Beslut om brådskande förfarande
MacCormick (Verts/ALE).
Herr talman! Jag hoppas att denna kammare inte kommer att godkänna detta som ett brådskande ärende. Jag var föredragande av frågan om rättslig grund när detta betänkande ursprungligen lades fram för utskottet och denna kammare. Vid denna tidpunkt föreslogs att en gemensam organisation av marknaden för enbart etanol som framställts av jordbruksprodukter skulle genomföras. Detta ändrades i utskottet till att omfatta både syntetiskt framställd etanol och etanol som framställts av jordbruksprodukter. Efter en ingående undersökning meddelade utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden att det inte gick att finna någon tillfredsställande rättslig grund för detta förslag.
Av denna anledning lade utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling fram ett förslag inför denna kammare, vilket godkändes, om att projektet skulle återkallas för att omprövas av kommissionen. I stället genomfördes en mycket snabb omprövning och en omfattande ändring. Efter att ha sett över frågan i förra veckan kom utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden fram till att samma invändning beträffande den rättsliga grunden fortfarande gäller eftersom man fortfarande med stöd av artikel 37 försöker föra samman syntetiskt framställd etanol och etanol som framställts av jordbruksprodukter.
Detta är otillfredsställande. När en viktig fråga har uppkommit beträffande den rättsliga grunden bör det ansvariga utskottet vid beaktandet av en ny lösning på problemet be om att frågan om den rättsliga grunden återigen granskas ordentligt och inte hasta iväg genom ett brådskande förfarande.

Goepel (PPE-DE)
Herr talman! Jag kan inte dela den åsikt som Europeiska liberala, demokratiska och reformistiska partiets grupp har. Jag vill meddela er,

kära kollega Schulz, att det helt enkelt beror på att de liberala i går meddelade att de ville avvisa det. Därför antog jag att kollegan hörde dit, men det kanske är ett misstag. Men det som inte är, kan ju bli!
I sakfrågan vill jag meddela att detta andra betänkande av Ayuso González hänför sig till rådets kompromissförslag. Enligt detta kommer det inte att bli någon gemensam organisation av marknaden, utan bara en reglering av marknaden. Detta leder till att artikel 10 faller bort, därför att det i artikel 10 sägs att nationellt stöd är förbjudet när det finns en organisation av marknaden. Detta är ogiltigt, och därför ber jag er godkänna denna brådskande behandling.

Talmannen.
Angående MacCormicks inlägg vill jag påminna om artikel 63.4 om granskning av den rättsliga grunden. Era anmärkningar kommer att beaktas vid omröstningen om innehållet.
(Parlamentet godkände begäran om tillämpning av brådskande förfarande.)

Quisthoudt-Rowohl (PPE-DE)
Herr talman! Jag vill på min grupps vägnar, men också i överensstämmelse med alla medföredragande och med samordnarna i utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi, anhålla om att mina två betänkanden om regler för deltagande i och spridning av forskningsresultat från ramprogrammet och Euratoms ramprogram skjuts upp till julisammanträdet. I går kväll lyckades vi efter intensivt arbete uppnå en överenskommelse med rådet. Det var inte möjligt att genomföra en formell omröstning om denna överenskommelse i utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi. Därför anhåller jag nu om att man uppskjuter behandlingen av dessa båda betänkanden.

Talmannen. -
Nästa punkt på föredragningslistan är en gemensam debatt om
kommissionens uttalande om Europeiska unionens trojka i Algeriet och undertecknandet av avtalet mellan EU och Algeriet,
betänkandet (A5-0175/2002) av Morillon och Cohn-Bendit för utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik om förbindelserna mellan Europeiska unionen och Arabiska maghrebunionen: genomförandet av ett privilegierat partnerskap (2001/2027(INI)).

Liikanen
. (EN) Herr talman! Undertecknandet av associeringsavtalet i Valencia den 22 april kommer att ge en ny ram och ny stimulans åt våra förbindelser med Algeriet. Kommissionen uppmanade Europaparlamentet att lämna sitt godkännande till detta avtal så fort som möjligt. Utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik har redan haft ett första meningsutbyte beträffande detta avtal.
Kommissionen delar de flesta av de åsikter som uttryckts under denna diskussion, särskilt när det gäller situationen för de mänskliga rättigheterna. I synnerhet fallen av försvunna personer och människorättsorganisationers möjligheter att få tillträde till Algeriet är oroande.
Trojkan träffade i Alger i förra veckan, under ledning av Pique, de algeriska myndigheterna, och särskilt president Bouteflika och utrikesminister Belkhadem.
Den politiska dialogen var, som Pique har givit uttryck för, uttömmande, obunden och givande. Det var det första Trojkabesöket sedan undertecknandet av associeringsavtalet, vilket innebär ett nytt kapitel för våra bilaterala förbindelser. Man övervägde möjligheten att förhandla fram ett interimsavtal, även om det inte finns någon överenskommelse beträffande detta för närvarande.
Ordförandeskapet uttryckte vår tillfredsställelse över upprättandet av en regelbunden politisk dialog, vilken kommer att stärkas när associeringsavtalet träder i kraft. Det konstaterades att de parlamentsval som nyligen genomförts innebar en viktig framgång i stärkandet av den demokratiska processen i Algeriet.
Frågan om mänskliga rättigheter och försvunna personer togs upp men, på grund av den korta tid som mötet varade, tyvärr alldeles för kortfattat. Kommissionen erinrade om att en lista över försvunna personer översänts till de algeriska myndigheterna och att man fortfarande väntade på ett svar från den algeriska regeringen.

Cohn-Bendit (Verts/ALE)
. (FR) Herr talman, mina damer och herrar! Jag medger att jag är lite förvånad över kommissionens uttalande om trojkans resa; kanske får jag möjlighet att ta upp situationen i Algeriet i den andra delen av mitt inlägg.
General Morillon och jag lägger fram ett gemensamt betänkande om förbindelserna mellan Europeiska unionen och Arabiska maghrebunionen. Morillon befinner sig mitt i valkampanjen och är tyvärr inte här i dag, men hans kollega Galeote kommer att ersätta honom strax.
Målsättningen med betänkandet är att fastställa arten och formen för förbindelserna mellan arabiska Maghreb och Europeiska unionen. Jag avser alltså Maghreb och inte länderna inom arabiska Maghreb var för sig. Det är den grundläggande tanken med betänkandet. Även om vi inser att det också behöver utarbetas betänkanden om situationen och förbindelserna i respektive land, i Marocko, Tunisien, Algeriet, Mauretanien eller andra länder inom Maghreb, var vår idé till att börja med att försöka se om det i dag är möjligt att utveckla förbindelserna mellan södra Medelhavet i sin helhet, som ett möjligt kollektiv, och norra Medelhavet, dvs. Europeiska unionen.
Jag vet att vissa kolleger inte var eller är helt överens med denna ståndpunkt, men att vi inte i betänkandet tagit upp den konkreta situation som råder i vissa länder beror inte på att vi tror att det skulle vara ett dåligt angreppssätt, utan på att vi tror att det är ett synsätt som inte passar här, med tanke på hur betänkandet är uppbyggt.
Vad vi i sakfrågan vill är att på sätt och vis tvinga länderna i Maghreb att inrätta maghrebunionen, dvs. att de lyckas utveckla en form av samarbete och att de presenterar sig som Maghreb gentemot européerna. Det är därför som vi exempelvis vill att utvärderingen av associeringsavtalen för varje land skall genomföras inom ramen för ett system som är gemensamt för Europeiska unionen och Maghreb, dvs. en blandad delegation, och att även parlamentsledamöter deltar i bedömningen, och inte bara regeringar eller kommissionen.
Som ni vet föreskrivs i artikel 2 i associeringsavtalen att de mänskliga rättigheterna skall respekteras. Denna artikel är på sätt och vis en spökartikel. Den finns, men utan att man egentligen vet hur den skall användas. Mig veterligt har det hittills inte förekommit någon egentlig dialog, någon egentlig bedömning av hur de olika friheterna utvecklats i området, och inte heller någon debatt mellan parlamentsledamöter. Vi vill till att börja med att det inom Maghrebländerna, men även inom Europeiska unionen, skall äga rum först en debatt om utvecklingen av demokratin och sedan en debatt om konfessionsfriheten.
Jag tror att det stora problemet i alla Maghrebländer beror på att man för att bekämpa terrorismen och den religiösa traditionalismen antar allt fler lagar och regeringsåtgärder som leder till att friheten avskaffas. Idén med betänkandet är att inrätta ett system, att skapa en maghrebunion, som en enhet, och inrätta en förbindelse mellan Maghrebländerna och Europeiska unionen.
Jag skulle vilja lägga till en liten kommentar om Algeriet. Det är ändå otroligt att trojkan reser till Algeriet, berättar för oss om en situation där inte ens 45 procent av befolkningen deltagit i valen, där andelen valdeltagare i huvudstaden inte ens uppgick till 25 procent och där i en region som Kabylien valdeltagandet knappt var 2 procent, och sedan vågar påstå att allt är bra, fru markisinnan, att Algeriet är på väg att utvecklas till en demokrati. Algeriet befinner sig i en ekonomisk, politisk och demokratisk kris och Europeiska unionen måste verkligen ifrågasätta om det är rätt tillfälle att underteckna ett associeringsavtal där inte något av dessa problem tas upp.

Galeote Quecedo (PPE-DE).
Herr talman! Jag kan naturligtvis inte börja detta inlägg utan att minnas min kollega och vän Philippe Morillon som, vilket Cohn-Bendit sade, inte kan vara här i dag på grund av sina plikter när det gäller valet i hans hemland.
I min grupp anser vi att det är mycket lätt att gratulera Philippe Morillon, eftersom vi tycker att nästan allt han gör är bra. Jag vill alltså gratulera de två föredragandena till att ha nått en överenskommelse om en text som fått ett praktiskt taget enhälligt stöd i utskottet och jag hoppas att detta även upprepas under omröstningen i plenum, eftersom förbindelserna mellan Europeiska unionen och Mahgreb och den impuls vi försöker ge Barcelonaprocessen i allmänhet utan tvivel kräver en allmän politisk vilja, en vilja som vi redan har sett prov på under ministermötet i Valencia, eftersom denna process otvivelaktigt kommer att möta svårigheter på vägen.
En av de grundläggande orsakerna till detta betänkandes framgång har varit den enighet de två föredragande har nått för att ge betänkandet en strategisk vision om denna förbindelse och undvika - vilket Cohn-Bendit just sade - att vi förlorar oss i en debatt om den interna situationen i ett eller annat land i området och därför uppmanar jag de olika parlamentariska grupperna att bevara denna enighet och att vi inte antar de ändringsförslag som har lagts fram om några konkreta länder, som Europaparlamentet utan tvivel bör uttala sig om, men det kommer andra tillfällen för att göra detta. När det gäller Marocko, Algeriet och Tunisien har det dessutom redan utarbetats ett flertal rapporter som för närvarande diskuteras i andra forum.
Liksom föredraganden anser min grupp att detta inte är rätt tillfälle för att inleda den debatten. Däremot välkomnar jag att ändringsförslag har lagts fram om tre frågor i betänkandet som jag anser vara av grundläggande vikt.
Den första frågan är åtagandet i kampen mot människosmuggling. När det gäller den frågan bör Europeiska unionen sporra ursprungsländerna genom att använda sig av associeringsavtalen och samarbetspolitiken för att bekämpa de maffior som främjar den olagliga invandringen.
För det andra, och parallellt med detta, måste vi även involvera oss i utvecklingen i dessa länder och det faktum att Europaparlamentet i detta betänkande inte har motsatt sig att driva på inrättandet av en särskild finansiell enhet för Europa-Medelhavsområdet anser jag därför vara värt beröm.
Slutligen anser jag utvecklingen av den parlamentariska dimensionen i förbindelsen Europa-Medelhavsområdet är av grundläggande vikt. Detta skall ske genom inrättandet av en gemensam parlamentarisk församling lik den - enligt min åsikt - som redan finns för AVS-länderna. Jag hoppas att vi kommer att vara förnuftiga och att denna metod införs under nästa debatt, vilken kommer att hållas nästa vecka i Bari. När det gäller parlamentet hoppas jag att vi kommer att bevara den ömsesidiga lojalitet som våra föredragande har visat prov på och att deras arbete får stort stöd i plenum.

Napoletano (PSE).
Herr talman! Vår grupp anser att detta är ett mycket viktigt betänkande. Det kommer efter Valencia och följer på Esteves betänkande som fick starkt stöd i parlamentet. Betänkandet blir dessutom en signal till kommissionen och rådet om Europaparlamentets vilja att göra partnerskapet Europa-Medelhavet till en prioriterad och strategisk politisk fråga för unionen, ett partnerskap där Maghrebdimensionen bör uppmuntras och stödjas.
Vår kollega Cohn-Bendit har rätt. Det handlar om att komma bort från den bilaterala visionen till förmån för en multilateral vision i detta betänkande. Bland annat har vi sett positiva tendenser i dessa länder, länder som efter många år har börjat träffas och samarbeta. Denna vilja till samarbete framgår av mötet mellan maghrebunionens utrikesministrar i januari och beslutet att ordna ett sammanträde mellan Maghrebländernas statschefer den 21-22 juni i Alger.
Detta är ett initiativ som bör stödjas, inte bara när det gäller det fria regionala handelsutbytet utan också när det gäller den sociala dimensionen, när det gäller att hantera svåra frågor som den om invandringen och när det gäller rättsstatens och de mänskliga rättigheternas utveckling i dessa länder. I det sammanhanget vill jag gärna framhålla att det från dessa länders sida finns en vilja att samarbeta kring invandringsfrågorna, och detta är viktigt för oss om vi vill skydda unionens yttre gränser, men som européer kan vi inte enbart ta hänsyn till den aspekten, vi måste också vara beredda att diskutera med dessa länder om hur och på vilka villkor man skulle kunna organisera en kontrollerad och laglig invandring. Tyvärr strider de europeiska regeringarnas politik ofta mot dessa principer, vilket gör att vi riskerar att hamna i konflikt med de här länderna.
När det gäller de mänskliga rättigheterna tänker jag inte upprepa det som Cohn-Bendit sade - och som vår grupp verkligen instämmer i - och som innebär att man gör artikel 2 till ett ämne för dialog och kontroll för att främja utvecklingen av individernas rättigheter och av de institutioner som skall garantera att rättigheterna respekteras.
När det gäller Algeriet blev även jag en aning besviken över det som kommissionären sade. Jag fick möjlighet att besöka landet tillsammans med en delegation från detta parlament under valet nyligen. Jag kan upplysa om att situationen i Kabylien inte får underskattas, för där råder en djupgående splittring. Samtidigt måste öppenheten i landet uppmuntras för det förekommer fortfarande för mycket oklarheter och för mycket slutenhet gentemot omvärlden. Jag tror att vi måste försöka nå målet genom ett associeringsavtal, men ett sådant avtal förutsätter också en dialog kring dessa frågor.

Esteve (ELDR).
Herr talman! Först och främst vill jag gratulera Cohn-Bendit och Morillon, eftersom de riktlinjer som har lagts fram i detta betänkande är en fortsättning på den handlingslinje som utarbetades i resolutionen om mötet mellan utrikesministrarna i Europa-Medelhavsområdet i Valencia. Vi kommer att göra allt som står i vår makt för att bevara det samförstånd som krävs för att detta betänkande skall kunna antas.
Jag går direkt till frågan om de mänskliga rättigheterna, vilket även Napoletano gjorde förut. Det är särskilt lämpligt att debatten om Algeriet, som har föreslagits av den liberala gruppen, genomförs i dag, kort efter valen, där en delegation från parlamentet var närvarande.
Jag måste även säga att kommissionärens kommentar om de mänskliga rättigheterna när det gäller trojkans besök förvånade mig, ett besök som för övrigt gjordes efter valet. Jag påminner om att vi besökte Algeriet före valet.
Informationskommittén för Algeriet arbetar med dessa frågor och kommer att offentliggöra sina slutsatser vid lämpligt tillfälle, i perspektivet av arbetet med betänkandet om ratificering som Obiols i Germà förbereder.
Det nästan obefintliga valdeltagandet i Kabylie anser jag vara mycket oroande och likaså det mycket låga valdeltagandet i hela Algeriet. Det faktum att majoriteten av folket har tagit avstånd och att det finns allvarliga anmälningar om brott mot de mänskliga rättigheterna är även det oroande.
I det sammanhanget tar jag mig friheten att än en gång betona att vår resolution om Valenciakonferensen visar på vår samfällda oro över situationen för de mänskliga rättigheterna. Vi pekar på behovet av att situationen inte förvärras i några länder som unionen redan har ingått associeringsavtal med - och förhållandena förvärras - och vi föreslår att man inrättar mekanismer för tillämpning av demokratiklausulen. Om vi inte går framåt när det gäller den här frågan kommer vår trovärdighet att sjunka till botten.
Följaktligen, herr talman, och jag betonar detta, anser jag att betänkandet av Morillon och Cohn-Bendit är ett steg i rätt riktning, vi kommer att försöka nå deras stöd för våra ändringsförslag, åtminstone de mer allmänt hållna, inte dem som handlar om bestämda länder. Om vi blir mer effektiva i vårt arbete under de kommande månaderna - med mekanismer, med instrument, inte med förklaringar - om de mänskliga rättigheterna, anser jag att vi går i rätt riktning.

Bautista Ojeda (Verts/ALE).
Herr talman! Jag vill gratulera de två föredragande Morillon och Cohn-Bendit till deras arbete. Vi får inte glömma bort den särskilda situation som råder i förbindelserna mellan Europeiska unionen och länderna i Arabiska maghrebunionen, de ekonomiska associeringsavtalen innebär i själva verket en dold utvidgning mot syd och vi bör närma oss varandra när det gäller så viktiga aspekter som invandring. Företrädarna för Maghrebländerna säger ständigt att de inte kommer att göra något åt invandringsfrågorna till Europeiska unionen inte erbjuder dem klara kompensationer.
Vi får inte heller glömma bort de potentiellt explosiva situationerna, som till exempel Västsahara, ett problem som hindrar skapandet av Arabiska maghrebunionen, vilken är mycket viktig för Maghrebländernas ekonomiska och politiska union och för att dess förbindelser med Europeiska unionen skall bli vad de bör vara.

Boudjenah (GUE/NGL).
Herr talman! Jag har också återvänt från Algeriet som ledamot i parlamentets delegation och jag vill utnyttja min talartid till att tala om förväntningar och förhoppningar hos ett stort antal algerier när det gäller förbindelserna med Europa; men också ta upp frågetecknen och kraven.
Algeriet i dag är självfallet den s.k. officiella sidan av valet, den absoluta majoritet som nåddes av det s.k. nya FLN. Men Algeriet är framför allt katastrofala sociala förhållanden som hundratusentals familjer lever i och ungdomar som till 80 procent bara har arbetslöshet att se fram emot. Man kan också oroa sig över att situationen riskerar att förvärras av den ökande avregleringen och våra aviserade privatiseringar. Denna sociala situation är sannolikt inte främmande för det rekordhöga antal personer som avstått från att rösta vid det senaste valet. Algeriet är fortfarande denna medborgarrörelse i Kabylien som inleddes under våren 2001 för att protestera mot att etthundrafemton ungdomar tryckts ned och dödats. Det är kvinnorna, det är advokaterna som försvarar över etthundrafemtio militanta inom denna rörelse, vilka hållits i förvar under mer än två månader. Dessutom står Algeriet för enorma förhoppningar om att bygga ett samhälle som förenar landets identitet, de grundläggande friheterna och en utveckling som gynnar hela befolkningen.
Algeriets framtid består definitivt inte i att bekämpa demokratiska förhoppningar, i hindren för pressfriheten, utan i stället i att beakta de ofta mycket modiga åtgärderna inom olika sammanslutningar som försvarar exempelvis kvinnors rättigheter, som kräver att familjelagstiftningen skall upphävas, som vårdar barn som chockats av våld, eller som försvarar de mänskliga rättigheterna.
De intensiva förbindelserna mellan Europa och Algeriet måste återupptas med tanke på att algerierna i stort sett ensamma upplevt den fundamentalistiska terrorismens utbrott under ett decennium, medan vissa upptäckte farans omfattning först den 11 september. Men mycket kritik och förväntningar har framförts av våra algeriska motparter, bland annat från föreningar, självständiga fackföreningar, studenter och rörelsen i Kabylien när det gäller bristen på samråd i förväg i Algeriet och även när det gäller innehållet i associeringsavtalet.
Beträffande avtalet gäller det i första hand för Algeriet att kunna stå för sina internationella åtaganden när det gäller frihet, men det handlar också om sociala konsekvenser av att öppna gränserna och marknaderna och en politik som gör anspråk på att vara helt liberal, samtidigt som unionen framstår som en fästning.
Avslutningsvis skulle det sannolikt vara dramatiskt om den verkliga demokratiska potentialen i det algeriska samhället fortsätter att slarvas bort eller undertryckas. Den algeriska makten måste lyssna till dessa förhoppningar, men även Europeiska unionen. När det gäller unionen skall jag ansluta mig till mina kolleger. Hur kommer det sig att trojkan som var i Alger för några dagar sedan öppet både kan ställa frågan om de mänskliga rättigheterna, vilket är bra, och glädjas åt, jag citerar, att val har hållits, vilket orsakade starka protester hos många algerier? Eftersom valen bojkottats av flera demokratiska partier och en hel region, nämligen Kabylien, förefaller det mig som om tvivel åtminstone kunde vara på sin plats. Ja, den ekonomiska och sociala situationen för folken i Maghreb är explosiv och den lösning som planerades av partnerskapet var avslagen!
Jag vill avsluta med att varna Europaparlamentet för alla beslut som kan fattas i strid mot den internationella rätten som, sedan 1991, kräver en folkomröstning om självbestämmande för Västsahara. Vårt parlament lyckades alltså vägra att ge efter för politiken med fullbordat faktum. Inga avsteg eller förändringar av denna ståndpunkt skulle stärka Arabiska maghrebunionen.

Dupuis (NI).
Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! Jag hör till dem som Cohn-Bendit talade om, som inte instämmer i det synsätt som valts, även om jag måste gratulera Cohn-Bendit och general Morillon, som tyvärr inte är här i dag, till de ansträngningar de gjort för att, utifrån denna lösning med ?integration av Maghreb?, försöka utveckla en möjlig lösning för förbindelserna mellan Europeiska unionen och Maghreb. Jag tror inte på denna lösning, eftersom jag inte tror att det är möjligt att främja integrationssystem mellan länder som är så olika, där vissa är fullständigt odemokratiska, och flera av dem blir det alltmer. Jag instämmer fullständigt i kritiken som Cohn-Bendit och andra framför mot kommissionen när det gäller Algerietfrågan.
Vi har också frågan om Tunisien. Jag tror att Europeiska unionens problem i dag består i att öka makten hos landets demokratiska opposition. Vi kan inte vara krävande mot länder som är mycket fattiga i centrala Afrika eller i Västafrika och samtidigt vara fullständigt överseende, som vi är, mot president ?livstids-Bens? Tunisien - ni vet väl att han har bytt namn och inte längre heter president Ben Ali utan ?livstids-Ben?. Det är resultatet av en folkomröstning där 99 procent av de röstande uttalat sig för denna förändring av konstitutionen - det är fullständigt oacceptabelt!
Jag tackar Napoletano, eftersom vi åtminstone lyckats se till att kommissionen förbinder sig att inte längre låta lokala regeringar tvingas att acceptera förnedrande villkor när det gäller demokratiseringsprogrammen. Jag tror att denna reform är grundläggande och vi kommer att vara mycket uppmärksamma på hur kommissionen genomför den.
Jag har noterat kommentarerna från Galeote och andra. Särskilda betänkanden behöver snarast utarbetas för vart och ett av dessa länder, särskilt Algeriet och Tunisien. Cohn-Bendit lovade det i utskottet för utrikesfrågor. Jag konstaterar att PPE är överens om denna ståndpunkt. Esteves inlägg förefaller gå i samma riktning. Jag tror därför att vi å det snaraste måste föra upp betänkanden om vart och ett av dessa länder på tidsplanen för utskottet för utrikesfrågor, eftersom dessa länder, jag upprepar det, inte har mycket med varandra att göra, eftersom de i de flesta fall inte har mycket av demokrati.

Obiols i Germà (PSE).
Herr talman! I en opinionsundersökning som nyligen genomfördes i Marocko förklarade 82 procent av gymnasiestudenterna att de ville emigrera till Europa. Under årets lopp har över 100 000 medborgare i Maghrebländerna olagligt försökt ta sig in i Europa. Skillnaderna i ekonomisk tillväxt, i rikedom och demokrati mellan Europeiska unionen och Maghrebländerna ökar. Gapet breddas.
De senaste politiska framstegen i Europeiska unionen visar klart och tydligt på i vilken utsträckning befolkningens tragiska massutvandring medför allvarliga sociala och politiska störningar, med risk för att populismer och extremhögern ökar.
Vi har inte mycket tid på oss för att vända på tendensen och enligt min uppfattning inser varken rådet eller kommissionen hur enormt allvarliga dessa problem är, problem som är kopplade till Maghrebländernas framtidsutsikter när det gäller utveckling och länderna i södra och västra Medelhavsområdet i allmänhet. Vi har inte mycket tid på oss, ett decennium kanske, inte mer.
Vi har sagt i parlamentet att Medelhavspolitiken bör vara en av Europeiska unionens främsta externa prioriteringar. Som saker och ting utvecklas bör vi kanske dra slutsatsen att politiken Europa-Maghreb även bör vara en av Europeiska unionens interna prioriteringar.

Sánchez García (ELDR).
Herr talman! Europeiska unionens externa politik i den globaliserade värld vi lever i bör inte ha några gränser, men grannländerna bör ägnas särskild uppmärksamhet, såväl de västra länderna som Medelhavsländerna och särskilt de länder som utgör Mahgreb, vars förbindelser med unionen är ämnet för dagens betänkande.
Därför tackar jag de föredragande för att de har infört ett av mina ändringsförslag i sitt betänkande, som handlar om en annan arbetsgrupp i det interparlamentariska forumet Europa-Medelhavsområdet, vilken även den arbetar med situationen i Västsahara. Denna grupp bör behandla invandringsproblemet, framför allt de invandrare som kommer från den afrikanska kontinenten, där Marocko kommer att spela en avgörande roll eftersom det är nödvändigt att föra en politisk, social och kulturell dialog förutom den ekonomiska dialogen.
Herr kommissionär, när det gäller Algeriet finner jag Kabylie och berbernas framtid oroande.

Marset Campos (GUE/NGL).
Herr talman! För det första vill jag gratulera Morillon och Cohn-Bendit till deras utmärkta betänkande, där de har bemödat sig om att ta med alla bidrag.
Trots det arbete som genomförts kan dock min grupp inte rösta för betänkandet på grund av att det saknas punkter som vi anser vara viktiga och som skulle kunna rättas till. En av dessa punkter är Europaparlamentets nödvändiga respekt för den internationella rätten. Europaparlamentet utarbetar lagar och direktiv och parlamentets förbindelser med FN måste följaktligen präglas av respekt och det är nödvändigt att följa FN:s bestämmelser. Av den anledningen finner vi ett viktigt problem oroande, nämligen att den omröstning som skall genomföras om självbestämmanderätt för Västsaharas folk inte tas upp ordentligt i detta betänkande. Folkomröstningen skulle innebära att större demokratisk respekt garanterades och främjades i det området, såväl för Maghrebländerna som i dessa länders förbindelser med Europeiska unionen. Därför har vi lagt fram ett ändringsförslag som går i den riktningen.
Den andra frågan, som även den är viktig och som delvis tas upp i betänkandet, är erkännandet att vårt inflytande och deltagande i Maghrebländernas ekonomiska utveckling är motsägelsefullt. Vi investerar och ökar handeln och konsekvensen av denna investering blir att rationaliseringen av landsbygden, handel och tjänster medför ökad arbetslöshet och att ungdomen fråntas sina framtidsutsikter. Detta leder i sin tur till att invandringen ökar, vilket är hemskt, men förståeligt.
Vi anser att det faktum att denna mycket viktiga fråga inte tas upp på lämpligt sätt i betänkandet är ett fel som måste rättas till. Det finns även andra brister i betänkandet när det gäller förbättring av de demokratiska förhållandena, vilket andra talare redan har påpekat.

Borghezio (NI).
Herr talman! Samarbetet mellan Europeiska unionen och Maghrebländerna måste bygga på vissa grundläggande principer.
Jag måste emellertid påpeka en allvarlig brist i detta betänkande, en brist som gäller den religiösa förföljelsen av kristna och judar som inte har rätt att i dessa länder fritt och öppet utöva sin religion. Nyligen inträffade en mycket alvarlig episod som omfattade skadegörelse på en judisk religiös byggnad, just i dessa länder, och detta är något vi inte får glömma.
Det är för övrigt inte möjligt att demagogiskt fortsätta hävda att en framkomlig väg för framtiden i dessa länder skulle vara en utvidgning av våra egna gränser. Det är precis tvärtom: lösningen är i stället seriösa insatser i dessa länder från europeiska företagare, till exempel inom området för små och medelstora företag, men detta är insatser som inte uppmuntras. Alltså ett nej till en generell öppning av gränserna för invandring men däremot bör vi ytterligare understryka en viktig punkt, nämligen att Maghrebländerna verkligen lovar att ta tillbaka de olagliga invandrare som medlemsstaterna med sådan svårighet försöker avvisa.

Lalumière (PSE).
Herr talman! Precis som alla andra som uttalat sig före mig, och särskilt föredragandena, är jag självfallet positiv till ett utökat partnerskap mellan Europa och Medelhavsområdet. Det är av betydelse både för länderna kring Medelhavet och för hela Europeiska unionen, och jag anser att det finns anledning att i första hand betona våra förbindelser med Arabiska maghrebunionen. Emellertid förblir denna maghrebunion en önskan och genomförandet stöter på ett antal hinder som tyvärr inte kunnat överbryggas.
Så här några dagar före mötet med statscheferna inom Arabiska maghrebunionen i Alger skulle jag vilja peka på ett av dessa hinder som fortsätter att förgifta förbindelserna mellan Algeriet och Marocko: jag syftar på konflikten om Västsahara och framtiden för det sahariska folket. Föredragandena tog mycket riktigt upp det. I min egenskap av ordförande i ad hoc-delegationen som vårt parlament sänt till denna region i Tindouf och El Aaiún, skulle jag med kraft vilja betona att en politisk lösning snarast måste nås. Det handlar om framtiden för tusentals saharier, män, kvinnor och barn, som sedan tjugosex år lever under mycket svåra förhållanden och väntar på en lösning som erkänner deras rättigheter och deras värdighet. Denna lösning kräver emellertid ett avtal som bygger på god vilja mellan de två stora länder som direkt berörs, nämligen Algeriet och Marocko. Jag hoppas verkligen att mötet med statscheferna inom Arabiska maghrebunionen kommer att göra det möjligt att göra framsteg i den riktningen.

Eriksson (GUE/NGL).
Herr talman! Som några av de tidigare talarna påpekat och som också föredragandena för betänkandet konstaterar i skäl G, fortsätter den nuvarande konflikten om Västsahara att vara ett hinder för utvecklingen av den regionala integrationen. Det kan inte nog understrykas att denna tjugosjuåriga konflikt är ett stort problem, inte bara för direkt berörda parter.
Jag saknar därför verkligen en beaktandemening i betänkandet som tar upp den fredsplan som faktiskt antogs av samtliga direkt berörda parter i konflikten 1991. Därtill hör en mer detaljerad överenskommelse som skrevs under av parterna, dvs. Marocko och Polisario, 1997 i Houston.
Man talar i stället om den förkastade tredje vägen, det så kallade James Bakers ramavtal, och fortsätter med det i stället för att komma fram till vad vi skall göra för att få till stånd den av parterna antagna fredsöverenskommelsen. Detta tycker jag är en stor brist.

Santos (PSE).
Herr talman! Jag vill mycket snabbt börja med att instämma i Lalumières ord, för jag anser att frågan om Västsahara måste föregå alla bedömningar av betänkanden om maghrebunionen.
Hur som helst, när det gäller betänkandet, och jag vill gratulera föredragandena, skulle jag vilja betona några omnämnanden och några saker som inte har tagits upp. Bland sakerna i betänkandet skulle jag framför allt vilja framhäva värderingen av den politiska dimensionen. När det gäller det som saknas vill jag framför allt nämna den otillräckliga värderingen av något som kan vara mycket viktigt och det gäller Agadirförklaringen - och även Valenciaförklaringen - som har gjort det möjligt att skapa en betydande associativ styrka för rättsliga och inrikes frågor, och att det alltså här finns en grund för stöd i kampen mot terrorism och människohandel. Även om de ekonomiska frågorna är verkligt viktiga är den politiska värderingen av denna associering trots allt, som jag tidigare sagt, inom ramen för lösningen av Västsaharaproblemet, det viktigaste element som bör framhållas.

Carnero González (PSE).
Herr talman! Jag vill be om ursäkt. Konventet om Europas framtid kommer mycket riktigt att förändra den nuvarande strukturen, eftersom vi kommer att hålla så många möten och anstränga oss så mycket att vi stryker med på kuppen, men det gäller att skynda snabbt om man vill säga något, vilket jag vill göra - och jag vill säga följande:
Vi vill alla ha konstruktiva förbindelser mellan Europeiska unionen och Arabiska maghrebunionen, men denna konstruktiva förbindelse måste absolut grundas på en rad aspekter, även politiska.
Om unionen vill agera korrekt på det internationella planet bör förbindelserna grundas på konfliktförebyggande och krishantering och vi måste tyvärr konstatera att en historisk konflikt som berör flera länder och flera folk kvarstår: Saharakonflikten.
Det positiva med det betänkande som våra kolleger Morillón och Cohn-Bendit lägger fram är för det första att det noteras att konflikten existerar, något som Europeiska unionen under många år inte har gjort. Denna konflikt stod inte på unionens dagordning.
Denna konflikt måste nu finnas med på unionens dagordning och den bör vara en prioriterad fråga för att vi skall kunna bidra till sökandet efter en rättvis och förhandlad lösning på grundval av den internationella legaliteten som garanterar folkens rättigheter och för att man på så vis skall kunna komma till rätta med en mycket allvarlig instabil faktor för Arabiska maghrebunionens framtid och de länder som utgör den.
När det gäller detta är situationen tyvärr fortfarande blockerad och det tillkommer Europeiska unionen att utöva påtryckningar för lösa denna blockering och pressa på i rätt riktning, eftersom detta gynnar regionen och även Europa.

Coûteaux (EDD).
Herr talman! Avsikterna i denna resolution är goda, åtminstone förefaller det så. Det handlar egentligen om en förklaring vars innehåll som vanligt är ogripbart. I verkligheten åstadkommer EU många ord men lite handling, helt enkelt därför att förbindelserna med Maghreb inte är så viktiga för oss. Det blir följden av ett europeiskt styrkeförhållande: Detta Europa, som domineras av länderna i norr - förmiddagens förteckning över talare är för övrigt en tydlig illustration av detta - bryr sig egentligen inte så mycket om Medelhavsområdet. Det beror kanske också på att för vissa atlantintressen är det viktigt att Medelhavet inte blir ett självständigt samarbetsområde.
Man talar om det, men nästan alltid ur aspekten med de mänskliga rättigheterna. Det är ett sätt att inte tala om det och för övrigt lite i förbigående låta sig styras av en opposition man aldrig ställer till svars när det gäller demokrati. Våra grannländer inom Maghreb skall inte vara oroliga: det som inte Europa gör kommer Frankrike att göra. Frankrike kommer att göra det eftersom det är dess historia, dess naturliga sätt att tänka, dess intresse, och även för att landet har ett naturligt samarbete med länderna inom Maghreb på grund av den språkliga gemenskapen och, i ett för övrigt ganska stort sammanhang, inom ramen för den fransktalande kulturgemenskapen. För min del tycker jag inte det är så allvarligt att EU inte oroar sig så mycket över Medelhavsområdet. Det är egentligen bättre att EU inte gör det, eftersom Frankrike kommer att bedriva en politik som dikteras av historiska och geografiska förhållanden, även om dess politik och dess EU-präglade synsätt för närvarande i viss mån tenderar att bromsa upp åtgärderna på området.

Liikanen
. (EN) Herr talman! Kommissionen stöder Morillons och Cohn-Bendits utmärkta betänkande och den tillhörande resolutionen. Regionalt utvecklingssamarbete med en gruppering som t.ex. Arabiska maghrebunionen är helt i linje med de politiska riktlinjer som utarbetades av utrikesministrarna i EU och Medelhavsområdet vid deras toppmöte i Valencia den 22 och 23 april.
Tack vare sju nyligen undertecknade associeringsavtal finns det nu en rättslig och ekonomisk ram för samarbetet mellan nordliga och sydliga länder, dvs. mellan Europeiska unionen och dess partner från Medelhavsländerna. Ett avtal kommer att undertecknas med Libanon den 17 juni och förhandlingarna med Syrien fortsätter. När dessa har färdigställts kommer uppsättningen av associeringsavtal mellan Europeiska unionen och dess partner inom ramen för Barcelonaprocessen att vara fullständig.
Men det finns en sak till vi måste göra om vi vill få en verkligt stabil grund. Vi måste övertala våra partner att inleda ett samarbete mellan sydliga länder. Detta lyftes återigen fram i Valencia. Det lyftes likaledes fram i de beslut beträffande handel som fattades av handelsministrarna inom Barcelonaprocessen när de möttes i Toledo den 19 mars. Samma frågor lyftes också fram vid industriministrarnas möte som jag närvarade vid en vecka senare.
Ett sådant beslut syftar till att underlätta handel och investeringar bland länderna i södra Medelhavet. Arbetsgrupper kommer att i detalj se över hur detta ökade regionala samarbete skall fungera. Kommissionen välkomnar i ett vidare politiskt perspektiv fler möten mellan länderna inom Arabiska maghrebunionen och ser fram emot ett AMU-toppmöte inom en snar framtid.
Det finns även ett annat initiativ som kommissionen vill främja, nämligen Agadirförklaringen av den 8 maj 2001 i vilken fyra arabländer - Marocko, Tunisien, Egypten och Jordanien - föreslagit upprättandet av ett frihandelsområde. Kommissionen hoppas att andra länder i regionen skall ansluta sig till detta initiativ. Kommissionen är villig att förutom politiskt stöd även tillhandahålla tekniskt bistånd, inte bara till AMU utan även när det gäller Agadirförklaringen.
Det finns två ytterligare punkter jag skulle vilja lyfta fram angående betänkandet. När det gäller demokrati och mänskliga rättigheter delar kommissionen uppenbarligen den syn som läggs fram i utkastet till resolution om vikten av att ta hänsyn till bestämmelserna i associeringsavtalet. I detta avseende finns ett behov av ständiga åtgärder från Europeiska unionens institutioners sida för att situationen skall kunna förbättras. Kommissionen planerar för närvarande program i Algeriet och Tunisien via Meda och det europeiska initiativet för demokrati och mänskliga rättigheter, och kommer att fortsätta att göra detta oavhängigt.
När det gäller ekonomiskt samarbete är kommissionen fullt medveten om vikten av att täcka in alla regioner. 10 procent av medlen som finns tillgängliga under Meda-programmet kommer att öronmärkas för regionala åtgärder. En del av dessa resurser skulle kunna ägnas åt finansiering av samarbete inom Maghrebländerna.
Jag kommer att vidarebefordra budskapet från diskussionen till Patten, som ansvarar för detta ärende. Han är tyvärr på tjänsteresa i dag.

Talmannen. -
Tack så mycket, kommissionär Liikanen.
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag kl. 12.00.

Talmannen. -
Nästa punkt på föredragningslistan är andrabehandlingsrekommendation (A5-0180/2002) från utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om rådets gemensamma ståndpunkt inför antagandet av Europaparlamentets och rådets direktiv om ändring för rådets direktiv 76/768/EEG om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om kosmetiska produkter (15073/1/2001 - C5-0072/2002 - 2000/0077 (COD)) (föredragande: Dagmar Roth-Behrendt).

Roth-Behrendt (PSE)
Herr talman! Jag hoppas att vi klarar av att i dag slutföra en lagstiftning, som diskuterades i detta parlament redan för flera år sedan. Naturligtvis handlar det i denna lagstiftning om hälsoskydd. Naturligtvis vill var och en av oss att kosmetiska produkter - tvål, schampo, parfymer - skall vara hälsosamma, det vill säga att de inte skall utgöra någon risk för de människor som använder dem.
Naturligtvis har alla våra kolleger ett intresse av att göra den europeiska kosmetikaindustrin konkurrensduglig och upprätthålla dess konkurrensförmåga. Naturligtvis har vi alltid insett att det också är arbetstillfällen förknippade med tillverkningen av kosmetika och att dessa arbetstillfällen förtjänas att upprätthållas.
När jag i dag som föredragande presenterar utskottets andra behandling, så kan jag berätta att det i utskottet antogs på detta vis med 44 röster för och två nedlagda röster, dvs. med en mycket, mycket stor majoritet tvärs över alla grupper. Det här är vad vi vill.
Vad vill vi i dag uppnå här? Med denna andra behandling vill vi för det första ändra rådets dåliga, kraftlösa och föga förutseende gemensamma ståndpunkt. Rådet, medlemsländernas ministrar, har försuttit möjligheten att bereda marken här, och även att höra vad befolkningen i deras länder vill.
Vad vill då den europeiska befolkningen? Om ni gjorde en opinionsundersökning, skulle ni förmodligen i många länder få höra många olika åsikter. Men de flesta skulle vara eniga om att det finns tillräckligt många tvålar, deodoranter, parfymer och läppstift. Vi behöver inte hundratusentals sådana, om man under lång tid måste plåga djur för att få det. Alltså slut med djurförsök för kosmetika. Där skulle ni säkert finna ett överväldigande stöd hos befolkningen. Detta stöd finner ni också här i parlamentet.
Vi har i den andra behandlingen i utskottet sagt att det inte längre skall förekomma några djurförsök för kosmetika. Vi går ännu längre och säger att från och med en bestämd tidpunkt skall inte heller kosmetika, som testats på djur, få säljas. Vi är övertygade om att vi bara på så sätt kan öka pressen på att söka alternativa testmetoder och tester, där inga djur plågas och där inga djur måste lida under lång tid.
Vad vill vi mera? Vi vill att doftallergener, som framkallar allergier hos människor, och som forskarna har konstaterat är allergiframkallande, skall ingå i märkningen. Vi vill alls inte förbjuda dem. Vi vill att de skall ingå i märkningen och att människor som är allergiska skall kunna välja. Vi vill dessutom att kosmetikans hållbarhet skall vara lättare igenkännlig för konsumenterna, så att de vet när de öppnar en kosmetisk produkt, en solkräm, om de kan använda produkten även nästa år, eller om den då är skadlig för hälsan eller inte längre är effektiv. Dessa olika förslag var alla grupper i utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor helt ense om.
Jag hoppas att vi i dag vid omröstningen vid lunchtid också är helt ense, och med överväldigande majoritet visar rådet att vi anser att den gemensamma ståndpunkten är extremt dålig. Jag skulle ha önskat att kommissionen och kommissionär Liikanen också hade varit lite modigare och inte hade väntat på att parlamentet genom en absolut majoritet under den andra behandlingen skulle tvinga dem att ändra åsikt. Jag skulle ha önskat att kommissionen på några punkter hade lagt lite mer flexibilitet och lite mer mod i dagen, vilket jag annars är van att få från Liikanen. Jag hoppas att vi åtminstone här är ense om att detta partnerskap fungerar.
Sedan vill jag också säga något om partnerskapet. Det tvistas ju mycket här i kammaren, och några av oss påstår fortfarande att tvister är bra för att den europeiska befolkningen skall inse skillnaden och inse varför de skall välja vissa partier. Jag måste tillstå att det för mig just nu mer handlar om saken i sig. Jag är mycket tacksam mot kollegerna från de andra grupperna för det extremt schysta samarbetet. När jag tittar upp på åhörarläktaren med de företrädare för kosmetikaindustrin som sitter där och naturligtvis också intresserat väntar på vad som kommer att beslutas i dag, så kan jag bara säga att jag även uppskattar det långtgående schysta samarbetet med kosmetikaindustrin som här har ett viktigt önskemål, och jag vet att konstruktivt samarbete naturligtvis även skapar förtroende.
Alla deltagande organisationer - parlamentet, men även industrin, konsumentorganisationerna och patientorganisationerna som företräder allergiker - är övertygade om att parlamentet i dag har en unik möjlighet att äntligen anta en lagstiftning, och om några få år en kosmetikalagstiftning kommer att träda i kraft, som människorna behöver och vill ha. Jag hoppas att vi i dag kommer att ha modet att med övervägande majoritet visa detta för rådet och kommissionen. Ni har mitt stöd, kära kolleger från de andra grupperna. Jag hoppas att jag också kommer att ha ert. Vi kommer att bekräfta detta i dag, och, om så behövs, även i ett förlikningsförfarande.

García-Orcoyen Tormo (PPE-DE).
Herr talman, ärade kolleger! Den sjunde ändringen av direktivet om kosmetiska produkter har återigen tagits upp till diskussion i parlamentet och det handlar om två frågor som redan har diskuterats mycket sedan det första direktivet antogs år 1976. Den senaste översynen gjordes år 1993 och det var den sjätte i ordningen. De frågor jag vill ta upp är förbudet mot djurförsök och förbudet mot saluföring av produkter som har provats på djur i Europeiska unionen.
Föredraganden, Roth-Behrendt, har arbetat seriöst och hårt och har följt kommissionens text och förbättrat den, särskilt när det gäller det ologiska förslaget att dra tillbaka förbudet mot saluföring.
Min grupp har hela tiden stött detta ändringsförslag och håller med föredraganden om denna fråga måste tas upp en gång för alla efter så många års arbete och ouppfyllda förväntningar när det gäller avskaffandet av djurförsök. Exakta tidsfrister måste fastställas och industrin måste drivas på och motiveras för att mobilisera alla tillgängliga resurser för att djurförsök skall kunna avskaffas definitivt och så snart som möjligt, utan att på något vis ge avkall på produkternas säkerhet.
Europeiska folkpartiets grupp har emellertid hela tiden ansett att det är nödvändigt att göra föredragandens ursprungliga förslag mer flexibelt och tillåta vissa undantag för att detta direktiv skall följas och ingen skall komma med ursäkter. Det är visserligen sant att de flesta kosmetiska produkter är fullständigt säkra för konsumenten utan att ingredienserna måste testas på djur, men det finns dock vissa fall där forskarna fortfarande inte har lyckats finna tillförlitliga alternativa metoder för några produkter som absolut inte är onödiga, som solskyddsprodukter eller krämer som kan orsaka viss ljuskänslighet.
Följaktligen har det intensiva arbetet, inte bara min grupps, utan alla parlamentariska gruppers, koncentrerats på att fastställa dessa fall och utforma texten om dem i direktivet, och föredraganden har visat prov på stor mottaglighet när det gäller detta. Utan att man för den skull ger avkall på kraven att den kosmetiska industrin skall avskaffa djurförsök, finns det undantag i förslaget till direktiv för mycket konkreta tester och för en tidsperiod på maximalt tio år.
Lyckligtvis tror jag att detta ändringsförslag har stöd från hela Europeiska folkpartiets grupp och att det även kommer stödjas i plenum längre fram. Om Europaparlamentet röstar för, inte bara för detta ändringsförslag, utan för hela förslaget, är jag övertygad om att vi äntligen kommer att kunna skapa ett regelverk som samordnar skyddet av djuren och skyddet av konsumenterna på ett balanserat och rättvist sätt.

Whitehead (PSE).
Herr talman! Jag stöder såväl hållningen i förslagen, som kommit från vår kollega Roth-Behrendt, som det mål som många i Europaparlamentet har försökt nå under de senaste tio åren.
Ingen annan fråga har tagit Europaparlamentet så lång tid att behandla som den om djurförsök när det gäller kosmetikaprodukter.
Jag tror att det budskap som bör riktas till medlemsstaterna är att detta parlament anser att innan vi börjar ta detta på allvar kommer inte heller näringslivet att göra det. Jag erkänner att det finns ett stort antal områden där det finns anledning till oro när det gäller medicinsk forskning, och ytterst svåra och viktiga tester för vilka inga godtagbara alternativ ännu har tagits fram. Men jag är fortfarande övertygad om att om vi inte lyckas sända en tydlig signal genom att bekräfta den ståndpunkt vi intog under första behandlingen kommer vi att gå miste om den motivation som ligger i vetskapen om att dessa sanktioner existerar och kommer att genomföras. Förbudet mot djurförsök och saluföring har inte uppfyllts.
Vi har inte råd med fler fördröjningar. Jag skulle vilja säga till alla, inklusive de medlemsstater som verkligen försökte ge oss en gemensam ståndpunkt som vi kunde godta, att vi måste försöka ännu mer. Lösningen är att sända en signal under andra behandlingen så att föredraganden och våra kolleger i samtliga partier har en så stark förhandlingsposition som möjligt när vi ställs inför ett av de viktigaste förlikningsförfaranden vi någonsin har haft i detta parlamentet.

Davies (ELDR).
Herr talman! Djurförsök genomförs i stor skala i Europeiska unionen och i resten av världen för att man skall kunna garantera att produkter som kemikalier och nya mediciner och läkemedel är säkra för människor att använda. Allmänheten har länge gjort klart att man vill få slut på djurförsök som inte har något högre syfte än att garantera utvecklingen av ännu fler toalettartiklar som kan fylla våra badrumshyllor, som t.ex. alla de deodoranter, tvålar och hårschampon man kan hitta i affärerna.
Trots detta har denna diskussion pågått år efter år medan det blivit svårare och svårare att omsätta allmänhetens vilja i praktiken. Vi har nu en klassisk konflikt mellan Europaparlamentet, som har gjort klart att man vill få ett slut på djurförsöken, och rådet, som har gjort sitt bästa för att se till att inget förbud mot saluföring införs.
Vi har gjort ganska klart att ett förbud mot tester på djur enbart i Europeiska unionen inte är tillräckligt. Det innebär bara att djur kommer att användas för tester i länder utanför Europeiska unionen där ingen ordentlig övervakning kan utövas. Ett förbud mot saluföring måste införas, press måste läggas på näringslivet för att man skall kunna få en garanti för att nya alternativ utvecklas. De förslag som lagts fram av Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokrater har utgjort en särskilt stor hjälp.
Min grupp kommer att stödja Roth-Behrendts uppmaning till att ett förbud mot saluföring skall införas så snart som möjligt. Det är dock sannolikt att det kommer att vara ändringsförslaget från Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokrater som går igenom i dag. Det öppnar dörren för en ambitiös men ändå realistisk uppgörelse, en överenskommelse mellan Europaparlamentet och rådet som kan avsluta denna fråga en gång för alla, genom att lägga press på näringslivet utan att skapa olösliga problem. Jag hoppas att vi under omröstningen senare i dag under detta plenum en gång för alla kan avsluta denna fråga och få ett slut på djurens onödiga lidande.

McKenna (Verts/ALE).
Herr talman! Jag stöder föredragandens ståndpunkt. Det är fullständigt oacceptabelt att vi torterar djur för att enligt vår uppfattning försköna oss själva. Tvärtemot vad som sägs inom kosmetikindustrin är det möjligt att tillverka och sälja säkra produkter vars ingredienser inte testats på djur. Många företag har tagit avstånd från dessa ålderdomliga metoder för flera år sedan och den överväldigande majoriteten av konsumenterna vill få till stånd ett omedelbart förbud. Det är därför olyckligt att både kommissionen och rådet fortfarande stöder kosmetikindustrin och de ansvariga för denna vinststyrda tortyr av djur.
Det föreslagna förbudet skulle endast gälla produkter som testas i Europeiska unionen och tillåta företag att exportera testningen till andra delar av världen. Detta är oacceptabelt. Vi vill sätta stopp för dessa metoder, inte omlokalisera dem.
Kommissionens misslyckande med att genomföra ett förbud mot saluföring och djurförsök - vilket egentligen skulle ha trätt i kraft 1998 - är fullständigt oacceptabelt, och argumentet att ett förbud mot saluföring skulle stöta på problem inom WTO är ren nonsens. Det finns ett föregångsfall inom lagstiftningen. Antagandet av lagen om hund- och kattpäls (Dog and Cat Fur Act) i Förenta staterna visade att djurs välbefinnande kan utgöra en legitim grund för restriktioner.
När det gäller märkning är jag mycket besviken över att rådet inte antog Europaparlamentets rekommendation under första behandlingen om att ?testad på djur? tydligt bör anges på produktens etikett. Konsumenterna har rätt att få upplysning om detta.
När det gäller CMR-ämnen, vilka är tillåtna i kosmetika, bekräftade utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor sin önskan från första behandlingen om att få till stånd ett förbud mot CMR-ämnen i kosmetiska produkter om dessa inte utvärderats och godkänts som säkra av vetenskapliga kommittén. Utskottets ståndpunkt beträffande CMR-ämnen har faktiskt stärkts i enlighet med vetenskapliga kommitténs senaste ståndpunkt.
I ljuset av att kommissionen nyligen förbjöd CMR-ämnen i sin granskning av kemikaliedirektiv, och endast inkluderade dem som ett undantag, är det absurt att ett ämne kan förbjudas i färg och polermedel men inte i någonting man använder på sin kropp. Det är rent hyckleri att tala för fortsatt tortyr av djur för att främja säkerheten medan man samtidigt tillåter farliga produkter.

Sjöstedt (GUE/NGL).
Herr talman! I denna fråga är vi fullständigt överens med föredraganden Roth-Behrendt och med det beslut som har tagits i miljöutskottet. Vi menar att djurförsök bör begränsas till de områden där de är av vital betydelse för människors hälsa, t.ex. när det gäller medicinska produkter. Självfallet skall djurförsök inte förekomma när det gäller kosmetiska produkter.
Därför är vi för ett totalförbud mot sådana djurförsök och för ett marknadsföringsförbud. Man måste också inse att ett sådant effektivt förbud i EU kommer att ha stor positiv effekt på hela världsmarknaden. Det kommer att ge argument på den globala marknaden för att helt ta bort djurförsök på området. Det kommer att visa att det finns alternativ.
Denna fråga har diskuterats länge, alltför länge. Jag är förvånad över kommissionens inställning, som måste betecknas som föråldrad, och över att man inte har insett att det är dags att fatta detta beslut. Ett reellt beslut om marknadsföringsförbud kommer att påskynda en teknisk utveckling där man tar fram alternativ. Det är i sig någonting positivt.
Man har nämnt möjligheten för en WTO-konflikt. Jag tror man har överdrivit den risken tidigare, men om ett sådant här beslut utmanas i WTO så är det självklart en strid som Europeiska unionen skall ta, och ta fullt ut. Det gäller då nämligen en viktig principiell strid om rätten att kunna låta djur och människors hälsa gå före den fria marknaden. Den rätten bör man självfallet vara beredd att strida för.

Nobilia (UEN).
Herr talman! Först av allt skall föredraganden ha allt heder av det arbete hon utfört, även om en del av de frågor hon tar upp i betänkandet väcker viss tvekan. För de flesta av dessa frågor gäller att man, i den anda som detta parlament alltid har visat prov på, måste hålla fast vid övertygelsen att de egna grundläggande idealen är de rätta när det gäller utveckling och civilisation.
Detta gäller, bland annat, experiment på djur, där man genom att fortsätta överskrida gränserna för denna typ av experiment hela tiden fördröjer utvecklingen av alternativa forskningsmetoder, vilket innebär att man inte stimulerar denna forskning och fortsätter använda metoder som inte utan vidare är förenliga med våra samhällsideal när det gäller djurens välfärd.
Den enda punkten i betänkandet från Roth-Behrendt som jag inte förstår är den som gäller ändringsförslaget 28, tidigare 26, till kommissionens text, som innehåller listan över allergena ämnen. Det är uppenbart att den respekt vi är skyldiga att visa djuren i lika hög grad också gäller för mänskliga varelser, vilket gör att det är vår plikt att sätta en gräns för möjligheterna att använda ämnen med en bevisad allergen effekt.
Bland de 26 ämnen som anges i ändringsförslaget finns det minst 13, vilket föredraganden mycket riktigt påpekar, som har en bevisad allergen effekt, och därmed är det berättigat att begränsa deras användning i olika produkter. Sedan finns det ytterligare 13 ämnen vilkas skadlighet över en viss halt det återstår att bevisa, vilket föredraganden också indirekt bekräftar genom att ange att den vetenskapliga kommittén, som en ren försiktighetsåtgärd och i avvaktan på ytterligare undersökningar, har angett gränsvärden för deras användning. Detta är en indirekt försiktighetsåtgärd i den meningen att för dessa ingredienser och med dessa begränsningar får det inte finnas - under förutsättning att det skulle kunna göra det - någon som helst risk för skador. Bland dessa sistnämnda 13 ämnen finns det elva som definieras som naturliga, eteriska oljor. Om de används inom de gränser som anges är det detsamma som att inte använda dem alls, och den oro som detta väcker handlar inte så mycket om produkternas kvalitet som om hotet mot lokala jordbrukssektorer, i första hand i södra Europa och framför allt i Frankrike och Italien, där råmaterialet till dessa oljor produceras: jasmin, citrusfrukter och framför allt bergamott.

Blokland (EDD). -
Vår grupp har alltid betonat att det är mycket viktigt att fastställa stränga normer som gäller för hela Europeiska unionen på området djurens välbefinnande. Jag anser att alla djur är skapelser av Gud, och att varje djur borde behandlas med respekt av oss och inte - som nu tyvärr ofta är fallet - användas som engångsartikel. Jag är övertygad om att vi har fått djur för att använda som livsmedel och - såvitt det är absolut nödvändigt - för utveckling och utprovning av mediciner. Annat bruk av djur, eller jag borde egentligen säga missbruk av djur, är helt enkelt oacceptabelt.
Vi är därför för ett europeiskt förbud mot att använda djurförsök vid test av kosmetiska produkter. I motsats till rådet anser vi emellertid att ett europeiskt förbud mot djurförsök inte är tillräckligt eftersom detta betyder att djurförsök utanför Europa fortsätter som vanligt. Det är enbart ett förbud mot djurförsök i kombination med ett europeiskt handelsförbud för kosmetika som testats på djur som kan tvinga kosmetikaindustrin att över hela världen på allvar ta itu med att utveckla metoder som inte kräver försöksdjur. I detta sammanhang vill jag påpeka att vi måste tillse att producenter i tredje länder inte behandlas mer ofördelaktigt än europeiska producenter, i synnerhet eftersom detta strider mot WTO-föreskrifterna. Det är också mycket viktigt att länder utanför Europa informeras i tid för att kunna följa förbuden.
Jag ber er därför att rösta för kollega Roth-Behrendts förslag. På det sättet får rådet en tydlig signal om att vi anser att det enbart är på detta sätt som man kan få ett slut på det onödiga och oacceptabla lidande som utvecklingen och försäljningen av kosmetika medför för djuren. Låt oss hoppas att detta leder till ett slut på missförhållandena inom denna sektor efter åratal av onödig försening. Jag tackar er för er uppmärksamhet.
Florenz (PPE-DE)
Herr talman, mina damer och herrar, kära Dagmar Roth-Behrendt! Djurförsök bör avskaffas i samband med kosmetika, och detta så snabbt som möjligt. Det beslutade vi redan 1993 i denna kammare, men den gången hade vi en svag partner vid vår sida. Det verkar fortfarande vara så. Denna svaga partner är kommissionen. Den har under de senaste åren inte kontinuerligt ansträngt sig för att företräda dessa europeiska beslut också på WTO-nivå, så att våra WTO-partner i god tid begriper att vi är beredda att gå i spetsen. Vi vill se till att man börjar agera.
Därför, herr Liikanen, är jag - trots det personliga värde jag sätter på er - mycket besviken på ert förslag, och hoppas att vi vid nästa debatt äntligen får ett förbud mot djurförsök, för min del om fem eller sex år. Men efter dessa fem eller sex år - och det är det avgörande - måste de upphöra. Alla måste veta att efter fem eller sex år är det verkligen slut med djurförsök, bortsett från de undantag som vi här och nu skall besluta om, som är vetenskapligt motiverade. Vi vet att varje princip också har ett undantag. Men undantag måste förbli undantag. Därför får det inte upprepas så att vi om fem år får ett nytt dokument, där debatten börjar om från början. Det kan vi inte förklara för våra barn, det kan vi inte heller förklara gentemot skapelsen.
Kommissionen har tillräckliga befogenheter för att i god tid komma överens med sina WTO-partner. Det bevisade vi på ett utmärkt sätt när det gäller leghole traps, fallen med djurfällorna. Om man inte överraskar de andra partnerländerna i WTO utan tar med dem i debatten i ett tidigt skede, då kan man säkert finna en väg. Herr kommissionär! Jag vill verkligen uppmuntra er att gå denna väg. Ni är till er personlighet karl nog för att också spela en rollen som föregångare i hela världen. Det vill jag uttryckligen motivera er till.
(Applåder)

van den Bos (ELDR).
Det är fult att förskaffa sig skönhet genom djurs lidande. Djurförsök får enbart ske när det är absolut nödvändigt, och det är inte fallet när det gäller kosmetika. Därför måste såväl en avsättning som ett förbud mot djurförsök komma till stånd. Ju förr desto bättre.
Det är synd att det är nödvändigt med kompromisser i det här fallet. Det måste omedelbart bli obligatoriskt med märkning av alla produkter som testats på djur. Det är av stor vikt att företag, vetenskap och makthavare investerar mycket mer i alternativa metoder, för den befintliga kunskap som finns tack vare detta tillvägagångssätt används fortfarande alldeles för litet. Kontrollrutinerna måste påskyndas. 40 000 djur per år är 40 000 för många. Ersättning, minskning och förbättring av djurförsök är en fråga om kultivering. Djur är alltför fina för att behandla på ett fult sätt.

de Roo (Verts/ALE).
Herr talman! Först och främst vill jag uttrycka min uppskattning för kollega Roth-Behrendt, för hennes goda arbete och för hennes ståndaktighet i denna debatt. 40 000 djurförsök per år är 40 000 för många, som kollega Van den Bos sade alldeles nyss. Body Shop började redan för 25 år sedan med kosmetika som inte testats på djur. De har bevisat i 25 år att det är möjligt. Body Shops policy måste nu bli europeisk standardpolitik. Och så snart som möjligt. Jag förstår inte varför kristdemokraterna vill vänta ytterligare 10 år med detta. Om vi verkligen vill detta, då måste vi helt enkelt säga: så snart som möjligt. Jag riskerar gärna en handelskonflikt med Förenta staterna eller eventuella andra partner inom WTO. Det är en uttrycklig önskan hos Europas befolkning att minska djurens lidande, och vi måste som parlamentsledamöter därför hörsamma detta.

Seppänen (GUE/NGL).
Herr talman! Ofta hänvisar man till att Förenta staterna och de länder som deltar i deras ensidiga krig mot terrorism har en gemensam värdegrund. Vad det egentligen rör sig om säger man inte högt. Det vet man i varje fall, att Bushs värderingar inte omfattar någon högklassig kommersiell etos. I Förenta staterna finns inga moraliska värderingar med vilka man skulle kunna försvara hormonfri mat, icke-genmanipulerade växtslag eller kosmetik som inte testats på djur.
I det här sammanhanget är rådets gemensamma ståndpunkt, om att låta marknadsföringsförbudet mot kosmetik som testats på djur bero på OECD:s samtycke, ohållbar. I OECD fattas besluten enhälligt och de behöver inte motiveras. Det gör det möjligt för Förenta staterna att diktera EU:s värderingar. Det vore ärligare att i WTO reda ut huruvida marknadsföringsförbudet mot kosmetik som testats på djur är förenligt med WTO:s principer. Vid behov skulle man kunna hänskjuta ärendet till WTO:s förlikningsförfarande, där förbudet skulle kunna försvaras utan att motparten ensam kan diktera resultatet.
I WTO måste man reda ut huruvida världshandeln även kan bedrivas på etiska och moraliska grunder. Europaparlamentet har haft goda sådana grunder när man har velat förbjuda djurförsök i samband med testning av kosmetika och kräva att kosmetika som testats på annat håll inte får säljas inom EU.

Bowis (PPE-DE).
Herr talman! Detta är en diskussion som kompliceras på grund av hyckleri. Vi ser produkter till försäljning som påstås inte vara testade på djur, fastän tillverkarna mycket väl vet att även om produkterna kanske inte har testats på djur så har ingredienserna det. Vi ser länder som mitt eget som säger sig ha förbjudit djurförsök, när de i själva verket bara har exporterat problemet till länder där respekten för djuren är ännu lägre.
Vad vi behöver och vad detta betänkande för oss fram mot är ett förbud mot saluföring av produkter som har testats på djur. Vi måste naturligtvis se till att säkerhet utgör vårt huvudsakliga rättesnöre. Människors hälsa får inte äventyras genom det vi gör. Vi måste tänka på vilken omfattning av produkter vi talar om. Det handlar inte bara om kosmetikan vi använder i ansiktet, det handlar också om tandkrämerna, solkrämerna, babyprodukterna, linsvätskorna osv.
Vårt mål måste vara en realistisk tidsplan för att gradvis avveckla produkter som testats på djur genom att fastställa en tidsgräns för var och en av dessa tester. Vi måste förena intressena när det gäller människors hälsa med dem gällande djurens välbefinnande, och detta går att genomföra.
Våra ändringsförslag innebär att de tester för vilka det finns godkända alternativ skulle komma att förbjudas med omedelbar verkan. De innebär även att en tidsgräns skulle fastställas för alla andra tester, upp till ett maximum av fem år, allt efter hur långt man kommit i arbetet med att ta fram ett alternativ. De innebär också att det för de tre tester för vilka det ännu inte finns några alternativ skulle beviljas ett maximum av tio år för att ta fram alternativ, och att även dessa tester därefter skulle upphöra.
Vi är trötta på all väntan i denna fråga. Vi har väntat i fem år. Vi har väntat i 1 825 dagar på att denna åtgärd skulle genomföras. Under denna tid har vi sett 190 000 djur lida och bli förstörda. Vi vill få ett slut på detta. Vi behöver säkra kosmetikprodukter. Människors hälsa måste garanteras och djurförsöken måste stoppas. Det är dags att slutföra denna fråga.

Clegg (ELDR).
Herr talman! Jag är ytterst förvånad över rådets och kommissionens argument att ett förbud mot saluföring inte skulle vara ?WTO-säkert? som de säger, när WTO:s bestämmelser på detta område är väldigt otydliga. Sannolikheten är lika stor att ett förbud mot saluföring visar sig vara ?WTO-säkert? som ?WTO-osäkert?. Argumenten beträffande WTO:s bestämmelser är nämligen högst hypotetiska. Det är enligt min uppfattning inte helt lämpligt att förflytta sig bort från de konkreta argumenten för och emot ett förbud mot saluföring till en mycket mer invecklad och svårbegriplig diskussion om WTO:s bestämmelser. Ett ärligare tillvägagångssätt - som förespråkas av detta parlament - är att anta ett förbud mot saluföring så fort som möjligt och sedan hantera WTO-aspekterna separat om en sådan osannolik situation skulle uppstå att våra lagar framgångsrikt skulle bestridas inom WTO. Det skulle vara ett bättre tillvägagångssätt både ur principiell och praktisk synpunkt.

Flemming (PPE-DE)
Herr kommissionär! Jag måste i dag anklaga er för att vara industrifientlig. Vad tror ni egentligen att man kan göra med den europeiska industrin?
Först säger man att detta skall upphöra 1998, sedan 2000, sedan 2002, och nu kommer ni med ett förslag och säger ingenting över huvud taget. Hur tror ni att man arbetar inom näringslivet? Detta kan egentligen bara en tjänsteman komma på, som aldrig har behövt sätta in ett enda öre i det egna företaget. Den europeiska industrin skulle redan för länge sedan ha kunnat uppleva en helt ny kosmetikaboom. Det har ni förhindrat! 1996 lämnade fyra miljoner människor sin underskrift, det var konstnärer och vackra kvinnor som gärna använder kosmetika. Och nu kommer ni och säger att vi ju inte längre vill plåga några djur i Europeiska unionen, utan vi gör det i stället utanför den lite grand. Hur dumma tror ni att detta parlament, de vackra kvinnorna och konstnärerna är? Vad tror ni egentligen vi är för ena? Tror ni verkligen att vi är sådana rasister eller utlänningsfiender, att vi visserligen inte plågar djuren här hos oss i Europeiska unionen, men vi plågar dem om det är ungerska och polska hundar. Jag tycker det är upprörande, och jag anser att det är en förolämpning mot de fyra miljoner människor som har skrivit under protesten.
Vet ni, det finns ett vackert uttryck: ?Den dagen skall komma, när dödandet av ett djur betraktas som en lika stor förbrytelse som dödandet av en människa?. Det är inte någon galen djurskyddsaktivist som har sagt det, utan kanske den störste konstnär som någonsin har levat, nämligen Leonardo da Vinci. Herr kommissionär! Det kommer aldrig mer att hända er att ni nämns i samma andedrag som Leonardo da Vinci. Ni är säkert inte någon stor konstnär, ni är säkert inte så känslig, men jag anser att ni borde kunna ha lite förståelse för det som vi talar om i dag.
Jag vill tacka Dagmar Roth-Behrendt för det som hon har åstadkommit, och även Christina García-Orcoyen. En sällsynt allians, herr kommissionär, den borde ni frukta, anser jag.
(Applåder)

Moreira da Silva (PPE-DE).
Herr talman, herr kommissionär! Jag vill börja med att gratulera föredraganden till det utmärkta arbetet, såväl i första som i andra behandlingen. Detta betänkande har konkretiserat förslag om frågor där kommissionens förslag inte var tillräckligt omfattande eller ambitiösa och vissa av de förslagen skickades tillbaka då de inte godtogs i den gemensamma ståndpunkten. Jag menar därför att det finns tre frågor som parlamentet bör uppmärksamma såväl kommissionen som rådet på. För det första, behovet att förbjuda alla potentiellt cancerframkallande och giftiga ämnen i kosmetika, för det andra, att förbjuda användning av parfymdofter i produkter som särskilt riktar sig till barn på grund av risken för allergiska reaktioner, och för det tredje, den hetaste frågan i denna debatt: djurförsöken.
Jag anser att såväl rådets som kommissionens ståndpunkter är oacceptabla. Kommissionen tar ett steg tillbaka i förhållande till den tidigare lagstiftningen, det vill säga, när det gäller den lagstiftning som inte följs föredrar kommissionen att inte tala om förbud av saluföring. Från rådets sida tar man ett steg framåt då man gått högre upp med regleringen av en fråga som är Europeiska unionens behörighet att fastställa, till OECD. Jag vet inte om denna överklagan till OECD är ännu ett symptom på den mellanstatliga förskjutningen som rådet har drabbats av på senare tid, och därför tycker jag att föredragandens ståndpunkt är den mest korrekta: vi måste förbjuda djurförsök i Europa, inrikta oss på förbud mot saluföring, samt främja alternativa metoder.

Trakatellis (PPE-DE).
Herr talman! Jag skall rätt och slätt försöka utveckla en punkt som jag anser är viktig. Denna punkt har att göra med vår möjlighet att kontrollera vissa produkter även med försök på djur när det inte finns möjligheter att använda alternativa metoder. Med andra ord bör vi se till att rösta igenom de ändringsförslag som medger användning av alternativa metoder, särskilt när det gäller toxicitet och reproduktion, då det i denna stund inte finns tillfredsställande alternativa prov. I övrigt instämmer även jag fullständigt med föredraganden om att vi i så småningom, när det finns möjligheter att genom användning av alternativa metoder undvika användning av djur, bör använda dessa alternativa provrörsmetoder. Med detta ändringsförslag, som jag har lagt fram tillsammans med andra kolleger, försöker vi att ge en möjlighet att använda alternativa metoder, men inte i de fall, då det inte är möjligt att ersätta djuren. Jag måste betona att människans hälsa kommer främst och därefter, naturligtvis, respekt för och skydd av djuren.
Jag hoppas att parlamentet kommer att rösta för dessa ändringsförslag, som ger denna möjlighet tills även dessa prov kan ersättas av alternativa provrörsmetoder. Jag upprepar och betonar att det i dag inte finns tillfredsställande provrörsmetoder, jag skulle vilja säga att det är tanklöst och orimligt att ta bort varje möjlighet när det i denna stund inte finns alternativa metoder som motsvarar denna möjlighet.

Jackson (PPE-DE).
Herr talman! Jag samtycker med alla talare så här långt. Det är oacceptabelt att vi när vi gör sådana enorma vetenskapliga framsteg fortfarande accepterar att man tillfogar små djur smärta för att ta reda på om en ny ansiktskräm är säker att använda.
Jag skulle vilja uttrycka mitt starka stöd för betänkandet. Föredraganden har gjort en riktig kompromiss. Förbudet skulle inte få omedelbar verkan utan träda i kraft inom fem år, vilket innebär att vi i själva verket har givit de berörda företagen minst 15 års förvarning räknat från när vi först började diskutera detta för tio år sedan. Jag stöder också idén om att vi borde visa vårt eget ansvar - en tanke som är främmande för De gröna - genom att införa ett förbud mot saluföring medan tester utvecklas i de fall där det för närvarande inte finns några tillgängliga alternativ, även om vi då måste fastställa en tidsfrist för dessa tester, kanske tio år framåt i tiden. Europaparlamentets betänkande kommer att göra sökandet efter alternativ ännu mer brådskande.
Jag har två frågor till kommissionen och jag hoppas att Liikanen när han svarar kommer att inrikta sig särskilt på mina synpunkter på ändringsförslagen 21 och 28. Nisticò och Nobilia lyfte fram detta tidigare.
Jag är starkt oroad över att ändringsförslagen 21 och 28 när det gäller dofter, aromer och eteriska oljor, vid märkning skall innebära ett införande av onödiga krav vilka kan få en mycket olycklig effekt på produkternas sammansättning, den fortsatta tillgången till produkterna och definitivt på livsdugligheten för en del av de mindre företag som tillverkar dessa produkter. Föredraganden föreslår ett mycket omfattande märkningssystem när parfymer och aromer ingår i produkter, även i ytterst små mängder. Även om detta system är utformat för att skydda de få konsumenter som är allergiska mot en del dofter kommer förslaget sannolikt inte att innebära några betydande vinster när det gäller människors hälsa. För en del allergiker kanske det inte finns någon säker doft. Det bästa för dem är, vilket de är medvetna om, att helt undvika produkter med doftämnen.
Föredraganden reagerar på framställningar från Europeiska konsumentbyrån som säger sig föra allergikernas talan och helt tydligt betraktar frågan som ett led i sitt krig mot kemikalier i allmänhet. Jag måste säga att jag har inte mottagit några framställningar från allergiker i denna fråga.
Europeiska sammanslutningen för smak- och doftämnen (European Flavour and Fragrance Association) påpekar att ändringsförslagen kommer att belasta konsumenterna med produkter med hänvisningar innefattande upp till 50 ingredienser på 11 olika språk. Detta är både dumt och onödigt. Det finns dessutom en risk för att en del eteriska oljor kan komma att utgå ur sammansättningarna, vilket kan skada de ekonomiska intressena för en del länder, däribland en del väldigt fattiga. Dessa ändringsförslag utgör en dålig och onödig giv för konsumenterna och näringslivet. Jag hoppas att föredraganden kommer att överväga att dra tillbaka dessa och att kommissionen och rådet kommer att avvisa dem.

Roth-Behrendt (PSE)
Herr talman! Tack så mycket för att jag avslutningsvis än en gång får möjlighet att tacka för debatten. Det var en mycket livlig debatt, som präglades av känslor och av saklighet och som tog upp olika aspekter. Jag är mycket tacksam för detta mot de kolleger som har uttalat sig i debatten. Jag är tacksam mot fru Flemming för att hon hänvisade till Leonardo da Vinci, och jag har hela tiden försökt att få till likheter mellan Liikanen och Leonardo da Vinci. Kanske kommer Liikanen att överraska oss med sitt svar och meddela oss att det visst finns likheter, och att han i djupet av sitt hjärta egentligen i hög grad sympatiserar med parlamentets förslag. Jag är mycket tacksam mot alla kolleger som har stött mig och som förhoppningsvis i dag vid omröstningen i lika stort antal kommer att stödja förslagen. Om det skulle vara nödvändigt med kosmetiska - det passar ju här - ändringar, så är jag övertygad om att vi får göra dem i förlikningsförfarandet.
Jag vill helt kort säga något om de punkter som Nobilia och avslutningsvis Jackson har berört. Till fru Jackson måste jag säga: Ändringsförslagen skulle jag inte kunna dra tillbaka, även om jag ville det, eftersom utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor har antagit dem med 44 röster för. Därför är det nu utskottets åsikt, och inte längre bara min, och jag är parlamentets trogna föredragande för detta.
Dessutom vill jag säga, att jag är jurist och inte naturvetare, och därför har jag gjort något mycket enkelt. Jag har övertagit den åsikt som företräds av den vetenskapliga kommittén för kosmetiska produkter och icke-livsmedelsprodukter avsedda för konsumenter, där forskare från Europeiska unionen sitter tillsammans. Dessa har konstaterat att av 26 ämnen leder 13 allergiska reaktioner och 13 till svåra allergiska reaktioner. Att dessa ämnen skall tas upp i märkningen anser jag är det absolut mest banala i världen. Vi tar med nötter i choklad i märkningen och allt annat för allergiker, och även detta måste vi ta med. Att industrin som tillverkar aromoljor har vaknat sent och nu tre dagar före omröstningen försöker påverka oss alla, kan jag mycket väl förstå. Jag vill inte heller förbjuda deras produkter, men jag vill att ämnena skall finnas med i listan på ingredienser, med den kemiska beteckningen, på ett språk, inte elva, vilket för övrigt har föreslagits av den vetenskapliga kommittén för kosmetiska produkter. Det är jag övertygad om att vi är skyldiga konsumenterna i Europeiska unionen.

Liikanen
. (EN) Herr talman! Jag vill på kommissionens vägnar tacka Roth-Behrendt och utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor för detta betänkande och gratulera dem till det imponerande arbete de har utfört.
Den önskan som uttryckts av Europaparlamentet i dess yttrande inför den första behandlingen om att förbättra konsumentskyddet har man i stor omfattning tagit hänsyn till i den gemensamma ståndpunkten. Jag är dock trots detta medveten om att Europaparlamentets bedömning kan vara annorlunda och hyser den största respekt för detta, så som bekräftats här i dag.
Kommissionen och rådet välkomnar särskilt de förslag som är relaterade till vissa produktkategorier, som t.ex. produkter för barn eller intimhygien, eller till utvidgningen av minimikravet för hållbarhetsdatum. Dessa skulle vara av uppenbar nytta för konsumenterna.
Kommissionen delar Europaparlamentets oro beträffande användningen av ämnen som klassas som cancerogena, mutagena eller reproduktionsstörande (CMR). Användningen av CMR-ämnen regleras redan sektoriellt i kosmetikadirektivet.
För att man skall kunna hitta en konsekvent och hållbar lösning när det gäller dessa ämnen har dock särskilda bestämmelser införts så att den rättsliga ramen, under överensstämmelse med den grundläggande principen för riskbedömning, skall kunna stärkas. Kommissionen har dessutom föreslagit nya åtgärder beträffande dessa nya ämnen i sin vitbok om den nya kemikaliepolitiken och vi arbetar nu med konkreta förslag tillsammans med min kollega, Wallström.
När det gäller frågan om doftallergier välkomnar kommissionen och rådet införandet av ett märkningssystem för allergena doftkomponenter. Detta kommer att innebära en förbättring av de nuvarande märkningskraven och göra det möjligt för konsumenter som är känsliga för vissa ingredienser att undvika produkter som innehåller dessa.
Vad beträffar frågan om djurförsök vet vi alla hur svår och känslig denna är, särskilt eftersom den förorsakar en hel del oro bland allmänheten. Målet för oss alla är att minska den smärta som tillfogas djuren under försöken.
Denna fråga är kopplad till många andra politikområden och vi har därför ett ständigt och nära samarbete med mina kolleger, Byrne och Lamy, som ansvarar för hälsa och konsumentskydd respektive handelsfrågor.
Rådet har i sin gemensamma kompromisståndpunkt tagit hänsyn till dessa aspekter enligt ett nytt globalt synsätt. Det mynnar ut i en balanserad lösning som erbjuder genuina fördelar för djurens välbefinnande, medan det tryggar konsumenternas hälsa och tar hänsyn till våra interna besluts inverkan på internationell nivå. Vi trodde att detta synsätt skulle innebära ett steg i en positiv riktning och ge en politisk signal om att hänsyn hade tagits till era intressen, eftersom det innebar ett återinförande av ett saluföringsförbud.
Den föreslagna lösningen att förbjuda djurförsök i Europeiska unionen närhelst detta är möjligt och att göra användningen av alla alternativa metoder obligatorisk så fort som möjligt, föreföll vara en förbättring. Det kommer att leda till att frågan om djurförsök verkligen behandlas i Europeiska unionen, vilket besvarar kritiken om att vi skulle exportera problemet.
Godtagbara och godkända alternativa metoder saknas fortfarande för ett antal grundläggande toxiska parametrar. Dessa är nödvändiga för att en fullständig riskbedömning beträffande kosmetiska ingredienser skall kunna genomföras och en hög nivå av konsumentskydd skall kunna garanteras. Det är omöjligt att förutsäga när alla nödvändiga alternativa metoder kommer att finnas tillgängliga.
Slutligen är Europeiska unionen tvungen att säkra överensstämmelse med sina internationella förpliktelser, men ett viktigt mål är att tillhandahålla högsta möjliga säkerhetsnivå. Ett totalförbud av alla djurförsök skulle sätta säkerheten beträffande kosmetika på spel och därmed även människors hälsa.
Förbudet mot saluföring som är kopplat till ett godkännande på OECD-nivå och som utesluter fastställandet av en tidsfrist, minskar risken för bestridande inom WTO:s system för tvistlösning. Europeiska unionen försöker med starkt stöd från Europaparlamentet verka för hänsynstaganden beträffande djurs välbefinnande inom WTO. Detta förslag har dock hittills fått mycket litet stöd från WTO-medlemmarna.
En del kolleger har anfört att Europeiska unionen borde införa ett sådant förbud och se om det bestrids av övriga WTO-medlemmar, och sedan om nödvändigt betrakta åtgärden i ljuset av invändningarna från WTO. Jag ställde denna fråga till mina kolleger som är ansvariga för WTO-förbindelserna och deras svar är att ett sådant agerande innebär att man skulle få betala ett politiskt pris. Vi skulle stärka de misstankar som redan är vida utspridda bland utvecklingsländerna, att de utvecklade länderna trots sina åtaganden i WTO-överenskommelserna har för avsikt att utnyttja sin handelsmakt för att tvinga på andra sina egna etiska prioriteringar och värderingar. Att tvinga fram ett WTO-förfarande under dessa omständigheter skulle därför kunna vara kontraproduktivt och öka polariseringen mellan utvecklingsländerna och de utvecklade länderna, och minska möjligheterna till framgång för Europeiska unionen i dess ansträngningar för att föra in sådana frågor som djurens välbefinnande, samt miljömässiga och sociala hänsyn i WTO-diskussionerna. Detta är uppfattningen bland mina kolleger som ansvarar för detta område när det gäller WTO-förbindelserna.
Jag är övertygad om att ytterligare arbete i nära samarbete mellan Europaparlamentet, rådet och kommissionen slutligen kommer att leda fram till en balanserad lösning som verkligen är till gagn för djurens välbefinnande samtidigt som den skyddar människors hälsa och våra internationella förpliktelser.
Jackson ställde två detaljerade frågor angående ändringsförslagen 21 och 28. När det gäller andra delen av ändringsförslag 28 skulle vi principiellt kunna godkänna listningen av dessa erkända doftallergener i bilaga 3 i enlighet med de föreslagna bestämmelserna, men det borde ske i form av ett kommissionsdirektiv. Den första delen skulle komma att avslås av kommissionen.
Ändringsförslaget till bilaga 3 måste genomföras via ett kommissionsdirektiv om anpassning av de tekniska framsteg som antagits inom kommittéförfarandet. Vad beträffar ändringsförslag 21 om listning av dofter krävs enligt detta en fullständig förteckning över ingredienser, inklusive doftsammansättningar.
Med tanke på det stora antalet ingredienser i doftsammansättningar skulle det varken vara genomförbart eller till nytta för konsumenter eller dermatologer att vid märkningen ange samtliga doftkomponenter, och detta skulle inte heller stå i proportion till de förväntade riskerna. Detta skulle vidare avlägsna den rättsliga grunden för begäran om att dofter med potentiell allergen inverkan skall anges så som ombeds i ändringsförslag 26, vilket har införts i den gemensamma ståndpunkten.
Kommissionen kan avslutningsvis principiellt godkänna ändringsförslag 1, första delen, ändringsförslag 5, första delen, ändringsförslag 27, andra delen och ändringsförslag 28, andra delen. Kommissionen kan dock inte godkänna ändringsförslag 1, andra delen, ändringsförslagen 2-5, andra delen, ändringsförslagen 6-27, första delen, ändringsförslag 28, första delen, och ändringsförslagen 29-33.

Talmannen. -
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag kl. 12.00.

Talmannen. -
Nästa punkt på föredragningslistan är andrabehandlingsrekommendationen (A5-0141/2002) från utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om rådets gemensamma ståndpunkt inför antagandet av Europaparlamentets och rådets direktiv om fastställande av kvalitets- och säkerhetsnormer för insamling, kontroll, framställning, förvaring och distribution av humanblod och blodkomponenter och om ändring av direktiv 2001/83/EG (14402/1/2001 - C5-0069/2002 - 2000/0323(COD)) (föredragande: Nisticò).

Nisticò (PPE-DE)
. (IT) Herr talman! Låt mig först av allt uttrycka min stora tillfredsställelse över att kommissionen den 23 april godkände direktivet om kvalitets- och säkerhetsnormer för humanblod, utan att den ståndpunkt och de ändringsförslag som parlamentet lade fram ändrades i någon avgörande betydelse. Äntligen kan vi nu, efter andra behandlingen, godkänna ett direktiv som ger maximala garantier, framför allt till förmån för patienterna och konsumenterna, när det gäller kvalitet och säkerhet för blodet och dess komponenter, för att undvika infektioner och komplikationer som tidigare har varit föremål för många skandaler och många katastrofer
Antagandet av ett nytt europeiskt direktiv som ger oss en gemensam kvalitetsstandard för humanblod kommer äntligen att medge en fri rörlighet för blod och blodkomponenter i samtliga Europeiska unionens medlemsstater och avlägsna oönskade restriktioner när det gäller blodgivare som flyttar från ett land till ett annat. Stränga kvalitets- och säkerhetskrav måste omfatta samtliga faser i transfusionskedjan, från blodgivaren med kontroll via specifika och uppdaterade laboratorietester, till insamling, bearbetning, förvaring, distribution och användning av humanblodet och blodkomponenterna.
Som alla säkert kommer ihåg var den svåraste och mest konfliktfyllda punkten i direktivet i vårt utskott och i kammaren frågan om frivillig blodgivning utan ersättning. När det gäller den frågan löser den gemensamma ståndpunkt som godkänts av utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor, enligt min åsikt, alla tvister. I artikel 4, som grundas på subsidiaritetsprincipen, sägs att ?Medlemsstaterna har rätt att införa strängare regler för att blodgivningen skall bli frivilliga och utan ersättning?, och ?medlemsstaterna kan begränsa eller förbjuda import av humanblod och dess komponenter, om dessa härrör från donatorer som får betalt?.
I utskottet för miljö och folkhälsa tog man inledningsvis bort frasen: ?under förutsättning att bestämmelserna i fördragets artikel 30 är uppfyllda?. I dag lägger socialisterna fram ett nytt ändringsförslag enligt vilket samtliga medlemsstater kan förbjuda eller begränsa importen av humanblod och dess komponenter för att garantera en hög grad av skydd för hälsan och för att uppnå de mål som anges i artikel 19.1, under förutsättning att fördragets bestämmelser uppfylls: detta tycker jag verkar vara en bra kompromiss, som förtjänar vårt stöd.
När det gäller frivillig donering utan ersättning anges vissa specifika bestämmelser i artikel 19 i den gemensamma ståndpunkten. Enligt första stycket i den artikeln skall medlemsstaterna uppmuntra frivillig blodgivning utan ersättning och garantera att blodet, i så stor utsträckning som möjligt, kommer från den typen av blodgivare. Detta är en mycket balanserad ståndpunkt och bestämmelsen har redan godkänts i kommissionen. I artikel 19.2 framhålls, i allmänna termer, att medlemsstaterna skall informera övriga medlemsstater och kommissionen om de åtgärder som vidtagits för att uppnå målet i första stycket. I det sammanhanget vill jag lägga fram ett ändringsförslag enligt vilket denna information, i stället för vartannat år, skall lämnas av medlemsstaterna vart tredje år, eftersom detta ligger i linje med det som angetts i en föregående artikel.
Dessutom, och fortfarande när det gäller frivillig blodgivning utan betalning, har vissa kolleger begärt att Europarådets definition införs bland bestämmelserna, och framför allt i artikel 3. Jag instämmer i stort med Europarådets definition, men jag anser det vara tillräckligt att man hänvisar till den i skäl 23, exakt så som det är formulerat där, nämligen att medlemsstaterna ?borde? - men inte ?måste? - ta hänsyn till Europarådets definition. Jag är därför emot såväl ändringsförslag 7 som ändringsförslag 19, som avser att införa definitionen ?frivillig donation utan ersättning? på ett bokstavligt och fyrkantigt vis. Jag tror faktiskt att det är nödvändigt att behålla en viss flexibilitet för att uppmuntra blodgivarna. Herr kommissionär! Varje enskild medlemsstat har sin egen uppfattning, sina egna traditioner, sin egen kultur när det gäller definitionen av ?utan ersättning?, och det är något man enligt min mening absolut måste respektera.
Det ankommer inte på Europa att ålägga de enskilda medlemsstaterna stelbenta kriterier. Vad är egentligen den viktigaste frågan? Det är att få ett tillräckligt stort antal blodgivare för att kunna uppnå det viktigaste målet, som är att undvika att det uppkommer en brist på humanblod och på dess komponenter.
En annan kontroversiell fråga gäller den ansvarige personen. Jag anser att vi i ett kompromissändringsförslag bör ge de enskilda medlemsstaterna friheten, enligt subsidiaritetsprincipen, att besluta om vilken typ av kvalifikationer som den ansvarige personen bör ha.
Jag hoppas slutligen att detta direktiv äntligen skall se dagens ljus och bli antaget.

Oomen-Ruijten (PPE-DE).
Jag vill från denna plats först och främst tacka Bowis för att han låter mig tala före eftersom jag måste ta emot en besöksgrupp, en kör, som strax skall inleda Nederländska veckan. Av den anledningen skulle jag gärna vilja vara klar klockan elva.
Herr talman! Det är inte första gången som en mycket känslosam och mycket driven debatt äger rum om blodförsörjning. Åsikterna om detta går isär, till och med mellan min käre vän Nisticò och mig själv. Vi är i alla fall överens om en sak, nämligen att blodförsörjningssäkerheten måste stå i förgrunden eftersom det finns för många människor som är beroende av blodprodukter. Patientorganisationerna - jag nämner i detta sammanhang föreningarna för blödarsjuka - har med rätta blandat sig i debatten, med även de har skilda åsikter. För övrigt löper dessa skilda åsikter parallellt med att vara en självförsörjande medlemsstat eller inte när det gäller organisationen av blodförsörjning och blodproduktion.
Jag kommer från en medlemsstat där självförsörjningen står i centrum och den frivilliga obetalda donationen, den så kallade ?om-inte-principen?, ligger till grund för organisationen av vår blodförsörjning. Jag kan och vill - och det säger jag till Nisticò - inte ålägga andra länder att tillämpa vår princip. Han har precis bett om subsidiaritetsprincipen. Det får och kan inte heller innebära att vår princip om frivillig ?om inte?-självförsörjning försummas. Av den anledningen ber jag Nisticò att här ta upp de principer som fastställdes vid den första behandlingen i parlamentet och som återigen bekräftades vid den andra behandlingen inom utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor. Det innebär att vi måste avge ett positivt yttrande om avtalen inom ramen för trepartsförhandlingen, där kollega Lund, kollega Nisticò och andra var engagerade, nämligen för att fortsätta att göra det möjligt för nederländarna, de nordliga medlemsstaterna, att behålla sitt eget system, vilket alltså är poängen i ändringsförslag 19. Jag är beredd, herr Nisticò, att dra tillbaka mitt stöd för ändringsförslag 7, om ni kan ge mig garantier för att ändringsförslag 19 också kommer att få stöd, även av ledamöter vars land upprätthåller ett annat system.
Herr talman! Låt mig tillägga något om ett annat ändringsförslag. Vi borde - även Nisticò är för detta - stödja ändringsförslag 20, kollega Lunds kompromiss, som ersättning för ändringsförslag 10 där en medlemsstat får möjlighet att fortsätta att besluta om sitt eget system och sin egen blodpolitik. Jag stöder eftertryckligen denna kompromiss eftersom jag anser det vara en förbättrad text jämfört med det ursprungliga ändringsförslag som jag lade fram till ändringsförslag 10. Jag vill här ytterligare en gång säga: stöd ändringsförslag 19 allihop.

Bowis (PPE-DE).
Herr talman! Jag beklagar att det faktum att jag trätt tillbaka för Oomen-Ruijten verkar ha förorsakat henne en del vånda men jag tror inte att hon är i behov av några blodprodukter. Detta är ett mycket välkommet betänkande och jag gratulerar vår föredragande.
Säkerheten när det gäller blod är som vi alla vet av största vikt. En del av våra medlemsstater har fått genomleva mardrömsscenarier som påmint dem om detta. Tillgången på blod är likaså av största vikt för dem vars liv är beroende av det. Vi föredrar ersättningsfri donation - det är brittisk praxis och det är vad vi vill se - men i praktiken importerar Europa nästan 50 procent av sin plasma och sina plasmaprodukter.
Jag talar inte om den vanliga blodgivarverksamheten som kommer till ditt församlingshus, där du kan titta in en halvtimme, få en kopp te och sedan gå tillbaka till jobb. Jag talar om plasmadonation där man måste färdas ett stycke väg till en fast utrustning och reservera en halv dag. Vi måste importera en del av dessa produkter och många av dem kommer från Förenta staterna, där ersättning i många fall betalas ut.
Forskning visar att blod som doneras mot ersättning egentligen är hur säkert som helst. Det avgörande är naturligtvis kontrollen av blodprodukter, var de än kommer ifrån. Nästan alla hyperimmuna plasmaprodukter importeras till Europeiska unionen och 2 166 367 människor inom Europeiska unionen är beroende av dem: omkring 400 000 i Förenade kungariket, 400 000 i Frankrike, 100 000 i Nederländerna, 40 000 i Finland osv. Detta är personer som lider av blödarsjuka, primär immunbrist, har behov av albumin eftersom de lider av stelkramp, har förvärvade bristsjukdomar, autoimmuna sjukdomar, samt RH-negativa gravida kvinnor. Utan tillräckliga förråd kan deras hälsa och liv vara i fara.
Naturligtvis måste vi uppmuntra ersättningsfri donation. Det är vår tradition och vår praxis, men i en värld med BSE och Creutzfeldt-Jakobs sjukdom, kan vi inte vara purister. Då skulle vi sätta våra medborgares liv på spel.

Lund (PSE).
Herr talman! Jag hade egentligen förberett ett positivt tal om bättre kvalitet på blodprodukter på europeisk nivå, men jag måste säga att Nisticòs handlingssätt som föredragande i detta ärende är under all kritik. Så sent som i förra veckan träffade vi en överenskommelse med Nisticò i närvaro av kommissionen och rådet och denna överenskommelse ledde till att vi som en kompromiss lade fram ändringsförslag 19, genom vilket definitionen av blodgivning utan ersättning överförs till skälen. Det var fråga om en kompromiss även om Nisticò nu skakar på huvudet. Det som försiggår här är faktiskt ohederligt. Nisticòs handlingssätt är under all kritik och därför vill jag förvarna om att vi i samband med omröstningen senare i dag kommer att be om att denna skjuts upp. Jag kommer inte att acceptera detta tillvägagångssätt, så behandlar man inte sina kolleger i Europaparlamentet. Både kommissionen och rådet, vars ordförandeskap var företrätt vid det aktuella mötet, godkände detta kompromissförslag och det gjorde också Nisticò på sin grupps vägnar och som föredragande. Det är därför fullständigt otroligt att man infinner sig vid en andra behandling i parlamentet och meddelar att man ändå inte kommer att ta hänsyn till den överenskommelse vi har träffat. Det är i varje fall sista gången jag träffar ett avtal med Nisticò och som sagt kommer vi att göra vad vi kan för att skjuta upp omröstningen i detta ärende, så att vi får möjlighet att dryfta ärendet med ledningen av Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokrater och med samordnaren för Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokrater i utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor. Det som har hänt i detta ärende är faktiskt helt oacceptabelt och det kommer vi inte att finna oss i.

Ries (ELDR).
Herr talman, herr kommissionär! Jag skulle vilja tacka föredraganden Nisticò för samarbetet under hela behandlingen av betänkandet. Jag skulle vilja tillägga till det som Lund tog upp att jag tycker det är oacceptabelt att man som en kompromiss från parlamentet lägger fram en kompromiss som diskuterats mellan två grupper, utan att åtminstone skuggföredragandena deltagit från de andra grupperna som betraktas som mindre.
Bortsett från detta anser den liberala gruppen, som jag företräder här, att den gemensamma ståndpunkt som antagits av rådet är en utmärkt kompromiss. Man tar rimlig hänsyn till den oro som uttryckts av blodgivarna, särskilt när det gäller de etiska kraven vid blodgivning, och av patienterna som kräver att plasmabaserade produkter skall finnas tillgängliga i hela Europa, vilket min kollega Bowis också tog upp. Med andra ord verkar alla ändringsförslag som syftar till att ifrågasätta denna balans farliga och jag skulle särskilt vilja påstå att det förefaller vara ett misstag att återigen ta upp kampen om att blodgivningen skall vara fullständigt kostnadsfri och obligatorisk, för om det enda kravet är att givandet skall vara frivilligt innebär det att man främjar ett nationellt insamlingssystem före ett annat, och det strider fullständigt mot fördragen. Varför måste man välja mellan det blandade tyska systemet, exempelvis, Röda korsets monopol i Belgien, eller det franska systemet som, efter den dramatiska händelsen med det smittade blodet, lyckats införa ett bra nätverk för kontroll av blod, som många medlemsstater nu tar efter? Det är något annat som är viktigast, nämligen att främja, det måste upprepas, den högsta standarden när det gäller kvalitet och säkerhet för blodgivning och blodprodukter, och det är inte genom att här förorda obligatorisk och absolut kostnadsfrihet, jag upprepar det, och genom att föreslå den hittills vetenskapligt ogrundade assimileringen mellan etik och kvalitet, vilket bekräftas av ändringsförslagen 7 och 10 som antogs av utskottet och ändringsförslag 26, som vi på ett bra sätt förbereder framtiden för blodbranschen i Europa och kommer med en konkret och hållbar lösning på problemet med självförsörjning. Den liberala gruppen kommer därför att rösta emot dessa ändringsförslag. Ja, naturligtvis måste vi lyssna på de frivilliga givarna. Naturligtvis är deras bidrag ovärderligt. Men vi måste också lyssna till patienterna när de säger att ingen blödarsjuk eller någon med bristande immunförsvar skall behöva ta emot plasmaprodukter som är obehandlade eller av osäker kvalitet, under förevändningen att de kommer från frivilliga givare. Det är ett budskap om generositet och solidaritet vi här och nu bör framföra till givare och mottagare. Det förefaller oss fåfängt att vända sig emot deras åsikter. Den stora faran som hotar blodbranschen och innebär livsfara för patienterna är bristen på läkemedel som utvunnits ur blodplasma. Genom att acceptera denna verklighet och utan undantag acceptera alla friska givare kommer kampen för självförsörjning en dag att vinnas i Europa.

Talmannen. -
Herr Nisticò! Ni har begärt ordet för ett personligt uttalande. På grundval av artikel 122 ber jag er vänta till slutet av debatten, eftersom artikeln föreskriver att alla frågor av personlig karaktär skall tas upp efter att debatten avslutats.

Rod (Verts/ALE).
Herr talman! Jag är glad att Nisticò tagit med många av våra ändringsförslag. Det finns emellertid fortfarande brister, vilket motiverar att ändringsförslag lämnas in för att garantera högsta möjliga säkerhet när det gäller blodprodukter.
Vi anser exempelvis att alla oönskade effekter och all påverkan i anslutning till alla åtgärder på blod skall anmälas, oavsett hur allvarliga de är. Vi tycker också att det är grundläggande att, i en verklig strävan efter kvalitet och information till patienten, läkarundersöka alla blodgivare innan de får lämna blod.
Frågan om kostnadsfri blodgivning är fortfarande grundläggande. De flesta europeiska länder tillämpar frivillig blodgivning utan ersättning. Vi kan inte acceptera att denna princip ifrågasätts och den bör enligt vår mening utvidgas till hela Europeiska unionen. Ur etisk synvinkel kan vi inte försvara idén att sälja blod, eller någon annan beståndsdel från kroppen för övrigt. Människokroppen är ingen handelsvara. Vi tycker därför det är mycket chockerande att företag kan göra vinster med utgångspunkt från blod som lämnats gratis.
Ersättningen för blodgivningen kan vara kontraproduktiv när det gäller kvaliteten. Givare som lockas av den ekonomiska ersättningen kan frestas att förneka eventuella hälsoproblem vilket kan få dramatiska konsekvenser - som i Kina - för deras egen och mottagarnas hälsa. Jag är medveten om att det finns en risk för att tillgången på blod blir otillräcklig, men jag tror man kan motivera eventuella givare med andra medel än pengar.
För att målsättningarna i direktivet skall kunna genomföras och blodets kvalitet och säkerhet skall kunna garanteras ber jag mina kolleger att rösta för våra ändringsförslag.

Kronberger (NI)
Herr talman! År 2001 kom i Europeiska unionen 55 procent av blodprodukterna från blodgivare som fick ersättning för sin insats. 73 procent av den plasma som används för att försörja EU-marknaden kommer också från blodgivare som får ersättning. En fullständig försörjning med plasmaprodukter kan bara upprätthållas med hjälp av dessa blodgivare. En säker tillgång till blodprodukter räddar liv och måste därför ha högsta prioritet! Den gemensamma ståndpunkten utgör en bra grund.
Ett förbud mot ersättning är inte försvarbart inom hälso- och sjukvården. Jag kan här inte se någon som helst omoral i det, tvärtom. Jag kan erinra mig min egen studietid, när vi studenter tjänade en del av våra inkomster genom att ge blod.
(Applåder)

Malliori (PSE).
Herr talman, herr kommissionär! Det rör sig om den andra behandlingen av ett mycket viktigt direktiv, som gäller vår strategi för de europeiska medborgarnas folkhälsa och säkerhet. Direktivet om kvalitets- och säkerhetsföreskrifter för blod och blodprodukter ägnas särskild uppmärksamhet av Europaparlamentet, vilket beror på att det är nödvändigt att vi med utgångspunkt i strängt vetenskapliga kriterier fastställer de villkor och förutsättningar som måste uppfyllas för att på bästa sätt skydda hälsan för såväl blodgivarna som mottagarna av blod och blodderivat. Händelser som de som tidigare har inträffat i Europeiska unionen, då personer har förlorat livet på grund av förorenat blod, får under inga omständigheter inträffa igen.
Det gläder mig att Europeiska kommissionen antog en rad ändringsförslag i den första behandlingen. Den bör dock även se positivt på ytterligare en rad ändringsförslag, som den inte godtog i den första behandlingen men som har lagts fram och röstats igenom på nytt i utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor. Tillåt mig att kommentera några av dessa. Jag anser att det är en okränkbar rättighet för den person som skall genomgå en blodtransfusion att informeras av de ansvariga om eventuella biverkningar för hans hälsa och om deras sannolikhet. Det är givetvis en självklarhet att personuppgifterna skyddas, eftersom ingen tredje person skall ha tillgång till dessa. När det gäller artikel 9 instämmer jag inte med kommissionens förslag i dess nuvarande form. Den person som ansvarar för inrättningen måste vara läkare och dessutom specialiserad på området blodgivning, eftersom det många gånger tillstöter komplikationer eller biverkningar under blodgivningen som måste bedömas och hanteras av en läkare.
Jag skulle även vilja ta upp en etisk fråga. Enligt fördragen och stadgan om de grundläggande rättigheterna är människokroppen och dess derivat inte säljbara. Jag instämmer följaktligen i principen om frivillig blodgivning utan ersättning, eftersom jag anser att den, bortsett från den moraliska aspekten, i hög grad bidrar till blodets kvalitet och säkerhet. Avslutningsvis skulle det vara en försummelse att inte tacka föredraganden för hans mycket gedigna arbete.

Doyle (PPE-DE).
Herr talman! I många av Europeiska unionens länder - inklusive mitt eget - återstår fortfarande mycket arbete för att förtroendet för blodtransfusioner och blodprodukter till fullo skall kunna återupprättas efter en period av tragiska missar i säkerheten. Detta direktiv kommer att gå långt och är just därför oerhört viktigt.
Jag skall gå vidare direkt till den punkt jag har problem med och jag stöder fullständigt vad mina kolleger - i synnerhet Bowis - har sagt. Jag förstår inte varför blod som doneras mot ersättning nödvändigtvis måste förbjudas i Europa. Uppriktigt sagt är det största hotet mot våra hundratusentals patienter i Europeiska unionen, som är i behov av blod och blodprodukter, bristen på tillräckliga förråd. Förrådet måste vara säkert, men en patient som donerar utan ersättning och som kanske är hiv-smittad är knappast säkrare än en person utan hälsoproblem som får betalt. Det handlar om ordentlig kontroll och behandling av produkten oavsett källan. Vi får inte låta våra känslor styra i denna fråga.
Jag önskar att allt blod och alla blodprodukter kom från frivilliga, obetalda källor. Det är den etiska grundsynen i mitt eget hemland och något jag vill uppmuntra. Vi måste uppmana allmänheten att donera blod. Det finns en knapphet i donationerna i mitt eget land liksom i många andra länder. Vi är till 50 procent beroende av import till Europeiska unionen. Självförsörjning måste utgöra ett mål. Att ens överväga att per definition eller på annat sätt förbjuda alla produkter som kommer från donatorer som får ersättning vore dock ett steg tillbaka. Jag är inte ensam om denna åsikt. Frivilligorganisationer som bevakar de patienters intressen som behöver dessa produkter vädjar tillsammans med oss här i Europaparlamentet och inom Europeiska unionen om att man inte skall förbjuda alla betalda donationskällor. Vi måste uppmuntra grundtanken om frivillig donation, men vi kan inte förbjuda betalda donationer. Om patienterna - och inte läkemedelsföretagen eller blodgivarcentralerna - ber oss att lyssna på dem och ge dem respons, då vore det med all respekt arrogant av oss att inte göra det.

Stihler (PSE).
Herr talman! Säkerhet när det gäller blod är en viktig fråga för medborgarna inom Europeiska unionen. Det har förekommit alldeles för många skräckscenarier och olyckstillbud inom Europeiska unionen där blod och blodkomponenter varit inblandade. Det är absolut avgörande att man genom detta direktiv fastställer standarder för kvalitet och säkerhet vid insamlingen. När Europeiska unionens medborgare reser allt mer och besöker andra medlemsstater måste vi se till att människor när olyckor inträffar, under semester eller på arbetstid, kan känna sig trygga när det gäller kvaliteten och säkerheten för den blodöverföring som genomförs till deras kropp.
Kvalitet och säkerhet är mottot, vilket är anledningen till att jag principiellt stöder frivillig donation. Detta har, som vi har hört, utgjort ämne för en mycket livlig diskussion och jag känner att föredraganden har förmedlat en stark känsla av att frivilliga donationer är det föredragna valet i Europeiska unionen.
När det gäller Förenade kungariket råder dock speciella omständigheter. På grund av effekterna av Creutzfeldt-Jakobs sjukdom, känd som Galna ko-sjukan, måste vi importera våra plasmaprodukter från länder utanför vår medlemsstat. De flesta av dessa produkter kommer från Amerikas förenta stater, eftersom det inte finns tillräckliga resurser i de övriga medlemsstaterna, och produkterna måste då tyvärr komma från betalda donatorer.
Detta är en svår fråga som innebär ett särskilt stort problem för Förenade kungariket. Förenade kungarikets regering har inte lämnats något annat alternativ än att ta emot plasmaprodukter från betalda donatorer för att undvika att sätta medborgarnas liv på spel. Jag välkomnar följaktligen detta direktiv och de mål som fastställs i detta, jag välkomnar principen om frivillig donation och jag ser fram emot att få se Europeiska unionens medborgare få nytta av kvaliteten och säkerheten när det gäller blod och blodkomponenter.

Korhola (PPE-DE).
Herr talman! Först och främst måste man konstatera att kollegan och föredraganden, Nisticò, har gjort ett betydelsefullt arbete när han har förbättrat artiklarna som rör säkerhet i detta direktiv. Det är värdefullt för alla EU-medborgare, och det gemensamma marknadsområde för blod och blodprodukter som satts upp som mål kan inte fungera utan tillförlitliga säkerhetsstandarder. Samtidigt måste man dock konstatera att vi inte lyckades hitta en gemensam syn på hur man ytterligare märkbart kunde öka säkerheten genom att utgå ifrån att blodgivningen skall vara gratis.
Europarådet har gjort ett betydelsefullt arbete för att öka säkerheten i samband med bloddonationer och för att främja avgiftsfriheten. Europarådets definition förbjuder inte utbetalning av reseersättningar eller ersättning för förlorad arbetstid, vilket är speciellt viktigt för plasmadonatorer som ofta blir tvungna att resa till annan ort och offra mycket av sin tid. Det är även en bra utgångspunkt för EU, men om vi enbart nöjer oss med att rekommendera förfaranden för medlemsländerna på samma sätt som Europarådet, har vi förlorat en väsentlig del av vår roll som lagstiftare och när vi å andra sidan ger medlemsstaterna rätt att förbjuda import av donerat blod och blodprodukter från andra och tredje land, försvagar vi samtidigt grunden för det ursprungliga syftet med direktivet, att skapa en gemensam marknad.
Gemenskapens lagstiftning är i allmänhet av god kvalitet och kan även reglera små detaljer i människors liv - alltför små skulle jag vilja säga. Man kan inte göra annat än förundrat beklaga att man just i detta direktiv inte har kunnat skilja normala bloddonationer från övriga, såsom plasmadonation. För de förstnämnda hade man utan behov av undantag kunnat inkludera ett absolut förbud mot avgifter och för den senare tillåta avgifter i den mån bristen på plasma och övriga specialprodukter så kräver. Jag väntar mig att kommissionen snart ger ett nytt förslag med vilket denna viktiga detalj kan rättas till.

Moreira da Silva (PPE-DE).
Herr talman, herr kommissionär! Jag vill gratulera Nisticò till det utmärkta arbete han har utfört och säga att vad vi måste göra i hela Europa är att lösa en speciellt krävande situation när det gäller blodet.
Den känsla medborgarna har är att skillnaderna mellan medlemsstaternas lagstiftningar gör att de å ena sidan inte kan känna sig trygga inför den växande utbytet och importen av blodprodukter, och å andra sidan känner de en fullständig otrygghet med tanke på händelserna i flera länder de senaste åren. Det är alltså inte så mycket frågan om priset vi behandlar här, om huruvida blodgivning skall ersättas, utan om att garantera en säkerhetsnivå och att inte glömma betydelsen blodfrågan har för medborgarna.
Jag anser att det har skett en viss förskjutning av debattens tyngdpunkt på senare tid, och jag beklagar att problemet om huruvida blodgivning skall ersättas har blivit den centrala frågan i denna debatt. Jag tycker att föredraganden har rätt i denna fråga och att vi bör följa den gemensamma ståndpunkten, eftersom den å ena sidan inte utesluter ersättning, vilket är nödvändigt i vissa fall för att undanröja bristen, men å andra sidan uppmuntrar en frivillig blodgivning, och till och med tillåter att vissa medlemsstater går längre och fastställer hårdare bestämmelser som även kan stoppa import av blodprodukter som inte följer samma regler. Men som sagt, herr talman, vad det handlar om är säkerheten och att lösa problemet med blodbrist.

Flemming (PPE-DE)
Herr talman! Människor som lider av blödarsjuka, av hemofili, är mycket oroade. Därför att om det faktiskt skulle komma ett förbud mot ersättning för blodgivning, kan det leda till allvarliga svårigheter när det gäller tillgången på blodprodukter. Ja, några människor skulle rentav kunna dö. Hälften av alla de plasmatiska koaguleringsfaktorerna som används för närvarande i Europeiska unionen kommer från blodgivare som fått ersättning, som antingen har lämnat blod direkt i EU, eller vars plasma har importerats. Man kan mycket lätt föreställa sig vilket hot det skulle utgöra för patienterna, om försörjningen med dessa produkter halverades på grund av en ny lagstiftning. Det finns i dag inget bevis för att läkemedel som kommer från blodgivare som inte fått någon ersättning på något vis skulle vara säkrare än de som kommer från blodgivare som fått ersättning. Faktum är att läkemedelsmyndigheterna i Europa har kontrollerat samtliga plasmaprodukter i Europeiska unionen med tanke på deras säkerhet och effektivitet, och därvid inte har betraktat ersättning till blodgivarna som något problem.
Härtill kommer ytterligare en sak. Försörjningen med gentekniskt producerad faktor VIII - bara en av koaguleringsfaktorerna - är tvärtemot de ursprungliga förväntningarna fortfarande behäftad med problem. Det ursprungliga uttalandet från läkemedelsindustrin, att man med de ?prekombinant? tillverkade koaguleringsfaktorerna skulle få en obegränsad mängd preparat och dessutom lägre priser, har helt enkelt besannats. Produkterna har blivit dyrare och dessutom ofta svåra att få tag på.
En globalt alarmerande situation är det faktum att 400 000-500 000 människor är hänvisade till koaguleringspreparaten; bara 10 procent av dem har samma tillgång till dem som är fallet i västvärldens industriländer. 80 procent av världens alla blödarsjuka har dålig tillgång till dem. Om vi nu avstår från att lämna ersättning, då skulle situationen för dessa människor, som inte lever i Europeiska unionen, kunna bli mycket, mycket värre.

Müller, Emilia Franziska (PPE-DE)
Herr talman, herr kommissionär! Nisticò har lagt fram ett utmärkt betänkande, vars innehåll jag fullständigt stöder. Jag vill inte att det här skall uppstå något felaktigt intryck på grund av Lunds uttalande. Det är nödvändigt att det genom detta direktiv skapas en enhetlig situation i medlemsstaterna med avseende på säkerheten och kvaliteten på blod och blodplasma. Skyddet av patienterna har högsta prioritet både med tanke på infektioner och på tillgången till produkterna.
Därför måste man principiellt säkra två saker: Kvaliteten på blodet samt att vi i Europeiska unionen alltid har tillräckligt med blod och blodplasma till förfogande. Jag stöder uttryckligen rådets gemensamma ståndpunkt, eftersom den ökar säkerheten på blod och blodbeståndsdelar. Samtidigt skapar den förutsättningar för optimal tillgång till livsuppehållande läkemedel i Europa.
Plasma krävs för att tillverka livsviktiga läkemedel, exempelvis koaguleringsfaktorerna VII och VIII för blödarsjuka, liksom immunglobulin för att förhindra infektioner hos patienter med medfött dåligt immunförsvar. En flaskhals skulle äventyra hälsan för många patienter. Detta skulle vi som politiker med säkerhet inte kunna ta på vårt ansvar. Frivillig och gratis blodgivning är en grundprincip och skall också fortsätta att vara det. Ersättning för att lämna blod får dock inte uteslutas i framtiden. För närvarande måste nästan 50 procent av det blod och den blodplasma som behövs i Europeiska unionen importeras, huvudsakligen från Förenta staterna.
Importen av plasma, som kommer från blodgivare som fått ersättning, får inte heller förhindras genom det nya direktivet. Den undersökning som gjorts av EMEA, som offentliggjordes i slutet av förra veckan, visar tydligt att säkerheten för blodprodukter från blodgivare som fått ersättning och dem som inte fått det är absolut likvärdig. Det finns därför ingen anledning att på grund av säkerhetsbetänkligheter göra gratis blodgivning obligatorisk. Detta skulle oundvikligen leda till flaskhalsar i försörjningen, också när det gäller läkemedel som framställts av blodplasman. Därför kan ändringsförslagen 7, 19 och 20 inte godtas.

Byrne
. (EN) Herr talman! Det var 1628 som doktor William Harvey först framförde sin teori beträffande blodomloppets sanna karaktär. Det tog dock omkring 200 år innan denna teori kom att accepteras fullt ut. Tack och lov har det tagit betydligt kortare tid, mindre än ett och ett halvt år, för rådet och Europaparlamentet att behandla kommissionens förslag till ett direktiv som upprättar kvalitets- och säkerhetskrav för blod och blodkomponenter, och lades fram i januari 2001.
De ändringsförslag som ligger framför er i dag utgör kulmen av omfattande ansträngningar som företagits från rådets sida för att nå fram till dess gemensamma ståndpunkt, från utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågors sida för att lägga fram ändringsförslag till denna ståndpunkt, och från föredragandens sida i samarbete med det spanska ordförandeskapet för att försöka nå fram till en kompromiss.
Av de 28 ändringsförslag som föreslagits av Europaparlamentet måste åtta avslås av kommissionen. Dessa är ändringsförslagen 4, 7, 8, 11, 22, 23, 24 och 26. Jag kommer kortfattat att redogöra för vår tankegång kring vart och ett av dessa. Ändringsförslag 4 handlar om ?produkter?, en term som i detta sammanhang avser varje terapeutisk produkt som härrör från blod eller plasma, inklusive läkemedel som är baserade på beståndsdelar av blod och framställs industriellt. De senare omfattas av direktiv 2001/83, i vilket de tekniska kraven specificeras i detalj. Med tanke på att termen ?produkter? i detta ändringsförslag skulle kunna medföra rättsliga svårigheter måste den utelämnas.
Detta gäller även ändringsförslagen 5 och 6 och i viss utsträckning ändringsförslag 1, vilket på det stora hela är godtagbart men är ganska överflödigt utan ändringsförslag 4.
När det gäller ändringsförslag 7 godkänner kommissionen synpunkten att Europarådets definition på ?frivillig donation utan ersättning? bör finnas med i texten till direktivet. Diskussionerna i rådet har dock tydligt visat att denna definition inte är tillräckligt exakt för att inkluderas i den normativa delen till ett rättsligt bindande direktiv. Kommissionen föredrar av dessa anledningar att denna definition införlivas i skäl 23. Vi avslår därför ändringsförslag 7 och godkänner det kompromissförslag som lagts fram av skuggföredraganden i ändringsförslag 19.
I ändringsförslag 8 och 27 föreslås två något skilda definitioner av ?hematologisk vaksamhet? Vi godkänner ändringsförslag 27 och avslår ändringsförslag 8 eftersom ändringsförslag 27 mer ingående återspeglar direktivets bestämmelser i denna fråga.
I ändringsförslag 11 och 22 uttrycks en preferens för att den ansvariga personen skall vara hematolog.
Eftersom uppgifterna för denna ansvariga person är såväl av förvaltningskaraktär som av teknisk karaktär behövs inte alltid en sådan specialist på denna post. Det är inte heller lämpligt att i en rättslig gemenskapstext nämna särskilda kvalifikationer som inte är harmoniserade på gemenskapsnivå.
Medlemsstaterna har dock friheten att införa strängare krav om de så önskar. Jag rekommenderar i stället att man röstar för kompromissändringsförslag 28 från Nisticò. Ändringsförslag 23 måste avslås eftersom det inte är lämpligt att ändra namnet på en artikel så att detta inte längre stämmer överens med innehållet.
De frågor som läggs fram i ändringsförslag 24 har alla tagits i beaktande i ändringarna till artikel 15 i den gemensamma ståndpunkten, tillsammans med en ny definition av ?hematologisk vaksamhet? som läggs fram i ändringsförslag 27, som kan godkännas av kommissionen.
Ändringsförslag 26 måste avslås. Upprättandet av någon tidsfrist för införandet av bindande krav beträffande frivilliga donationer utan ersättning kan inte övervägas i en tid då medlemsstaterna har svårigheter att säkra ett tillfredsställande förråd av blod, vilket framhållits av många av talarna denna morgon.
Kommissionen kan godta alla andra ändringsförslag, fullt ut eller delvis. Ändringsförslagen 1, 9, 12, 15, 17, 19, 25, 27 och 28 kan godkännas fullt ut.
Tillåt mig att kortfattat uttala mig närmare om de ändringsförslag som kommissionen är beredd att delvis godkänna. Dessa är ändringsförslagen 2, 3, 5, 6, 10, 13, 14, 16, 18, 20 och 21. Ändringsförslag 2 ligger, så som det formulerats, uppenbart inte i linje med begränsningarna i artikel 152 i fördraget. Formuleringen skulle behöva omfattande omarbetningar för att vara förenlig med fördraget. Det skulle dock vara en betydligt bättre lösning att överge ändringsförslaget helt och hållet.
När det gäller ändringsförslag 3 och 21, om personliga genetiska uppgifter, stöder kommissionen fullt ut tanken bakom förslaget, men de exempel som ges på potentiellt missbruk av uppgifter kan vara för specifika. Ändringsförslagen 5 och 6 skulle endast kunna godkännas om ordet ?produkter? utesluts av de anledningar jag redan har redogjort för i mina kommentarer till ändringsförslag 4.
Ändringsförslag 10 skulle förorsaka stora problem. Vi anser att det är uppenbart att en hänvisning till fördraget är nödvändig i artikel 4, andra stycket, om restriktioner för import bland medlemsstater, för att man skall kunna undvika feltolkningar av denna problematiska text.
Formuleringen i kompromissändringsförslag 20 från skuggföredraganden tillhandahåller en sådan hänvisning men påståendet att enbart frivilliga donationer utan ersättning kan säkra en hög hälsoskyddsnivå är tveksamt ur vetenskaplig synpunkt.
En reviderad formulering som säger att frivilliga donationer utan ersättning kan bidra till en hög folkhälsonivå, så som redan angivits i skäl 23, skulle vara godtagbar. Vi är dock beredda att acceptera uteslutandet av den specifika hänvisningen till artikel 30 i fördraget.
Problematisk är likaså den föreslagna hänvisningen till artikel 19, första stycket, vilken upprättar ett gemenskapsmål men inte något rättsligt krav. Den kan därför inte som sådan användas för att rättfärdiga handelsrestriktioner mellan medlemsstaterna, vilka i allmänhet endast kan godtas på mycket tungt vägande grunder.
Faran här skulle kunna vara att denna bestämmelse lätt kan bestridas rättsligt, vilket skulle kunna leda till en upphävning av direktivet.
Kommissionen håller fullständigt med om principen om regelbunden rapportering från medlemsstaterna när det gäller frivilliga donationer utan ersättning, så som föreslagits i ändringsförslag 13. Detta rapporteringskrav bör dock bringas till överensstämmelse med de rapporter som medlemsstaterna måste inkomma med vart tredje år om det övergripande genomförandet av direktivet. Jag har noterat vad Nisticò sade under sitt eget bidrag i denna fråga för en liten stund sedan.
Ändringsförslag 14 kan godkännas i omarbetad form. Det skulle i artikel 20 vara nödvändigt att hänvisa till kvalitetsstyrning, och lägga till ett nytt skäl som skulle kunna innefatta alla de extra detaljerade förklaringar som krävs i det nuvarande ändringsförslaget.
Korshänvisningen till artikel 11 skulle ge garanti för att tester alltid utförs i enlighet med goda rutiner, medan det nya skälet skulle ge en förklaring till principerna bakom förfarandet.
När det gäller ändringsförslag 16 är kommissionen beredd att godkänna den första delen, som behandlar genetiska analyser, men inte den andra delen, eftersom patent inte kan regleras genom artikel 152.
Tanken bakom ändringsförslag 18 kan godtas i något omarbetad form i första stycket till artikel 23.
Avslutningsvis anser kommissionen att en överenskommelse mellan samtliga tre institutioner vad gäller de 28 ändringsförslagen fortfarande är inom räckhåll. Europaparlamentet befinner sig nu i en kritisk situation där man måste fatta beslut om huruvida de föreslagna kompromisserna är godtagbara. Detta beslut kommer antingen att främja diskussionen inom ramen för förlikningsförfarandet eller göra det möjligt för direktivet att gå vidare till ett slutligt antagande vid rådets (hälso- och sjukvård) kommande möte.

Talmannen. -
Nisticò har begärt ordet på grundval av artikel 122 i arbetsordningen för ett personligt uttalande.

Nisticò (PPE-DE)
. (IT) Herr talman! Jag vill göra ett kort inlägg av personliga skäl och jag skulle vilja att doktor Lund, som jag riktar denna vädjan till, är vänlig och lyssnar. För det första anser undertecknad, efter en lång universitetskarriär i södra Italien, att han är en ärans man med största tänkbara intellektuella och moraliska integritet och en person som alltid verkar för sina patienters bästa. För det andra, som neurolog, tänker jag gör an kort diagnos: kanske har vännen Lund drabbats av en liten tillfällig minneslucka när det gäller vårt avtal. Jag upprepar: Jag håller med om att man bör införa definitionen ?donationer som är utan ersättning och frivilliga? i skäl 23, men, vilket jag också framhöll i sammanträdet där kommissionen och rådet var närvarande, this should be taken into account by the single Member States. Om vännen Lund håller med om detta - och jag tror att det är detta som är den viktigaste punkten - så kommer jag att lämna hans förslag helt intakt och avslutar med ett muntlig ändringsförslag som skulle kunna utformas som följer: ?this should be taken into account by the single Member States?. Jag tror att om vi gör så här, käre Lund, vi som tillsammans har arbetat så intensivt, så engagerat med detta, såväl med din grupp som med vår grupp, så skulle vi kunna lösa ett problem som är mycket viktigt för Föreningen för blodgivare och för Patientföreningen.

Lund (PSE).
Herr talman! Jag vill bara tala om att jag står för vartenda ord i mitt anförande. Jag är mycket glad för att kommissionär Byrne genom sin och kommissionens ståndpunkt när det gäller ändringsförslagen har bekräftat den överenskommelse som träffats när det gäller ändringsförslag 19. Jag inser att detta är en överenskommelse som Nisticò fortfarande inte vill kännas vid.

Talmannen. -
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag kl. 12.00.

Talmannen. -
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkandet (A5-0139/2002) av Klaß för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om ändring av direktiv 2000/13/EG när det gäller uppgifter om ingredienser i livsmedel (KOM(2001) 433 - C5-0404/2001 - 2001/0199(COD))

Klaß (PPE-DE)
Herr talman, kommissionär Byrne, mina damer och herrar! Ändringen av direktiv 2000/13/EG om livsmedelsmärkning, som vi nu ägnar oss åt, är ett viktigt steg mot en optimering av konsumentskyddet inom de europeiska staterna. Genom att matvanorna genomgått en grundläggande förändring som följts av en omvandling i livsmedelsproduktionen och även inom bearbetningen - vem skalar i dag fortfarande sina grönsaker, och vem lagar mat enligt grundrecept - så utgörs vår föda i dag av allt fler färdigprodukter. Detta måste politiken bemöta med nya bestämmelser för att förbättra dem och ge trygghet åt konsumenterna.
Dessutom måste de människor som reagerar allergiskt på vissa ingredienser erbjudas den säkerheten att de direkt på förpackningarna kan se om där finns några ämnen som är farliga för dem. Redan i dag lider 8 procent av de vuxna och 3 procent av barnen i Europeiska unionen av allergier. Följderna kan bestå av allt från luftvägssjukdomar till livshotande symptom. För de drabbade kan bara en hög grad av säkerhet garanteras om de undviker de livsmedel som är farliga för dem. Därför är det så absolut nödvändigt med information om allergiframkallande beståndsdelar.
Det gäller att vid märkningen åstadkomma en balans mellan å ena sidan en genomförbar och översiktlig märkning och å andra sidan konsumentens anspråk på fullständig information. Här erbjuder kommissionens förslag en bra grund. Särskilt viktigt för konsumenterna är det att undantagen från märkningen skärps. Här kan särskilt nämnas att 25-procentsregeln avskaffas. Men det absolut nya är, eller det som för mig är det huvudsakliga när det gäller ändringen av direktivet, förteckningen med de allergena ämnena, som är grundad på Codex Alimentarius. För första gången föreslås det här att allergena ämnen alltid och undantagslöst skall finnas med i märkningen.
Denna förteckning över allergena ämnen måste emellertid hela tiden kontrolleras, så att aktuella forskningsrön kan införas. Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet, kommissionen och Europaparlamentet måste här gemensamt finna ett sätt att kontinuerligt uppdatera denna förteckning. För mig innebär det att det måste vara möjligt att ta med nya ämnen, men det måste också i ljuset av nya rön vara möjligt att ta bort ämnen. Därför ber jag er enträget att stödja min ändring om ständig uppdatering av förteckningen.
Dessutom behövs det detaljerade riktlinjer för hur denna lista i bilaga 3 skall tolkas. Vad menas exempelvis med ?Schalenfrüchte?, när man samtidigt nämner nötter? Vilka produkter avses med skaldjur? Menar man då också sniglar? Genom att avskaffa 25-procentsregeln föreslår kommissionen minimala undantag för märkningen i storleksordningen 5 och 2 procent. Dessa gäller för det första för livsmedel där det redan finns gemenskapsbestämmelser, exempelvis choklad, färdiga såser och senap, samt för livsmedel där det inte behövs någon lista över ingredienser, exempelvis mjölk. Undantaget vid märkning av kryddblandningar är 2 procent.
Med tanke på säsongsbetonade förändringar i utbudet är det särskilt viktigt för små och medelstora företag att genom och/eller-regeln snabbt kunna reagera på ändrade marknadsvillkor.
Alla de nämnda förenklingarna, tvärt emot vad vissa kritiker anser, innebär inte att konsumentskyddet försvagas på något sätt, utan de är en förnuftig reglering och ett alternativ till att avskaffa 25-procentsregeln. Den principiella märkningsplikten i fråga om alla allergena ämnen berörs nämligen inte heller av detta. Jag har ägnat mig mycket intensivt åt märkningen och också befattat mig med det praktiska genomförandet. Vi får i detta sammanhang inte glömma bort en sak: Märkningen får inte leda till att konsumenterna känner sig osäkra, utan den måste vara klar och överskådlig och slutligen också läsbar på etiketten. Allt som allt optimeras konsumentskyddet i Europeiska unionen genom kommissionens förslag, och konsumenten erbjuds mer öppenhet och information. Just med tanke på de aktuella problemen är det ett viktigt tecken för människorna i Europa.
Slutligen vill jag tacka alla så hjärtligt för deras hjälp och stöd. Det skulle glädja mig om de ändringar jag föreslagit får stöd av en stor majoritet bland kollegerna i kammaren.
(Applåder)

Mayer, Xaver (PPE-DE)
Herr talman, herr kommissionär, mina damer och herrar! Vi har alltså återigen kommit så långt: Jordbrukarna demonstrerar, och vi behandlar livsmedelsfrågor. Jag anser att det är viktigt att vi alltid kämpar för att få konsumenternas förtroende, och en mer exakt märkning just när det gäller livsmedel är särskilt viktig och nödvändig.
Som föredragande av yttrandet från utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling vill jag först tacka föredraganden, fru Klaß, för det goda samarbetet. Även om vi i början av diskussionen hade lite olika uppfattningar i detaljfrågor, så befann vi oss i stort sett på samma linje: Utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling och utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor har kompletterat varandra på ett mycket bra sätt, och jag anser att det just i dessa dagar borde påpekas och värdesättas.
Totalt sett utgjorde kommissionens förslag redan ett välkommet framsteg när det gäller märkning av livsmedel. Men ingenting är väl så bra, att det inte kan bli bättre. Det var vår uppgift här i parlamentet.
I de hittillsvarande bestämmelserna, enligt vilka alla ingredienser i livsmedlen - även delkomponenter i sammansatta livsmedel - måste anges i förteckningen över ingredienser på etiketten, ingick det också undantag. Fru Klaß tog upp denna s.k. 25-procentsregel. Den ofta hörda motiveringen att etiketterna på grund av de många ingredienser som måste anges skulle bli alltför omfångsrika och i slutändan också oläsbara, var väl i någon mån en förevändning. Kommissionen har ju själv påpekat att det inte heller i de medlemsstater där denna regel inte gällde hade uppstått någon förvirring. Denna 25-procentsregel var väl framför allt problematisk därför att konsumenterna, när de köpte beredda livsmedel, ju inte kunde veta om de innehöll ämnen som kunde framkalla en allergisk reaktion, där redan mycket små mängder var av betydelse för konsumenten.
Jag menar att man kan se ännu mer exakt av skillnaden i ändringsförslagen 7 och 12, huruvida denna vetenskapligt utarbetade grundval för att undvika allergiframkallande ämnen är riktig före eller efter att direktivet utfärdas.

Schnellhardt (PPE-DE)
Herr talman, mina damer och herrar! Märkningen av livsmedel har i detta parlament blivit en fråga som återkommer med regelbundna intervaller. När det 1995 beslutades om en större ändring av märkningsdirektivet, hade vi liknande diskussioner om de frågor som vi tar upp i dag. Att dagens diskussion är nödvändig beror dock enligt min åsikt enbart på att de allergiska reaktionerna mot vissa ingredienser har ökat bland människorna, och delvis leder till hotande tillstånd. Enbart därför krävs det att direktivet ändras, respektive att andra åtgärder vidtas. Ingenting har förändrats i fråga om produktionsförfarandet - det är min bedömning - sedan 1995. Men det som har ändrats är inställningen i detta parlament, eftersom vi diskuterade redan då för eller emot 25-procentsregeln. I dag är det inte längre något att diskutera. Vi går alltså - tror jag - tillbaka till de 5 procenten, därför att ansatsen i denna ändring, nämligen att ge konsumenterna den tryggheten att de känner igen de allergena ämnen som hotar dem, har ju garanterats. Därför bör vi också fortsätta på denna väg.
Men vi har i dag återigen en balansgång mellan nödvändig information och överskådlighet. Här menar jag för det första etikettens och för det andra direktivets överskådlighet. Den konsoliderade versionen 2000/13/EG var en överflödig rättsakt. Den som för första gången tillämpar detta direktiv behöver en jurist för att begripa det på rätt sätt, ty det är i mina ögon mycket komplicerat. För att ni skall förstå mig rätt: Jag känner inte till någon ytterligare ändring än den som vi beslutar om i dag. Men jag vill skärpa vårt medvetande i den riktningen att vi funderar över - nästa ändring av märkningsdirektivet ligger ju framför oss - om vi inte kan utelämna väsentliga saker på etiketten, eftersom medborgarnas kunskaper redan har ökat rejält. Vi förutsätter ju också i restauranger och barer, där drinkar och många maträtter tillreds, att medborgarna vet vad dessa innehåller och även kan ställa frågor. Kanske bör vi vid nästa ändring ta med detta i översikten, ty jag tror att nästa ändring redan står för dörren. Jag tänker till exempel på alkoholhaltiga drycker.

Whitehead (PSE).
Herr talman! Jag skulle vilja gratulera föredraganden till ett utmärkt exempel på ett konkret och förnuftigt förslag från kommissionen som har förbättrats ytterligare i vårt utskott. Jag vill följa Schnellhardt i mina kommentarer. Jag anser att det var rätt av vårt utskott att gå längre än kommissionen genom att, efter avskaffandet av 25-procents regeln, även dra in på en del av de undantag och dispenser som föreslagits av kommissionen.
Jag skulle vilja säga någonting om alla de människor som korresponderar med oss om allergier. För en person som lider av en allergi hjälper det inte att vi säger att det endast är en obetydlig andel av befolkningen som är drabbad av just denna. Om man lider av en allergi lider man av det till 100 procent och vi måste vara säkra på att märkningen sänder ut en lämplig varning.
Det finns ett område där vi inte för första gången stöter på ett ihärdigt motstånd. Schnellhardt nämnde just alkoholprodukter. Ändringsförslag 1, som jag drev i utskottet och som gick igenom, visar verkligen att det skulle kunna finnas ett utskott som ansvarade enbart för märkningen av produkter för alkoholhaltiga drycker. Jag anser att detta är viktigt och det är också någonting som ihärdigt har understrukits av vinlobbygruppen genom åren.
Vi säger inte att utskotten inte borde vara involverade i detta, och inte heller att det inte skulle förekomma någon dialog. Förr eller senare måste vi när det gäller denna allmänna fråga om allergier och märkning tackla denna fråga av särskilt intresse, vilken alltid har stått i vägen för en korrekt märkning av en del produkter och för tillämpningen av samma bestämmelser på alla produkter. Jag anser inte att vi kan fortsätta med detta och enligt min personliga uppfattning är tiden nu inne. Jag skulle - även om vi har fri omröstning inom min grupp - vilja rekommendera att vi röstar för ändringsförslag 1 och att vi börjar märka vin på samma sätt som vi märker andra produkter.

Byrne
. (EN) Herr talman! Först och främst skulle jag vilja tacka föredraganden, Klaß, och utskottets medlemmar för allt hårt arbete de lagt ned i denna specifika fråga.
Frågan om livsmedelsmärkning är av stor vikt, som många har sagt denna morgon. Vår lagstiftning måste tillfredsställa konsumenternas legitima krav. Vad kan vara mer rimligt än att vilja veta vad livsmedlen består av, för att kunna fatta väl övervägda beslut när vi ställs inför ett ökande utbud av livsmedel. För en ledsamt nog ständigt växande grupp konsumenter, de som lider av livsmedelsallergier eller livsmedelsintolerans, är det ur hälsosynpunkt ännu viktigare med information om vissa ingredienser.
Det är därför av yttersta vikt att märkningslagstiftningen inte enbart garanterar att alla konsumenter får uttömmande information, utan även tar upp det mycket angelägna problemet med oönskade reaktioner på livsmedel. Dessa är målen i det förslag vi diskuterar här i dag och jag är glad över att notera att det generellt sett har samlat ett brett samstämmigt stöd. Mot bakgrund av detta kan våra diskussioner huvudsakligen koncentreras till de lämpligaste sätten att uppnå målen.
Märkningsfrågor är ofta mer komplicerade än de först verkar vara. En del smaktillsatser är t.ex. kryddblandningar som innehåller dussintals ingredienser. Är det nödvändigt, eller ens önskvärt, att ange alla dessa? Det anser jag inte att det är, förutom när det gäller ämnen som härrör från ingredienser som kan förorsaka allergier eller intolerans.
Själva problemet består alltså i hur exakt livsmedelsmärkningen behöver vara. Det är av yttersta vikt att undvika alltför mycket information, eftersom denna kan vara svår för konsumenterna att ta till sig. Kvantitet får inte tillåtas fördunkla kvalitet och tydlighet. Vårt förslag syftar därför till att tillhandahålla information som är tillräckligt utförlig, samtidigt som det förebygger utelämnandet av ingredienser som kan förorsaka allergier eller intolerans. Samtidigt måste förpliktelsen att tillhandahålla detaljerad märkning åtföljas av förfaranden som gör det möjligt för tillverkare att leva upp till denna förpliktelse utan för stora tekniska svårigheter. Det var med dessa överväganden i tankarna som vi granskade de ändringsförslag som ligger framför oss i dag. Eftersom listan är relativt kort kommer jag att kommentera dem alla.
Enligt ändringsförslag 1 skall möjligheten att anta tekniska genomförandebestämmelser via kommittéförfarandet för sektorspolitisk förvaltning när det gäller specialfallet alkoholhaltiga drycker avskaffas. Särskilda märkningsbestämmelser gäller dock för vissa alkoholhaltiga drycker, som t.ex. viner. Detta ändringsförslag är inte förenligt med befintlig lagstiftning och jag kan därför inte godkänna det.
Enligt ändringsförslag 2 skall svampblandningar likställas med andra blandningar, frukt och grönsaker, vilka kan märkas utan att bestämmelsen om fallande viktskala måste uppfyllas. I ändringsförslaget anges också att detta endast skall gälla blandningar där proportionerna kan variera. Jag anser att denna synpunkt är välgrundad och godkänner därför ändringsförslaget.
Enligt ändringsförslag 3 skall möjligheten till flexibilitet vid märkning när det gäller ingredienser som används i små kvantiteter (mindre än 5 procent av slutprodukten) avskaffas.
Detta skulle följaktligen innebära att först och främst möjligheten att avstå från att strikt respektera kravet på att ingredienser skall deklareras enligt fallande viktskala skulle avlägsnas, och att för det andra möjligheten att använda uttrycket ?och/eller? när det gäller ingredienser som är utbytbara allt efter tillgänglighet skulle avlägsnas. I ändringsförslag 13 förespråkas endast avskaffandet av den första av dessa möjligheter.
Dessa bestämmelser vilka tillåter en del flexibilitet när det gäller märkningens utformning är dock tekniskt försvarbara med tanke på förpliktelsen att ange alla ingredienser, inklusive de som används i mycket små kvantiteter. Jag kan därför inte godkänna dessa ändringsförslag.
I ändringsförslag 4 förespråkas ett avskaffande av kravet på förklaring när det gäller upprepningar när ingredienser används flera gånger vid framställningen av en produkt. Detta ändringsförslag medför en förenkling och kan godtas. Därför kan ändringsförslag 14, vilket skulle innebära ett avskaffande av hela denna bestämmelse, inte godkännas.
Ändringsförslag 5 syftar till att avlägsna bestämmelsen om att angivandet av ingredienssammansättningar som används i små kvantiteter (mindre än 5 procent av slutprodukten) inte skall krävas i de fall då den aktuella sammansättningen omfattas av befintlig gemenskapslagstiftning och representerar den sammansättning som motsvarar handelsbeteckningen. Detta upphävande skulle dock vare sig gälla tillsatser eller allergener.
Målet med detta upphävande är att man skall undvika onödigt långa förteckningar över ingredienser, samtidigt som man förblir konsekvent vad gäller målen i förslaget. Jag kan inte godta avlägsnandet av denna bestämmelse och blir därför tvungen att avslå ändringsförslaget.
Ändringsförslag 6 syftar i huvudsak till att avskaffa den inskränkning i märkningen som föreskrivs i förslaget om ingredienser för framställning av sås- och senapsprodukter, som utgör mindre än 5 procent av livsmedlen. Denna inskränkning är också utformad för att undvika onödigt långa förteckningar över ingredienser. Detta ändringsförslag skulle avlägsna fördelen med att göra förteckningarna kortare, och jag kan därför inte godkänna ändringsförslag 6.
Ändringsförslag 7 omfattar två fristående delar. Det skulle först och främst innebära att processhjälpmedel som härrör från allergiframkallande ingredienser skulle undantas från kravet att anges på etiketten, med motiveringen att dessa ämnen rensas bort under tillverkningsprocessen. Det kan dock finnas kvar rester i slutprodukten och dessa kan förorsaka allergiska reaktioner, även i de fall då det endast förekommer obetydliga rester eller spår av allergener. Denna del av ändringsförslag 7 är därför inte acceptabel. För det andra skulle detta ändringsförslag innebära att Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet skulle bli ansvarig för att upprätta kriterier för uppdatering av bilagan och för att revidera denna vart annat år. Här föreligger en tvetydighet eftersom ändringar i bilagan - vilka kommer att bli nödvändiga - måste utföras av lagstiftaren, efter att denne har rådfrågat myndigheten beträffande de vetenskapliga aspekterna. Vi kan acceptera principen om regelbunden revidering av den förteckning som utgör bilaga till förslaget men ändringsförslaget är med sin nuvarande formulering inte godtagbart. Det är inte heller ändringsförslag 12 som gäller samma fråga.
Syftet med ändringsförslagen 8, 9 och 10 är att lägga till ingredienser i förteckningen i bilagan. Den förteckning som föreslagits av kommissionen förblir dock giltig och bör inte kompletteras förrän senare utifrån objektiva vetenskapliga kriterier. Kommissionen rådfrågar Vetenskapliga livsmedelskommittén i syftet att få till stånd en uppdatering av förteckningen och har vidtagit åtgärder för ett snabbt förfarande när det gäller uppdatering av förteckningen. Dessa ändringsförslag är därför inte godtagbara.
Jag kan avslutningsvis hålla med om principen att riktlinjer beträffande tolkningen av bilaga IIIa skall fastställas, så som efterfrågas i ändringsförslag 11, men endast om detta är nödvändigt. Jag anser att denna bilaga borde utformas på ett sådant sätt att inga ytterligare riktlinjer beträffande tolkningen skulle behövas. Jag kan därför inte godta den nuvarande formuleringen i detta ändringsförslag.
Detta avslutar sammanfattningen av kommissionens inställning till de framlagda ändringsförslagen.

Talmannen. -
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag kl. 12.00.

Corbett (PSE).
Herr talman! En snabb fråga. Skulle ni kunna bekräfta om det franska fotbollslaget har drabbats av legionärssjukan?
Talmannen. -
Ni känner till arbetsordningen bättre än jag gör, herr Corbett. Jag är inte säker på enligt vilken punkt ni gjorde denna anmärkning. Jag kan inte bekräfta detta, men jag kan bekräfta att de kommer att boka en tidig återresa till Frankrike.

Talmannen. -
Nästa punkt på föredragningslistan är omröstningen.
Andrabehandlingsrekommendation, i form av en skrivelse om den gemensamma ståndpunkt som antagits av rådet, inför antagandet av en förordning från Europaparlamentet och rådet om ändring av rådets förordning (EG) nr 577/98 om anordnande av statistiska urvalsundersökningar av arbetskraften i gemenskapen (6241/1/2002 - C5-0181/2002 - 2001/0127(COD)) (ogiltig)
(Talmannen förklarade den gemensamma ståndpunkten antagen.)

Andrabehandlingsrekommendation (A5-0194/2002) från utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor, om rådets gemensamma ståndpunkt inför antagandet av ett direktiv från Europaparlamentet och rådet om ändring för nittonde gången av rådets direktiv 76/769/EEG beträffande begränsning av användning och utsläppande på marknaden av vissa farliga ämnen och preparat (azofärger) (15079/1/01 - C5-0071/2002 - 1999/0269(COD)) (föredragande: Emmanouil Bakopoulos).

Byrne
. (EN) Herr talman! Jag skulle först och främst vilja uttrycka min tacksamhet gentemot ledamöterna för deras intresse för detta förslag och särskilt gentemot föredraganden, Bakopoulos, för hans konstruktiva arbete. Detta är ett betydelsefullt direktiv eftersom det medför införandet av ett förbud mot vissa färgämnen för textilier och läderartiklar, som en följd av att en del färgämnen har visat sig medföra risker för människors hälsa.
Det är ett långtgående förslag eftersom det omfattar utsläppande på marknaden och användning av ett stort antal textilier och läderartiklar. Det framlagda direktivet kommer även att uppmuntra utsläppandet på marknaden och användningen av alternativa färgämnen. Jag kan förstå att ledamöterna känner oro när det gäller andra material än textil och läder som inte omfattas av det föreslagna direktivet, och jag skulle vilja ta upp denna oro.
Kommissionens tillvägagångssätt består i att fastställa artiklar som innehåller de farliga ämnen som tydligt kunnat bevisas utgöra risker. Kommissionen har för närvarande inga uppgifter om att dessa färgämnen skulle finnas i andra leksaker än sådana som är gjorda av textil eller läder. Leksaker som innehåller farliga ämnen eller preparat är dock redan förbjudna genom leksaksdirektivet. Kommissionen beaktar för övrigt inom denna ram aktivt de risker som sådana ämnen i leksaker medför. Kommissionen kan mot denna bakgrund inte godkänna ändringsförslagen 1-4.

Schmitt (PPE-DE)
Herr talman, mina damer och herrar! Jag vädjar om att man nu också röstar om lagförslaget, eftersom det vore meningslöst att återförvisa det till utskottet.
(Applåder)

Byrne
. (EN) Herr talman! Jag har mottagit en förteckning vilken fastställer ståndpunkten när det gäller kommissionens inställning och jag kommer att kunna lägga fram denna förteckning för er i vederbörlig ordning.

Roth-Behrendt (PSE)
Herr talman! Jag har inte förväntat mig något annat från kommissionen. Vi måste väl genom en mycket entydig omröstning här i kammaren övertyga kommissionen om att den måste övervinna sin letargi!
(Applåder)

Lund (PSE).
Herr talman! I detta ärende, som är mycket känsligt för flera i Europaparlamentet och för en hel del av medlemsstaterna, har informella förhandlingar på initiativ av vår föredragande Nisticò förts med rådet och kommissionen. I förra veckan uppnådde vi enighet om hur detta ärende skulle kunna lösas utan en utdragen och mycket besvärlig behandling i förlikningskommittén. Men den överenskommelse och den samstämmighet som uppnåddes i den fråga som speciellt gäller blodgivning utan ersättning, och som har kunnat godtas av både kommissionen och rådet, övergavs av vår föredragande i förmiddags under förhandlingen i Europaparlamentet. Därför ber jag om att vi skjuter upp omröstningen och försöker att lösa detta ärende för att undvika en strid ström av mer eller mindre väl genomtänkta muntliga ändringsförslag.

Talmannen. -
Ni har lagt fram ett formellt förslag. Jag kommer att tillämpa lämpligt förfarande.

Nisticò (PPE-DE)
. (IT) Herr talman! Jag är för ett ändringsförslag till ändringsförslag 19: ett muntligt ändringsförslag vari - vilket skulle innebära att allas synpunkter respekteras - man skulle kunna lägga till i slutet av ändringsförslaget: ?this should be taken into account by Member States?. I så fall skulle jag stödja förslaget, och det skulle bli en värdig kompromiss.

Talmannen -
Vill ni efter denna kompromiss dra tillbaka er begäran, Herr Lund, eller önskar ni vidhålla er begäran om återförvisning?

Lund (PSE).
Herr talman! Jag vidhåller begäran om uppskjutande av omröstningen. Detta ärende har utvecklats på ett mycket otillfredsställande sätt. Jag är glad för att kommissionär Byrne så sent som i förmiddags bekräftade min tolkning av ärendet och den överenskommelse som Nisticò svek under förmiddagens lopp. Vi måste få tid att lösa det här ärendet. Jag är fortfarande intresserad av en lösning som innebär att vi undviker en utdragen behandling av ett ytterst besvärligt ärende i förlikningskommittén.

Arvidsson, Cederschiöld, Grönfeldt Bergman och Stenmarck (PPE-DE)
. Ett rambeslut är bindande lag för medlemsstaterna, men omfattas ej av medbeslutandeförfarandet, och Europaparlamentets demokratiska insyn är begränsad. Lagstiftning av det här slaget måste omfattas av en demokratisk beslutsprocess. Grov organiserad brottslighet skall bekämpas med effektiva medel men under rättssäkra former.
För ett land som Sverige, som saknar en författningsdomstol, blir rättssäkerhetsaspekten särskilt känslig. Avsaknaden av en författningsdomstol innebär att medborgarnas möjlighet att kontrollera författningsenligheten är uppenbart svag. På europeisk nivå saknas också sådan domstolskontroll.

Sacrédeus (PPE-DE)
. De svenska kristdemokraterna har i dag röstat ja till Marinhobetänkandet. För att klara av kampen mot brottsligheten behövs en förenkling av det rättsliga samarbetet mellan medlemsstaterna för en snabbare handläggning. Därför är det viktigt att ett beslut att frysa tillgångar eller bevismaterial inför en kommande rättegång kan verkställas skyndsamt och effektivt, även om de finns i en annan medlemsstat än där beslutet fattas. Samtidigt är det nödvändigt att fullständigt garantera rättssäkerhet för alla berörda, och att inte hasta igenom en så viktig förändring av rättssystemet.
Vi anser följaktligen att det är klokast att inledningsvis ha ett begränsat tillämpningsområde för rambeslutet. Först när erfarenheterna av detta samarbete kan utvärderas är det lämpligt att behandla om och huruvida det rättsliga samarbetet kan gå vidare och fördjupas. Det finns ändå ett utrymme i rambeslutet för rådet att lägga till andra typer av brott i ett senare skede, varför jag röstat nej till ändringsförslagen 11, 12 och 18.

Berthu (NI)
. (FR) I den nya artikeln 6a.13, i parlamentets arbetsordning som röstade igenom efter Duffs betänkande står: ?Utskottet kan, efter att ha hört medlemsstaterna, utarbeta en förteckning över de myndigheter i de olika medlemsstaterna som är behöriga att inkomma med en begäran om upphävande av en ledamots immunitet?.
Som jag sade i går har denna konstlade formulering ett mål: att inte tydligt erkänna en nationell befogenhet som stör Europaparlamentet. För att inte erkänna det börjar man med att säga att Europaparlamentet har rätt att upprätta en förteckning. Men eftersom denna rättighet bara är påhittad skyndar man sig att lägga till att förteckningen är ?vägledande?. För det tredje preciserar man, eftersom denna underskattning av Europaparlamentet fortfarande inte uppskattas, att man ?samråder? med medlemsstaterna, vilket verkar innebära att de inte bestämmer. Man vet för övrigt inte heller om vad man samråder: om principen med en förteckning eller om dess innehåll.
Det är en av de europeiska institutionernas klassiska metoder för att lägga beslag på nationell behörighet: Man börjar med att förvirra, och sedan förklarar man att situationen är alltför komplicerad och för att förenkla den måste man ge Bryssel befogenheten.

Meijer (GUE/NGL)
. (NL) Parlamentarisk immunitet verkar vara mycket viktigt för många parlamentsledamöter, för det talas ständigt om det i detta parlament. När det gäller Europaparlamentets ledamöter är medlemsstaternas nationella regler tillämpliga, och dessa skiljer sig starkt från varandra. I det ena landet betyder detta att parlamentsledamöter inte kan åtalas för brottsliga handlingar under sitt mandat utan sin egen medverkan eller utan beslut om upphävande av deras parlamentariska immunitet, vilket således innebär att de är privilegierade i förhållande till andra medborgare. Detta är fördelaktigt för kriminella som vill skydda sig själva. I andra länder, som Nederländerna, betyder det enbart att en parlamentsledamot inte kan åtalas på grund av uttalanden som gjorts som parlamentsledamot i den parlamentariska debatten eller i frågor. Jag är tills vidare förespråkare för den begränsade tolkningen av immunitet eftersom den sörjer för att parlamentsledamöter är och förblir jämlika med sina väljare utan att de kan hindras i sitt arbete. Jag har förståelse för att det finns större behov av immunitet i stater där man ofta försöker att allvarligt hindra parlamentsledamöter som betraktas som politiska fiender i deras arbete genom att ständigt anhängiggöra processer mot dem. Men låt oss då hålla detta så begränsat som möjligt och inte utvidga det till en särskild europeisk lag.

Ahern (Verts/ALE).
Herr talman! Varje år dödas rutinmässigt enbart i Europa 38 000 djur efter att de utnyttjats för att man skall kunna testa utvecklingen av nya kosmetiska produkter. Under nästan tio år har Europeiska unionen haft ett förbud mot försäljning av produkter som testats på djur, men fortfarande har vi inte på allvar genomfört detta förbud. Det finns ingen anledning till varför vi inte skulle göra det, i synnerhet inte i de fall då vetenskapligt godkända alternativ till djurförsök finns tillgängliga.
Kommissionens förslag att nu ersätta detta försäljningsförbud med ett förbud endast mot tester är fullständigt oacceptabelt och mycket oroande med tanke på allmänhetens krav på ett upphörande av utförandet av djurförsök när det gäller kosmetika. Testförbudet innebär endast att problemet exporteras eftersom kosmetika som testas på djur i länder utanför Europeiska unionen kommer att fortsätta att säljas inom Europeiska unionen. Enbart ett försäljningsförbud i kombination med ett testförbud kommer att kunna få bort dessa produkter från butikernas hyllor. Detta kommer inte att äventyra säkerheten när det gäller kosmetika eftersom produkter som säljs inom Europeiska unionen måste uppfylla särskilda rättsliga säkerhetskrav. Vi måste skynda på utvecklingen av alternativa testmetoder.

Evans, Jillian (Verts/ALE).
Herr talman! Tillsammans med majoriteten av Europeiska unionens medborgare anser jag att användningen av levande djur i testningen av kosmetika är onödig och oacceptabel och bör förbjudas. Över 8 000 ingredienser har redan godkänts för användning i kosmetiska produkter. Hur många fler nya produkter behöver vi? Vad krävs för att få kommersiella företag att börja utveckla alternativa testmetoder?
Svaret är i första hand ett saluföringsförbud för nya djurtestade kosmetiska produkter fem år efter antagandet av lagstiftningen, så som fastställs i det betänkande vi antog i miljöutskottet. Det är alldeles tydligt att detta inte strider mot WTO:s bestämmelser. Svaret består för det andra i ett fullständigt förbud mot djurförsök, med ett fast datum för ikraftträdande.
Jag anser att allting annat skulle vara otillräckligt och otillfredsställande, och jag vet att mina väljare delar denna syn. Att vi förbjuder kosmetiska djurförsök kommer inte att innebära att konsumenterna kommer att erbjudas osäkra produkter, utan i stället att vi får slut på en hel del lidande inom djurvärlden.

Ebner (PPE-DE)
Herr talman, ärade kolleger! Jag är mycket glad över att vi i dag har visat en sådan enhällighet i samband med Roth-Berendts betänkande. Jag hoppas att vi med denna stora övertygande kraft också kunnat utöva ett motsvarande tryck på kommissionen. Jag är för förbudet mot saluförande. Jag är också för förbudet mot djurförsök. Jag tror emellertid att övergångsfristerna gjorts lite för långa. Därför skulle jag ha önskat att det också funnes kortare övergångsfrister.
Vid det här tillfället vill jag påpeka att det också förekommer en motsvarande djurhandel, och bara för några dagar sedan upptäcktes i min region, i norra Italien, i Sydtyrolen, en sådan affär. Vi kunde blockera transporten och rädda djuren. Vi vet att det inte är någon lösning. Lösningen är lagbestämmelser. Jag hoppas att vi kan låta dem träda i kraft så snart som möjligt. Vi har bidragit till det. djurvärlden.

Meijer (GUE/NGL)
. (NL) Tester där man fastställer hur djur blir sjuka, lider och dör genom användning av vissa ämnen betraktades tyvärr tidigare som en naturlig del av de vetenskapliga och industriella framstegen, men lyckligtvis allt mindre numera. Den diskussion som återstår gäller om djurförsök skall undvikas helt och hållet när det handlar om rent medicinska angelägenheter. Det är skandalöst att sådana tester fortfarande används även för sådana överflödiga ändamål som kosmetikaproduktion. I dag är så gott som alla överens om att det är högst angeläget att detta upphör. Ändå har detta hittills hindrats av rädslan för att företag som utför djurförsök skall flytta utanför EU-medlemsstaternas territorium och att deras produkter därefter kommer att importeras eftersom handeln över gränserna för närvarande är fri. Roth-Behrendt har visat sig vara mycket kreativ när det gäller att hitta lösningar i fråga om det faktum att rådet fortsätter att avvisa ett importförbud. Hon hänvisar nu till den allmänna opinionen och kräver märkning som gör att konsumenten kan se om introduktionen av produkten på marknaden har föregåtts av djurförsök. Dessutom försöker hon att minska djurförsöken snabbare och i större omfattning och att förebygga tillfogande av ämnen som doftar gott men som är hälsovådliga för människan. Med tanke på rådets motstånd hittills är detta den bästa lösningen.

Roure (PSE)
. (FR) Vi har i dag genomfört en viktig omröstning. Det finns 8 000 ingredienser som redan har testats och är tillgängliga för industrin och jag tyckte det var grundläggande att avvisa djurförsök när det handlar om kosmetika.
Vissa har fört fram argumentet med folkhälsan för att vända sig emot ändringsförslagen som förbjuder dessa försök, men det måste upprepas att inte i något fall kan ett försök som genomförts på ett djur automatiskt betraktas som giltigt för människan. Det handlar om ett genetiskt och vetenskapligt faktum där det skulle vara allvarligt om konsekvenserna konstateras först om tio eller tjugo år.
Det handlar för min del inte om en gest från en tant gentemot sin hund utan en gest av respekt för levande varelser.
Den grundläggande frågan är egentligen hur långt vi kan gå för att offra myten om den eviga människan, myten om den eviga skönheten, den eviga ungdomen. Det handlar om en fråga som huvudsakligen är filosofisk och humanistisk, och som för närvarande är en del av våra befolkningars krav när det gäller politikens engagemang. Kommentarerna om globaliseringen, om de stora koncernerna och deras vinster, om respekten för och värdigheten hos alla mänskliga varelser går i den riktningen.

Miranda (GUE/NGL)
. (PT) De förslag som har ingivits innebär förändringar av den gällande förordningen som klargör begrepp, fastställer kriterier för fördelning av ankomst- och avgångstider, deras rättsliga karaktär och möjligheten till överföring av ankomst- och avgångstider, godtar internationella koncept för tidtabellsjusterade och samordnade flygplatser - som ersätter de tidigare betecknade samordnade och helt samordnade flygplatserna.
Jag måste dock ta upp att genom ersättandet med tidtabellsjusterade och samordnade figurer, får den första en rådgivande och inte reglerande karaktär, varför vi kan ifrågasätta om verksamheten på dessa tidtabellsjusterade flygplatser blir effektiv, särskilt när det gäller fördelningen av ankomst- och avgångstider.
Eftersom detta förslag innebär att det bara på de verkligt trafikstockade flygplatserna, så kallade samordnade, skall existera en tydligt rättslig reglering, kommer bestämmelserna bara att gälla i ett begränsat antal situationer, vilket kan komma att innebära en tillbakagång i systemet för fördelning av ankomst- och avgångstider.

Patrie (PSE)
. (FR) Med tanke på de många livsmedelskriserna bör vi avskaffa undantaget på 25 procent när det gäller märkning av livsmedel, och ge allergiker fullständig information om de livsmedel de köper. På samma sätt anser jag att man måste avskaffa undantagen när det gäller tillagade såser och senap som utgör mindre än 5 procent av slutprodukten.
Vissa undantag borde emellertid behållas. Vi bör bevara behöriga expertkommittéers roll när det gäller olika drycker: dessa kommittéer bör fortsätta att fastställa regler för märkningen. När det gäller vissa alkoholhaltiga drycker, såsom vin, måste de omfattas av särskilda märkningsregler. Tillsatser och extrateknik, vars existens inte kan bevisas i slutprodukten, borde inte finnas med i märkningen.
Jag är glad att de vetenskapliga kriterierna beaktas fullständigt när det gäller införandet av ingredienser i bilaga III, och att man ser över och uppdaterar denna förteckning med regelbundna tvåårsintervaller. Vi är måna om att direktiven skall genomföras. Vi utesluter därför att livsmedelsmyndigheten i förväg skall bedöma de vetenskapliga kriterierna som är avgörande för att ingredienserna skall föras in i bilagan.

Alyssandrakis (GUE/NGL)
- (EL) Texten i resolutionen om social integration, i dess form efter omröstningen om ändringsförslagen, avviker betydligt från den ursprungliga text i Figueiredos betänkande som utskottet för sysselsättning och socialfrågor godkände. Inte bara har formuleringar om de katastrofala följderna av avregleringen, konkurrenspolitiken, jordbruks- och fiskeripolitiken och stabilitetspakten och om behovet av socialbidrag, socialt skydd och omfördelning av rikedomar och möjligheter tagits bort, utan man har dessutom lagt till att sysselsättning är en rättighet och möjlighet för alla ?som vill arbeta?, och tillfälligt arbete anses ?erbjuda en enastående möjlighet för många sådana som inte vill söka eller inte kan få fast heltidsarbete?. Med andra ord ligger skulden för arbetslösheten hos de arbetslösa, som inte vill arbeta!!
Omröstningens resultat avslöjar än en gång Europaparlamentets karaktär, Europaparlamentet som inte kan frångå rollen som försvarare av storfinansens intressen och den härskande klassens politik.
Av dessa skäl har Europaparlamentsledamöterna från Greklands kommunistiska parti (KKE) röstat emot betänkandet, trots att vissa positiva inslag finns kvar, bland dessa dem som jag lyfte fram i mitt inlägg i går (formuleringar om allmänt tillgänglig, kostnadsfri och obligatorisk skolgång under minst tolv års tid).

Figueiredo (GUE/NGL)
. (PT) De ändringsförslag som infördes i omröstningen om mitt betänkande om social utslagning försvagar dess innehåll på viktiga punkter. Av de 19 ändringsförslag som ingavs av PPE-gruppen, syftade 12 av de godkända till att få bort betydelsefulla aspekter i en verklig strategi som bör utvecklas för att på ett effektivt sätt gynna en verklig social integration och inkludera den negativa aspekten av att förespråka tillfälligt arbete, vilket går emot löftet om och inriktningen på full sysselsättning. Särskilt betydelsefullt är avskaffandet av de punkter som behandlar följande frågor:
Vikten av de sociala transfereringarna, främst ålderspensionerna, utan vilka vi skulle riskera att nå en fattigdomsnivå på 41 procent av Europeiska unionens befolkning; och andra sociala transfereringar utan vilka vi, även med bibehållna ålderspensioner, skulle riskera att hamna på en fattigdomsnivå på 26 procent i jämförelse med de nuvarande 18 procenten.
Bedömning av penningpolitikens effekter, inklusive stabilitetspakten, för de sociala områdena (sysselsättning, fattigdom och social utslagning, lika rättigheter och möjligheter, etc.).
Slutligen är det viktigt att notera att andra ändringsförslag från PPE-gruppen avslogs, vilket gjorde det möjligt att bevara viktiga aspekter i betänkandet. Därav min nerlagda röst i slutomröstningen.

Malmström, Paulsen och Olle Schmidt (ELDR)
. Vi har en positiv grundinställning till Europeiska unionen. Som svenska liberaler ser vi den europeiska integrationen som en möjlighet att nå lösningar på gränsöverskridande problem, såsom miljö, handel, rörlighet över gränserna, mänskliga rättigheter och konflikthantering. Social integration är en viktig del av utvecklingen av Europa. Den sociala integrationen är en viktig del av bekämpningen av fattigdom och social utslagning, och därför stödjer vi naturligtvis denna.
Eftersom subsidiaritet är något vi värnar om och håller som en av våra viktigaste principer, ser vi ingen anledning till att harmonisera det område som betänkandet rör. Den sociala integrationen är ett exempel på ett område som inte är direkt gränsöverskridande, och de punkter som behandlas i betänkandet kan beaktas bättre på medlemslandsnivå.

Roure (PSE)
. (FR) När det gäller den kommande serien av nationella planer för social delaktighet, för 2003, är det grundläggande att rekommendera att medlemsstaterna prioriterar personer som lever i konstant fattigdom. I betänkandet beskrivs den nuvarande situationen och, jag erinrar om det, vi har tyvärr 60 miljoner fattiga i Europeiska unionen, vilket är oacceptabelt. Vid toppmötet i Lissabon åtog sig de femton medlemsstaterna att utrota fattigdomen före 2010 och åtagandet bekräftades genom Nicefördraget. Betänkandet fungerar som trampolin för att förstärka politik och program inom Europeiska unionen och bekräftar att kampen mot fattigdomen fortfarande är en stor fråga.
Vi har lyckats få stadgan om de grundläggande rättigheterna antagen. Nu återstår det för oss att få den att fungera. Artikel 1 i stadgan, där man betonar alla mänskliga varelsers värdighet, är grundläggande. Alla som lever i fattigdom får sin värdighet skadad och det är oacceptabelt för oss. Vi måste inrätta en voluntaristisk politik för skolan, för den offentliga servicen, för bostäderna och för sysselsättningen. Vi måste till att börja med förebygga riskerna för utslagning och arbeta för de mest sårbara grupperna: De strukturomvandlingar som pågår inom unionen kan leda till nya risker för diskriminering och till att rasism och främlingsfientlighet blossar upp.

Kuntz (EDD)
. (FR) Betänkandet från Morillon och Cohn-Bendit vill framstå som ett vittnesmål om parlamentets bestämda engagemang till förmån för en aktiv och effektiv Europa-Medelhavspolitik. Man skissar därför upp framtidsutsikter som är värda att granskas.
För det första tas viljan att utveckla dialogen med våra partner inom Arabiska maghrebunionen äntligen upp ur ett perspektiv som ligger bortom den enbart merkantila aspekt som förbindelserna mellan Medelhavets två kuster hittills begränsats till. Vi måste glädjas åt att betoningen äntligen ligger på att utveckla det politiska och kulturella utbytet, och inte enbart på ekonomiska aspekter.
På samma sätt krävs sedan länge att våra partner söder om Medelhavet ansluter sig till fastställandet av en gemensam invandringspolitik. Denna politik tas ofta upp, men genomförs aldrig och har nu blivit brådskande. Den strävan som detta betänkande förefaller uttrycka, även om det sker sent, innebär ändå en positiv utveckling av mentaliteten inom Europeiska unionen.
Jag vill också välkomna den strävan som aviserats av medföredragandena att inte uppträda som tillrättavisare: ?Alla har lika mycket att ge som att få?, och det är få områden där detta kännetecken på förnedring är så nödvändigt som när det gäller samarbete mellan nord och syd.
Denna avsikt, hur lovvärd den än är, motsägs tyvärr i själva texten till betänkandet.
(Inlägget kortades ned i enlighet med artikel 137.1 i arbetsordningen.)

Meijer (GUE/NGL)
. (NL) Europa har ofta blandat sig i de nordvästafrikanska angelägenheterna på ett negativt sätt. Tills för omkring ett halvsekel sedan var dessa länder kolonier till Frankrike, Spanien och Italien, och i synnerhet i Algeriet föregicks självständigheten av ett långvarigt och förintande krig. Denna historia har bidragit till att våld och fattigdom fortfarande spelar en viktig roll i dessa länder. I Tunisien växer en auktoritär stat fram utan rätt till opposition, i Algeriet spelar armén en för viktig roll och den omfattande berberbefolkningen känner sig som andra klassens medborgare, i Marocko fungerar det något bättre nu i politiskt avseende, men många försöker ansluta sig till sina släktingar som redan bor i EU-området sedan länge, och i Västsahara har den avtalade folkomröstningen om oberoende ännu inte hållits. På samma sätt som Förenta staterna skiljs från det mycket fattigare Mexiko av Rio Grande och ett staket, har Medelhavet samma funktion mellan Europa och Nordafrika. Många invånare i Maghrebländerna söker Europas högre levnadsstandard eller har anledning att fly från en förtryckande regim. Jag instämmer med den grön-konservativa koalition som föredragandena utgör att det skulle vara bättre att göra ekonomisk migration överflödig genom att sörja för inkomst och arbetstillfällen i det egna landet, men det behöver inte leda till stöd för de styrande i ett enat Maghreb.

Talmannen. -
Jag ser att Fatuzzo är närvarande. Skulle han vilja förklara varför han inte lämnar någon förklaring i dag?

Fatuzzo (PPE-DE).
Herr talman! Jag håller på att vänja mig vid att kammaren kanske på onsdag röstar igenom ändringsförslag 74 till förordningen, vilket drastiskt skulle minska Fatuzzos möjligheter att lägga fram röstförklaringar. Jag håller på att öva mig för det fallet att kammaren, i sin visdom, skulle besluta att det är bättre att jag talar mindre.

Talmannen. -
Det skulle ha varit synd, herr Fatuzzo, att låta tillfället passera.
Detta avslutar röstförklaringarna.
(Sammanträdet avbröts kl. 12.51. och återupptogs kl. 15.00.)

Talmannen. -
Nästa punkt på föredragningslistan är rekommendationen (A5-0212/2002) från utskottet för konstitutionella frågor om förslaget till rådets beslut om ändring av akten om val av företrädare i Europaparlamentet, som utgör en bilaga till rådets beslut 76/787/EEG, Euratom, EKSG av den 20 september 1976 (8964/2002 - C5-0225/2002 - 2002/0807(AVC)) (föredragande: José María Gil-Robles Gil-Delgado).
Gil-Robles Gil-Delgado (PPE-DE)
. (ES) Fru talman, ärade kolleger! Förslaget till beslut av rådet som läggs fram inför kammaren i dag är kulmen på en lång process. Vi diskuterade nyss om processen pågått 25 eller 30 år. Hur som helst har det varit en lång process.
Sedan år 1960 då förslaget till beslut av rådet om ändring av akten om allmänna direkta val av företrädare i Europaparlamentet antogs, har kammaren utarbetat hela fem betänkanden, som alla har kört fast i rådet. Det spanska ordförandeskapet har efter hårt arbete äntligen lyckats nå ett avtal med rådet. Detta är välkommet och ordförandeskapet bör tackas för den möda och det besvär som det har lagt ned på denna fråga.
De flesta av de förslag som Europaparlamentet utarbetade i Anastasopoulos betänkande tas upp i texten. Närmare bestämt införs principen om proportionella val med frivilligt preferensval i varje medlemsstat, att det är oförenligt att vara ledamot av det nationella parlamentet och av Europaparlamentet med undantag för Förenade kungariket och Irland till valet 2009, möjligheten för varje medlemsstat att fastställa ett tak för kandidaternas utgifter under valkampanjerna och möjligheten för varje medlemsstat att bilda territoriella valkretsar utan att detta rent allmänt inkräktar på valsystemets proportionella karaktär.
Akten från 1976 anpassas även till de ändringar som införts i och med de påföljande fördragen till unionens institutioner och organ och man har funnit en intelligent lösning för verkställandet av domen i Matthewsmålet angående rösträtt för väljarna på Gibraltar.
Visserligen har andra förslag från parlamentet inte tagits med, som till exempel en gemensam valkrets bestående av Europeiska unionens medlemsstaters territorium, att valen skulle flyttas till maj månad eller lika antal män och kvinnor på listorna i valet. Det finns därför säkert dem som säger att det handlar om ett minimiavtal, men jag som föredragande anser att det är bättre att ta ett steg framåt och gå mot ett mer homogent valsystem än att stanna kvar i en återvändsgränd som den vi hade fastnat i.
Europeiska unionen har gjort så, man har gått försiktigt fram, ibland alltför försiktigt, men hur som helst har man gått framåt, som en sköldpadda, långsamt men säkert. Naturligtvis betyder inte det faktum att Europaparlamentet ombetts ge sitt samtycke att vi kommer att ge avkall på sina ståndpunkter. Föredraganden har valt att upprepa dem i skälen, där de har berikats med bidragen från utskottets ledamöter, och jag vill uttryckligen och varmt tacka dem för deras samarbete.
Det handlar inte bara om retoriska krav. I förslaget till beslut föreskrivs det att en ny översyn av akten skall göras innan 2009, då parlamentets krav kan införas. Av dessa anledningar begärs att parlamentet ger sitt samtycke till förslaget till beslut.
Fru talman, ärade kolleger! Jag avslutar med att erinra om ett förslag från ordförande Delors, som skulle kunna bli en vitamininjektion för de europeiska valen: Förslaget handlar helt enkelt om att göra detsamma på unionsnivå som görs i medlemsstaterna, det vill säga att sätta den person som föreslås till ordförande för kommissionen högst upp på vallistan. Då skulle röstningen inte vara så avskärmad eller så nationellt präglad och unionen skulle få ett ansikte. Jag har tagit med detta förslag i skälen med stöd från utskottet för konstitutionella frågor, eftersom jag fullt och fast anser att det är hög tid att medborgarna förstår vem de röstar på och varför de röstar.
(Applåder)

Méndez de Vigo (PPE-DE).
Fru talman! Vi står inför en historisk händelse: den första ändringen av akten från 1976.
Ordförande Gil-Robles, som jag vill gratulera som föredragande för denna rekommendation, sade att det finns många förslag som har fastnat på vägen. Jag drar mig till minnes att en framstående brittisk konservativ politiker, Edmund Burk, sade att Spanien var som en val som strandat vid Europas kuster (eller något liknande, jag citerar ur minnet). Därför är det mycket glädjande att det är det spanska ordförandeskapet som har lyckats få igång förhandlingarna om denna fråga igen och att vi år 2002, under spanskt ordförandeskap, kommer att genomföra en första reform av akten om allmänna direkta val.
Detta är ett av de få fall där Europaparlamentet anmodas att ge sitt samtycke, det vill säga, att rösta ja eller nej, och dessutom är det nödvändigt att det blir absolut majoritet i kammaren för att detta samtycke skall få juridisk giltighet.
Detta var den konflikt som Europaparlamentet stod inför: vad skulle man göra? Det är sant, som föredraganden sade, att man inte har beaktat alla parlamentets krav i ett föregående betänkande, som vår gamle kollega och gode vän Georgios Anastasopoulos var föredragande för.
Det är sant att det var nödvändigt att anpassa denna akt till de olika och påföljande ändringarna av fördragen. Det stämmer även att man måste uppfylla ett mandat och lösa en fråga som uppstått i och med en dom från en domstol - i det här fallet Europadomstolen i Strasbourg - och följaktligen anpassa vårt valsystem till domslutet i ärendet Matthews. Detta är vad som görs.
Liksom föredraganden anser jag att de flesta av Europaparlamentets åsikter i den här frågan från det förra betänkandet, efter det att det enhetliga valsystemet enligt gemensamma principer för rösträtt ändrades i och med Amsterdamfördraget, finns i textens anda och bokstav, den text som vi i dag skall rösta om.
Europeiska folkpartiets grupp kommer att rösta för rekommendationen, och det är sant att vi i framtiden kommer att ha tid för att införa andra krav från Europaparlamentet.
Den historiska karaktären i den här frågan tar inte slut här, Europeiska folkpartiets grupp kommer nämligen att stödja ett ändringsförslag som lagts fram av Bonde - något mycket ovanligt här i parlamentet - eftersom vi anser att det verkar vara ett bra ändringsförslag där Bonde säger att de ledamöter som väljs territoriellt i en stat utgör hela väljarkåren, något som faktiskt, och här sluts cirkeln, även Edmund Burk försvarade i sina kommentarer till väljarna i Bristol 1794.
Fru talman! Jag meddelar alltså att min grupp kommer att rösta för detta samtycke som Gil Robles har utarbetat med så mycket skicklighet och talang.

Corbett (PSE).
Fru talman! Jag skulle vilja gratulera föredraganden till hans arbete. Det är klokt av honom att rekommendera att parlamentet skall ge sitt samtycke till den ståndpunkt som rådet antagit.
Detta är ett av de få områden enligt fördraget där parlamentet och inte kommissionen har initiativrätten. Vi tog detta initiativ för några år sedan, och rådet har vidtagit åtgärder utifrån vår text, och förvisso införlivat merparten av de viktigaste faktorer som vi ville skulle införlivas i det enhetliga valsystemet, eller åtminstone i systemets gemensamma principer.
Vårt argument om att proportionell representation borde vara obligatorisk i alla medlemsstater har godkänts. Jag kommer från den medlemsstat som sist införde proportionell representation för valen till Europaparlamentet, och jag är glad att detta system nu kommer att erkännas som en princip som skall tillämpas i alla medlemsstater. I betänkandet medges också att regionala valkretsar, som är närmare folket, borde vara möjliga, särskilt i de större medlemsstaterna, så att inte allt sker på en nivå med i hög grad centraliserade nationella listor.
I betänkandet rekommenderas det också att vi avskaffar det dubbla mandat som innebär att ledamöter både sitter i Europaparlamentet och i sitt nationella parlament, även om detta kommer att ske gradvis. Dubbla mandat är ett försök att utföra två heltidsjobb samtidigt: Det är inte längre genomförbart, det är inte längre hållbart, och det är rätt att gradvis avveckla detta system.
På det stora hela kan vi godkänna denna text, även om den inte är fullständigt tillfredsställande i alla hänseenden, men det hör till Europeiska unionens kompromissvilja, och är en del av den anpassningsprocess som vi går igenom, och vi kan godkänna denna text. Min grupp kommer därför att rösta för Gil-Robles betänkande.
Vi har dock ett problem med skäl D. Detta skäl inleds med ett konstaterande om att vi beklagar att den gemensamma europeiska vallkrets som parlamentet har föreslagit inte kommer att införas. Problemet här är att parlamentet inte föreslagit detta, utan parlamentet sade att det var något som kunde undersökas inför framtiden, och inför 2009 års val. I texten står det till och med att vi beklagar att denna gemensamma valkrets inte kommer att införas till nästa val till Europaparlamentet, när vi inte ens planerade det som en möjlighet för nästa val till Europaparlamentet. Om vi är seriösa som parlament, även de bland oss som stöder idén med att 10 procent av mandaten skall väljas på detta sätt, borde vi avlägsna detta särskilda skäl ur texten, eftersom det faktiskt motsäger fakta och våra förslag. Vi kommer inte att göra oss själva någon tjänst genom att beklaga att rådet inte godkänt något som vi inte ens föreslagit. Med detta lilla förbehåll kan jag stödja texten, och min grupp kommer att rösta för resten av texten.

Duff (ELDR).
Fru talman! Liksom tidigare talare har sagt, har det visat sig vara en utomordentligt kontroversiell process att ta sig så här långt, särskilt för britterna, som först nu har enats om att införa ett rättvist röstsystem, utan vilket jag troligen inte skulle tala här i eftermiddag, vilket måste sägas. Britterna accepterar också att de har ett ansvar att se till att medborgarna i Gibraltar kan företrädas i denna kammare. Jag räknar med att Gibraltars deltagande inom det europeiska politiska systemet kommer att dämpa några av de nationalistiska spänningar som vi har sett i den delen av unionen.
Flera stater har med rätta samtyckt till avskaffandet av dubbla mandat. Detta förfarande strider mot den konstitutionella maktfördelningsprincipen och hindrar parlamentets effektivitet. Så jag gratulerar föredraganden och de belgiska och spanska ordförandeskapen till att de förhandlat fram denna överenskommelse. Jag ser fram emot en ytterligare översyn av det gemensamma valförfarandet, och vid det laget räknar jag med att konventet kommer att ha fastställt ett argument för regionala mandat i de större staterna, såväl som för en början till en transnationell lista.

Onesta (Verts/ALE).
Fru talman! Min grupp anser att även om resolutionen från föredraganden definitivt är tillfredsställande är texten från rådet fortfarande medelmåttig. Det stämmer att vi har gjort framsteg när det gäller Gibraltar. Vi är glada för våra brittiska och spanska vänners räkning, liksom för dem på Gibraltar. Men när det gäller resten, hur skulle medborgarna kunna förstå att europeiska politiska familjer finns, så länge en del av ledamöterna i detta parlament inte väljs på ett transnationellt sätt? Hur kan man för övrigt förklara att ett mycket flexibelt system, där mandaten inte är förenliga, tillåter att man under en mycket lång period fortfarande kan slå ihop mandatet som nationell parlamentariker och mandatet som Europaparlamentariker? Hur kan man slutligen förklara för halva mänskligheten, nämligen kvinnorna, att den europeiska vallagen inte innehåller någonting om förhållandet mellan kvinnor och män? Det är punkter som lyckligtvis tas upp i föredragandens betänkande, men vi vet mycket väl att det bara är beaktanden och att rådet och medlemsstaterna mycket väl kan göra hur de vill med detta.
Jag vill fästa rådets uppmärksamhet på en punkt, nämligen den territoriella uppdelningen. Det sägs, åtminstone på franska, att den inte totalt sett påverkar valets proportionerliga karaktär. Uttrycket ?totalt sett? är intressant, till att börja med för att det inte översatts till alla språk; i vissa versioner från rådet fanns inte detta adverb med. Och vad menas egentligen med ?totalt sett?? Det innebär att man mycket väl genom att dela upp valterritoriet kan uppnå listor med två eller tre ledamöter per valkrets, vilket innebär att tröskeleffekten blir 20 eller 30 procent. Debatterna här i kammaren kommer självfallet att på ett underligt sätt underlättas, men det kommer att ske på bekostnad av representativiteten. Proportionaliteten är intressant bara om den garanterar att medborgarna företräds.
Det är anledningen till att vi försökt bekämpa denna tröskeleffekt i de beaktanden som röstats igenom, och jag tackar officiellt vår föredragande och utskottet för konstitutionella frågor för det, och hoppas samtidigt att rådet kommer att ansluta sig till denna ståndpunkt. Det är anledningen till att min grupp inför detta medelmåttiga resultat reserverar sin slutliga röst när det gäller samtyckesförfarandet.

Kaufmann (GUE/NGL)
Fru talman, kära kolleger! I min grupp finns det olika idéer om hur systemet för valet till Europaparlamentet skall utformas. Därför kommer säkert omröstningsbeteendet inom gruppen att variera. Personligen tror jag att den kompromiss som uppnåtts i rådet i sin helhet är godtagbar, eftersom den utgör ett steg mot ett mer homogent europeiskt valsystem.
Beslutet om det oförenliga i att samtidigt vara ledamot i Europaparlamentet och i ett nationellt parlament borde ha kommit för länge sedan. Det är särskilt glädjande att Gibraltars medborgare äntligen kan delta i Europavalen. Jag hoppas verkligen att även medborgarna i kandidatländerna kommer att delta i valen 2004 och att det inte inträffar några förseningar i anslutningsförhandlingarna. Jag är ändå oroad över min regerings senaste agerande och uppmanar den att inte ifrågasätta tidsplanen för utvidgningen.
Jag vill ta upp fyra frågor, där min grupp anser att det finns ett brådskande behov av förändringar när det gäller rösträtten. För det första: Vi avvisar spärrklausuler. De är odemokratiska, eftersom de missgynnar mindre partier och inskränker den politiska pluralismen.
För det andra: Det vore på tiden att man äntligen upphör att begränsa rösträtten till Europavalen till att omfatta unionens medborgare. Det är svårt att begripa varför människor från tredje land, som redan har levt och arbetat i våra medlemsstater i flera år, fortfarande undanhålls den aktiva och passiva rösträtten. Varför kan vi här inte äntligen ta ett viktigt steg mot en integration, just mot bakgrund av den hotfullt växande utlänningsfientligheten i våra medlemsländer?
För det tredje: Det är nödvändigt att sänka rösträttsåldern. Europeiska ungdomsforumets råd vände sig i slutet av april till konventet och krävde att man skall sänka åldern för aktiv och passiv rösträtt till 16 år. Jag stöder detta krav från ungdomarna och hoppas att ungdomskonventet i juli också massivt engagerar sig för detta.
För det fjärde: I skälen tas jämställdheten mellan könen med all rätt upp som ett problem. Jag anser inte att det är godtagbart att bara cirka 30 procent av ledamöterna i denna kammare är kvinnor. Här uppmanas de politiska partierna att äntligen ändra sina egna regler för hur man gör upp listor över kandidaterna, i syfte att jämställa könen.

Pasqua (UEN).
Fru talman, herr föredragande, kära kolleger! Betänkandet förefaller inte så lämpligt, för även om det inte finns något riktigt enhetligt valförfarande, kvarstår ändå faktum att sedan 1999 arrangeras valen till Europaparlamentet enligt principer som till mycket stor del är gemensamma. Varför då detta femtielfte betänkande om en fråga som diskuterats så många gånger om det inte är för att försöka att på nytt inleda ett integrationsförfarande som förefaller mig mer döende än någonsin!
Vi skulle kunna diskutera länge det välgrundade i ett förfarande som godtyckligt, via gemenskapsrätten, inför proportionella val och, - vilket är ännu mer förkastligt - en uppdelning i territorier av de valkretsar i medlemsstaterna som är mest befolkade. Jag vill betona att inget, utom ett lika ytligt som felaktigt förfarande, visar att denna åtgärd skulle föra de folkvalda närmare väljarna eller, eftersom det är en av de målsättningar som eftersträvas, att den skulle öka deltagandet i valet till Europaparlamentet. Gemensam eller regionaliserad valkrets, proportionella val eller majoritetsval: sedan 1979 har alla former används, men förgäves. Man måste därför konstatera att det inte är genom att mixtra med vallagarna som man lyckas åstadkomma en konstgjord känsla av tillhörighet till Europeiska unionen, eller att man på detta sätt kommer att minska det stora röstskolk som påverkar parlamentets legitimitet. Efter att ha preciserat detta skulle jag nu särskilt vilja betona två beståndsdelar som förefaller mig oacceptabla.
Det handlar till att börja med om denna halsbrytande idé med en gemensam europeisk valkrets för val till 10 procent av platserna i parlamentet, ett förslag som lyckligtvis avvisades av rådet men som föredraganden ändå återkommer till. Detta förslag inte bara strider fullständigt mot målsättningen med uppdelningen i territorier - den gemensamma europeiska valkretsen skulle fjärma parlamentsledamöterna från sina väljare, medan uppdelningen i territorier tvärtom syftar till att föra dem närmare varandra -, men i förslaget bortser man dessutom från artikel 189 i EG-fördraget. Medan det i fördraget föreskrivs att parlamentet skall bestå av företrädare för folken i de stater som ingår i gemenskapen, föreslår man oss nu att välja statslösa parlamentsledamöter.
Den andra punkt jag inte alls instämmer i gäller beaktandena om de europeiska politiska partiernas roll, vilka föredraganden uppmanar att under valkampanjen föreslå en kandidat till ordförandeskapet för kommissionen. Jag noterar att ett sådant initiativ innebär ytterligare ett brott mot fördraget, eftersom det där anges att det är medlemsstaternas regeringar som har befogenhet att utse den person de avser att utnämna till kommissionens ordförande.
Jag tror för övrigt att denna barocka idé är farlig eller till och med avvikande, eftersom den genom att tillskansa sig något som är förbehållet staterna på europeisk nivå inför systemet med partier och den oundvikliga följden i form av en samlingsregering. Att de europeiska politiska partierna deltar i valet är tänkbart, men vi måste definitivt förhindra att de lägger sig i hur gemenskapsinstitutionerna fungerar. Det är därför med beklagande jag inte kan ansluta mig till de komplimanger som framförts till föredraganden - utan att för den skull kritiken på något sätt gäller hans person - och jag avslutar därför med att säga att detta betänkande måste avvisas.

Abitbol (EDD).
Fru talman! Liksom så ofta här i parlamentet talar man mer om medborgarna ju mer man tänker på sina egna intressen. För i detta förslag till beslut från rådet och i betänkandet från Gil-Robles finns utanverket, utopin, kravet på närhet, idén att man skulle kunna göra framsteg i riktning mot en europeisk demokrati, att man skulle kunna ha ett förstanamn på listan som blir ordförande för kommissionen, vilka alla är idéer som är lika verklighetsfrämmande som Utopia var för Thomas Mores landsmän. Och bortom denna utopi finns en verklighet och den är fullständigt rå och pragmatisk; det består helt enkelt av de stora europeiska partiernas strävan efter att utöva makt över Europaparlamentet, strävan hos Europeiska socialdemokratiska partiet, Europeiska folkpartiet att konfiskera demokratin i Europa genom en uppdelning i territorier som, genom att gränserna höjs, bör ge dem duopol på den europeiska demokratin, med en lite småaktig delaktighet från De grönas sida som hoppas att de kan komma ifatt några av sina ledare i en europeisk valkrets.
Sådan är verkligheten mina kära kolleger: det handlar om att konfiskera den europeiska demokratin till förmån för de europeiska politiska partier som är fullständigt fjärmade från de europeiska medborgarnas politiska realitet, en konfiskation som kommer att kompletteras av finansieringssystemet och göra det möjligt att förbehålla dessa partier politisk finansiering. Vi är på väg att uppleva ett rån.

Berthu (NI).
Fru talman! I betänkandet från Gil-Robles föreslås att kammaren skall ge sitt samtycke till förslaget till rådets beslut om förfarandet för val till Europaparlamentet, och just på denna punkt håller vi med honom. Detta förslag förefaller i sitt nuvarande skick faktiskt tillräckligt flexibelt för att respektive lands suveränitet skall respekteras.
Däremot skulle samtyckesförfarandet förses med beaktanden av vilka många är diskutabla, exempelvis det där man beklagar att rådets förslag inte innebär någon möjlighet till transnationella europeiska listor. Vi anser i stället att sådana listor i ännu större utsträckning skulle skilja Europaparlamentet från väljarna i medlemsstaterna.
Om det är något vi beklagar är det att rådet glömt att påminna om att i artiklarna 189 och 190 i EG-fördraget föreskrivs att, även om ett land inrättar regionala valkretsar inför valet till Europaparlamentet, så företräder ledamöter som väljs på detta sätt sitt land i sin helhet inte enbart sin valkrets, vilket för övrigt Méndez de Vigo erinrade om nyss. Regeln finns där eftersom den finns med i fördraget, men vi har ändå lagt fram ett ändringsförslag för att erinra om den, så att ingen förlorar den ur sikte.

Schleicher (PPE-DE)
Fru talman, mina damer och herrar! Det är bara alltför sant: Valförfarandet för direktvalen till Europaparlamentet har varit en närmast oändlig historia alltsedan 70-talet. Förnuftiga lösningar kommer alltid av sig i institutionernas snårskog. Enligt de europeiska fördragen har Europaparlamentet visserligen förslagsrätt, men det enhälliga avgörandet ligger hos rådet.
Redan för fyra år sedan uppfyllde vi våra förpliktelser genom Anastassopoulos betänkande, men ministerrådet har tagit mycket lång tid på sig. Om något nu har kommit till stånd så är vi glada över att vi äntligen i god tid före valen 2004 har ett gemensamt valförfarande, men jag måste tacka kollegan Gil-Robles så hjärtligt för att han också framförde de punkter som parlamentet länge har krävt, men som tyvärr inte har tagits med. Det återstår alltså för oss inte något annat än att säga ?ja? eller ?nej? till rådets förslag, dvs. enligt mottot Take it or leave it.
Även om vi måste erkänna att en rad punkter togs med, är det dock fortfarande otillfredsställande.
Men med detta betänkande uppmanar Europaparlamentet också konventet att omarbeta EG-fördraget när det gäller rösträtten. Det går inte an att Europaparlamentet, som i enlighet med fördraget har initiativrätt när det gäller vallagstiftningen, inte längre får vara med och fatta slutgiltiga beslut. I en fråga som är så grundläggande för ett parlament måste Europaparlamentet få full medbeslutanderätt.
Jag kan inte låta bli att konstatera att den föreslagna ordalydelsen beträffande införandet av territoriella valkretsar genom protokollförklaringen bidrar med en lösning på problemet mellan Förenade kungariket och Gibraltar. Det är ju sorgligt att ett land som Förenade kungariket, med sina århundraden av samväldeserfarenheter och av gammal demokratisk tradition, genom en dom i Europadomstolen måste uppmärksammas på att landet utöver Förenade kungarikets egentliga territorium bär ett större ansvar. Gibraltars medborgare kommer med denna lösning äntligen att kunna delta i valen till Europaparlamentet. Detta är helt säkert en framgång för demokratin i Europa.

van den Berg (PSE).
Fru talman! I kollega Gil-Robles Gil-Delgados betänkande om förfarandet vid val till Europaparlamentet framhålls ett stort antal frågor som är viktiga för ett effektivt, handlingskraftigt och styrbart Europa. Tyvärr finns det i det egentliga förslaget från rådet, som vi måste acceptera, fortfarande ett antal punkter som skulle kunna förbättras. Parlamentet har i alla fall gjort sin stämma hörd.
Valen till Europaparlamentet har de senaste åren gång efter annan kännetecknats av lågt valdeltagande. I mitt eget land, Nederländerna, uppgick valdeltagandet 1999 till endast 30 procent. Bilden var inte mindre beklämmande i andra länder. För att öka valdeltagandet 2004 måste valet hur som helst bli lite mer spännande och mer politiskt. Medborgaren måste ha känslan av att han genom att rösta kan sätta sin prägel på den europeiska politiken och på lösningen av de problem som skriker efter europeiskt samarbete, som asyl, migration, livsmedelssäkerhet och miljö. Detta borde i första hand ske genom att låta parlamentet utnämna ordföranden för Europeiska kommissionen på grundval av valresultatet. Av den anledningen finns också en uppmaning i betänkandet till alla europeiska politiska partier att i god tid tillkännage sin kandidat till denna post. Det ger denna person ett ansikte, gör honom igenkännlig och för i slutändan kommissionen närmare medborgaren.
Den dagen då man röstar är också av yttersta vikt för identifiering med det europeiska projektet. Först när vi alla röstar på samma dag får medborgarna känslan av att rösta till ett och samma politiska organ. De flesta länderna röstar redan på samma dag, nämligen på en söndag. Det är negativt att ett begränsat antal länder, Irland, Förenade kungariket och mitt eget land Nederländerna, inte röstar på samma dag som andra europeiska medlemsstater - söndag - och att spänningen försvinner. Orsaken är att vi uppenbarligen vill hålla de stora varuhusen öppna för kommersen på söndagar. Men när det gäller att helga demokratin, då reagerar inte Nederländerna. Jag pläderar för att det skall betraktas som viktigare att helga demokratin än att tänka på kommersiella intressen i Nederländerna och för att rösta på en söndag.
Jag lanserade förra veckan till slut en idé i Nederländerna om att låta välja den nationella kommissionären i Europeiska kommissionen direkt genom folkomröstning. Det är enligt min åsikt en förlegad situation att en så viktig, politiskt identifierbar person utnämns bakom kulisserna av regeringsföreträdare. Därför har jag pläderat för en folkomröstning på samma dag som parlamentsvalet 2004, där man kan rösta direkt på en kandidat. Den här idén är naturligtvis inte enbart till för att användas i Nederländerna, utan också för andra europeiska länder. Jag hoppas att mina kolleger kommer att tänka över detta seriöst, för det förefaller mig vara en intressant tanke.

Staes (Verts/ALE).
Fru talman, kolleger! De tio folkvalda från Europeiska fria alliansen, det vill säga gruppen av de regionalistiska och nationalistiska folkvalda inom Gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen, har svårt för skäl C. Där står att det är möjligt att inrätta regionala valdistrikt, men detta - och jag citerar - ?skall inte tolkas så att den proportionella representationen av politiska familjer som företräds på medlemsstatens nivå äventyras?.
Får jag påpeka att det är totalt irrelevant med medlemsstatsnivån för Europavalet när det gäller det belgiska systemet. Nederländskspråkiga och franskspråkiga går och röstar i två skilda valdistrikt, som inte har något som helst inflytande på varandra. Skäl C är enligt min åsikt en extensiv tolkning av artikel 2 i rådets förslag till beslut. Dessutom är inte de olika språkversionerna - läs bara igenom den franska, nederländska och engelska versionen - identiska.
Europeiska fria alliansen har också svårt för hänvisningen till transnationella listor i skäl D. Denna metod kommer enligt vår åsikt att bidra till en ännu större utarmning av den politiska mångfalden i den här kammaren. Den kommer att göra det ännu svårare för mindre politiska grupper att erövra mandat, såväl på transnationell, nationell som regional nivå, i synnerhet när detta kombineras med en spärr på 5 procent. Det är anledningen till att de 10 kollegerna från Europeiska fria alliansen inte kommer att ställa sig bakom den föreliggande rekommendationen av Gil-Robles.

Krarup (EDD).
Fru talman! Detta betänkande utgör ett tekniskt led i eurokraternas långvariga strävan efter att skapa ett politiskt och parlamentariskt rum inom Europeiska unionen. Utgångspunkten för detta var Maastrichtfördragets bestämmelser där man, dock utan framgång i Danmark, ville få omvärlden och väljarna att tro att skapandet av europeiska, politiska partier utgjorde en viktig integrationsfaktor. Man vill genom dessa manövrer bygga upp en europeisk, politisk identitet som går ut på att skapa ett politiskt och parlamentariskt rum. Denna politiska arkitektur är inte ändamålsenlig. Det kan likställas med att en byggherre startar med översta våningen och sedan fortsätter bygga nedåt i stället för att börja med grunden. Denna strävan är dömd att misslyckas. Den följs upp av en lång rad åtgärder när det gäller europeiska politiska partier, men politik skapas inte på grundval av i förväg träffade beslut om ett europeiskt rum, där den översta våningen antagligen hör hemma uppe i Vår Herres regioner. Den närmaste historiska motsvarigheten till denna form av icke ändamålsenliga arkitektur är Babels torn och resultatet blev som bekant inte lyckat, och bygget slutfördes aldrig.

Gorostiaga Atxalandabaso (NI).
Fru talman! Gil-Robles och Méndez de Vigo, som sitter sida vid sida, är ett fysiskt uttryck för en djup motsägelse, eftersom andan i denna rekommendation grundligt motsäger filosofin bakom det europeiska konventet. Konventet arbetar med idén med ett politiskt enat Europa utan inre gränser. Gil-Robles rekommendation däremot går vidare i den tidigare riktningen, med ett Europaparlament som består av företrädare för medlemsstaterna, i stället för hela Europeiska gemenskapen. Det är beklagligt, eftersom olika folk i Europa, som till exempel mitt eget, som har splittrats genom de nuvarande medlemsstaternas handlingar, kommer att förbli åtskilda i framtiden. Jag skulle gärna vilja veta hur länge de franska, spanska och andra liknande separatister kommer att framhärda med detta?

Maij-Weggen (PPE-DE).
Fru talman! Tack till kollega Gil-Robles för hans betänkande om organisationen av Europavalet. Han har haft många berömda föregångare i rollen som föredragande, som Edgard Faure, Schelto Patijn, Karel De Gucht och även kollega Anastassopoulos. Alla dessa betänkanden har lett till viss förbättring när det gäller organisationen av Europavalet. Även nu i rådets senaste förslag till beslut har ett antal rekommendationer av vår före detta kollega Anastassopoulos och Gil-Robles övertagits. Jag nämner principen om proportionell representation, oförenligheten när det gäller att vara ledamot av såväl ett nationellt parlament som Europaparlamentet, begränsning av utgifterna för kampanjer, förmodligen för att förebygga att multimiljonärer överfaller vårt parlament.
Det finns också ett par viktiga punkter som inte har tagits med. Jag kan nämna kravet på likabehandling av män och kvinnor; jag nämner också framflyttningen av valdatumet för att undvika att det sammanfaller med semestrarna. Och det som är beklagligt - och det är den viktigaste punkten här - är upptakten till en enda europeisk lista. Det är framför allt beklagligt eftersom det ändå var en mycket bra punkt som också skulle ge oss möjligheten att exempelvis låta välja en ny ordförande för Europeiska kommissionen direkt via de politiska partierna och via en europeisk lista. Rådet vill uppenbarligen fortsätta att behålla denna rättighet i egna händer i detta sammanhang och fortsätta med det odemokratiska sätt på vilket ordföranden och även många av kommissionens ledamöter nu utnämns. Det är beklagligt. Jag säger många ledamöter, för jag vet att även ett par av kommissionens ledamöter verkligen har valts direkt på de europeiska listorna. De sitter således inte där allihop utan mandat.
Det är ändå beklagligt, och kanske är det enda sättet att rätta till allt det här att be konventet att fördjupa sig i denna fråga. Enligt min åsikt är det mycket viktigt att Europeiska kommissionens ledamöter ges en demokratisk legitimitet, precis som Europaparlamentets ledamöter. Detta kan öka det allmänna stödet för kommissionens arbete hos medborgarna, och detta kan också bidra till att kommissionens ledamöter tar större hänsyn till medborgarnas åsikter på samma sätt som Europaparlamentets ledamöter gör.
Jag anser att kollega Van den Bergs idé om att reglera detta med en folkomröstning i Nederländerna är intressant, men jag säger samtidigt: ni var åtta år vid makten med ert parti. Ni hade kunnat reglera allt detta, men det gjorde ni inte. Det är intressant att ni nu ber den tidigare oppositionen att reglera detta, och jag skall i varje fall vidarebefordra budskapet.

Leinen (PSE)
Fru talman! När det kommer besöksgrupper till mig i Strasbourg märker jag att majoriteten av dessa medborgare utgår från att Europaledamöterna väljs enligt samma förfarande och att vi för samma arbete, som vi gör här, också betalas ungefär lika mycket. Desto mer överraskade är de flesta medborgarna när de konstaterar att ingendera delen är europeiskt enhetlig, utan nationell. Valförfarandet till Europaparlamentet är nationellt, det finns 15 olika förfaranden, och efter utvidgningen 25 olika förfaranden, och trots att vi här gör samma arbete behandlas vi på högst olika sätt. Därför är det hög tid att vi får en europeisk stadga för ledamöterna och deras arbete, och att naturligtvis också valförfarandet till Europaparlamentet görs så enhetligt att det är representativt över hela Europa.
Jag tackar också kollegan Gil-Robles Gil-Delgado, som i stor utsträckning har bidragit till att vi tar nästa steg i riktning mot ett gemensamt valförfarande. Men jag vill också nämna de luckor som fortfarande finns, och som rådet har lämnat åt sidan. En av dessa luckor är bristen på europeiska listor vid Europavalen. Vi känner alla till från de senaste Europavalen att det blev nästan helt nationella val, med inrikespolitiska tvister, som hänger mycket lite samman med det som vi gör och bör göra här. Endast om vi har europeiska listor kommer de europeiska partierna också att anstränga sig. Då kommer de att försöka mobilisera medborgarna utöver de nationella gränserna. Det har man inte lyckats med nu. Vi uppmanar rådet på det bestämdaste att vid nästa granskning av detta valförfarande införa dessa europeiska listor.
Jag håller också med kollegan van den Berg om att det är uteslutet att vi håller val från torsdag till söndag, och att rösterna från de medborgare som röstat under torsdagen arkiveras fram till söndagskvällen, och att resultatet först då offentliggörs. Det som här läggs fram för oss är ett första steg, som också är bra. Det andra steget måste dock också tas snarast!

Rack (PPE-DE)
Fru talman, fru vice ordförande i kommissionen, mina damer och herrar! Konventet om Europas framtid fick av de europeiska fäderna i Laeken - några mödrar var väl inte med - något mer än ett år på sig att förverkliga ett stort steg på vägen mot ett mer synligt Europa, nämligen genom att utarbeta en ny text till ett författningsfördrag.
En oproportionerligt liten del av konventets arbete kommer att utgöras av förberedelserna för att lösa de frågor som i dag har tagits upp i Gil-Robles Gil-Delgados betänkande: En enhetlig europeisk rösträtt, som förtjänar detta namn, för val till Europaparlamentet, och därmed också svar på frågan om medborgarnärhet eller bristande medborgarnärhet i valsystemet - stickordet är ?regionalisering? - samt frågan om att skapa möjlighet för att också utnyttja valen till Europaparlamentet till att besluta om ett europeiskt ansikte, nämligen direkt val av kommissionens ordförande. Tyvärr finns det fortfarande inte någon verklig substans när det gäller europeiska listor. För arbetet med dessa få frågor har rådet och parlamentet hittills behövt närmare trettio år, och det har sällan åstadkommits särskilt mycket. Vive la différence är fortfarande mottot för hur valen till Europaparlamentet hålls.
Förutom flera andra aspekter är det just denna förvirrande mångfald av förfaranden, vart femte år i juni, som bidrar till att de europeiska medborgarna tycker att det inte är viktigt att gå till den europeiska valurnan - eller att de inte förstår varför. 50 procents valdeltagande eller mindre är medborgarnas reaktion på detta missförhållande. Vad skall man göra i en sådan situation? Hålla god min i elakt spel, glädja sig över små framsteg, tacka föredraganden för hans bra arbete och vänta på det undret att konventet om 15 månader kommer att göra allting annorlunda och bättre.
Jag godtar kompromissen, jag ansluter mig till tacket till vår föredragande Gil-Robles Gil-Delgado, och jag uppmanar alla att hålla tummen för att konventet och dess ledamöter kommer att göra det omöjliga: Ge Europa en begriplig och genomförbar struktur, som medborgarna också kan förstå, med en rösträtt som gör att medborgarna känner sig uppmanade att vara med och bestämma om hur det skall gå för vårt gemensamma Europa.
(Applåder)

Berès (PSE).
Fru talman! Tack till vår föredragande för det öppna sinne han visat prov på vid utarbetandet av detta betänkande.
Det samtycke vi skall ge om ändringen av akten om val av företrädare till Europaparlamentet är ett samtyckesförfarande som ingår i en strategi av små steg. Det är bättre med ett litet steg än inget steg alls, men uppriktigt sagt skulle resultatet ha förtjänat att vara bättre. Varför inte acceptera idén med en blandad omröstning, idén med transnationella listor tillsammans med proportionella listor på regional nivå? Om vi vill inrätta ett europeiskt offentligt utrymme behöver vi politiska partier som har en målsättning, nämligen att se till att företrädare för Europas folk väljs till Europaparlamentet. Om vi vill att begreppet med europeiskt medborgarskap skall leva behöver detta offentliga utrymme ges till de folkvalda, utifrån transnationella valkretsar som hjälper till med att utse en ordförande för kommissionen.
När det gäller pariteten tror jag också att beslutet kunde ha varit mer vågat och föreslå regeln om paritet för valen till Europaparlamentet. Beträffande frågan om privilegier och immunitet beklagar jag att denna ändring av akten inte möjliggör några framsteg, trots att vi varje dag upplever svårigheter i anslutning till bristen på europeiska regler på detta område.
Avslutningsvis skulle jag önska att vi kom överens om beteckningen, att man kallar oss för ?Europeiska ledamöter? eller ?ledamöter av Europaparlamentet? och inte ?företrädare? eller ?medlemmar?.
Det återstår att hoppas att detta lilla steg leder till ytterligare små steg vid översynen av akten eller inom ramen för konventets arbete.

Hannan (PPE-DE).
Fru talman! Det betänkande som lagts fram i kammaren är fullständigt förnuftigt om man anser att parlamentet borde vara den lagstiftande församlingen för en europeisk stat. De flesta stater har trots allt en nationell församling som valts med en gemensam metod. Men jag hoppas att ledamöterna kommer att inse att detta inte är den enda legitima synen på Europeiska unionen. Somliga av oss ser inte detta parlament som en federal församling, utan som ett forum där företrädarna för Europas folk kan ställa EU-byråkratin till svars.
En ledamot av Europaparlamentet skall inte vara ett ombud för det europeiska projektet, utan företräda sina väljares intressen. Jag valdes för att tala för sydöstra England i Bryssel, och inte för att tala för Bryssel i sydöstra England. Därför anser jag att det borde vara upp till varje medlemsstat att besluta om hur och när den skall välja sina ledamöter till Europaparlamentet. Jag föredrar personligen ett system med majoritetsval. Men även om jag inte gjorde det, skulle jag fortfarande motsätta mig alla metoder som EU påtvingar oss.
Det är inte heller kammarens sak att bestämma om fördelningen av män och kvinnor på vallistorna. Det måste väl vara upp till varje part att besluta om hur många män och kvinnor den vill föra fram som kandidater, och upp till väljarna att göra sin bedömning av dessa.
Jag motsätter mig framför allt det faktum att parlamentet åter lagt fram en begäran om en europaomfattande namnlista. Enligt min åsikt höjer detta dogmen med den europeiska integrationen över alla praktiska överväganden av ansvarsskyldighet eller mottaglighet. Så länge som det inte finns något europeiskt folk kan det inte finnas någon europeisk demokrati. Vi lurar oss själva om vi tror att denna kammare besitter något som liknar den samhörighet och identitet som de nationella parlamenten har byggt upp under århundradenas lopp.
Detta parlament skulle kunna spela en användbar roll när det gäller att granska budgeten, och att ställa kommissionen till svars. Jag önskar bara att kammaren vore mer intresserad av att utföra sina befintliga uppgifter än av att ständigt begära nya befogenheter.

Carnero González (PSE).
Fru talman! Den rekommendation som ordförande Gil-Robles är föredragande för är särskilt lämplig nu när konventet för Europas framtid har samlats. Varför? Av en mycket relevant politisk anledning enligt min åsikt: om vi vill lansera någon åtgärd eller något budskap för att förstärka Europaparlamentets demokratiska legitimitet, bör vi göra det nu.
Vi hör varje dag, varje vecka, att det demokratiska underskottet har sitt ursprung just här i sammansättningen av denna kammare. Det sägs till exempel att det demokratiska underskottet bör övervinnas genom en förstärkning av befogenheterna att agera i de nationella parlamentens processer för att bygga upp Europa. Man går till och med så långt som att säga, utan att rodna, att medborgarna anser att det är de nationella parlamenten och inte den europeiska parlamentsförsamlingen som verkligen företräder dem, och man glömmer då bort att båda härstammar från samma källa av legitimitet: allmän rösträtt och den politiska vilja som väljarna ger uttryck för i valurnorna.
Därför anser jag att det är mycket positivt att det enhetliga valförfarandet för valet av ledamöter till Europaparlamentet har förbättrats. Dessutom vill jag betona jag frågor som jag anser vara av grundläggande vikt, som till exempel det proportionella valsystemet som är ett direkt uttryck för medborgarnas åsikter och som garanterar mångfald, även det faktum att man begär lika antal kvinnor och män - för närvarande finns det lika många valbara kvinnor som män, till och med fler kvinnor - och att de politiska partier och institutioner som bildas med utgångspunkt i medborgarnas vilja, inte bara parlamentet, även bör utgöras av lika många kvinnor som män.
Slutligen och varför inte, bör vi insistera på att den som väljs av Europaparlamentet till ordförande för kommissionen, även skall figurera som kandidat till Europaparlamentet inför väljarna. Gratulationer. Ni har mitt fullständiga stöd.

de Miguel
. (ES) Fru talman! Jag kommer att göra ett mycket kort inlägg. Jag beklagar att jag kommit sent till debatten, vilket beror på att jag på ordförandeskapets vägnar varit upptagen med ministermötena om utvidgning i Luxemburg till helt nyligen. Jag vill inte låta detta tillfälle gå förbi utan att uttrycka det spanska ordförandeskapets känslor inför denna prestation när det gäller valsystemet för val till Europaparlamentet. Vi har arbetat hårt för att uppnå detta, men naturligtvis hade detta inte varit möjligt utan föredragande Gil-Robles och utskottet för konstitutionella frågors samarbete och utmärkta arbete.
Jag anser att vi står inför en historisk överenskommelse. Det är Europaparlamentet som beslutar om en text från 1976. Jag anser att det är ett mycket stort steg framåt. Ordförandeskapet välkomnar detta, eftersom det är ett stöd, ännu ett steg - som Carnero sade - mot att förstärka Europaparlamentets roll som verklig företrädare för Europa. Jag anser att vi alla bör välkomna denna prestation och det spanska ordförandeskapet vill vara delaktigt i detta viktiga ögonblick för parlamentet och även gratulera parlamentet, föredraganden och utskottet för konstitutionella frågor.

De Palacio
. (ES) Fru talman! Jag vill mycket kort gratulera föredragande Gil-Robles för att ha slutfört arbetet med, som han sade, denna historiska handling. Denna text daterar sig tillbaka till 1976, men det första initiativet från parlamentet härstammar från 1960. Det har följaktligen varit en lång och svår väg, men det förefaller som arbetet med denna text till slut kan slutföras med lyckat resultat.
Jag vill även gratulera det spanska ordförandeskapet och rådet till de ansträngningar de har gjort för att närma sina ståndpunkter i syfte att enas om en mycket viktig överenskommelse ur konstitutionell synpunkt, vilken kommer att bli av avgörande vikt för valen till Europaparlamentet 2004. Vi hoppas dessutom att de länder som i dag är kandidatländer deltar för första gången i det valet och att de då är medlemsstater i unionen med fullständiga rättigheter.
Kommissionen instämmer i föredragandens åsikt om att texten innehåller de viktigaste faktorerna i de förslag som fanns i den före detta vice talmannen för Europaparlamentet, Anastasopoulos, betänkande, vilket parlamentet antog 1998 och vi gläder oss följaktligen åt att det i dagens diskussioner framkommit att parlamentet kommer att anta texten under morgondagens debatt och - hoppas jag - med största möjliga majoritet.
Jag är övertygad om att de största politiska frågorna som har tagits upp under debatten kommer att tas upp till diskussion och uppmärksammas av konventet och kanske finner man lämpliga förhållningssätt till någon av dem.
Tack så mycket, fru talman! Jag anser att dagens överenskommelse är av grundläggande vikt, en milstolpe i parlamentets historia och för framtiden för utvecklingen av det europeiska bygget.

Talmannen. -
Tack, fru kommissionär de Palacio.
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 11.30.

Talmannen. -
Nästa punkt på föredragningslistan är uttalandena från rådet och kommissionen om resultaten från det förberedande mötet inför Johannesburgmötet som ägde rum den 27 maj till den 7 juni 2002 i Bali.

de Miguel
. (ES) Fru talman! Toppmötet i Johannesburg innebär att vi tar ännu ett steg framåt i den process som inleddes i Rio de Janeiro för att uppnå hållbar utveckling på världsnivå.
I Rio fastställdes den så kallade Agenda 21 som innehåller de grundläggande mål som har uppnåtts under detta århundrade. Emellertid har miljön globalt sett försämrats mycket, även om man har gjort viktiga framsteg.
I Johannesburg kommer alla stater och alla berörda aktörer, de icke-statliga organisationerna, den privata sektorn och så vidare, samlas för att utforma nya mekanismer för att nå detta mål.
Vid detta möte har man föresatsen att gemensamt ta itu med de ekonomiska utmaningarna - utveckling definierat som ren ekonomisk och social tillväxt, minskning av fattigdomen och nå de mål som ställs upp i Förenta nationernas millenniumförklaring - och även rena miljömål. Man anser att dessa tre utmaningar har ett inbördes förhållande.
Resultatet från toppmötet i Johannesburg förväntas innehålla följande tre faktorer: en politisk förklaring som markerar världsledarnas förnyade åtagande för att nå målen för millenniumförklaringen och bristerna i tillämpningen av Agenda 21, ett handlingsprogram med de grundläggande åtagandena för aktioner, frivilliga samarbetsinitiativ som omfattar alla aktörer, regeringar, det civila samhället och den privata sektorn, i en rad initiativ för att genomföra handlingsprogrammet.
Europeiska unionen arbetar aktivt med de sex prioriteringarna för Johannesburg på områdena för hälsa, vatten, energi, handel, globala statliga tillgångar och hållbara riktlinjer för produktion och konsumtion.
Jag börjar med att ta upp det förberedande arbete som har genomförts under det spanska ordförandeskapet.
Under denna period har två förberedande konferenser på världsnivå hållits i New York: PrepCon 2 och PrepCon 3. Den 24 maj inleddes den sista förberedande konferensen, PrepCon 4, som hölls på Bali och som omfattar ett ministermöte den 4-7 juni.
Under tiden har gemenskapens ståndpunkter förberetts i Bryssel i en process som består av följande etapper: slutsatserna från rådet (miljö) den 4 mars som antogs vid Europeiska rådet i Barcelona, de slutsatser som rådet (utveckling) antog den 30 maj och slutligen slutsatserna från rådet (allmänna frågor) den 17 juni, som grundas på de föregående slutsatserna och på resultaten från PrepCon 4. De kommer att antas vid Europeiska rådet i Sevilla och kommer att vara Europeiska unionens övergripande ståndpunkt inför Johannesburg.
På medlemsstatsnivå har diskussionerna koncentrerats på följande frågor, vilka bör lösas vid rådet (allmänna frågor) den 17 juni, precis före Sevilla: för det första, följdriktighet med gemenskapens politikområden med förbehåll för anpassningen av gemenskapens politik till de inre och yttre målen för hållbar utveckling. Vi måste undvika att toppmötet i Johannesburg förvandlas till ett villkor inom reformerna av gemenskapens politikområden. För det andra, avskaffande av stöd som skadar miljön. Dock nådde man en kompromiss när det gäller kapitel 2 om handel: om det är nödvändigt skall de stöd som anses vara skadliga för miljön minskas. Medlemsstaterna har dock ännu inte enats om det skall vara obligatoriskt att ta bort dessa stöd och inte heller om detta skall ske automatiskt. Rådet kommer även att ta upp det svenska initiativet från ombudsmannen för att underlätta export från utvecklingsländer till gemenskapens marknad. Det är nödvändigt att genomföra en mer djupgående undersökning innan initiativet kan godtas och tas med på dagordningen för toppmötet i Johannesburg som gemenskapsinitiativ. Kommissionen har därför åtagit sig att längre fram lägga fram ett dokument om ett eventuellt genomförande av detta initiativ.
Man kommer även att ta upp finansiella frågor, som till exempel en möjlig koppling mellan finansiering och de framtida stimulansåtgärder som utvecklas under toppmötet i Johannesburg. Dessa finansiella frågor berör de kompletterande resurserna för statligt utvecklingsstöd som var ett av de åtaganden som gjordes under Monterreykonferensen, vilka kommer att omfattas av eller avsättas för de initiativ som inleds i och med Johannesburg.
Syftet med mobiliseringen av alternativa finansieringsresurser är att koppla samman alternativa resurser, som den så kallade Tobinskatten med globala statliga tillgångar och en eventuell utvidgning av skuldlättnadsprogrammet ?Kraftigt skuldtyngda fattiga länder?.
För det andra kommer jag att ta upp framtidsutsikterna inför Europeiska rådet i Sevilla. Ordförandeskapet har gjort stora ansträngningar för att förbereda toppmötet i Johannesburg. Europeiska unionen bör bidra stort till detta toppmöte och visa sin starka ledarförmåga, eftersom vi är ledande på världsnivå när det gäller hållbar utveckling. Jag anser att unionens ratificering av Kyotoprotokollet är ett gott bevis på detta. De internationella förberedelserna för toppmötet är dessutom i tydligt behov av europeiskt ledarskap.
För närvarande råder splittring på internationell nivå och de mål man vill uppnå vid toppmötet är inte tydligt utformade. PrepCon 3 var en besvikelse, det nya handlingsprogrammet måste vara mer samordnat och konkret.
Förenta staterna vill begränsa diskussionerna om de politiska frågorna till ett minimum och man ville till och med ta bort den politiska förklaringen och handlingsprogrammet för att koncentrera sig på genomförandet. Dessutom har Förenta staterna en ny inriktning för genomförandet: Man vill skapa nya ?transfunds?, i vilka statliga och privata pengar kan kombineras, vilket har förkastats av ett flertal europeiska partner.
Ordförandeskapet anser att Europeiska unionen bör spela en liknande roll som den som i Monterrey: vi måste söka enighet med våra främsta partner. Vi måste samordna våra ansträngningar med JUSCANZ, den grupp som har bildats av Förenta staterna, Japan och Kanada, och med 77-gruppen så snabbt som möjligt. Maximalism och politiska konfrontationer leder ingen vart.
Monterrey blev en framgång, eftersom Europeiska unionen hela tiden arbetade för att nå samförstånd och om man lyckades nå praktiska resultat som gynnar utvecklingsländerna måste vi kunna göra detsamma i Johannesburg. Om vi inte lyckas kommer misslyckandet från Durban och de problem som uppstod under det toppmötet att väga tungt över Johannesburg. Där kommer 1 500 icke-statliga organisationer att delta, vissa av dem är mycket radikala. En del verkar vara mer intresserade av att skapa motsättningar än av att nå praktiska resultat till fördel för utvecklingsländerna.
Under PrepCon 4 på Bali försökte vi nå ett slutgiltigt samförstånd om ett kort handlingsprogram med en tydlig inriktning. En politisk förklaring skall vara mycket kort och tydlig och får inte ge upphov till motsättningar. Den måste även vara inriktad på genomförande och praktiska frågor.
I det här sammanhanget är det viktigt att Europeiska unionen ser till att ha en kommunikationsstrategi inför toppmötet i Johannesburg. Vi måste ha en tydlig vision av vad vi vill uppnå där och hur vi vill förmedla denna vision till den allmänna världsopinionen som, vilket jag sade tidigare, har varit ledande i alla dessa frågor.
Slutligen anser ordförandeskapet att den globala pakt man vill skapa på grundval av resultaten från Monterrey, Doha och Johannesburg bör grundas på principerna demokrati, respekt för de mänskliga rättigheterna och god förvaltning.
De utvecklade ländernas finansiella ansträngningar bör inriktas på att finna lösningar för kampen mot korruption och ett kraftfullt införande av de demokratiska värdena i utvecklingsländerna.

Wallström
. (EN) Herr talman! Europeiska kommissionens roll vid FN:s förberedande ministermöte i Bali, där jag företrädde Europeiska kommissionen, underlättades av de omfattande betänkanden som utarbetats av Papayannakis och Lannoye, och som diskuterades med min kollega Nielson vid parlamentets sammanträdesperiod förra månaden.
Kommissionen var förra månaden enig med parlamentet om att den förberedande processen inför världstoppmötet inte går så bra som vi skulle vilja. Detta är fortfarande vår bedömning efter mötet i Bali. Liksom vi har hört håller tre dokument på att utarbetas inför mötet i Johannesburg: En handlingsplan för hållbar utveckling, som utarbetas under ledning av Dr Salim, som FN utsett till ordförande, för det andra en politisk förklaring och för det tredje kriterier för inledandet och övervakningen av partnerskap för att genomföra de åtgärder och politiska åtaganden som man enas om i Johannesburg. Inga av dessa dokument slutfördes i Bali, men även om det förberedande mötet i Bali inför Johannesburgmötet inte var ett genombrott, innebar det inte heller ett sammanbrott för processen.
Det fanns en intensiv EU-samordning under hela mötet i Bali. Ministrarna var eniga om att de centrala EU-mål som skall uppnås först och främst är upprättandet av tydliga mål och tidsplaner, särskilt för vatten, hygien och energi, för det andra upprättandet av ett tydligt samband mellan de politiska åtagandena och målen i den föreslagna handlingsplanen, och deras genomförande genom initiativ eller partnerskap, och för det tredje en överenskommelse om att gå över till hållbara konsumtions- och produktionsmönster.
Vissa framsteg gjordes på dessa områden i Bali, såväl som när det gällde frågor som till exempel hälsa, Afrika, små östater och miljön, och vissa av meningsskiljaktigheterna mellan delegationerna minskade. Mötet dominerades dock av utvecklingsländernas betoning av handel och finansiella frågor. G77-gruppen insisterade på inrättandet av en världsomfattande solidaritets- eller fattigdomsfond som skulle baseras på frivilliga bidrag genom offentliga och privata medel. Samtidigt som det är tråkigt att G77-gruppen inte ville återuppta de överenskommelser som uppnåddes vid igångsättningen av handelsrundan i Doha eller vid konferensen om finansiering för utveckling i Monterrey, efterlyste gruppen signaler från de industrialiserade länderna som kunde leda till ökat marknadstillträde för utveckling för de minst utvecklade länderna, och till sätt att tvinga dem som ännu inte tydligt har avsatt ökade resurser enligt samförståndet i Monterrey att göra det.
Eftersom de industrialiserade länderna alltid har gjort det klart att frågor om marknadstillträde måste diskuteras inom WTO inom ramen för Doha-agendan om utveckling, och att det inte skulle finnas några nya offentliga medel för utveckling utöver vad som hade utlovats i Monterrey, ledde de ståndpunkter som intagits av företrädarna för G77, som leddes av Venezuela, oundvikligen till ett beklagligt dödläge mellan utvecklingsländerna och de industrialiserade länderna. Denna blockering i fråga om genomförandemetoderna innebar att vi inte lyckades uppnå det genombrott som vi eftersträvade i Bali.
Samtidigt som användbara framsteg gjordes i fråga om att rensa upp texten för handlingsplanen, har man inte enats om stora delar - inklusive vissa centrala EU-mål. Alla dessa frågor måste redas ut antingen vid informella möten eller vid själva toppmötet i Johannesburg.
Huruvida mötet i Johannesburg blir en framgång beror nu på om vi kan finna sätt att övervinna klyftan mellan de industrialiserade länderna och utvecklingsländerna i fråga om handel och ekonomiska frågor. EU:s ståndpunkt är mycket lockande för utvecklingsländerna, inte minst för att EU i sin ståndpunkt bland annat försöker att främja gemensamma åtaganden i fråga om ökat handelsrelaterat stöd och kapacitetsuppbyggnad utöver de nivåer som man befann sig på före Doha, och finna nyskapande sätt att stimulera handeln med hållbara produkter samt uppmuntra till ett överträffande av det europeiska initiativet ?Allt utom vapen?. Europeiska unionen kan och måste därför spela en konstruktiv roll när det gäller att föra parterna samman.
Om inte en tillfredsställande lösning uppnås finns det emellertid en risk för att Johannesburgmötet kommer att domineras av en bitterhet när det gäller handeln och de ekonomiska frågorna, och att betoningen på hållbar utveckling riskerar att gå förlorad. Om detta sker skulle möjligheten att kunna göra framsteg i fråga om hållbar utveckling gå förlorad.
Detta är ledarskapets tid. Sydafrika har nu bollen, och kommer att behöva vår hjälp och vårt stöd för att reda ut saker och ting under de kommande veckorna. Europeiska unionen måste göra sitt när det gäller att övervinna svårigheterna under de kommande veckorna. Framtida möten, som Europeiska rådets möte i Sevilla och G 8-mötet, såväl som bilaterala kontakter, kommer att ge de industrialiserade länderna viktiga tillfällen till översyn och diskussion om hur man skall bemöta G77-gruppens oro utan att återuppta överenskommelserna från Doha och Monterrey. Vi kommer att behöva bedriva ett nära samarbete med G77-gruppen för att åter införa en anda med tillit och partnerskap, och redogöra för vår agenda med globalisering och hållbar utveckling.
Utöver det politiska sammanhanget kommer vi också att fortsätta med vårt tekniska arbete för att bygga upp stöd för våra partnerskapsavtal, vilket kan ge utvecklingsländerna verkliga förmåner i fråga om fattigdomsbekämpning, hälso- och utbildningsförbättringar och miljöskydd.
Vi måste tillsammans se till att Europeiska unionen spelar en ledande roll när det gäller att garantera att resultatet från mötet i Johannesburg blir ambitiöst och handlingsinriktat. Europaparlamentet förespråkar en hållbar utveckling. Vi måste ge förberedelserna inför Johannesburg en känsla av angelägenhet under den korta tid som vi har framför oss.

Moreira da Silva (PPE-DE).
Fru talman, fru kommissionär, herr minister! Resultatet från det förberedande mötet i Bali är en besvikelse. Att länderna visade sig oförmögna att övervinna sin ensidiga egoism gör att vi ser fram mot resultaten från Johannesburgskonferensen med stor oro. Det är också viktigt att säga att det ligger en känsla av ett eventuellt misslyckande i luften. Inför miljöförstöringen och de sociala villkoren som vi bevittnar, är Johannesburgmötet avgörande för att skapa en mer harmonisk värld. Ett misslyckande skulle vara, mer än oacceptabelt, fullständigt upprörande. Det är viktigt att skapa broar för att rädda konferensen, men låt oss säga det klart och tydligt, på den långa vägen till Johannesburg finns det flera länder som har en blockerande inställning, andra intar en passiv attityd, och jag tar nog inte miste om jag säger att objektivt sett är det bara Europeiska unionen som åker till Johannesburg med viljan att skapa ett globalt och ambitiöst åtagande för en hållbara utveckling.
I detta perspektiv måste Europeiska unionen vara ledande, för vi får inte förlora ett tillfälle som inte fanns tio år sedan och som svårligen kommer att upprepas de närmaste tio åren. Så var det med Kyotoprotokollet, och samma sak måste ske på Johannesburgmötet. Ett ledarskap som är inriktat på att fastställa en politik, tidsplaner och konkreta mål för områden som biologisk mångfald, ?greening? av ekonomin, ekonomiskt stöd till utvecklingsländerna, energi, vatten och handel.
Men detta ledarskap får inte grundas på en institutionell obalans med kommissionen och rådet på ena sidan och Europaparlamentet på den andra. Vi måste lära oss av tidigare misstag, men också av framgångar. Europaparlamentets delegationers roll, till exempel vid de för Kyotoprotokollets avgörande konferenser i Haag, Bonn, Marrakech, en roll som för övrigt framhållits av kommissionen och rådet, gör att vi menar att det är nödvändigt att ge Europaparlamentet en värdigare roll på Johannesburgmötet.
Så, med respekt för de medborgare vi här företräder, anser jag att det är viktigt att Europaparlamentet har rätt att skicka, inte bara en delegation på 25 ledamöter från denna kammare, utan även och framför allt rätt att delta med företrädare på de dagliga samordningsmötena i Europeiska unionen. Europaparlamentet vill inte förhandla, vi kan fördragen. Det är inte Europaparlamentets behörighet att förhandla men om vi vill att parlamentet, kommissionen och rådet i Johannesburg skall ha en enhetlig roll och att denna kommer att göra konferensen framgångsrik, är det viktigt att parlamentet får delta i Europeiska unionens dagliga samordningsmöten.

Hulthén (PSE).
Fru talman, kommissionen och rådet! Det är knappast någon större glädje man känner efter Balimötet. På något sätt blir man mer och mer deprimerad efter varje möte inför Johannesburg. Man skulle önska att det politiska ledarskap vi börjar prata om nu hade tagits i tid. Det är litet sent att börja prata om politiskt ledarskap fem minuter i tolv.
Inte för att vara efterklok eller för att skriva vare sig kommissionen eller rådet på näsan, men inför toppmötet i Göteborg förra året sa vi från Europaparlamentets sida: ?se till att de externa relationerna tas med när vi utarbetar en hållbarhetsstrategi?, ?se till att Johannesburg blir en naturlig del när vi antar vår egen hållbarhetsstrategi? - ?vänta inte?.
På något sätt hade jag önskat att man hade hållit fanan litet högre från Göteborg till Johannesburg i stället för att hamna i denna svacka man upplever nu. Kommissionen har gjort ett utmärkt arbete och gjort så mycket den har kunnat. Däremot har rådet minst sagt lyst med sin frånvaro när det gäller entusiasm inför Johannesburg.
Man kan prata om Europaparlamentet som den goda sakens advokat, men det hjälper inte att vi står här i kammaren och pratar i egen sak när vi inte får den relation vi behöver vare sig med rådet eller kommissionen i denna fråga. Att bara åka med till Johannesburg som någon slags dekoration känns litet överflödigt. Vi måste ändå ha ett politiskt inflytande.
Vi behöver en politisk styrning, nu mer än någonsin. Vi behöver klara tidtabeller för millenniummålet, och vi behöver en klar ansvarsfördelning. Det räcker inte att säga att folk skall få vatten i världen, utan vi måste tala om vem som skall ?fixa? vattnet. Det räcker inte att säga att folk skall få tillgång till mat när vi inte säger vem som skall se till att maten kommer på deras bord. Självklart måste handel och finansiering finnas med, de är på något sätt grundbulten. Vi vet att de är en del av den hållbara utvecklingen. Jag efterlyser däremot ett engagemang, en övertygelse och en förmåga att se sammanhanget, inte minst för rådets del, inför Johannesburg.
Vi måste agera brygga mellan de fattigaste länderna och G77-gruppen. Det är en självklarhet. Vi måste hitta dialogen. Det gör vi inte i Johannesburg. Det måste vi arbeta med på den korta tid som återstår fram till Johannesburg.

Andreasen (ELDR).
Fru talman! Alltför många människor i världen svälter och alltför många lever i fattigdom. Alltför många människor drabbas av dödliga sjukdomar som malaria och aids. Det innebär ett hot mot den tillväxt och den utveckling som vi alla önskar. Vägen till framgång är ökad tillväxt och ökat välstånd i utvecklingsländerna - tillväxt och välstånd som skall kombineras med hållbarhet.
Två faktorer är avgörande för tillväxt och välstånd. Det är möjligheten att handla fritt över landgränserna, alltså frihandel, och det är en icke korrupt, begränsad statsmakt i form av en rättsstat. Det är tullmurar och inte frihandel som skapar fattigdom. Slutenhet skapar både fattigdom och stagnation och därför skall vi se till att få ett avtal som bryter ned tullmurarna, garanterar den fria handeln och ger utvecklingsländernas fri tillgång till marknaden - och vi måste starta hos oss själva.
Men vi skall också kräva någonting av utvecklingsländerna. Vi skall både kräva och skärpa kraven för demokrati, efterlevnad av de mänskliga rättigheterna och ett sunt styrelseskick. Vi skall garantera internationella avtal beträffande miljöskydd och bekämpning av dödliga sjukdomar. Utvecklingsländerna vet att deras möjlighet till välstånd ödeläggs om de isoleras. De rika länderna lägger tyvärr ofta hinder i vägen för utvecklingsländernas tillväxt, inte minst genom att kräva tullavgifter, resa handelshinder med hänvisning till miljöbestämmelser och genom att stödja sin egen jordbruksproduktion. De rika länderna bär således en stor del av ansvaret för utvecklingsländernas problem. Vi behöver företa en grundläggande kursomläggning. Det återstår för oss att avskaffa alla tullmurar och avveckla alla handelshinder. Vår utmaning och uppgift är att få alla de rika länderna att leva upp till Förenta nationernas målsättning om att ge 0,7 procent av bruttonationalprodukten i utvecklingsbistånd, men vi skall fortfarande ställa krav på ekonomiska reformer och bättre styrelseskick i utvecklingsländerna. I Johannesburg skall vi ta ett avgörande steg i riktning mot ett globalt reformprogram för frihet och välstånd. Det är vi skyldiga att göra för framtiden, och det skall Europaparlamentet och Europeiska unionen arbeta för.

Lannoye (Verts/ALE).
Fru talman! Mötet på Bali var ett misslyckande. Jag tror att det är ett allmänt konstaterande. Vi måste omedelbart dra lärdom av detta misslyckande. Vi har inte mycket tid före Johannesburg. Risken är att vi i Johannesburg påtvingas ett koncept som vi inte vill ha, nämligen en privatisering av den hållbara utvecklingen.
Kommissionären tog just upp avtalen om frivilliga partnerskap med privata företag. Jag tror vi skall undvika att hemfalla åt ideologin, om man kan anse att det handlar om ett verktyg som kompletterar politiken och som kan visa sig användbart, under förutsättning att dessa avtal om partnerskap regleras politiskt och att alla vet exakt i vilket sammanhang de fungerar. Det får emellertid inte bli så att de ersätter regeringarnas frivilliga politik. Men det är uppenbarligen vad vissa aktörer vill, och jag tänker särskilt på Förenta staterna.
Jag tror att Europeiska unionen, som kommissionären sade, behöver ambitioner inför Johannesburg. För att kunna genomföra dem behöver vi dock allierade. Kanske borde vi främja dialogen med de länder som förväntar sig mycket av oss, dvs. de fattiga länderna; jag tänker exempelvis på att 77-gruppen är en samarbetspartner som vi absolut behöver främja. I det sammanhanget förefaller det mig som om två förslag skulle innebära mycket positiva politiska signaler till dessa länder. Den första skulle bestå i att föreslå, och det togs upp av rådets ordförande, att vi förändrar vår europeiska politik som hindrar utvecklingsländerna och de fattigaste länderna från att göra framsteg i riktning mot en hållbar utveckling eller sörja för sina elementära behov. Jag tänker bland annat på stödet till jordbruksexporten. Det är oacceptabelt att vi fortsätter att upprätthålla ett system med exportstöd som drabbar dessa länder. Vi behöver därför göra en viktig gest där.
Det andra förslaget skulle bestå i att göra oss till initiativtagare för en juridiskt tvingande ram för de transnationella företagen som skulle få dem att ta sitt ekologiska, sociala och ekonomiska ansvar. Det är inte acceptabelt att de transnationella företagen, som ibland har mycket större medel än staterna, agerar ostraffat och i full frihet, samtidigt som staterna är bundna av internationella regler.

Papayannakis (GUE/NGL).
Fru talman! Jag hade tänkt säga en sak, men kommer att säga någonting annat. Även jag har blivit besviken över det jag har läst och hört om mötet på Bali. Jag blev dock, fru talman, även besviken över det vi hörde av ordförandeskapet, som jag vill fråga följande:
Vilka är de egentliga problemen? Vilka var motsättningarna? Vilka är ansvariga för stilleståndet, om inte för misslyckandet, på Bali? Här diskuterar vi politik. Vi är inte här för att trösta varandra. Kommissionären lämnade konkretare upplysningar, men det finns fortfarande stora luckor. Skulle ni kunna redogöra för Förenta staternas, Kanadas och andra länders förbund med de oljeproducerande länderna och tala om i vilken grad det utgör ett hinder för utvecklandet av förnybara energikällor? Skulle ni äntligen kunna uttrycka en mer politisk åsikt om viktiga partners ökande opålitlighet, partner med vilka vi har förhoppningar om att kanske kunna nå överenskommelser redan i Johannesburg? Jag instämmer i det som kollegan Lannoye sade om att vår egen politik måste förändras. Efter Bushs politik gentemot det amerikanska jordbruket, vem tror på allvar att den minsta förändring i Europa gentemot det europeiska jordbruket kan komma till stånd?
I själva verket behöver vi finna pålitliga bundsförvanter. I själva verket finns de bland de fattigaste i denna värld. I själva verket måste vi ge dem något konkret för att övertyga dem. Ledarskap uppnås inte genom ord utan genom handling. För det första finns alternativet Kyoto och Cartagena. Vi kan fortsätta på den inslagna vägen även om opålitliga partner drar tillbaka sina underskrifter. Vi kan öka våra insatser, vilket är möjligt, både på området handelsförbindelser och på området finansiering utan att kullkasta det som man enades om i Doha och Monterrey. De kan faktiskt öka, särskilt när det gäller statligt bistånd. Vi har frågan om förvaltning, det som somliga kallar gouvernance. Vi begär god förvaltning av länderna i tredje världen och är oförmögna till god förvaltning i just den världen, med lagar, med regler, med medel, med finansiering, kanske också med beskattningar, som vi förkastar mycket lätt.
(Talmannen avbröt talaren.)

Sandbæk (EDD).
Herr talman! Världskonferensen om hållbar utveckling i Johannesburg skulle kunna innebära en enastående möjlighet att skapa en hållbar utveckling för kommande generationer både ekonomiskt, socialt och miljömässigt, men det kräver att den rika världen är villig att offra någonting för att åstadkomma en sådan utveckling. Det är beklagligt och närmast pinsamt att förhandlingarna på Bali avseende ett globalt avtal om hållbarhet faktiskt bröt samman. Det tyder på att den rika världen saknar viljan att ta sitt ansvar när det gäller kärnfrågorna, så som globalisering, handel och utveckling. De rika länderna har ännu inte uppfyllt löftet de gav i Rio. Utvecklingsländerna har därför anledning att hysa en berättigad förväntan om att dessa frågor kommer att behandlas. Utvecklingsländerna vill och bör få garanti för att industriländerna börjar avveckla det statliga stödet till jordbruket och att de infriar löftet om extra bistånd till miljö och hållbar utveckling som gavs i Rio för 10 år sedan. Men de rika länderna har hittills varit mycket avvisande. Förenta staterna vill inte göra de nödvändiga medgivandena och Europeiska unionen tvekar. Europeiska unionen har satsat en del av sin prestige på att göra världstoppmötet till en succé men har helt enkelt, som tydligt framgick av rådsordförandens tal, varit för dåligt förberett. Europeiska unionen måste nu i elfte timmen gå hem och förbereda sig. Förhoppningsvis enas man redan om två veckor i Sevilla om att ta konkreta initiativ.
Världstoppmötet blir den första större internationella begivenheten för Danmark och en prövosten för det danska ordförandeskapet i EU. Tillgång till våra marknader är vad som krävs för att utvecklingsländerna skall kunna klara sig själva. Det hjälper föga att Europeiska unionen ställer alltför stränga krav på utvecklingsländerna som villkor för frihandel och de får absolut inte tas till intäkt för Europeiska unionens och Förenta staternas upprätthållande av handelshinder. Man måste arbeta målinriktat för att inom Europeiska unionen nå enighet om att ge världens fattigaste länder tillgång till de rika ländernas marknader. Utvecklingsländerna bör få ett löfte om en rättvis och fri handel. Detta innebär att Europeiska unionen måste utjämna export- och produktionsstödet. Danmark bör som ordförande i Europeiska unionen hålla fast vid att alla länder skall leva upp till Förenta nationernas målsättning att ge 0,7 procent av bruttonationalprodukten i utvecklingsbistånd.

Kronberger (NI)
Herr talman! Vi måste erkänna en sak - före varje toppmöte bekänner vi att situationen för den hållbara utvecklingen har försämrats i förhållande till vad som var fallet vid föregående toppmöte. Vi löper risk att befolkningen, som är vår avgörande partner vid alla ekologiska beslut och ageranden, redan långsamt börjar resignera. Europeiska unionens trovärdighet i Johannesburg hänger samman med vad vi åstadkommer här, med våra ekologiska krav och inte minst också med vårt lokala omröstningsbeteende under året.
När industristaterna, framför allt de 15 staterna i EU, som absolut kan betraktas som rika, inte föregår med stora steg, kan vi inte begära några offer från utvecklingsländerna. Jag tror att det inte är det som sker vid de s.k. miljötoppmötena som är helt avgörande, utan det som vi åstadkommer i vårt praktiska arbete mellan toppmötena och hur vi förmedlar det till våra medborgare.

Wijkman (PPE-DE).
Herr talman! Resultatet i Bali var mycket magert. Det är uppenbart för mig att hela den här förberedelseprocessen har varit dåligt organiserad, med dålig ledning och naturligtvis bristfällig politisk vilja hos flertalet aktörer. Mest anmärkningsvärt är, tycker jag, USA:s bristande intresse för gemensamma lösningar. Det kontrasterar väldigt starkt mot det oerhörda trycket på oss från USA om att just söka gemensamma lösningar i kampen mot terrorismen. Jag undrar varför man inte i Washington ser att dessa båda frågor hänger ihop på något sätt.
Efter Bali kan man verkligen fråga sig vad vi skall göra nu. Fyra punkter framstår för mig som mycket viktiga.
Jag förstår att de fattiga länderna söker mer stöd, mer bidrag och bättre handelsregler, men jag tror att det är mycket viktigt också att inse att enbart mer pengar inte kommer att leda till hållbar utveckling.
Vi måste, och här tror jag EU kan inta en ledande roll, se över vårt eget regelverk. Vi måste avskaffa subsidier som är skadliga för miljön, se till att priserna på marknaden korrekt återger de fulla kostnaderna och införa normer och standarder som tvingar fram större effektivitet i energi- och materialhanteringen.
Vi måste också se över politiken på områden där vi vet att vi idag faktiskt skadar, inte minst, de fattiga länderna. Det gäller jordbrukspolitiken, handelspolitiken, fiskeripolitiken.
Slutligen, som Wallström mycket riktigt påpekade, skall vi fokusera på ett antal frågor. Skulle jag välja ut en så skulle det bli energifrågan. Vi vet att flera miljarder människor idag saknar tillgång till modern energi. Då kan det inte bli någon utveckling. Om de emellertid får tillgång till energi på konventionella villkor leder det till stora skador för miljö och klimat. Här gäller det för EU att ta ett mycket radikalt och aktivt grepp och se till att vi kan utveckla stödformer så att just den frågan kan lösas.

Junker (PSE)
Herr talman, mina damer och herrar! Jag vill här inte instämma i gnället om misslyckandet på Bali och vill också för övrigt undvika de punkter som redan tagits upp. Jag vill rikta uppmärksamheten på de tyngdpunkter som vi har åstadkommit i synnerhet genom Cotonouavtalet, och där kan i första hand nämnas bekämpningen av fattigdomen. Detta innebär att sörja för grundläggande tjänster och för hälsovård, att ställa rent vatten till förfogande för alla människor, att ge alla barn en grundutbildning och helst också ge de vuxna möjlighet att delta i utbildningsåtgärder. Det är ju inte något självändamål, utan en grundförutsättning för att till slut också få insikt i problemen i varje samhälle och varje livsmiljö.
De som varje dag måste kämpa för att överleva, kan knappast vinnas för högt uppsatta mål. Vi har ett ansvar för att befria dem från att varje dag tvingas jaga efter den dagliga födan. I detta sammanhang kan påpekas att kvinnan har en nyckelroll i all utveckling, och att vi måste bidra till - och det måste också kraftfullt krävas i Johannesburg - att göra det möjligt för kvinnorna att aktivt delta i utvecklingsprocessen och bidra till att livsmiljön förbättras. Överallt i världen är det kvinnorna som bär upp de utvecklingsprocesser som leder till förändringar i det civila samhället.
Jag vill också ta upp en annan punkt, nämligen nödvändigheten av att skapa tillgång till global kommunikation, för att möjliggöra social nytta.
Jag vill här slutligen inte förtiga att jag, vad det spanska ordförandeskapet anbelangar, är oroad, ty där har man uppenbarligen för avsikt att avskaffa rådet (utvecklingssamarbete). Detta vore en absolut felaktig signal inför Johannesburg!
(Applåder)

van den Bos (ELDR).
Det enda sättet att vinna kampen mot fattigdomen är att använda naturens rikedom på ett ansvarsfullt sätt. Mer än två miljarder människor har inte tillgång till modern energi, och mer än en miljard har inget rent dricksvatten. Jordbruksproduktionen sjunker medan antalet munnar att mätta stiger. Den biologiska mångfalden hade varit tusen gånger så stor om människan hade lämnat naturen i fred, och sambandet mellan smutsig omgivning och hälsa är uppenbart. Den politiska ramen i Rio var bra, genomförandet var dåligt. Under de senaste 10 åren har till och med det officiella utvecklingsbiståndet för natur och miljö sjunkit ordentligt, och det är fortfarande knappast tal om god förvaltning. I början av detta sekel får världens ledare en ny chans, men Johannesburg kan enbart lyckas om det resulterar i konkreta genomförandeprogram och lika konkreta löften. Den som förklarar krig mot fattigdomen måste sluta fred med naturen.

Turmes (Verts/ALE).
Herr talman! Mycket har sagts. Jag skall för min del koncentrera mig på de energifrågor som verkligen är grundläggande. Det finns i dag två miljarder människor i världen som inte har tillgång till någon energi. Min fråga vänder sig till kommissionären: Jag vet att Europeiska unionen var relativt ambitiös beträffande en exakt målsättning för den förnybara energin. Kanske kan ni berätta för oss vem som vänder sig emot det och hur vi kan gå vidare i detta hänseende.
Jag beklagar också att Europeiska kommissionen inte är särskilt konsekvent när det gäller anslagen till inte bara jordbrukssektorn utan även energisektorn. I dag finns i världen 300 miljarder euro i form av anslag till fossil energi och kärnenergi. Om man sänkte dessa anslag skulle man förfoga över stora belopp för att stödja investeringar i förnybar energi och hjälpa de två miljarder människor som inte har tillgång till någon energi. Jag undrar om den ståndpunkt Europeiska unionen intog i Göteborg, nämligen att genomföra ett gradvist borttagande av anslagen till förmån för energi, fortfarande gäller i dag.
Avslutningsvis vill jag säga några ord till det spanska ordförandeskapet. Om ni använde samma energi för att hjälpa de länder som har behov av hjälp, för att utvecklas tillräckligt och kunna behålla sin befolkning, som ni använder för att bygga upp en mur kring Europa, om ni använde den energin för att åter satsa på Johannesburgprocessen tror jag att ert ordförandeskap skulle ha haft bättre anseende.

Miranda (GUE/NGL).
Herr talman! Under det förra sammanträdet hävdade jag att Monterrey var en illavarslande signal inför toppmötet i Johannesburg. Nu tycks det förberedande mötet inte bara bekräftat utan även har konsoliderat detta trista konstaterande. Johannesburg riskerar alltså att bli ett stort misslyckande med extremt negativa återverkningar för miljön och de fattiga länderna och för hela världen i allmänhet. Det räcker med att vara medveten om att det kring nära hundra punkter på dagordningen ännu saknas avtal, främst på grund av Förenta staternas omedgörliga och låsta inställning.
Utifrån detta perspektiv, som det är viktigt att sätta sig emot, är frågan i dag om vilken inställning Europeiska unionen och de flesta medlemsstater har, och vilken position man kommer att inta inför den förberedande fasen inför själva toppmötet. Det är en viktig fråga om vi kommer att ansluta oss till Förenta staternas oacceptabla linje, vilken är provokativt omedgörlig, om vi skall angripa de nyligen införda protektionistiska jordbruksåtgärderna, eller om vi tvärtom kommer att vara beredda att fortsätta Riomötet, dels när det gäller det konkreta utvecklingshjälpen och kampen mot fattigdomen, dels när det gäller ett effektivt miljöskydd.
De djupa motsättningar som uppenbarades på Bali, och som måste övervinnas, kräver beslutsamhet och tydliga och träffande förslag som inte identifierar handel med utveckling, så som tycks vara avsikten med att avsluta utvecklingsrådet här hos oss. För övrigt vill jag säga att vi inte kan se Johannesburg som bara en utvidgning av Doha och att dessa åtgärder naturligtvis inte får betrakta miljön som rena affärerna, såsom Förenta staterna försöker göra. Det är nödvändigt att inse att ett misslyckande i Johannesburg äventyrar de rättmätiga förhoppningar som skapades i Rio. Det är därför Europeiska unionens plikt att gå på djupet med en konstruktiv inställning och strategi som redan är sen om vi tänker på de få veckor som är kvar till toppmötet.

Grossetête (PPE-DE).
Herr talman, fru kommissionär! När man talar om en hållbar utveckling har man tyvärr svårt att vara konkret. Mötet på Bali var en besvikelse och vi har allt att frukta när det gäller Johannesburg. Ett sådant toppmöte vart tionde år borde emellertid göra det möjligt för oss att skörda resultat, vare sig det handlar om energi, vatten, ekonomisk utveckling eller utvecklingsländerna. Vi är emellertid medvetna om våra misstag och vi gör inga framsteg.
Entusiasmen från Kyoto minskar och besvikelserna är många. De rika länderna står och stampar, utvecklingsländerna begraver sig i sina svårigheter, sin fattigdom och sin brist på resurser. Jag har en känsla av att vi dövar vårt samvete när vi talar om hållbar utveckling, men att det fortfarande bara är ett tomt skal. Vi har alla ett ansvar för kommande generationer och detta ansvar åligger alla stater; det åligger alla medlemsstater i Europeiska unionen som alltför ofta, utan någon objektiv anledning, försenar tillämpningen av sina beslut i det oändliga.
Jag beklagar slutligen Förenta staternas attityd gentemot världens engagemang för att rädda vår jord. När det gäller kampen mot terrorismen kräver Förenta staterna ett förstärkt internationellt samarbete. Vi är alla positiva till utvecklingen av denna privilegierade förbindelse, på samma sätt som till att detta samarbete också skall ingå i genomförandet av Kyotoprotokollet. Den amerikanska industrin har uttalat sig till förmån för detta avtal. Den vet att det innebär en nackdel att på sikt stå utanför systemet.
Jag hoppas att Förenta staterna under inflytande av ett sådant samarbete kan bli delaktig i denna kamp mot fattigdomen, skyddet av resurserna, energiutvecklingen och klimatförändringarna på samma sätt som Europa och snart, hoppas jag, Ryssland och Japan. Det åligger självfallet Europeiska unionen att sätta upp ambitiösa målsättningar, men de måste vara genomförbara för att alla berörda aktörer skall kunna agera. De lokala myndigheterna bör få rätten och möjligheterna att utöva de befogenheter de har och det skulle också vara bra att uppmuntra privata initiativ och i större utsträckning lita på det civila samhället.

Sacconi (PSE).
Herr talman! Efter Bali - detta står helt klart - är risken stor att toppmötet i Johannesburg upplöses i ett stort mediaevenemang där man upprepar de stora principalternativen, men där man inte uppdaterar eller konkret flyttar fram positionerna när det gäller Rioprocessen.
Här, och det har redan påpekats, står unionen följaktligen inför en känslig och svår uppgift. Det krävs åter att den skall utöva det ledarskap som den kunde visa prov på när det gällde att lansera Kyotoprotokollet. För övrigt är det just kampen mot klimatförändringen som utgör den första av de fyra prioriteringar som Johannesburg, enligt min mening, måste koncentrera sig på, genom att rikta in sig på undertecknandet av en bindande politisk överenskommelse som utvidgar antalet länder som är engagerade utöver de länder som redan har ratificerat protokollet.
Den andra prioriteten är rätten till vatten. Även inom detta område borde man rikta in sig på ett bindande avtal som reglerar de bilaterala och multilaterala förbindelserna och som lägger fast tidsfrister och metoder för en lägsta acceptabel tillgång på denna resurs även för den miljard människor som är berövade den.
Den tredje prioriterade frågan är den biologiska mångfalden och framför allt minimimålet att stabilisera den befintliga situationen genom en överenskommelse som garanterar ett gemensamt ansvar för världens genetiska arv.
Den fjärde och sista är i stället av politisk och institutionell art: hur skall vi kunna förse FN med en organism som har befogenheter att ingripa, övervaka och kontrollera när det gäller internationella miljöåtaganden?
Jag vet att det även finns andra viktiga frågor som vi beslutsamt borde ta tag i, men det är de fyra frågor som jag har understrukit som på ett konkret sätt kommer att avgöra huruvida Johannesburg blir en framgång eller inte.

Evans, Jillian (Verts/ALE).
Herr talman! Ett av skälen till att mötet i Bali var en sådan besvikelse är att människor behöver stimulans för att engagera sig i att uppnå målet med hållbar utveckling. Varje misslyckande att uppnå en överenskommelse, som detta misslyckande, sänder ut mycket negativa signaler. Handlingsplanerna borde inriktas på människor, eftersom en utveckling endast kan vara verkligt hållbar i dess bredast möjliga tolkning om den beaktar människors behov, men också respekterar olika språk och kulturer, såväl som kulturella värden. Det måste finnas ett partnerskap med utvecklingsländerna, och strukturer som respekterar demokratin, mänskliga rättigheter och en sund förvaltning - nya strukturer för en global styrelseform som till exempel världsmiljöbyrån.
Som vi har hört från de andra talarna, finns det en allmän pessimism angående framgångsutsikterna vid mötet i Johannesburg, så jag skulle vilja fråga kommissionen vilken EU:s strategi för att uppnå en hållbar utveckling kommer att vara om Johannesburgmötet inte ger några resultat.

Mantovani (PPE-DE).
Herr talman! I samband med världstoppmötet i Johannesburg, som skall utvärdera framstegen när det gäller tillämpningen av Agenda 21, är förhoppningen att Europeiska unionen, via rådet, kommissionen och parlamentet, skall spela en roll i främsta ledet, med tanke på att en hållbar utveckling och kampen mot fattigdomen utan tvekan utgör två prioriterade mål.
I sin egenskap av största bidragsgivare borde Europeiska gemenskapen utnyttja detta tillfälle till att spela den ledande roll som den borde ha på den internationella scenen - med tanke på att Förenta staterna är frånvarande - och tillsammans med övriga internationella institutioner bidra till att detta tillfälle blir en framgång. Men framgången beror till stor del på att man bestämmer uppnåbara mål. Åtagandet nyligen att öka finansieringen av utvecklingsstödet kommer utan tvekan att utgöra en viktig signal inför toppmötet. Men det är mycket viktigt att man snarast bestämmer en precis tidsplan och trovärdiga tidsfrister i en handlingsplan som visserligen är ambitiös, men även realistisk. Det kommer till exempel att bli av avgörande betydelse att vi fortsätter på den inslagna vägen när det gäller skuldavskrivning, med respekt för de mänskliga rättigheterna och det goda styrelseskicket, och även att vi hjälper mottagarländerna att införa ett kompletterande digitalt och datoriserat redovisningssystem som kan göra deras budgetar öppna för insyn och skänka säkerhet åt de europeiska bidragsgivarna.
FAO:s toppmöte, som inleddes i går i Rom, vittnar om ett återfunnet engagemang och intresse när det gäller de problem som plågar södra halvklotet. Där redovisas en bild av stor desperation, en ständigt pågående förintelse: var fjärde sekund dör en människa. Under 2030, när vi är åtta miljarder, kommer det att visa sig om vi har gått från ord till handling eller inte.

Kinnock (PSE).
Herr talman! Jag skulle vilja tacka kommissionen och rådet. Jag tror att vi kan lita på att kommissionären mycket bestämt kommer att ta ställning i dessa viktiga frågor. Som kommissionären medger, har Europeiska unionen en särskild och viktig roll att spela: som en stor biståndsgivare, som den största givaren av humanitärt stöd i världen och som det största handelsblocket i världen. Vi har inflytande och vi måste dra vår del av lasset i Johannesburg, med jag medger att det kommer att bli svårt.
Marknadstillträde är en central fråga. President Museveni sade efter mötet i Bali att pratet om hållbarhet är gott och väl, men att marknadstillträde är den viktigaste frågan. Ghana utmanade också Europeiska unionen förra veckan, och sade att unionen talar om att öppna upp gränserna och riva barriärerna, men är tydligt protektionistisk och orättvis. Ghana talar naturligtvis om de höga avgifter som måste betalas när man gör ett försök att införa förädlat kaffe i Europeiska unionen.
Vi kan inte heller predika om frihandel när vi fortsätter att dela ut subventioner till våra jordbrukare, vilket på konstgjord väg sänker priset på varor som till exempel bomull. Vi behöver sammanhållning, vi behöver konsekvens, vi måste ha en förståelse av vad det faktiskt innebär att vara självständig, vilket ger en möjlighet att slippa ur fattigdomen, och vi måste också förstå vad det innebär att skapa verkliga globala partnerskap.
Fru kommissionär! Ni behöver allianser i Johannesburg. Förenta staterna blockerar planerna med att halvera det antal människor som saknar sanitära anläggningar - två femtedelar av jordens befolkning - samtidigt som 2,4 miljarder människor inte har tillgång till sanitära anläggningar, inte ens en hink, i en värld där detta är en av de huvudsakliga sjukdomsorsakerna. Tjugofem procent av de afrikaner som bor i städer har inget kranvatten alls.
USA:s ståndpunkt är alltid mycket negativ, liksom den var då jag närvarade vid FN:s konferens om barn. Världens supermakt är inte villig att ta itu med dessa absoluta nödvändigheter, och jag hoppas att vi kan göra det tydligt att vi inte kommer att uppnå utvecklingsmålen för det nya millenniet om vi inte vidtar beslutsamma åtgärder.

Lucas (Verts/ALE).
Herr talman! Det gläder mig att höra att det spanska ordförandeskapet försäkrar oss om att rådet kommer att inneha en ledarskapsroll i Johannesburg. Men om rådet skall ha det, måste det skärpa sig mycket snabbt.
Kommissionären klagar på att G77 insisterar på den globala solidaritetspakten. Men vad de ville ha var först och främst de pengar som utlovats dem för tio år sedan, som skulle ha betalat genomförandet av de Rioavtal som man då enades om. Det är inte konstigt att de inte har något förtroende för den norra världsdelen, som fortfarande inte har lagt fram dessa pengar.
När det gäller handel säger kommissionären att om vi i Johannesburg inriktar oss på handelsfrågor, kommer vi att förlora betoningen på den hållbara utvecklingen. Saken är den att man inte kan skilja handel och en hållbar utveckling åt. Om människor skall ha en garanterad tillgång till vatten, kan vi inte tvinga dem att privatisera sin vattenförsörjning enligt GATT-avtalet. Om människor skall ha en garanterad tillgång till livsmedel, kan vi inte fortsätta att dumpa jordbruksprodukter på deras marknader. Det var tydligen återigen jordbrukssubventionerna inom EU som splittrade ett av de avtal som hade lagts fram. Det finns en utomordentlig skenhelighet i att begära minskade subventioner och en nyliberal ekonomisk politik i de södra världsdelarna, samtidigt som man utövar en traditionell nordlig protektionism i de norra världsdelarna.

Van Hecke, Johan (PPE-DE).
Herr talman! Det förberedande mötet i Bali tyder verkligen inte på mycket gott inför FN-toppmötet om hållbar utveckling i Johannesburg denna sommar. Jag tror att Bali var den sista chansen att besluta om ett par prioriteringar och att fastställa en konkret och bindande handlingsplan. Men klassiska motsättningar, som klyftan mellan nord och syd och de transatlantiska spänningarna, omintetgjorde detta.
Allt började emellertid väl. För 10 år sedan i Rio kopplades för första gången miljö och utveckling till varandra. Samtidigt erkände alla länder nödvändigheten av hållbar utveckling. Men sedan dess har det inte hänt särskilt mycket med resultaten från Rio. Kyotoprotokollet lät vänta oändligt länge på sig, och dessutom kommer det fortfarande an på Ryssland om det faktiskt kommer att träda i kraft.
Förenta staterna, den största förorenaren, har förkastat Kyotoprotokollet eftersom det skulle skada den amerikanska ekonomin, och nu har även Kanada och Australien backat ur. Washington intog samma hållning i Bali. Bushregeringen vill tydligen inte ha några bindande avtal, utan frivilliga engagemang som förblir utan förpliktelser inom den privata sektorn. Uppvärmningen av jorden och vår planets framtid är dock för allvarliga problem för att överlåta till industrins goodwill.
Med vilken rätt ställer Förenta staterna för övrigt krav på utvecklingsländerna när de själva struntar i alla internationella avtal? Det är tydligt att den transatlantiska klyftan blir allt större. Kyoto har visat att Bush-regeringen anser att Amerikas kortsiktiga intressen är viktigare än kommande generationers välbefinnande av kortsiktiga politiska skäl. Europeiska unionen har däremot tagit sitt ansvar i Kyoto och därmed också bekräftat sitt moraliska ledarskap. Jag hoppas att den kommer att göra det lika konsekvent och lika handlingskraftigt i Johannesburg.

Myller (PSE).
Herr talman! Jag inleder med en positiv nyhet beträffande mötet i Bali: där beslutade man att inleda ett tioårigt arbetsprogram för hållbar produktion och konsumtion. Framtida konflikter och till och med krig kan komma att bero på tvister om minskande men för människorna livsviktiga naturresurser och tillräckligt livsrum. Därför måste man få hållbar kontroll över naturresurserna och kunna åstadkomma tillväxt utan att exploatera naturresurser.
Tyvärr var mötet i övrigt - såsom här har konstaterats - en besvikelse på många punkter. Det saknas fortfarande ett tillräckligt engagemang att svara på framtida utmaningar. Europeiska unionen måste därför kräva att parterna i Rio+ helt och hållet förbinder sig att göra nya framsteg. Förenta staterna och de övriga industriländerna är naturligtvis i första hand ansvariga, men Europeiska unionen måste även fungera som brobyggare i riktning mot u-länderna. Europeiska unionen bör helt enkelt fungera som motor för att utvecklingen skall hålla takten och för att vi vid nästa konferens skall få uppleva dessa efterlängtade framsteg.
Men för att Europeiska unionen skall vara tillräckligt effektiv måste den vara internt stark. Därför måste alla institutioner vara eniga; om två veckor har vi i Sevilla möjlighet att realisera denna tanke och göra Europas röst hörd. Likaväl måste man se till att Europaparlamentet deltar effektivt i förberedelseprocessen och samordningen.

Rod (Verts/ALE).
Herr talman! En miljard människor har inte tillgång till dricksvatten och tre miljarder dör varje år i sjukdomar som orsakas av dålig vattenkvalitet eller brist på vatten. Åttahundra miljoner personer lider av svält i världen och åttio tusen dör av svält varje dag. Tjugoåtta miljoner personer lever med hiv i Afrika söder om Sahara, och 2,3 miljoner dog av aids förra året. Dessa siffror är talande och tyvärr välkända.
Ändå är stats- och regeringscheferna inte närvarande denna vecka vid världstoppmötet om livsmedel i Rom. Dessa ministrar kunde inte göra några konkreta åtaganden på Bali. Världshälsofonden lider stor brist på medel. Och - vad värre är - de flesta konventioner som slutits sedan Rio för tio år sedan tillämpas fortfarande inte. Orsaken är självfallet den amerikanska regeringens och de multinationella företagens inställning. Jordens största nedsmutsare kastar tillbaka skulden och de åtgärder som bör vidtas på offret, nämligen länderna i söder.
Men vad gör européerna, om inte orerar som i Monterrey? Hur tänker de bidra till en hållbar utveckling genom att avskaffa sina utvecklingsrådgivare, såsom föreslogs i Sevilla? Om toppmötet i Johannesburg misslyckas måste Europeiska unionen ta sitt ansvar.

García-Orcoyen Tormo (PPE-DE).
Herr talman! Kanske skulle inte resultaten av förberedelserna inför Johannesburgkonferensen vara så dåliga - och man kanske inte skulle se så pessimistiskt på prognosen för konferensen - om parterna hade haft mer samvete och framför allt, om de hade kunnat se förbi sina partiska intressen på kort sikt och inse att vi står inför en mycket viktig vändpunkt, inte bara för att nå den så kallade hållbara utvecklingen - även om den ensam är värd alla ansträngningar - utan för att nå säkerhet och gott styre på världsnivå.
Under de tio år som har gått mellan Rio och Johannesburg har det skett stora förändringar och vi har fått ett globalt samhälle i vilket sociala och ekonomiska orättvisor är mycket nära kopplade till miljöproblemen och gott styre i alla länder. Utrotningen av fattigdomen blir ett prioriterat mål i hela världen, eftersom det är endast på det sättet som vi kan garantera säkerhet, sunt styrelseskick och rättvisa i en globaliserad värld.
Efter nästan 30 år av politik inriktad på att förena ekonomisk utveckling, miljö och socialt välstånd anser jag att vi väl känner till den uppsättning redskap och åtgärder som måste tillämpas för att nå en rättvis tillväxt i en globaliserad värld: öppenhet och öppnande av marknaderna, förvaltning av kunskap och nyskapande, tekniköverföring, effektivitet i våra processer och produkter, accepterande och tillämpning av socialt och miljömässigt ansvar i alla sektorer, detta är några av de viktigaste åtgärderna.
I Johannesburg måste vi maximalt förstärka koalitionen mellan regeringarna, det civila samhället och den produktiva sektorn för att gemensamt ta itu med de främsta utmaningarna när det gäller hållbarhet och global rättvisa. Europeiska unionen har sänt tydliga signaler om att vi vill leda den processen.
Jag hoppas att vi i Johannesburg kan och lyckas -och detta berör även delegationen från Europaparlamentet - försvara modiga, generösa och värdiga ståndpunkter som ger oss det anseende vi vill ha: ledarna för en ny världsordning.

Howitt (PSE).
Herr talman! Jag välkomnar debatten i eftermiddag, eftersom denna process om någon verkligen behöver ny politisk drivkraft och nya politiska initiativ. Det som kommissionär Wallström korrekt kallade ett dödläge i sitt anförande i eftermiddags, kan inte lösas om inte Europeiska unionen synbart inriktar sin ståndpunkt på utvecklingsländerna. Det är en kompromiss, ja, men inte en kompromiss som kräver fler miljömål från utvecklingsländerna, utan att de samtidigt erbjuds handel och ekonomiska vinster. En hållbar utveckling innefattar utveckling, och var finns detta åtagande i EU:s ståndpunkt?
Jag välkomnar de begränsade löften som kommissionären gjort här i eftermiddag i fråga om att försöka att utvidga ?Allt utom vapen?-initiativet till att omfatta hela världen, och också det spanska ordförandeskapets löften om Tobinskatten och andra potentiella nya källor till offentlig utvecklingsfinansiering. Men jag delar kollegernas åsikt om att det inte är någon mening med att komma överens om ett åtagande att avskaffa barnarbete, och sedan förlita sig till uteslutande frivilliga överenskommelser med företagen för att uppnå detta och andra legitima utvecklingsmål.
Jag vill påminna rådet och kommissionen om att detta parlament för två veckor sedan röstade för obligatorisk rapportering om sociala frågor och miljöfrågor för europeiska företag om hela deras leverantörskedja, som ett första steg mot att upprätta ett bindande regelverk för ansvarsskyldighet för företag. Jag vill be er att också föra fram detta argument i Johannesburg.
En kompromiss med Förenta staterna är slutligen en sak. Att tillåta Förenta staterna att utöva sitt veto i fråga om en överenskommelse är en annan. I dag står vi här med en genomförandeplan som innehåller inte mindre än 200 parenteser som innebär olösta frågor. Utan ett starkare ledarskap från EU:s sida kan vi inte och kommer vi inte att få någon slutlig överenskommelse.

Korhola (PPE-DE).
Herr talman! EU har all anledning att glädjas åt framstegen inom hållbar utveckling. Emellertid håller även motståndet på att konkretiseras, de nationella och kommersiella fördelarna börjar tydligt träda fram. Det är ännu viktigare att EU stärker sina fredliga förbindelser till tredje länder och andra sammanslutningar av länder.
Unionen har på ett berömvärt sätt ägnat sig speciellt åt att bromsa upp och bekämpa klimatförändringen. Den information som behövs i denna uppgift är fortfarande begränsad, fastän tillräcklig för att konstatera att det inte längre finns något vetenskapligt tvivel om att människan orsakar en uppvärmning av klimatet. Vår ledande roll kräver dock att vi fördjupar våra kunskaper och vår samordning. Därför vill jag så här inför konferensen i Johannesburg föreslå att EU grundar en särskild europeisk byrå för klimatförändringar, European Climate Change Agency, med uppgift att stödja gemenskapen i klimatförändringspolitiken. Politiskt sett vore detta just nu en viktig signal. EU måste få ett starkt vetenskapligt stöd för sin verksamhet i frågor som rör exempelvis handel, eftersom vår betydande konkurrent Förenta staterna inte har för avsikt att ratificera Kyotoprotokollet.
Den europeiska klimatförändringsbyråns uppgift skulle vara att samla information om klimatförändringen, dess inverkan på miljön, ekonomin och samhället. Byrån borde bedriva och finansiera forskning samt utvärdera befintlig information och på så sätt fungera som den länk mellan vetenskaplig forskning och de politiska beslutsfattarna, som är så efterlängtad. Allt detta behövs för att man ytterligare skall kunna befästa EU:s politik när det gäller hållbar utveckling och skärpa EU:s roll som internationell ledare. Genom att använda den bästa tillgängliga informationen kan EU bygga upp internationella samarbetsförbindelser, med vilka nationella och ekonomiska egoistiska strävanden kan bekämpas på ett konstruktivt sätt.
Klimatförändringen är vår tids allvarligaste problem och hot. Det vore välmotiverat om det även syntes i EU:s resurser att man ser allvarligt på saken.

De Miguel
. (ES) Herr talman! Jag anser att den här debatten har varit utomordentligt lärorik, eftersom många punkter har tagits upp, men allt det som har sagts är saker som såväl rådet som kommissionen helt har tagit till sig, eftersom vi fullständigt delar den allmänna besvikelse som vi alla känner inför resultaten från Bali och vi delar samma oro för de nästan oövervinneliga svårigheterna i förberedelserna inför Johannesburgkonferensen.
Jag vill emellertid inte avsluta den här debatten med en negativ ton genom att nämna alla orättvisor som finns i fattigdomsfördelningen i världen och de stora problemen med världshandeln, miljöproblemen och att Europa inte har ledarförmåga. Jag anser att det faktum att Europaparlamentet bekymrar sig för den saken är inspirerande för kommissionen och rådet, eftersom vi har ansvaret för att företräda Europas ståndpunkter och dess ledarskap i alla dessa frågor som står oss så närma och som vi naturligtvis känner varmt för, eftersom de starkt påverkar den europeiska allmänna opinionens samvete.
Trots att resultaten från Bali inte blev så positiva, vill jag påpeka att man dock har nått viktiga milstolpar och genomfört mycket viktiga åtgärder under de månader Spanien har innehaft ordförandeskapet, vilka har bekräftat att Europeiska unionen utvecklas i rätt riktning. Vi måste komma ihåg att Europeiska unionen ratificerade Kyotoprotokollet i början av mars och att vi nådde en kompromiss i Monterrey, tvärtemot alla förhandsprognoser, och att vi gjorde ett åtagande för utvecklingsstöd. Låt oss även minnas att Europeiska unionen under dessa år har behållit sitt ledarskap i arbetet med utvecklingsstöd och i värnandet om djärv politik när det gäller handel med utvecklingsländer, som till exempel direktivet ?Allt utom vapen?.
Vi har därför bagage med oss, vi kämpar för en bestämd uppfattning som jag tror att vi alla delar - parlamentet, rådet och kommissionen - om att vi måste anstränga oss för att göra den värld vi lever i till en bättre värld, men vår värld är mycket komplicerad. Där finns stora intressen och mycket egoism, inte bara från de utvecklade länderna, utan även andra grupper av länder som vidhåller radikala ståndpunkter, något som många gånger utgör ett hinder för att nå samförstånd. Alla parlamentsledamöter som har deltagit i denna debatt är väl medvetna om detta, eftersom ni naturligtvis har stora kunskaper om vilken dialektik som står på spel för tillfället inför Johannesburg.
Vår teori har fram till nu gått ut på att en global överenskommelse är mer värd, även om den inte är så ambitiös, än att inte nå någon överenskommelse över huvud taget. Just därför kunde vi inte nå positiva resultat i Bali, men vår vilja att nå en överenskommelse är emellertid fortfarande lika stark. Denna vecka diskuterar Ständiga representanternas kommitté en rad initiativ som rådet (allmänna frågor) kommer att behandla nästa måndag, den 17, och som kommer att utmynna i riktlinjer från Europeiska rådet i Sevilla för de fortsatta förhandlingarna.
Dessutom har rådets ordförande för avsikt att föra denna fråga till allra högsta nivå vid G8-toppmötet i Kananaskis i Alberta i Kanada, som kommer att äga rum i slutet av juni. Det spanska ordförandeskapet kommer att fortsätta pressa på ända till slutet och det danska ordförandeskapet är redan förberett på avlösa från och med den 1 juli.
Jag anser ärligt talat att vi inte får tappa modet för att Bali blev en besvikelse för oss alla, jag tror inte att allt är förlorat och det är fortfarande möjligt att vidta många åtgärder. Jag anser även fullt och fast att rådet tillsammans med kommissionen kan behålla ledarskapet, att man vid Europeiska rådet i Sevilla kommer att sända ett tydligt budskap till världen om våra ståndpunkter och vårt åtagande för målen för Johannesburg. Jag anser även att vi även kommer att arbeta tillsammans med våra partner, framför allt med G8-gruppen, och det är fortfarande nästan tre månader kvar till toppmötet i Johannesburg inleds. Vi hoppas ha med oss tillräckligt med bagage för att, med vår styrka och vårt ledarskap, införa en lösning som godtas av alla i denna sydafrikanska stad i början av september.
Jag har redan sagt att vi inte vill att Johannesburg skall bli en ännu en besvikelse som den i Durban och därför är vi beredda att arbeta och vi kommer att göra detta med nöjet och lättnaden att ha parlamentets politiska stöd, vilket kraftfullt har uttryckts under dagens sammanträde.

Wallström
. Herr talman, ärade ledamöter! Jag vill först och främst tacka för en viktig debatt och för konstruktiva inlägg, som vi naturligtvis kommer att bära med oss i vår utvärdering av Bali och i våra förberedelser inför Johannesburg.
Låt oss påminna oss om det svåra utgångsläge vi faktiskt har med, först och främst, ett helt annat politiskt klimat än det som rådde när Riomötet ägde rum. Nu lever vi i en mycket mer polariserad värld. Kampen mot terrorismen och Axis of Evil har gjort att stämningen i G77-gruppen naturligtvis ser helt annorlunda ut.
Förväntningarna på Balimötet var otroligt höga. Det fanns en mycket lång önskelista som täckte alla de politiska områden man kan föreställa sig, och en dåligt fokuserad politisk dagordning. Mot den bakgrunden är det viktigt att inte bortse från det som åstadkoms. Vi hade en hel rad med medarbetare som arbetade mycket hårt för att faktiskt se till att vi kunde ?städa undan? och komma överens om så mycket som möjligt i handlingsplanen. Det är också en hel del som har åstadkommits och som vi har nått beslut om.
Vi skall inte heller glömma bort klimatförhandlingarna, som också bröt ihop i ett visst läge, men som kunde återupptas och föras till ett tillfredsställande resultat.
Det är väl föga förvånande att de fattiga länderna klagar och kräver mer av oss nu - erfarenheterna från Rio förskräcker. De pengar som behövdes för att betala för de tusentals rekommendationer som man beslutade om i Rio realiserades aldrig. Det är därför genomförandet av alla dessa rekommendationer är så dåligt. Det är därför mycket viktigt att vi nu förbereder oss för rollen som brobyggare. Vi kommer att få spela den rollen mycket aktivt, föreställer jag mig, i Johannesburg.
Vi behöver bli mer konkreta på just de områden som har nämnts här i debatten. Inget av det är, trots allt, nyheter för kommissionen eller rådet. Det rör sig om områden som vi redan har diskuterat och förberett oss på, men vi behöver se hur långt vi kan komma när det gäller subventioner, handel, tillgång till våra marknader, utvecklingsstödet. Vi behöver ännu tydligare beskriva de konkreta mål som vi har fört fram om t.ex. vatten- och energifrågor. Kanske måste vi komplettera med kostnadsberäkningar och visa på hur vi skall klara av att genomföra dem.
Motståndet kommer naturligtvis från dem som inte vill gå utöver millenniumdeklarationens mål och som inte vill sätta upp konkreta tidsplaner, tidsfrister och konkreta mål i form av årtal och annat.
Vi behöver se till att vi kan rädda miljöfrågornas ställning i debatten. Vi behöver rädda hela konceptet ?hållbar utveckling?. Jag förstår naturligtvis att det är viktigt att koppla det till handels- och utvecklingsfrågor och finansieringsfrågor, men det är också viktigt att värna om hela idén om att det är fråga om en helhet. Det gäller att se det som en helhet där miljöfrågorna har sin plats och där de ekonomiska och sociala frågorna också har sin plats.
Vad händer, slutligen, om Johannesburg misslyckas? Det här är naturligtvis ingenting vi avslutar i Johannesburg. De mål vi sätter upp för Europeiska unionen skall vi naturligtvis leva upp till och fortsätta arbeta på också efter Johannesburg. Ett eventuellt misslyckande där får inte hindra oss från att fullfölja och genomföra de planer vi gemensamt har beslutat om.
Jag vill åter tacka för den här viktiga debatten. Allt detta bär vi med oss i våra förberedelser. Jag hoppas att vi kan räkna med Europaparlamentets stöd och att vi också skall kunna, förhoppningsvis, använda Europaparlamentets delegation i förberedelserna på ett så aktivt sätt som möjligt.

Talmannen. -
Debatten är avslutad.

Talmannen. -
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkandet (A5-0207/2002) av Heidi Anneli Hautala för Europaparlamentets delegation till förlikningskommittén om förlikningskommitténs gemensamma utkast till Europaparlamentets och rådets direktiv om ändring av rådets direktiv 76/207/EEG om genomförandet av principen om likabehandling av kvinnor och män i fråga om tillgång till anställning, yrkesutbildning och befordran samt arbetsvillkor (PE-CONS 3624/2002 - C5-0185/2002 - 2000/0142(COD))

Hautala (Verts/ALE)
. (FI) Herr talman! Europaparlamentet har nu för första gången i enlighet med medbeslutandeförfarandet deltagit i förnyandet av gemenskapens jämställdhetslagstiftning. Jag kan med glädje meddela kollegerna att Europaparlamentet verkligen har lämnat ett tydligt avtryck i detta direktiv som har som syfte att förhindra all könsrelaterad diskriminering i arbetslivet. Jag tror att många har lagt märke till att just Europaparlamentet har åstadkommit de allra innovativaste förslagen, vilka nu har inkluderats i detta viktiga jämställdhetsdirektiv.
Enligt vårt krav är nu arbetsgivarna inom Europeiska unionen förpliktade att vidta bindande åtgärder för att förhindra könsdiskriminering på arbetsplatsen. Just det att arbetsgivarna förpliktas till åtgärder är mycket viktigt, eftersom man måste ta sig an problemet med hjälp av handling och inte enbart genom att utfärda olika förklaringar. Detta betyder att en arbetsgivare som försummar sin skyldighet att skapa sådana arbetsförhållanden där könsdiskriminering inte kan ske, även kan bli tvungen att stå till svars för detta inför domstol. I praktiken innebär detta att arbetsplatserna är tvungna att skapa strukturer med vilka man garanterar att arbetstagaren får hjälp vid trakasserier, och att sådana åtgärder även har en förebyggande effekt.
Enligt Europaparlamentets krav innefattar direktivet även det att man på arbetsplatserna måste gå in för att främja jämställdheten med konkreta planer. Detta innebär att vi har skapat ett instrument på gräsrotsnivå, vilket garanterar att arbetsgivarna och arbetstagarna tillsammans kartlägger de jämställdhetsrelaterade missförhållandena på arbetsplatserna, och även tillsammans kan eliminera dem. I det här sammanhanget kan man säga att utvecklingen av jämställdhetslagstiftningen inom Europeiska unionen i många avseenden går i samma riktning som i de nordiska länderna, där dylika instrument redan har tillämpats en tid, och inte enbart i Norden, utan även i exempelvis Belgien och Italien.
Med detta direktiv stärker man även mammors och pappors skydd mot diskriminering på arbetsplatserna. Det är nämligen mycket viktigt att en förälder som återvänder till sin arbetsplats från mamma-, pappa- eller föräldraledighet - oberoende av om det är mamman eller pappan - faktiskt kan få ett jobb som motsvarar det tidigare och även får tillgång till förmåner för tiden då han eller hon var borta från arbetslivet.
Av detta kan ni redan dra slutsatsen att även pappor och män nu tagits med i lagstiftningen som gäller jämställdhet. Detta var också absolut nödvändigt, eftersom det i alla våra medlemsstater förs aktiva diskussioner om hur man skall få männen att främja jämställdheten. Man måste även ta i beaktande det att män också kan vara offer. Även en pappa som återvänder till sin arbetsplats från föräldraledigheten, eller kräver sin lagstadgade rätt till förkortad arbetstid, kan diskrimineras av arbetsgivaren. Nu förbjuder detta direktiv all sådan diskriminering.
Det är även mycket viktigt att alla medlemsstater i enlighet med detta direktiv inrättar en myndighet som främjar jämställdhetsutvecklingen i praktiken och även övervakar att så sker. Jag skulle vilja påpeka att detta har en alldeles särskilt stor betydelse i de framtida medlemsstaterna i Central- och Östeuropa, där kvinnornas ställning har avsevärt försämrats i takt med strukturomvandlingarna. På detta sätt kan Europeiska unionen även konkret underlätta förbättrandet av jämlikheten mellan könen i de framtida medlemsstaterna.
Parlamentet kan vara mycket belåtet över resultatet av denna förlikning. Vi har i praktiken uppnått nästan alla våra mål, och jag kan även konstatera att de politiska grupperna har samarbetat utomordentligt väl.

Lulling (PPE-DE).
Herr talman! Mer än ett år har gått sedan den första behandlingen av detta förslag till ändring av direktiv 76, som lämnades till parlamentet i juli 2000; det innebär att vi tagit praktiskt taget två år på oss att nå en överenskommelse med rådet och kommissionen om en ändring av ett direktiv som parlamentet diskuterat sedan 1996, när man vände sig till oss med ett första förslag till ändring.
Vi avvisade detta förslag på grundval av mitt betänkande som diskuterades den 8 mars 1999, och bad kommissionen att lägga fram en mer gedigen text. För en gångs skull är det vare sig kommissionen eller rådet som är ansvariga för denna beklagliga försening. Föredraganden har gjort att vi förlorat mycket tid: Till att börja med genom att lägga fram sitt betänkande sent och genom att överlasta det med förslag som rättsligt sätt är föga gedigna, däribland vissa som rör andra direktiv. I förlikningsförfarandet kunde vi göra oss av med dessa kontraproduktiva ändringsförslag som antogs vid den första och andra behandlingen, mot min grupps förslag. Om man hade lyssnat på oss skulle kvinnorna redan, sedan minst ett år, ha kunnat dra nytta av det nya direktivet, som innebär seriösa framsteg jämfört med texten som har gällt sedan 1976, en text som ändå haft den stora fördelen att likabehandling av kvinnliga och manliga arbetstagare har gjort avsevärda framsteg.
Jag konstaterar med tillfredsställelse att tack vare Amsterdamfördraget har de positiva åtgärderna bevarats: kvinnans rätt att återgå till samma tjänst eller motsvarande efter en föräldraledighet är grundläggande, männens rätt till samma sysselsättningsgaranti efter pappaledighet har erkänts, om sådan ledighet existerar i den medlemsstat han är medborgare i, detta gäller också för föräldraledighet i samband med adoption, om det förekommer i den aktuella medlemsstaten. Definitionerna av sexuella trakasserier, liksom direkta eller indirekta diskrimineringar är användbara och jag hoppas att de skall visa sig tillräckliga gedigna för att inte åstadkomma några onödiga processer.
Jag skulle vilja ta avstånd från punkt 9 i betänkandet från Hautala, eftersom man där vill få oss att tro att delegationen beklagar att rådet inte ville införa ett förbud mot att generellt utestänga representanter för ett av könen från ett yrke, eller att generellt begränsa deras möjligheter att utöva ett yrke eller delta i den yrkesutbildning som krävs för utövandet av viss yrkesverksamhet. Detta allmänna förbud är förankrat i det befintliga direktivet, eftersom artikeln i fråga - artikel 2.1 - bibehålls. Det skulle alltså bara bli en upprepning om den togs med. Jag är desto mer glad åt resultatet av förlikningen där äntligen - som jag sagt - min grupps ansvariga och rimliga ståndpunkt vunnit, också tack vare rådet och kommissionen, som till stor del bidragit till att övertyga vissa upphetsade i utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor, som inte förstått att lagom är bäst. Om parlamentet vill tas på allvar, som medlagstiftare, får det inte blanda ihop en lagstiftningstext med en resolution där var och en kan bre ut sin ?wishful thinking?, alla sina galnaste drömmar; man får framför allt inte glömma att en lagstiftningstext måste vara juridiskt hållbar och tillämplig. Tack för er uppmärksamhet.

Ghilardotti (PSE).
Herr talman! I dag skall vi diskutera ett förlikningsförfarande, resultatet av förhandlingarna om ett viktigt förslag till direktiv som ändrar direktivet från 1976, och vi är nöjda, trots Lulling. Varje gång upprepar hon detta, men om parlamentet, Hautala och hela utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor hade följt Lullings förslag, så skulle vi i dag inte stå här och säga att vi är nöjda, för hennes hypotes stöds verkligen bara av en minoritet.
(Applåder)
Jag vill i stället tacka Hautala, för trots den svåra förhandlingen så lyckades vi komma fram till ett utmärkt resultat. Varför var förhandlingen svår? Jo, därför att avståndet mellan rådets och parlamentets ståndpunkter var betydande. Hautalas uppläggning och det stöd som samtliga grupper - jag upprepar, samtliga grupper - gav henne, kommissionär Diamantopoulous beredvillighet när det gällde att hitta lösningar samt det spanska ordförandeskapets stöd, gör att vi i dag kan säga att resultatet som vi har uppnått är viktigt. Varför är det viktigt? Jo, därför att efter tre år från Amsterdamfördragets ikraftträdande kan vi äntligen säga att saker och ting börjar förändras. Amsterdamfördraget innebar ett kvalitetssprång när det gällde erkännandet av principen om lika möjligheter och i dag förfogar vi över ett direktiv som äntligen, detaljerat och preciserat, definierar vad som menas med direkt diskriminering och vad som är indirekt diskriminering; som förutom att ge en viktig definition av trakasserier och sexuella trakasserier utan skuggan av ett tvivel erkänner att sexuella trakasserier skall betraktas som direkt diskriminering och att de därmed är straffbara; som erkänner betydelsen av föräldraledighet och adoption, och därmed nödvändigheten och rätten för mödrar och fäder som återkommer till arbetet efter denna ledighet att få samma eller motsvarande arbete; som erkänner medlemsstaternas skyldighet att skyndsamt fastställa påföljder som är rättvisa och proportionella. Som dessutom erkänner oberoende organ och som ger företagen ansvar för att utarbeta jämställdhetsplaner, och därmed möjligheten att tillämpa artikel 141 att vidta praktiska åtgärder.
Jag tror att resultatet är viktigt. Främst, herr talman, därför att diskussioner pågår inom konventet och att vi, utifrån detta resultat, kan begära att man tar ytterligare ett steg framåt, även i konventet.

Dybkjær (ELDR).
Herr talman! Jag börjar med att tacka Hautala för det betydande arbete som lagts ner på detta betänkande och tackar samtidigt kommissionen för deras aktiva medverkan till ett lyckat resultat. Det är faktiskt inte bara av ren artighet jag säger detta, utan som ett bevis på verklig uppskattning av att någon inom detta område har kunnat påverka och i praktiken visat att det är möjligt att som enskild ledamot upprätta en bra dagordning.
Jag tycker att vi genom detta betänkande och det arbete som lagts ned har passerat en milstolpe i Europeiska unionens jämställdhetsutveckling. Vi har först och främst kunnat definiera innebörden av sexuella trakasserier, och detta är mycket viktigt. Det finns flera länder som egentligen inte har tagit ställning till denna fråga tidigare. Vidare har vi infört förbud mot diskriminering av kvinnor som är gravida eller barnlediga och i vissa fall även av män som är barnlediga, under förutsättning att det finns en nationell lagstiftning om detta. Slutligen har vi fått möjlighet att tillämpa positiv särbehandling, då respektive kön har behov av detta. Jag tycker att det sammantaget är mycket bra.
Medlemsstaterna har i samband med detta direktiv åtagit sig ett antal förpliktelser och jag vill särskilt nämna ?ligestillingsovervågningsorganerne? (?kontrollorgan som skall ha till uppgift att övervaka jämställdheten?), som det står i den danska översättningen. Kandidatländerna var vid ett möte nyligen mycket engagerade i just denna fråga, eftersom de saknar uppgifter och det är nödvändigt för dem att ha ett påtryckningsmedel gentemot sina egna regeringar för att få fram dessa uppgifter. Men jag tror också vi måste tillstå att det är nödvändigt att bevaka detta även i våra egna länder, eftersom medlemsstaterna lätt kan smita från sitt ansvar. Tyvärr har jag själv erfarit detta i mitt eget land men det vill jag inte utveckla närmare. Jag anser dock att det är upp till oss alla att bevaka detta så att vi dels kan vara till hjälp för kandidatländerna, och dels tar vårt ansvar i våra egna länder.

Fraisse (GUE/NGL).
Herr talman, kära kolleger! Jag tackar Heidi Hautala för den tid hon ägnat åt detta direktiv, för hennes arbete som är i nivå med hennes krav och kraven från ledamöterna i hennes utskott. Jag vill också säga att vi är glada åt att delta i ett medbeslutande i en fråga om lika behandling om kvinnors rättigheter, vilket inte är så vanligt.
Jag skulle vilja säga att detta direktiv förefaller innebära framsteg i två mycket viktiga riktningar. Den första är att dess tillämpningsområde äntligen utvidgats. Alla familjefrågor - mammaledighet, adoption och föräldraledighet vid adoption, och Gud skall veta att dessa frågor är viktiga för oss - har erkänts. Pappans närvaro, strävan efter att pappan inte skall missgynnas om han tar föräldraledigt har erkänts. Det är det jag kallar utvidgning i riktning mot familjelivet. Jag är mycket glad över att detta numera ingår i direktivet.
På samma sätt omfattas allt som har att göra med trakasserier hädanefter av direktivets tillämpning. Trakasserier betraktas här som diskriminering. Det vanliga är att man behandlar frågan om våld mot kvinnor ur en moralisk synvinkel. Här behandlar vi den ur synvinkeln med diskriminering, dvs. kampen för jämställdhet. Det är jag särskilt glad över och jag tror att den ansträngning vi gjort för att skilja på de två definitionerna av trakasserier är mycket värdefull. Jag utnyttjade själv denna nya synvinkel förra veckan i Frankrike, där vi förvisso har en lag sedan 1992, men som inte innehåller någon egentlig definition. Denna nya definition kommer därför att vara till stor nytta i alla våra medlemsstater och jag tycker därför den är viktig.
Vi har också hela frågan med skyldigheter. För att allt det vi kräver verkligen skall kunna genomföras krävs skyldigheter och inte bara önskemål och önskningar. Detta förefaller mig grundläggande, och eftersom jag fortfarande har några sekunder kvar tillåter jag mig att delge er en upptäckt jag gjort i dag. Om ni går över gångbron och upp några våningar hittar ni på en dörr ett motiv som anger att det bakom den finns en lokal avsedd för parlamentets servicepersonal: bilden föreställer en kvinna med en sopborste. Jag tror att vi fortfarande har mycket arbete framför oss, för jag skulle vilja att det råder jämställdhet såväl när det gäller arbete i hemmet som de stora yrken vi försöker företräda här.

Talmannen. -
Vi måste avbryta denna debatt och fortsätta med den kl. 21.00, eftersom vi enligt vår föredragningslista kl. 17.30 skall gå vidare till kommissionens uttalande.

Talmannen. -
Nästa punkt på föredragningslistan är kommissionens meddelande om Grönboken om konsumentskydd och livsmedel som kontaminerats med nitrofen.

Byrne
. (EN) Herr talman! I grönboken om konsumentskydd, som kommissionen antog i oktober 2001, lades ett antal alternativ och frågor om EU:s framtida konsumentskyddspolitik fram. I grönboken lades särskilt idén fram med att anta ett ramdirektiv om god affärssed. Där föreslogs också att ett rättsligt instrument för samarbete mellan tillsynsmyndigheter skulle utvecklas.
Det offentliga samråd som inleddes genom grönboken fick mycket stor respons från företagen, konsumenterna och de nationella regeringarna. Denna respons ger kommissionen ett tydligt stöd för att utarbeta ett förslag till ramdirektiv. En mycket stor majoritet av medlemsstaterna gav särskilt detta alternativ sitt stöd. Rådet har uppmanat kommissionen att följa upp grönboken som en prioriterad fråga.
Det fanns emellertid en allmän känsla hos de som stödde idén och de som, på det hela taget, inte gjorde det, av att mer information och fler förtydliganden och samråd behövdes i fråga om ramdirektivets innehåll. Den grundläggande struktur för ramdirektivet som det redogörs för i grönboken godtogs i stort sett. Vi har därför beslutat att det bästa tillvägagångssättet vore att inleda en ytterligare samrådsrunda om vad ett sådant ramdirektiv skall innefatta, innan vi går vidare till skedet med att lägga fram förslag.
Det uppföljningsmeddelande som kommissionen i dag antog bemöter detta behov av ytterligare samråd. I detta meddelande sammanfattas resultaten av samrådet, politiska slutsatser dras och en handlingsplan för ytterligare samråd fastställs. För öppenhetens skull och för att strukturera debatten med medlemsstaterna, har grunddragen för ett möjligt ramdirektiv om god affärssed bifogats meddelandet.
Detta meddelande är inte avsett att vara ett utkast till förslag, utan snarare det första i en rad arbetsdokument som är avsedda att förtydliga omständigheterna och ge litet välbehövd struktur och form till vad som fram till nu varit en något förvirrad debatt.
Låg mig försöka att fastställa vad ett ramdirektiv borde innehålla. Det borde fastställa normer som företagen måste uppfylla i sina kontakter med konsumenterna. Konsumenterna skulle få den information de behöver för att kunna fatta informerade beslut. De borde skyddas från skurkaktiga affärsmän som vill vilseleda och plåga dem genom oärlig annonsering och marknadsföring. Ramdirektivet kommer att innehålla en generalklausul om förbud mot illojala affärsmetoder med negativ inverkan på konsumenterna.
Generalklausulen kommer att kompletteras med särskilda regler som omfattar de olika kategorierna med illojala affärsmetoder både före och efter försäljning. Dessa kategorier omfattar allt från vilseledande annonsering och aggressiva marknadsföringsmetoder till bristande kundstöd efter försäljning, och bristen på en effektiv klagomålshantering. En icke-uttömmande förteckning över exempel skulle kunna bifogas direktivet för att illustrera generalklausulens omfattning och hur de särskilda reglerna fungerar i praktiken.
Min avsikt är att vi skall utarbeta en lagstiftning som är inriktad på de grundläggande frågorna. Företagen borde då själva tillåtas att tillämpa principerna i ramdirektivet inom deras behörighetsområde genom verkliga uppförandekoder.
Kommissionen skulle också kunna utarbeta icke-bindande riktlinjer för att minska risken för olika tolkningar av ramdirektivet på nationell nivå. Det är självklart att sådana riktlinjer inte kan ändra den demokratiskt antagna lagstiftningen. Parlamentets starka roll i lagstiftningsprocessen kommer inte på något sätt att undergrävas.
I uppföljningsmeddelandet föreskrivs också inrättandet av en expertgrupp. Denna grupps huvudsakliga uppgift skulle vara att fastställa den gemensamma grunden mellan de nationella systemen och hindren för den inre marknaden för företag och konsumenter. Expertgruppen borde också försöka att fastställa den harmoniseringsnivå som krävs för att garantera en hög nivå med konsumentskydd och fullbordandet av den inre marknaden, med införlivandet av en klausul om ömsesidigt erkännande.
Jag hoppas också att gruppen kommer att kunna finna förenklade lösningar för konsumentskyddsproblemen, om än inte på bekostnad av ett effektivt skydd. Både uppförandekoder och användningen av riktlinjer har en roll att spela i det här sammanhanget. Jag hoppas att vi kan utarbeta en lagstiftning som är inriktad på de grundläggande frågorna. Lagstiftningen borde fastställa riktmärken för det önskade resultatet för konsumenterna. Förfarandemässiga och normativa regler borde undvikas där det är möjligt, för att se till att lagstiftningen inte blir föråldrad.
Vid sidan av expertgruppens arbete kommer mina tjänsteenheter att förbereda samråd med aktörerna i samma frågor. Vi kommer att anordna möten i Bryssel för EU-organisationer.
Därför hoppas jag att uppföljningsmeddelandet kommer att ge en ordentlig grund för att kunna gå mot ett förslag till ramdirektiv som kan ge ett omfattande stöd och förtroende. Ett sådant direktiv kommer såväl att ge konkurrensen på den inre marknaden en verklig stimulans, som att visa EU-medborgarna vilken praktisk och användbar roll EU kan spela i deras dagliga liv.
Jag hoppas att den föreslagna samrådsmetoden kommer att göra det möjligt för kommissionen att fullt ut förstå de olika skillnaderna i de nationella reglerna om god affärssed, och bygga upp ett samförstånd om ett användbart ramdirektiv.
Den uppgift vi har framför oss borde inte underskattas. Den uppmuntrande respons som grönboken fått ger oss däremot en tro på att vi kan genomföra denna uppgift. Samrådet visade på ett tydligt stöd för idéerna i grönboken om tillsynssamarbete. Jag anser att vi nu har ett tydligt politiskt mandat att gå framåt på grundval av ett lagstiftningsförslag inom detta område. I detta hänseende skulle jag vilja betona mitt åtagande med att lägga fram ett förslag om tillsynssamarbete inom en snar framtid, förhoppningsvis före slutet av året.
Jag beklagar att parlamentet ännu inte har uttryckt sin åsikt om grönboken. Jag skulle dock vilja lägga till att jag inte uppfattar detta som ett särskilt problem. Uppföljningsmeddelandet i sig utgör ett ytterligare skede i samrådsprocessen. Det innehåller en mer detaljerad uppsättning idéer. Jag ser därför fram emot Europaparlamentets yttrande om både grönboken och uppföljningsmeddelandet. Jag kan försäkra er om att parlamentets synpunkt kommer att spela en mycket viktig roll i kommissionens överläggningar i lagstiftningsskedet. Jag ser fram emot att diskutera denna fråga med er i större detalj under de kommande månaderna.

Kindermann (PSE)
Herr talman! Herr kommissionär, en fråga som rör de förbjudna ämnena. Det är ju så att liksom tidigare kommer i framtiden vissa ämnen att förbjudas. Hur vill kommissionen i framtiden garantera att man i medlemsstaterna undersöker om dessa ämnen finns med? Hur vill man undvika att produkter med dessa förbjudna ämnen - exempelvis nu i Tyskland med nitrofen - fortfarande kommer ut i handeln? Förbudet har ju funnits länge. Under hela den tiden har ingen undersökning gjorts för att söka efter nitrofen. Det upptäcktes bara av en slump.

Mulder (ELDR).
Jag vet inte om jag har lyssnat ordentligt till allt, men jag trodde att kommissionären också skulle tillkännage en utförlig rapport om nitrofenproblemet i Tyskland. Jag saknade det. Kommer det senare? Om så är fallet skulle jag, med talmannens tillåtelse, gärna vilja ställa en fråga om detta.

Talmannen. -
Jag trodde också att kommissionären skulle göra ett uttalande som omfattade båda ämnena, men han har ännu inte gjort något uttalande om nitrofen. Jag tycker att ni borde göra det uttalandet nu, herr kommissionär, så att kollegerna kan ta upp båda ämnena.

Byrne
. (EN) Herr talman! Jag beklagar om jag missförstod förfarandet. Jag trodde att jag skulle göra ett uttalande om konsumentskyddsfrågan, besvara frågor om detta ämne och sedan gå vidare till frågan om nitrofen. Jag gör emellertid gärna på detta sätt.
Det gläder mig att kunna ge parlamentet den senaste informationen om nitrofenkontamineringen i Tyskland. Detta är en mycket oroande upptäckt. Nitrofen är en herbicid som har varit förbjuden som ämne inom Europeiska unionen sedan 1988. Det är troligen cancerframkallande, och har fosterskadande effekter. Konsumenterna har helt rätt i sin oro över att man inte lyckades förhindra denna kontaminering genom kontrollåtgärder.
Kommissionen fick kännedom om kontamineringen för första gången den 24 maj. Det fanns tre omedelbara prioriteringar. För det första, att med hjälp av de tyska myndigheternas information fastställa källan till och omfattningen för kontamineringen, för det andra att spåra och kalla tillbaka kontaminerade produkter, och för det tredje att se till att kontrollmyndigheterna i medlemsstaterna gavs fullständig information om utvecklingen. Jag är nöjd med att mycket stora framsteg har gjorts i hanteringen av samtliga dessa prioriteringar.
Ursprunget till kontamineringen är nu känt. Det kan spåras till lagringen av organiskt spannmål i en lagerlokal som tidigare hade använts för att lagra bekämpningsmedel. Jag är övertygad om att ni delar min oro över att en sådan grundläggande försiktighet som en noggrann rengöring inte tycks ha ägt rum innan denna mycket radikala förändrade användning genomfördes.
Dessutom upptäcktes kontamineringen i industritester i januari, men rapporterades inte till de behöriga myndigheterna förrän i maj. Denna försenade information ledde till att kontaminerat material sattes i omlopp och konsumerades innan de tyska myndigheterna var i stånd att reagera. Livsmedel från detta lager levererades till 90 producenter av organiska produkter genom ett företag som levererar till den organiska sektorn. De tyska myndigheterna har vidtagit de nödvändiga åtgärderna för att hindra leveranser från dessa producenter, såvida inte och till dess att de i kontroller har konstaterats vara fria från nitrofen. Genom denna spårning påvisades en viss begränsad export av fjäderfäkött till Nederländerna, Danmark, Belgien och Österrike.
Myndigheterna håller också på med att spåra mindre mängder av organiskt spannmål som levererats direkt från lagret till ungefär 20 andra producenter. Produkter från dessa företag blockeras för närvarande. De tyska myndigheterna uppger att en fullständig spårning kommer att slutföras i slutet av denna vecka. Denna spårning innefattar en mängd organiskt vete som exporterades till Frankrike i januari. Det finns också tecken på att vanligt icke-organiskt spannmål skall ha lagrats i denna lagerlokal mellan 1995 och augusti 2001, om än inte nödvändigtvis i den kontaminerade avdelningen. Myndigheterna kontrollerar för närvarande denna information.
En mängd organiska lupiner exporterades slutligen också till Danmark. De danska myndigheterna har också informerats. De har spårat denna produkt, och blockerat vad som finns kvar på marknaden och de berörda jordbruken.
De tyska myndigheterna är övertygade om att kontamineringens ursprung är begränsat till denna särskilda lagerlokal. De påpekar att både organiska och traditionella produkter har testats i stor omfattning och att inget nitrofen har påträffats.
Kommissionen noterar garantierna om att all resterande kontaminering är begränsad och kan kontrolleras. Vi noterar också de avsevärda ansträngningar som gjorts för att spåra produkter och avlägsna dem från marknaden. Medlemsstaterna har hållits fullt informerade om hela denna process.
Vid ytterligare ett möte i Ständiga kommittén för livsmedelskedjan och djurhälsa tog man i dag del av garantierna från de tyska myndigheterna, och enades om att det för närvarande inte finns något behov av att vidta ytterligare åtgärder.
Den övergripande situationen förblir naturligtvis noggrant övervakad. Ständiga kommittén kommer att sammanträda igen på fredag för att se över hur situationen utvecklats. Ständiga kommittén kommer särskilt att vilja informera sig om de framsteg som gjorts med att spåra de beräknade 6 procenten med kontaminerade produkter som fortfarande måste spåras upp fullständigt.
Samtidigt som alla medlemsstater uppvisar en avsevärd oro, särskilt med de aktuella livsmedelskriserna i färskt minne, har endast Belgien tillkännagivit nationella restriktioner. Detta kan bero på minnet av dioxinkrisen, vilket förståeligt nog har lämnat djupa spår i Belgien. Jag förväntar mig ändå att de klargöranden som gjorts i Ständiga kommittén denna vecka skall visa sig tillräckliga för att kunna avlägsna dessa restriktioner.
Vi måste också vara noga med att fokusera på det större sammanhanget. Dessa aktuella händelser bekräftade för mig att vår nya inställning till livsmedelssäkerhet går i rätt riktning. Nödvändigheten av att kunna spåra livsmedel från producenten till konsumenten, och av ett snabbt och öppet informationsutbyte har särskilt bekräftats. Båda dessa nödvändigheter är avgörande för att kunna identifiera och snabbt återkalla kontaminerade produkter.
Som alltid måste lärdomar dras, och kommissionen tittar särskilt på följande frågor. Hur kunde en sådan kontaminering ske över huvud taget, när nitrofen varit förbjudet inom EU sedan 1988? Kan vi vara helt säkra på att de lagerlokaler som tidigare användes för att lagra skadliga ämnen är säkra för livsmedelslagring? Kan mer göras för att se till att de federala myndigheterna genast informeras om fall med kontaminering, vilket skulle göra det möjligt för dessa myndigheter att meddela kommissionen och andra medlemsstater, inte bara i Tyskland utan också i andra federala länder? Vad borde särskilt göras för att ta itu med det faktum att kontamineringen var känd för laboratorier och inom industrin i månader innan myndigheterna informerades? På samma sätt vill man veta om systemet för snabbt informationsutbyte meddelades om denna utveckling som sig bör?
Detta är frågor som jag nu kommer att ta upp med de federala myndigheterna i Tyskland. Ett kontrollbesök av Kontoret för livsmedels- och veterinärfrågor kommer inom kort att äga rum för att bidra till processen. Tidigare rapporter från Kontoret för livsmedels- och veterinärfrågor om både kontrollåtgärder för restämnen och kontroller inom sektorn för organiskt livsmedel i Tyskland kommer också att beaktas fullt ut. Jag kan försäkra er om att parlamentet kommer att hållas fullständigt informerat om hela denna utveckling.

Mulder (ELDR).
Jag tackar kommissionären för hans förklaring. Först i de två sista meningarna nämnde han den roll som Kontoret för livsmedels- och veterinärfrågor i Dublin skall spela. Med tanke på att kontoret har existerat i sex eller sju år frågar jag mig varför man inte har kommit det på spåret tidigare. Som kommissionären ju också sade har vi haft att göra med nitrofenproblemet i fem eller sex år redan. Om Kontoret för livsmedels- och veterinärfrågor i Dublin verkligen skall kontrollera inspektörerna i medlemsstaterna är det väl litet sent att komma den här livsmedelsföroreningen på spåret nu. Hur kommer det sig? Kan kommissionären ge en förklaring till detta? Hur ofta har det till exempel varit kontroll, och hur ofta sker kontroll i andra länder när det gäller företeelser av det här slaget, och framför allt också när det gäller den biologiska produktionen?

Smet (PPE-DE).
Problemen med det smittade kalkonköttet i Tyskland påminner mycket om problemen i samband med den dioxinsmitta som drabbade höns i Belgien 1999, vilket kommissionären också nämnde. Då kritiserade kommissionen emellertid tillhandahållandet av information från belgisk sida så starkt att många länder inom och utanför EU drabbades av en panikreaktion och stängde sina gränser för praktiskt taget alla belgiska jordbruksprodukter, vilket ledde till svåra ekonomiska konsekvenser. Kommissionen införde omedelbart exportförbud för eventuellt smittade produkter, vilket kopplades till ett mycket strängt bevakningssystem.
När jag nu ser hur kommissionen agerar i förhållande till vad som har inträffat i Tyskland, herr kommissionär, då är skillnaden enorm. Tyskland underrättade för sent, alldeles för sent trots det faktum att de redan visste det själva, vilket inte var fallet i Belgien. Vi var något för sent ute, men inte så mycket. Kommissionen underrättas, men det framställs inte, i motsats till händelsen i Belgien, några klagomål mot Tyskland. Man har inte agerat, och så vidare. Ni borde alltså inte haja till över att man i Belgien har en känsla av att kommissionens agerande återigen är helt annorlunda på grund av att det handlar om en stor medlemsstat. Jag vill därför veta hur det kommer sig, herr kommissionär, och jag skulle vilja ha ett svar från er om ert sätt att agera.

Byrne
. (EN) Som svar på Kindermanns fråga om hur vi kan se till att medlemsstaterna gör sitt arbete ordentligt, är det först och främst medlemsstaternas myndigheters främsta roll att utföra sina uppgifter och att följa lagstiftningen. Det är ett ansvar som främst åligger medlemsstaterna själva. Utöver detta har Kontoret för livsmedels- och veterinärfrågor i uppgift att se till att detta arbete utförs. Dess roll är att kontrollera inspektörerna. När Kontoret för livsmedels- och veterinärfrågor utför denna uppgift utarbetar det rapporter som offentliggörs på Internet.
Som svar till Mulder, är detta vad som hände i föreliggande fall. Kontoret för livsmedels- och veterinärfrågor utförde detta arbete. Det fanns rapporter om restämnen i Tyskland i juli 2001 och om kontroller inom den organiska sektorn. Dessa rapporter, som påtalade allvarliga brister, finns redan tillgängliga på Internet. De har varit föremål för diskussion tidigare. Jag upprepar till Mulder vad jag sade i mitt svar till Kindermann: Kontoret för livsmedels- och veterinärfrågors uppgift är att kontrollera inspektörerna. Kontoret kan inte garantera att varje enskild anläggning utför sitt arbete ordentligt och noggrant. Det är en uppgift för de inspektörer som är anställda av medlemsstaterna själva.
Den tredje frågan handlade om huruvida Belgien och Tyskland har behandlats olika. En diskriminering innebär att man hanterar två likadana situationer olika, eller att man hanterar två olika situationer likadant.
I det här fallet har vi två olika situationer. De går inte att jämföra i omfattning. Stora delar av gris- och fjäderfäindustrin i Belgien var drabbade vid denna tidpunkt. I Tyskland uppskattar man att 1 procent av den organiska sektorn - vilket i sig är en smal sektor som endast står för 2 procent av den allmänna produktionen - berörs i detta fall. De tyska myndigheterna gjorde stora framsteg med att spåra och återkalla eventuellt kontaminerade produkter. Omfattningen av dioxinproblemet i Belgien gjorde det tyvärr svårare att spåra produkterna.
Det är viktigt att komma ihåg att vi, på grund av att vi har arbetat tillsammans under de senaste två och ett halvt åren, har infört säkerhetsåtgärder för att garantera spårbarheten. I detta fall fungerade lagstiftningen. Den hade inte införts och kunde inte bistå dem som ansvarade för dessa frågor 1999. Det fanns en avsevärd försening i fråga om rapporteringen av problemen i Belgien, vilket ledde till en risk för att dioxinet, i de fall där kontamineringsgraden var mycket stor, särskilt för griskött och fjäderfäkött, skulle sprida sig i Belgien och i andra medlemsstater i mycket större grad än i det nuvarande fallet.
Hanteringen av nitrofenkontamineringen har bemötts med en allmän tillfredsställelse i medlemsstaterna. Den diskuterades i Ständiga kommittén i dag, och kommer att diskuteras igen på fredag. Endast Belgien ansåg att EU:s svar på dioxinkrisen var otillräckligt när det gällde det EU-omfattande förbudet. Tredje länder hotade också att vidta åtgärder mot all EU-export, eftersom det inte fanns bevis för att problemet var begränsat till Belgien. Det finns återigen en avsevärd skillnad mellan de två fallen.
Mitt första stora beslut när jag tillträdde min tjänst var att avskaffa restriktionerna för exporten av belgiskt nötkött till följd av dioxinkrisen. Ni förstår säkert att detta inte vara något enkelt beslut för en ny kommissionär för hälsa och konsumentskydd med ansvar för livsmedelssäkerheten på hans allra första dag i tjänst. Jag fattade ändå detta beslut, eftersom man rådde mig till det, och eftersom de rön som lades fram för mig stödde detta beslut. Jag var övertygad om att lättnaden av restriktioner var berättigad.
Jag tar därför påståendet om att kommissionen skall ha behandlat två medlemsstater olika, på grund av att den ena är stor och den andra liten, på stort allvar. Jag är mycket känslig för dessa frågor, inte minst på grund av mitt ursprung. Det vore helt felaktigt av någon att tro att kommissionens beslut under den senaste veckan bygger på något annat än de vetenskapliga fakta och rön som lagts fram för mig och för Ständiga kommittén, och som fick oss att dra slutsatsen att våra beslut var de rätta.
Jag betonar att mitt beslut endast grundades på en objektiv analys, och inte hade något att göra med den berörda medlemsstatens storlek. Det är min ståndpunkt.

Graefe zu Baringdorf (Verts/ALE)
Herr talman! Herr kommissionär, jag respekterar ert konsekventa agerande! Det är ibland till fördel i federala system att delstaterna ser sig tvingade att agera konsekvent. Jag har tre frågor.
För det första: Måste inte också djurfoder kontrolleras regelbundet och inte bara de livsmedel som så att säga framställs av dem?
För det andra: Måste detta inte gälla särskilt för import från länder, där nitrofenhaltiga besprutningsmedel fortfarande används eller där det fortfarande finns stora lager av dem?
För det tredje: Om ni nu återigen kontrollerar förekomsten av nitrofen - vilket ni här har antytt - utgår ni då från att man också i andra länder och på ett konventionellt område kan hitta spår av nitrofen?

Thors (ELDR).
Herr talman, herr kommissionär! Jag brukar inte prisa kommissionen, men denna gång vill jag göra det för grönboken, eller uppföljningen av grönboken som ni hänvisar till, och likaså för att vi snart får ett samarbete inom ?enforcement-sektorn? när det gäller konsumentskyddet.
Jag vill ställa tre frågor:
Kommer någon sektor att vara utesluten från tillämpningen av ett direktiv om rättvis handel, fair trade directive? Vi ser i dag att trots att vi har fått ett direktiv om finansiella tjänster finns det ändå mycket kvar att göra.
Hur kommer Europaparlamentet att vara associerat till expertgruppen?
Vad händer med förordningsförslaget om säljfrämjande åtgärder?
Sedan beklagar jag att parlamentet ännu inte har kunnat komma med svar på grönboken, men det beror i ganska stor utsträckning på brister i vår struktur i parlamentet när det gäller att hantera konsumentfrågor.

Harbour (PPE-DE).
Herr talman! Jag skall också rikta in mina kommentarer på meddelandet om grönboken. Jag skulle särskilt vilja uppmana Byrne att bekräfta inför kammaren att bestämmelserna i ordförande Prodis meddelande från förra veckan om en bättre och enklare lagstiftning fullt ut kommer att tillämpas för och omfatta detta förslag.
Jag skulle också särskilt vilja att kommissionär Byrne bekräftar att han kommer att inleda en fullständig konsekvensanalys av lagstiftningen i fråga om detta omfattande förslag, och att han inte har uteslutit möjligheten med att uppfylla de obestridliga krav som han har ställt upp för att förbättra kvaliteten på konsumentskyddet på något annat sätt än med ett direktiv. Sammanfattningsvis skulle jag också vilja uppmana honom att inför kammaren i kväll bekräfta vad han sade till utskottet för rättsliga och inrikes frågor förra veckan, nämligen att förordningen om säljfrämjande åtgärder har hans fortsatta fulla stöd och är fullständigt förenlig med de förslag som lagts fram.

McCarthy (PSE).
Jag skulle vilja gratulera kommissionären till hans hemmalags seger i fotbollen i dag.
Jag vill fortsätta i samma inriktning som föregående talare. Vi välkomnar förslagen i grönboken. Herr kommissionär, ni måste dock hålla med om att era idéer framskrider mycket fort inom detta område. Mot bakgrund av de förslag om bättre styre som lades fram förra veckan, som Harbour nämnde, vill jag ställa tre särskilda frågor till er. Vilka förbättringar avser ni att göra i fråga om samråd med alla berörda aktörer - konsumenterna, de små och medelstora företagen, och de regeringsavdelningar som måste genomföra alla eventuella lagar som detta leder till? Hur avser ni att förbättra utvärderingen av konsekvensanalysen i fråga om kostnader? Kan ni garantera att alla samråd görs tillgängliga på Internet, så att man kan ta del av dem?
Jag skulle vilja tacka er personal för att de försett mig med de tidigare samråden. Det måste dock sägas att de alla är på olika språk. Jag kan inte läsa samtliga samråd, och om det skall finnas en öppenhet i dessa frågor måste de göras tillgängliga offentligt på Internet, och på språk som människor förstår.

Staes (Verts/ALE).
Herr kommissionär! Jag kan inte nöja mig med er förklaring till Smet. Krisen har pågått sedan september. Den tyska jordbruksministern har varit underrättad sedan den 21 maj. Kommissionen underrättades den 24 maj. Det har gått nästan tre veckor nu. Vi har samarbetat när det gäller förordningen om Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet. Detta är det första provet för denna förordning. Och vad säger artikel 53 i denna förordning? Att kommissionen omedelbart måste eller kan vidta ett antal åtgärder när man konstaterar att det föreligger en allvarlig risk för hälsan hos människa, djur eller miljö. Det kan till exempel handla om att ställa in saluföringen av produkterna. Ni gör inte detta, ni ger oss lugnande besked nu, medan jag har fått information om att det ligger 100 ton vete någonstans, jag vet inte var, som är smittat. Ni säger att det enbart finns en källa. Ni har information om att det enbart finns en källa, medan smittan har funnits sedan september, medan vi alla vet att det där magasinet i Vorpommern har varit i bruk sedan oktober. Ni övertygar mig således inte. Jag har här emellertid fått intryck av att en stor medlemsstat gynnas i förhållande till en liten medlemsstat som min.

Oomen-Ruijten (PPE-DE).
Jag vill inte ge mig in i en diskussion om stora och små länder. Jag har emellertid två specifika frågor.
Uppfattade jag det rätt när jag hörde kommissionären säga: inspektörerna informerade oss egentligen i juni 2001 om att man har funnit nitrofen? Varför fungerade inte förvarningssystemet? Det är fråga ett.
För det andra: tillämpningen av konsumentskyddet. Jag anser att detta förutsätter starka och oberoende organisationer för konsumentskydd. Det förutsätter också extra åtgärder, framför allt när jag ser till nitrofenskandalen, i synnerhet med tanke på anslutningen av nya länder. Vad tänker kommissionären göra för att stödja starka och oberoende organisationer i kandidatländerna? Det skulle jag gärna vilja veta.

Whitehead (PSE).
Herr talman, herr kommissionär! Om en liten stund kommer ingen att blanda samman attityder med plattityder. Jag skall fatta mig kort. Skulle ni för det första kunna återkomma till kammaren när ni vet mer om tiden i samband med frågan om kontamineringen i Tyskland, och särskilt om systemet med snabbt informationsutbyte fungerat i praktiken. Det finns fler likheter med det belgiska fallet än ni antyder i dag.
Skulle ni för det andra, beträffande samråden med konsumenterna, kunna acceptera att ni måste titta på skyldigheten att inte bedriva illojal handel, och att samla in information om tidigare fall inom detta område, samt att fastställa skyldigheten att bedriva rättvis handel, vilket i ert land och mitt, och i vissa andra, är ett relativt nytt begrepp.

Patrie (PSE).
Kommissionär Byrne angav, när det gäller grönboken om skydd av konsumenterna, att Europaparlamentet ännu inte uttryckt sin åsikt, men att det inte var något stort problem och att kommissionen för övrigt förfogade över ett tillräckligt politiskt mandat - om jag förstod rätt - för att fastställa de stora riktlinjerna för det som skall bli konsumentpolitiken.
Innan jag ställer min mycket enkla fråga skulle jag vilja säga att på detta stadium har Europaparlamentet inte gett kommissionen något som helst politiskt mandat om några som helst riktlinjer. Min fråga är därför följande: i vilken utsträckning avser kommissionen att ta hänsyn till Europaparlamentets yttrande; kan parlamentet fortfarande yttra sig eftersom de stora riktlinjerna, de stora valen, uppenbarligen redan fastställts, vare sig det gäller det rättsliga instrumentet för ramdirektivet eller de rättsliga principerna, de lojala handelstillämpningarna, det ömsesidiga erkännandet eller avreglering av befintliga bestämmelser?

Keppelhoff-Wiechert (PPE-DE).
Herr talman! Så är och förblir det. Jag förstår irritationen bland kolleger från andra länder. Jag anser att det som skett i Tyskland - det säger jag som tysk - är en skandal, och våra jordbrukare är de som drabbats. Minister Künast har förutom storordiga tillkännagivanden inte åstadkommit någonting. Man ville mycket snart skapa fungerande informationskanaler. Detta har inte lyckats. Vi ville som grupp i samband med Lannoyes betänkande ha en tidigarelagd informationsplikt från myndigheternas sida. Vi vädjade om 2003, man fastslog 2005. Min fråga till kommissionären är: Vad anser ni nu om det efter denna skandal? Bör vi ändå inte ålägga myndigheterna att genomföra det tidigare?

Byrne
. (EN) Som svar på den första frågan från Graefe zu Baringdorf, är situationen i det här fallet att planer för övervakning av restämnen har införts på både EU- och medlemsstatsnivå. Dessa planer innefattar förbjudna ämnen som till exempel nitrofen. Planerna har bevisat sin effektivitet under de senaste månaderna. Närvaron av till exempel kloramfenikol och förvisso nitrofen identifierades genom detta förfarande. Dessa ämnen, som båda är förbjudna, påvisades genom användningen av detta förfarande. Sådana tester omfattar slutligen både importerade och inhemskt producerade produkter. Ett antal ledamöter påpekade detta.
Livsmedel och foder måste vara säkra, oberoende av deras ursprung. Övervakningsplanerna för restämnen från tredje länder, som är obligatoriska i enlighet med EU-lagstiftningen, kontrolleras noggrant för att se till att de nödvändiga kontrollerna genomförs. Samma fråga infinner sig med kandidatländerna. Vi är lika noga med att se till att dessa länder följer lagstiftningen.
Den andra frågan handlar om grönboken och om huruvida några sektorer skall uteslutas. Den finansiella sektorn kommer att uteslutas, och hela området med lagstiftningen om livsmedelssäkerhet kommer inte att omfattas, eftersom detta område har sitt eget rättsliga system. Parlamentet kommer att vara delaktigt, och inte bara kommer parlamentets yttrande om den ursprungliga texten att beaktas, utan vi kommer också att vänta på dess yttrande om detta uppföljningsmeddelande. Så parlamentet har en möjlighet att lägga fram ett yttrande om båda texterna. Anledningen till att vi gick vidare berodde inte på bristande respekt för parlamentet, det kan jag försäkra er om, utan på att rådet och andra utövade avsevärda påtryckningar. Det ansågs också att den första texten inte var så detaljerad som man önskade. Jag ansåg att det var nyttigt att göra uppföljningsmeddelandet mer detaljerat för att hjälpa parlamentet att dra sina slutsatser, och kanske kunna ge ett ännu mer värdefullt yttrande för mig att beakta när vi skall utarbeta det slutliga ramdirektivet. Parlamentet kommer naturligtvis att spela en fullständig roll, vilket det vanligtvis gör.
Jag fick sedan frågan om huruvida jag kommer att ta hänsyn till ordförande Prodis meddelande om en bättre lagstiftning från förra veckan. Jag bekräftar att jag kommer att göra det, och jag bekräftar också vad jag sade i utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden för några veckor sedan, om att jag var delaktig i arbetet med direktivet om säljfrämjande åtgärder. Mina tjänsteenheter och jag själv stöder detta direktiv. Det är förenligt med detta meddelande, och med våra allmänna planer i fråga om illojala handelsmetoder.
McCarthy oroar sig över att vi gör väldigt snabba framsteg. Det är troligen sant. Avsikten är dock att fullständiga samråd skall äga rum med aktörerna. Som jag sade kommer det också att finnas bestämmelser om att aktörerna på alla sidor skall ha en uppgift med avseende på tillämpningen av lagstiftningen när den träder i kraft.
Staes tog åter upp frågan om Belgien och olika behandling. Jag kan bara upprepa vad jag sade tidigare. Varken jag eller mina tjänsteenheter drevs av några skäl som hade med medlemsstaternas storlek att göra.
Till Oomen-Ruijten kan jag säga att vi inom Europeiska unionen endast har känt till detta sedan den 24 maj, trots att privata laboratorier i Tyskland har känt till det sedan i januari. Vi är mycket missnöjda över att det tog så lång tid att informera de federala myndigheterna. Som jag sade tidigare tas denna fråga för närvarande upp med de federala myndigheterna. Denna fråga har en viss betydelse, och jag vet att den utgör ett problem i länder med en federal struktur, där kommunikationen mellan regioner eller Länder och de federala myndigheterna ibland kanske inte är så snabb. Men jag måste betona att vår samtalspartner på EU-nivå är den federala regeringen, och att de medlemsstater som har en federal struktur därför inte kan blidka EU:s institutioner genom att svara att det faktiskt inte finns något som de kan göra, eftersom problemet ligger i deras Länder eller regioner. Det är inte ett svar som vi på EU-nivå kan godta.
Vad gäller tredje länder kan jag bara upprepa vad jag sade tidigare som svar till Graefe zu Baringdorf. De behandlas på samma sätt som medlemsstaterna.
Whitehead frågade sedan om jag skulle återkomma när jag hade mer information. Jag återkommer alltid gärna till parlamentet med aktuell information i alla frågor, särskilt frågor av sådan vikt som denna.
När det gäller den andra frågan, frågade han mig om insamlingen av rättspraxis och om rättvis handel. Människor som är vana vid ett gemensamt lagsystem är ofta oroliga över att vad vi försöker att göra här är att röra oss närmare ett kodifierat system som de inte skulle känna sig helt tillfreds med.
Jag tog upp denna fråga här tidigare, och jag sade då att jag är känslig när det gäller denna fråga, både på grund av mitt ursprung och på grund av min yrkesbakgrund. I vårt tänkesätt i denna fråga och i fråga om den lagstiftning som införts, kommer vi att försöka att se till att befintliga rättsliga system inom Europeiska unionen fullt ut beaktas.
Patrie frågade mig sedan om grönboken. Hon kanske missförstod vad jag sade tidigare, eller så uttryckte jag mig kanske inte särskilt väl. Genom att lägga fram grönboken vid detta tillfälle var min mening inte att vara oartig mot kammaren genom att inte invänta dess åsikt, utan det var viktigt för oss att lägga till ytterligare detaljer till det första förslaget, och ge parlamentet ett tillfälle att lägga fram ett ännu bättre yttrande om vårt arbete på detta område.
Slutligen, som svar till Keppelhoff-Wiechert, håller jag med om att det finns problem i Tyskland och att förseningar har ägt rum. En av de federala byråerna i Tyskland kände till detta under rätt lång tid och underlät att informera de federala myndigheterna om det. Det handlade inte bara om att Länderna kände till och underlät att vidarebefordra information. En federal byrå hade denna information och underlät att vidarebefordra den.
Det finns en annan fråga som jag ser som något av ett problem, eller kanske är det ett stort problem. Privata laboratorier har mycket ofta information om frågor som rör livsmedelssäkerhet. I enlighet med sina sekretessbestämmelser underlåter de att avslöja denna information till de behöriga myndigheterna. Vi har i viss utsträckning löst detta problem genom den livsmedelslagstiftning som vi antog här för ett par månader sedan, men kravet och den rättsliga skyldigheten för privata laboratorier om att avslöja relevant information till de offentliga myndigheterna kommer tyvärr inte att träda i kraft förrän 2005. Det är ett problem. Det är något som medlemsstaterna måste ta itu med, särskilt de som har en federal struktur, för att se till att information som finns tillgänglig för privata laboratorier görs tillgänglig för dem som fattar folkhälsobeslut.

Talmannen. -
Vi är för tillfället 20 minuter sena, herr Staes, så jag ger inte ordet till någon annan. Ämnet kommer inte att försvinna. Ibland är kommissionärerna mycket skickliga på att se till att de inte går i fällan. Ibland går de i fällan. Men jag är säker på att ni, av alla människor, kommer att finna sätt att bevara detta ämne på dagordningen på ett eller annat sätt.
Debatten är avslutad.

Talmannen. -
Nästa punkt på föredragningslistan är frågestunden med frågor till kommissionen (B5-0252/2002). Vi skall nu behandla en rad frågor till kommissionen.
Första delen
Talmannen. -
Fråga nr 3 från Paulo Casaca (H-0401/02):

Angående: Kartellbildning som stöds av kommissionen inom sockerraffineringen i Europa
I artikel 81.1 i fördraget förbjuds karteller i Europa, särskilt om dessa kan begränsa eller snedvrida konkurrensen på den gemensamma marknaden. Det existerar emellertid ingen verklig gemensam marknad för socker och konkurrens mellan de olika sockerraffinaderierna saknas. Detta uppges i punkt 91 i revisionsrättens särskilda rapport nr 20/2000. De internationella handelsflödena, eller avsaknaden av sådana handelsflöden när det gäller socker- och råsockerhandeln, samt sockerpriserna på den europeiska marknaden, bekräftar fullständigt revisionsrättens misstankar om att det råder kartellbildning inom sektorn, och att denna kartellbildning dessutom stöds av kommissionen. Europeiska kommissionen har inom det europeiska området förbjudit import av socker från raffinaderier som inte har ingått avtal med en europeisk kartell, vilket ytterligare stärker makten hos denna kartell.
Av vilken orsak har Europeiska kommissionens avdelningar med ansvar för konkurrensfrågor inte inlett en intern eller extern undersökning av de uppenbara fall av uppdelning av marknaden, prisbindning och dumpning på icke-kontrollerade områden som sockerindustrikartellen i Europa gjort sig skyldig till? Anser inte Europeiska kommissionen att dess underlåtenhet att ingripa står i klar strid med fördraget?

Monti
. (IT) Herr talman! I motsats till den kritik som framförts från den ärade parlamentsledamoten, så är kommissionen övertygad om att den helt och fullt har uppfyllt sina åligganden inom sockersektorn, som har varit föremål för diverse ingripanden när det gäller konkurrensen. I det sammanhanget vill kommissionen påminna om att den under nästan trettio år har vidtagit en serie åtgärder i frågan och bestraffat såväl karteller på europeisk nivå som överenskommelser på nationell nivå eller missbruk av dominerande ställning. Dessa beslut har samtliga kontrollerats av EG-domstolen som har gett deras legitimitet ett kraftfullt stöd.
Under 2001 inleddes ett nytt ärende efter en anmälan, men undersökningen har inte gett oss möjlighet att finna bevis för de fakta som påtalats.
Sockersektorn har dessutom varit föremål för riktade undersökningar inom ramen för reglerna för kontroll av koncentrationsförfaranden. Dessutom, vilket är väl känt för den ärade parlamentsledamoten, lade kommissionen för över ett år sedan fram förslag om en första reform av den gemensamma organisationen av marknaderna inom sockersektorn. Reformen hade det uttalade syftet att öka konkurrensutsättningen av den sektorn. Europaparlamentet och rådet tillbakavisade emellertid med bred majoritet kommissionens förslag. Kommissionen har emellertid gått ut med en anbudsförfrågan som avser en extern undersökning av situationen när det gäller konkurrensen inom sockersektorn och om den gemensamma organisationens effekter på den aktuella marknaden. Resultaten från denna undersökning borde ligga klara i början av 2003.

Casaca (PSE).
Herr talman! Det är faktiskt med häpnad jag här hör kommissionen säga att det inte råder en kartellsituation på sockermarknaden. Herr kommissionär! Det är inte nödvändigt att göra några undersökningar, sonderingar eller inspektioner. Det är bara att ni, herr kommissionär, tar telefonen och presenterar er som ägare till en stormarknad i ert land och ringer till en annan medlemsstat, Frankrike, Tyskland eller Förenade kungariket, och säger att ni vill köpa socker. Gör detta så skall ni få se vad ni får för svar. Svaret är att det inte finns något, eftersom marknaden helt och hållet består av en kartell, vilket har genomförts med kommissionens goda minne, som har tagit till sig försvaret av en kartell där det har funnits motstånd, som i den självstyrande regionen Azorerna. Detta är sakförhållandena. Inget av era motiveringar finns med i revisionsrättens rapport då denna sade just detta, medan kommissionen tvärtom bara sade att denna situation berodde på branschegenskaper.

Monti
. (FR) Herr talman! Tillåt mig att erinra om det stora antal tillfällen när kommissionen ingripit på sockerområdet. Utan att påstå att jag ger en fullständig redogörelse skulle jag vilja erinra om att redan i början av 1970-talet antog kommissionen ett beslut, som innebar att inte mindre än sexton företag straffades för brott mot artikel 81 i fördraget. Under 1988 straffade kommissionen British Sugar för missbruk av dominerande ställning. Under 1997 straffade kommissionen även Irish Sugar för missbruk av dominerande ställning. Under 1998 straffade kommissionen en priskartell på den brittiska marknaden för industrisocker som pågick i nära fyra år. Under 2001 mottog kommissionen ett klagomål om en vägran till kollektiv försäljning från sockerproducenter i en medlemsstat. Utredningen, det har jag just erinrat om, har emellertid inte gjort det möjligt att visa att denna samordnade vägran existerar. Alla parter har informerats om att förfarandet avslutats och den klagande har tagit tillbaka sitt klagomål.
Avslutningsvis skulle jag också vilja erinra om att inom ramen för kontrollen av sammanslagningar fäster kommissionen särskild betydelse vid dessa problem. Det är slutligen beklagligt ur kommissionens synvinkel att Europaparlamentet och rådet, vilket jag erinrat om, med stor majoritet avvisat de förslag som lades fram för mer än ett år sedan av kommissionen, förslag som särskilt hade som målsättning att införa större konkurrens på marknaden.

Talmannen. -
Fråga nr 1 från Roy Perry (H-0387/02):

Angående: Utökning av tillämpningsområdet för kabel- och satellitdirektivet från 1993
För att få in nationella TV-kanaler via satellit utanför det egna hemlandet måste man antingen ha en olaglig dekoder eller ett piratkort. Instämmer kommissionen med att kabel- och satellitdirektivets 93/83/EEG

Bolkestein
. (EN) Herr talman! Kommissionen anser att medborgarna inom den inre marknaden skall kunna ta emot TV-tjänster från andra medlemsstater. Det är därför långt ifrån tillfredsställande att medborgare stöter på problem med att få tillgång till program som sänds via satellit från andra medlemsstater.
Vissa regler om upphovsrätt och om rättigheter som hör samman med upphovsrätt, och som särskilt är tillämpliga för gränsöverskridande satellitsändningar, har redan fastställts i direktiv 93/83 för att förhindra vissa problem. Samtidigt som kommissionen utarbetar sina rapporter om tillämpningen av detta direktiv har den dock informerats om befintliga problem, och har betonat dessa i ett dokument som torde läggas fram för parlamentet före sommaren.
I detta hänseende skulle kommissionen vilja informera den ledamot som har lagt fram frågan om att kommissionen för närvarande ser över de olika aspekterna av denna fråga.

Perry (PPE-DE).
Herr talman! Jag hoppades kunna gratulera kommissionär Bolkestein till ett vanligtvis direkt svar, men jag lyssnade till hans svar och jag undrar vad jag hörde. ?Kommissionen ser över det.? Jag vill fråga kommissionen om den kommer att göra något åt det? Vi har en situation där vi tror på den inre marknaden, där medborgare i allt större utsträckning förflyttar sig runt på kontinenten. De skulle vilja titta på fransk TV i Tyskland och brittisk TV om de flyttar till Spanien när de har pensionerat sig.
Sanningen är att den inre marknaden inte fungerar. Jag skulle vilja få se en liten skymt av ett mer positivt uttalande från kommissionären om att han inte bara kommer att se över detta problem, utan faktiskt kommer att göra något åt det, och lägga fram ett positivt förslag för parlamentet.

Bolkestein
. (EN) Jag håller med Perry om att situationen för närvarande är högst otillfredsställande. När det gäller sändningen av TV-program finns det inte någon inre marknad. Problemet är att kommissionens möjligheter är begränsade. Det tråkiga faktumet förblir att det direktiv som jag hänvisade till tidigare, som antogs 1993, inte ger kommissionen en tillräcklig rättslig grund för överträdelseförfaranden som kunde ha varit tillgängliga för kommissionen om den rättsliga situationen hade varit annorlunda.
Därför kan kommissionen inte inleda de överträdelseförfaranden som jag är säker på att Perry skulle anse vara önskvärda. Så allt kommissionen kan göra är att genomföra undersökningen, som snart kommer att vara avslutad, och som kommer att läggas fram för parlamentet så snart den är klar - före sommaruppehållet - så att parlamentet kan dra sina egna slutsatser.
Perry har fullständigt rätt när han uttrycker sitt djupa missnöje med sakernas tillstånd. Kommissionen saknar en rättslig grund för att inleda de överträdelseförfaranden som parlamentsledamöterna vill inleda. Det är en otillfredsställande situation, och kommissionen tittar på problemet. Dess analys kommer att läggas fram för parlamentet snarast möjligt. För tillfället är detta allt jag kan säga.

Purvis (PPE-DE).
Bolkestein tycker uppenbarligen att denna fråga är svår att få att gå ihop med hans egna principer om den inre marknaden, och det har han min förståelse för. Direktiv 93/83 är uppenbart otillfredsställande. Därför borde väl kommissionen kunna gå tillbaka till Romfördraget och till grunden för hela gemenskapen. Såvitt jag förstår är kommissionens roll att se till att gemenskapen fungerar som en gemenskap och i enlighet med dess grundfördrag. Gemenskapen borde därför arbeta för den inre marknaden genom att lägga fram ett nytt direktiv som faktiskt tillämpar den inre marknaden för en television utan gränser.

Bolkestein
. (EN) Purvis resonemang är fullt förståeligt och logiskt. Å andra sidan utarbetade kommissionen ett dokument om bättre lagstiftning förra veckan. I detta dokument föreskrivs, som Purvis säkert känner till, en viss samrådsnivå, särskilt vad beträffar samråd med parlamentet. Samråd utförs bäst om de grundas på ett dokument där det föreliggande problemet analyseras, och det är exakt vad kommissionen gör.
Jag vill inte bestrida önskemålen hos Purvis eller någon annan parlamentsledamot om en mer tillfredsställande rättslig grund. Det kan förvisso bli nödvändigt att dra samma slutsats som Purvis; men denna slutsats borde bygga på en seriös analys, och min personal och jag är engagerade i denna process. Jag upprepar att jag hoppas att vi kommer att lägga fram denna analys för parlamentet före sommaren.

Thors (ELDR).
Vi är mycket tacksamma gentemot Perry för denna fråga, eftersom parlamentet i flera betänkanden har begärt en översyn, och att kommissionen skulle göra något åt detta. Vi lade fram ett betänkande om digital-TV där samma fråga togs upp. Jag kan inte säga vem som stod för detta betänkande, det är jag för ödmjuk för. Så det fanns ett antal betänkanden där även vi begärde detta. Det är ironiskt att vi har ett direktiv som kallas television utan gränser, när upphovsrätten och reglerna om kollektiva organisationer hindrar oss från att göra något.
Jag skulle vilja fråga kommissionären om denna översyn och om den undersökning som han skall inleda: Kommer ni också att titta på de funktionsskillnader mellan kabel- TV och satellitsänd TV som också finns i direktivet och som också är otillfredsställande? Kommer ni i er rapport att titta på den roll som de kollektiva organisationerna för ägarna till upphovsrätten spelar på detta område, och som också hindrar den inre marknaden från att fungera?

Bolkestein
. (EN) Kan jag få konstatera att Thors sannerligen inte är för ödmjuk för att nämna titeln på vilket som helst direktiv som hon vill hänvisa till. Vad gäller hennes fråga skulle jag vilja försäkra henne om att alla aspekter som hör samman med problemet kommer att diskuteras i det dokument som mina tjänsteenheter och jag nu utarbetar, eftersom problemet ligger i bristen på en inre marknad när det handlar om television. Thors har helt rätt i att direktivet heter télévision sans frontières - television utan gränser, men att detta inte uppnås. Som jag redan har sagt till Perry och Purvis, är detta högst otillfredsställande.

Talmannen. -
Fråga nr 2 från John Joseph McCartin (H-0395/02):

Angående: Tillväxthormoner för boskap
Med hänvisning till kommissionens nyligen gjorda uttalande (IP/02/604) och den efterföljande diskussionen i medierna (?nya rön visar att människor skadas av tillväxthormoner för boskap?), kan kommissionen ge tydligt besked om vad dessa nya rön visar liksom ge utförligare information om vilka slags hälsorisker som kan uppstå? Accepterar man att den information som kommissionen lämnar till allmänheten bör - för öppenhetens och trovärdighetens skull - vara långt mer detaljerad och konkret? Vidare, vore det inte sant att påstå att kommissionen inte har funnit något konkret belägg för att användningen av dessa hormoner medför en specifik hälsorisk för människor?

Byrne
. (EN) EU:s vetenskapliga kommitté för veterinära åtgärder till skydd för människors hälsa uppmanades att se över sina tidigare yttranden från april 1999 och maj 2000 mot bakgrund av eventuell ny information, samt resultaten av de undersökningar som kommissionen inlett. I dess yttrande av den 10 april 2002 bekräftade kommittén att tillväxthormoner utgör en risk för konsumenter, vilket den hade fastställt i sina tidigare yttranden. Kommittén konstaterade särskilt i sitt yttrande från 1999 att det för 17ß-östradiol fanns ett omfattande bevismaterial om att 17ß-östradiol borde betraktas som ett fullständigt cancerframkallande ämne, och att det har både tumörframkallande och tumörfrämjande effekter. Ingen säker tröskel kunde fastställas för någon av de sex hormoner som utvärderades, och förpubertala barn är den grupp som löper störst risk, på grund av deras extremt låga nivåer av endogen hormonproduktion.
1999 konstaterades det också att de skadliga effekterna omfattar utvecklingsmässiga, neurobiologiska, genotoxiska och cancerframkallande effekter. Genom att säga att ?det inte är berättigat att göra några ändringar av dessa yttranden?, bekräftade forskarna giltigheten hos de tidigare yttrandena. Inga nya bevis lades fram om sammansättningen av estrar med 17ß-östradiol och deras anhopning i ätbara animaliska kroppsfetter.
Dessa rön måste betraktas i alla exponeringsutvärderingar, likväl som när det gäller konsekvenserna av de nyligen erkända, mer komplexa metabolismerna för syntetiska hormoner som till exempel trenbolon, zeranol och melengestrolacetater. De möjliga skadliga effekterna hos båda dessa restsubtansmetaboliter för människors hälsa måste utvärderas ytterligare.
Aktuella rön noterades slutligen i fråga om möjliga skadliga effekter för miljön. Kommissionen anser att dess inställning till konsumentskydd inom detta område är fullständigt berättigat mot bakgrund av vetenskapliga rön. Kommissionen delar den ärade ledamotens åsikt om vikten av öppenhet och trovärdighet, och därför offentliggörs kommitténs yttranden omedelbart på webbsidan för kommissionens generaldirektorat för hälsa och konsumentskydd, tillsammans med annan relevant information i denna fråga.

McCartin (PPE-DE).
Jag lade inte fram denna fråga av oro för hälso- eller handelsfrågor, utan av oro för Europeiska kommissionens trovärdighet. Jag var närvarande i detta parlament när förbudet ursprungligen infördes, och jag röstade för ett minoritetsbetänkande som lades fram av professor Tom Raftery, som är expert på alla dessa frågor. Han ansåg bestämt att motiveringen bakom förslaget att förbjuda dessa produkter var politisk. Som en tysk parlamentsledamot en gång sade till mig: ?Professor Raftery har rätt, men det finns en våg av hysteri i Tyskland, så jag måste rösta emot honom?. Jag anser inte att en våg av hysteri är en tillräckligt god grund för Europeiska kommissionens lagstiftning.
Såvitt jag förstår stöds kommissionens ståndpunkt inte av de bästa vetenskapliga rönen från FN, Förenta staterna, Kanada, Nya Zeeland eller Australien. Dessa länder är inte kända för att utsätta sina egna medborgares hälsa för risker, och de grundar också sin politik på vad de anser vara välgrundade vetenskapliga rön.
Jag vill fråga kommissionen om den håller med mig om att det är oerhört viktigt att vad vi gör har goda grunder och är pålitligt, i det nuvarande klimatet när Europeiska kommissionen placeras i en position där den förbjuder så många produkter och förfaranden - i vissa fall till och med själva forskningen. Att göra något annat skulle undergräva Europeiska kommissionens långsiktiga trovärdighet. Jag anser att det är vad vi gör i det här fallet.

Byrne
. (EN) Jag håller fullständigt med den ärade ledamoten om hans utvärdering av situationen såtillvida att jag anser att det är absolut grundläggande att kommissionens och parlamentets och EU-institutionernas trovärdighet upprätthålls i alla hänseenden, men särskilt i detta hänseende. Jag håller fullständigt med om detta.
Jag måste dock säga, med risken att upprepa mig, att den berörda vetenskapliga kommittén nu har tittat på denna fråga vid tre olika tillfällen. Den har lagt fram sitt yttrande vid dessa tillfällen, senast inom de två senaste månaderna när den beaktade de senaste yttrandena, men också alla de relevanta aktuella vetenskapliga rönen i denna särskilda fråga.
Kommittén har kommit till den slutsats som jag presenterat för er. Jag måste säga att när jag är delaktig i att utföra en riskbedömning, måste jag följa råden från riskbedömarna, jag måste följa råden med de vetenskapliga bevisen och de vetenskapliga rönen. Om jag inte gör det, eller om någon av oss inte gör det, är vi enligt min åsikt helt förlorade. Då driver vi till havs utan kompass. Det är därför som det är viktigt för oss att noga följa de råd som vi får. Och jag måste upprepa att detta är det råd som vi har fått, och det är därför som vi har följt det noga i denna fråga.
Skulle jag kunna få göra ännu ett påpekande, när jag ändå står här: Vi genomför för närvarande lagstiftning med avseende på denna fråga, som är ett gensvar på WTO:s yttrande för några år sedan, då WTO upplevde en särskild osäkerhet i fråga om vår ståndpunkt. Det gällde endast en fråga, och det var huvudsakligen en förfarandemässig fråga. Denna fråga har nu tagits upp i den ändrade lagstiftning som lagts fram för kammaren, och ni och säkerligen andra ledamöter kommer utan tvekan att ta upp den till diskussion, herr McCartin, när denna lagstiftning läggs fram i kammaren vid andra behandlingen.

Staes (Verts/ALE).
Herr kommissionär! Vi var nyss oense eftersom jag inte tyckte att ni svarade på mina frågor. Den här gången måste jag stödja er till fullo och säga till McCartin, som normalt är en vänlig man och som jag har ett mycket gott samarbete med, att kommissionen här ändå utför ett mycket seriöst arbete. Till följd av dispyten inom Världshandelsorganisationen har kommissionen gett forskare i uppdrag att genomföra en grundlig undersökning. Detta har resulterat i sjutton undersökningar, och det är nu klart vetenskapligt bevisat att 17-beta-östradiol är mutagen, genotoxisk och cancerframkallande. Detta är ett argument i vår dispyt i Världshandelsorganisationen. Jag skulle vilja be kollega McCartin att inte så något tvivel, inte heller bland jordbrukarna. Det står klart att de sex hormoner som används i Förenta staterna inte är så hälsosamma som man påstår, och att de onekligen är skadliga för folkhälsan.
Jag skulle vilja fråga kommissionären: anser ni er nu förfoga över tillräckliga argument för att äntligen kunna avgöra dispyten inom Världshandelsorganisationen till Europeiska unionens fördel med de vetenskapliga uppgifterna i handen?

Byrne
Jag tackar Staes för hans stöd i frågan, och också för hans beskrivning av McCartin som en vänlig man, vilket är en åsikt som jag fullt ut kan hålla med om som landsman till honom.
Jag kan inte lägga till så mycket mer om detta, mer än att säga att syftet med den lagstiftning som vi går fram med för närvarande är att vi skall anpassa oss till WTO:s beslut.

Talmannen. -
Utan att vilja påverka hur ni formulerar era frågor, erinrar jag er om att detta är en frågestund, att man kan argumentera, men det handlar inte om att komma med förklaringar.

Rübig (PPE-DE)
Herr talman! Jag ville bara meddela att vi redan är på fråga 2, och det bör meddelas, eftersom annars kollegerna i kammaren inte vet att vi redan har kommit längre.

Talmannen. -
Tekniken fungerar inte för närvarande, på era små skärmar syns frågorna, men inte på den stora skärmen. Jag är oförmögen att lösa detta problem. De ledamöter som befinner sig på sina kontor måste räkna med sådana här eventualiteter. Vi utnämner er till ombudsman för ledamöterna.

Talmannen. -
Fråga nr 4 från Francisca Sauquillo Pérez del Arco (H-0403/02):

Angående: Rättegången mot ledare för den demokratiska oppositionen i Ekvatorialguinea
Den 23 maj 2002 inleds, utan att minimikraven för en rättegång i en rättsstat är uppfyllda, en rättegång mot ett flertal ledare för den demokratiska oppositionen, däribland Plácido Micó, ledare för Alliansen för socialdemokrati (Convergencia para la Democracia Social, CPDS) i Ekvatorialguinea. En av de anklagades advokater befinner sig i husarrest.
Denna rättegång är ytterligare ett bevis på den ekvatorialguineanska regeringens bristande vilja att uppfylla sina löften till det internationella samfundet, däribland Europeiska unionen, om att inleda en övergång till ett demokratiskt styrelsesätt.
Har kommissionen, mot bakgrund av artikel 5 i Lomékonventionen och artikel 9 i Cotonouavtalet, vidtagit några åtgärder mot det fortsatta antidemokratiska styret i Ekvatorialguinea?

Byrne
. (EN) Kommissionen och medlemsstaterna på plats har noga övervakat de aktuella rättegångarna i Ekvatorialguinea, och är djupt oroade över de förfarandemässiga brister som de har iakttagit. EU har uppmanat de berörda guineanska myndigheterna att vidta de åtgärder som krävs för att domarna skall prövas, i syfte att garantera att de anklagades grundläggande rättigheter respekteras.
När det gäller samarbete undertecknade kommissionen efter en period av avstängning från 1992 till 1997 det nationella vägledande programmet för den åttonde europeiska utvecklingsfonden i juli 2000. Det enda projekt som i dag har godkänts syftar till att stödja demokratin, de mänskliga rättigheterna och ett sunt styrelseskick. Projektet har dock ännu inte inletts. I programmet för den åttonde europeiska utvecklingsfonden står det särskilt att frigörandet av andra medel som avsatts för vatten och hygien skall vara avhängigt av en positiv bedömning av människorättssituationen i landet. Kommissionen kan därför vidta åtgärder utan att tillgripa artikel 9 i Cotonouavtalet.

Sauquillo Pérez del Arco (PSE).
Herr talman! Jag tackar kommissionären för hans svar, där han säger att det mycket riktigt har funnits oegentligheter: rättegången var ett rent skämt och jag anser att den bör ogiltigförklaras. Som kommissionen mycket väl känner till, tack vare massmedia och de internationella observatörerna, hade vittnena blivit torterade dagen innan rättegången och resultatet av rättegången blev 20 års fängelsestraff för ledarna för den demokratiska oppositionen. Med detta visar Ekvatorialguineas regering att den inte ens uppfyller minimikraven för demokrati och sunt styrelseskick.
I går lade rådets ordförandeskap fram en bra förklaring där man uttryckte sin oro, men jag anser att detta inte är tillräckligt, det är nödvändigt att vidta konkreta åtgärder, det är inte tillåtligt att landets president fortfarande är på rundresa i Europa. Därför skulle jag vilja att kommissionären upplyste mig om vilka konkreta åtgärder kommissionen kan komma att vidta, förutom de åtgärder han redan berättat om.

Byrne
. (EN) Jag noterar vad den ärade ledamoten sade i sin tilläggsfråga. Jag vet särskilt att min kollega, Nielson, som är den ansvarige kommissionären i denna fråga, fullt ut kommer att beakta den fråga som ledamoten tog upp.

Carnero González (PSE). -
Herr talman, herr kommissionär! När Ekvatorialguineas president Obiang var i Bryssel för två år sedan och sammanträdde med ordförande Prodi, avlade presidenten löften om demokratisering och respekt för de mänskliga rättigheterna. Dessa löften har försummats på ett uppenbart och tydligt sätt i och med den rättegång - för att kalla den något - som just genomförts.
Det är visserligen sant att Europeiska unionen för några månader sedan i Förenta nationernas kommission för mänskliga rättigheter röstade för en resolution i vilken det sades att regimen i Ekvatorialguinea utvecklades mot demokrati och respekt för de mänskliga rättigheterna.
Jag anser att det som inträffat uppenbart visar att de löften Obiang gav Prodi inte har uppfyllts. Frågan är nu: kommer Prodi - i egenskap av ordförande för kommissionen - att vända sig till Obiang, som president för Ekvatorialguinea, för att kräva förklaringar om uppfyllandegraden av dessa åtaganden med tanke på denna rättegång - för att kalla den något - som har genomförts?

Byrne
. (EN) Jag vet att kontakter har tagits med regeringen i fråga. Åsikter har förts fram, och omdömen har meddelats dem, så regeringen där hyser ingen tvekan om Europeiska unionens åsikt i denna fråga.

Talmannen. -
Innan vi går över till nästa fråga och med anledning av det som bekymrade herr Rübig, vill jag klart och tydligt förklara att frågorna inte syns på skärmen, eftersom systemet har gått sönder. De ledamöter som nu befinner sig på sina kontor och som vill följa debatten får komma ned till kammaren.

Talmannen. -
Fråga nr 5 från Jorge Salvador Hernández Mollar (H-0404/02):

Angående: Olaglig invandring från Marocko
I associeringsavtalet med Marocko fastslås att dialog är nödvändig för att behandla problemet rörande olaglig invandring och återbördande samt att minskning av migrationstrycket är en åtgärd som bör prioriteras. I handlingsplanen för asyl och migration avseende Marocko påpekas att ankomsten av olagliga invandrare till Europeiska unionen underlättas och att deras återbördande försvåras på grund av brist på bevis, eftersom Marocko inte kräver visum av personer som transiterar genom dess territorium. Rådet (allmänna frågor) gav den 18 september 2000 kommissionen i uppdrag att förhandla om ett allmänt återtagandeavtal mellan Europeiska unionen och Marocko.
Kan kommissionen ange vilka initiativ till dialog som pågår inom ramen för associeringsavtalet? Kan den uppge om den anser det vara möjligt att genom det ekonomiska samarbetet med Marocko utöva påtryckningar på landet för att garantera att avdelning VI i avtalet iakttas? Kan kommissionen uppge om den avser att på kort sikt utöva påtryckningar för att Marocko skall anta bestämmelser om viseringar för tredjelandsmedborgare och därigenom bromsa den olagliga invandringen till EU? Kan kommissionen informera om hur långt förhandlingarna kommit i fråga om ovannämnda återtagandeavtal? Kan kommissionen garantera att medlemsstaterna och Europaparlamentet informeras/kommer att informeras regelbundet om framstegen i förhandlingarna?

Andra delen
Kinnock
. (EN) Som ni ser har vi i den femtiofemte minuten av denna frågestund kommit till fråga 5, och den ärade ledamoten har ställt fem tydliga frågor i sin fråga. Jag skall svara på samtliga dessa.
När det gäller fråga 1 har parterna inom ramen för avtalet inrättat en arbetsgrupp om migration och sociala frågor. Arbetsgruppen har hittills haft två möten, och migrationsfrågorna har diskuterats inom tre kategorier: den socioekonomiska utvecklingen, stöd för laglig invandring och bekämpande av olaglig invandring. En rad informella tematiska möten om särskilda frågor inom dessa kategorier förväntas äga rum i år och nästa år. Dessutom har en dialog för att förbereda de Meda-finansierade projekt som är relaterade till invandring inrättats.
När det gäller fråga 2 övervakar kommissionen kontinuerligt genomförandet av projekt och program för att se till att de fastställda målen uppnås. Dialogen om invandring gör stora framsteg, och det finns inget som antyder att samarbetet inte kommer att leda till framsteg i framtiden. Kommissionen kommer naturligtvis att beakta om genomförandet av associeringsavtalet varit tillfredsställande när den beslutar om tilldelningen av framtida medel.
När det gäller fråga 3 måste de marockanska myndigheterna överväga att införa visum för medborgare i tredje länder. Vi kan diskutera det i dialogen i enlighet med associeringsavtalet. Om ett visumsystem skulle bidra till att hämma inströmningen av olagliga invandrare vid Marockos södra och östra gränser skulle kommissionen se positivt på att stödja marockanska initiativ för att införa ett sådant system.
När det gäller fråga 4 antog rådet i september 2000 förhandlingsdirektiv för ett gemenskapsavtal om återtagande med Marocko. Efter flera högnivåmöten förra året, samtyckte marockanerna slutligen till att inleda en informell återtagandedialog. Kommissionen har föreslagit att formella förhandlingar skall inledas före slutet av nästa månad.
Angående fråga 5: När helst rådet har beviljat kommissionen eller gett den i uppdrag att förhandla om ett återtagandeavtal mellan gemenskapen och ett tredje land, genomför kommissionen sina förhandlingar i enlighet med de relevanta direktiven, och i fullständig förenlighet med de förfaranden som fastställs i artikel 300 i fördraget. I denna artikel föreskrivs det att parlamentet skall ges omfattande information om och rådfrågas om förhandlingarnas slutliga resultat. Vidare är kommissionen naturligtvis otvivelaktigt redo att informera de relevanta parlamentsutskotten närhelst den inbjuds att göra det.

Hernández Mollar (PPE-DE).
Herr kommissionär! Jag tackar er för ert svar, men ni skall veta att under den senaste femårsperioden har 4 000 invandrare från Marocko och Västsahara dött i Gibraltarsundet eller vid Kanarieöarnas kuster och tyvärr orsakar de hundratals marockanska minderåriga som korsar gränserna till de spanska städerna Ceuta och Melilla att mottagningscentrumen överbelastas och dessutom sker allvarliga aggressioner mot de anställda vid dessa centrum.
Herr kommissionär! Jag anser att Marocko måste ta sitt ansvar och dessa händelser visar att landet inte uppfyller sina plikter på ett korrekt sätt. Därför frågar jag er ännu en gång, herr kommissionär: Med tanke på den allvarliga situationen, anser ni inte att den nuvarande finansieringsramen för stöd till Marocko bör anpassas efter Marockos uppfyllande av sina skyldigheter på området för invandring och gränskontroll av gränserna mot Europeiska unionen?

Kinnock
. (EN) Jag är tacksam mot den ärade ledamoten, eftersom han pekar på att konsekvenserna av ansträngningarna att nå den europeiska kontinenten ofta är fruktansvärt tragiska, och innefattar ett stort antal skadade och förolyckade. Trycket på systemet i Spanien och i andra länder är uppenbart. Det finns dock ett problem med att försöka att använda en finansieringsram för syftet med att få de marockanska myndigheterna att i större utsträckning gå i den riktning som den ärade ledamoten skulle önska. Jag är övertygad om att han är medveten om detta problem, och om att alla risker eller hot mot detta finansiella stöd skulle kunna försvaga systemet ytterligare, och det skulle endast förvärra det problem som vi handskas med.
Jag kan försäkra honom om att kommissionen är mycket aktivt delaktig i att försöka att se till att bästa normer införs och upprätthålls, och att den kommer att göra alla ansträngningar den kan i detta syfte.

Redondo Jiménez (PPE-DE).
Herr talman! Associeringsavtalet med Marocko blir en brännande fråga i diskussionen om de jordbrukseftergifter som skall göras.
De europeiska jordbrukarna är mycket oroade över det förhandlingsförslag som Europeiska kommissionen lägger fram, eller åtminstone det som har offentliggjorts i pressen. Det förefaller som om kommissionen företrädesvis vill förhandla om export av spannmål, mjölk, kött och oljeväxter i utbyte mot en ökning med 5 procent i månaden, men man uppmärksammar Marockos krav på att komma upp i 217 000 ton av tomatkvoten, något som de europeiska jordbrukarna, framför allt dem som producerar frukt och grönsaker, är djupt oroade över.
Jag vill fråga kommissionen om det som står om den här frågan i pressnyheterna är sant eller om kommissionens förslag är att denna börda skall fördelas lika mellan alla de europeiska länderna, så att det inte alltid blir jordbrukssektorn som måste betala räkningen för det associeringsavtal som man förhandlar med Marocko om.

Talmannen. -
Fru ledamot, jag har en känsla om att vi talar om olaglig invandring. Jag kommer inte att blanda mig i diskussionen. Kommissionären är naturligtvis kvalificerad nog att besvara frågan.

Kinnock
. (EN) Som ni påpekar, herr talman, är den fråga som den ärade ledamoten tog upp inte den fråga som har lagts fram. Jag kan emellertid försäkra henne om att kommissionen inte kommer att agera oansvarigt inom något område. Vi strävar efter att se till att det sker en effektiv fördelning av bördorna, men jag är medveten om det faktum att de som är experter inom detta område kontinuerligt ger oss rådet att en mer liberal inställning till köpet av varor från länder i tredje världen skulle göra mer för att stimulera världshandeln och bekämpa fattigdomen, och därigenom hämma invandringen, än någon annan åtgärd möjligen skulle kunna göra.

Sauquillo Pérez del Arco (PSE).
Herr talman! Frågan handlade mycket riktigt om olaglig invandring, men i det här sammanhanget vill jag fråga kommissionären om han anser att invandringen är medaljens baksida av utvecklingen och om han inser att vi talar om många olagliga invandrare som kommer från Marocko och hela Nordafrika. Hur kan vi tolerera motsägelsen att anslagen för Meda-programmet minskats mellan åren 2000 och 2003 och att minskningen i budgetförslaget för 2003 kommer att bli verkligt dramatisk, mindre än 470 procent i realpriser? Anser inte kommissionären att detta är en motsägelse och att vi för att bekämpa denna olagliga invandring bör genomföra utvecklingsprogram på andra sidan Medelhavet?

Kinnock
. (EN) Den ärade ledamoten har rätt när han påpekar att orsaken till invandring - självfallet också laglig invandring - ofta är fattigdom, och känslan av hopplöshet i fråga om framtiden, vilket gör människor desperata nog att rycka upp sina rötter och försöka att flytta till länder som de inte känner till, varken när det gäller dess språk eller seder. Det är sant att utvecklingspolitiken delvis måste inriktas på att bekämpa fattigdomen för att ge människor ett fungerande, rimligt alternativ till att förflytta sig själva och sina familjer till andra delar av världen.
När gemenskapen avsätter medel för att försöka bekämpa fattigdomen och ge en grund för en hållbar utveckling, är det dock viktigt att dessa medel används fullt ut och effektivt. När den ärade ledamoten bedömer situationen, kommer han inte att se någon snålhet eller snävhet i inställningen till Meda-programmet. Inställningen till att finansiera Meda-programmet har snarare mycket mer att göra med strävan efter att garantera ett effektivt användande av medlen med mervärde, med verkliga generösa effekter för de människor som borde ta emot detta utvecklingsstöd, snarare än att bara ha budgetstatistik, vilket kan se imponerande ut, men har mindre imponerande följder.

Talmannen. -
Fråga nr 6 från Christopher Heaton-Harris (H-0431/02):

Angående: Berlaymont
Vad är den senaste utvecklingen i förhandlingarna mellan kommissionen och den belgiska regeringen om renovering av Berlaymont? Vad är i dagsläget de projekterade kostnaderna? När förväntar sig kommissionen att den - om någonsin - åter kommer att få ta byggnaden i besittning? Kommer kommissionen att tillhandahålla parlamentet en kostnads- och intäktsanalys av Berlaymontprojektet? Anser kommissionen att Europas och Belgiens skattebetalare får valuta för sina pengar? Är kommissionen tillfreds med kvaliteten och effektiviteten på det pågående renoveringsarbetet i byggnaden?

Kinnock
. (EN) Heaton-Harris har ställt sex tydliga frågor. Jag skall besvara dem alla, men det kommer tyvärr att ta några minuter.
Första frågan: I den avsiktsförklaring som undertecknades av den belgiske ministern Rik Dams och mig på kommissionens vägnar den 17 juli 2001 planerades det för det första att förhandlingarna om Berlaymont skulle vara slutförda i slutet av december 2001. Den 14 december informerades jag dock av ministern om att Belgien inte skulle vara redo att diskutera de finansiella frågorna förrän i februari, eftersom han inväntade resultatet av de berörda granskningarna. Granskningsrapporterna tillgängliggjordes slutligen för honom i mars, och då inleddes intensiva förhandlingar.
Sedan dess har ståndpunkterna hos den belgiska regeringen och kommissionen närmats varandra, men vi har ännu inte uppnått någon slutlig överenskommelse om det pris som kommissionen skulle vara villig att betala eller om de rättsliga garantier som kommissionen kräver. Förhandlingarna fortgår därför.
Jag skall besvara frågorna 2 och 3 tillsammans. De belgiska myndigheterna har bekräftat att de nuvarande beräknade kostnaderna för den grundläggande renoverade byggnaden är 605 miljoner euro, och regeringen har bekräftat sin avsikt att se till att byggnaden är möjlig att åter börja använda den 31 december 2003. Detta projekts historik innebär dock att kommissionen anser att man endast kan fastställa en visshet om ett realistiskt överlämningsdatum när ett särskilt datum har fastställts i ett kontrakt, där också bestämmelser om böter för försenat genomförande skall fastställas.
Fråga 4: Innan kommissionen ingår ett bindande avtal med den belgiska regeringen, kommer vi naturligtvis att ge budgetmyndigheten en analys av resultaten av de förhandlingar som ägt rum med den belgiska regeringen. Liksom jag har påpekat vid ett flertal tillfällen, bygger kommissionens förhandlingsståndpunkt på en oberoende analys av totalkostnaden såväl som av de kostnader som beror på det flertal förseningar som inträffat under renoveringsprojektet.
Fråga 5: Jag kan bekräfta att kommissionen, under tiden för alla diskussioner och all verksamhet i fråga om renoveringen av Berlaymont, har motiverats av det absoluta behovet av att se till att man får valuta för pengarna i användandet av gemenskapens medel. Detta kommer att fortsätta att vara en huvudsaklig förutsättning för att förhandlingarna med Belgien skall slutföras på ett tillfredsställande sätt.
Slutligen, fråga 6: Den tekniska beskrivningen av byggnaden kommer att vara rättsligt bindande, och det kommer att finnas rättsliga garantier för den kvalitet som genomförts. På detta sätt kommer vi att se till att slutresultatet lever upp till höga kvalitetsnormer.
När det gäller effektiviteten, har kommissionen gjort det mycket klart att vi är djupt missnöjda med det faktum att den ursprungliga tidsfristen inte följts, och vad som är ännu viktigare, att den vid ett flertal tillfällen har ändrats. Som jag har sagt till parlamentet och den belgiska regeringen, anser jag att många av de problem man stött på i detta projekt beror på allvarliga förvaltningsproblem inom förvaltningsstrukturen för Berlaymont 2000.

Heaton-Harris (PPE-DE).
Jag har ett par tilläggsfrågor. Har kommissionen i princip helt beslutat sig för att åter flytta in i Berlaymontbyggnaden? Om så inte är fallet, när tror ni att det slutliga beslutet kommer att fattas inom kommissionen? Finns det något slags tidsplan inom kommissionen för att titta på dessa förfaranden? Hur kommer den slutliga kostnaden på 605 miljoner euro att fördelas över EU:s budget?

Kinnock
. (EN) Jag är tacksam mot den ärade ledamoten eftersom han ger mig ett tillfälle att ytterligare redogöra för kommissionens tillvägagångssätt. De 605 miljonerna är vad förhandlingarna handlar om, så jag kan ännu inte säga till ledamoten om det övergripande priset är tillfredsställande för oss, om det uppfyller våra behov, eller vilken vår slutliga ståndpunkt till följd av slutförandet av förhandlingarna kommer att vara i fråga om detta pris.
När det gäller det slutliga beslutet inom kommissionen, är detta också avhängigt av ett tillfredsställande resultat i förhandlingarna, och jag har redogjort för de grundläggande frågorna här. Om vi åter skall ta Berlaymontbyggnaden i besittning måste priset vara tillfredsställande, kvaliteten måste vara godtagbar, det måste finnas rättsliga garantier, och detta är förutsättningar för att vi eventuellt skall flytta tillbaka in i Berlaymontbyggnaden. Till dess att dessa villkor har uppfyllts, kan jag inte fastställa ett datum för ett slutligt beslut inom kommissionen. Jag hoppas att detta inte kommer att fördröjas länge. Det ligger inte i någons intresse att den befintliga osäkerheten fortgår.
Nu har jag praktiskt taget besvarat den första frågan om vi är fast beslutna att åter ta den renoverade byggnaden i besittning. Vi föredrar att göra det av ett stort antal skäl; det faktum att vi har funnits i byggnaden i ungefär 27 år skulle inte minst ge oss en mycket värdefull fastighet i en oerhört intensivt exploaterad del av Bryssel. Vi är också medvetna om att kommissionens bekvämlighet i fråga om logistik skulle tjänas genom att man kunde flytta in i byggnaden igen, men vi kommer inte att göra det under vilka omständigheter som helst, och därför är det avgörande, om vi slutligen skall överväga att flytta in i Berlaymontbyggnaden igen, att vi är övertygade om att kraven på pris och värde, som vi hela tiden har framhållit mycket tydligt, uppfylls.

Harbour (PPE-DE).
Jag skulle vilja att Kinnock förtydligade sitt sista svar, och detta bara för att bekräfta om han verkligen är nöjd med att Berlaymont skall vara den lämpliga hemvisten för den nya kommissionen med dess nya inriktning, mot bakgrund av de mycket omfattande organisatoriska reformerna, och allt som innefattas i vissa av förändringarna i fråga om ansvar, användandet av underleverantörer, och den nya tekniken.
Vid sidan av detta undrar jag om jag, med tanke på att parlamentet i går slutligen formellt mottog reformpaketet för personalstadgarna, kunde få uppmana kommissionären att tala om vilka hans förväntningar är i fråga om vår kontroll av detta mycket viktiga paket, med tanke på att det förstås är sammankopplat med en rad viktiga skäl, som till exempel lönepaketet, ?le méthode?, och vad han skulle vilja att parlamentet gör i fråga om tidsplanering och annat arbete med detta viktiga paket.

Kinnock
. (EN) Jag är som alltid tacksam mot Harbour för att han belyser dessa frågor. När det gäller den andra punkten, skulle jag vilja ta detta tillfälle i akt att säga vad jag sade till parlamentets presidium tidigare i dag, och detta har jag sagt till många parlamentariker: Paketet med föreslagna reformer för personalstadgan läggs nu fram för parlamentet och rådet. Det skulle ligga i allas intresse - särskilt parlamentets intresse - om parlamentet kunde utarbeta en ståndpunkt i år, helt enkelt för att detta då skulle underlätta beaktandet av alla eventuella omarbetningar som parlamentet föreslagit eller synpunkter som det framfört. Då skulle dessa inslag kunna beaktas ordentligt under de första månaderna under 2003. Om vi får parlamentets synpunkt sent, skulle det naturligtvis innebära en belastning för den tid som finns tillgänglig för att ordentligt beakta parlamentets synpunkt.
Angående den första frågan tror vi att en ordentligt utrustad modern anläggning i Berlaymont till rätt pris skulle vara en lämplig hemvist för Europeiska kommissionen. Det råder ingen tvekan om det. Den ytterligare belastning som beror på en utvidgning som är ny i sitt slag betonar sannerligen denna fråga. Hur önskvärd och lämplig Berlaymontbyggnaden än är - och det har vi gjort klart hela tiden - beror godkännandet av Berlaymont på om kvalitetsnormerna uppfylls och på förhandlingarna och överenskommelsen om ett rimligt pris. Till dess att dessa villkor har uppfyllts kan vi inte slutligt säga att vi definitivt skulle vilja flytta tillbaka in i Berlaymontbyggnaden, hur önskvärt det än må vara i fråga om dess placering och i fråga om anläggningen i sig.

Talmannen. -
Tack så mycket för ert samarbete, herr kommissionär.
Frågor till Liikanen
Staes (Verts/ALE).
Herr talman! Den här gången gäller det en verklig ordningsfråga. Jag menar med detta att vissa parlamentsledamöter - det gäller även mig ibland - missbrukar denna möjlighet, men detta är en verklig ordningsfråga. Jag är en trogen besökare vid frågestunden. Jag förbereder således mina frågor. Jag visste att Kinnock skulle vara här, och jag har alltså ställt en mycket specifik fråga till honom. Det är fråga nummer 18, om språkanvändningen inom de europeiska institutionerna. Parlamentets tjänstemän tar upp den i den tredje delen, den andra frågan i den tredje delen, fastän det var en fråga särskilt till Kinnock. Jag förstår inte detta. Jag kommer nu att enbart få ett skriftligt svar, fastän jag kanske hade velat ställa kompletterande frågor till Kinnock. Kan ni förklara för mig hur förfarandet har förlöpt i detta sammanhang, och hur det kommer sig att en fråga till Kinnock ändå hamnar i den tredje delen?

Talmannen. -
Jag noterar detta noga, men som ni vet, och det förklaras i arbetsordningen, är det talmannen i samarbete med presidiet som fastställer ordningen och tilldelningen av frågorna till kommissionen och kommissionen fattar beslut om vilka frågor varje kommissionär skall besvara. Er fråga har placerats i slutet av frågestunden, i den tredje delen, och de frågorna kommer säkerligen att besvaras skriftligen. Detta är befogenheterna enligt arbetsordningen och vi kommer inte att gå in på en diskussion om den frågan. Detta är vad som gäller.

Talmannen. -
Eftersom frågeställaren är frånvarande, bortfaller fråga nr 7. Fråga nr 8 från Pat the Cope Gallagher (H-0383/02). Frågeställaren ersätts av Crowley:

Angående: Åtgärder för att stärka Europas turistindustri
Efter turistministrarnas informella möte och efter det seminarium för aktörer som organiserades av det spanska ordförandeskapet: kan kommissionen ange vilka konkreta åtgärder den ämnar föreslå för att stärka Europas turistindustri, med tanke på denna närings särskilda vikt och potential för sysselsättning i regioner som har få andra möjligheter till ekonomisk tillväxt och välstånd?

Liikanen
. (EN) I sitt meddelande ?En samarbetsstrategi för den europeiska turismens framtid? föreslog kommissionen en verksamhetsram med syftet att stärka den europeiska turismen.
Detta meddelande och parlamentets resolution om den europeiska turismen, samt rådets resolution om den europeiska turismens framtid, utgör grunden för att konkreta åtgärder skall kunna vidtas.
Men först av allt skulle jag vilja tacka Europaparlamentet för dess stora delaktighet i att främja turismen, vilket visas genom denna fråga från den ärade ledamoten. Nyligen, i maj, hade vi ett tillfälle att diskutera turismen, när Europaparlamentet antog Torres Marques betänkande. Resolutionen stöder våra förslag och uppmuntrar oss att genomföra och följa upp dem noggrant.
Låt mig nu ta upp några av de konkreta åtgärder som kommer att vidtas.
Det huvudsakliga målet är att införliva turismen i gemenskapspolitiken och i gemenskapens åtgärder för en integrerad strategi.
Vi måste förbättra samarbetet mellan aktörerna inom turismen, särskilt arbetsmarknadens parter, samt införa ett årligt europeiskt forum för turism. Vi kommer att anordna detta forum för första gången i december i år i Bryssel. Vi vill främja aktörernas tillgång till gemenskapsinstrumenten, och också införliva de lokala myndigheterna och den privata sektorn.
Vi utnyttjar befintliga övervaknings-, analys-, kompetens- och stödcentrum för att utveckla kunskap och göra observationer på turismens område. Detta har varit ett huvudsakligt krav från Europaparlamentet.
Mer specifikt kommer vi att titta på satelliträkenskaper för att mäta turismens ekonomiska inverkan, och på en europeisk Agenda 21 för turismen för att främja en hållbar utveckling för turismen.
Vi måste slutligen stärka Europas ställning och bild som en mångfaldig och attraktiv samling destinationer. Detta var en huvudsaklig diskussionsfråga vid turismministrarnas informella möte, som den ärade ledamoten hänvisar till i sin fråga.
Dessa åtgärder gynnar alla typer av regioner i Europa, också dem som är avlägset belägna.
En avsevärd andel av de strukturfonder som gjorts tillgängliga för medlemsstaterna stöder turismen, både direkt och indirekt. Mindre tätbefolkade områden, landsbygdsområden eller avlägset belägna områden kan därför dra stor nytta av den möjlighet att skapa jobb och en ekonomisk tillväxt som erbjuds i detta sammanhang.
För de huvudsakliga program som står för över 90 procent av det finansiella totalanslag som finns tillgängligt i strukturfonderna, har kommissionen upprättat tydliga riktlinjer som uttryckligen uppmuntrar stödet av en balanserad och hållbar utveckling inom turismen, särskilt genom tre verksamheter:
För det första, att modernisera de turismrelaterade infrastrukturerna och öka deras effektivitet.
För det andra, att uppdatera kunskaper och yrkesmässiga profiler för att bättre bemöta turisternas förväntningar och industrins behov.
För det tredje, att uppmuntra partnerskap företag emellan, samarbete mellan den offentliga och privata sektorn, och inrättandet av nätverk för att förbättra integrationen av de olika tjänster som omfattas av ?turismkedjan?.
I sammanhanget med mångfaldigandet av verksamheterna i landsbygdsområden, har EUGFJ även avsatt medel inom ramen för programmen för landsbygdsutveckling.
Genom dessa åtgärder försöker man att öka attraktiviteten hos byar och landsbygdsområden, och skydda naturen och det historiska och kulturella arvet. Turismrelaterade åtgärder finansieras också med de medel som avsatts för gemenskapens initiativ Leader+, vilket förbättrar livskvaliteten hos landsbygdsområdena.
Sammanfattningsvis borde utvecklingen av turismen planeras noga, så att den beaktar en orts besökarmängd med hänsyn till miljön, och den sociala och ekonomiska inverkan.

Crowley (UEN).
Jag skulle vilja tacka kommissionären för hans svar på frågan. Jag har tre uppföljningskommentarer i relation till vad ni just sade.
För det första, med hänsyn till en hållbar turism hanteras turismen naturligtvis bäst där det bor människor. Att bevara människor i landsbygdsområden och i avlägset belägna områden inom Europeiska unionen är därför ett bättre sätt att främja en ökad turism i dessa områden. I detta särskilda hänseende, skulle ett förslag med hänsyn till den världsomfattande marknadsföringen av Europeiska unionen som turistmål kunna övervägas - inte nödvändigtvis finansieras eller införas, utan bara övervägas?
För det andra, kan vi använda redan befintliga flygbolagscentrum för att se till att avlägset belägna områden också kan betjänas inom dessa områden? Europeiska kommissionen har redan gett sitt godkännande för marknadsföringsstöd till små regionala flygplatser, på grund av deras betydelse när det gäller att skapa turism och en ekonomisk utveckling.
Det finns en nödvändighet och ett trängande behov när det gäller att se till att de människor som gör investeringar i turismen och turismområdet får den grundläggande marknadsföring som krävs och strukturstöd från Europeiska unionens program, vilket ibland nekas dem eftersom de redan har gjort kapitalinvesteringar själva.

Liikanen
. (EN) Jag vill ge följande svar till den ärade ledamoten: Först av allt diskuterade vi vid ett ministermöte en möjlighet att skapa en EU-omfattande plattform som kan ge enkel tillgång till alla europeiska destinationer, och sedan dess har vi faktiskt införlivat detta i den europeiska åtgärdsplanen för 2005. Om detta skulle göras som ett projekt mellan medlemsstaterna, naturligtvis enligt deras val, skulle dessa typer av avlägset belägna och mindre kända, men spännande områden, få en bättre marknadsföring.
För det andra håller jag med er om att det är enklare att garantera en hållbar utveckling i de områden där det finns en landsbygdsbefolkning. Om marknadsföringen genomförs väl finns det en hel del turister som kommer att välja dessa typer av destinationer. Men det är svårt för företagen att nå landsbygdsbefolkningen. En koncentrerad marknadsföring via Internet vore det billigaste sättet.
Slutligen borde jag, i fråga om investeringar, få veta mer om detaljerna om de medel som ledamoten talar om. Jag är säker på att vi kan återkomma till denna fråga senare.

Rübig (PPE-DE).
Herr talman, mina damer och herrar! Herr kommissionär, vad kommer ni att göra för att effekterna av Basel II skall kunna hjälpa till att stärka turismföretagen? Nu är det ju så att turismföretagen i regel inte har något eget kapital, de är långsiktigt finansierade och rating är för dyr för dem. Europaparlamentet har i de budgetpolitiska riktlinjerna föreslagit att man ställer upp en handlingsplan för att helt enkelt undvika masskonkurser och en omfattande ökning av arbetslösheten på detta område.

Liikanen
. (EN) När det gäller Basel II, följer och deltar kommissionen i förberedelserna, tack vare den stora uppmärksamhet som parlamentet och särskilt Rübig gett denna fråga. Innan några beslut fattas, kommer vi att genomföra öppna samråd med alla aktörer så att ingen kommer att överraskas. De europeiska små och medelstora företagens intressen har förvisso vidarebefordrats för att införlivas i detta förberedande arbete.
Jag håller fullständigt med er om att små och medelstora företag i allmänhet och turistföretag i synnerhet, som ofta inte har ett särskilt stort aktiekapital, är mest sårbara om marginalerna blir för snäva när man lånar eller lånar ut pengar. Vi måste särskilt uppmärksamma detta. Problemet är att den verkliga bankverksamheten i medlemsstaterna styrs av privata finansinstitut. Vår räckvidd är därför begränsad.

Talmannen. -
Fråga nr 9 från Astrid Thors (H-0449/02):

Angående: Övergång till ett öppet API
Vad tänker kommission göra under de närmaste månaderna för gynna och uppmuntra en övergång från befintliga API:n till ett enda öppet API? Hur tänker kommissionen organisera diskussionen om en sådan övergång? Kommer kommissionen att begränsa diskussionen till en dialog med näringslivet och tekniska experter eller kommer man att ha en öppen diskussion där även konsumentgrupper och Europaparlamentet ges tillfälle att komma med synpunkter?

Liikanen
. Parlamentsledamotens fråga om övergång till ett öppet gränssnitt för tillämpningsprogram handlar om driftskompatibiliteten för interaktiva TV-tjänster. Frågan har tre delar.
Första delen: Hur tänker kommissionen främja och organisera övergången från nuvarande gränssnitt till ett enda gränssnitt?
Bestämmelserna i artikel 18 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/21/EG om ett gemensamt regelverk för elektroniska kommunikationsnät och kommunikationstjänster (ramdirektiv) innebär ett juridiskt krav på att medlemsstaterna skall främja öppenhet när det gäller tillhandahållande av gränssnitt för tillämpningsprogram.
Bestämmelserna innehåller inte krav på någon särskild gränssnittsteknik eller ett enda gränssnitt. Normen för multimedieplattformar i hemmet, MHP, uppfyller kraven på driftskompatibilitet och öppenhet på detta område. Vi uppmuntrar därför industrin till frivilligt införande av denna norm. MHP-normen kommer att tas med i listan över normer som offentliggörs i EGT i enlighet med direktivet. Medlemsstaterna är skyldiga att uppmuntra till användningen av de normer som finns med på listan. Vi räknar med att listan kommer att offentliggöras till hösten.
Enligt direktivet måste medlemsstaterna även göra en översyn av driftskompatibiliteten och användarnas valmöjligheter före juli 2004. Direktivet innehåller ett förfarande för att göra användningen av en norm obligatorisk. Detta är en av de frågor som kommer att tas upp vid den föreslagna översynen.
Den andra delen: Hur tänker kommissionen organisera dialogen i samband med en sådan övergång?
Generaldirektoratet för informationssamhället har inlett en dialog med industrin om driftskompatibilitet för interaktiva TV-tjänster. Driftskompatibilitet har satts upp som det viktigaste målet, och standardiseringen utgör en del av lösningen. Inom industrin saknas det samförstånd om vad driftskompatibilitet egentligen innebär. Vi har därför vidtagit åtgärder för att driva dialogen framåt.
För det första har vi bett gruppen för sändning av digital video, DVB Group, att undersöka den tekniska driftskompatibiliteten för interaktiva tjänster. För det andra har vi inlett en undersökning av de strategiska aspekterna av driftskompatibilitet för att ha tillgång till en oberoende analys senare detta år. Analysen innefattar bland annat konsumentfrågor.
Slutligen har vi bett standardiseringsorganet Cenelec att genomföra en preliminär undersökning av standardiseringen av digital-TV och interaktiva TV-tjänster. Uppdraget kommer att bestå i att analysera det nuvarande tekniska läget och komma med rekommendationer.
I den tredje delen kommer kommissionen att begränsa dialogen enbart till industrin och tekniska aspekter. Den är även villig att öppna dialogen för konsumentgrupper och ledamöter i Europaparlamentet. Jag är mycket positiv till att parlamentsledamöter och konsumentgrupper deltar.
Dialogen måste emellertid ha en stabil teknisk bas, och detta är vad vi för närvarande inriktar oss på. Den politiska debatten måste föregås av noggranna undersökningar i frågor som driftskompatibilitet. Beslutsfattarna måste förstå vilka alternativ som finns och vad de har för konsekvenser. Det är en process som visar att kommissionen följer upp sitt åtagande från plenarmötet i december.

Thors (ELDR).
Kommissionären har rätt i att beslutsfattarna helst måste förstå vad man talar om. Detta är vi alldeles eniga om. Jag är också glad över att ni angav tidsplanen för när man skulle offentliggöra standarden. Ändå, om vi ser på utvecklingen i Europa och på nästan dagliga inlägg också i finländska tidningar, så råder det till och med i Finland en osäkerhet om huruvida kabeloperatörerna, satellitoperatörerna och de markbundna operatörerna ens där, i ett av de länder som har undertecknat ett samförståndsavtal, memorandum of understanding, kommer att använda samma standard.
Frågan lyder alltså: Tycker kommissionären att tidpunkten 2004 är tillräcklig? Vi lever faktiskt i ett läge där det är något av ?ägget och hönan? som gäller för utvecklingen inom digital-TV. Får jag fråga kommissionären om frågan om digital-TV på något sätt kommer att beröras ytterligare inför Sevilla?

Liikanen
. Jag vill ge två svar. Vad gäller toppmötet i Sevilla så ingår digital-TV i handlingsplanen Europa 2005. Jag tror personligen att den digitala televisionen kommer att spela en stor roll i informationssamhället på längre sikt därför att om vi verkligen vill att hela befolkningen skall bli delaktig av Internet måste Internet också bli tillgängligt via televisionen.
Vi beslutade i december att industrin skulle få ett år på sig efter det att direktivet har trätt i kraft, och vi måste hålla oss till detta engagemang. Jag förstår emellertid mycket väl att vi kanske måste göra mer under tiden för att garantera att alla de som deltar i processen skall veta att om en lösning inte kommer till stånd på frivillig basis så har kommissionen mandat att agera.

Talmannen. -
Fråga nr 10 från Gary Titley (H-0450/02):

Angående: Lagstiftning om konsekvensbedömning av små och medelstora företag
Europeiska kommissionens meddelande om inrättandet av ett interinstitutionellt nätverk för att utveckla instrument för konsekvensbedömningar välkomnas. Försöken att få till stånd en bättre lagstiftning kommer enbart att lyckas om de europeiska institutionerna samarbetar. Eftersom parlamentet har medbeslutanderätt inom många affärsrelaterade områden, och Europaparlamentsledamöternas röster således har direkt effekt på lagstiftningen, hur tänker kommissionen gå vidare med sitt förslag och har kommissionen några konkreta planer för att involvera Europaparlamentet i sin strategi?

Liikanen
. (EN) I paketet om en bättre lagstiftning som kommissionen antog förra veckan fastställs en rad grundläggande principer som kommer att följas i den framtida politiken och de kommande lagstiftningsförslagen.
I paketet fastställs särskilt att alla de förslag som kommissionen lägger fram i den årliga politiska strategin, och senare i arbetsprogrammet, skall underställas en proportionerlig integrerad konsekvensbedömning, och att alla avdelningar skall följa enhetliga miniminormer i fråga om samråd. Paketet syftar kortfattat till ett mer öppet, effektivt och kostnadseffektivt lagstiftande.
Sådana instrument borde avsevärt bidra till att förbättra kvaliteten och sammanhanget hos de europeiska institutionernas utformning av politiken.
En stark och stabil kunskapsbas för politikens utformning är avgörande om de europeiska institutionerna skall kunna förbättra lagstiftningen. Utmaningen är att säkerställa en hög skyddsnivå för de europeiska medborgarna inom känsliga områden som till exempel miljö, hälsa och konsumentskydd, och att samtidigt undvika en överreglering, vilket skadar tillväxten och sysselsättningsmöjligheterna.
För att uppnå vårt gemensamma mål med att förenkla unionens lagstiftning, i synnerhet för europeiska små och medelstora företag, finns det dock ett behov av att öka det interinstitutionella samarbetet, däribland samarbetet mellan parlamentet och rådet i fråga om konsekvensbedömningar.
Kommissionen har krävt detta, och föreslagit att en permanent interinstitutionell mekanism skall skapas för att genomföra dess åtgärdsplan, i syfte att säkerställa lagstiftningens kvalitet. Vid presentationen av paketet för bättre lagstiftning vid talmanskonferensen i parlamentet den 5 juni, förnyade dessutom ordförande Prodi kravet på en interinstitutionell överenskommelse om vissa av de föreslagna åtgärderna.
Framsteg kommer förhoppningsvis snart att uppnås. Uppmuntrande diskussioner har redan inletts mellan de tre institutionerna.
Genom att formellt anta nya verktyg för konsekvensanalys och samråd, vill kommissionen också främja en ny kultur med öppenhet, delaktighet och utmaningar. Alla parter som berörs av kommissionens förslag kommer att inbjudas att bidra med sina synpunkter och sin sakkunskap.
Parlamentet har en avgörande roll att spela i denna process med kulturell förändring.

Titley (PSE).
Jag välkomnar kommissionär Liikanens uttalande och hans meddelande, som utgör ett stort framsteg.
Skulle kommissionären kunna tala om huruvida det, som en del av den konsekvensbedömning som kommissionen kommer att utföra, kommer att ske en rigorös lönsamhetsanalys av kommissionens förslag, där alla faktorer beaktas?
För det andra, med tanke på att kommissionen föreslår att göra detta innan den lägger fram förslag som sedan läggs fram för rådet och parlamentet, hur planerar kommissionen att följa upp de ändringsförslag som rådet och parlamentet lägger fram för att se till att en konsekvensbedömning görs av dessa ändringsförslag?
Jag förstår att det han gjort har varit att uppmana parlamentet att få ordning på sina egna metoder när det gäller att utföra bedömningar av dess egna ändringsförslag. Alltför ofta antar parlamentet ändringsförslag om viktig lagstiftning utan att beakta deras konsekvenser. Jag hoppas att kommissionen kommer att kunna arbeta tillsammans med parlamentet och rådet för att säkra en kontinuerlig process.

Liikanen
. (EN) När det gäller dessa företagskonsekvensbedömningar har vi kommit mycket långt. Vi har haft ett tvåårigt projekt för att befästa metoderna för företagskonsekvensbedömningar, vi har anordnat en offentlig utfrågning och ett offentligt samråd, och det gläder mig att kunna ge den ärade ledamoten all denna information. Så konsekvensbedömningarna är långt framskridna, och jag hoppas att vi i slutet av året kommer att befinna oss i den fasen att alla nya viktiga förslag kommer att genomgå denna typ av djupgående bedömning.
När det gäller de andra institutionernas roll kommer det, i andan med en öppen och insynsvänlig lagstiftning, vara viktigt att parlamentet och rådet också införlivar samma logik. Det är inte kommissionens uppgift att bestämma det. Om parlamentet, rådet och kommissionen enas om principerna, måste kommissionen i sina konsekvensbedömningar redan ha analyserat olika parametrar, och denna information kommer att vara tillgänglig och användbar när det gäller att utvärdera bedömningarna. Om eventuellt ytterligare arbete måste göras, är jag säker på att kommissionen är mycket villig att samarbeta.

Rübig (PPE-DE)
Herr talman, mina damer och herrar! Följande uppskattning är särskilt viktig för oss därför att konkurserna inom Europeiska unionen förra året i genomsnitt ökade med 19 procent, och i Tyskland med 32 procent. Í fråga om bedömningen av följderna, herr kommissionär, kommer ni nu i grönboken, som planeras om företagandet, också att se efter vad den europeiska lagstiftningen här har bidragit till och vad man kan göra för att det i framtiden inte skall inträffa så många konkurser?

Liikanen
. (EN) Jag håller med om att det är viktigt att ha färre konkurser, men detta dokument om företagande är avsett att vara en mer grundläggande analys av företagandeproblemet i Europa, nämligen varför företagare är så respekterade och uppskattade, men varför så få vill bli företagare?
Det andra problemet är att de som vill bli företagare vill förbli chefer och ägare, men de vill inte växa. Varför är så få beredda att ta risker? Vi kommer att analysera detta i större omfattning, men utan att ignorera Rübigs åsikt.

Harbour (PPE-DE).
Jag skulle också vilja gratulera Liikanen till det arbete som han har utfört i fråga om företagskonsekvensbedömningar. Jag skulle vilja trycka på ytterligare, för det första i fråga om tidsplanen för när han förväntar sig att denna konsekventa metodologi skall fungera inom alla kommissionens direktorat.
För det andra, anser han att det finns ett behov av en viss konsekvensbedömning? Kan det finnas en risk för att de konsekvensbedömningar som utförs av generaldirektoraten själva kanske är litet för gynnsamt inställda till förslagen?
Håller han för det tredje med mig om att den logik som följs av min kollega Titley, är att vi verkligen borde fundera över att ha en oberoende enhet för bedömning av lagstiftningen som är verksam inom institutionerna, vilket skulle ge en verklig extern bekräftelse av konsekvensbedömningarna för alla de europeiska institutionerna?

Liikanen
. (EN) När det gäller den första frågan är kommissionens åtagande att gradvis inleda konsekvensbedömningar från början av nästa år för alla viktiga förslag. Det är ett åtagande för hela kommissionen. Jag är säker på att ordföranden kommer att se till att alla generaldirektorat kommer att följa detta.
Jag håller med om att en oberoende syn på bedömningen är mycket viktig. När diskussioner äger rum mellan institutionerna, är det en bra fråga att ta upp i detta sammanhang. Kommissionen har ingen slutlig åsikt i denna fråga. Jag är redo att vidarebefordra denna fråga till mina kolleger. Jag är säker på att ni också kommer att diskutera det i ert sammanhang.

Talmannen. -
Tack så mycket, herr Liikanen.

Harbour (PPE-DE).
Herr talman! Det gäller en ordningsfråga. Det var en stor besvikelse att ordförande Prodi inte lade fram sitt reformpaket om lagstiftningen vid en talmanskonferens som var öppen för alla ledamöter. Skulle ni kunna framföra detta till talman Cox, och säga att många av oss ansåg att det var ett så viktigt tillkännagivande att vi alla borde ha varit delaktiga i det. Jag är säker på att kommissionen hade kunna dra nytta av det.

Talmannen. -
Vi noterar noga er iakttagelse. Vi tackar herr Liikanen.
Frågor till de Palacio
Talmannen. -
Fråga nr 12 från Joachim Wuermeling (H-0364/02). Frågeställaren ersätts av Müller:

Angående: Den dramatiska ökningen av transporterna mellan Öst och Väst
Långtradartrafiken mellan EU och kandidatländerna stiger kontinuerligt till följd av det ökande handelsutbytet. Exempelvis har antalet lastbilar som passerar gränsövergångarna mellan Bayern och Tjeckien under de senaste fem åren ökat med 50 procent.
Med hur stor ytterligare ökning av landsvägstrafiken räknar kommissionen för de kommande åren, särskilt efter kandidatländernas inträde i Europeiska unionen?
Är de vägbyggnadsåtgärder som planeras av medlemsstaterna tillräckliga för att hantera denna trafikökning?
Vilka åtgärder vidtar kommissionen för att förebygga att det uppstår flaskhalsar?

De Palacio
. (ES) Herr talman! I vitboken om den europeiska transportpolitiken förutses det att långtradartrafiken kommer att öka med 40-50 procent jämfört med nivån 1998, om man inte genomför nya, djupgående initiativ fram till 2010.
De erfarenheter vi gjort visar på att transporter, särskilt i gränsregionerna, ökar stort med anledning av utvidgningen. I syfte att ta itu med de flaskhalsar som blir resultatet av denna situation läggs det i vitboken fram ett förslag till politik som syftar till att garantera att jämvikten mellan transportsätten återställs. En avsevärd del av den ökade transporten bör ske via andra infrastrukturer än vägar, vare sig det är järnvägs-, flod- eller sjötransport.
Kommissionens beslut, i vilket en översyn görs av beslutet om riktlinjerna för det transeuropeiska transportnätet, har som främsta mål att minska flaskhalsarna. Kommissionen har följaktligen föreslagit att en rad anslutningar skall skapas i kandidatländerna. För att förstärka korridorerna öst-väst, har vi även föreslagit två nya prioriterade projekt: nämligen projektet för kombinerade transporter, en järnvägslinje med höghastighetståg mellan Stuttgart-Wien och projektet för att förbättra Donau mellan Vilshoffen och Straubin.
Dessutom har kommissionen föreslagit en ändring av förordningen om allmänna regler för gemenskapens finansiella stöd på området för transeuropeiska nät, genom att öka de maximala taken för samfinansiering från den nuvarande siffran på 10 procent till 20 procent av investeringskostnaderna i exceptionella fall, inbegripet de projekt som genomförs vid kandidatländernas gränser.
Kommissionen planerar att genomföra en mer omfattande översyn av alla de transeuropeiska näten år 2004, där man beaktar Europeiska unionens nya sammansättning, det vill säga unionen efter utvidgningen.
När det gäller godstransporter på järnväg har vi, förutom det första järnvägspaketet som antogs för ett och ett halvt år sedan, redan lagt fram det andra järnvägspaketet, vars mål är att förstärka godstransporter på järnväg genom att skapa en järnväg för det tjugoförsta århundradet, dynamisk, konkurrenskraftig jämfört med vägarna och kundinriktad och som därigenom kan erbjuda kvalitetsservice. Jag hoppas att arbetet i parlamentet och i ministerrådet så småningom leder till att man ger grönt ljus åt dessa mycket viktiga åtgärder.
Slutligen, när det gäller logistiken, kan företagen i kandidatländerna tack vare det nya ramförslaget Marco Polo, vars syfte är att främja interoperabiliteten och subventionera utveckling av alternativ till vägtransporter, få ekonomiskt stöd om de ansöker om detta tillsammans med ett företag från Europeiska unionen.

Müller, Emilia Franziska (PPE-DE)
Tack så mycket, fru kommissionär, för den utförliga informationen. Wuermeling och jag är generellt berörda i de avlägsna regionerna, eftersom trafikökningen hos oss inte bara uppgår till 40-50 procent, utan ännu mer. De medborgare som bor i gränsområdena, utmed huvudvägarna, råkar ut för trafikstockningar, buller och avgaser. När de åker till sin arbetsplats måste de alltid fara i kolonn efter lastbilar från Tjeckien, Slovakien, Rumänien och Bulgarien.
Min fråga lyder: Ni nämnde att järnvägarna skall få särskilt stöd. Har man nu vidtagit några åtgärder, eller stöder man åtgärder för att flytta över godstransporter i gränsområdena från vägarna till järnvägarna, och har ni i det ärendet också fört några samtal med den tyska järnvägen?

De Palacio
. (ES) Det stämmer att trafiken kommer att öka stort i gränsområdena, detta är helt klart, och just därför stimulerar vi en återhämtning av godstrafik på järnväg genom olika projekt inom Europeiska unionens nuvarande femton medlemsstater. Vi strävar även efter att järnvägen skall bevaras som transportsätt i kandidatländerna. Det vill säga, vi försöker redan se till att kandidatländerna inte skjuter över sina transporter till vägarna och att de åtminstone ser till att behålla en lika hög procentandel som den nuvarande i järnvägssektorn via föranslutningsfonderna.
Jag känner till de problem, besvär och olägenheter som den del av befolkningen som lever vid de stora trafikknutarna lider av och när det gäller den saken undersöker vi hur man kan förbättra kvaliteten på den trafiken.
Vi har naturligtvis talat med Deutsche Bahn och från och med nästa år kommer det första järnvägspaketet att träda i kraft, vilket inom Europeiska unionen främst innebär att det för första gången kommer att finnas ett europeiskt järnvägsnät, något som vi inte har i dag. Detta nät kommer att dominera över de nationella järnvägsnäten och vi kommer att integrera dessa nationella nät i det europeiska nätet.
Genom detta europeiska nät kommer de olika transportoperatörerna att konkurrera sinsemellan - bland andra Deutsche Bahn - och de kommer att ha en icke-diskriminerad tillgång till nätet. Jag anser att vi med dessa system samt införandet av gemensamma eller åtminstone interoperativa tekniska normer under de kommande åren, kommer att kunna skapa en verklig europeisk järnväg som kan konkurrera med vägarna.

Wuermeling (PPE-DE)
Fru talman! Tack så mycket för detta svar. Jag måste först be om ursäkt för att jag kom litet sent, men jag är glad över att jag klarade av att komma över huvud taget. Vi reformerar, som ni vet, just vår arbetsordning; jag deltar som medföredragande i det, och detta är mycket känsligt.
Jag vill först tacka kommissionen för att den arbetar för att sluta gapen mellan de transeuropeiska näten i Europeiska unionen och TINA-nätet i kandidatländerna. Det är mycket viktigt. Kommissionen har lagt fram förslag till kompletteringar av de transeuropeiska näten, och har också gett löften om en motsvarande finansiering. Det anser jag vara mycket positivt. Hos oss i regionen diskuteras nu naturligtvis vissa av dessa infrastrukturprojekt mycket intensivt. Det vi fortfarande saknar - och det frågar jag än en gång om - är en någorlunda tillförlitlig uppskattning av med hur många procent egentligen särskilt godstransporterna kan komma att stiga. Det vore mycket viktigt för oss att veta, även gentemot befolkningen, som ju måste finna sig i motsvarande nackdelar på grund av nya kommunikationer.

De Palacio
. (ES) Ärade ledamot! Vi känner inte till den exakta procentandelen. Vi har endast utkast och förhandsberäkningar och som jag sade i mitt första inlägg kommer vägtransporterna enligt dem att öka cirka 50 procent - mellan 40 och 50 procent - under de kommande tio åren, det vill säga från och med nu till 2010. Detta är den övergripande förhandsberäkningen, men naturligtvis är det mycket möjligt att ökningen kan bli större i vissa områden. De föregående erfarenheter som vi har att gå efter är de senast genomförda utvidgningarna, till exempel Iberiska halvön - med förbindelsen genom Pyrenéerna med Frankrike -, eller anslutningen av de skandinaviska länderna med förbindelser till resten av kontinenten, eller Österrike.
Vid en utvidgning sker automatiskt ett kvalitativt och kvantitativt hopp, det råder det inget tvivel om, men jag kan inte ge er mer exakta uppgifter, förutom de övergripande förhandsberäkningarna på nära 50 procent fram till 2010.

Talmannen. -
Fråga nr 13 från Alexandros Alavanos (H-0369/02):

Angående: Nytt olagligt stöd som beviljats Olympic Airways
Kommissionen har i en skrivelse (Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 98 av den 23 april 2002) uppmanat Grekland att inkomma med upplysningar i enlighet med artikel 10 i rådets förordning (EG) 659/1999

De Palacio
. (ES) Herr talman! Den 6 mars 2002 beslutade kommissionen att inleda ett normalt undersökningsförfarande i enlighet med artikel 88.2 i EG-fördraget om eventuell felaktig användning av ett statligt stöd som godkändes av kommissionen i tidigare beslut från 1994 och 1998 samt lagligheten av ett nytt stöd som Olympic Airways just har beviljats.
Beslutet meddelades till den grekiska regeringen, som inlämnade sina synpunkter på ärendet vid ett flertal tillfällen. Kommissionens beslut offentliggjordes även i Europeiska gemenskapernas officiella tidning för att berörda tredje parter skulle kunna inlämna sina synpunkter till kommissionen inom loppet av en månad. Denna tidsfrist gick ut den 23 maj 2002 och kommissionen hade då mottagit synpunkter från berörda parter. Kommissionen kommer att fatta ett slutgiltigt beslut när man noggrant studerat de synpunkter som de grekiska myndigheterna och de berörda tredje parterna som omfattas av ärendet har ingivit.
Kommissionen har inte möjlighet att kommentera djupgående frågor innan den har utarbetat ett slutgiltigt yttrande om den talan som läggs fram i kommissionens beslut av den 6 mars 2002.

Alavanos (GUE/NGL).
Jag tackar kommissionären. Jag har dock en fråga. Å ena sidan tar man nu upp stödet från 1994, som har godkänts av kommissionen, å den andra har kommissionen inte reagerat det minsta på protester som framförts i Europaparlamentet av ledamöter, bland annat av mig, mot att Olympic Airways bjuds ut till försäljning. Det jag skulle vilja fråga kommissionen är följande: För det första, vilka är de tredje berörda parterna? För det andra, om kommissionen, mot bakgrund av att Olympic Airways spelar en väsentlig roll i Greklands nationella lufttransporter, har som mål och är intresserat av att bolaget skall överleva?

De Palacio
. (ES) Herr talman, ärade ledamot! Kommissionens mål är att främja utvecklingen av flygsektorn i Europeiska unionen och underlätta för flygbolagen att befästa sina ställningar och se till att de är konkurrenskraftiga, att de ger god service till användarna och att de utvecklas ekonomiskt.
Jag är mycket väl medveten om att Olympic Airways är ett mycket viktigt företag för Greklands ekonomiska sektor och att företaget även har en klar påverkan på Europeiska unionens ekonomi som helhet. När detta väl har sagts vill jag poängtera att det vi talar om här - precis som jag betonade innan om 1994 och 1998 - helt enkelt är frågan om hur dessa beslut, som då godkändes på grundval av den information som vi fått och som vi har begärt att den grekiska förvaltningen skall bekräfta och lämna närmare detaljer om, har tillämpats.
Jag betonar att jag helst skulle vilja att Olympic-ärendet får en positiv lösning, att alla initiativ och allt arbete som har genomförts av de grekiska myndigheterna för att privatisera Olympic ger positiva resultat och att jag helt enkelt inte skulle behöva ställas inför uppgifterna om de eventuella nya stöd som har beviljats av den grekiska regeringen. Jag skulle naturligtvis helst vilja att Olympic inte hade några problem och inte heller att vi skulle behöva göra de analyser som vi genomför för närvarande.

Talmannen. -
Eftersom den tid som avsatts för frågestunden har tagit slut, kommer frågorna 11 samt 14-70 att besvaras skriftligen.

Talmannen. -
Nästa punkt på föredragningslistan är fortsättningen på debatten om betänkandet (A5-0207/2002) av Hautala för Europaparlamentets delegation till förlikningskommittén om förlikningskommitténs gemensamma utkast till Europaparlamentets och rådets direktiv om ändring av rådets direktiv 76/207/EEG om genomförandet av principen om likabehandling av kvinnor och män i fråga om tillgång till anställning, yrkesutbildning och befordran samt arbetsvillkor (PE-CONS 3624/2002 - C5-0185/2002 - 2000/0142(COD))

Kratsa-Tsagaropoulou (PPE-DE).
Herr talman! Vi känner alla stor tillfredsställelse eftersom vi befinner oss i slutskedet av översynen av direktivet från 1976 om likabehandling av män och kvinnor, ett direktiv som har spelat en viktig roll för de arbetande kvinnornas liv i Europa.
Den nya texten, som vi hoppas Europaparlamentet kommer att godkänna, återspeglar resultaten av en systematisk ansträngning av och ett framgångsrikt samarbete mellan Europeiska unionens tre institutioner. Den återspeglar även de förändrade ekonomiska och sociala förhållandena i Europeiska unionens länder, liksom våra ansträngningar att modernisera vår sociala modell. Den återspeglar emellertid även de roller som kvinnorna i dag ombeds spela för att vi skall uppnå våra tillväxtmål samt statens och samhällets skyldigheter och ansvar gentemot de arbetande kvinnorna.
Det nya direktivet utgör följaktligen ett utmärkt instrument för jämlikhet mellan män och kvinnor i arbetslivet. Nya begrepp införs på diskrimineringsområdet, som sexuella trakasserier, handlingsprogrammen inom företaget, arbetsgivarens ansvar, inrättandet av en oberoende organisation för övervakning av jämställdheten och, framför allt, anslag till dessa organisationer, tack vare Europeiska folkpartiets ihärdighet. Vi anser att det är ett viktigt direktiv och att vi alla måste fundera över dess genomförande, eftersom vårt slutmål är de resultat som kommer att bli följden för de arbetande medborgarnas liv. Vi måste följaktligen ombesörja dess införande - snarast möjligt - i medlemsstaternas lag och rätt och framför allt en bred information till medborgarna, framför allt kvinnorna, till arbetsmarknadens parter, domarkåren och förvaltningsorganen.
Vi får inte förringa vikten av sådan information och medvetandegörande, eftersom vi mycket väl vet att det i våra hemländer finns långtgående lagstiftning och program, som dock inte genomförts, och att det är därför vi ser dessa resultat i fråga om diskriminering av kvinnor i arbetslivet. Direktivet måste utgöra ett tillfälle att lyfta fram och genomföra lagar och program om likabehandling.

Gröner (PSE)
Herr talman! Resultatet av förlikningsförfarandet för direktivet om likabehandling av kvinnor och män duger att titta på. Ett hjärtligt tack till vår föredragande, Hautala. Jag är övertygad om att detta ändrade direktiv kommer att bli en milsten för att ge kvinnorna bättre möjligheter i yrkeslivet. Vi lyckades bokstavligen i sista minuten att uppnå en kompromiss om definitionen av begreppet sexuella trakasserier på arbetsplatsen där alla former av oönskat sexuellt uppträdande förbjuds, verbala och icke-verbala yttringar, som kränker ifrågavarande persons värdighet. Även direkt och indirekt diskriminering inbegreps för första gången i en EU-lag och förbudet blev därigenom obligatoriskt i 15 medlemsländer, och snart i ytterligare 10.
Ett kvalitativt enormt viktigt genombrott är att det för kvinnor i fortsättningen i samband med graviditet och moderskap inte får uppstå någon yrkesmässig nackdel och att de kan göra anspråk på sin tidigare eller en likvärdig arbetsplats efter föräldraledigheten. Det krävdes en seg kamp för att både omfatta fäder i föräldraperioden och låta adoptivföräldrar omfattas av det skydd som direktivet ger.
Fram till 2005 måste medlemsstaterna, inklusive kandidatländerna, se till att det inrättas oberoende tjänster i företagen, där jämställdhetsplaner görs upp och där det även vidtas förebyggande åtgärder, och dessa måste vara utrustade med de resurser som krävs för detta. Vid överträdelser skall verkliga sanktioner utdömas. Om det frivilliga åtagandet i Tyskland, som går i denna riktning, mellan förbundsregeringen och arbetsgivarförbunden kommer att motsvara de höga kraven i vårt EU-direktiv, är ännu för tidigt att avgöra. Om företagen inte klart och tydligt ökar sina ansträngningar för att stödja kvinnorna, kan man räkna med att talan kommer att väckas hos EG-domstolen.

Schmidt, Olle (ELDR).
Herr talman! Heidi Hautala förtjänar verkligen de erkännanden hon får i dag. Trots envisa och i vissa fall tämligen ointresserade och oengagerade ministrar lyckades Hautala mejsla fram en utmärkt uppgörelse.
Jämställdhetsarbetet inom EU har tagit ett stort steg framåt. Både kvinnor och män kan nu med lagens rätt slippa sexuella trakasserier. Vi vet att det är kvinnor som drabbas av dessa så vanliga sexuella anspelningar. Nu får vi en laglig definition i EG-rätten, och arbetsgivaren får ett tydligt ansvar.
Många av Europas kvinnor har fått sin arbetsdag förstörd av kletande män. Mellan 40 och 50 procent av EU:s yrkesverksamma kvinnor har någon gång utsatts för sexuella närmanden.
Jag är gläder mig också särskilt över att rätten till föräldraledighet förstärks, för kvinnor liksom för män. Jag hade dock föredragit en tydligare skrivning om rätten att gå tillbaka till det arbete man hade före ledigheten.
Än en gång och slutligen, tack till den ansvariga kommissionären för hennes ihärdiga arbete. Tack till kollega Hautala för den finska sisu hon visat till fromma för jämställdhetsarbetet i Europa.

Eriksson (GUE/NGL).
Herr talman! Det är med stor glädje jag tackar Heidi Hautala för detta enträgna arbete. Hautala har inte bara själv levt med det, utan även gjort flera partigrupper delaktiga under en mycket lång tid. Det har gett utdelning.
Jag vill särskilt nämna att båda föräldrarna nu har rätt att återgå till sitt arbete eller en likvärdig tjänst efter föräldraledighet. Detta gäller dock enbart om denna rättighet är fastställd i medlemsstaternas lagstiftning.
Jag hoppas verkligen att kunskapen om detta direktiv skall sprida sig snabbt hos medborgare och också tas ad notam av de medlemsländer som ännu inte har denna typ av lagstiftning.
Det är också värt att nämna att direktivet faktiskt är en konkretisering av de politiska ambitioner som alltid framförs i högtidliga tal: att kunna förena familjeliv med arbetsliv. Direktivet innebär en konkret handling som kan bidra till att förverkliga denna ambition. Ovilja och oförståelse avslöjas då vår politiska ambition krockar med arbetsgivarnas absoluta ovilja att fundera över sin roll när det gäller låga födelsetal i Europeiska unionen.
Slutligen vill jag beträffande punkt nio i betänkandet påminna om att kyrkan och armén har visat sig vara två gedigna bakåtsträvare i samhället på detta område.

Klaß (PPE-DE)
Herr talman, mina damer och herrar! Det var absolut nödvändigt att ändra detta direktiv för hänsyn skulle tas till Amsterdamfördraget, som innehåller nya bestämmelser om jämställdhet för kvinnor och män. Men också många omfattande domar som avkunnats av EG-domstolen - exempelvis domarna som rörde Kalanke och Marschall - ger anledning till en anpassning. Vi har länge och intensivt tvistat både i Europaparlamentet och med rådet om en gångbar kompromiss. Men vi hade aldrig förlorat målet ur sikte, nämligen att se till att män och kvinnor behandlas lika när det gäller tillgång till arbete.
Till sista minuten filade man på hur ?sexuella trakasserier? skall definieras, även om man här fortfarande kan ha olika åsikt om detta bör ingå i en lagtext. Man kom fram till en kompromiss när det gäller att inrätta en eller flera oberoende tjänster, där genomförandet och tillämpningen av direktivet skall genomföras och övervakas. Sådana tjänster, som också kan utgöra en del av redan befintliga institutioner, bör stödjas. I direktivet tas också hänsyn till adoptivföräldrarnas rättigheter i de medlemsstater där adoptionsledighet godkänns. Likaså har rätten att gå tillbaka till den ursprungliga arbetsplatsen eller en likvärdig arbetsplats efter mammaledigheten tagits med.
Genom detta direktiv kommer nu medlemsstaterna att åläggas att införa en rad obligatoriska åtgärder för jämställdhet. När detta skall genomföras får emellertid företagen, enligt min åsikt, inte lämnas åt sig själva. De behöver också stöd. Först när vi har uppnått att ansvaret för familj, barnuppfostran och äldrevård vilar i lika mån på män och kvinnor, och först när det har blivit en självklarhet för männen att använda föräldraledigheten till att sköta familjeplikter, först då har vi kommit närmare målet med samma möjligheter, samma rättigheter, samma skyldigheter.

Avilés Perea (PPE-DE).
Herr talman! Vi har en definitiv text som antogs vid förlikningssammanträdet den 17 april, vilket innebar att en lång tids arbete hade avslutats.
I utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor har vi gjort en ansträngning för att nå en överenskommelse om de viktigaste punkterna i detta direktiv. Det har inte varit lätt, vi har alla fått göra eftergifter, men vi har lyckats utforma en text som majoriteten är nöjd med och som fick rådets godkännande efter många sammanträden, formella och informella. I direktivet tas så viktiga frågor som definition av sexuella trakasserier på gemenskapsnivå upp, det innehåller ett förbud om diskriminering av gravida och mammalediga kvinnor på arbetsplatsen, inbegripet adoptioner och faderskap, där samma eller likvärdigt arbete garanteras. Praktiska åtgärder för de yrkessektorer där ett av könen är underrepresenterat har också vidtagits, man vidtar förebyggande åtgärder för att undvika könsdiskriminering på arbetet - särskilt trakasseri och sexuella trakasserier - och direktivet innehåller även en garanti för att verkliga sanktioner skall tillämpas i det fall man bryter mot direktivet, lika behandling på arbetet skall vara planerad och systematisk och man kommer att utarbeta rapporter vart fjärde år för att sätta sig in i hur kvinnornas verkliga situation ser ut.
Jag anser att det är ett bra direktiv, där man tar upp de problem som kvinnor alltför ofta möter, på arbetet och under yrkesutövningen, och det kommer att bli en effektiv hjälp för att undvika diskriminering. Det spanska ordförandeskapets goda arbete bör betonas och den ansträngning det har gjort för att rådet och parlamentet skulle kunna enas om en överenskommelse.

Busquin
. (FR) Herr talman, mina damer och herrar! För min kollega Diamantopoulous räkning, som ber er ursäkta henne för att hon inte är här i kväll, skulle jag vilja framföra till er alla, och särskilt till Hautala, våra gratulationer för det avtal som Europaparlamentet och rådet uppnått om detta mycket viktiga direktiv.
Detta avtal skulle inte ha funnits utan parlamentets och rådets vilja till kompromiss. Den politiska överenskommelsen av den 17 april 2002 förstärker avsevärt texten i den gemensamma ståndpunkten som fastställdes i juni 2001. Vi kan alla vara stolta över de ansträngningar vi gjort, för vi har tagit ett stort steg framåt mot vårt gemensamma mål med jämställdhet mellan män och kvinnor.
Jag tror att vi lyckats lösa alla viktiga frågor och att vi i stor utsträckning kunnat bemöta Europaparlamentets oro. Frågan var komplex och ledde till olika ändringsförslag. Jag tror att den text som till slut antagits är en kompromiss i ordets ädlaste betydelse, eftersom vi erbjuder Europas män och kvinnor ett påtagligt resultat, ett mycket bestämt direktiv. Vi har gjort avsevärda framsteg i kampen mot diskriminering grundad på kön, och vi har sett till att den grundläggande principen i fördragen genomförs effektivt och hållbart i medlemsstaterna.
Det nya direktivet kännetecknas av en tydlig text som ser till att vi får rättslig säkerhet och garanterar att den är förenlig med liknande lagstiftning som syftar till att bekämpa diskriminering. Jag gläds särskilt åt de nyordningar som införts, nämligen godkännandet av en europeisk gemensam definition av sexuella trakasserier inom arbetsgivarnas ansvar, förebyggande av trakasserier och sexuella trakasserier, och upprättande av jämställdhetsplaner, textens tilldelning av ett mandat utvidgat till organisationerna med ansvar för att genomföra jämställdhetsprincipen. Institutionerna har visat prov på sin bestämda strävan efter att uppnå de kompromisser som krävs för att lyckas med frågan, och jag hoppas att det blir ett prejudikat när det gäller institutionernas framtida samarbete.

Talmannen. -
Rent optiskt skulle det säkert ha varit trevligare med Diamantopoulou, men när det gäller innehållet har ni bestämt företrätt ämnet lika bra!
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 11.30.

Talmannen. -
Nästa punkt på föredragningslistan är en gemensam debatt om följande betänkanden:
A5-0211/2002 av van Velzen för utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi om det ändrade förslaget till rådets beslut om antagande av ett särskilt program för verksamhet inom området forskning, teknisk utveckling och demonstration: integrera och stärka det europeiska området för forskningsverksamhet (2002-2006) (KOM(2002) 43 - C5-0212/2002 - 2001/0122(CNS)),
A5-0206/2002 av Zorba för utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi om det ändrade förslaget till rådets beslut om antagande av ett särskilt program för verksamhet inom området forskning, teknisk utveckling och demonstration: strukturera det europeiska området för forskningsverksamhet (2002-2006) (KOM(2002) 43 - C5-0213/2002 - 2001/0123(CNS)),
A5-0210/2002) av Piétrasanta för utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi om det ändrade förslaget till rådets beslut om antagande av ett särskilt program för verksamhet inom området forskning, teknisk utveckling och demonstration som skall genomföras genom direkta åtgärder av Gemensamma forskningscentret (2002-2006) (KOM(2002) 43 - C5-0214/2002 - 2001/0124(CNS)),
A5-0209/2002 av Alyssandrakis för utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi om det ändrade förslaget till rådets beslut om antagande av ett särskilt forsknings- och utbildningsprogram 2002-2006 (Euratom) inom området kärnenergi (KOM(2002) 279 - C5-0333/2001 + KOM(2002) 43 - C5-0215/2002 - 2001/0125(CNS)),
A5-0208/2002) av Schwaiger för utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi om det ändrade förslaget till rådets beslut om antagande av ett särskilt forsknings- och utbildningsprogram 2002-2006 som skall genomföras av Gemensamma forskningscentret genom direkta åtgärder för Europeiska atomenergigemenskapen (KOM(2002) 279 - C5-0334/2001 + KOM(2002) 43 - C5-0216/2002 - 2001/0126(CNS)).

van Velzen (PPE-DE)
. (NL) Herr talman, herr kommissionär, kolleger! Först och främst vill jag tacka kommissionären och hans kansli, Europeiska kommissionens företrädare, det spanska ordförandeskapet, sekretariatet för utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi, konsulterna, skuggföredragandena och alla som har bidragit i samband med förberedelserna till detta betänkande. Det handlar i slutändan om de särskilda programmen för forskning, teknisk utveckling och integrering och förstärkning av det europeiska området för forskningsverksamhet. Herr talman! Jag tror att vi bara har att konstatera att tack vare det goda samarbetet här i parlamentet kan Europaparlamentet vara stolt över de resultat som blir föremål för omröstning i morgon - och det har vi också sett i samband med Caudronbetänkandet.
Som jag nyss sade: vi bygger vidare på kollega Caudrons framgångsrika arbete. Vi har således även övertagit strukturen och anslagen från det sjätte ramprogrammet i de särskilda programmen och inte ändrat något. På det sättet gör vi egentligen någonting historiskt. För första gången, såvitt jag vet, röstar vi alltså två gånger i plenum om ungefär samma ändringsförslag. I morgon röstar vi ännu en gång om de ändringsförslag som vi diskuterade och antog tidigare när det gällde Caudronbetänkandet och som vi under den informella trepartsförhandlingen med rådet och kommissionen beslutade att överföra till de särskilda programmen, och det förefaller mig vara någonting historiskt.
Vilka är nu egentligen kompletteringarna till det särskilda programmet i förhållande till kollega Caudrons sjätte ramprogram? Jag skall naturligtvis inte gå in på alla detaljer, men låt mig bara nämna ett par punkter som ligger mig mycket varmt om hjärtat.
Jag börjar naturligtvis med biovetenskaperna. Herr talman! Vi har - med rätta anser jag - ägnat mycket uppmärksamhet åt bland annat cancerforskningen. Vi vill att det skall ges europeiskt stöd till grundläggande och experimentell cancerforskning som är inriktad på frågor som har ett samband med en mycket mer effektiv diagnos på ett tidigare stadium, för det är när allt kommer omkring grunden för patienternas överlevande. Vi vill naturligtvis också ha mer stöd till förebyggande åtgärder. Vi hade en diskussion i förra veckan med ett par mycket framstående cancerexperter, och ordet förebyggande förekom då mycket uttryckligt. Jag tror att vi kan lämna ett viktigt bidrag till detta med det sjätte ramprogrammet. Vidare vill vi naturligtvis också se en mycket snabbare överföring av resultaten mellan vad man utför experimentellt och vad som i slutändan sker vid patientens säng, och vi kallar det med ett främmande ord för translationell forskning. Det är detta det handlar om, herr talman.
Men även när det gäller hjärt- och kärlsjukdomar och diabetes stöder vi nya metoder för att framför allt försöka koppla forskningen på området för mänskligt genom till tillämpningen av nya tekniker och nya forskningsmetoder. Jag tror att vi kan göra väldigt mycket med dessa nya strategier för genteknik och så vidare.
Men vi granskar också annan utveckling, till exempel hur man kan använda nanoteknik för att kunna behandla hjärtinfarkter bättre och snabbare. Hur vi kan använda avancerade innovativa tekniker vid kirurgiska ingrepp vid hjärt- och kärlsjukdomar. Om man blundar och tänker på vad man under de kommande tio åren kan erbjuda våra medborgare i fråga om ny teknik, bättre forskningsmetoder och så vidare, då förstår man att detta är ett utomordentligt viktigt program.
På livsmedelssäkerhetsområdet fäster vi i detta program också med rätta uppmärksamheten på den grundläggande roll som livsmedel, dietetik och livsstil spelar för medborgarens hälsa.
Jag tror att det är av stor vikt att vi, när det gäller informationssamhället i Europa, skapar en koppling mellan mobil kommunikation å ena sidan och nya tekniker inom området för digitaltelevision samt möjligheterna inom området för bredbandskommunikation å andra sidan. I det här kompletta paketet kan vi också spela en mycket bättre roll som europeisk industri vad sysselsättningen beträffar. Det är detta det handlar om i slutändan.
Herr talman! Jag vill framför allt också göra er uppmärksamma på INTAS-projektet. Vi talar alltid om ett mycket starkare partnerskap mellan Europa och Ryssland. Med INTAS-projektet kan vi förstärka samarbetet med Ryssland avsevärt och det är mycket viktigt, bland annat för att motverka begåvningsflykten, brain drain, i Ryssland.
Till sist vill jag påpeka att vår kommissionär Busquin har haft en visionär syn genom att gestalta det sjätte ramprogrammet på detta sätt och styra det i riktning mot ett europeiskt område för forskningsverksamhet. Han har framför allt också uträttat banbrytande arbete i Barcelona för att få medlemsstaterna att gemensamt anstränga sig för att slutligen få företagen, de nationella statsmakterna och Europeiska unionen att sträva tillsammans mot tre procent av BNP till forskning. Herr talman! Först då skapar man verkligen jobb i Europa, först då arbetar man för ett konkurrenskraftigt Europa, och jag tackar kommissionären för denna visionära syn. Ni måste också se programmet mot bakgrund av detta. Det är av största vikt att alla grupper stöder det här programmet i så hög grad som möjligt i morgon, så att det kan verkställas så snabbt som möjligt.

Zorba (PSE)
. (EL) Herr talman! Under de föregående månaderna har ett grundläggande politiskt problem behandlats vid alla våra diskussioner: hur vi skall åtgärda de strukturella brister som finns på samtliga områden inom den europeiska forskningen. Jag anser att vi gemensamt bör söka efter lämpliga lösningar som gör det möjligt för Europeiska unionen att möta framtiden och motsvara medborgarnas förväntningar, för övrigt mot bakgrund av att de europeiska ekonomierna och samhällena i dag stöder sin utveckling på kunskap.
När det gäller det särskilda programmet för att strukturera det europeiska området för forskningsverksamhet innehöll kommissionens förslag verkligen alla de inslag som vi behövde för att kunna sätta fingret på de känsliga punkterna, och jag vill framföra mina tack för samarbetet i utskottet liksom för vårt mycket gedigna samarbete i utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energis sekretariat. Det föll sig så att rådet i Barcelona fattade det positiva beslutet om kommissionens förslag om att öka de totala utgifterna för forskning medan vårt arbete pågick. Det var ett uppmuntrande beslut, som jag tror kom i rättan tid.
Jag skulle vilja ta upp några grundläggande saker: tvärvetenskaplighet och mångvetenskaplighet. Jag anser att sådan är nödvändig för att vi skall kunna bryta traditionella mönster och våga oss på djärvare och mer innovativa projekt: vi skall inte bara våga oss på synergier mellan olika forskningsfält, utan också nya forskningsfält. Jag är av den uppfattningen att detta kommer att frigöra skapande krafter, så att vi - som européer - vinner den tävling i internationell konkurrens som vi har framför oss mot övriga krafter som verkar på detta område.
Den andra punkten gäller samarbete och forskarnas rörlighet. Frågan om att locka unga forskare och övervinna hindren angår inte bara Europas länder, utan även kandidatländerna och tredje länder. Jag tror att Marie Curie-anslagen kommer att göra stor nytta. Av den anledningen har vi begärt att kommissionen skall övervaka rörligheten, så att även Europaparlamentet får tillgång till pålitliga uppgifter för kommande år. Europa har mycket att vinna på forskare från tredje land. Vi får inte underskatta betydelsen av anslagen till dessa forskare, och jag anser att vi också bör förbinda oss på något sätt. Jag tar upp frågan på nytt, herr kommissionär, eftersom jag tror att ni instämmer i dess betydelse.
Den tredje punkten gäller det europeiska området för högre utbildning. Forskning och högre utbildning gagnar varandra och utgör kommunicerande kärl. Det finns naturligtvis en viss konkurrens och frågan om rätten till undervisning. Jag tror emellertid att Bolognaprocessen och de gemensamma initiativ som vi väntar från kommissionärerna Busquin, Liikanen och Reding kommer att vara av mycket stort intresse när det gäller denna punkt.
Samhälle och vetenskap: de europeiska medborgarnas rädsla för och förväntningar på forskning och vetenskap är i dag större än någonsin.
Det behövs inte bara en mer systematisk offentlig dialog, utan den offentliga dialogen måste också ha en sådan struktur att den verkligen påverkar vårt samhälle och leder till ett samhälle som präglas av problemlösning och utbildning. Dialog innebär ett tvåvägsförhållande. Genom dialogen måste den europeiska forskningen känna av medborgarnas behov och motsvara sociala krav. Av denna anledning har vi insisterat ihärdigt på att samhällsvetenskap och vetenskaper som rör människan måste prioriteras. Jag tror dock att mycket arbete återstår på området samhälle och vetenskap, och framför allt måste en strategisk strukturplanering ske.
Slutligen hoppas jag att vi - med eftertanke och lyhördhet - har gjort vad vi kunnat på det politiska planet, i det vi har löst flera av de problem som vi stod inför. Från och med nu, när det gäller genomförandet, är det naturligtvis kommissionen som tar över rodret, men även forskarvärlden har ett huvudansvar för att genomföra programmet. Vi förväntar oss att särskilt forskarvärlden inte skall svika våra politiska val.

Alyssandrakis (GUE/NGL)
. (EN) Herr talman! I det särskilda forsknings- och utbildningsprogrammet om kärnkraft avsätts 940 miljoner euro för verksamhet inom tre prioriterade områden - kontrollerad termonukleär fusion, hantering av radioaktivt avfall och strålskydd - såväl som annan verksamhet inom området för kärnkraftsteknik och kärnkraftssäkerhet. Man föreslår att merparten av medlen - 750 miljoner euro - skall användas för forskning om nukleär fusion, med maximalt 200 miljoner euro för ITER, och Next Step tokamak-anordningen. Med förbehåll för att de internationella förhandlingarna ger positiva resultat, förväntas ett specifikt beslut under perioden 2003-2004, så att ITER-konstruktionen verkligen kan inledas under perioden 2005-2006. Detta kommer att vara ett stort framsteg mot en stabil energiproduktion genom nukleär fusion, vilket förväntas bli en effektiv energikälla inom några årtionden. Med tanke på de begränsade fyndigheterna med fossila bränslen, kan vikten av denna utveckling inte underskattas. Den åtföljande forskningen förtjänar följaktligen till fullo den föreslagna finansieringen. Med tanke på att det slutliga beslutet om ITER ännu inte har fattats, är flexibiliteten hos fördelningen av medel mellan ITER och annan fusionsverksamhet en viktig faktor i förslaget.
Annan verksamhet inom området för kontrollerad nukleär fusion innefattar sammanslutningsprogrammet för fysik och teknik och användningen av JET-anläggningarna. Sammanslutningsprogrammet innefattar bland annat undersökningar av system för magnetisk inneslutning utöver tokamaken, i synnerhet fortskridandet med stellaratorn Wendelstein 7-X, forskningen om fusionsmaterial och bevarandet av kontakten med den civila forskningsverksamheten i fråga om ?inertial confinement? och möjliga alternativ.
Joint European Taurus (JET) i Culham, England, har varit en mycket framgångsrik maskin, och dess resurser kommer att fortsätta att användas, men den måste gradvis avvecklas vid ett lämpligt tillfälle för att göra det möjligt för de därför avdelade resurserna att återföras till ITER.
Oavsett hur framtiden för nukleära fusionsreaktorer ser ut, kommer problemet med radioaktivt avfall - särskilt avfall med lång livslängd - att finnas med oss i flera tusentals år. Följaktligen är det bara genom att öka forskningsansträngningarna som vi kan hoppas att minska den fara som avfallet medför. I det särskilda programmet avsätts 90 miljoner euro för forskning om geologiskt bortskaffande och utvecklingen av alternativ för att producera mindre avfall.
För strålskydd har upp till 50 miljoner euro avsatts. Avsnittet om ?annan verksamhet? omfattar slutligen utvärderingen av nyskapande alternativ och utvecklingen av förbättrade och säkrare kärnkraftsprocesser, utbildning och yrkesutbildning inom strålskydd, och ökad säkerhet hos de befintliga anläggningarna, med totalt 50 miljoner euro.
Utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi välkomnar kommissionens förslag, och framför sitt stöd för fusionsforskningen i allmänhet och för ITER i synnerhet. En europeisk anläggning för ITER kommer att bekräfta Europeiska unionens världsomfattande ledarskap inom fusionsteknik, som man uppnått genom bland annat JET-anläggningarna, som inte borde överges innan deras kapacitet är uttömd.
Ett antal ändringsförslag som lagts fram av vårt utskott handlar om kärnkraftsavfall och kärnkraftssäkerhet. Sätten att hantera avfall borde inte endast vara godtagbara för samhället, utan också verkligt säkra.
Jag skulle nu vilja påpeka att det finns ett fel i den franska översättningen av ändringsförslag 4, där den engelska originaltexten ?både säker och godtagbar? (both safe and acceptable) har omvandlats till ?både hälsosam och godtagbar?. Skulle talmannen kunna se till att detta korrigeras?
Forskningen om tillfälligt bortskaffande, avfallskaraktäristik och avfallspaketering borde finansieras tillsammans med forskning om geologiskt bortskaffande. Forskning om nyskapande alternativ och tekniker som producerar mindre avfall borde innefatta högtemperaturreaktorer, lättvattenreaktorer, gaskylda reaktorer, snabbreaktorteknik och kombikraftverk.
På det stora hela kommer antagandet av betänkandet från utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi att utgöra ett viktigt steg mot en mer effektiv och säker kärnkraft.

Schwaiger (PPE-DE)
Herr talman, kommissionär Busquin, kära kolleger! Mitt betänkande handlar om Europeiska atomenergigemenskapens direkta åtgärder, som skall genomföras av Gemensamma forskningscentret och dess institutioner Ispra, Petten, Geel, Mol och Karlsruhe. Detta särskilda program har flera tyngdpunkter, vars politiska målsättning jag nu vill gå in på i detalj.
Men först några ord om utbildningen. Det är mycket viktigt att även under de kommande årtiondena i Europa - det kan säkert både förespråkare för och kritiker av kärnenergin hålla med om - ett tillräckligt antal unga kärnforskare med högsta kvalifikationer aktivt bidrar till att med sin forskning garantera kärnbränslesäkerheten i de kärnkraftverk som är i drift och även, i förekommande fall, behärska den riskkälla som bränslecyklerna utgör. Samma sak gäller för den säkra förvaringen och den snabbast möjliga dekontamineringen av kärnavfallet under de närmaste årtiondena.
Därför gäller det att vi bibehåller den höga standarden inom Gemensamma forskningscentret och fortsätter att bygga ut dess forskningskapacitet genom att frambringa unga forskare, genom utbildning och vetenskaplig praktik. Detta kan bland annat också åstadkommas genom ett nätverk av internationella, nationella och regionala instanser på olika nivåer.
Det finns också en del att säga om de allmänna principerna - men det vill jag inte upprepa i detalj, därför att vi talade utförligt om det redan i samband med det sjätte ramprogrammet. Det finns emellertid två principer, som jag särskilt vill ta upp: för det första att de allmänna etiska riktlinjerna skall beaktas, vilket också forskarna i Europeiska unionen och särskilt Euratom bör göra. Acceptansen i medlemsstaterna av denna forskning spelar här en viktig roll. Det finns ju, som ni vet, herr kommissionär, fortfarande vissa förbehåll beträffande vissa vetenskapliga forskningsområden, exempelvis när det gäller biotekniken.
För det andra beaktandet av jämställdhetsprincipen även gentemot kvinnliga forskare. Detta gäller både deras utbildning och överlåtandet av viktiga forskningsuppdrag på dem, ensamt eller i grupp.
Nu till Gemensamma forskningscentrets särskilda forskningsuppgifter. För mig är den viktigaste punkten att man genom forskning bidrar till säkerhet i kärnkraftverken och när det gäller den bränslecykel som hör dit. Europas medborgare kan kräva att säkerheten för kärnkraftverken även i den utvidgade Europeiska unionen motsvarar högsta standard. De stränga västeuropeiska reglerna, som förvisso fått en krävande utformning i medlemsstaterna, men framför allt harmoniserats i detalj, måste sammanfattas till ett gemenskapens regelverk och gälla även för kärnkraftverken i kandidatländerna i Central- och Östeuropa.
En europeisk kodex för kärnbränslesäkerhet bör utarbetas med hjälp av sakkunskapen i Gemensamma forskningscentret, med hjälp av dess forskningsresultat, men också med hjälp av de ansvariga nationella myndigheterna i Europeiska unionen, och bör träda i kraft i hela Europeiska unionen före utvidgningen. Därigenom kan den också krävas av kandidatländerna som gällande lag. Dessa måste godta denna kodex som gemenskapsregelverk före anslutningen, och sedan också tillämpa den.
Kommissionen, och framför allt dess vice ordförande de Palacio, reagerade positivt på dessa idéer i utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi, och stöder dem. Jag antar också att ni själv kommer att reagera positivt på dessa impulser.
Vi önskar alltså att kommissionen redan denna sommar lägger fram ett förslag rörande denna fråga. Det går exempelvis inte an att man i Litauen fortsätter med driften vid kärnkraftverket Ignalina, utan att det har upprustats. Ett annat alternativ är naturligtvis att det snarast stängs innan Litauen ansluts till Europeiska unionen.
Totalt sett förfogar Europeiska unionen och Gemensamma forskningscentret över stor forskningskompetens i fråga om kärnbränslesäkerhet. Att hålla denna kompetens intakt under årtionden är ett säkerhetskrav som medborgarna ställer, vilka också med tanke på förekomsten av atomsopor måste kunna leva i säkerhet för radioaktiv strålning.
Det andra är icke-spridningen av kärnvapen, och naturligtvis även av klyvbart material. Denna kontroll - de s.k. säkerhetsbestämmelser - finns ju med i Euratomfördraget. Men den måste med hjälp av den samlade sakkunskapen inom Gemensamma forskningscentret också utvidgas till icke-spridning av klyvbart material, vilket naturligtvis även kan användas för terrorattacker. De stölder som förekommit i Tyskland på senare tid är här en varningssignal. Hit hör naturligtvis också spårande och riskfri förvaring av det stulna kärnmaterialet.
En sista punkt är samarbetet mellan Gemensamma forskningscentret och det medicinska området, med nationella och regionala forskningscentrum. Cancerforskningen vid Institutet för transuraner tillsammans med Deutsches Krebsforschungszentrum (Tyska cancerforskningscentrumet) är ett exempel på detta.

Piétrasanta (Verts/ALE)
. (FR) Herr talman! Jag skall lägga fram det icke-nukleära avsnittet i betänkandet om Gemensamma forskningscentret (GFC), som står för två tredjedelar av budgeten. I det sjätte ramprogrammet kommer GFC att omorganisera sin verksamhet för att förstärka sin organisation och på ett bra sätt delta i det europeiska området för forskningsverksamhet.
Det arbetsprogram som föreslagits har tre utmärkande drag: koncentration, öppenhet och sammanslutning i nätverk samt ?kundorientering?. GFC har därför inriktat sin icke-nukleära verksamhet på följande två nyckelområden, som stöds av vertikal kompetens: livsmedel, kemiska produkter och hälsa samt miljö och hållbar utveckling. Dessa nyckelområden kompletteras av övergripande åtgärder: teknisk framtidsforskning, referensmaterial och referensmätningar, allmän säkerhet och bedrägeribekämpning.
Den totala budgeten som tilldelats GFC uppgår till 760 miljoner euro. Den nya strategi som antagits av centret och omstruktureringen av dess tjänster har inspirerats av en rapport som offentliggjordes förra året av en högnivågrupp med Étienne Davignon som ordförande. Dessa förändringar syftar till att bättre anpassa GFC till behoven hos de politiska beslutsfattarna och de särskilda användarna: rådet, kommissionens generaldirektorat och parlamentet.
GFC kommer också att vara en drivkraft inom det europeiska området för forskningsverksamhet och det sjätte ramprogrammet. Dess verksamhet kommer att omfatta upprättande av ett gemenskapssystem som gör det möjligt att harmonisera åtgärder, samt deltagande i ett europeiskt och globalt nätverk. GFC kommer att vara en mycket aktiv aktör under genomförandet av det sjätte ramprogrammet, både när det gäller dess deltagande i expertnätverket och i integrerade projekt. GFC kommer genom sitt deltagande att kunna bidra aktivt till utvecklingen av det nya europeiska medborgarskapet genom att tillhandahålla en gemensam kunskapsbas för vetenskapliga och tekniska referenser, samt genom att underlätta dialogen mellan forskare och beslutsfattare. GFC bör också bistå vid det operationella inrättandet av dessa instrument, särskilt naturligtvis på de forsknings- och kunskapsområden inom vilka centret är verksamt samt när det gäller integrering av forskning i den lokala utvecklingen.
På vissa områden förefaller GFC:s förslag vara nödvändiga för att precisera eventuella anbudsinfordringar, t.ex. på området för hållbar utveckling. På detta område finns alla frågor om ekosystemen. GFC arbetar t.ex. sedan mer än ett och ett halvt år med att ange kriterierna för ekocenter, där ett europeiskt nätverk håller på att inrättas. Detsamma gäller frågor rörande livsmedelssäkerhet, inrättandet av ett referens- och standardiseringssystem samt skydd för privatlivet inom informations- och kommunikationstekniken.
GFC bör få ökad betydelse som rådgivare för den europeiska politiken. Centret skall förbättra kontakter och samarbete med offentliga och privata institutioner i medlemsstaterna. Det skall också utarbeta en utvecklingsplan för mänskliga resurser och rörlighet, bland annat genom att utbilda unga vetenskapsmän och genom att arrangera utbyte med nationella forskningsinstitut. Det handlar inte om att göra det till ett konkurrerande centrum på vetenskapliga områden. Sådana finns i flera länder i Europa. Centret skall däremot vara en länk mellan dessa centrum när det gäller tillämpning av resultat för att genomföra EG-direktiv, och kommissionen bör kunna vända sig till GFC för att få ett snabbt svar. GFC måste därför ha arbetslag som lätt kan anpassa sig till efterfrågan och reagera omedelbart. Arbetslagen bör därför alltid utnyttja sina kunskaper i de ämnen som de behärskar och vara informerade om den forskning som pågår i tidigare led för att kunna utföra en kompletterande del av den när sådan forskning inte bedrivs av nationella institutioner. GFC har en viktig roll i utvidgningen av forskningen och det europeiska området för forskningsverksamhet till kandidatländerna och till länderna kring Medelhavet, samt de länder som berörs av internationellt samarbete inom Meda- och Tacisprogrammen.
Vi får inte heller glömma bort GFC:s betydelse som medlare i säkerhetsfrågor: exponeringsrisker, utvärdering av konsekvenser, reparation, problem med kärnsäkerhet och avfall, bland annat i synergi med programmet EUR-OPA Större risker (EUR-OPA Risques Majeurs).
GFC:s verksamhet bör utvecklas mot operationellt genomförande av konkreta projekt som rör energisparande, bland annat inom byggbranschen, och förnybara energikällor. Det bör inte endast inskränkas till forskning om solenergi utan främja demonstrationsprojekt på andra områden som t.ex. vindkraft. GFC skulle även kunna följa utvärderingen av bränsleceller.
Med tanke på den ökade efterfrågan på livsmedel från ekologiskt jordbruk och lokal produktion, skall GFC utveckla sina metoder för att garantera äkthet och kvalitet. GFC skall även undersöka de förbättrade effekterna på miljön och den lokala utvecklingen.
För att på bästa sätt kunna styra och eventuellt omorientera vissa studier utifrån den politiska utvecklingen på det vetenskapliga planet, tror jag, avslutningsvis, att det skulle vara önskvärt att en uppföljningskommitté inrättas i samarbete med parlamentet, som på så sätt mer regelbundet hålls informerat om verksamheten, vilket skulle göra det möjligt att fortsätta att utveckla ett givande utbyte.
Sammanfattningsvis kommer alltså GFC:s huvudsakliga mål att vara att verka nära sina ?användare?, vilka är Europaparlamentet och kommissionen, att utveckla sin roll som framgångsrikt centrum som erkänns för sina insatser när det gäller säkerhet, hälsa och miljö, samt att utveckla sin verksamhet som ledare för expertnätverk.
På detta sätt kommer GFC att lyckas med utmaningen att reformera verksamheten och motivera sin unika ställning inom Europeiska kommissionens enheter, och jag tackar kommissionär Busquin och hans enheter för deras stora stöd till utarbetandet av detta betänkande och till de slutsatser vi lägger fram.

Graefe zu Baringdorf (Verts/ALE)
Herr talman! Jag hänvisar till fem områden - gånger två minuter blir det tio! Men jag medger gärna att jordbruket inte berörs i särskilt hög utsträckning av kärnenergiområdet, bortsett från den vind som man nu har nämnt. Därför skall jag försöka att fatta mig kort.
Principiellt beklagar utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling att det inte finns något eget kärnområde för jordbrukssektorn i det sjätte ramprogrammet för forskning, utan att projekten är uppdelade på kapitlen livsmedelssäkerhet, miljöskydd och utveckling. Det är desto mer beklagligt som vi inom jordbrukspolitiken har ett anspråk på mångfunktionalitet, där det handlar om att framhäva samspelet mellan de tekniska, ekonomiska, miljöpolitiska, sociala och kulturella aspekterna. Det vore nog lämpligt att här ha ett eget forskningspaket, särskilt som jordbruket också, i fråga om omfattning och genomförande i praktiken, vid sidan av atomenergin och farmakologin utgör ett av de stora områdena för den praktiska användningen av forskningsresultaten.
Dessutom handlar det i fråga om forskning inom området jordbruk och ny teknik alltid huvudsakligen om genteknik, varvid biotekniken utgör ett mycket större område: Öltillverkning är bioteknik, smörtillverkning är bioteknik. Man skall inte inbilla sig att forskningen börjar först nu, utan den har varit en förutsättning för hur tidigare generationer och även den nuvarande har levt och livnärt sig - i mycket högre utsträckning än vad denna nya teknik signalerar. När vi talar om livsmedelssäkerhet i samband med ny teknik, så är den säkert en möjlighet för att bidra till och att undersöka livsmedelssäkerheten. Men vi måste också inse att den nya tekniken kan äventyra livsmedelssäkerheten. När det uppstår problem inom livsmedelsområdet har vi ofta att göra just med denna nya teknik. När det gäller exempelvis användningen av utsäde handlar det inom forskningen inte, eller inte i första hand, om att framodla resistent material, utan man försöker att åstadkomma resistensbildning genom genmanipulation, oftast rentav som resistensbildning mot syntetiskt växtskydd.
Men vi har ju inte bara det kemiska området, utan också det biologiska. Det gäller att driva forskningen i den riktningen att den söker efter möjligheter till växtskydd bland naturliga ämnen. Det gäller att driva på resistensbildning för utsäde genom forskning rörande utsädets naturliga utvecklingsprocess, och i mindre utsträckning prioritera det nya genteknikområdet. För det andra har vi det problemet att det förekommer kontamination när den nya gentekniken tillämpas, vilket till att börja med hade uteslutits inom forskningen vid de företag som är verksamma i denna sektor. Att gentekniskt manipulerad raps skulle kunna smitta av sig på ett besläktat ogräs hade tidigare uteslutits, men nu har det ändå hänt! Vi har också överföring och kontamination från användning inom konventionella områden till det biologiska området. Där är det emellertid förbjudet enligt Europeiska unionens lagstiftning, det är uteslutet. De biologiska företagen får inte arbeta med genetiskt modifierade organismer. Alltså vore det också nödvändigt med forskning, när man nu forskar inom det gentekniska området, om hur man skall undvika kontaminering av andra områden. Där har det för ögonblicket hänt mycket litet, förutom att man ställt upp krav.
Ni ser att det dyker upp många frågor på jordbruksområdet. Jag talar här för utskottet och vill klargöra att vi uttryckligen inte är mot ny utveckling på teknikområdet! Vi är bara emot att forskningen ställer något till förfogande, och att det sedan finns risker vid användningen. Jag har nämnt några punkter. Det handlar också om att risken vid användningen inte skall överföras på jordbrukarna och i livsmedelstillverkningens slutskede på konsumenterna, utan det måste också, liksom vi ju har föreskrivit inom kärnkraftsområdet, ske en begränsning av skadorna och bedrivas forskning om skador och risker, där det bedöms vad som kan inträffa vid den praktiska tillämpningen, vilka skador som är tänkbara inom andra områden i händelse av biologisk överföring, så vi inte alltid bara lär oss genom de skador som uppstår, utan redan i ett tidigare skede informeras av forskningen om potentiella risker.

Talmannen. -
Tack så mycket, herr Graefe zu Baringdorf. Ni har verkligen på betydligt kortare tid än ni hade till förfogande sagt det som skulle sägas.

Purvis (PPE-DE).
Herr talman! Zorbas betänkande är mycket förnuftigt, och PPE-DE-gruppen kommer att ge sitt stöd till betänkandet och till i stort sett alla ändringsförslag från utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi. Dessa bidrar till kommissionens imponerande projekt med att utveckla ett betydelsefullt europeiskt forskningsområde. De enda ändringsförslag som vi kommer att motsätta oss är ändringsförslag 6, - i vilket den europeiska finansieringen för forskning för militära syften utesluts. Vi eftersträvar inte forskning som är särskilt inriktad på militära ändamål, men forskningen kan ha militära såväl som civila användningsområden, till exempel forskning om nya material. Genom att innefatta denna förbudsbestämmelse skulle det kunna finnas onödiga hinder för verkligt nyttiga forskningsprojekt.
Vi föredrar också ändringsförslag 24, om budgeten, framför Zorbas ändringsförslag 26, där man specificerar ett belopp för de internationella Marie Curie-anslagen. Det vore utan tvekan bättre att lämna de 1 630 miljarderna euro för personalresurser ospecificerade, så att det fanns en större flexibilitet. Vi har sannerligen inget emot Marie Curie-anslagen.
Vår grupp har lagt fram ett klargörande ändringsförslag 25, där det klargörs att de som innehar doktorsexamina som erhållits under tre, snarare än fyra år, skall tillåtas att delta. Jag är säker på att Zorba kommer att hålla med om att detta är ett förnuftigt förtydligande.
Jag skulle vilja inrikta mig på det särskilda programmet för vetenskap och samhället, som är grundläggande för att återupprätta den nödvändiga förtroendegraden och den ömsesidiga förståelsen mellan det vetenskapliga samhället och det civila samhället i stort. Detta är avgörande om Europas forskningsansträngningar skall få ett brett och kontinuerligt stöd, och därigenom uppnå sin fulla potential. Vi har bevittnat ett beklagligt misslyckande i detta förhållande, kanske till följd av felaktiga påståenden från vetenskapsmän och politiker vid tidigare kriser. Det kanske i ännu större grad beror på en bristande vilja från vetenskapsmännen och industrin att kommunicera tydligt och systematiskt. Vår förhoppning är att detta program kommer att främja den i hög grad förbättrade kommunikationen, och att allmänheten kommer att ges mycket bättre information om målsättningarna, resultaten, tillämpningsområdena, de framsteg som gjorts, erkännandet av de etiska och miljömässiga begränsningarna och den praktiska användbarheten hos de vetenskapliga ansträngningarna.
Vi hoppas framför allt att fler unga människor kommer att lockas av vetenskapen som yrke. Vi behöver verkligen dem för allas vår framtid. Vi önskar Busquin, hans grupp och hans program lycka till.

McNally (PSE).
Herr talman! Jag skulle vilja gratulera de fem föredragandena och kommissionen, som orubbligt har visat sin vilja att lyssna till Europaparlamentet, både i Caudronbetänkandet och därefter. Jag kommer kortfattat att kommentera vart och ett av betänkandena.
För det första välkomnar jag van Velzens betoning av annan biovetenskap än genomik, och hans förespråkande av ?translational research?, det vill säga forskning som syftar till snabb omsättning i kliniska tillämpningar. Det är något som kommer att tilltala allmänheten.
Jag välkomnar också vårt ändringsförslag, som kompletterar nanotekniken med nanovetenskap. Den aktuella utmärkta STOA-rapporten om nanoteknik gör det tydligt att vi fortfarande befinner oss på det nanovetenskapliga stadiet. Det måste betonas.
När det gäller flygteknik, är jag glad över att viss uppmärksamhet kommer att fästas vid passagerarnas hälsa. Jag stöder vårt ändringsförslag om rymdvetenskap. Jag skulle förvisso vilja att de stora vetenskapsprojekten inom det europeiska forskningsområdet utanför ramprogrammet fick större uppmärksamhet. Jag stöder parlamentets nya betoning på hälsa och säkerhet i arbetet.
Jag stöder Zorbas slutsatser. Liksom hon blev jag mycket glad över den ökade finansieringen för vetenskapen och samhället. Jag håller dock med henne om att viss finansiering borde komma från de främsta temaområdena för vetenskapliga och samhällsrelaterade konsekvenser. Tvärvetenskaplig forskning, ja; ett europeiskt område med högskoleutbildning, med de synergier som detta innebär för det europeiska forskningsområdet. Vi borde utbilda människor i forskningsförvaltning och etik.
Piétrasanta har gjort en utmärkt analys av Gemensamma forskningscentrets (GFC) nya uppgifter som ett tekniskt referensorgan och en stödmekanism för beslutsfattandet. Jag välkomnar innerligt denna betoning på behovet av övervakning och av att Europaparlamentet är delaktigt i denna övervakning - inte bara inom GFC.
När det gäller Alyssandrakis betänkande, skulle jag välkomna ett genombrott för fusionsforskningen, inte minst eftersom det är mindre farligt än kärnklyvning, och för att vi måste ha ett alternativ till denna typ av energi.
Jag är relativt skeptisk till om ITER kommer att utvecklas inom detta ramprogram eller inte, men vi får se. Alla medborgare vill se handling i fråga om radioaktivt avfall. The Royal Society i Förenade kungariket betonade nyligen detta. Frågan har ännu inte lösts. Jag är en stor förespråkare av omvandling och separering och jag välkomnar allt stöd som dessa tekniker kan få. Jag stöder dock inte det faktum att EU:s pengar läggs på forskning om nya reaktorer. Det är något som kärnkraftsindustrin själv borde finansiera. Vi sysslar inte med att ge industristöd till denna särskilda sektor. Det är inte vad allmänheten kräver.
När det gäller Schwaiger har han helt rätt när han säger att vi relativt snart måste få någon typ av gemenskapsregelverk inom kärnkraftssäkerhetssektorn. Så jag gratulerar alla till deras utmärkta arbete och samarbete och önskar alla våra vetenskapsmän lycka till.

Plooij-van Gorsel (ELDR).
Herr talman, kolleger, herr kommissionär! Även jag vill tacka alla föredraganden, det spanska ordförandeskapet och naturligtvis kommissionen för det angenäma och effektiva samarbetet som har resulterat i att vi denna vecka har gett det sjätte ramprogrammet dess slutgiltiga form. Vi kommer från den liberala gruppens sida att stödja det helhjärtat.
Kolleger! Europa måste bli mer innovativt. Forskningsresultat måste omsättas i nya produkter. Det sjätte ramprogrammet erbjuder möjligheter till detta, framför allt genom användningen av de nya instrumenten så att exempelvis tvärvetenskapliga grupp kan samarbeta inom integrerade projekt. Innovationer uppstår framför allt i gränsområdet mellan olika discipliner, och det är då viktigt att det tydligt framgår hur de integrerade projekten kommer att genomföras och på vilket sätt de kommer att fullbordas i administrativt avseende. För det är detta som är allra minst tydligt på det här området. Det är alltså en viktig uppgift för kommissionen. Här måste kommissionens långsamma betalningar uppmärksammas eftersom de kan skapa stora problem för projekt och därmed innovationen.
Jag är mycket tillfreds med budgeten för informations- och kommunikationsteknik på 3 600 miljoner euro. Informations- och kommunikationsteknik bidrar ju som utbredd teknik stort till innovation inom alla andra discipliner. Mitt förslag att höja budgeten för de små och medelstora företagens deltagande i det sjätte ramprogrammet till femton procent har övertagits av kommissionen och rådet, och detta understryker hur viktiga de små företagen är för dynamiken i vår ekonomi och för sysselsättningen. Men detta deltagande måste enligt den liberala gruppens åsikt ske inom de tematiska programmen. Det ger garantier för att stora och små företag samarbetar, för små företag har inte det know-how och den arbetskraft som krävs för att klara det ensamma. Den begränsade forskningsbudget som finns tillgänglig får inte till största delen användas av kommissionen till angränsande politikområden, för det är inte någon uppgift som hör hemma på Europanivå.
När det gäller Gemensamma forskningscentret vill jag gärna säga något om dess uppgifter i fråga om kärnkraftssäkerhet, ett för ögonblicket mycket omstritt ämne inom unionen. För hur förhåller det sig? I de tillträdande medlemsstaterna finns ett stort antal kärnkraftverk som inte uppfyller våra säkerhetsnormer. Numera har åtta kärnkraftverk stängts. Det är för övrigt mycket konstigt att vi har höga säkerhetsnormer för vårt badvatten i Europa, som de Palacio nyss sade, men att det fortfarande inte finns någon gemensam strategi på området för kärnkraftssäkerhet. Det är nödvändigt med bindande regler för hela EU. Vi kan inte göra någon åtskillnad mellan de nuvarande och de tillträdande medlemsstaterna; det är alltså nödvändigt att anpassa Euratomfördraget så att GFC kan fullgöra de uppgifter man ålagts genom detta särskilda program på ett entydigt, tydligt och effektivt sätt.

Ahern (Verts/ALE).
Herr talman! Jag skulle vilja tacka alla föredraganden för deras hårda arbete. Jag skall hålla mig till kärnkraftsfrågan.
Europeiska atomenergigemenskapen grundades 1957, och har nu för länge sedan passerat sitt bäst före-datum. Det är en stängd institution som enbart styrs av rådet. Medbeslutandet med parlamentet är uteslutet. Detta måste vi verkligen ändra.
Dess särskiljande från andra EU-normer betonas också genom det faktum att Euratom har sin egen ram för sitt forskningsprogram. Denna kärnkraftsteknik är det enda område som har sin egen avgränsade budget. Dessutom samordnas säkerhetskraven inte alls, vilket Schwaiger påpekade. Det är mer än beklagligt.
Budgeten för kärnkraftsfusion förblir det största enskilda området - 750 miljoner euro - för energiforskning, och där föreslås att finansiering skall ges till utvecklingen av nästa generations fusionsforskning. De flesta experter förutser att om fusionen någonsin skall uppnå en kommersialisering kommer detta inte att ske förrän om tidigast 50 år. Därför utgör fusionsbudgeten ett svart hål i strävan efter den ständigt försvinnande heliga graal som fusionsenergin utgör.
Trots ungefär femtio år med kommersiellt verksamma kärnkraftsreaktorer, finns det ännu inte någon lösning på den långsiktiga hanteringen av kärnkraftsavfall. Ramprogrammet för ytterligare finansiering för forskning om geologiskt bortskaffande av radioaktivt avfall innebär att den EU-finansierade forskningen om vad som i praktiken är ett kommersiellt avfallsproblem, utgör ännu en subvention till kärnkraftsindustrin. Det är oacceptabelt.

Souchet (NI).
Herr talman! I förslaget till rådets beslut om Euratoms program för forskning inom området kärnenergi som kommissionen lägger fram för oss noterar jag att unionens behov förefaller korrekt fastställda på kort och lång sikt, men jag kan samtidigt konstatera att man fullständigt går förbi visionen på medellång sikt.
När det gäller behoven på kort sikt är de forskningsteman som fastställts i alla fall relevanta, även om medlen borde vara större. De gör sig för övrigt gällande själva. Det handlar dels om att hantera slutavfall och utnyttjat bränsle: avancerad upparbetning, transmutation till produkter som är allt mindre radioaktiva och som har en allt kortare livslängd. Det är prioriteternas prioritet och vi måste absolut ha medel för att lyckas kyla detta slutavfall.
Det handlar också om säkerheten för kärnkraftsanläggningarna och strålskydd. Även om kärnkraftverken i Europa har en hög säkerhetsnivå och mycket stränga kontroll- och skyddsåtgärder tillämpas på dem finns det anledning att fortsätta dessa ansträngningar.
På lång sikt, dvs. från och med 2050, när de lättåtkomliga oljefyndigheterna tagit slut, är det kärnfusionen som kommer att ta över och det är viktigt att européerna inte låter sina amerikanska och japanska partner gå om dem i utarbetandet av denna teknik.
Bristen är däremot fullständig och paradoxal när det gäller verksamheten på medellång sikt, den centrala länken, dvs. de medel som avsätts till forskning om den nya generationen kärnklyvningsreaktorer som skall ersätta de som för närvarande är i drift.
Inom i genomsnitt ett tiotal år kommer de reaktorer som i dag ger oss ljus och värme att gå mot sitt slut. Det blir därför lämpligt att ersätta dem med reaktorer som utnyttjar nya begrepp: högtemperaturreaktorer, nya tryckvattensreaktorer, nya reaktorer med snabba neutroner, där den sistnämnda tekniken för närvarande är föremål för - jag vill betona det - forskning som finansieras offentligt i Förenta staterna, medan den tidigare franska regeringen dumt nog övergivit den.
Vi befinner oss här inom ett område där Europa besitter verklig och erkänd kompetens, en ställning som världsledande, och vi måste ha som målsättning att upprätthålla vårt tekniska försprång. Det är därför lämpligt att bevilja nödvändiga forskningsansträngningar. Våra amerikanska och japanska partner har inlett en voluntaristisk politik som unionen och våra medlemsstater, herr talman, inte på något sätt får hamna efter.

Rübig (PPE-DE)
Herr talman, mina damer och herrar! God hälsa ända upp i hög ålder är det ämne som målen här i huvudsak kretsar kring, och slutligen även användningen av den jättelika forskningspotentialen i små och medelstora företag. Vi vet att just livsmedel, kemiska produkter och hälsa prioriteras vid EG:s forskningscentrum. Hit hör särskilt miljö och hållbar utveckling, teknisk framtidsforskning, referensmaterial och mätningar, men också allmän säkerhet och bekämpning av bedrägerier. Här vill jag särskilt tacka kollegan Schwaiger för att han enträget har arbetat för en kodex med säkerhetsnormer för kärnkraftverk, eftersom just säkerheten och säkrandet på senaste tid har blivit särskilt viktiga, och för att man inom Europaparlamentet är ense om att kärnkraftverk och nukleärt material behöver ett speciellt koncept för att denna säkerhet skall kunna garanteras i framtiden.
Dessutom kan sägas att i fråga om de tematiska prioriteringarna, som ju utgör 11 miljarder euro, naturligtvis minst 15 procent måste användas för forskningsprojekt som rör små och medelstora företag, och ett särskilt belopp om 430 miljoner euro måste anslås för övergripande forskningsverksamhet. Härtill kommer också spetsforskningstrappan, där man särskilt måste ta hänsyn till de små och medelstora företagen, liksom europeiska små och medelstora företag och europeisk industri i framtiden måste samarbeta mycket mer intensivt med högskolorna, de högre utbildningsanstalterna och forskningsorganisationerna.
Slutligen gäller det emellertid också att låta de små och medelstora företagen samarbeta med små forskningsgrupper, med nyinrättade och avlägsna forskningsinstitutioner liksom med organisationer i kandidatländerna. Jag tror att det handlar just om att låta de små och medelstora företagen delta särskilt i expertnäten och de integrerade projekten. Vi måste inse att 18 miljoner små och medelstora företag i Europa står för två tredjedelar av sysselsättningen, och att dessa företag när allt kommer omkring betalar 80 procent av skatterna. Just därför att de betalar 80 procent av skatterna anser jag att de också har rätt att intensivt delta i forskningen och därigenom också utforma Europas framtid. När allt kommer omkring är en bra och skicklig forskningspolitik för oss den bästa socialpolitiken, ty först måste man alltid skapa nödvändiga ekonomiska förutsättningar, och sedan kan man vara generös när det gäller fördelningen.

Caudron (PSE).
Herr talman, kära kolleger, kommissionär Busquin! Det är i första hand som föredragande om det sjätte ramprogrammet som jag vill uttrycka min tillfredsställelse över att tidsfristerna respekteras när det gäller att anta de särskilda programmen. Det gör det möjligt att under bästa möjliga förhållanden genomföra de stora riktlinjerna när det gäller europeisk forskning som vi antog under sammanträdesperioden i maj.
Visserligen sköts reglerna om deltagande upp till juli. Det kunde inte gå till på annat sätt, - har man sagt oss - eftersom tidsfristerna var så korta. I vilket fall som helst kommer det sjätte ramprogramspaketet, särskilda program och regler för deltagande, att antas före sommaruppehållet vilket kommer att göra det möjligt att verkligen genomföra det den 1 januari 2003. Vi kommer alltså att respektera det åtagande jag gjorde inför er redan i februari 2001, och det är jag mycket glad för.
När det gäller de särskilda programmen som är temat för vår debatt i kväll, vill också jag varmt gratulera våra föredragande van Velzen, Zorba, Alyssandrakis, Piétrasanta och Schwaiger. Jag har för min del i detta stadium av arbetet särskilt följt betänkandet från van Velzen om det särskilda programmet om den första och tredje inriktningen av det sjätte ramprogrammet. Jag har ännu en gång kunnat bedöma kvaliteten i van Velzens arbete, särskilt som han flera gånger tvingats se över sitt arbete. Han måste till att börja med ta hänsyn till omröstningen vid den andra behandlingen av det sjätte ramprogrammet, och sedan överföra flera av de ändringsförslag som röstades igenom tillsammans vid samma omröstningar till de särskilda programmen.
Avslutningsvis kan jag säga att hans betänkande helt överensstämmer med det som röstades igenom om det sjätte ramprogrammet, och det gäller inom tre olika områden. För det första beträffande de sju prioriteringarna. Jag behöver inte påminna er om förteckningen, men jag skall särskilt nämna den första av dessa prioriteringar och säga att vi i det särskilda programmet bättre har preciserat hälsan och kampen mot de stora sjukdomarna, utöver genforskningen.
Det andra området handlar om budgeten. Parlamentet är mycket nöjt med att vissa budgetposter har höjts och att fotnoter införts som gör det möjligt att inrikta fördelningen inom vissa budgetposter enligt våra önskemål. Det tredje området slutligen är överföringen mellan de nya och gamla instrumenten, en fråga som är viktig för parlamentet och flera stater.
Avslutningsvis anges i betänkandet på ett relevant sätt de antagna områdena för forskningen. Exempelvis minröjning, forskning om solsystem, dopning, säkerhet på arbetsplatsen, biologiska ämnen som används för terroriständamål. Vi har kunnat undvika blindskäret med en ny debatt om den etiska frågan. Vi har ändå försökt, men det sunda förnuftet segrade och det kollektiva intresset har fått råda. Det tackar jag alla kolleger för.
Jag skall avsluta med att välkomna den goda anda av samarbete som rått mellan de olika politiska grupperna, kommissionens företrädare och kommissionär Busquin, rådet och det spanska ordförandeskapet. Vi kommer därför att i tid ha antagit ett utmärkt arbetsprogram som den europeiska vetenskapliga världen nu kan genomföra från och med den 1 januari 2003.

Matikainen-Kallström (PPE-DE).
Herr talman! Detta är ett historiskt ramprogram. För första gången sker beredningen enligt tidtabellen, till och med i förtid, och redan under första omgången når man en uppgörelse. Tack till alla som deltagit.
Mitt intresse riktar sig denna gång speciellt mot Alyssandrakis betänkande, eftersom jag själv är föredragande av motsvarande betänkande i det femte ramprogrammet. Fusion är framtidens energilösning, vilken när den genomförs gör att vi kan glömma diskussionerna om energiunderskott, den alltför höga andelen importerad energi i Europa och utsläppen av växthusgaser. För att vi skall kunna ta del av de enorma möjligheter som fusionen innebär måste vi skapa förutsättningar för detta: ju mer resurser, desto snabbare resultat. Därför är utgiftstaket på 200 miljoner euro som kommissionen fastställt för ITER-programmet fel. Förhoppningsvis kan fler av oss nästa gång se längre in i framtiden och våga reservera mer resurser för forskningen kring fusion. Det ligger i Europas intresse att hålla fast vid ITER. ITER, om man väljer en av EU:s medlemsstater till dess placeringsort, för med sig enormt mycket know-how till Europa, högklassigt tekniskt kunnande och ny teknik.
Det finns redan fungerande metoder för tillfällig förvaring av högaktivt bränsle, varför dessa undersökningar inte behöver finansieras ur ramprogrammet. Därför bör ändringsförslagen 7 och 8 strykas. I Finland finns det redan en färdig modell för slutförvaring i berggrunden, men nya möjligheter kan alltid granskas. Forskningen av kärnenergi och säkerheten när det gäller den egentliga användningen av denna är i mångt och mycket en och samma sak.
Kommissionen har under senare tid visat sig vara villig att gå in för att skapa gemensamma allmäneuropeiska minimisäkerhetsnormer; detta har sina risker. När man harmoniserar finns det alltid en risk att man rättar sig efter den svagaste länken. Vi har å andra sidan riktigt goda erfarenheter av samarbetet med myndigheterna. På detta sätt lär sig de sämre av dem som är bättre och man behöver inte göra kompromisser som de svagare inte kan genomföra och vilka samtidigt skulle sänka säkerhetsstandarderna i de mera utvecklade medlemsländerna. Regulatorerna samarbetar redan nu på ett bra och neutralt sätt. Därför stöder jag ändringsförslag 17.
Det ingår inte i ramprogrammet att utveckla harmoniserade, reglementerade tillvägagångssätt. Medlemsstaterna bär ansvar för att säkerhetsbestämmelserna efterföljs, och för uppföljningen ansvarar WENRA (Western European Nuclear Regulatory Association).

Zrihen (PSE).
Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! Att bygga upp ett enhetligt och solidariskt europeiskt område för forskningsverksamhet innebär att delta i byggandet av det europeiska medborgarskapet och det är innehållet i den strukturerade dialogen mellan vetenskap och samhälle, såsom man föreslår oss i programmet. En dröm som jag bara skulle vilja fästa vid detta särskilda program? Kanske. Men bortom drömmen kommer vi europaparlamentariker att på ett konkret och exakt sätt bekräfta Europas existens genom all den kraft i form av intelligent skapande som Europa förfogar över, vare sig det handlar om företagen, universiteten eller forskarna, och framför allt deras rörlighet.
Man skulle kunna tänka sig att vi upprätthåller det hinderlopp som forskarna upplever i sitt dagliga liv för att verkligen kunna ägna sig åt det viktigaste i sitt arbete, i form av förordningar, den sociala trygghetens tillfälligheter, de administrativa irrgångarna i anslutning till erhållande av visum och karriärproblem. Därför bekräftas det klart och tydligt i dessa program att rörligheten är ett absolut villkor för att detta skall kunna genomföras. En rörlighet som överskrider de naturliga, kulturella och ekonomiska gränserna, som förespråkar jämställdhet mellan könen, som möjliggör utbyte av tillämpningar inom forskningen. Ett stöd till rörligheten som behörigt generaldirektorat kanske kommer att inleda inom kort: i dag bara ett enkelt kostnadsfritt telefonnummer, men i morgon kanske ett träffpunkt för ett Europa i rörelse.
Men innan detta kan ske krävs att en tvärvetenskaplig doktorandutbildning utvecklas som är början till en ny uppfattning om det mentala och tekniskt-vetenskapliga området inom forskningen, ett begrepp som ligger nära medborgarnas förväntningar och behov. Det är en strategisk utmaning för universiteten att inleda detta synsätt, såväl bland den pedagogiska personalen som studenterna.
Strukturera den nya kompetensen, den nya mentala hållning som krävs för att ingå i framåtblickande forskningsåtgärder och ta hänsyn till den verkliga europeiska dimensionen. Att bygga upp en förteckning över denna potential, denna rikedom av hjärnceller, koppla upp dem, skapa en fruktsam alkemi av det europeiska området för forskningsverksamhet, är det en dröm? Nej. Att strukturera uppbyggnaden av det europeiska området för forskning innebär just att stödja sig på forskarnas kraft, deras potential, deras rikedom från skolan och universiteten, rörligheten som är början till en blandning av kunskap och know-how, och på så sätt skapa den katalyserande och produktiva chock som kan göra det möjligt för Europa att existera, uppnå substansen i det europeiska området för forskningsverksamhet under detta århundrade, med Europas medborgare, för världens medborgare. Jag tackar dem som utarbetat denna vision.

Liese (PPE-DE)
Herr talman, kära kolleger! Jag tackar föredragandena för deras utmärkta arbete. Jag stöder föreliggande betänkanden. Framför allt stöder jag intensivt van Velzens och Zorbas betänkanden. Jag tror att de förbättrar kommissionens förslag och leder oss i rätt riktning. Jag anser att det som van Velzen säger om cancerforskningen är mycket viktigt. Den måste prioriteras även i fortsättningen inom det europeiska forskningsstödet. Vi har redan i ramprogrammet intensivt kämpat för detta, och därför är det viktigt att vi understryker det här än en gång. Inom ramen för den hållbara utvecklingen bör vi utnyttja forskningen för att bekämpa miljöproblemen. Jag har lämnat in några ändringsförslag om detta, som stöds av utskottet, exempelvis när det gäller forskning om varaktigt biobränsle. I motsats till vad Graefe zu Baringdorf sade tror jag att biotekniken kan spela en mycket stor positiv roll, även när det gäller miljön.
När det gäller etik och forskning vill jag än en gång enträget vädja till kommissionen om stöd för ändringsförslagen 17-20. De utgjorde redan en del av paketet i Caudrons betänkande, och de kan visa i positiv riktning, nämligen visa på att vi stöder just den teknik som kan utgöra ett alternativ till det som vi här i parlamentet redan ofta har tvistat om. Det handlar alltså om en positiv, konstruktiv ansats.
Nisticòs berömda förslag, som vi här har tvistat mycket om, nämligen förslaget när det gäller kloning och stamcellsforskning, lämnade vi inte in nu. Det beror huvudsakligen på att det i rådet uppstod mycket stora problem när det gällde enskilda delar av detta förslag. Jag förstår fortfarande inte varför rådet inte kunde gå oss till mötes i fråga om detta förslag. Europaparlamentet ville här gå längre än den gemensamma ståndpunkten. Men när jag nu hör att man i rådet till följd av ett uttalande från fem medlemsstater börjar diskutera etik, så är vi bara positiva till det, och jag uppmanar kommissionen att här uppträda konstruktivt och underlätta ett enande i rådet. Europaparlamentet kommer säkert inte att protestera om man när det gäller etik tar med något som ligger närmare vårt förslag än som var fallet med kommissionens uttalande och den gemensamma ståndpunkten.

Mantovani (PPE-DE).
Herr talman! De särskilda programmen för genomförande av det sjätte ramprogrammet, som i detalj behandlar varje prioriterad fråga, kommer att förtydliga dess innehåll och utan tvekan öka dess effektivitet. De kommer att medföra betydande förändringar när det gäller genomförandet av programmet som helhet eftersom de utgår från tanken att koncentrera de finansiella bidragen till ett begränsat antal väl definierade prioriterade frågor för Europa. Det kommer att göra det möjligt för forskarna att genomföra ett närmare samarbete i organiserad form, det ökar rörligheten och skapar även i Europa, får vi hoppas, en arbetsmiljö som är attraktiv för forskarna.
När det gäller reglerna för arbetsplatserna har det sjätte ramprogrammet, som trädde i kraft för över ett år sedan och där utskottet för sysselsättning och socialfrågor har bidragit, inom ramen för de prioriterade åtgärderna bibehållit även de frågor som påvisats just av vårt utskott, framför allt sysselsättning samt hälsa och säkerhet på arbetsplatsen och frågan om att integrera personer som är socialt utslagna eller missgynnade, som personer med funktionshinder. Låt oss inte glömma att forskningen endast är meningsfull om den inte är ett mål i sig utan just tjänar människorna.
Man har dessutom gett de små och medelstora företagen särskilt stöd när det gäller forskning, just på grund av den roll som ekonomisk katalysator som dessa företag spelar i Europa. I och med omstruktureringen av Gemensamma forskningscentret har organisationen dessutom effektiviserats och godkännandet av budgeten är en viktig signal för ett europeiskt område för forskning.
Slutligen är det med glädje som jag upptar ett ändringsförslag som lades fram i juni 2001 och som avser sysselsättningen i Europa. I det särskilda programmet för integrering och förstärkning av det europeiska området för forskning har man faktiskt upptagit vår begäran om att utsträcka forskningen till att även omfatta utvecklingen av operativsystem och hårdvara i Europa. Det kommer säkerligen att göra det möjligt för oss att öka sysselsättningen och att bromsa det starka beroendet av Förenta staterna och Japan som vi i dag möter i en sektor som betraktats som själva navet i den nya ekonomin.

Langenhagen (PPE-DE).
Herr talman! Konkretiseringen av gemenskapens ramprogram för forskning är ur budgetpolitisk synpunkt både glädjande och nödvändig. Åtminstone diskuterades det belopp om totalt 17,5 miljarder euro som rådet godkänt, dvs. som skulle fördelas. Ändå måste jag dra mig tillbaka från uppgiften som talare för budgetkontrollutskottet, vilket jag utsetts till, inte på grund av arbetsvägran, utan därför att utskottet beslutat att i kväll avstå från att yttra sig, ty här handlar det om nya integrations- och samordningsmetoder, där det inte skall göras någon förhandsbedömning.
Jag vill ändå utnyttja den tid jag har till förfogande, eftersom jag i praktiken har lagt märke till följande, vilket jag är kritisk till: Det handlar, herr Busquin, om kommissionens avtalsförhandlingar med små och medelstora företag när det gäller stödberättigade projektförslag inom ramprogrammet för forskning. Hur kan det komma sig att projekt, med innehåll som enligt min åsikt kan bedömas vara utmärkt, kan vara dömda att misslyckas, eftersom de sökande inte klarar av kommissionens kreditanalys? En kreditanalys, där man på kort sikt - det anser jag - framhärdar i fråga om vinstmarginaler och likviditet, och därvid fullständigt bortser från beredvilligheten till innovation och investeringar. En kreditanalys, som framför allt ställer upp höga hinder i form av skyddsåtgärder för de små och medelstora företagen, och slutligen en kreditanalys som får en avmotiverande och förödmjukande effekt på företag, som arbetar innovativt och mindre vinstinriktat, och därmed egentligen borde vara favoritpartner inom ramprogrammet för forskning.
Inom ramen för samfinansieringen måste man se till att gemenskapens pengar inte missbrukas eller felinvesteras av privata företag, det är helt klart. En sådan granskning kräver emellertid finare beslutsparametrar, som är mer inriktade på det enskilda fallet. Annars kommer inte innovativa impulser att stödjas, utan systematiskt uteslutas, och vi kommer då att hamna i en liknande situation med anhopning av medlen, och därigenom outnyttjade resurser, som när det gäller den europeiska strukturfonden.

Busquin
. (FR) Herr talman, mina damer och herrar parlamentsledamöter! Men jag vänder mig först av allt till er herr talman; jag beklagar att ni inte kunnat ta ordet eftersom ni alltid i utövandet av ert ämbete bestämt stöttat idén med ett europeiskt område för forskning, men jag antar att ni kommer att fortsätta att göra det. Jag skulle först av allt ännu en gång vilja tacka Caudron för att han sett till att det sjätte ramprogrammet röstades igenom under sammanträdesperioden i maj, vilket gjorde det möjligt, som ni sade, att bibehålla en tidsplan som var gynnsam för hela den vetenskapliga världen och för den europeiska industrin, och anta detta ramprogram, de särskilda programmen och reglerna för deltagande inom de planerade tidsfristerna. Jag skulle ännu en gång vilja tacka parlamentet och alla dem som i stort sett för hela den vetenskapliga världen gjort det möjligt att genomföra det som ni med rätta betraktat som mycket positiva beståndsdelar, nämligen att anta dessa regler i tid, så att vi kan förbereda oss för datumet den 1 januari 2003 under bästa möjliga förhållanden.
Men i dag handlar det om de särskilda programmen och alltså ett nytt konkret steg som behöver tas, och jag skulle i det sammanhanget verkligen vilja tacka föredragandena för de fem särskilda programmen, nämligen: van Velzen, Zorba, Alyssandrakis, Piétrasanta och Schwaiger för kvaliteten i deras arbete.
Jag skulle också vilja tacka ledamöterna i utskottet för industri, utrikeshandel, forskning och energi som utan att vara föredragande deltagit i arbetet och lämnat viktiga bidrag till det. Jag skulle också vilja vända mig till Graefe zu Baringdorf, som lämnat ett yttrande för utskottet för jordbruk och landsbygdens utvecklings räkning, men som nu lämnat kammaren, och precisera att det inte var fråga om att lämna sektorsvisa definitioner. Vi har inte lyft fram någon särskild sektor, vi har betonat forskningen, men vi är inte alls ointresserade av jordbruket och det återfinns inom många områden; det är föremål för en i högsta grad särskild uppmärksamhet, som han inte tagit upp, när det gäller stöd till gemenskapspolitiken, där jordbrukets plats blir mycket viktig. Jordbrukets mångfunktionalitet tas upp som sådan, liksom aspekterna på en hållbar landsbygdsutveckling och stödet till biologisk mångfald, vilket definitivt bevisar att vi inte enbart är intresserade av genetiken, utan även av biologisk mångfald, som ett naturligt område, som kan vara av intresse i många hänseenden.
Vad som är mycket positivt är att de särskilda programmen visat sig fullständigt förenliga med ramprogrammet som, vilket ni vet, slutgiltigt godkändes av rådet och officiellt trädde i kraft den 3 juni. Ramprogrammet är ändå bara en grund, och jag konstaterar att föredragandena har utfört ett arbete av mycket hög kvalitet och att kommissionen därför utan några som helst tvivel kan godta en mycket stor del av ändringsförslagen, så som de formulerats, både när det gäller principen och innehållet.
Jag skulle dessutom, precis som van Velzen, vilja välkomna den åtgärd som kan betraktas som historisk och som består i att tillsammans lägga fram ändringsförslag som antagits tillsammans under sammanträdesperioden i maj, och som, om de antas, kommer att införlivas i texten enligt de villkor som anges i uttalandena från kommissionen och rådet vid antagandet av ramprogrammet. Vi har alltså fullständigt tagit hänsyn till det avtal vi slutit och jag tror att det är en intressant och ny beståndsdel på det institutionella planet och när det gäller metoden. Såsom Caudron med rätta betonade är det självfallet genom att arbeta i förtroende inom detta område som vi kan få saker och ting att göra framsteg snabbare, och jag ville gärna ännu en gång betona det.
Det finns alltså ändringsförslag som är användbara klargöranden, preciseringar när det gäller att beskriva det vetenskapliga innehållet i ramprogrammet och vi måste därför självfallet beakta dem. Det finns ibland, det måste jag säga, vissa beståndsdelar där man alltför mycket går in i detalj och även om man i vissa fall i princip kan godta dem, har dessa förslag snarare sin plats i arbetsprogrammen.
Jag kommer nu till de olika betänkandena. Det är självklart att betänkandet från van Velzen, som omfattade det mycket stora området med den första och tredje beståndsdelen av det europeiska området för forskningsverksamhet, dvs. integrering och stärkande av det europeiska området för forskningsverksamhet, självfallet är ett betänkande som i stort sett är fullständigt komplett, och vi kan därför bekräfta att alla ändringsförslag till allra största delen är godtagbara. Det gäller också de om villkoren för genomförande av ramprogrammet, vilket Caudron också betonat, övergången från det femte till det sjätte ramprogrammet, beståndsdelarna i budgeten, naturligtvis, som godtagits, och behovet av en flexibel övergång som finns med enligt de villkor ni önskade; jag tror att det är ett viktigt bidrag från parlamentet till en ståndpunkt från kommissionen som, det måste erkännas, var alltför voluntaristisk. Parlamentet har visat sig klokt och förstående inför frågan om övergången från ett ramprogram till nästa.
Vi har även självfallet villkoren för ett integrerat genomförande av programmet och den information som skall överlämnas till parlamentet i frågan, bland annat när det gäller hur arbetsprogrammen skall genomföras. Jag hoppas att vi skall kunna fortsätta att arbeta tillsammans för att genomföra det, att vi skall kunna informera er regelbundet om de olika aspekterna, att ni självfallet delger oss er uppfattning om problemen och er inställning. Alla är överens om behovet av att bedöma de framsteg som skett tack vare ramprogrammet när det gäller att inrätta det europeiska området för forskningsverksamhet; jag vill erinra om att de nya instrumenten kommer att ses över efter två år. Allt detta är ett arbete som vi skall utföra tillsammans.
När det gäller prioriteringen av genforskningen och biotekniken på hälsoområdet kommer kommissionen självfallet att godta samtliga ändringsförslag rörande cancerforskningen i alla dess aspekter: genetiskt, kliniskt och andra. Och, som ni också påpekat, den transnationella dimensionen som är mycket viktig liksom givetvis förebyggande åtgärder. Vi kommer inte heller att glömma bort diabetes och de nya framtidsutsikter som nu finns, vilket van Velzen just betonat.
Jag skulle vilja säga till Liese, som lämnat ett ändringsförslag under sammanträdet, att när det gäller palliativ vård är det fullständigt klart för mig att denna punkt kan tas upp inom ramen för det man kallar samordning av den europeiska politiken, och stödet till den forskning som bedrivs inom ramen för sjukdomar, vilka i vilket fall som helst måste ses ur ett totalperspektiv. Det blir därför inga som helst problem att införliva den idé ni utvecklat här i kammaren.
Jag kan däremot försäkra er att kommissionen inte kan godta ändringsförslagen om biovetenskapen som just lämnats här i kammaren, eftersom de skulle äventyra balansen mellan den genetiska och icke-genetiska aspekten, som gemensamt uppnåtts i det sjätte ramprogrammet.
När det gäller de övriga prioriterade frågorna kan kommissionen godta samtliga ändringsförslag, emellertid med undantag av dem som alltför mycket går in i detalj på de vetenskapliga programmen när det gäller säkerhet och kvalitet för livsmedel. Där går vi in på detaljfrågor och problem som inte faller under området för de särskilda programmen inom det sjätte ramprogrammet.
När det gäller ett ändringsförslag som lämnats in i kammaren, från van Velzen tror jag, om rymden och satelliterna, behöver vi utveckla en diskussion och bedriva forskning men det behöver också ske i samarbete med Europeiska rymdorganisationen som är den operativa enheten när det gäller rymdpolitiken. Om det i sakfrågan finns förståelse när det gäller formen, måste vi hitta ett sätt att samarbeta.
Jag tror därför att jag i stort sett kan säga att allt som finns i van Velzens betänkande återspeglar just den gemensamma vilja vi uttryckt, även om det på vissa punkter självfallet finns detaljer som vi kanske inte kan godta direkt, men den allmänna filosofin är definitivt densamma och det kan jag därför bara glädjas åt.
Detsamma gäller självfallet för Zorbas ändringsförslag. De är fullständigt godtagbara, och de har till och med gett diskussionen en extra dimension genom att göra en koppling till begreppet tvärvetenskaplighet genom att mer bestämt betona forskarnas rörlighet och jag instämmer i det som er granne, fru Zrihen, just sagt om Europabegreppet, eftersom Europas viktigaste rikedom är den mänskliga potentialen av forskare som vi behöver föra fram, genom en bättre koppling mellan forskningsprocessen och den s.k. Bolognaprocessen så att vi uppnår ett kunskapens Europa, vilket för övrigt sades under mötet i Barcelona. Det stora problemet för Europa blir att upprätthålla en mänsklig potential av hög kvalitet, och jag skall återkomma till det också när det gäller aspekten med vetenskap och samhälle och ungdomarnas intresse för forskningen.
Vi har ju också, som ni sade, stödet till att upprätta det europeiska området för undervisning. Jag tror att vi i debatten om reglerna för deltagande också kommer att införliva denna idé om vetenskap och undervisning, vilket självfallet är en viktig punkt, men vi tror också att de olika prioriterade frågorna behöver komplettera varandra när det gäller skillnader och liknande åtgärder.
Beträffande inlägget från Purvis, där han talade om ett problem om omformulering i texten till ett ändringsförslag som lämnats in under sammanträdet och som syftar till att klargöra kriterierna för att välja ut erfarna forskare, skulle jag vilja säga att enligt andan i vår text är det fyra års erfarenhet eller doktorsgrad som avses. Texten var alltså inte tillfredsställande i sin ursprungliga formulering. Vi föreslår därför en text som är betydligt enklare, nämligen fyra års erfarenhet eller doktorsgrad, vilket skulle vara i samma riktning som det ändringsförslag ni lämnat in under sammanträdet, eftersom det är den känsliga punkten. Och jag tror att ni gjorde rätt i att betona det faktum att vårt including kanske inte var tillräckligt tydligt och att det alltså är bättre med or, snarare än including, vilket skulle vara enklare. Det var ett mycket exakt svar på ett ändringsförslag som vi kommer att rösta om under sammanträdet.
Vi har däremot, fru Zorba, svårt att godta ändringsförslaget som består i att fastställa ett i förväg avgjort belopp till internationella stipendier, eftersom jag tror att om vi lämnar förutbestämda belopp innebär det en slags stelhet som inte är helt förenlig, men vi kan försäkra er att vi kommer att vara positiva till tanken i ert ändringsförslag om individuella stipendier, eftersom det självklart är en av de inledande punkterna i programmet. Men vi kan inte säga att man måste börja klassificera alla åtgärder när det gäller rörlighet på ett alltför stramt sätt, eftersom det skulle bli prejudicerande.
När det däremot gäller ändringsförslagen om vetenskap och samhälle instämmer vi fullständigt i era ändringsförslag som uppmanar medborgare och relevanta aktörer att bli delaktiga, liksom patientföreningar eller miljöorganisationer, i debatten om ?vetenskap och samhälle?, och vi instämmer också i de ändringsförslag som betonar lärarnas och medias viktiga roll för en bättre förståelse av vetenskapen. Vi anser emellertid att det inte skulle vara lämpligt att införa en uttrycklig hänvisning till frågorna om vetenskap och samhälle i de prioriterade frågorna, eftersom det är ett område som går utanför de prioriterade frågorna och omfattar hela området med vetenskap och samhälle. Det skulle därför förefalla lite inskränkande att enbart föra in det i de prioriterade frågorna. Men det här är bara detaljer jämfört med den allmänna filosofi ni föreslår.
Vidare konstaterar jag, och det är viktigt, att parlamentet sett till att ?vetenskap och samhälle? utgör en starkare prioritering. Det måste erkännas att det är första gången som detta ämne tas upp som sådant i ett ramprogram, och ni har sett till att det förstärkts budgetmässigt, vilket jag tycker är ett bra beslut.
När det gäller betänkandet från Alyssandrakis och det som Matikainen lagt till tror jag att alla era ändringsförslag, herr Alyssandrakis, innebär användbara preciseringar till kommissionens förslag. Kommissionen är beredd att godta dem, efter en mindre omformulering, men utan att röra själva ?filosofin?. Det gäller exempelvis alla ändringsförslag om strålskydd som självfallet är en viktig fråga.
Beträffande kärnfusionen godtar vi de flesta ändringsförslag som stöder finansiering av de berörda aktiviteterna, men betonar samtidigt att ITER-projektet innebär ett nytt steg. Jag tror att Matikainen och ni själv, ni säger ungefär samma sak, men ITER-projektet måste verkligen betraktas som next step och därmed måste det också återfinnas i det särskilda programmet eftersom det ingår i de stora riktlinjerna för kärnfusion. Det hindrar inte att grundforskningen och forskningen i allmänhet skall fortsätta inom andra ramar än den som gäller genomförandet av ITER-projektet, vilket ni ju betonade, med JET och andra typer av tokamak, stelleratorn, exempelvis. Men vi måste ha som målsättning att göra ITER till ett next step. Dessutom har förhandlingarna om ITER, på internationell nivå, gjort avsevärda framsteg de senaste veckorna: i dag har vi ett förslag om minst tre platser, två i Europa, eller till och med tre - Vidal-Quadras förstår vad jag menar eftersom Spanien är sällsamt på detta område - och en plats i Japan. Förhandlingarna gör alltså ordentliga framsteg på detta område, och det är mycket viktigt.
När det gäller hanteringen av radioaktivt avfall inser kommissionen hur viktigt det är. Men de föreslagna ändringsförslagen tenderar att införa alltför tvingande tidsfrister för forskningen. De kan därför inte beaktas fullständigt, eftersom hanteringen av radioaktivt avfall måste förbli ganska öppen: det kanske inte bara finns en lösning utan flera.
Beträffande betänkandet från Piétrasanta vill vi tacka er, herr Piétrasanta, och genom er hela parlamentet. Vi tackar er, vilket för övrigt McNally erinrade om, för det intresse ni visat för GFC och för det stöd det fått i ramprogrammet. Det är mycket viktigt att parlamentet förstår att europeiska unionen med GFC förfogar över ett instrument för att genomföra vissa politiska målsättningar. Det är ett användbart instrument för att bidra till att genomföra det europeiska området för forskningsverksamhet genom att inrätta en gemensam grund för kunskap och åtgärder och även, vilket ni också betonat herr Piétrasanta, genom att inrätta förbindelser med nationella centrum. Jag tycker att det är en viktig punkt som ni framhävt.
I det hänseendet skulle jag vilja säga att kommissionen avser att i rådets protokoll införa en förklaring som innebär att rådet gläds åt parlamentets avsikt att inrätta en ad hoc-grupp av parlamentsledamöter som skall fungera som gränssnitt gentemot GFC, en form av uppföljningskommitté. Jag tror att det är en idé som redan fanns i rapporten från Avignon, men ni gjorde helt rätt i att ta upp den igen. Ur institutionell synvinkel skall vi se till att göra det till ett uttalande i rådet för att notera det. Idén går i rätt riktning och den stöds för övrigt av parlamentet.
Vi tycker att ändringsförslagen är godtagbara, bland annat de som betonar prioriteringen av miljöfrågorna, särskilt skyddet av ekosystemen och livsmedelssäkerheten. Som ni vet förfogar GFC över sakkunskap som betraktas som bland den bästa i Europa när det gäller spårbarhet, exempelvis för genetiskt modifierade organismer. Det är därför ett viktigt verktyg, bland annat inför utvidgningen och när det gäller att öppna centret för nya medlemmar. Jag återkommer dit när det gäller betänkandet från Schwaiger.
Herr Schwaiger! Jag skulle vilja säga att era ändringsförslag verkligen är lägliga, vilket är normalt eftersom ni känner till frågan väl och velat besöka GFC. Vi har inga problem, tvärtom. Vi anser att ert betänkande tillför kompletteringar som betonar behovet av att införliva GFC i nätverk för samarbete i Europa, särskilt i expertnätverk, och vi instämmer i de principer ni tar upp, vare sig de gäller etik eller öppenhet.
Jag skulle ändå vilja betona att detsamma gäller forskningen till stöd för att harmonisera normer för kärnkraftsäkerhet och hantering av bränsle, vilket är mycket viktigt. I det sammanhanget visar den senaste tidens händelser att bränslebranschen kräver allt större kontroll, och nedrustningsavtalet som just slutits mellan Ryssland och Förenta staterna förutsätter att Europa också är närvarande i denna diskussion. Jag har träffat ansvariga för Internationella atomenergiorganet i Wien som ber oss att kombinera en del av vår sakkunskap med deras, just för att bättre kunna kontrollera dessa frågor om spridningen. Er kommentar, herr Schwaiger, är alltså fullständigt relevant och aktuell. Den måste därför införlivas i den allmänna frågan om spridning och icke-spridning och Europa måste ge sitt bidrag till denna gemensamma ansträngning. Jag instämmer också i ert förslag som vi, tillsammans med de Palacio, kommer att stödja när det gäller de tekniska aspekterna. Såsom ni betonade är säkerhetssituationen för vissa kärnkraftverk, bland annat i Litauen, mycket oroande och GFC har i det sammanhanget viss sakkunskap, en utbildningskapacitet som skulle kunna utnyttjas.
Jag tror att jag därmed tagit upp de olika betänkanden jag ville och jag skulle i stället för avslutning vilja reagera på vissa inlägg. Till Purvis har jag redan sagt att när det gäller Marie Curie-stipendierna kommer vi att ändra i den riktning ni angivit. Jag betonar att ni har rätt när ni säger att ?vetenskap och samhälle? är mycket viktigt för ungdomarna. Hur skall vi locka ungdomarna att bedriva vetenskapliga studier, vilket också McNally nämnde? Det är alltså på detta område som det krävs samstämmiga åtgärder. Som ni vet har vi utvecklat en handlingsplan för ?Vetenskap och samhälle?. Vi måste titta på hur vi kan genomföra den och det kan vi göra tillsammans.
Till Liese, som talat om miljöbränsle, vill jag säga att hans uttalande är mycket relevant och att hans ändringsförslag därför kan stödjas. Det går för övrigt i samma riktning som direktivet från de Palacio i denna fråga. Jag har redan sagt det när det gäller den palliativa vården, vi kan stödja de idéer som ni utvecklar under de offentliga sammanträdena. Jag tror att Souchet inte längre är här, men hans fråga om kärnkraften är självfallet en allmän fråga.
Jag skulle vilja avsluta genom att ta upp de mer allmänna frågorna inom ekonomin. Jag tror att vi i dag med ramprogrammet, med de särskilda programmen, har visat hur grundläggande forskning och innovation är för att uppnå målsättningarna från Lissabon, nämligen att bli världens mest dynamiska ekonomi. Jag tror därför att julisammanträdet, vilket Quisthoudt-Rowohl och utskottet för industri, utrikeshandel, forskning och energi föreslog i går, blir mycket viktigt, eftersom vi kommer att vara beredda att genomföra det sjätte ramprogrammet som en del av det europeiska området för forskningsverksamhet.
I det hänseendet kan jag berätta för er att den intresseinfordran som genomförts - det är en ny form vi för första gången använt när vi vänder oss till den vetenskapliga världen och till industrin - haft en ganska förvånande framgång, som till och med varit litet svår att hantera eftersom vi mottagit över 15 000 intresseanmälningar. Det innebär att forskningseuropa och det europeiska området för forskningsverksamhet är i rörelse. Problemet är att framgången riskerar att bli svår att hantera. Tänk er 15 000 intresseanmälningar!
En sådan framgång är betecknande för den ansträngning i form av information och medvetandegörande som ni gjort. Jag tror att denna satsning är mycket användbar eftersom den vittnar om uppkomsten av en ny medvetenhet, en strävan efter att i Europa skapa forskning och innovation. I det här fallet har ni rätt, och jag skulle vilja svara ett antal talare när det gäller forskning och innovation: till Plooij-van Gorsel, som betonat frågan om kopplingen mellan forskning och innovation, och till Rübig som tagit upp problemet med små och medelstora företag. Det är tydligt att vi nu måste genomföra detta och att vår målsättning på 15 procent måste uppnås; det är inte alltid enkelt eftersom det kräver information och medvetandegörande. Inom ramen för genomförandet av denna målsättning måste vi alltså vara mycket uppmärksamma på hur vi konkret skall arbeta. För de små och medelstora företagen ligger svårigheten i kostnaderna och i och med detta svarar jag Langenhagen: jag tror ni har helt rätt i att föra fram frågan om garantier för de små och medelstora företagen.
När det handlar om genomförande försöker vi att ha en ställning där dessa frågor om garanti inte längre orsakar oro och ytterligare svårigheter för de små och medelstora företagen. Så långt alltså frågan om genomförandet, utifrån reglerna för deltagande, det som man kallar tillåtna kostnader. Det är vad som planerats för tillfället, men debatten fortsätter eftersom, ni vet det bättre än någon annan, det handlar om offentliga medel, och vi kan inte använda dem hursomhelst. Men debatten pågår och jag hoppas få tillfälle att diskutera detta med budgetutskottet och självfallet revisionsrätten. På så sätt kommer vårt förslag att kunna bemöta denna svårighet, och vi kan samtidigt se till att vi inte tar för stora risker.
Herr Mantovani! Även ni talade om små och medelstora företag. Det är en målsättning vi alla har gemensamt och jag tror att det skulle vara bra att göra en informationssatsning och ifrågasätta villkoren. Om ni vill, står jag till förfogande för att hålla ett möte om denna fråga tillsammans med er, lyssna till era förslag och fundera över hur man bättre kan genomföra denna förbindelse med de små och medelstora företagen, som ändå kommer att få över två miljarder euro enligt det nya ramprogrammet, vilket är en mycket stor summa. Vi måste också, som ni sade, herr Rübig, se till att vi utgör ett komplement till Europeiska investeringsbanken som är beredd att göra ytterligare ansträngningar i detta hänseende.
Avslutningsvis, herr talman, mina damer och herrar, tror jag att vi skall försöka skapa en dynamik, med tanke på att vi i Barcelona kom överens om målsättningen på 3 procent av BNP. Jag tackar van Velzen för att han återigen betonat att det är Europas framtid, att vi måste göra en ansträngning när det gäller forskning och innovation i Europa, och att vi måste göra det alla tillsammans; det var vad parlamentet önskade. Jag minns att i samband med den första definitionen av det europeiska området för forskningsverksamhet betonade ni målsättningen på 3 procent av BNP. Vi skall nå dit, med hjälp av er, med hjälp av den vetenskapliga världen, med hjälp av strävan efter att göra forskning och innovation till en prioritet på europeisk nivå. Ja tackar er i vilket fall som helst för ert arbete, och jag hoppas att vi på detta sätt bidragit till att saker och ting har utvecklats.

Talmannen. -
Tack så mycket, herr kommissionär.
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 11.30.

Ribeiro e Castro (UEN)
Detta betänkande syftade till att revidera artikel 6 i parlamentets arbetsordning när det gäller: (a) konceptet medlemsstats behöriga myndighet för att begära upphävd immunitet; (b) adekvat förfarande för att kontrollera behörigheten hos den myndighet som begär att immuniteten upphävs för en ledamot som skall ställas inför domstol för brott; (c) det förfarande parlamentet skall följa för att bedöma en begäran om upphävd immunitet för ledamot; och (d) det förfarande som skall följas när parlamentet behöver bekräfta en ledamots parlamentariska immunitet. Jag stödde initiativet helt och hållet med betoning på den del, som jag anser vara den viktigaste, där en betydande lucka i arbetsordningen får sin lösning, en lucka som illustreras väl av de fall som tas upp i MacCormicks betänkande, som vi debatterade och röstade om samtidigt: de fall där det inte var en medlemsstats myndigheter som begärde att immuniteten skulle upphävas, utan en ledamot som krävde en bekräftelse av sin status inför ett förfarande som innebär en kränkning av denna i en medlemsstat (eller som när det gäller det specifika italienska systemet, är det själva ledamotens sak, och inte myndigheternas, att väcka ett ärende om immunitet).

Ribeiro e Castro (UEN)
. (PT) Utarbetandet av detta betänkande har sitt upphov i de processer som hållits i de italienska domstolarna mot vissa ledamöter i Europaparlamentet. I dessa processer respekterades inte vissa immunitetsbestämmelser, då det inte var de italienska myndigheterna som begärde att Europaparlamentet skulle ta ställning till upphävd immunitet, utan de som drev processerna. Det var därför svårt att veta huruvida Europaparlamentet faktiskt hade tillfrågats i ärendet, eftersom artikel 6 i arbetsordningen kräver en begäran riktad till parlamentets talman från en medlemsstats behöriga myndigheter. I de aktuella fallen skulle det vara de berörda ledamöterna som riktade kraven till parlamentet enligt italiensk praxis, enligt vilken det är parlamentets uppgift att ta upp det i kammaren, när det gäller en fråga om upphävd immunitet för en ledamot vid en rättsprocess. Inom denna ram föreslog föredraganden ett specifikt förfarande som inte syftade till att ersätta begäran om upphävd immunitet riktad till den behöriga nationella myndigheten, enligt artikel 6 i arbetsordningen, utan att undvika att i en formell avsaknad av en sådan begäran, de nationella rättsmyndigheterna inte behövde ta hänsyn till det skydd som tillerkänns Europaparlamentets ledamöter. Det förfarande som föredraganden föreslagit bör få allt stöd, då det i verkligheten handlar om det bästa sättet att agera med tanke på den gällande textens brister. Bara en grundlig reform, som den som delvis föreslagits i Duffs betänkande, som debatterades och röstades igenom samma dag, ger ett fullständigt och strukturerat svar på denna typ av problem.

Ribeiro e Castro (UEN)
. (PT) Omröstningen skedde i ett sammanhang där utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor hade uttalat sig i följande riktning när det gäller de politiskt mer känsliga aspekterna: för det första, ett omedelbart försäljningsförbud för nya kosmetikaprodukter som har testas på djur då det finns andra testmetoder; för det andra, ett totalförbud fem år senare för försäljning av alla nya kosmetiska produkter som är testade på djur; för det tredje, ett förbud av djurförsök till slutet av 2004. Vi vet att om kammaren skulle följa denna linje, skulle vi få en allvarlig meningsskiljaktighet med rådet, som i sin tur har övergett idén om förbud mot djurförsök men även mot försäljning. Vi står alltså inför ett hett och livaktigt förlikningsförfarande. Min inställning var just denna, jag blev besviken på en viss konformism som jag upptäckte i rådets dominerande ståndpunkter och var övertygad om att det var helt nödvändigt att föra fram industrins ståndpunkter i denna fråga, för att nå en balans mellan de aktuella värdena.

