bråttom. Vår politik måste vara genomförbar och realistisk.
Jaroslav Paška
- (SK) Fru talman! I mitt anförande vill jag uppmärksamma yttrandet från utskottet för industrifrågor, forskning och energi. I punkt tre påpekas att kommissionens nuvarande klimatpolitik kommer att leda till att industri flyttas från Europa, och jag är rädd att den nära förestående prisökningen på koldioxidutsläpp kommer att förstärka denna tendens ytterligare.
Samtidigt uppmärksammar man i utskottets yttrande det faktum att den nuvarande minskningen av utsläppen i EU inte kan ses som ett tecken på att EU är på väg att nå målet med minskade utsläpp. Den ska snarare betraktas som ett resultat av minskad industriell produktion och utflyttning av produktionen från Europa, vilket leder till ökad arbetslöshet i Europa. Jag är djupt övertygad om att det bästa sättet att minska utsläppen av växthusgaser är att på ett mer konsekvent sätt främja innovation av ny grön teknik, så att vi tillgodoser behovet av att skydda luftkvaliteten genom både administrativa och finansiella instrument samt framför allt genom stöd till forskning och tillämpning av ny teknik i verkliga livet.
Maria Da Graça Carvalho
(PT) Fru talman! EU:s energi- och klimatstrategi måste kombinera ekonomisk konkurrens med energisäkerhet och miljöfrågor. Syftet med att nå ännu längre än 20-procentsmålet när det gäller minskningen av utsläppen av växthusgaser måste vara att förena dessa målsättningar. Jag instämmer i att vi bör öka minskningen från 20 procent till 25 procent, där de extra 5 procenten bör bestå av en högre energieffektivitet.
Det är dock viktigt att vi hittar lösningar som innebär att den europeiska industrin behåller sin konkurrenskraft. Jag välkomnar att det för första gången råder konsensus i parlamentet angående en sektorsstrategi. Strategin innebär att målen för minskningen av växthusgasutsläppen för ett visst land blir förenliga med den helhetsbetonade, globala hanteringen av industrisektorerna, så att koldioxidläckage förhindras.
Zbigniew Ziobro
(PL) Fru talman! Allmänheten förväntar sig att vi politiker ska vara pragmatiska, rationella och effektiva i allt vi gör. Skattebetalarna kan förlåta mycket, men de kommer inte att förlåta oss om vi använder deras pengar utan att kunna visa vad vi använt dem till. När vi diskuterar global uppvärmning bör vi se det som ett rationellt projekt. Låt oss för en stund bortse från frågor om legitimitet och annat när det gäller denna teori, som utgjorde grunden för våra politiska beslut i frågan. Vi är medvetna om att forskningen är omtvistad, men vi har inte för avsikt att lösa den tvisten här.
Jag vill dock understryka att växthusgaser kännetecknas av att de inte håller sig inom några gränser. Även om EU tillämpar strängast möjliga regler för växthusgasutsläpp blir resultatet detsamma om inte Kina, Indien och andra utvecklingsländer samtidigt tillämpar liknande regler. EU:s skattebetalare kommer att drabbas, och dessutom kommer arbetslösheten att öka om tillverkningen begränsas och arbeten flyttas utanför EU.
Låt oss därför handla rationellt, så att det blir en global process, för endast då kan den bli effektiv. Om det stämmer att en månads växthusgasutsläpp i Kina motsvarar den årliga 20-procentiga sänkningen i Europa, så säger det mycket.
Elena Băsescu
(RO) Fru talman! Jag vill börja med att gratulera Bas Eickhout till att ha utarbetat betänkandet.
För mig verkar det oerhört viktigt att minska växthusgasutsläppen i EU, utifrån slutsatserna från mötet i Cancun. Det innebär att EU måste behålla sin roll som global ledare inom miljöskydd. Därför måste vi reformera genomförandet av miljöpolitiken. Jag vill poängtera hur viktigt det är att se över mekanismerna för övervakning av utsläpp och ta med dem vid fastställandet av den allmänna budgeten.
Det skulle även vara bra att förbättra EU:s nuvarande system för handel med utsläppsrätter. Med detta i åtanke har det utfärdats en rekommendation att utöka systemets tillämpningsområde till verksamheter utanför industrisektorn.
Jag måste understryka den inverkan som EU:s miljöpolitik har på långsiktiga investeringar i form av grön teknik.
Günther Oettinger
ledamot av kommissionen. - (DE) Fru talman, kära kolleger! Connie Hedegaard har bett mig hälsa att hon har fått förhinder i kväll. Hon har därför bett mig ta upp några viktiga saker på hennes och kommissionens vägnar.
Jag vill tacka parlamentet, samtliga ledamöter samt föredragande för detta viktiga och omfattande betänkande.
Vi fortsätter att lägga stor vikt vid målet att begränsa den globala uppvärmningen till 2°C. I det syftet har vi satt upp kort- och långsiktiga mål för 2020 samt en långsiktig strategi för 2050. Givetvis måste vi även analysera de olika stadierna mellan 2020 och 2050 och utforma ytterligare etappmål.
Förra året fastställde EU det 20-procentiga målet för de kommande nio åren. Detta skedde för nästan ett år sedan i parlamentet och innan dess gjordes samma sak i kommissionen och i rådet. De tekniska möjligheterna, de ekonomiska effekterna och de finansiella förändringarna innebär att det finns argument för högre mål. Det har dock bara gått knappt ett år sedan vi införde det 20-procentiga målet. Jag anser inte att den information som låg till grund för vårt beslut har förändrats. Vi har sagt att EU ska minska utsläppen med 30 procent om andra viktiga områden i världen är beredda att ingå bindande avtal, eftersom klimatet är en global fråga. Vi tror att det fortfarande finns möjlighet att införa bindande avtal eller delavtal. Därför är villkoren 20 procent för Europa och 30 procent om vi har samarbetspartner, med andra ord, USA eller Kina. Jag tycker att det är ett seriöst, omfattande och rättvist förslag.
Det senaste året har kommissionen diskuterat och antagit ett meddelande där vi lyfter fram möjligheterna att minska växthusgassläppen med över 20 procent i linje med slutsatserna, med andra ord, en minskning med 30 procent. Vi överväger även huruvida detta mål är tekniskt och ekonomiskt genomförbart samt huruvida det kommer att påverka kostnaderna, även om vi antar att kostnaderna kommer bli lägre än tidigare beräkningar visat. Vi anser att man bör prioritera en pålitlig planering nu. Det innebär att industrin, ekonomin och privatpersoner ska ha tryggheten att planera utifrån de mål som antogs förra året med en demokratisk majoritet på 20 procent, och på 30 procent när andra relevanta samarbetspartner är redo att ingå bindande avtal.
En sorts automatisk mekanism användes för att visa att man, om man lade till energieffektivitet till den 20-procentiga minskningen av koldioxidutsläppen, skulle kunna uppnå 25 procent. Jag vill dock påminna om att parlamentet samtidigt utifrån samma information har diskuterat 20, 20, 20 i några år. Det har inte sagts någonting om att de sista 20 procenten automatiskt skulle ändra de andra 20 procenten till 25 procent bara för att de antogs senare och nu tas upp av kommissionen. Det stämmer inte överens med ursprungsidén. Man nämnde ingenting om detta 2007 eller 2009. Det är ett nytt förslag som vi kan diskutera. Jag är dock emot den automatiska mekanismen. Om vi i kommissionen och EU hade tagit energieffektiviteten på större allvar i ett tidigare skede skulle den automatiska mekanismen antagligen inte ha tagits upp överhuvudtaget.
Sedan har vi balansen mellan ekonomiska och miljörelaterade intressen. Jag anser att innovation, i synnerhet inom miljö, ger stora möjligheter för ingenjörer och tekniker att generera mervärde på många olika sätt och därmed skapa arbetstillfällen. Vi måste se till att dessa nya arbetstillfällen inom energi- och klimatsektorn skapas i Europa. Å andra sidan måste vi se till att vi inte förlorar några viktiga arbetstillfällen. Vad menar jag med det? Jag menar att världen inte bör tillverka mer aluminium eller stål än vad den behöver. De kvantiteter av stål, aluminium och koppar som Europa och övriga världen behöver bör dock i så stor utsträckning som möjligt tillverkas här i Europa, åtminstone om det tillverkas här för närvarande. Det är godtagbart att omplacera eller undvika tillverkning av stål, aluminium och koppar, när så är möjligt. De kvantiteter av stål, aluminium och koppar som Europa och övriga världen behöver bör dock i så stor utsträckning som möjligt tillverkas här i Europa, i konkurrens med andra länder. Vi anser att det skulle vara fel att avsiktligt flytta tillverkningen.
Så när vi väger dessa intressen emot varandra måste vi även fortsättningsvis överväga huruvida högre minskningsmål för koldioxidutsläpp är rimligt, ifall de kommer att hjälpa oss att behålla arbetstillfällen i "gamla industrier” och om vi kan förhindra att dessa arbetstillfällen flyttas. En sak är säker. Jag ser hellre att arbetstillfällen inom stålindustrin och ståltillverkningen är kvar i Europa med en 20-procentig minskning av koldioxidutsläppen, än att de försvinner till Brasilien, Malaysia eller Amerika, där koldioxidutsläppsnivåerna skulle bli 100 procent. Då skulle vi ha lagt våra pengar på fel lösning. Det är bättre att ha en 20-procentig minskning och behålla arbetstillfällen, mervärde och skatteintäkter än att förlora arbetstillfällena, ha ett rent samvete i Europa och 100 procent utsläpp i Amerika och Asien, då arbetstillfällen och skatteintäkter skulle hamna där. Det är en mycket pragmatisk strategi där man samtidigt tar hänsyn till miljö och ekonomi. Ni uppmanar kommissionen att komma med fler omfattande förslag på olika områden. Vi ska med glädje följa era uppmaningar. Vi litar på att regeringar runtom i världen under andra globala konferenser och även efter valet i USA senare i höst kommer att uppnå framsteg när det gäller detta.
Slutligen vill jag uppmuntra parlamentet att fortsätta stödja oss med sina sakkunskaper och att ställa lämpliga krav på oss. Vi tror att EU är på rätt väg och vi vill med hjälp av kontroll och öppenhet se till att vi uppnår det 20-procentiga målet och att ingenting går fel i Europa. I höst kommer vi att presentera våra synpunkter på revideringen av systemet för handel med utsläppsrätter. Vi kommer, såsom vi lovade i dag i förslaget om energieffektivitet att avge en rapport om huruvida en ökad effektivitet kommer att leda till en stor förändring på koldioxidmarknaden. Om det blir nödvändigt kommer vi att undersöka huruvida underskott kommer att uppstå, för att se till att utsläppshandeln förblir ett effektivt instrument för att minska koldioxidutsläppen inom marknadsekonomin.
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum torsdagen den 23 juni 2011.
Skriftliga förklaringar (artikel 149 i arbetsordningen)
Sergio Berlato
Jag tar tillfället i akt att protestera mot en ensidig höjning av EU:s mål för minskning av växthusgasutsläppen till mer än 20 procent till 2020, eftersom det inte finns något globalt klimatavtal med de nationer som störst utsläpp. Vi får inte glömma att EU fortfarande ensamt i världen om att ha antagit juridiskt bindande mål för utsläppsminskning. En direkt konsekvens av detta är att den europeiska industrin utsätts för hård konkurrens från globala konkurrenter som inte omfattas av samma hårda krav. Jag tycker därför att EU först av allt bör sikta på att nå 20-20-20-målen i klimatförändrings- och energipaketet, som är ambitiösa. Det är det enda sättet för oss att utforma en miljöpolitik som innebär att europeiska företag förblir konkurrenskraftiga på global nivå så att de kan fortsätta bidra till ekonomisk tillväxt och framför allt skapande av sysselsättning. Sammanfattningsvis delar jag italienska industrirepresentanters oro över att industrin för närvarande inte är i stånd till ambitiösare åtaganden än de som rådet redan fastställt och som kommissionen godkänt i direktivet om handel med utsläppsrätter.
Elisabetta Gardini
I kommissionens färdplan för ett konkurrenskraftigt utsläppssnålt samhälle 2050 hävdar man att om vi uppnår det 20-procentiga målet för energieffektivitet så kommer det automatiskt att leda till en 25-procentig utsläppsminskning, utan att något ändras i nuvarande lagstiftning. Utan ett internationellt avtal skulle en ensidig höjning av minskningsmålen för utsläpp kunna hota den europeiska industrin konkurrenskraft samt tillväxten och arbetena i EU. Vi bör i stället satsa på energisparande och förnybar energi. I det hänseendet stöder jag kommissionsledamot Oettinger och det nya förslaget om energieffektivitet, vilket säkerligen kommer att få både privatpersoner och företag att spara genom att de får hjälp att hantera sin konsumtion. När vi diskuterar EU:s framtida klimatpolitik måste vi dessutom ta hänsyn till den nya energisituation som uppstått i EU och övriga världen efter upproren i Nordafrika och kärnkraftskatastrofen. Dessa faktorer kommer att ha stor inverkan på energikostnaderna på medellång sikt, och det kommer att bli nödvändigt att bedöma hur de påverkar EU:s nuvarande miljöstrategi. Det räcker med att konstatera att ett avskaffande av kärnkraften skulle tvinga Tyskland att använda mer fossila bränslen, vilket skulle öka växthusgasutsläppen. Vi måste därför omforma vår miljöpolitik för att skapa en välbehövlig överrensstämmelse med vår energipolitik och överge traditionella sektorsstrategier.
Adam Gierek
Ekonomin i vissa medlemsstater, däribland Polen, lider redan nu av de konsekvenser som det godtyckliga klimatförändrings- och energipaketet medfört, som används som ett verktyg för att genomföra det politiska målet 3 x 20. Man talar även om detta politiska mål i fel termer: man säger att det är en 20-procentig minskning av energikonsumtionen, medan det verkliga målet är en 20-procentig ökning av energieffektiviteten, vilket inte är samma sak. Termen "effektivitet” används ofta felaktigt i EU:s dokument, vilket beror på att man missförstått termen "energieffektivitet” och metoderna för bedömning av denna, eller med andra ord, om vi pratar om nationell bruttoeffektivitet eller effektivitet per capita, eller omvandlingseffektivitet, till exempel omvandlingen av primärenergi till meningsfullt arbete. Om vi fokuserar på ökad effektivitet i stället för på begränsad konsumtion kommer tekniska innovationer att prioriteras, vilket kommer att vara till vår fördel. Dessa innovationer har störst potential att begränsa utsläppen, med mer än de 20 procent som är målsättningen.
Medlemsstaterna bör ha rätt att själva välja metoder och tidsramar för att begränsa utsläppen, huvudsakligen genom ökad effektivitet. I Polens fall har man skapat en enorm potential genom att genomgående förbättra nya och gamla byggnader när det gäller uppvärmningseffektivitet, men även genom att ersätta gamla uppvärmningsanläggningar i bostadshus med moderna elektriska uppvärmningsanläggningar. Klimatförändrings- och energipaketet måste anpassas så att medlemsstaterna lättare kan minska utsläppen.
Jolanta Emilia Hibner
Klimatförändringarna är en stor utmaning för det internationella samfundet. De resultat som presenterats visar att EU:s klimatpolitik är effektiv. Det skulle vara fel av EU att sätta upp nya ensidiga mål, eftersom det inte finns några bestämmelser på global nivå med bindande minskningsmål. I Polen är man väldigt upprörd över förslagen från föredraganden Bas Eickhout, som tar upp många frågor som skulle kunna utgöra ett hot för Europas ekonomi. Krav på ytterligare utsläppsminskning från 20 till 30 procent kan göra stor skada när det gäller klimatförändringar. Om tillverkningskostnaderna i Europa blir för höga kommer utsläppen att öka globalt, på grund av ökad import av produkter från länder med låg utsläppseffektivitet.
Den europeiska industrin har visat att vi kan lita på dess åtagande att ta fram innovativa lösningar som bidrar till kampen mot klimatförändringar. Banbrytande framsteg fordrar välplanerade långsiktiga investeringar.
Eftersom Polens energisektor förbrukar så mycket kol kommer Polens industri från och med 2013 att drabbas av betydligt högre kostnader än konkurrenterna i övriga EU, på grund av systemet för handel med utsläppsrätter. Arbetet med att nå de ursprungliga minskningsmålen och samtidigt behålla finansiell likviditet kan skapa stora problem. En ytterligare höjning av utsläppsmålet med 5 eller 10 procent skulle få många polska företag att gå i konkurs, vilket vi inte kan tillåta.
Ian Hudghton
skriftlig. - När Skottland antog en klimatförändringsplan 2009 siktade man på en 42-procentig minskning av utsläppen till 2020. Målen är ambitiösa, men vi ser dem som en central del av vårt arbete med klimatförändringar. Min kollega Bas Eickhout har lyft fram allt som EU har att vinna på ambitiösare mål, och det skulle inte vara populärt bland EU-medborgarna om vi i parlamentet försöker att sänka ambitionerna.
Jaromír Kohlíček
I dess ursprungliga form präglas betänkandet av amatörmässig entusiasm. Man gör ett ganska orealistiskt försök att ignorera hur elförsörjningen ser ut i dag och presenterar en lista som präglas av önsketänkande. EU-medborgarna kommer troligtvis hylla de storstilade planerna på utsläppsminskning med 80-95 procent till 2050. På detaljnivå bör den nuvarande planen grundas på de fullt realistiska möjligheter som befintliga energiresurser ger. Det är omöjligt att avskaffa användning av kol och naturgas från en dag till en annan, och för övrigt har förbrukningen av naturgas ökat markant de senaste åren i medlemsstaterna. I samband med den hysteri som utbröt efter jordbävningen i Japan och problemen med reaktorn på kärnkraftverket i Fukushima beslöt medborgarna i vissa medlemsstater att avskaffa kärnkraft inom en relativt snar framtid, trots att det fortfarande inte finns några tecken på ett generellt problem. I realiteten har inte EU några kraftledningar som kan överföra tillräckligt med elektricitet från norr till söder eller från öst till väst. Vi vet alla att vinden inte alltid blåser, inte ens i norra Tyskland, och solceller, vars effektivitet i dagsläget är ungefär 11 procent, kan endast omvandla solenergi som faller på dem till elektrisk ström. Solkraftverkens effektivitet varierar alltså mycket under dagen och året. Jag stöder slutsatserna i betänkandet från gruppen Europeiska enade vänstern/Nordisk grön vänster, men den måste följas upp av en utförlig analys av planerna.
Eija-Riitta Korhola
skriftlig. - (FI) EU:s klimat- och energipolitik kännetecknas av ett otal irrationella lösningar. Man började med utsläppshandel som på konstlad väg höjer priset på elektricitet och ökar kostnaderna, vilket knappast är positivt för vare sig klimat eller miljö. Man införde vindkraft där det inte finns någon vind. Inmatningspriser har lett till att sådant som aldrig borde vara lönsamt blivit lönsamt. Intäkter har flyttats från industrin till företag som producerar elektricitet för aktiemarknaden. Tidsramen för målen för förnybar energi är så orealistisk att ett hållbart skogsbruk hotas. I och med att den globala ekonomin är i gungning och förtroendet för euron vacklar har vi inte längre råd med detta. Med hänsyn till allt detta förstår jag inte hur parlamentet kan vara så angeläget att höja våra ensidiga mål för att minska utsläppen, när de globala miljöfördelarna är minimala jämfört med den belastning det innebär för industri och arbetsmarknad. Tyskland har nu meddelat att man avskaffar kärnkraften, då det är uppenbart att EU inte kommer att uppnå sina mål för minskade utsläpp, på grund av den ökade användningen av fossila bränslen. I stället kommer kostnaden för både utsläppsrättigheter och elektricitet att stiga. Arbetsgivare och arbetstagare kommer att få betala, medan utsläppen fortsätter att öka utanför våra gränser. Nu måste vi använda sunt förnuft. Det är uppenbart att vi inte kan få globalt stöd för bindande utsläppsminskningar, så därför måste vi fokusera på tekniska lösningar, och problemet måste betraktas från olika synvinklar: vi behöver en ny strategi för att kontrollera sådant som påverkar klimatet. De kortsiktiga bovarna är aerosoler, sot, metan och ozon i atmosfären: de fungerar annorlunda jämfört med de långsiktiga bovarna som koldioxid, kolväte och kvävedioxid. Om vi bara fokuserar på en, koldioxid, visar det hur okunniga vi är när det gäller detta problem.
Bogdan Kazimierz Marcinkiewicz
Kvällen före omröstningen om betänkandet om en eventuell höjning av minskningsmålet för växthusgasutsläpp till 2020 från 20 till 30 procent måste jag uttrycka min bestörtning över slutsatserna, som är överdrivna. Generellt sett är vi överens om genomförandet av 3 x 20-målen som redan formulerats, men omfattningen och kostnaderna för de insatser som en 30-procentig minskning av växthusgasutsläppen kräver skulle bli ofantliga. Investerare, som redan nu är belastade av kostnaderna för att kunna möta konkurrensen från tredjeländer, vars miljöbestämmelser inte är lika strikta som Europas, står inför dilemmat om de ska stanna i Europa eller omplacera sina företag.
En ensidig ökning av målen är inte ett lyckat sätt att förhindra klimatförändringar. Den föreslagna 30-procentiga minskningen kommer att ha en enorm inverkan på sektorer som deltar i systemet för handel med utsläppsrätter. De kommer att tvingas göra betydligt mer än de sektorer som inte deltar i systemet.
Bogusław Sonik
Åtgärder för att sätta ännu högre minskningsmål skadar den europeiska industrin som helhet. Den press som klimatpolitiken sätter på industrin kommer att leda till att man flyttar till länder vars politik styrs av sunt förnuft. På global nivå kommer det inte att minska utsläppen av gas som har en skadlig inverkan på klimatet. Fenomenet koldioxidläckage, eller omplacering av tillverkning utanför EU:s gränser, är ingen myt utan ett verkligt hot mot den ekonomiska tillväxten och sysselsättningen i Europa.
Enligt Världsbankens rapport kommer genomförandet av EU:s klimatförändrings- och energipaket medföra en förlust för Polens ekonomi med 1,4 procent av BNP per år till 2020, och en förlust för EU med 0,55 procent. Världsbanken beräknar även att elpriserna kommer att stiga med ungefär 26,2 procent i Polen, och 12,6 procent i EU. Det är redan i nuläget svårt för industrin i Polen och Centraleuropa att uppfylla EU:s tidigare 20-procentiga mål för minskning av koldioxidutsläppen, på grund av den stora andel kol som används i deras energisektor. Vi antog dock utmaningen och påbörjade genomförandet.
Polen klarar inte att höja minskningsmålet för koldioxidutsläpp till 30 procent. En lösning skulle vara att medlemsstaterna går med i en förening för minskade koldioxidutsläpp, på frivillig basis. Jag ber er att använda sunt förnuft i morgondagens omröstning, och rösta emot en ekonomiskt omöjlig strävan att minska koldioxidutsläppen.
Csaba Sándor Tabajdi
skriftlig. - (HU) Det enda sättet för EU, Ungern inberäknat, att behålla sin ledande ställning i kampen mot klimatförändringar är genom nya tekniska och ekonomiska lösningar och kontinuerlig innovation. Ungern skulle kunna bli en verklig vinnare när det gäller grön ekonomisk tillväxt. Vi har fortfarande koldioxidutsläppsrätter värda flera miljarder forint, som regeringen borde sälja så fort som möjligt. Med det överflödet av resurser skulle vi kunna tillverka enorma mängder råmaterial till produktion av bioenergi. Därför är det för mig oförståeligt att man i Ungerns nya landsbygdsstrategi utesluter stöd till jordbrukssektorn för produktion av råmaterial avsett för energiproduktion. Det är på tiden att Ungerns regering förbinder sig att utöka användningen av förnybar energi och stöder en nationell utveckling som är innovativ. EU står i dagsläget endast för 12 procent av de globala växthusgasutsläppen, och kan inte på egen hand stoppa klimatförändringarna. I stora tillväxtländer som Kina, Brasilien, Indien och Ryssland ökar miljömedvetenheten och enorma marknader kan komma att öppnas för europeiska företag i sektorer för alternativ energi. För att europeiska företag ska klara sig på dessa marknader måste de emellertid stödjas av EU:s bestämmelser att fortsätta kontinuerlig innovation och utveckling. Därför måste vi anta ambitiösa koldioxidutsläppsmål. Tack vare de nya medlemsstaternas goda koldioxidsituation har utsläppen i EU27 redan minskat med 17 procent jämfört med 1990. Att höja målet till 30 procent till 2020 är således fullt realistiskt.
