Inledande av internationella förhandlingar som syftar till att anta ett internationellt fördrag för skydd av Arktis (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är rådets och kommissionens uttalanden om inledande av internationella förhandlingar som syftar till att anta ett internationellt fördrag för skydd av Arktis.
Alexandr Vondra
rådets ordförande. - (EN) Fru talman! Som vi alla vet och som vi kan läsa dagligen får Arktis allt större betydelse, och det förtjänar större uppmärksamhet också från EU.
Detta betonades i den resolution som parlamentet antog i oktober. Jag välkomnar möjligheten den här eftermiddagen att tala om denna fråga, som jag vet att ni fäster särskild vikt vid.
Det är bara tre EU-medlemsstater som har territorier i den arktiska regionen. Effekterna av klimatförändringen och mänskliga verksamheter i den arktiska regionen sträcker sig dock långt utanför själva Arktis. Utvecklingen i Arktis får stora återverkningar för EU som helhet. Hittills har frågor med en arktisk dimension ofta hanterats av EU inom ramen för dess sektorspolitik, såsom havspolitiken eller kampen mot klimatförändringarna. Även om samarbetet inom ramen för den nya nordliga dimensionen omfattar EU-relaterade områden i Arktis har unionen inte utformat en bred Arktispolitik som omfattar alla berörda, enskilda politikområden.
Detta förändras nu. I mars förra året lade den höga representanten Javier Solana och kommissionsledamot Benita Ferrero-Waldner fram en gemensam rapport för Europeiska rådet, om klimatförändring och internationell säkerhet. I rapporten betonas det nya strategiska intresset för den arktiska regionen. Man uppmärksammar miljöförändringens långtgående följder för Arktis och konstaterar att dessa kan inverka på den internationella stabiliteten och EU:s säkerhetsintressen.
I rapporten kräver man att en särskild EU-politik för Arktis ska utformas som bygger på regionens växande geostrategiska betydelse och där man tar hänsyn till frågor som tillgången till naturresurser och ett eventuellt öppnande av nya handelsvägar.
I november lade kommissionen därefter fram ett meddelande om EU och Arktis. Där tog man upp de olika strategiska utmaningarna i regionen och konkreta åtgärder föreslogs inom tre huvudområden: att skydda och bevara Arktis i samarbete med dess befolkning, hållbar resursanvändning och ett starkare multilateralt styre i Arktis. Den sista punkten ingick i resolutionen från oktober.
I sitt meddelande föreslog kommissionen specifikt, som ett av sina strategiska mål, att EU bör driva på arbetet med att utforma en styresordning för Arktis grundad på samarbete och på bestämmelserna i FN:s havsrättskonvention (Unclos). Den föreslog också att EU bör arbeta för att befintliga skyldigheter ska fullgöras fullt ut, i stället för att föreslå nya rättsinstrument. Det är en av de centrala aspekterna i meddelandet.
I sina slutsatser från december välkomnade rådet meddelandet varmt och konstaterade att det utgjorde det första steget i en framtida EU-politik för Arktis.
Rådet höll med kommissionen om att EU bör ha som mål att bevara Arktis i samarbete med dess befolkning och hantera de arktiska utmaningarna på ett systematiskt och samordnat sätt. Rådet ansåg att EU:s mål kan nås endast i nära samarbete med alla partnerländer, territorier och befolkningsgrupper i Arktis, och konstaterade även att det finns ett mellanstatligt samarbete i regionen.
Rådet välkomnade också kommissionens avsikt att ansöka om status som ständig observatör och EU-företrädare i Arktiska rådet. Rådet underströk särskilt vikten av multilateralt samarbete i enlighet med berörda internationella konventioner och lyfte särskilt fram Unclos.
I linje med kommissionens meddelande gav rådet inget uttryck för stöd för den särskilda idén om ett internationellt fördrag.
Utifrån denna ståndpunkt går rådet nu vidare med att utarbeta detaljerna i de förslag till åtgärder som anges i kommissionens meddelande. Jag hoppas att det framgår tydligt av det jag har sagt i dag att rådet tar den här frågan på största allvar.
Vi erkänner till fullo den arktiska regionens växande strategiska betydelse. Vi håller med om att EU bör ha en bred och konsekvent politik. Rådet kommer givetvis att hålla parlamentet fullständigt underrättat om den ytterligare utvecklingen och är tacksamt för ert fortsatta intresse för denna fråga.
Benita Ferrero-Waldner
ledamot av kommissionen. - (EN) Fru talman! Jag vill tacka parlamentet för dess intresse för Arktis och även säga att vi verkligen uppskattade er resolution om arktiskt styre från oktober förra året. Den gav politisk drivkraft åt kommissionens eget arbete med det meddelande som nämndes tidigare, ”Europeiska unionen och Arktis”, som antogs i november.
Varför är då detta så viktigt? För att vi är överens med er om att den arktiska regionen bör ägnas internationell uppmärksamhet på ett sätt som aldrig tidigare skett. Forskningsresultat visar att klimatförändringen går mycket fortare i Arktis än i resten av världen. Bara under de sex senaste åren har islagrets tjocklek nästan halverats vid Nordpolen och kan nu ha nått en vändpunkt. Detta är en tydlig varningssignal som det vore dåraktigt av oss att strunta i. Den radikala omvandlingen av Arktis påverkar dess befolkning, landskap och djurliv - på land och till havs.
Därför måste vi agera nu. Vi har därför antagit meddelandet, vilket är det första steget mot en EU-politik för Arktis, och där läggs grunden för en mer omfattande strategi. Meddelandet inriktas på tre stora mål: att skydda och bevara Arktis i samarbete med dess befolkning, främja hållbar resursanvändning och stärka det multilaterala styret.
Förslagen i meddelandet är resultatet av en mycket noggrann analys som kommissionen har gjort. Den innefattade samråd med alla viktiga arktiska intressenter, däribland arktiska länder såväl inom som utanför EU. Detta var desto mer nödvändigt eftersom många EU-verksamheter och centrala, globala utvecklingstendenser, däribland den integrerade havspolitiken och klimatförändringen, påverkar Arktis.
Utifrån dessa diskussioner och mot bakgrund av det resolutionsförslag som läggs fram för debatt i dag vill jag därför betona att den arktiska regionen skiljer sig från Antarktis på flera viktiga punkter. Till skillnad från Antarktis, som är en vidsträckt och obebodd kontinent omgiven av hav, är Arktis ett havsområde som omges av bebodda områden som tillhör självständiga länder.
Tanken att inrätta en rättsligt bindande ordning som är speciellt utformad för Arktis är därför tyvärr inte helt enkel, eftersom ingen av de fem arktiska kuststaterna - Danmark, Norge, Kanada, Ryssland och USA - vill ha en sådan ordning. Jag fruktar därför att ett sådant förslag i det här skedet inte bara skulle bli ineffektivt utan också kan visa sig bli till skada för EU:s roll och trovärdighet i hela Arktissamarbetet. I stället för att ödsla kraft på detta gynnas EU:s intressen och mål mer av att stärka det multilaterala samarbetet och utnyttja de befintliga rättsinstrumenten bättre.
FN:s havsrättskonvention (Unclos) och andra allmänna konventioner innebär att det redan finns ett omfattande internationellt regelverk. Tvister, inbegripet fastställande av sjögränser, avgörs också inom Unclos. Vi vill att dessa konventioner ska genomföras fullt ut och - detta är mycket viktigt - anpassas efter Arktis särskilda förutsättningar. Vi föreslår till exempel en rättslig ram för hållbar fiskeförvaltning, i de fall områden och arter ännu inte omfattas av andra instrument.
För det andra vill vi ha ett nära samarbete med Internationella sjöfartsorganisationen och utveckla och stärka fasta internationella normer för säkrare navigering i Arktis, med respekt för människors säkerhet och miljöns hållbarhet. Detta innebär att man antingen utvidgar den befintliga lagstiftningen eller antar ny lagstiftning.
För det tredje kommer vi också att försvara de internationellt erkända principerna om fri sjöfart och rätten till oskadlig genomfart. Kuststaterna bör undvika diskriminerande åtgärder i samband med navigationsregler. Alla åtgärder måste genomföras helt i enlighet med den internationella havsrättskonventionen.
För det fjärde är det inte realistiskt att föreslå ett internationellt moratorium för utvinning av Arktis resurser. Huvuddelen av de uppskattade reserverna av mineraler, olja och gas finns antingen på de arktiska staternas suveräna territorium eller inom deras exklusiva ekonomiska zoner, och vissa av länderna har långtgående planer på att öka prospekteringen. Vi kräver dock att utvinning och utnyttjande av Arktis resurser alltid måste ske i enlighet med högsta tänkbara miljö- och hållbarhetsstandarder.
Vi håller med parlamentet om att snabba åtgärder behövs i detta område och i vårt meddelande finns en rad följdriktiga och specifika förslag. Utifrån detta ser vi fram emot ett fortsatt samarbete med er när vi utformar en EU-politik för Arktis.
Vi får aldrig tappa vårt gemensamma mål ur sikte. Låt oss arbeta tillsammans med de arktiska staterna och världssamfundet för att finna det bästa och mest effektiva sättet att bevara och skydda Arktis för kommande generationer.
Anders Wijkman
för PPE-DE-gruppen. - (EN) Fru talman! Jag har deltagit i flera möten i den arktiska regionen där klimatförändringen har stått i centrum.
Den första mötesdagen brukar ägnas åt de allvarliga följderna av den globala uppvärmningen för regionen, dess djurliv, befolkningens uppehälle osv. Den andra dagen brukar ofta ägnas åt möjligheterna till geologisk prospektering. Det är en stor motsägelse. Jag hävdar att en snabb utvinning av geologiska fyndigheter givetvis innebär mycket allvarliga risker.
Jag håller med om att man inte kan dra en exakt parallell mellan Arktis och Antarktis - där instämmer jag med kommissionsledamoten. Eftersom vi saknar ett grundligt, hållbart miljöregelverk för sådana verksamheter som länderna i denna region nu ägnar sig åt anser jag samtidigt att vi i och med denna resolution sänder ett mycket viktigt budskap: var försiktiga. Att alla politiska grupper står bakom resolutionen anser jag är viktigt.
Vi anger tre möjliga vägar framåt. Den första är ett internationellt fördrag, givetvis med särskilda bestämmelser för denna region jämfört med Antarktis. Den andra är ett moratorium i avvaktan på ny vetenskaplig forskning och bättre förståelse av regionen och dess sårbarhet och känslighet, men också i avvaktan på resultaten av de många energialternativ som nu utvecklas successivt. Kanske kommer vi inte att behöva dessa fossila reserver alls i framtiden.
Även om kollegerna här i parlamentet kan ha olika åsikter om vilken som är den mest ansvarsfulla vägen att gå anser jag att det är mycket viktigt att vi alla står bakom denna resolution. Jag vill understryka att vi vill gå ett steg längre än till att bara stärka det multilaterala samarbetet och dialogen. Vi vill se till att miljön och människornas uppehälle skyddas.
Véronique De Keyser
Herr talman! Jag skulle kort vilja påminna er om vad som händer i Arktis, så att alla förstår vad denna debatt handlar om. Vid Nordpolen innebär den globala uppvärmningen att aptiten för att kontrollera områdets naturrikedomar har väckts. När isen smälter blir det, som ni nämnde, lättare att exploatera de stora olje- och gasreserverna och att öppna en farbar farled mellan öst och väst. En sådan farled skulle spara tusentals kilometer för fraktfartygen, men skulle tyvärr få katastrofala följder för miljön.
De fem länder som gränsar till området - Kanada, Danmark, Ryssland, Förenta staterna och Norge - gör alla anspråk på överhöghet över området, vilket leder till uppenbara spänningar. I veckan meddelade Kanadas utrikesminister att Kanadas överhöghet över Arktis landområden och vatten var hävdvunnen, väletablerad och baserad på historiska rättigheter. Han förklarade även att den kanadensiska regeringen skulle öka sin politiska övervakning och militära närvaro i kanadensiska vatten i Arktis.
Dessa ord låter som ett eko av Kremls tillkännagivande om att Ryssland planerar att stationera trupper i Arktis för att skydda sina intressen. Hittills har detta strategiska område reglerats av FN:s havsrättskonvention, som undertecknades av 150 länder den 10 december 1982. I konventionen fastställs att kuststaterna utövar kontroll över ett område upp till 200 sjömil från sina kuster och att de har ekonomisk rätt att exploatera resurser på havsbottnen. Detta område kan emellertid utvidgas om staterna kan bevisa att kontinentalsockeln går längre ut än 200 sjömil. De har fram till maj 2009 - och det är inte långt dit - på sig att lämna in en sådan begäran till FN.
Ryssland tog initiativet i frågan 2001, vilket har gett upphov till den oro som råder just nu. Med tanke på konsekvenserna för energin, miljön och den militära säkerheten anser vår grupp och Michel Rocard, som tog initiativ till denna debatt i PSE-gruppen och som precis har utnämnts till ambassadör till Arktis, att havsrättskonventionen inte är tillräcklig. Nordpolen är en global tillgång och måste skyddas genom en bindande stadga där EU måste spela en ledande roll. Vi vill ha en nordpol som är ren och framför allt fri från militära trupper.
Diana Wallis
för ALDE-gruppen. - (EN) Herr talman! Denna debatt tar tydligt vid efter vår resolution om arktiskt styre, från oktober förra året. Vår grupp stöder gärna önskemålet om ett arktiskt fördrag, men snarare mot bakgrund av ett sökande efter ett nytt styrelsesätt. Fördraget är kanske snarare symboliskt, men däremot kräver vi att man samarbetar med - och respekterar - länderna, och framför allt människorna, i Arktis. Som ni redan har sagt är det människorna som skiljer Arktis från Antarktis.
Det finns redan internationella strukturer - Internationella sjöfartsorganisationens bestämmelser och havsrättskonventionen - men det behövs något som är mer anpassat och specifikt. Vi bör bygga vidare på Arktiska rådets arbete. Fru kommissionsledamot! Ni bör gå med där snarast möjligt och bidra till att bygga upp dess politiska kapacitet. Vi måste till varje pris undvika en återgång till gammaldags suveränitet, markanspråk och mellanstatlighet. Ett nytt slags styre krävs för detta känsliga område på vår jord, där alla världens medborgare känner att de har ett intresse eller anspråk.
Vi måste också visa vad vi går för i det arktiska engagemanget, eftersom våra meriter som EU-medborgare inte är något vidare. Våra sjöfarare och handelsmän ödelade den arktiska miljön under 1600- och 1700-talen under den så kallade skövlingen av Spetsbergen. Det är våra industriutsläpp som är den direkta orsaken till de akuta klimatförändringarna i området och nu hotar vi att tvinga våra värden och traditioner på Arktis befolkning i detta mycket känsliga skede. Vi måste lyssna på dem och samarbeta med dem, för uppriktigt sagt har de gjort bättre ifrån sig än vi när det gäller att skydda sin miljö. Därför kommer vår grupp inte att stödja det 50-åriga moratoriet.
Godfrey Bloom
för IND/DEM-gruppen. - (EN) Herr talman! Jag bor på en underbar ö - en vacker ö - som systematiskt har skövlats av EU under de senaste femton åren. Jag har sett hur EU:s direktiv om deponering av avfall, som inneburit att industriavfall - som går under den skrattretande benämningen kompost - har slängts ut i markerna. Jag har sett hundratusentals fiskar dumpas i Nordsjön. Nära min egen by har jag sett att det som en gång var underbara vete- och kornfält eller ängar med betande mjölkkor har förvandlats till odlingar av olika slags biogrödor, vilket har ödelagt vår miljö och pressat upp matpriserna.
EU vill att vi ska uppfylla våra mål för förnybar energi. Trettiofemtusen vindturbiner stora som jumbojetplan svarar för den största skändningen av min vackra ö sedan den industriella revolutionen. Och nu ber ni om befogenheter över en av världens sista vildmarker - Arktis. Då vill jag gärna säga att jag håller med Diana Wallis. Era meriter är bedrövliga och svaret måste bli följande: håll er för Guds skull borta från detta.
Avril Doyle
(EN) Herr talman! Ja, kommissionsledamoten har rätt. Arktis skiljer sig på många sätt mycket från Antarktis och för bara några månader sedan, den 8 oktober 2008, talade jag om just detta ämne i parlamentet.
Som jag sa då spelar Arktis en allt större geostrategisk roll i vår värld och under det senaste decenniet har flera kritiska frågor gjort sig gällande i detta område. Nu står vi inför öppnandet av sjöfartsleder som hittills varit stängda - en direkt följd av klimatförändringen. Det kommer inte som någon överraskning, eftersom uppvärmningen av Arktis har accelererat. De senaste hundra åren har temperaturen stigit med två grader där, vilket kan jämföras med ett genomsnitt på bara 0,6 grader i resten av världen.
Trycket på detta oerhört sårbara ekosystem ökar från resurshungriga länder som vill utnyttja Arktis potential utan att ta tillräcklig hänsyn till dess grundläggande betydelse som stabiliserande faktor för världens klimat.
Jag håller med Diana Wallis om att ett krav på ett 50-årigt moratorium för all exploatering varken är praktiskt eller rimligt, men jag anser att ett begränsat moratorium för ny exploatering - i avvaktan på nya forskningsstudier - är något som alla civiliserade nationer borde kunna gå med på.
Förutom detta finns det inte mindre än tre arktiska länder bland EU:s medlemsstater, samt två angränsande EES-länder, som tillsammans utgör över hälften av medlemsantalet i Arktiska rådet. Detta ett tillräckligt gott skäl för oss att stå på oss, i ordets bästa bemärkelse, på den globala arenan i den här frågan.
Arktis är avgörande för den globala klimatförändringen. Enbart av detta skäl måste vi bli en del av en nytt slags styre för denna vackra vildmark som, liksom föregående talare påpekade, är en av världens sista.
Martí Grau i Segú
(ES) Den arktiska regionen är ett av de ömtåligaste områdena på vår planet. Obegränsad exploatering av dess naturresurser skulle få katastrofala följder, inte bara för de närliggande områdena och ursprungsbefolkningen, utan för hela världen.
Upptinandet av stora områden har gjort denna risk till en realitet och skapat ett behov av nya globala bestämmelser för att skydda Arktis, liknande dem som gäller för Antarktis. Samtidigt måste vi uppmärksamma de skillnader som redan har lyfts fram i debatten.
För att skydda Arktis unika miljö, se till att alla former av mänsklig aktivitet präglas av hållbarhet och genomföra en multilateral reglering av sjöfarten i de nya farleder som blir tillgängliga behöver vi ett internationellt fördrag mellan alla berörda parter, däribland EU.
Under de år som har gått sedan Arktiska rådet bildades har detta varit en samarbetsmodell för att hantera gemensamma problem. I dessa svåra och ovissa tider bör vi vidareutveckla denna anda och förståelse så att vi undviker att de angränsande staterna eller internationella aktörer involveras i geostrategiska argument och glömmer vad som borde vara vårt gemensamma mål: att bevara ett fantastiskt gemensamt arv.
Laima Liucija Andrikien
(EN) Herr talman! I dag diskuterar vi skyddet av Arktis, vilket är ett högaktuellt ämne, inte bara i EU.
Eftersom man tror att den arktiska regionen rymmer stora energiresurser - så mycket som 20 procent av världens oupptäckta och tekniskt utvinningsbara resurser - är för det första frestelsen att exploatera dessa resurser oemotståndlig. För det andra är den arktiska miljön ytterst känslig. Hela världssamfundet riskerar att påverkas av de otaliga förändringar som redan sker. För det tredje hänger territoriella tvister som en skugga över Arktis. Vi riskerar att allvarliga konflikter utlöses mellan länder i regionen som - även med militära medel - vill skydda det som de betraktar som sina nationella intressen.
Det är dags att Europaparlamentet intar en tydlig ståndpunkt, eftersom parlamentet nästan inte har hörts alls i debatten hittills. Undantaget är vår resolution, som antogs i oktober förra året, där vi kräver ett internationellt fördrag för att skydda Arktis. Det är viktigt att nämna att EU-medlemsstaterna och de associerade EES-länderna svarar för över hälften av medlemskapet i Arktiska rådet. EU bör, precis som Förenta staterna, betrakta Arktis som en strategisk prioritering.
Jag stöder till fullo vårt förslag att kommissionen och rådet bör verka för att inrätta ett moratorium för exploatering av geologiska resurser i Arktis under femtio år, i avvaktan på nya forskningsstudier. Vi i Europaparlamentet bör kräva att kommissionen inleder förhandlingar med de ryska myndigheterna om en rad viktiga frågor, som anges i förslaget till resolution. Det är dags att inkludera Arktis bland de frågor som ska tas upp vid det kommande toppmötet mellan EU och Ryssland.
Christian Rovsing
(DA) Herr talman! Grönland är en del av Danmark och har betydande självstyre inom ramen för hemmastyret. Arktis är inte obeboeligt. Det är inte en oreglerad landmassa som Antarktis. Tvärtom utgör landmassorna en del av de arktiska länderna och fyra miljoner människor bor redan där, varav en tredjedel är ursprungsbefolkningar. Dessa folk och deras nationer har en legitim rätt att exploatera de resurser och möjligheter som finns i området. Det är endast havet i mitten som har internationell status och här utgör FN:s havsrättskonvention (Unclos) den relevanta rättsliga grunden. Detta bekräftades dessutom av de arktiska kuststaterna i Ilulissatförklaringen från 2008. Utöver havsrättskonventionen finns även en rad andra relevanta internationella och regionala instrument. Det behövs knappast mer reglering. Som mest finns det ett behov av att anpassa de befintliga instrumenten. Danmark har lagt fram ett förslag i Arktiska rådet om att granska de befintliga instrumenten i syfte att uppdatera dem. Detta kommer och bör ske i samarbete med de arktiska staterna och de arktiska folken.
Charles Tannock
(EN) Herr talman! Antarktisfördraget utgör ett lysande exempel för hela världen på hur kuststater kan bortse från sina territoriella anspråk till förmån för fredligt samarbete och vetenskaplig forskning. Nu när världen står inför problemet med den globala uppvärmningen som påverkar issmältningen vid de båda polerna och får havsytan att stiga och frusna arktiska farleder åter blir farbara, är det viktigt att man hittar en liknande lösning för det frusna - eller borde jag säga det töande - nordliga Arktis. Kapplöpningen om suveräna anspråk och arktiska mineraltillgångar, som det melodramatiska placerandet av ryska flaggan på havsbottnen utgör ett bevis på, måste förkastas.
EU måste försöka övertyga de fem arktiska kuststaterna - Förenta staterna, Kanada, Ryssland, Norge och Danmark - om det kloka i ett sådant tillvägagångssätt.
Johannes Lebech
(DA) Herr talman! Eftersom jag är dansk och tillsammans med Diana Wallis från ALDE-gruppen är med om att lägga fram detta förslag till resolution är jag kanske inte så populär. Jag anser emellertid att grundsynen i resolutionen är bra. Det är bra att EU inriktar på den arktiska regionen. Det är också bra för små länder som Danmark och Norge att EU är inblandat i denna fråga, så att vi slipper att hela tiden spela med de stora pojkarna i området, Förenta staterna och Ryssland.
Jag måste emellertid säga att jag inte kan rösta för det moratorium som nu har inkluderats i resolutionen. För det första är det ganska orealistiskt. Ryssland och Förenta staterna kommer inte under några omständigheter att acceptera det. Dessutom anser jag i likhet med Christian Rovsing att vi måste ta hänsyn till de människor som bor i regionen. Människorna i Grönland förväntar sig naturligtvis, och har självklart rätt att förvänta sig, att de ska kunna använda naturresurserna på sitt eget territorium, precis som varje annan nation kan på sitt territorium.
Marie Anne Isler Béguin
(FR) Herr talman, fru kommissionsledamot! Jag skulle bara vilja påminna er om att det var isbjörnarna på isflaken som visade oss hur mycket de kemiska föroreningarna påverkade hela världen. Man hittade DDT i deras fettvävnad, och vi vet alla att detta inte är ett ämne som används på isflaken.
Hur som helst skulle jag vilja tacka kommissionen för det förslag som den har lagt fram efter vår diskussion här i parlamentet. Klimaförändringarna innebär verkligen att vi måste skynda oss om vi vill skydda det enda område som i dag är skyddat från mänsklig rovdrift. Vi måste komma ihåg detta.
Givetvis är det också bråttom rent politiskt - och här återknyter jag till det som Véronique De Keyser sa - eftersom vi trots allt är tvungna göra något för Arktis. Vissa av de länder som äger delar av denna kontinent har planer för den. Vi är väl medvetna om att Ryssland, som vi nyligen talade om, vill utöka sina gränser bortom havsgränsen och utsträcka dem över själva kontinentalsockeln. Frågan är därför brådskande. Precis som Kanada vill även Ryssland placera ut sina flaggor och militära enheter där.
Vad som saknas i era förslag är kanske vad vi efterlyste senast, dvs. ett internationellt fördrag för att skydda Arktis. Det skulle göra det möjligt för oss att se till att området skyddas en gång för alla.
Alojz Peterle
(SL) Vi bevittnar både en naturlig och mänsklig kris i Arktis. Våra insatser bör inriktas på att se till att dessa inte följs av en politisk kris eller någon annan typ av kris. Uppmaningen om en ansvarsfull strategi för Arktis är en varningssignal och en fråga som måste regleras på global nivå. Jag välkomnar särskilt alla insatser där man respekterar områdets ursprungsbefolkning.
Paul Rübig
(DE) Herr talman, fru kommissionsledamot, mina damer och herrar! För det första skulle jag vilja tacka Benita Ferrero-Waldner för hennes nära samarbete med Europaparlamentet. Hon är utan tvekan den kommissionsledamot som arbetar hårdast på detta område. Jag uppskattar verkligen detta. Hon deltog även i vårt möte med Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) förra veckan. Den nordliga dimensionen är trots allt extra viktig här och även Diana Wallis har flera gånger betonat att EU har ett särskilt ansvar i detta sammanhang.
Framför allt i en finans- och energikris måste vi ägna detta område större intresse och även reagera på befolkningens önskemål och behov. I slutändan står människan och naturen inte i motsättning till varandra, utan borde komplettera varandra. Jag anser att vi kan visa på vissa glädjande framgångar, särkilt på det energipolitiska området. Kanske kommer vi att kunna intensifiera samarbetet på detta område.
Alexandr Vondra
rådets ordförande. - (EN) Herr talman! Jag välkomnar denna debatt, som kommer så lägligt. Till följd av jakten på naturtillgångar och klimatförändringarna står den arktiska regionen på randen till en djupgående förändring. Det är inte bara själva regionen som sannolikt kommer att påverkas, utan - som många här i dag har påpekat - även EU som helhet. Mot bakgrund av denna utveckling är det viktigt att EU behandlar Arktis på ett heltäckande och strategiskt sätt. I detta ingår en mängd olika ämnen, som miljö, transport, biologisk mångfald, klimatförändringar, havsfrågor, energi och forskning, liksom skydd för urbefolkningarnas försörjningsmöjligheter.
Jag anser att rådet nu tar denna fråga på mycket stort allvar. Det stöder i stort sett de förslag som framförs i kommissionens meddelande. Det bör utgöra grunden för en arktisk politik, som sedan behöver utvecklas på ett allsidigt sätt. Till dem som talat om det nya fördraget vill jag säga att det för närvarande inte finns någon ståndpunkt från rådet, eftersom rådet först nu arbetar med att granska kommissionens förslag. Jag skulle bara vilja återkomma till rådets slutsatser från december. Vi drog slutsatsen att EU:s mål bara skulle kunna uppnås genom nära samarbete med de arktiska länderna, och att EU bör stärka sitt deltagande i enlighet med de nuvarande internationella konventionerna.
Som jag nämnde tidigare studeras kommissionens förslag nu mer i detalj. Jag tror att de kommer att underlätta en överenskommelse om ett övergripande svar på de många och skiftande utmaningar som vi står inför i den arktiska regionen. Jag välkomnar parlamentets intresse och jag återkommer gärna till er för att avlägga rapport när rådet har antagit en ståndpunkt.
Benita Ferrero-Waldner
ledamot av kommissionen. - (EN) Herr talman! Som jag framhöll i början av denna viktiga debatt måste Europeiska unionen stärka sin roll för att skydda den arktiska miljön, främja ett hållbart utnyttjande av naturtillgångar och förbättra den multilaterala förvaltningen av Arktis. Vi engagerar oss i att bevara Arktis, och samtidigt siktar vi på att bidra till ett samarbetssystem som kommer att garantera hållbarhet liksom fritt och rättvist tillträde. För att lyckas med dessa viktiga uppgifter måste vi som sagt samarbeta nära med samtliga arktiska stater och intressenter.
Kommissionen föreslår att detta ska göras genom att främja ett fullständigt genomförande och vidareutvecklande av de befintliga skyldigheterna, hellre än att föreslå nya rättsliga instrument för att förbättra säkerheten och stabiliteten. Strikt miljöförvaltning och hållbar användning av resurser, samt öppet och rättvist tillträde. Samtidigt har EU redan betonat att för områden som befinner sig utanför nationell jurisdiktion förblir miljöskyddsbestämmelserna i denna konvention ganska generella. Vi kommer att fortsätta arbeta inom Förenta nationerna för att vidareutveckla vissa av ramarna och anpassa dem till nya omständigheter eller arktiska särdrag. Till exempel skulle Arktis kunna omfattas av ett nytt tillämpningsavtal till havsrättskonventionen om marinbiologisk mångfald utanför områden som står under nationell jurisdiktion. Vi har även lämnat in vår ansökan till den norska ordföranden i Arktiska rådet. För att kommissionens ansökan ska godtas krävs ett enhälligt beslut från samtliga medlemmar i Arktiska rådet. Detta beslut, som väntas den 29 april - med andra ord mycket snart - skulle kunna påverkas negativt av ett initiativ som kanske innebär att man föreslår ett fördrag om Arktis, så vi bör vara försiktiga på den punkten.
Slutligen vill jag säga att de arktiska kuststaterna tydligt föredrar FN:s havsrättskonvention som grund. Detta måste Europeiska unionen ta med i beräkningen när vi vill utveckla ett ännu starkare samarbete till förmån för Arktis, dess invånare och dess naturliv. Vi får inte försvaga de befintliga ramarna för samarbetet, eftersom detta inte skulle gynna våra mål och intressen. Det skulle inte heller stämma överens med andan i ert eget förslag till resolution.
Sammanfattningsvis anser jag att omständigheterna ännu inte är de rätta för ett internationellt fördrag om Arktis, och att vi snarare bör inrikta våra insatser mot att se till att de befintliga rättsliga ramarna tillämpas effektivt, genom att fylla i de luckor som kan finnas, och anpassa bestämmelserna till Arktis särdrag. Det verkar betydligt mer genomförbart.
Talmannen
Jag har mottagit sex resolutionsförslag, som har ingivits i enlighet med artikel 103.2 i arbetsordningen.
Debatten är härmed avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon, torsdagen den 2 april 2009.
