Återupptagande av sessionen
Talmannen
Jag förklarar Europaparlamentets session återupptagen efter avbrottet torsdagen den 25 oktober 2001.

Meddelande från talmannen
Talmannen
Kära kolleger! Sedan vår senaste session har terrorismen tyvärr på nytt drabbat Spanien hårt. Den 7 november mördades den baskiske domaren och juridikprofessorn José María Lidón Corbi när han lämnade sin bostad i Getxo.
Dagen innan hade terroristerna sprängt en bilbomb i Madrid varvid ett hundratal människor skadades.
Jag framförde omedelbart mitt och Europaparlamentets djupaste beklagande till offrets anhöriga samt våra förhoppningar om ett snabbt tillfrisknande för dem som skadades i detta attentat.
Ännu en gång har ETA-terroristerna visat sitt förakt för människoliv och avslöjat att de förkastar själva rättsstatens princip. Genom att denna gång angripa en domare bevisar terroristerna åter detta.
I går drabbades Algeriet av katastrofartade oväder som hittills medfört 538 dödsoffer och 316 skadade.
Jag framförde genast vår djupa sorg till det algeriska folket över den naturkatastrof som drabbat Alger samt vårt djupa deltagande i den mänskliga tragedi som landet genomlider. Jag har också bett president Bouteflika att framföra våra kondoleanser till de drabbades anhöriga. Det är min innerliga önskan att Europeiska unionen kommer att bidra aktivt till det katastrofbistånd som snarast bör organiseras.
I Afghanistan dödades i går tre journalister i ett bakhåll som organiserats av talibanerna. Johanne Sutton, Pierre Billaud och Volker Handloik dog medan de utövade det yrke som var deras lidelse. Tack vare deras mod tillät de oss alla att ständigt hålla oss underrättade om händelserna i Afghanistan. Jag skulle vilja att vi hedrar deras minne och att vi framför vårt djupaste deltagande till deras familjer och arbetskamrater.
I eftermiddag, för mindre än en timme sedan, störtade ett amerikanskt linjetrafikplan över stadsdelen Queens i närheten av John F Kennedy-flygplatsen i New York. Ombord befann sig över 260 passagerare och besättningsmedlemmar. För närvarande känner vi varken till det exakta antalet offer eller de närmare omständigheterna för denna tragedi. Jag ber er mina kära kolleger att hedra alla dessa offer med en tyst minut.
(Kammaren höll en tyst minut.)
  

Talmannen
Kära kolleger! Jag har den stora glädjen att hälsa vår kollega Olivier Dupuis välkommen tillbaka bland oss efter fjorton dagars fängelsevistelse i Laos.
(Applåder) Jag skulle vilja tacka alla dem som bidragit till denna lyckliga upplösning. Vid de åtgärder som jag själv vidtagit både inför rådets tjänstgörande ordförande, minister Michel, och inför Javier Solana underströk jag med allvar och eftertryck att det inte är tillåtligt att man i ett land med vilket Europeiska unionen den 29 april 1997 undertecknade samarbetsavtal i fjorton dagar kvarhåller en europeisk parlamentsledamot, tre andra medborgare från Europeiska unionen och en rysk medborgare, med förakt för den mest elementära av de mänskliga rättigheterna och de skyldigheter som följer av samarbetsavtalet. Jag uppmanar kraftigt de laotiska myndigheterna att respektera de demokratiska principer som de skrivit under på och att utan villkor frige alla de personer som fortfarande är fängslade på grund av sina åsikter.
(Applåder)

Dupuis
Fru talman, kära vänner! Jag vill börja med att tacka herr Zimeray som omplacerade Vientiane så snart vi fick möjlighet att tala med honom. Tio dagar efter det att vi fängslats, erbjöd han sig genast att försvara oss och underrättade oss om de åtgärder som ni omedelbart vidtagit; han underrättade oss även om de ingripanden som inletts av många kolleger, i synnerhet av Brok samt av kolleger och vänner i utskottet för utrikesfrågor liksom av många andra kolleger.
Fru talman! Jag skulle vilja tacka er och alla kolleger personligen och uppriktigt; jag vänder mig här till Ignacio Salafranca, Jules Maaten och många andra. Jag anser att detta initiativ bör följas upp och tror att det för övrigt finns med i förslaget till föredragningslista för denna session. Förhållandena i Laos är eländiga. Jag skulle vilja påminna alla kollegerna att vi var där för att bistå fem bortglömda fångar, desaparecidos, men det finns hundratals och åter hundratals andra; förhållandena i de laotiska fängelserna är ohyggliga; dessa människor har inte ens rätt till en orättfärdig rättegång, de dör bortglömda utan att ha fått träffa sina anhöriga. Detta är tyvärr en vanlig situation.
Överallt råder korruption. Sådan är situationen i Laos. Jag hoppas att vi får möjlighet att arbeta tillsammans för att denna situation skall ändras så snart som möjligt.
(Applåder)

Justering av protokollet från föregående sammanträde
Talmannen
Protokollet från sammanträdet torsdagen den 25 oktober har delats ut.
Finns det några synpunkter?

Ferber
Fru talman! Jag ställde ju redan direkt efter omröstningen om budgetplan 2002 frågan om exakt hur omröstningen om budgetpost B3-306 gick till. Samordnaren i min grupp och jag hade lämnat in en skrivelse till er för att än en gång få detta prövat. Till dags dato har vi inte fått något svar. Såtillvida skulle jag vad denna punkt beträffar vilja inlägga protest mot protokollet för att denna punkt också skall bli ordentligt klarlagd.
Om bakgrunden: Vi hade röstat om ett reservbelopp - om belopp och motiveringar. Man hade planerat att genomföra en gemensam omröstning om detta och endast avgöra en kort passage i motiveringarna genom delad omröstning, men då skred man plötsligt till delad omröstning om belopp och motiveringar. Detta var inte enligt planerna. Jag anhåller alltså om prövning av detta och ber att få denna reservation införd i protokollet!

Talmannen
Herr Ferber! Vi noterar detta.

Korakas
Om jag inte misstar mig blev min röst, vid omröstningen med namnupprop torsdagen den 25 oktober i fråga om andra delen av ändringsförslag 559 om budgeten, och särskilt om tobaksstöd, felaktigt registrerad.
Jag röstade emot andra delen, emot kommentaren och registreringen visar att jag röstade för.
Jag har skickat er ett brev och har fått bekräftelse från sessionstjänsten att detta skall rättas till. Jag har ännu inte haft tillfälle att kontrollera saken. Jag hoppas att det kommer att ske. Men jag var angelägen om att även meddela vår kammare detta.

Talmannen
Alldeles riktigt, herr Korakas! Vi är tacksamma för det.
(Protokollet från föregående sammanträde justerades.)

Arbetsplan
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är det slutgiltiga förslaget till föredragningslista som utarbetades av talmanskonferensen i enlighet med artikel 110 i arbetsordningen.
Sammanträdena den 12 till 15 november i Strasbourg I fråga om tisdagen:

Meijer
Fru talman! Mitt betänkande om allmänna tjänster avseende persontransporter på järnväg, väg och inre vattenvägar har placerats som punkt sexton på tisdagens föredragningslista. Under de senaste månaderna har man från olika grupper begärt att behandlingen skall ske snabbare eller långsammare. Den gångna veckan fick jag veta att de tre grupperna PSE, PPE-DE och Verts/ALE skulle uppskatta om behandlingen av ärendet kunde skjutas upp. Det gick jag med på eftersom jag förmodade att de andra grupperna behövde extra tid på sig för att behandla ärendet ordentligt. När jag i torsdagskväll överraskades med talmanskonferensens beslut att inte skjuta upp behandlingen av ärendet lät jag meddela alla ledamöter att jag fortfarande var beredd att skjuta upp behandlingen. Därefter visade det sig emellertid att PPE-DE-gruppen i torsdags eftermiddag inte längre var för att skjuta upp behandlingen och att PSE-gruppen inte heller har något behov av det längre. Dessutom är föredragningslistorna för årets två återstående sammanträdesperioder redan fulla. Nu när denna information har kommit mig till del förfaller det erbjudande jag skickade runt, och jag utgår ifrån att behandlingen kommer att äga rum i morgon.

Talmannen
Alldeles riktigt!
I fråga om onsdagen: Talmannen. Jag har fått en begäran från PSE-gruppen och från ELDR-gruppen att skjuta upp Fioris betänkande till sammanträdesperioden i Bryssel den 28 och 29 november.
Vem begär ordet i denna fråga?

Thors
Fru talman! Parlamentet skall vara ett öppet forum, som medborgarna skall kunna följa. Det är inte parlamentet om vi behandlar Fiori-betänkandet denna vecka, eftersom det först idag finns tillgängligt på tio språk. Jag vet inte hur det är med det elfte språket, danska. Enligt vår ursprungliga tidtabell, som talmanskonferensen hade kommit överens om, skulle det behandlas under november II. Vi finner inte heller att det finns någon anledning att behandla det före Caudron-betänkandet. Därför ber jag på den liberala gruppens vägnar att vi flyttar det till november II. Jag tror, fru talman, att det är lika bra att ni genomför en kontroll av hur grupperna röstar. På denna punkt, liksom på många andra, är grupperna väldigt splittrade, men framförallt bör omvärlden kunna följa vad som sker. Vi ledamöter skall också kunna bilda oss en uppfattning i de ytterst svåra frågor som behandlas i detta betänkande.

Talmannen
Fru Thors! Jag kan ge er en förklaring som kanske inte kommit till kollegernas kännedom: vid talmanskonferensen beslöt man att förlägga debatten om Fiori-betänkandet till samma tidpunkt som Caudron-betänkandet. Vad gäller omröstningen har man beslutat att om den inte på något sätt kunde genomföras skulle omröstningen om Fiori-betänkandet skjutas upp till den andra sammanträdesperioden i november i Bryssel. Det är en enkel upplysning som jag ger er för att ni skall förstå bättre. Om betänkandet finns kvar på föredragningslistan kommer det an på mig att se huruvida ni kan anta det under korrekta förhållanden.
Vi har nyss hört den som framfört begäran. Vem vill nu göra ett inlägg för begäran?

Dell'Alba
Fru talman! Jag gör ett inlägg för denna begäran. Visserligen beslutade en knapp majoritet av talmanskonferensen i torsdags att underkasta dessa båda betänkanden en gemensam debatt, men det är inte lätt för vårt parlament att låta ett beslut som är politiskt vara beroende av förvaltningsenheterna. Med andra ord rör det sig här om ett tvång som det är svårt att ta hänsyn till. Omröstningen om Fiori-betänkandet bör ske utan att vi förhastar oss och detsamma gäller debatten. Men att fastställa en tidsfrist för inkomna ändringar till tisdag kl. 21.00 och vänta på att förvaltningsenheterna skall påskynda ärendet för att arbetsordningen skall respekteras och för att ledamöterna skall ha tillgång till texterna 24 timmar innan omröstningen är att inleda en kamp mot klockan. Det är varken ett sätt att visa aktning för Fiori-betänkandet eller för parlamentet. Det är därför vi alla måste stödja - och jag håller med mina radikala vänner - det gemensamma förslaget att skjuta upp debatten för att den skall kunna genomföras i lugn och ro.

Poettering
Fru talman! Vad först frågan om språken beträffar, så har jag blivit informerad om att allt hittills är i sin ordning, att allt finns på alla språk. Nu till vår värderade kollega Dell'Albas påpekande: Jag skulle först vilja hålla med honom om att det här också rör sig om en politisk fråga, men jag drar en helt annan slutsats än han. Detta är inte bara en politisk fråga, utan det är också en etisk fråga, och denna är när det gäller Fiori-betänkandet av största betydelse. Vi har alltid varit av den uppfattningen att Fiori-betänkandet skulle behandlas tillsammans med de båda betänkandena av Caudron.
Efter det att vi just har beslutat, fru talman, att debatten med kommissionen och rådet skall äga rum på onsdag eftermiddag med start kl. 15.00, finns det också tillräckligt med tid på morgonen för att debattera Fiori-betänkandet och de båda betänkandena av Caudron. Om det inte hade varit på det viset, så hade även vi haft betänkligheter mot att låta allt kvarstå på föredragningslistan. Men eftersom debatten med rådet och med kommissionen om det internationella läget nu kommer att äga rum på onsdag eftermiddag, är vi av den uppfattningen att betänkandena av Caudron och Fiori hör ihop. Det är emellertid en etisk fråga, en politisk fråga, som nu också kräver ett svar, och därför skulle vi vara mycket tacksamma om föredragningslistan förblir oförändrad.
(Applåder)

Talmannen
Vi har alltså hört frågeställaren, ett inlägg för och ett inlägg mot begäran. Herr Barón Crespo! Vill ni göra ett nytt inlägg?

Barón Crespo
Fru talman! Jag vill påtala att jag har rätt att delta eftersom min kära kollega Poettering inte bara talat om Fioris betänkande. Han har talat om hela onsdagens föredragningslista och som förslagsställare menar jag att jag har rätt att delta eftersom min grupp har föreslagit att man åter på onsdagsmorgonen, som det var tänkt från början, skall inkludera de muntliga frågorna till rådet om en fråga som är så viktig, särskilt med tanke på den fria tid vi har till förfogande enligt vad vi fått höra. Fru talman, jag vill ta tillfället i akt att med kraft protestera och be er göra det inför rådet eftersom rådets företrädare gav en information om rådets möten på talmanskonferensen, som jag förstått är felaktig eller falsk.
Rådet (rättsliga och inrikes frågor) skall, enligt planerna, träffas på fredag denna vecka och rådets företrädare i talmanskonferensen sade att de skulle träffas den 7 december. Det är en inkorrekt information given vid en tidpunkt då parlamentet lägger ned ett betydande arbete på att behandla antiterroristlagstiftningen med brådskande förfarande. Jag anser att detta är allvarligt eftersom det lett till en förvirring som har varit till nackdel för alla.
Det var det första med anledning av den, enligt Poettering, så tunna föredragningslistan för onsdagsförmiddagen.
Fru talman! För det andra anser jag att det är ett större politiskt misstag att ett lagstiftningsbetänkande, som Caudrons, underordnas en fråga som får etiska följder för alla, inte bara en grupp, eftersom vi måste arbeta med det som åvilar oss i lagstiftningsförslaget.
För övrigt skulle man, planenligt, kunna vara fullständigt lugn och ha tillräckligt med tid för att behandla frågor som är så allvarliga som dem i Fioris betänkande och inte nödvändigtvis använda det brådskande förfarandet. Därför stöder vi att det behandlas vid den andra delen av sammanträdesperioden i november, som det var tänkt från början.

Talmannen
Herr Barón Crespo! Allt är faktiskt i sin ordning eftersom det fanns två frågeställare till denna begäran. Vi har alltså kunnat höra två personer som är för och för jämviktens skull ger jag nu ordet till Lannoye som troligen kommer att tala emot begäran.

Lannoye
Fru talman! Till skillnad från Barón Crespo tror jag att diskussionen om Fiori-betänkandet är en förutsättning för Caudron-betänkandet. Låt mig förklara! Man har upprättat ett tillfälligt utskott för humangenetik. Varför? Därför att det föreligger viktiga etiska problem som jag tror att alla är medvetna om. Jag anser att vi inte på ett förnuftigt sätt kan uttala oss om forskningsprogram som sysselsätter oss under flera år, och där de etiska synpunkterna är väsentliga, medan man först i efterhand skulle rösta om ett Fiori-betänkande som skulle förlora en stor del av sin politiska verkan. För arbetet i vårt parlament tror jag därför, helt följdriktigt, att det vore bättre att rösta om Fiori-betänkandet samtidigt med Caudron-betänkandet. Slutligen håller jag med om att om de tekniska villkoren inte föreligger är det bättre att skjuta upp omröstningen än att genomföra den under otillfredsställande förhållanden. Jag tror att man måste respektera ledamöterna.

Talmannen
Jag låter nu begäran från PSE-gruppen och ELDR-gruppen om att skjuta upp Fiori-betänkandet gå till omröstning.
(Parlamentet gav sitt samtycke.)
Jag har fått en begäran från PSE-gruppen att till denna vecka tidigarelägga diskussionen om de straffrättsliga sanktionerna och gemenskapsrätten som för närvarande är planerad till onsdagen den 28 november.

Watson
samt rättsliga och inrikes frågor. (EN) Fru talman! För det utskott jag har äran att vara ordförande för skulle jag vilja be att detta ämne återigen sätts upp på denna veckas föredragningslista eftersom rådet (rättsliga och inrikes frågor) kommer att diskutera detta vid sitt möte på fredag, tvärtemot det besked som gavs till talmanskonferensen förra veckan. I kväll kommer utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor att anta en text, utarbetad i samarbete med budgetkontrollutskottet och utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor, som vi tror utgör en stabil grund för en resolution från parlamentet i denna fråga. Om det inte är möjligt att ha en debatt i kammaren med rådet ber vi om tillåtelse att lägga fram denna text till kammaren i form av ett utkast till rekommendation för omröstning på torsdag, i enlighet med artikel 39 i fördraget och artikel 94 i vår arbetsordning.

Barón Crespo
Fru talman! Efter att ha lyssnat till ordförande Watsons förklaring, som jag hoppas kommer att vara ordförande för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter under lång tid eftersom han är en mycket bra ordförande, drar min grupp tillbaka sitt förslag och ansluter sig till det som ordförande Watson formulerat.

Talmannen
Finns det några invändningar mot Watsons förslag?
(Parlamentet gav sitt samtycke.)
I fråga om torsdagen:
Talmannen. Med anledning av de många omröstningar som är planerade att äga rum kl. 12.00 föreslår jag att vi tidigarelägger omröstningarna en halvtimme, så att vi börjar omröstningarna kl. 11.30. Även utan omröstningen om Fiori-betänkandet tror jag att det är mycket befogat.
Vad gäller aktuella och brådskande frågor av större vikt har jag fått en begäran från GUE/NGL-gruppen att lägga till en punkt 4 med titeln " Översvämningar i Algeriet" . Jag föreslår att vi hänför denna till punkt 3, " Orkanen ' Michelles' framfart i Nicaragua och Cuba" och att vi ger den rubriken " naturkatastrofer" .

Barón Crespo
Fru talman! Om det är möjligt skulle jag vilja lägga till ett muntligt ändringsförslag: " om orkanen Michelles passage över Nicaragua, Cuba och Honduras" , där den orsakat störst skador.

Talmannen
Alldeles riktigt. Jag tror inte att kollegerna har några invändningar och att vi därför kan göra på detta sätt.
(Parlamentet gav sitt samtycke.) Arbetsplanen fastställdes.
Inlägg om procedurfrågor

Tannock
Fru talman! Enligt dagens brittiska press arresterades under helgen sex algeriska medborgare av den franska säkerhetstjänsten. De påstås ha samröre med terroristgruppen al-Qaida och med de fem personer som arresterades i fjol och som hade kartor med parlamentsbyggnaderna i Strasbourg och katedralen markerade. Med tanke på närheten, både i tid och rum, till vår nuvarande sammanträdesperiod, vilken information har parlamentet om deras fientliga avsikter mot parlamentet? Med tanke på det rådande misstänksamma klimatet, med ytterligare en flygkrasch i New York i kväll, vilka ytterligare säkerhetsåtgärder kommer att vidtas för att skydda oss? Jag exempelvis släpptes in i parlamentet i kväll utan att ens behöva visa mitt kort. Vilka åtgärder kan vidtas för att skydda oss, med tanke på denna fara?

Talmannen
Herr Tannock! Ni kan vara säker på att jag har varit ytterst mån om att ta del av den information som ni åsyftar. Man har försäkrat mig om att de planer som påträffades hos dessa terrorister endast gällde katedralen i Strasbourg och julmarknaden. Men naturligtvis föranleder detta oss att iaktta ännu större försiktighet. Jag skall genast lämna ordet till Balfe som för övrigt kommer att kunna förklara för er vad vi har gjort för att öka säkerheten.

Balfe
Fru talman! Jag har inte mer information än vad ni har om dessa arresteringar. Ingen har informerat mig om detta, men jag är säker på att det kommer att ske under kvällens lopp och jag kommer då att meddela Tannock. Jag skulle emellertid vilja påpeka att samtidigt som vi välkomnar den nya säkerheten i omgivningarna måste denna byggnad fungera i ledamöternas intresse. Jag hoppas att presidiet tänker över säkerhetsfrågan igen och försöker finslipa den något, eftersom alldeles för många ledamöters besöksgrupper och övriga grupper störs kraftigt av det sätt på vilket reglerna tillämpas. De kan tillämpas lite mer diskret. Jag hoppas vi kan göra detta.
När det gäller Tannocks fråga skall jag ta reda på vad jag kan och informera honom och kammaren.

Talmannen
Det verkar i varje fall som om Tannock inte har någon dålig uppfattning om de säkerhetsåtgärder som presidiet har ansett sig vara tvungen att vidta.
Jag kan meddela att många av kollegerna också har riktat denna fråga till oss. Man kan inte vara nog försiktig i dessa tider som verkligen är ytterst bekymmersamma.

Krivine
Fru talman! Jag vill göra ett snabbt inlägg om tillståndet för en av våra kolleger i Israel, ledamoten Bichara för vilken Knesset nyss upphävt den parlamentariska immuniteten, en sanktion som företagits på grund av de politiska åsikter som denne ledamot offentligen uttryckt. Jag tror att en sådan sanktion helt strider mot begreppet parlamentarisk immunitet som innebär att man inte i något land straffar parlamentsledamöter för att de gjort politiska ställningstaganden. Jag tror att Bichara spelar en synnerligen viktig roll när det gäller förbindelserna mellan israeler och palestinier för att en rättvis lösning av denna konflikt skall kunna uppnås. Jag tror att det vore viktigt om ni kunde intervenera hos de israeliska myndigheterna för att uttrycka den oro vårt parlament känner inför denna frihetskränkande åtgärd som strider mot det avtal som undertecknats mellan Israel och Europeiska unionen.

Talmannen
Vi skall undersöka situationen mycket noga.

Wurtz
Fru talman! Tack för de ord om solidaritet som ni uttalade i början av sammanträdet till förmån för Algeriet. I nöden prövas vännen. Jag tror att det just nu är rätta ögonblicket att uttrycka vår medkänsla med det algeriska folket genom att bidra med omedelbar, mångsidig och riklig hjälp med anledning av den enorma förstörelse som orsakats av de störtregn som nyss drabbat Alger och norra Algeriet.
En sådan naturkatastrof är alltid en stor olycka för befolkningarna, i synnerhet för de sämst lottade, men här gäller det dessutom ett land som redan är hårt drabbat av den islamiska terrorismen, av den ekonomiska och politiska krisen som inte upphör att grusa våra förhoppningar.
Min grupp är därför angelägen att unionen uppbådar de medel som omedelbart krävs för att bistå de olycksdrabbade. Dessutom anser vi att, inte bara myndigheterna och parlamentet utan även kvalificerade företrädare för det civila algeriska samhället, måste dra lärdomar av denna tragedi för att se hur vi kan utveckla och utöka vårt framtida samarbete.
Fru talman! Om ni tillåter skulle jag snabbt vilja ge en upplysning i en annan fråga, eftersom man inte tagit hänsyn till ärendets brådskande karaktär, nämligen fallet Leïla Zana. Presidiet för min grupp möttes nyligen i Ankara. Vi har naturligtvis bett att få träffa innehavaren av Sacharovpriset, vilket förvägrades oss. Man bifogade till och med något särskilt obehagligt rörande Sacharovpriset, nämligen att nu, medan kampen mot terrorismen pågår, kan Leïla Zana inte få någon utmärkelse.
Jag anser att kollegerna måste informeras om detta. Jag skulle även önska att kommissionen underrättades eftersom den håller på att upprätta en lägesrapport om förbindelserna mellan Turkiet och Europeiska unionen.

Purvis
Fru talman! Samtidigt som Dupuis hölls fängslad i Laos förra veckan kvarhölls ett stort antal av era kolleger, inklusive jag själv, på Bryssels flygplats i åtta timmar, från kl. 15 till kl. 23, eftersom den belgiska regeringen inte ville säkerställa den fria rörligheten för europeiska medborgare runtom i Europa, inklusive Europaparlamentarikernas fria rörlighet. Vi kunde inte ta oss från Bryssel över huvud taget, vi var tvungna att åka tillbaka och i slutändan avreste vi från Charleroi dagen därpå. Det tog mig 23 timmar att komma hem.
Skulle ni för den belgiska regeringen kunna påpeka, och för övriga regeringar med för den delen, att alla europeiska medborgare, inte bara Europaparlamentariker, har rätt till fri rörlighet i Europa och att orättfärdiga och illegala blockader av flygplatser måste hanteras av myndigheterna på korrekt sätt?

Talmannen
Absolut herr Purvis! Jag vidtar gärna denna åtgärd.

Sánchez García
Fru talman! Jag skulle vilja tala om för er att jag i juli i år, i enlighet med artikel 21 i Fördraget om Europeiska unionen, ställde en fråga till rådet om folkomröstningen i Sahara och om ett antal uttalanden av Solana, som är ansvarig för Europeiska unionens utrikespolitik.
För några veckor sedan debatterade några av Europeiska unionens medlemmar i Förenta nationerna unionens gemensamma ståndpunkt om Sahara. Konstigt nog avvek Frankrike från det belgiska ordförandeskapets förslag och krävde att man skulle anta den linje som tagits upp i rådets svar till mig den 10 oktober. Fram till denna dag har jag ännu inte fått något svar. Det talades dessutom om diplomatisk förveckling, om kris mellan Spanien och Frankrike, mellan Spanien och Marocko.
Jag vill därför förtydliga två saker. Den första är att det aldrig varit min avsikt att skapa en diplomatisk förveckling mellan Spanien och Frankrike, eller Spanien och Marocko, och den andra är min oro över bristen på öppenhet från rådet gentemot detta parlament, eftersom jag som ledamot inte officiellt fått något svar på min fråga.

Read
Fru talman! Som ni vet är Strasbourg vänort till Leicester, min hemstad. Leicesters borgmästare, Councillor John Allen och hans fru finns på åhörarläktaren. Detta vänortssamarbete utgör en viktig politisk och social förening och jag hoppas verkligen att ni vill välkomna borgmästaren och hans fru hit till Strasbourg.
(Applåder)

Harbour
Fru talman! Jag tar till orda för att dra er uppmärksamhet till ett program som sändes av BBC förra veckan, om människohandel med barn mellan länder i Europeiska unionen och Västafrika. Detta program var mycket oroande och jag kommer att skicka en kopia av det till era tjänsteenheter. För kollegerna i denna kammare, som jag vet är mycket oroade över dessa frågor, ber jag er att ta upp frågan med kommissionen och medlemsstaterna och fråga om åtgärder kan vidtas över hela Europa för att utplåna denna förskräckliga misshandel av unga människor från en mycket eftersatt del av världen.

Korakas
Fru talman! Jag vill ännu en gång fördöma de grymma bombningarna som sedan några dagar, eller veckor snarare, dödar civilbefolkning och till och med förstör sjukhus. Detta är bombningar som tyvärr har stöd av våra länders regeringar.
De ansvariga amerikanernas uttalanden att syftet med attacken inte längre är bin Ladin utan upplösandet av Al Qaida, vars uppehållsort ingen känner till, samt att andra länder står på tur, oroar oss särskilt och avslöjar USA:s verkliga mål som tycks vara att göra attacken den 11 september till förevändning för att genomdriva en tidigare uppgjord plan för att få kontroll över detta mycket viktiga område och för att bruka sina vapen.
Som tur är tilltar å andra sidan folkens reaktioner i våra länder och i USA och de kräver ett omedelbart stopp på det grymma anfallet och i alla händelser att våra länder och våra länders regeringar inte skall sätta sina avsikter i verket och sända trupper till Afghanistan. Vi, fru talman, som är ledamöter i Europaparlamentet för att företräda Greklands kommunistparti, stöder fullt ut dessa yttringar och vi hoppas att de skall tillta ytterligare i styrka så att det brott som nu pågår stoppas.

Paasilinna
Fru talman! Jag ingriper mot att Finlands TV fortfarande saknar både bild och ljud i TV-nätet här. Vi har sedan början av september fyra gånger agerat i den här frågan: först genom att diskutera, sedan via e-post, efter det skrev alla finländska ledamöter på ett brev och skickade det till kvestorerna den 2 oktober och därefter tog jag ännu upp ärendet under det första sammanträdet i oktober. Ingen av dessa förfrågningar har fått något som helst svar. Det är precis som om man talade med en vägg. Finland hör till de främsta länderna när det gäller teknik, och vi skäms för ett sådant uppträdande. Jag ber att ni snabbt tar tag i denna fråga, eftersom det händer så mycket i världen att denna enda medlemsstat, vilken har lämnats utanför informationen, genast måste fås med.

Talmannen
Jag måste säga att jag själv är mycket förvånad. Jag kommer väl ihåg inlägg av finska kolleger i denna fråga och jag trodde att problemet sedan länge var avklarat. I varje fall kan ni vara säker på att jag kommer att påminna kvestorerna om saken, trots att jag inte ser någon av dem i kammaren. Jag anser att denna fråga är mycket viktig och att vi snabbt måste rätta till förhållandet.

Santini
Fru talman! Som tidigare har framhållits är det här verkligen ingen vanlig sammanträdesvecka. Sedan två månader pågår någonting som kallas krig, ett fruktansvärt krig mot terrorismen och i morse förvandlade Italien sitt stöd och sin solidaritet med Förenta staterna till någonting konkret: i dag ger sig nämligen italienska militära styrkor av för att förena sig med Förenta staterna och alla de militära styrkor från Europeiska unionen som aktivt och konkret är involverade i detta krig mot barbariet. Mot bakgrund av denna tilldragelse, som vi absolut inte får vänja oss vid eller inrätta oss efter, tycker jag då att förslaget på dagordningen verkar väldigt svagt: ett meddelande från kommissionen under onsdagen.
Fru talman, jag väntade mig någonting mer! Jag vet inte hur ni andra har det, men när jag kommer hem frågar de europeiska medborgare jag har omkring mig, mina landsmän, en enda sak: " Vad tycker ni där uppe om det som pågår? Vad kan ni säga för att lugna oss eller för att mildra den oro vi känner?" Då tycker jag rent ut sagt att det är litet svagt att det är Belgiens vice premiärminister Durant som närvarar här - med all respekt för henne, men hon sysslar med transporter, inte med krig. Säkerligen kommer hon att läsa upp ett känsloladdat dokument från ordförandeskapet. Jag upprepar att jag tycker att det nästan är en skymf mot parlamentet att inte den belgiske premiärministern kommer hit i detta läge. Fru talman! Dessutom föreslår jag att ni kontrollerar om det finns möjligheter att få hit också Xavier Solana: han är vår utrikespolitiske företrädare och det är han som borde, som bör, ge oss klar, konkret och praktisk information. Vi kan inte nöja oss med några uttalanden om god vilja, med ett politiskt ställningstagande. Vi befinner oss i krig, fastän det verkar som om vissa fortfarande inte har förstått hela vidden av detta och hur viktig den period vi upplever är.
För att då konkretisera mitt inlägg ber jag er att be Solana komma till parlamentet och berätta för oss vad som konkret utspelar sig i Afghanistan - om det inte är för sent - så att vi inte bara får kännedom om detaljerna i de militära operationerna utan också om vad vi alla tillsammans gör när det gäller humanitärt stöd för att hjälpa den drabbade befolkningen.

Alyssandrakis
Fru talman! Mina damer och herrar kolleger! Det är med särskild oro vi har fått veta att Förenade kungarikets regering brådskande förbereder en lag som skall tillåta att för terrorism misstänkta arresteras på obestämd tid. Vi har även fått veta att Förenade kungarikets regering har för avsikt att frångå Europeiska konventionen för de mänskliga rättigheterna vilken förbjuder arrestering utan rättegång.
Tillsammans med den av USA:s kongress nyligen antagna antiterroristlagen som också innehåller långt gående arresteringsmöjligheter samt Europeiska unionens planer (angående häktningsorder, definition av terrorism och förstärkt polissamarbete) är detta en utveckling som är synnerligen farlig. Tyvärr bekräftar utvecklingen vår bedömning att den avskyvärda attacken den 11 september används av de imperialistiska makterna inte bara för att göra upp räkningen på det internationella planet utan också för att övervinna den inhemska fienden och för att slå till mot individuella och kollektiva rättigheter.
Det är dock uppmuntrande att såväl den amerikanska medborgarrättsrörelsen som många amerikaner och britter samt andra organisationer för mänskliga rättigheter med eftertryck har fördömt sådana handlingar. I själva verket är det bara reaktioner från folket och den enade folkliga rörelsen som verkligen kan upphäva sådana lagar och förhindra att de sprids över hela den europeiska kontinenten.

MacCormick
Fru talman! En ordningsfråga. Det skulle vara synd om ingen ledamot från Storbritannien reste sig och talade om för Alyssandrakis att vi också är djupt oroade över detta förslag och att vi hoppas att det inte kommer att gå igenom oemotsagt.

Lynne
Fru talman! Skulle ni, eftersom ni har meddelat att omröstningen kommer att inledas kl. 11.30 på torsdag, kunna tala om för mig vad som kommer att hända med mitt betänkande om Europeiska handikappåret? Det skulle vara väldigt galet om ett betänkande om funktionshindrades rättigheter placerades på torsdag eftermiddag när de flesta ledamöterna inte är här och de flesta ledamöterna inte kommer att vara här för att rösta.
Vi är mycket försumliga i fråga om funktionshindrades rättigheter i det här parlament när det gäller tillgängligheten. Det skulle visa på en stor brist på medvetenhet om de problem funktionshindrade möter om vi inte ens visar dem en gnutta respekt genom att lägga denna debatt vid en tidpunkt när ledamöter kommer att vara närvarande för att debattera och rösta om denna viktiga fråga.

Talmannen
Fru Lynne! Jag förstår mycket väl vad ni säger. Men som ni vet är det inte genom att omröstningarna tidigareläggs med en halvtimme som ert betänkande inte kan behandlas under förmiddagen. En blick på föredragningslistan, som ligger framför mig, visar att innan ert betänkande kommer ett yttrande från rådet och kommissionen om den ekonomiska situationen och sysselsättningen, Figueiredo-betänkandet och Bouwman-betänkandet. Det framgår att vi på grund av allt detta ändå inte skulle kunna avsluta ert betänkande mellan kl. 10 och kl. 12. Jag beklagar detta, men jag tror att ni gör rätt i att ta upp problemet.

Allmänhetens tillgång till Europaparlamentets handlingar
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0349/2001) av Maij-Weggen för utskottet för konstitutionella frågor om anpassning av arbetsordningen till Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1049/2001 om allmänhetens tillgång till Europaparlamentets, rådets och kommissionens handlingar (2001/2135(REG)).

Maij-Weggen
. (NL) Fru talman! Den här veckan avslutar Europaparlamentet tills vidare behandlingen av förordningen om " insyn i den offentliga förvaltningen" . I tekniska termer heter förordningen " access to documents" , men i folkmun har den fått ett annat namn. I maj kunde vi, efter månadslånga förhandlingar med rådet och kommissionen, färdigställa förordningen med ett positivt innehåll. För mig personligen var det ett viktigt ögonblick, för jag har under flera års tid arbetat för en större öppenhet i Europeiska unionen.
Enligt förordningen måste samtliga institutioner, kommissionen, rådet och parlamentet se till att förordningen har genomförts i de egna arbetsordningarna, i arbetsföreskrifterna och i sammanträdesordningarna före den 3 december. För vårt parlament innebar det att vi var tvungna att syna vår egen arbetsordning för att undersöka om några förbättringar var nödvändiga. Ofta har vi en känsla av att det är kommissionen och rådet som kommer tillkorta på det här området, men vi har kunnat konstatera att även i vår egen arbetsordning skulle det kunna ändras ytterligare ett och annat. Fru talman! När jag talar om " vi" så vill jag understryka att jag vill inbegripa min medföredragande Cashman som jag har arbetat nära samman med. Bedömningen har gjorts i utskottet för konstitutionella frågor, men också i utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter. Det är logiskt eftersom dessa båda utskott har samarbetat i ett tidigare stadium. Jag tackar kollega Cashman för det konstruktiva sätt på vilket vi kunnat föra dessa överläggningar.
Vilka är nu de föreslagna ändringarna i arbetsordningen som vi begär ert stöd för? Det rör sig i första hand om alla europeiska medborgares rätt, således också medborgare från tredjeländer, att få tillgång till dokument från Europaparlamentet. Den rätten fanns redan tidigare för europeiska medborgare, men inte för inom EU bosatta personer från tredjeländer. På den punkten behövs alltså en utvidgning. Detta stämmer för övrigt överens med Förenta staternas " Freedom of Information Act" . Det rör sig alltså inte om någon extraordinär åtgärd.
För det andra måste definitionen av dokument som kan tillgås av allmänheten i enlighet med förordningen ges en bredare beskrivning än i den nuvarande arbetsordningen. Det måste handla om alla parlamentariska dokument, alltså även om förberedande dokument som exempelvis arbetsdokument från föredraganden eller parlamentariska delegationer. Vad som inte hör hit är parlamentsledamöternas personliga korrespondens eller gruppernas interna dokument, eftersom de inte är några officiella parlamentariska dokument. EG-domstolen har uttalat sig om detta och det måste och vill vi naturligtvis respektera.
Det tredje kravet i förordningen som vår arbetsordning inte uppfyller är kravet på att börja registrera alla offentliga dokument och att registrera alla dokument med namn och nummer. Registreringen måste dessutom finnas tillgänglig på Internet och vara möjlig att öppna. Det kommer att kräva vissa ansträngningar och därför har institutionerna fått tid på sig fram till juni för att genomföra detta. Vi får önska vår grupp med den ställföreträdande generalsekreteraren lycka till med den här uppgiften, för det är fortfarande mycket som måste göras. I juni kommer vi att kontrollera om allting är i sin ordning.
Ett fjärde krav som vår arbetsordning inte uppfyller är tillgången till protokollen från parlamentets presidium. Det kan inte vara något större problem eftersom de protokollen ändå blir tillgängliga efter en tid. Enligt vår arbetsordning var det emellertid inte en skyldighet att göra dessa dokument tillgängliga, och den skyldigheten måste nu alltså innefattas i arbetsordningen. Mitt råd vore för övrigt att offentliggöra dessa protokoll ännu tidigare än vad som nu är fallet. Eftermiddagen efter mötet vet ju hela parlamentet ändå vad som har diskuterats.
Och så till den femte punkten, fru talman. I vårt parlament förekommer det att sammanträden äger rum bakom stängda dörrar när känsliga ärenden står på föredragningslistan. Vårt förslag är att även fortsättningsvis låta dessa sammanträden äga rum bakom stängda dörrar, men att kontrollera protokollen i enlighet med artikel 4 och 9 i förordningen. Allt som inte omfattas av dessa måste offentliggöras i protokollen. Det kan, hoppas jag, bidra till att utskotten inte sammanträder bakom stängda dörrar i onödan.
Den sista punkten gäller överläggningar mellan kommission, råd och parlament vid tvister. Parlamentet skall vara delaktigt i överläggningarna och vi anser att det bästa vore att utse en vice talman från parlamentet särskilt för detta. Vi vill också att detta slås fast i arbetsordningen, så att det framgår tydligt vem ansvaret ligger hos.
Fru talman! Så långt alltså de viktigaste ändringarna i vår arbetsordning. I slutomröstningen stod en stor majoritet i utskottet för konstitutionella frågor bakom dessa ändringsförslag. Det är inte så många och jag tror alltså att vi kommer att kunna avrunda det här på ett tillfredsställande vis. Ytterligare fyra ändringsförslag har lämnats in, ett från min grupp och tre från Gruppen De gröna. I fråga om ändringsförslaget från min grupp har jag som föredragande inga större invändningar. Ändringsförslagen från Gruppen De gröna måste vi titta närmare på, för det är meningslöst att gå längre än föreskrifterna i förordningen. Det borde vi i så fall ha åtgärdat i förordningen, och därför är jag böjd att säga nej till de ändringsförslagen.
Fru talman! Några sista ord, denna förordning och de här ändringarna i vår arbetsordning är oerhört viktiga eftersom våra medborgare därigenom får större tillgång till interna dokument från parlamentet och hela Europeiska unionen, vilket bidrar till en ökad öppenhet. Därmed ökar också medborgarnas förtroende och det kan vi behöva. Det är något som är bra och jag hoppas att vi kan godkänna den här arbetsordningen på tisdag.

Cashman
. (EN) Herr talman! Jag skulle vilja börja med att tacka Maij-Weggen för hennes kommentarer. Jag har uppriktigt sagt glatt mig åt det sätt vi har arbetat tillsammans med detta och jag är glad över att kunna säga att arbetet i hennes betänkande företräder vårt gemensamma arbete. Jag godtar också vad hon har sagt om ändringsförslagen.
Innan jag fortsätter tala skulle jag vilja be ansvarig tjänsteenhet avgöra om ändringsförslag 17 från Gruppen De Gröna/Europeiska fria alliansen är tillåtligt, eftersom enligt detta försöker man skriva om förordningen. I detta uppmanas parlamentet att anta kriterier för en definition av känslig information och känsliga handlingar. Det finns en definition av känsliga handlingar i förordningen, artikel 9, med hänvisning till artikel 4.1.a.
Jag skulle återigen vilja tacka Maij-Weggen för hennes konsekventa inställning till öppenhet och insyn. Det är helt rätt att vi antar ändringar i vår arbetsordning så att vi inte bara anpassar oss till förordningen om tillgång till handlingar, utan även kan börja hållas ansvariga av de medborgare som vi utger oss för att företräda.
Därför är det, nu när kommissionär Barnier är här, viktigt för mig att uttrycka några av mina farhågor när det gäller denna förordnings ikraftträdande den 3 december 2001. När förordningen träder i kraft kommer medborgarnas rätt till tillgång till institutionernas handlingar inte längre att vara föremål för ett godtyckligt beviljande utan vara en grundläggande rättighet, med utgångspunkt i artikel 255. Eftersom det inte finns någon annan rättslig grund för tillgång till handlingar i fördraget, kommer förordningen med artikel 255 som grund att utgöra ramen för all övrig sekundär lagstiftning och för institutionernas interna bestämmelser, som skall vara i överensstämmelse med den. Kommissionen har därför ansvaret för att lägga fram formella förslag för att upphäva eller ändra sekundär lagstiftning som inte är i överensstämmelse med de principer och gränser som är definierade i artikel 18.3 i förordningen. Detta är extremt viktigt om vi skall kunna få den här förordningen att träda i kraft.
På liknande sätt, när det gäller den bredare definitionen av institutioner och organ, ges kommissionen i skäl 8 och av det gemensamma uttalandet mandat att se över organens regler och där så är nödvändigt föreslå ändringar så snabbt som möjligt.
När det gäller frågan om den interinstitutionella kommittén - och alla dessa punkter är relevanta om vi själva antar ändringar av arbetsordningen - har rådets ordförandeskap sagt att det anser att den interinstitutionella kommittén skall vara verksam på generalsekreterarnivå. Detta skiljer sig från vad ordförande Prodi och parlamentet anser. Trots att jag tvekar att säga detta är det nonsens att föreslå att generalsekreterare skall sitta med i denna interinstitutionella kommitté. Hela poängen med politisk närvaro är politiskt ansvar.
Slutligen har Maij-Weggen gjort ett utmärkt jobb med detta och nu är det dags för kommissionen att säkerställa att fördraget respekteras och att de förordningar som kommer att flöda fram därur läggs fram för parlamentet.

Méndez de Vigo
Herr talman! Denna eftermiddag debatterar vi här i Europaparlamentet ett viktigt betänkande eftersom det har med något som detta parlament alltid försvarat att göra: öppenhetsprincipen, i form av den rätt medborgarna har att få tillgång till handlingar och samtidigt insynsprincipen och närheten till desamma. Därför talar vi om artikel 255 i fördraget (med de ändringar som Amsterdamfördraget innebär) och också om den viktiga artikel 42 i stadgan om de grundläggande rättigheterna.
Efter den överenskommelse man nått i rådet och parlamentet handlar det om att i denna kammares interna arbetsordning införliva dessa principer i nämnda artiklar i fördraget och stadgan för de grundläggande rättigheterna.
Jag vill med stor uppriktighet gratulera Maij-Weggen till hennes utmärkta arbete. Betänkandet antogs i utskottet med 25 röster för och en emot, med de ändringsförslag som hon har lagt fram. Jag vill också gratulera Cashman. Jag tror att det har förelegat en bra relation dem emellan och att alla förslag från utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter har beaktats av utskottet för konstitutionella frågor.
Herr talman! Därför kommer vi i omröstningen i morgon att överföra en grundläggande politisk princip och införliva den i vår arbetsordning. Med detta får vi i den ordning som reglerar våra relationer in en grundläggande princip i syfte att nå den öppenhet och insyn som jag nämnt.
Herr talman! Min grupp kommer att stödja ett ändringsförslag som lagts fram av gruppen, inte av en händelse utan för att det är ett bra ändringsförslag. I övrigt kommer vi att följa Maij-Weggens förslag. Jag räknar med att resultatet av omröstningen kommer att vara tillräckligt, dvs. mer än 314 röster, för att kunna införliva förslagen i denna kammares arbetsordning.
Å Europeiska folkpartiets grupps vägnar vill jag återigen gratulera de två föredragandena för deras utmärkta arbete.

Martin, Hans-Peter
Herr talman! Vad är öppenhet? Öppenhet garanteras i de fall - så skulle man kunna och så bör man argumentera - då alla intresserade EU-medborgare i möjligaste mån garanteras tillträde till de europeiska institutionernas alla dokument och man även har garantier om att rådets sammanträden ges offentlighet. På denna banala sats grundar sig den skrivelse som ligger till grund för det europeiska initiativet om öppenhet, som de mest skiftande parlamentariker och personligheter i det offentliga livet i hela Europa har tagit initiativ till och som just börjar verka på grundval av den nu föreliggande förordningen 1049/2001 och motsvarande bearbetningar som vi nu genomför här i parlamentet.
Hur vill vi att denna öppenhet skall se ut? Om detta råder fortfarande delade meningar. Jag personligen önskar se den europeiska formeln för öppenhet som en blandning mellan den amerikanska och den svenska, alltså med obegränsat tillträde till nästan allt, ej heller något register, och med en reell möjlighet att kontrollera och ständigt granska vår verksamhet i parlamentet, men också och särskilt vad som försiggår där de verkligt viktiga besluten fattas, alltså i rådet. Till detta finns det tyvärr ännu inte tillräcklig majoritet i detta parlament. Man kan också argumentera: Den europeiska allmänheten i all sin mångfald har ännu inte kommit så långt. Naturligtvis kan man försvara det argumentet, att när en italiensk medborgare eller en österrikare riktar en skrivelse till en av EU-institutionerna, och denna skrivelse då genast tas upp i ett offentligt register, så är detta något som han inte har räknat med, och han skulle därför handla annorlunda, medan detta vore en självklarhet för en svensk.
Jag menar att vi ändå måste fortsätta på denna väg, särskilt nu, när det, också i betraktande av de aktuella händelserna runtom i världen, gäller att definiera europeiska värden. Öppenhet hör definitivt hit. Vad som nu ligger framför oss är ett steg i denna riktning. Det har redan talats om beslutsfattandet i utskottet för konstitutionella frågor. Jag skulle önska att ändringsförslag 15 motiveras ännu mycket tydligare av De gröna än vad som hittills är fallet. Personligen skulle jag absolut inte ha något problem med att inom ramen för budgetkontrollen lägga fram de dokument som krävs, eller också med det som krävs på slutet. Men om det riktar sig mot sig självt, så bör det utelämnas.
När det gäller ändringsförslag 17 har min kollega Cashman redan lämnat de kommentarer som behövs. Ändringsförslag 14 får också odelat stöd från vår grupps sida. Det är en förbättring. Att man strukit begränsningen till " ständiga" utskott i första avsnittet till ändringsförslag 15 kan man likaså också bara hälsa med tillfredsställelse. Vi måste alla vara medvetna om att det utan öppenhet inte heller kan finnas någon demokrati. Innan vi nått dit har vi fortfarande mycket arbete framför oss.

Malmström
Herr talman! Detta betänkande är ju, som har påpekats, en konsekvens av det ganska mödosamma arbete med det betänkande om artikel 255 i EG-fördraget om allmänhetens tillgång till handlingar, som vi röstade om den 3 maj. Tack vare den väldigt starka allians för öppenhet som fanns och fortfarande finns i parlamentet och där Maij-Weggen och Cashman har spelat en betydelsefull roll, lyckades vi till slut få rådet och kommissionen med på ett förslag, som speglar denna kammares önskan om så stor öppenhet som möjligt.
Den lagstiftning som vi antog har vissa brister och vissa oklarheter, men utgör ett första mycket viktigt steg framåt i kampen för ökad öppenhet i EU-arbetet för våra medborgare. Vi beslöt också att se över regelverket senast i januari 2004.
Precis som då måste vi nu gå i täten för arbetet för att ta ytterligare ett steg framåt. Öppenhet och insyn är grunden för ett demokratiskt styrelseskick och en förutsättning för att medborgarna skall kunna följa och vara delaktiga i offentliga beslut. Möjligheten att få tillgång till EU-handlingar skapar större tilltro och legitimitet - två ting som EU tyvärr inte har överflöd av idag. Låt oss därför nu, när vi anpassar våra regler, inte göra det alltför komplicerat. Låt oss tolka artikel 255 så generöst som möjligt och begreppet " handling" så brett som möjligt. Det finns undantag i lagstiftningen, i artikel 4, men låt oss inte lämna öppet för nya tolkningar om sekretess eller hemligstämpling, och låt oss inte heller bygga upp onödiga byråkratier.
Det är viktigt att medborgarna kan få ut handlingar, som de har rätt till så snart som möjligt och att handlingarna också finns på Internet. ELDR-gruppen lade fram ändringsförslag om detta i utskottet, men de antogs inte. Jag hoppas att det ändå kommer att bli så i praktiken.
Min grupp stöder detta betänkande, eftersom öppenhet och insyn för oss är effektivt och demokratiskt - inte byråkratiskt och onödigt. Med progressiva och långtgående öppenhetsregler i parlamentet kan vi visa att vi är till för medborgarna och inte tvärtom.

MacCormick
Herr talman! Det är brukligt att tacka föredraganden, men vi vill uppriktigt ge ett erkännande till Maij-Weggen för det arbete hon har utfört med detta. Jag skulle vilja upprepa det Malmström nyss sade om hur viktigt det är med insyn och öppenhet, i synnerhet i parlamentet, och jag skulle vilja skriva under på Cashmans anmärkning om att detta måste tas som ett politiskt ansvar. Vi som valda politiker är ansvariga gentemot våra väljare för att säkerställa att alla förfaranden är så öppna som möjligt.
Med detta i åtanke skulle jag kort vilja nämna de ändringsförslag som vår grupp har lagt fram. Jag hoppas att Maij-Weggen kommer att godta det första, vilket utvidgar reglerna till att gälla alla utskott. Jag har bara begränsad erfarenhet av att vara vice ordförande för det tillfälliga utskottet för övervakningssystemet Echelon nyligen, men jag ser ingen anledning till att speciella kommittéer och undersökningskommittéer inte skall vara bundna av dessa regler. Den ytterligare utveckling längre fram i ändringsförslaget som vidgar samlingen handlingar som betecknas som parlamentshandlingar är också till hjälp. Jag hoppas att det kommer att godkännas.
När det gäller frågan om politiskt ansvar tycker vi nog att talmanskonferensen i vissa frågor vore ett bättre organ för att avgöra ärenden, i det avseendet att man i talmanskonferensen företräder sitt politiska parti, medan man i presidiet förväntas tala för parlamentet som helhet, snarare än att lägga fram politiska argument.
I vårt tredje ändringsförslag föreslås att vi behöver en parlamentarisk definition av känsliga handlingar. Cashman har utmanat giltigheten i detta. Vi anser att det i vår arbetsordning finns utrymme för en utvidgad definition av parlamentshandlingar. Vi kommer att kontrollera detta och dra tillbaka ändringsförslaget om vi vid eftertanke anser att vi har gått för långt.
Slutligen skulle vi vilja ha delad omröstning om antagandet av säkerhetsregler för Europaparlamentet för att utelämna orden " på grundval av ett förslag från presidiet" , vilket återigen skulle återföra ansvaret till talmanskonferensen. Emellertid uppskattar vi verkligen den anda i vilken Maij-Weggen har lagt fram detta och vi är tacksamma för hennes vilja att ta en noggrann titt på våra ändringsförslag.
Parlament måste vara öppna. Tyvärr är det så att ju mer vi öppnar våra glashus, desto färre människor tittar in i dem. Även medierna måste hjälpa till med detta. Om detta parlament skall bli öppet måste det inte bara vara öppet, utan det måste även rapporteras från det.

Bonde
Herr talman! Maij-Weggens betänkande om öppenhet i parlamentets handlingar utgör ett framsteg som vi inte kan annat än stödja. Problemet är allt som inte finns med. Huvudproblemet består i att kommissionen och rådet inte lämnar ut dokument från den lagförberedande fasen till parlamentet, och det är ju denna fas som medborgarna har intresse av att följa för att kunna påverka lagstiftningens innehåll. Vår föredragande och utskottsordförande kan ofta få tag i handlingarna. Medlemmarna av de makthavande skikten kan oftast få vad de behöver hos sina politiska vänner inom kommissionen eller rådets delegationer, men sådana handlingar blir varken tillgängliga för alla ledamöter i parlamentet eller för allmänheten. Betänkandet förändrar inte heller det skamliga ramavtal som en majoritet inom parlamentet har ingått med kommissionen och som delar in parlamentsledamöterna i första och andra klassens ledamöter, med och utan tillgång till konfidentiell information.
Det skulle kunna anses relevant att göra skillnad mellan föredraganden och vanliga ledamöter, men denna åtskillnad tar ingen hänsyn till vem som har behov av den konfidentiella informationen. Det är okej att ställa hårda krav om en ledamot bryter mot sekretessen, men det är i strid med jämlikhetsprincipen och därmed olagligt att ge utskottsordföranden särskild behörighet, medan en föredragande med samma behov inte har samma tillgång till dokument. Det är också fullkomligt vansinnigt och i strid med varje parlamentarisk tradition att parlamentets budgetkontrollutskott, ombudsmannen och EU:s egen revisionsrätt fortfarande inte kan granska alla delar av kommissionens ämbetsutövning. Detta görs det heller inte någonting åt i Maij-Weggens annars ganska utmärkta betänkande. Vi som skall godkänna utvidgningsavtalen kan inte heller få tillgång till undersökningsrapporterna, även om de inte innehåller annat än en jämförelse mellan den befintliga gemenskapslagstiftningen och ansökarländernas avstånd till den dokumentsamling som skall göra gemenskapsreglerna till deras lagar. Detta kommer knappast att förändras med ikraftträdandet av öppenhetsförordningen. Vi befinner oss vad gäller öppenhet fortfarande mitt i mörkaste medeltid, men allra minsta steg i rätt riktning måste besvaras med ett ja, så det blir den gröna knappen jag trycker på i morgon för att uppmuntra Hanja Maij-Weggen att fortsätta verka för större öppenhet inom EU.

Wuermeling
Herr talman, kommissionär Barnier, fru Maij-Weggen, herr Cashman, mina ärade damer och herrar! Om fönstret till Europaparlamentet i dag öppnas lite mera, som vår kollega MacCormick uttryckte det, så har våra kolleger Maij-Weggen och Cashman en stor andel i detta. Hjärtligt tack för ert engagemang och hjärtliga gratulationer till den framgång som ni har vunnit för vår öppenhet! Jag betraktar mig över huvud taget inte som någon som famlar i mörker, som vår kollega Bonde uttryckte det, utan jag anser att vi just är i färd med att slå in på en väg som leder till ljuset.
Genom beslutet i morgon utfärdar vi också en inbjudan till Europeiska unionens medborgare, en inbjudan att också dra nytta av vår öppenhet, att titta in hos oss, och om ni så vill syna våra kort, ja, till och med titta in bakom kulisserna. Öppenheten är naturligtvis av ringa betydelse, om ingen har något intresse för vårt arbete. Vi vill inte beklaga oss över bristande intresse hos våra medborgare, våra väljare, men vi skulle ändå enträget vilja be dem att också göra bruk av denna nya öppenhet i Europaparlamentet, för med dagens tekniska möjligheter finns det mycket som är tänkbart, som för några år sedan fortfarande var fullständigt omöjligt. De kan nämligen genom en klickning med musen titta på de originaltexter som vi diskuterar i detta parlament. Även om pressens rapportering om detta Europa ibland är ofullständig, så kan den intresserade medborgaren ändå titta in direkt hos oss med hjälp av Internet. Det är en chans, och därför ger vi detta betänkande vårt fulla stöd.
Jag skulle gärna ha riktat ännu ett ord till företrädaren för ministerrådet. Tyvärr är han inte närvarande, men i ämnet öppenhet hade det ändå inte funnits mycket att säga.

Corbett
Herr talman! Jag skulle också vilja gratulera Maij-Weggen och Cashman till denna andra framgång. De förtjänar våra gratulationer redan för sitt arbete med den ursprungliga lagstiftningen, parlamentets och rådets förordning 1049/2001, där deras arbete var avgörande för att ett positivt resultat kunde säkerställas. Nu återkommer de för att översätta detta till vår arbetsordning för att säkerställa att vårt arbete är öppet.
Man skulle kunna påstå att Europeiska unionen på vissa sätt redan är mer öppen än vissa av våra medlemsstater. Den når visserligen inte upp till de högsta standarder som satts upp av några av våra medlemsstater, men vi rör oss i rätt riktning, trots att det naturligtvis fortfarande inte är perfekt. Vi kommer dock att se över detta inom ett par år i ljuset av de erfarenheter som gjorts.
Om jag tittar på det paket med ändringsförslag till vår arbetsordning som utskottet för konstitutionella frågor har lagt fram, kan jag å min grupps vägnar säga att vi kommer att stödja huvuddelen av vad utskottet för konstitutionella frågor har lagt fram.
Vi kommer att lyssna till de argument som läggs fram i denna debatt och sedan återigen se över vår ståndpunkt, men vår grupp lutar åt att godkänna ändringsförslag 14 från PPE-DE-gruppen, första halvan av ändringsförslag 15 från Verts/ALE-gruppen och möjligtvis ändringsförslag 16 från Verts/ALE-gruppen. Vi motsätter oss andra halvan av ändringsförslag 15 från Verts/ALE-gruppen, vilket är fullkomligt ogenomförbart och som skulle medföra en rad praktiska problem om det skulle antas. Som Cashman förklarade ifrågasätter vi om ändringsförslag 17 från Verts/ALE-gruppen är tillåtet och jag välkomnar det faktum att MacCormick var tveksam om detta. Som jag uppfattar det kan det mycket väl komma att dras tillbaka och jag skulle välkomna detta.
Detta är vår grupps ståndpunkt, med reservation för de argument vi nu lyssnar till. Vad som än händer med dessa särskilda ändringsförslag är jag emellertid rätt säker på att det kommer att bli ett framgångsrikt slutresultat i omröstningen i morgon.

Perry
Herr talman! Jag skulle också vilja gratulera Maij-Weggen till ett utmärkt betänkande. Det är ganska uppenbart att parlamentet måste sopa rent framför egen dörr efter de överenskommelser vi har gjort med kommissionen. Tillgång är viktigt, men mycket av läpparnas bekännelse görs till tillgång. Jag tyckte att Corbett kom med gratulationer inledningsvis. Jag håller med honom om att vi går åt rätt håll, men vi har fortfarande lång väg att gå.
Jag vill göra parlamentet uppmärksamt på det specifika problemet med att utskottet för framställningar fortfarande har svårt att få tillgång till handlingar. Jag vet att problemet här till stora delar är kommissionen, men det påverkar parlamentet. Ett antal europeiska medborgare har gjort framställningar till detta parlament om problem med Lloyds of London. Ett mycket detaljerat frågeformulär har skickats till den brittiska regeringen. Endast ledamöter av utskottet för framställningar har fått tillåtelse att se detta frågeformulär, inga andra av parlamentets ledamöter. Ledamöter av utskottet för framställningar får, bakom stängda dörrar, inte ens ha med sig några juridiska rådgivare eller politiska rådgivare, och får inte ta kopior.
Ingen i parlamentet har fått se svaret från den brittiska regeringen. Bolkenstein sade att han inte kan avslöja den här informationen eftersom den skulle kunna bli föremål för rättsliga åtgärder från kommissionen mot den brittiska regeringen. Den brittiska regeringens svar var att den inte skulle låta oss se den, eftersom den betraktar informationen som informell kommunikation på begäran av utskottet för framställningar av kommissionen. 21 detaljerade frågor ställs till den brittiska regeringen och den brittiska regeringen säger att det är informell kommunikation!
Vi vill få klarhet här, så att vi vet exakt vad vi får och vad vi inte får tillgång till. För närvarande kan inte ledamöter, utskott och parlamentet självt göra sitt jobb ordentligt på grund av överdrivet hemlighetsmakeri. Jag skulle verkligen vilja yrka på att en företrädare - ordföranden för utskottet för framställningar - borde få sitta med i den interinstitutionella kommittén så att medborgarna vet att ledamöterna av detta parlament, som ser efter deras intressen, säkerställer att detta hemlighetsmakeri inte blir värre än vad det är för närvarande.

Barnier
. (FR) Herr ordförande, ärade ledamöter! Tack för att ni under några ögonblick låter mig tala på kommissionens vägnar om det arbete vi utfört. Jag syftar inte bara på mig själv och kommissionen utan på det arbete som er församling och rådets ordförandeskap lagt ner för att komma fram till denna förordning av den 30 maj vid en för er viktig tidpunkt. Genom att er församling antar Hanja Meij-Weggens betänkande ger ni er nämligen själva möjlighet att från och med den 3 december i år tillämpa förordningen om allmänhetens tillgång till handlingarna. I kommissionens ögon är denna förordning ett mycket betydelsefullt framsteg mot större öppenhet och större ansvarstagande från institutionerna gentemot medborgarna. De ansträngningar som parlamentet gjort för att få förordningen antagen inom den tidsram som uppställts av fördraget - en punkt som jag för övrigt understrukit vid ett tidigare inlägg - visar tydligt den betydelse som er institution också lägger vid öppenheten i allmänhet och i synnerhet vid allmänhetens tillgång till handlingarna. Tillåt mig att samtidigt med min stora erkänsla för denna ansträngning också uttrycka min tacksamhet mot ordföranden i utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter och inrikesfrågor Graham Watson samt mot er, Hanja Meij-Weggen, och mot Michael Cashman som med er som föredragande har lagt ner ett stort arbete på dessa frågor. Jag vill också meddela att kommissionen själv befinner sig i avslutningsfasen av ett beslutsförslag som gäller verkställandet av förordningen av den 30 maj. Kommissionen kommer att anta detta beslut under loppet av denna månad och införliva det med sin egen inre förordning. Kommissionen kommer därför också att kunna tillämpa denna förordning inom utsatt tid, vilket kommer att garantera att medborgarna får möjlighet att utnyttja sin rätt att ta del av dessa handlingar.
Under dessa omständigheter är det naturligt att kommissionen särskilt uppmärksammar hur parlamentet går tillväga för att göra ändringar i sin interna arbetsordning. Detta tillvägagångssätt blir en mycket användbar inspirationskälla för parlamentets egna interna tillämpningsbestämmelser. Jag tror nämligen att det är viktigt att institutionerna går tillväga på ett likartat sätt när de tillämpar dessa viktiga förordningar. Vid tillämpningen måste man naturligtvis respektera innebörden i förordningen. Det är det viktigaste i det budskap som kommissionen är angelägen att överlämna till er i dag, samtidigt som den naturligtvis helt respekterar er självständighet när det gäller hur ni väljer att ändra era egna regler.
Herr talman! Avslutningsvis skulle jag vilja göra ett mycket kort påpekande rörande en fråga som Meij-Weggen berört i sitt betänkande vad gäller ramavtalet mellan våra båda institutioner och som i första hand erinrade om den skilda karaktären hos de båda rättsakterna, nämligen å ena sidan förordningen av den 30 maj 2001 och å andra sidan det ramavtal som jag nyss erinrat om.
Vad gäller ramavtalet anser kommissionen att det a priori inte finns någon oförenlighet mellan dessa båda texter, eftersom bilaga III i ramavtalet styr överlämnandet till parlamentet av de sekretessbelagda handlingar som i vilket fall som helst inte kan delges allmänheten på grund av de undantag som ingår i förordningen av den 30 maj. Praxis bör naturligtvis återspegla detta juridiska konstaterande.
Herr ordförande, ledamöter! I vilket fall som helst är jag angelägen att bekräfta den mycket tydliga avsikten hos kommissionen, nämligen att lojalt tillämpa samtliga bestämmelser i detta ramavtal.

Talmannen
Tack så mycket, herr kommissionär.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Tillsättning av interparlamentariska delegationer och gemensamma parlamentarikerkommittéer
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är debatt om betänkande (A5-0346/2000) av Carnero González för utskottet för konstitutionella frågor om ändring av arbetsordningens bestämmelser om tillsättning av interparlamentariska delegationer och gemensamma parlamentarikerkommittéer.

Carnero González
. (ES) Herr talman! Fram till innevarande lagstiftningsperiod tillsattes ständiga utskott, interparlamentariska delegationer och delegationer till gemensamma parlamentarikerkommittéer i denna kammare med ett enhetligt förfarande. Kammaren utsåg på förslag av talmanskonferensen ledamöterna, och dessa valde vid det konstituerande mötet presidium för vart och ett av dessa organ. Den regeländring som infördes genom beslut i denna kammare i slutet av förra lagstiftningsperioden förändrade situationen för de interparlamentariska delegationerna och delegationerna till de gemensamma parlamentarikerkommittéerna. Därefter väljs och tillsätts båda på annat sätt än de ständiga utskotten. Dess presidier antas av denna kammare på förslag av talmanskonferensen, som utser resten av dess ledamöter.
Då man gick till väga på detta sätt i början av denna femte lagstiftningsperiod upptäcktes en motsägelse med artikel 170. I den sades det att delegationer till de gemensamma parlamentarikerkommittéerna skulle tillsättas på samma sätt som till de ständiga utskotten och samtidigt bekräftades det att detta skulle göras i enlighet med artikel 168, som redan hade ändrats på det sätt jag tidigare nämnt. I konsekvens med detta uppstod en motsägelse, som utan tvivel uppkommit på grund av ett misstag i denna kammare, som med majoritetsbeslut hade antagit ett muntligt ändringsförslag utan att samtidigt ta bort texten i arbetsordningen som hänvisade till de tidigare förfarandena.
För att lösa denna motsägelse kontaktades utskottet för konstitutionella frågor av talmanskonferensen. Det betänkande vi i dag talar om är resultatet av arbetet i nämnda utskott. Betänkandet antogs i detsamma för precis ett år sedan, nästan enhälligt. Jag understryker att denna text under ett år har sovit " sin skönhetssömn" . Orsakerna till detta är för mig okända.
I alla fall är det uppenbart att ordföranden i utskottet för konstitutionella frågor, Napolitano, och några samordnare insisterade på att det skulle upp på föredragningslistan i denna kammare. Här är nu betänkandet. Det viktiga är att det funnits tid att fundera i följande riktning under denna period. För det första måste man komma till rätta med den motsägelse som finns i arbetsordningen. Det är absolut nödvändigt om det inte i januari skall råda samma tveksamheter som det gjorde i juli 1999.
Samtidigt föreslog utskottet för konstitutionella frågor i betänkandet att återgå till ett enhetligt förfarande för de ständiga utskotten, de interparlamentariska utskotten och delegationerna till de gemensamma parlamentarikerkommittéerna. Det verkar som om den tid då betänkandet haft sin " skönhetssömn" har tjänat till att de parlamentariska grupperna nått slutsatsen att även om det är absolut nödvändigt att ändra arbetsordningen för att få ett slut på den motsägelse som finns i artikel 170, så är det dock tveksamt om det är nödvändigt att göra förfarandena för tillsättning av de tre organen i detta parlament enhetliga igen, som jag nämnde i början av mitt inlägg.
För er föredragande står vissa saker klart. När det handlar om ändringen av arbetsordningen bör två principer gälla. Den första är konsensus och den andra effektivitet. Och eftersom det handlar om konsensus är det uppenbart att denna föredragande förstår de politiska gruppernas uppfattningar och därför anser att vi i morgon bör ta itu med att få ett slut på den motsägelse som finns i artikel 170 och att låta tillsättningsförfarandena för de interparlamentariska delegationerna och delegationerna till de gemensamma parlamentarikerkommittéerna vara som de är i detta nu.
Den andra frågan är effektiviteten. I januari skall vi åter ta itu med ett förfarande för nytillsättning av dessa organ, vilket måste gå snabbt så att de skall kunna fortsätta att fungera lika bra som hittills. Dessutom vill jag personligen, och på utskottets för konstitutionella frågors vägnar, tacka dessa interparlamentariska delegationer och delegationer till de gemensamma parlamentarikerkommittéerna.
Jag vill, om ni tillåter, för utskottet för konstitutionella frågor och dess ledamöter be om en tredje princip, dvs. samstämmighet, något som i alla fall också är nödvändigt.
Herr talman! Slutligen vill jag nämna ett spanskt ordspråk som säger " Bättre en fågel i handen än tio i skogen" . Låt oss lösa motsägelsen, som i dag är det viktigaste.

Wuermeling
Herr talman, herr Carnero, kära kolleger! Jag är också glad för att det i morgon förhoppningsvis tills vidare blir ett slut på historien med denna juridiska motsägelse i och med att Carneros betänkande antas. Hjärtligt tack för det goda samarbetet! Hjärtligt tack också, herr Carnero, för att ni satt er in i detta ämne, som i förstone förefaller mycket teknisk, och även har utformat den politiska dimensionen i det beslut som vi skall fatta.
Det är naturligtvis inte helt ovidkommande ur politisk synpunkt, om ordförandena i gemensamma parlamentarikerkommittéer och interparlamentariska delegationer en bloc utses av detta vid det aktuella tillfället kanske något uttunnade parlament, eller om varje enskild kandidat måste väljas eller utses i varje enskild gemensam parlamentarikerkommitté eller i varje enskild interparlamentarisk delegation. Det står naturligtvis klart, att vi för att upprätta politisk balans i sammansättningen i delegationer och gemensamma parlamentarikerkommittéer måste besluta om ett förfarande i arbetsordningen. Det står också klart, att de beslut som man där kommit fram till måste genomföras och att detta också kan säkerställas genom arbetsordningen. Å andra sidan står det också klart, att dessa viktiga personella beslut inte helt och hållet kan tas bort från parlamentet i plenum.
Vi måste ju ha klart för oss att de gemensamma parlamentarikerkommittéerna och de interparlamentariska delegationerna har hand om utpräglat känsliga uppgifter gentemot våra partnerländer, och även att utnämna särskilda personer till presidierna för sådana kommittéer kan vara en politisk handling, kan anses vara oartigt eller till och med uppfattas som en provokation. Därför måste det vara möjligt att detta plenum behåller rätten att bestämma vem som faktiskt utses till respektive befattning.
Det kan alltså inte vara så att parlamentet så att säga ger bort carte blanche när det gäller att tillsätta vissa befattningar och att det till slut bara är de enskilda grupperna eller till och med de nationella delegationerna i dessa grupper som själva fattar beslut om respektive person. Här måste parlamentet behålla sin överhöghet. Jag anser att det därför också måste säkerställas att vi, när vi konstituerar oss på nytt i januari, åtminstone måste känna till namnen på de inblandade innan vi genomför omröstningen. Detta var nämligen inte fallet i början av denna mandatperiod.
På lite längre sikt anser jag att vi ändå måste överväga om vi inte skall ge ansvaret till de gemensamma parlamentarikerkommittéerna och delegationerna. Där sitter de kolleger som känner till förbindelserna med våra partnerländer och vad de är känsliga för. På lång sikt bör de också ha rätt att besluta om vilka som skall vara deras ledare.

Corbett
Herr talman! Denna samling ändringsförslag som föreslås till vår arbetsordning, och som vår föredragande så skickligt har formulerat, är avsedda att åtgärda en motsägelse. Med en mening är det en mycket enkel fråga: Antingen löser vi det på det ena sättet eller så löser vi det på det andra sättet. Jag och många i min grupp anser att det inte är absolut nödvändigt att det löses på det eller det sättet. Det finns argument för var och en av lösningarna. Men lösas måste det, på ett eller annat vis.
Som så ofta är fallet när saker och ting är relativt enkla, har alla en åsikt och dessa åsikter sammanfaller inte helt och hållet. En del föredrar den lösning som har lagts fram av utskottet, andra föredrar den lösning som har lagts fram i ett ändringsförslag som undertecknats av åtskilliga politiska grupper.
Omröstningen i morgon kommer att avgöra vilken väg vi skall gå. Hur det än blir är det avgörande att vi löser detta i morgon. Detta måste redas ut före det konstituerande mötet i januari. Jag instämmer med vår föredragande om att det är något av en skandal att man har hållit på detta betänkande i över ett år efter att det antogs i utskottet och att det först nu, nästan i sista minuten, kommer till kammaren för att avgöras. Det borde ha avgjorts för länge sedan. Jag gratulerar föredraganden till hans tålamod. Jag är glad över att han fortfarande kan komma ihåg de avgörande argumenten för sitt betänkande ett helt år efter att han lotsade det genom utskottet.

Talmannen
Tack så mycket herr Corbett.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Europol - Gemensamma utredningsgrupper
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om följande betänkanden:
A5-0370/2001 av Turco för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor
1. om initiativet från Konungariket Belgien och Konungariket Sverige inför antagandet av rådets beslut om utvidgning av Europols mandat till att omfatta de allvarliga former av internationell brottslighet som finns förtecknade i bilagan till Europolkonventionen
och
2. om initiativet från Konungariket Sverige inför antagandet av rådets akt om ändring av rådets akt av den 12 mars 1999 om antagande av regler om överföring av personuppgifter från Europol till tredjeland och utomstående organ
A5-0369/2001 av Kirkhope för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor om förslaget till initiativ från Konungariket Belgien, Republiken Frankrike, Konungariket Spanien och Förenade kungariket inför antagandet av rådets rambeslut om gemensamma utredningsgrupper.

Turco
. (IT) Herr talman, herr kommissionär! Trots att de initiativ vi har att ta ställning till är så viktiga har Europaparlamentet endast en rådgivande roll i detta fall. Detta innebär att rådet inte kommer att ta den minsta hänsyn till det vi beslutar i omröstningen, som så ofta i dessa fall. Trots detta - eller snarare framför allt på grund av detta - kommer jag att uppehålla mig vid behovet och vikten av att reformera Europol för att skapa en demokratisk och rättslig kontroll.
Parlamentet har framfört denna begäran sedan minst fem år, från och med Nassauers betänkande 1996. Nassauers betänkande innehöll en stark politisk signal till rådet. Medlemsstaterna ombads däri att inte ratificera Europol-konventionen så länge inte denna underkastades EG-domstolens kontroll, det vill säga en dömande befogenhet som skapar prejudikat när det gäller att tolka och tillämpa konventionen på rätt sätt. Nassauer avhandlade de problem som väntade för Europol och konventionen på ett exemplariskt sätt i sitt betänkande. Dessa problem kvarstår fortfarande. Det är inte de politiska grupperna som skall lösa dessa problem, det är inte föredraganden och det är inte Nassauer: frågan om rättslig och demokratisk kontroll över Europol är en institutionell fråga.
Om vi inte har en vilja att läka detta sår som har åsamkats den europeiska demokratin - om vi kan tala om det system som i dag styr unionens institutioner i dessa termer - blir det omöjligt att konkret gå vidare när det gäller att genomföra ett område som visserligen kännetecknas av frihet, säkerhet och rättvisa, men som vi anser framför allt och a priori skall vara ett område med demokrati. Ända sedan Europol skapades har Europaparlamentet hävdat att det måste finnas en kontroll över det. Planerna på att öka Europols makt för att hantera terroristkrisen, den skandal som en hög tjänsteman inom Europol var inblandad i och de nationella polismyndigheternas motvillighet att översända sina data till Europol samt skapandet av Parlopol - en grupp ledamöter av nationella parlament och Europaparlamentet som framhåller vikten av att öka den demokratiska kontrollen över Europol och de beslut som fattas inom området med frihet, säkerhet och rättvisa - har redan fått rådet att åtminstone fundera på om vissa reformer behöver genomföras.
Först och främst har rådet bett Europeiska kommissionen att före årets slut utarbeta ett meddelande om demokratisk kontroll över Europol. Vi känner till kommissionär Vitorinos inställning, han har flera gånger uttalat sig för en kommitté bestående av ledamöter av nationella parlament och Europaparlamentet, men vi hoppas få höra här att tidsplanen snabbas upp med tanke på denna reform. Vi anser att Europol i ett demokratiskt sammanhang bör vara underkastat inte bara demokratisk kontroll, utan också finansiell kontroll och budgetkontroll liksom rättslig kontroll. I dag är det omöjligt att ha en kontroll över ekonomin och budgeten eftersom Europol finansieras av nationalstaterna och inte via gemenskapens budget. På så sätt har parlamentet och kommissionen ingen som helst ekonomisk kontroll och kan varken kritisera eller ange inriktningen på verksamheten.
Det finns heller ingen rättslig kontroll. Domstolen har inte tillåtits utöva någon fullständig kontroll. Det skall också betonas att tjänstemännen vid Europol åtnjuter en immunitet som är så vittgående att den mer liknar en garanterad straffrihet och som även skyddar dem mot den rättsliga kontroll som skulle kunna utövas på nationell nivå.
Slutligen har vi frågan om att mandatet och makten successivt har ökat. Europol ägnade sig ursprungligen åt narkotikarelaterad kriminalitet, men i och med detta dokument utvidgas dess befogenheter till att omfatta i stort sett all kriminalitet. Vi anser alltså att det behövs fler ändringsförslag än de som har framförts av Belgien och Sverige för att parlamentet skall kunna uttrycka sin oro och sina önskemål till rådet och kommissionen vid en tidpunkt då de skall besluta om att utöka Europols makt och befogenheter. Vi anser att de framförda ändringsförslagen kan tjäna till att klargöra eller förbättra de initiativ som övervägs och sända ett politiskt budskap till rådet och medlemsstaterna med kritik av dagsläget och förslag på vissa grundläggande reformer.
Till sist måste kombinationen av dessa överväganden och det faktum att parlamentet saknar medbeslutande i rättsliga och inrikes frågor få alla som bryr sig om principerna om demokrati och frihet att avslå dessa två initiativ. På så sätt skulle rådet och medlemsstaterna enligt min uppfattning bli mer medvetna om behovet och vikten av att reformera Europol.

Kirkhope
föredragande. (EN) Herr talman! Som ni kanske förväntar er kommer jag att koncentrera mig på mitt eget betänkande, som handlar om inrättande av gemensamma utredningsgrupper. Jag är mycket stolt över att vara föredragande på ett extremt innovativt område, som har blivit mycket viktigt efter de förskräckliga händelserna den 11 september. Det är kanske än viktigare eftersom vi försöker genomföra artikel 13 i EU:s konvention om ömsesidig hjälp i brottmål som, trots att den undertecknades i maj 2000, inte verkar ratificeras än på ett bra tag, vilket gör det mycket viktigt att vi får en rättslig ram på plats så snabbt som möjligt, så att vi kan föra dessa frågor framåt.
Genom gemensamma utredningsgrupper kommer två eller flera länder att kunna förenas i syfte att undersöka terrorism, människohandel och narkotikahandel, och även övriga former av allvarlig organiserad brottslighet. Det är ett viktigt projekt som vi alla måste stödja. I en gemensam utredningsgrupp kommer talanger och förmågor från olika medlemsstater att förenas i ett syfte som är klart och tydligt definierat och med ett tydligt slutdatum, men på ett sätt som kommer att göra det möjligt för expertis att arbeta på ett effektivt och intelligent sätt när de har att göra med kriminalitet och med att ställa kriminella till ansvar. Det kommer att bli ett flexibelt instrument och ett som vi har haft behov av sedan någon tid tillbaka.
Farhågor har uttryckts, men inte följts upp i ändringsförslag, om utsträckningen för deltagande i sådana grupper. Exempelvis har medlemsstaternas nationella underrättelsetjänster för brottslighet nämnts. I egenskap av den minister som inrättade vår egen nationella underrättelsetjänst för brottslighet för några år sedan är jag mycket säker på att man i medlemsstaterna redan har tagit itu med dessa organisationers sammansättning. Genom att ge dem som sätter samman grupperna rätten att bestämma deras sammansättning och att komma med invändningar när så är nödvändigt tycker jag att det verkar som om denna fråga har tacklats på ett effektivt sätt. Trots att alla berörda stater har skrivit under vår stadga om de grundläggande rättigheterna har jag icke desto mindre i det här betänkandet bett att vi skall rikta särskild uppmärksamhet åt behovet av att skydda och bevara de mänskliga rättigheterna vid dessa gruppers verksamhet.
Terrorism är det som mest upptar våra tankar för närvarande. Men människohandeln är en annan sak som vi borde bekymra oss om och något som de här grupperna kanske skulle kunna arbeta med. Nyligen avslöjades det i Förenade kungariket att det finns hundratals, till och med tusentals, barn som har sålts till slavhandeln från övriga delar av världen och som nu befinner sig i Europa och som plågas av den mest förskräckliga behandling. Det har inträffat ett fall av det här slaget i Förenade kungariket, och det har också inträffat ett fall i Italien. Gemensamma undersökningsgruppers verksamhet, låt oss säga mellan Italien och oss, eller med deltagande av fransk expertis på det här området, skulle vara en hjälp för att få slut på den här sortens förskräckliga brott.
Betänkandet handlar alltså inte bara om terrorism, utan även om dessa övriga frågor. Om talangerna och förmågorna hos de specifika små grupperna som kan verka i olika länder kan föras samman inom ramen för en enda verksamhet kan det faktiskt också bli möjligt att hela det frågekomplex som nu är aktuellt, inklusive bedrägeri, penningtvätt och ekonomisk brottslighet av det slaget, påverkas på ett avgörande sätt.
Det finns ytterligare en fråga. Jag har gjort det rätt tydligt i mitt betänkande att det är viktigt att all denna verksamhet skall ske med parlamentarisk kontroll från Europaparlamentets sida. Denna särskilda debatt skall även fortsätta inom ramen för den årliga debatten om ett område för frihet, säkerhet och rättvisa. Vi måste vara säkra på att vi noggrant följer denna verksamhet.
Slutligen kan en mängd känslig information komma fram som ett resultat av denna process. Om något i stil med ett tillfälligt utskott kanske kunde upprättas för att ta emot sådan information skulle det hjälpa till att öka förtroendet för dessa gruppers verksamhet, vilka innebär en mycket viktig och betydelsefull utveckling av brottsbekämpningen i Europeiska unionen.

Coelho
Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! Det var 1999 i Tammerfors som stats- och regeringscheferna för unionens femton medlemsstater för första gången i det europeiska byggets historia placerade rättsfrågorna högst upp på den politiska dagordningen och åtog sig att inom en period om högst fem år skapa ett område med frihet, säkerhet och rättvisa.
Genom detta är nu ett av unionens stora mål att göra det möjligt för dess medborgare att leva i ett område med frihet, säkerhet och rättvisa, där friheten åtföljs av en hög säkerhetsnivå, och det är inom denna ram som skapandet av gemensamma forskningsteam och deras verksamhet planeras. Redan i Tammerfors krävde man ett snabbt skapandet av gemensamma forskningsteam som ett första steg i kampen mot människo- och narkotikahandeln och mot terrorismen. Efter de fruktansvärda händelserna den 11 september dyker detta initiativ upp i en handlingsplan för bekämpning av terrorism och syftar till att anta ett rambeslut som ger en rättslig ram för inrättandet av gemensamma forskningsteam bestående av poliser och domare, specialiserade på terrorismbekämpning, och av företrädare för enheten för Eurojust och Europol för att samordna den pågående forskningen på området.
Jag välkomnar med samma entusiasm som föredraganden Kirkhope, vilken jag gratulerar till det utförda arbetet, detta initiativ, som avser att föregå ikraftträdandet av de bestämmelser i konventionen, vilken ännu inte har ratificerats, som anses mest angelägna för medlemsstaterna. Jag måste dock här påpeka att denna konvention snabbt måste ratificeras för att undvika risken för en fragmentering av denna rättsliga bestämmelse.
Det är också glädjande att Europols verksamhetsområde utvidgas till alla former av allvarlig internationell brottslighet, vilka räknas upp i bilagan till respektive konvention, vilket leder till en ökad effektivitet av samarbetet inom ramen för Europolkonventionen. Vissa prioriterade verksamhetsområden bör dock fastställas utifrån brottslighetens utveckling i unionen. Alla är säkert överens om, särskilt i denna tidpunkt, att terrorismen har en särskilt framträdande plats.

Paciotti
Herr talman! Nu mer än någonsin behövs det mer av Europa för att ta itu med frågorna om medborgarnas trygghet och frihet, det vill säga för att genomföra det område med frihet, säkerhet och rättvisa som Amsterdam-fördraget lovade oss och som Europeiska rådet i Tammerfors beslutade att förverkliga. Ansatserna att genomföra erforderliga åtgärder har konstant stött på patrull i form av regeringarnas ofta kortsynta motstånd. Det var inte förrän efter tragedin den 11 september som många av våra ledare äntligen blev omruskade och på allvar grep sig an med att vidta en del nödvändiga åtgärder. Jag hoppas verkligen att det inte skall fordras nya tragedier för att andan från Tammerfors skall få utlopp, bland annat därför att man inte alltid fattar kloka beslut när man är känslomässigt berörd av ohyggliga tragedier. Ibland riskerar man i dessa fall att glömma värnandet om människors grundläggande rättigheter.
Detta är lyckligtvis inte fallet i de tre betänkanden som vi diskuterar, särskilt inte efter de lägliga ingreppen från utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor som föreslår ändringar som förbättrar texten. I Kirkhopes betänkande uppmanas vi att stödja förslaget från fyra medlemsstater att fatta ett rambeslut om att tillsätta de gemensamma utredningsgrupper som Europeiska rådet tänkte sig i Tammerfors och som ingår i konventionen om straffrättsligt samarbete mellan medlemsstaterna, som detta parlament antog för ett år sedan i och med Di Pietros betänkande. Därför förtjänar Kirkhopes betänkande en mycket bred uppslutning, också eftersom det innehåller förbättrande ändringsförslag om respekt för grundläggande rättigheter, parlamentarisk kontroll och en utvidgad användning av gemensamma utredningsgrupper för att bekämpa inte bara terrorismen, narkotikahandeln och människohandeln utan också den organiserade brottsligheten.
I Turcos betänkanden som de har antagits av utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor, om vi övergår till dem, uppmanas vi att med lämpliga ändringar anta två förslag som gäller Europol. I det första vill man utsträcka Europols mandat till att omfatta alla allvarliga former av organiserad brottslighet som finns med i bilagan till konventionen med de prioriteringar som rådet har fastställt på förslag av Europols styrelse. Den förträffliga modifiering som utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor föreslår är att rådet skall fatta detta beslut med kvalificerad majoritet efter att ha samrått med Europaparlamentet och inhämtat yttrande från Eurojust, det organ som har särskild erfarenhet på detta område. Det är tråkigt att behöva notera att kollegerna i PPE-DE som röstade bifall i utskottet nu har ändrat sig och vill utesluta yttrandet från Eurojust, vilket visserligen inte är bindande men lika visst är till stor nytta och vore absurt att beröva oss. Vi kommer alltså att stödja Turcos första betänkande i den form det framlades för oss av utskottet.
Också Turcos andra betänkande, som gäller överlämnande av personuppgifter från Europol till tredjeland, förtjänar ett mycket brett stöd. Jag skulle vilja säga att dessa åtgärder, dessa förslag bör antas i sin helhet, oberoende av föredragandens åsikt som vi nu har hört på nytt. Det föredraganden sade kan man dock instämma helt i och det betonas också i de ändringsförslag som har antagits i utskottet, i vilka man med kraft slår fast den ståndpunkt som detta parlament flera gånger har uttalat, nämligen att det blir mer och mer nödvändigt att göra instrumenten för samarbete på det rättsliga området gemensamma samt att förstärka den rättsliga kontrollen och den demokratiska kontrollen över dessa oundgängliga instrument.

Sörensen
Kolleger! Vår grupp står bakom Kirkhopes betänkande och inte minst vad han har sagt här i kväll. Jag tror att de gemensamma utredningsgrupperna är ett steg i rätt riktning i kampen mot alla former av organiserad brottslighet. För det första, vad beträffar Turcos betänkande som handlar särskilt om de två aspekterna av Europols verksamhet, tycks utvidgningen av mandatet i det närmaste vara en meningslös övning om det förhåller sig så att Europol inte kan uppfylla mandatet på ett tillfredsställande sätt. I praktiken visar sig ju nyttan med Europol vara mycket begränsad. Dessutom arbetar Europol verkligen med polisiär och rättslig information, men i praktiken har de ingenting med de nationella säkerhetstjänsterna att göra. På så vis uppstår en obalans som gör att man kan uppträda repressivt och efter fullbordade faktum, men inte att man kan arbeta förebyggande i tillräcklig utsträckning.
För det andra är det vad uppgiftsbankerna beträffar berättigat att kräva decentraliserade system med tanke på den systemadministration som är nödvändig. Det skulle innebära ett stort steg framåt om varje medlemsstat fick utveckla en sådan databank. Som sådana är dessa initiativ alltså välkomna, men återigen visar det sig att samma svagheter kommer upp till ytan. Å ena sidan lämnas för mycket utrymme åt medlemsstaternas välvilja eller brist på välvilja, å andra sidan framgår en uppenbar brist på förtroende för demokratin, närmare bestämt den parlamentariska kontrollen på detta oerhört viktiga politiska område. Om vi verkligen månar om skyddet för de medborgerliga rättigheterna och upprätthållandet av demokratin så kan vi inte vänta med att bygga ut ett adekvat straffrättsligt system som är utformat i enlighet med de utmaningar som vi konfronteras med i dag, lika lite som vi kan vänta med att investera i en kraftfull förebyggande politik. Här har i synnerhet de nationella säkerhetstjänsterna en viktig roll att spela. Det är oerhört viktigt att samarbetet mellan de nationella säkerhetstjänsterna och de rättsliga instanserna, mellan förebyggande och repressivt uppträdande, samordnas bättre och att tonvikten därvid otvetydigt ligger på att förekomma allvarliga brott.

Alyssandrakis
Herr talman! Med anledning av terroristattacken den 11 september påskyndar Europeiska unionen i nära samarbete med Förenta staterna häxjakten i syfte att driva bort alla som gör motstånd mot de imperialistiska planerna och valen. Europol, vars mandat ständigt utvidgas, uppmanas spela en central roll i denna strävan, utöver de nationella lagarna - till och med utöver medborgarnas konstitutionella rättigheter.
De upplysningar som samlas in i medlemsstaterna, den välkända registreringen av brottslig eller politisk verksamhet, används redan gemensamt, eftersom man har gemensamma register över potentiellt misstänkta, det vill säga över oss alla, och mottagarna av dessa uppgifter ökar. De gemensamma utredningsgrupperna är i själva verket okontrollerade eftersom de upprättas av de medlemsstater som så önskar och för den tidsperiod de önskar, under medverkan av de myndigheter som medlemsstaterna önskar och med av dem önskat ändamål. Det handlar om en organiserad attack på den folkliga rörelsen. De vill utplåna de erövringar som arbetstagarna har gjort när det gäller individens och kollektivets rättigheter samt de demokratiska friheterna.
Tyvärr försöker man i betänkandena inte förhindra denna mot folket antidemokratiska utveckling utan man till och med inordnar den i en total reform av medlen för rättsligt och polisiärt samarbete.

Angelilli
Herr talman! Med tanke på vad som hände den 11 september är det nu mer lämpligt än någonsin att inrätta gemensamma utredningsgrupper för att förbättra samarbetet mellan alla nationella utredningsgrupper. Det främsta syftet är att utöka och snabba upp det nödvändiga informationsutbytet mellan myndigheterna i Europeiska unionens medlemsstater. Det handlar självfallet om ett instrument för polisiärt samarbete som är verkligt strategiskt när det gäller att förebygga kriminalitet. Ett grundläggande och användbart instrument som kan bidra till att bekämpa terrorismen i Europa efter den allvarliga kris som följde på attacken mot World Trade Center.
Tyvärr var det inte förrän efter massakrerna i New York och Washington som vi kunde rekonstruera de förberedelser till terrorism som personer och organisationer med förbindelser med Usama bin Ladin har ägnat sig åt under flera år på europeiskt territorium: det fanns många indicier som på ytan tycktes mindre viktiga, men som i verkligheten ingick i en helhet som vi dock såg för sent, inte förrän efter den 11 september, när tusentals oskyldiga människor hade dött. Det är uppenbart att vi om det hade funnits ett djupare rättsligt och polisiärt samarbete, om det hade funnits fler gemensamma utredningar, kanske hade kunnat förebygga terroristernas dåd på ett bättre sätt. Det förtjänar dock att preciseras att de gemensamma utredningsgrupperna inte bara vore användbara mot terrorism utan också i allmänhet för att bekämpa alla företeelser som hänger samman med de stora internationella brottssyndikaten, såsom illegal vapen- och narkotikahandel och handel med och utnyttjande av människor.
Herr talman! Avslutningsvis tackar jag föredragande Kirkhope och skulle vilja påminna om att det som de europeiska medborgarna mest enträget begär av oss sedan flera år är att vi skall bekämpa brottsligheten, både den som har med terrorism att göra och den allmänna. Medborgarna kräver att de nationella och europeiska institutionerna engagerar sig allt mer för att den grundläggande och omistliga rätten till säkerhet skall vara garanterad fullt ut, denna dyrbara tillgång som hotas mer och mer. Det är alltså välkommet att även Europeiska unionen engagerar sig maximalt, bland annat i instrumentet med gemensamma utredningsgrupper, just för att återge de europeiska medborgarna detta nödvändiga förtroende.

Cappato
Herr talman! Vi kanske kan hälsa rådet välkommet? Om jag inte misstar mig har det kommit någon från rådet, är det så? Kanske? Kommer ni från rådet? Det vet man inte!

Talmannen
Jag ber er att inte direkt be om redogörelser vare sig av kommissionen eller rådet på direkt och personligt sätt. Alla era initiativ av detta slag skall gå via presidiet.
Tack så mycket herr Cappato.

Cappato
Herr talman! Jag vände mig faktiskt till henne för att fråga henne om vi verkligen hade fått äran av ett besök från rådet. Bara för att notera och påpeka att vi har avhållit denna debatt utan rådets närvaro, rådet kom inte förrän nu, bara för att försöka förstå, för att inse hur mycket man bryr sig om parlamentets beslut och diskussioner - översättningar till 11 språk, ändringsförslag på 11 språk, debattinlägg på 11 språk - som är fullständigt onödiga! Vi talar om att mandatet för samordning av de europeiska polisstyrkorna skall utvidgas till att omfatta de allvarligaste brotten, alltså vet vi att samordningen av information i sig är en operativ befogenhet och att gränslinjen mellan befogenheter till samordning och operativa befogenheter är väldigt smal, vag och svår att dra. Följaktligen kommer vi rätt in i frågan om medlemsstaternas polisiära politik och polisiära samarbete: detta har enorma konsekvenser för våra länder, för våra lagar om rättegång i brottmål, eftersom vi vet i hur varierande utsträckning polisen i de femton medlemsstaterna är underställd den dömande och den verkställande makten. Nå, allt detta sker i total avsaknad av - total avsaknad - ingrepp i lagstiftningsprocessen, i den process där lagarna utformas, i total avsaknad av demokratiskt valda församlingar. Vi vet att kommissionären håller med - vi vet, vi vet - men vi vet också att vi håller på att i ett enda slag sopa bort all balans mellan makterna, vilket försvaras med att kampen mot brottsligheten är så viktig, så brådskande och skall vara så effektiv som möjligt. Tjänstemannen från rådet kommer lugnt hit när debatten håller på att avslutas. Det vi säger och beslutar, det vi röstar igenom tjänar ingenting till när själva ordförandeskapet har ansett det lämpligt att avhålla denna och andra debatter samtidigt som det berörda utskottet, utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor, sammanträder och just i detta ögonblick håller omröstning. Därför missar de två grupplösa ledamöterna och de övriga två eller tre kolleger som är närvarande i kammaren omröstningen om terrorismen, om ett europeiskt häktningsbeslut. Jag tycker att detta ligger i linje med rådets val att inte närvara och med hur lagstiftning går till inom Europeiska unionen.

Cederschiöld
Herr talman! Utvidgningen av Europols mandat är inte någon ny fråga, som uppkommit efter den 11 september. Det är dock självklart att behovet just nu är särskilt stort. Givetvis behöver vi utbyte med tredjeland om polisinformation och brottsbekämpning, vilket underströks av ett så gott som enhälligt parlament när vi röstade om betänkandet om bekämpning av datorrelaterad brottslighet.
Det finns dem som oroar sig för att Europol skulle få för stora resurser. De kan fundera på konsekvenserna av att Europol för att täcka en befolkning större än USA:s har 388 personer anställda, medan FBI har 27 000 anställda. Resurserna kan överhuvudtaget inte jämföras, inte heller verksamheten. Europol är inte operativt.
När information överförs är det oerhört viktigt för oss att bevara dataskyddet, att i möjligaste mån bevara den individuella integriteten. De mänskliga rättigheter som vi har slagit fast både i Europakonventionen och i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna är ett europeiskt signum, som vi skall vara stolta över och också verkligen se till att bevara. Vi skall dock akta oss för ett storebrorssamhälle. Därför är det, precis som Turco underströk, viktigt att parlamentet är med och utför sin demokratiska kontroll. Det är helt orimligt att dessa frågor ligger utanför unionsstrukturen och att frågor, som är så viktiga för medborgarna, diskuteras i en i stort sett tom kammare.
Insamlingen av brottsstatistik är naturligtvis välkommen. Det är något sjukt i att Europeiska centret för kontroll av narkotika och narkotikamissbruk i Lissabon samlar in en mängd statistik om narkotikamissbruk, medan vi har svag statistik när det gäller brottsbekämpning. På detta område har naturligtvis Europol en viktig roll att fylla.
När det gäller frågan om huruvida Eurojust skall nämnas i detta sammanhang eller inte, har det visat sig att många tolkar skrivningen som om att man vill rubba maktbalansen mellan den politiska och den dömande makten. Så skall det självfallet inte tolkas. Jag vill dock inte att det skall uppstå några missförstånd på denna punkt. För att undvika missförstånd, vore det därför bättre att ändra på Eurojust-skrivningen.
Till sist vill jag tacka Turco för att han på ett så bra sätt har behandlat det svenska och belgiska initiativet.

Berthu
Herr ordförande! De båda statliga initiativ angående Europol som vi behandlar i dag, det ena om definitionen av uppdrag, det andra om reglerna för överföring av uppgifter ger Europaparlamentet tillfälle att ta upp en viktig fråga: organisationen av den demokratiska kontrollen över denna myndighet.
Det är en mycket viktig fråga eftersom den polisiära samarbetsverksamheterna och i synnerhet förvaltningen av de dataregister som upprättas av Europol har en mycket direkt anknytning till de civila friheterna. Eftersom Europol är en mellanstatlig organisation är kontrollen över denna säkerställd av de nationella parlamenten, först och främst av de regeringar som sammanträder i ministerrådet för rättsliga och inrikes frågor eller som är företrädda i styrelsen för Europol och slutligen av en kontrollmyndighet med oberoende personer.
Vår kammares behöriga utskott föreslår att vi i grunden ändrar på detta system som trots allt endast tillämpats sedan 1999 och önskar anförtro kontrollen över Europol enbart till gemenskapsförfarande, nämligen till Europaparlamentet.
Detta förslag förefaller oss inte vara lämpligt. Enligt vår åsikt är Europaparlamentet inte en instans som är anpassad att säkerställa den demokratiska uppföljningen av de suveräna polisiära verksamheter som handhas av de nationella myndigheterna och som tillämpas inom medlemsstaternas territorier. Det vore bättre att inte behandla ärendet i förväg när Europol just påbörjat sin verksamhet och att ge de nationella parlamenten tid att organisera och förbättra sin kontroll. De är för övrigt medvetna om att detta är nödvändigt.
Till exempel opponerade sig i september i år det franska parlamentet genom en reservation av parlamentarisk granskning mot planerade Europolavtal med öststater men upphävde sedan denna reservation vid erhållandet av tillräckliga garantier för säkerheten vid överföring av uppgifter.
Denna åtgärd förefaller oss mycket positiv. Den bevisar att en effektiv kontroll organiseras från nationellt håll. För att utöva ännu strängare kontroll har man inom den franska senaten för övrigt nyss inrättat en särskild arbetsgrupp med uppgift att bevaka frågor om polisiärt samarbete. Herr ordförande! Det är ett efterföljansvärt exempel som kanske till och med kan utvecklas genom att man bättre samordna de nationella parlamentens kontrollverksamheter horisontellt.
Varför skulle de inte sinsemellan kunna skapa en interparlamentarisk församling för att följa Europol och det polisiära samarbetet?
Ännu bättre! Varför skulle inte regeringskonferensen som skall sammanträda år 2004 och som skall behandla just de nationella parlamentens roll i den europeiska arkitekturen föreslå att ett sådant interparlamentariskt samarbete utvecklas och till och med härigenom inrätta en ny unionspelare?

Vitorino
Herr talman, ärade ledamöter! Kommissionen anser att dessa tre initiativ är särskilt viktiga, speciellt vid denna tidpunkt. Europeiska unionen befinner sig i en situation där inte bara samarbetet mellan medlemsstaterna, utan också samarbetet med tredjeland och med internationella organisationer, är väsentliga om vi skall kunna bekämpa den organiserade brottsligheten på ett effektivt sätt och då särskilt terrorismen.
De initiativ vi debatterar i dag syftar till att skynda på tidsplanen och komma närmare den tidpunkt då medlemsstaterna får en gemensam rättslig grund för att inrätta gemensamma forskningsteam som, när det krävs, skall kunna ta med företrädare för tredjeland eller internationella organisationer, utsträcka Europols mandat för att kunna bekämpa en större variation av brottslig verksamheten, och göra det möjligt för Europol att effektivt föra över personuppgifter till tredjeland och andra organisationer, vilket utan tvivel är ett viktigt element om man vill att samarbetet med dessa länder och internationella organisationer skall bli trovärdigt och fungera effektivt.
Kommissionen är tillfredsställd över att Europaparlamentet stöder förslaget till rambeslut om gemensamma forskningsteam som Belgien, Spanien, Frankrike och Förenade kungariket har föreslagit. Vi hoppas att den tid vi kommer att tjäna genom att låta medlemsstaterna organisera sådana team kommer att innebära en positiv förändring när det gäller effektiviteten i kampen mot den gränsöverskridande brottsligheten. Kommissionen är också tillfredsställd över att parlamentet är positiv till Europols utvidgade mandat och överförande av personuppgifter till tredjeland och andra organisationer. Dessa två initiativ kommer att bidra till att göra Europol till en effektivare organisation i kampen mot den organiserade brottsligheten, som är en växande angelägenhet hos allmänheten i Europeiska unionens medlemsstater.
Turcos betänkande tar upp frågan om den demokratiska kontrollen av Europol inom ramen för de föreliggande initiativen. I juni hade jag tillfälle att diskutera denna fråga under den interparlamentariska konferensen som det nederländska parlamentet höll i Haag, och där praktiskt taget alla medlemsstaters nationella parlament var företrädda, liksom även föredraganden. I ljuset av den debatten med företrädare för de nationella parlamenten, håller kommissionen nu, i enlighet med sitt arbetsprogram för i år, på att avsluta ett meddelande om den demokratiska kontrollen över Europol där man kommer att lägga fram några idéer om förbättring. Som ledamöterna känner till anser jag att denna demokratiska kontroll inte får vara utan de nationella parlamentens oumbärliga roll, främst när det gäller kontrollen av Europols nationella förgreningar, utan det bör tillåta, inte bara detta interparlamentariska samarbete, utan även det mervärde som parlamentets engagemang utgör i denna demokratiska kontroll, så att man härigenom, i tätt samarbete mellan parlamentet och de nationella parlamenten kan få en gemensam syn på Europols reella verksamhet utan att förlora några av detaljerna i de nationella parlamentens respektive kontrollverksamhet.
Parallellt med detta erkänner jag betydelsen av förbindelserna mellan Europol och Eurojust och Eurojusts roll i den rättsliga kontrollen av Europol. Men jag anser trots allt att det är bättre att invänta rådets beslut om Eurojusts slutjustering innan vi lägger fram lösningar om förbindelserna mellan den politiska och den rättsliga delen på europeisk nivå.
När det gäller Europols utvidgade mandat noterar kommissionen och instämmer i den oro som visas i betänkandet när det gäller beslutsstrukturerna i unionens tredje pelare. Den är faktiskt långsam och prioriteringarna tenderar ibland att förändras från ordförandeskap till ordförandeskap, parlamentets roll är mycket liten. Vi tycker därför att det är positivt att parlamentet understryker behovet av att den organiserade brottsligheten i varje medlemsstat tas upp när prioriteringarna i kampen mot den organiserade brottsligheten på europeisk nivå stakas ut. Därför är det viktigt att medlemsstaterna lämnar adekvata och tidsenliga upplysningar till Europol så att man där kan avfatta sin årsrapport om den organiserade brottsligheten i Europeiska unionen med den kvalitet som krävs. När det gäller de föreslagna ändringsförslagen i parlamentets betänkande, skulle kommissionen kunna föreslå att årsrapporten i sin offentliga version bifogas den årsrapport som Europol lämnar till Europaparlamentet.
När det slutligen gäller initiativet om överföring av personuppgifter stöder kommissionen i stort de ändringsförslag som parlamentet föreslår. Man utgår ifrån åsikten att det skydd för uppgifter som redan i dag garanteras i artikel 7 i rådets rättsakt från 1999 om uppgifter som överförs till tredjeland och internationella organisationer, också skall tillämpas på överföringen av de uppgifter som tas upp i detta initiativ från Sverige. Med tanke på att detta svenska initiativ bara ändrar artikel 5.5 i den nämnda rådets rättsakt från 1999, kommer artikel 7, som är den artikel som gäller i denna fråga, fortfarande att vara fullt tillämplig. Därav mina tvivel på att det verkligen är nödvändigt med ett ändringsförslag till artikel 7 i rådets akt.

Talmannen
Tack så mycket, herr kommissionär.
Jag förklarar den gemensamma debatten avslutad.
Omröstning kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Utlämning mellan medlemsstater (1995 och 1996 års konventioner - Schengenregelverket)
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är debatt om betänkande (A5-0371/2001) av Marinho för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor om initiativet från Konungariket Sverige inför antagandet av rådets beslut om fastställande av vilka bestämmelser i 1995 års konvention om ett förenklat förfarande för utlämning mellan Europeiska unionens medlemsstater och 1996 års konvention om utlämning mellan Europeiska unionens medlemsstater som utgör en utveckling av Schengenregelverket enligt avtalet om Republiken Islands och Konungariket Norges associering till genomförandet, tillämpningen och utvecklingen av Schengenregelverket.

Marinho
Herr talman, herr kommissionär! Lustigt nog var det två europeiska länder som aldrig har anslutit sig till Europeiska unionen, Norge och Island, som var de första länderna att lansera en fri rörlighet för personer på regional nivå. Kring 1957 öppnades, via den nordiska passunionen, Danmark, Sverige, Finland, Norge och Island, gränserna i fem europeiska länder för personer, samtidigt som sex andra länder utformade en gemensam marknad där man gynnade den fria rörligheten för varor i en tullunion. De två grupperna av länder gick olika vägar. De första gav liv åt Efta, de andra strävade efter ett enat Europa bortom det ekonomiska. Det projekt som de sex länder, i dag 15 och i morgon nästan dubbelt så många, förkroppsligade lyckades som tur var med att komma längre än bara till den fria handeln eller förenklingarna vid gränspassagerna. Det lockade många grundare till de nordiska institutionerna och just därför ger vi här, i detta betänkande, en viss mening åt motsättningar och historiska svårigheter genom att integrera Norge och Island i Schengenområdet, och alldeles särskilt, genom det svenska initiativet, i ett område med frihet, säkerhet och rättvisa i Europeiska unionen.
Genom det svenska initiativet utvidgas alltså unionens område med fri rörlighet utanför EU:s formellt geografiska område, med de rättsliga konsekvenser som gör Norge och Island till länder där gemensamma utlämningsregler kommer att tillämpas enligt Schengenregelverket. Vem hade trott för 45 år sedan att det skulle vara möjligt?
I denna historiska utveckling, eller rättare sagt i det behov som skapar nya krav och åtaganden och därigenom utvecklar och skapar framsteg i Europa, grundas övertygelsen om att Tammerforsprogrammet, som innebär att man går över från den mellanstatliga metoden till gemenskapsmetoden, kommer att leda till en harmonisering av det rättsliga samarbetet, för detta ville medlemsstaternas regeringar, för kommissionens och António Vitorinos arbete får inte svikas genom ett kroniskt motstånd från förespråkarna för nationell suveränitet och framför allt för att tiden kräver att Europa skaffar ett straffrättsligt vapen som kan tjäna som ett första instrument i kampen mot den internationella och gränsöverskridande brottsligheten.
Den verkliga skillnaden som vi européer kan stoltsera med, ligger inte i krisarsenalen, den ligger i kvaliteten på de nya europeiska bestämmelser som vi i denna kammare hjälper till med eller kommer att hjälpa till med att konstruera, bestämmelser med förmågan att förena avskräckande effekter och respekt för friheter, utan att angripa de filosofiska och kulturella skillnader som påverkar de olika medlemsstaternas strafflagstiftning. Det europeiska häktningsbeslutet, grundat på principen om ömsesidigt erkännande av nationella rättsliga domar, är i den form som föreslagits av kommissionär António Vitorino, ett exempel att följa för övriga aspekter från Tammerfors, särskilt när det gäller harmoniseringen av straffrätten.
Av dessa skäl anser jag att det svenska initiativet, som vi välkomnar eftersom det är lägligt och nödvändigt, snabbt kommer att föråldras eftersom det passeras av gemenskapsbestämmelsernas effektivitet, främst de som gäller häktningsbeslutet, och som kommer att avskaffa de två konventionerna i unionen, vilka visserligen har goda avsikter men små effekter. Det logiska är att de kommer att ersättas av ömsesidigt erkännande av rättsliga domar och av förflyttning av personer som har begått brott, vilket därigenom, herr kommissionär, leder till ett gemensamt europeiskt utlämningsområde.

von Boetticher
Herr talman, kära kolleger! Mitt tack gäller först föredraganden, som med stor sakkunskap har analyserat detta mycket tekniska betänkande och föreslagit en rad redaktionella förändringar, som vi alla kan stödja.
Det initiativ av Sverige till vidareutveckling av Schengenregelverket som nu föreligger välkomnar och stöder vi likaså. I vissa stycken har dock verkligheten redan kommit i kapp och gjort delar av initiativet föråldrat. Ty på grund av den rasande snabba utvecklingen i den europeiska inrikes- och rättsliga politiken efter terrorattackerna den 11 september torde detta betänkande och detta utkast i varje fall när det gäller utlämningsförfaranden till stor del ha blivit föråldrade.
Sålunda har inrikes- och utrikesministrarnas råd den 20 september ju redan tagit initiativ till ett enklare förfarande när det gäller att utlämna brottslingar och att ömsesidigt godta domstolsutslag. Vi välkomnar denna fortsatta europeiska enighet också inom ramen för straff- och straffprocessrätt. Den kommer att leda till förbättrad brottsbekämpning på vår kontinent och främja den europeiska rätten. Såtillvida skulle jag kunna bespara mig ytterligare långa utläggningar om det svenska initiativet, eftersom Marinho redan har nämnt de väsentliga punkterna.
En sak skulle jag dock vilja förklara närmare: De bestämmelser i EU:s konvention från 1995 om ett förenklat förfarande för utlämning och EU:s konvention från 1996 om utlämning mellan medlemsstaterna bör som en utveckling av Schengenregelverket enligt detta förslag även kunna tillämpas i fråga om Island och Norge. Så långt är allt väl. Emellertid har Belgien, Frankrike, Irland, Italien, Luxemburg och England till dags dato underlåtit att ratificera ett av dessa avtal. Detta är skandalöst, särskilt av den anledningen, att ju även kandidatländerna är förpliktade att hålla sig till Schengenregelverket.
Medlemsstaterna måste just när det gäller att genomföra och ratificera unionens rättsakter äntligen bli medvetna om sin funktion som förebilder på detta område.

Coelho
Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! Jag vill börja med att gratulera Marinho till det utmärkta arbete han har gjort med detta betänkande, och säga att vi alla är medvetna om hur känsliga och av odiskutabel betydelse frågorna om asylpolitik, åtgärder för att bekämpa brottsligheten, organisering av gränskontrollen samt kamp mot terrorismen är för medlemsstaterna. Jag tror dock att vi alla just nu inser att gemensamma problem kräver gemensamma lösningar och att om vi skall lösa dem på ett effektivt och sammanhållet sätt, bortom den nationella dimensionen, måste de få europeiska lösningar.
Det rättsliga och polisiära samarbetet om brottmål i Europeiska unionen har som primära mål att bekämpa den organiserade gränsöverskridande brottsligheten och få en tillnärmning av lagar och förordningar. Men inom ramen för det rättsliga samarbetet har Schengensamarbetet koncentrerat sina krafter på en snabb behandling av utlämningsansökningar via SIS. Det svenska initiativ som vi behandlar i dag innehåller inte, som Marinho sade, några större substantiella bestämmelser, framför allt när det gäller utlämning, och är främst inriktat på att klargöra förhållandet mellan olika ståndpunkter avseende utlämning på Europeiska unionens nivå och att knyta Island och Norge till tillämpningen av dessa bestämmelser. Jag tycker det är viktigt att förverkliga området för rättvisa och säkerhet i Europa. Händelserna nyligen den 11 september kallar oss till att bekämpa terrorismen, inte bara med militära medel utan också med rättsliga medel. Det är också lämpligt att komma ihåg att Europeiska unionens strategi för millenniets inledning, förebyggande och bekämpning av den organiserade brottsligheten, redan innehöll möjligheten att inrätta ett gemensamt rättsligt område för utlämning på europeisk nivå. Den 11 september har bara stärkt behovet och brådskan av ett sådant beslut. Det lär ha varit därför som rådet (rättsliga och inrikes frågor) redan den 20 september i syfte att bekämpa terrorismen beslutade att inom unionen ersätta utlämningsförfarandet med ett enkelt överlämningsförfarande av gärningsmännen till dessa brott, vilket innebär att alla nu gällande bestämmelser om utlämning kommer att bli föråldrade och, vilket för övrigt har nämnts här redan, att två konventioner om utlämning kommer att försvinna och ersättas av ett ömsesidigt erkännande av rättsliga domar och ett enkelt överlämnande av gärningsmannen, vilket därigenom skapar ett gemensamt europeiskt utlämningsområde vars betydelse vi vill understryka.

Vitorino
Herr talman, ärade ledamöter! Kommissionen har en mycket enkel uppgift i denna debatt eftersom den skulle kunna begränsas till att helt och hållet skriva under på ledamoten Luís Marinhos inlägg, vilken jag vill gratulera till ett utmärkt betänkande.
Jag vill bara tillägga att enligt kommissionens syn är detta svenska initiativ viktigt och användbart då det klargör att utlämningsbestämmelserna i konventionerna från 1995 och 1996 är bestämmelser som går att införliva i Schengenregelverket, något som får viktiga följder framför allt med tanke på de beslut som Carlos Coelho har nämnt och som fattades av rådet (rättsliga och inrikes frågor) den 20 september. Det fullständiga ersättandet av utlämningsbestämmelserna i Europeiska unionen med en mekanism för häktnings- och utlämningsbeslut kommer att återspeglas i Schengenregelverket och måste också återspeglas i Schengenkonventionens funktion. I denna nödvändiga åtgärd, då vi avser att ersätta konventionerna från 1995 och 1996, måste vi också ta upp frågan om utvidgningen av det europeiska häktnings- och utlämningsbeslutet till Norge och Island när mandatet antagits av rådet, vilket jag hoppas kommer att ske den 6 och 7 december. Därför är denna debatt inte meningslös, den är ett steg, ett trappsteg i en stege som vi hoppas kulminerar med godkännandet i rådet (rättsliga och inrikes frågor) av det europeiska häktnings- och utlämningsbeslutet för att befästa området med frihet, säkerhet och rättvisa när det gäller försvaret av de grundläggande rättigheterna och kampen mot den gränsöverskridande organiserade brottsligheten, särskilt mot terrorism.

Talmannen
Tack så mycket, herr kommissionär.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Elektronisk kommunikation (behandling av personuppgifter och skydd för privatlivet)
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är debatt om andra betänkande (A5-0374/2001) av Cappato för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor om
förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om behandling av personuppgifter och skydd för privatlivet inom sektorn för elektronisk kommunikation (KOM(2000) 385 - C5-0439/2000 - 2000/0189(COD))

Cappato
. (IT) Herr talman! Då var vi här igen och under tiden pågår fortfarande omröstning i utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor, men det gör inget.
Försök två: skydd för privatlivet inom elektronisk kommunikation. Jag tyckte att denna församling missade målet att anta en majoritetsståndpunkt förra gången, eftersom de förslag som låg på bordet tog ut varandra, de två förslagen om oönskad kommersiell e-post, förslaget om en strikt europeisk opt-in och förslaget om valfrihet för medlemsstaterna mellan opt-in och opt-out. Dessutom hade vi ett kompromissförslag som enligt min mening lades fram för kollegerna för sent. De tre förslagen tog alltså ut varandra. Nu tror jag däremot att parlamentet äntligen är redo att fatta ett beslut i denna fråga, eftersom både parlamentets utskotts för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor ståndpunkt, det vill säga att överlåta valet till medlemsstaterna, och kommissionens - en strikt europeisk opt-in - så att säga har mjukats upp och närmat sig varandra: utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor har särskilt tagit hänsyn till bekymren med SMS, det vill säga textmeddelanden mellan mobiltelefoner, och förespråkarna för opt-in, för ett strikt samtycke i förväg på EU-nivå har beaktat behovet att kommunicera med dem som redan är kunder hos ett visst företag.
Jag hoppas att kollegerna, särskilt grupperna, kommer att välja mellan att rösta på dessa båda alternativ som parlamentet har att ta ställning till, utan att bli förvirrade i sista sekunden. För egen del - och det tycker jag är viktigt att bekräfta - anser jag att det inte finns varken tillräckligt med data eller med bevis för att de länder som tillämpar opt-in-systemet skulle kunna bekämpa spamming bättre. Redan i dag är det förbjudet med spamming på Internet, eftersom det redan är förbjudet att samla in adresser utan tillstånd, använda dem utan tillstånd, skicka meddelanden utan att klart ange avsändare och skicka meddelanden utan att erbjuda en möjlighet att enkelt avanmäla sig från e-postlistor. Å andra sidan finns det risker också med strikthet, risker som till exempel rör meddelandefriheten. Det är ingen tillfällighet att utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor har visat försiktighet i denna fråga. Det finns nämligen sammanslutningar av icke-statliga organisationer som har uttryckt oro för möjligheterna att till exempel samla in medel genom kampanjer på Internet.
Jag tror att tekniken och verkligheten redan har sprungit ifrån denna debatt och den lagstiftning vi har i dag. Jag tror att konsumenterna redan i dag har möjlighet att individuellt välja opt-in eller opt-out, utan att behöva vända sig till avsändaren av meddelandet för att stryka sig från listorna. Det räcker att sätta upp adressen i fråga på svarta listan för att inte behöva ta emot fler meddelanden från denne avsändare. Emellertid har det gått sex år sedan det övergripande direktivet om skydd för privatlivet antogs och fortfarande har många av medlemsstaterna inte ratificerat det. Det har gått fyra år sedan det direktiv som vi modifierar med detta nya förslag till direktiv antogs och inte heller direktivet från 1997 tillämpas ännu i många medlemsstater. Med sådana tidshorisonter måste vi tyvärr för att vara realistiska anta att också denna lagstiftning kommer att träda i kraft om kanske tre, fyra, fem år - vem vet? Om konsumenterna om tre, fyra eller fem år verkligen kommer att uppleva ett behov av att försvara sig emot oönskade kommersiella e-postmeddelanden kommer således marknaden och tekniken att göra de system som finns tillgängliga redan i dag ännu enklare. Jag hoppas däremot verkligen inte att vi efter att ha visat denna stora och förståeliga oro för störande kommersiella meddelanden å andra sidan skall ge de nationella polismyndigheterna fria händer att förfoga över våra personuppgifter efter behag. Det är inte enbart en fråga som begränsar sig till detta direktiv, det är en mer generell politisk fråga, och det inser jag. Jag är rädd att det är denna inriktning vi håller på att få: jag är rädd att den större oron för medborgarnas privatliv inte härrör ur ett oönskat kommersiellt meddelande mer eller mindre.

Schröder, Ilka
Herr talman, ärade kolleger! Vi har ju redan röstat en gång om detta betänkande. Nu i den andra behandlingen handlar det egentligen bara om att finna en lösning på problemet med opt-in/opt-out. Därför vill jag nu också bara tala om detta. Om man betraktar de olika förslagen, som nu finns i parlamentet, så handlar det enligt min mening om olika förslag till opt-out. Endast kommissionens förslag skulle innebära ett verkligt opt-in. Det betyder i sin tur att endast kommissionens förslag skulle garantera att medborgarna själva kan säga att de önskar spamming, det vill säga att de skulle vilja få elektronisk reklam, respektive att de har en möjlighet att konsekvent tacka nej till detta. Alla andra möjligheter, alltså de olika förslagen till opt-out, ger enligt min uppfattning inte denna garanti.
Därför kan jag inte heller se något större värde i det som här torgförs som en kompromiss, och jag anser, att om man vill göra titeln på detta förslag rättvisa, nämligen att besluta om ett förslag som har något att göra med dataskydd, så kan man bara följa kommissionens linje, stödja detta förslag, och man måste tillbakavisa övriga förslag som ligger i parlamentet.
Icke desto mindre är jag i princip införstådd med stora delar av förslaget och betraktar många punkter som tas upp i det som meningsfulla. Men om detta röstade vi ju redan i förra sammanträdesperioden. Nu handlar det endast om opt-out och opt-in. Då måste man, anser jag, om man nu talar för dataskydd, också stödja kommissionens förslag.

von Boetticher
Herr talman, kära kolleger! I morgon röstar vi för andra gången om Cappatos betänkande. Ståndpunkterna har under tiden närmat sig varandra, dock utan att bli identiska. Sålunda har föredraganden tagit hänsyn till de farhågor som finns på parlamentets vänsterkant därigenom att SMS-reklam i framtiden får sändas endast efter medgivande från konsumenten. Utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor har med klar majoritet antagit det kompromissförslag som föredraganden stöder, det så kallade soft opt-out. Enbart detta förslag stöder konsumenternas intressen utan att på bred front utplåna arbetsplatser i Europa. Varför?
Skulle parlamentet nu generellt förbjuda reklam när det gäller business to customer, som förslaget av Paciotti nu förutsätter, så kommer företagen bara att sända sin reklam till Europeiska unionen från USA eller annat tredjeland. Ingenting, och jag menar absolut ingenting, vore därmed vunnet för de europeiska konsumenterna, det enda resultatet skulle vara att den europeiska marknaden på elektronikhandelns område skulle försvagas. Vi vill därför, när det gäller stater som i dag har ett opt-out-system, också låta detta vara i fred, iaktta utvecklingen och efter två år på nytt fatta beslut.
Samtidigt skyddar Cappatos förslag konsumenten i tre steg. För det första: Han kan anteckna sig på så kallade Robinsonlistor så att reklam till honom över huvud taget inte tillåts. För det andra: När det gäller reklam via e-post ges konsumenten möjlighet att helt enkelt utan kostnad avsäga sig reklam från enskilda företag. För det tredje: E-postreklam blir igenkännlig som sådan i e-postbrevlådor och kan enkelt och kostnadsfritt raderas i enskilda fall.
Det sistnämnda är redan i dag möjligt hos leverantörer som AOL - det kommer min kollega van Velzen med säkerhet strax att peka på - detta leder emellertid på intet sätt till en monopolställning för AOL. Ett sådant påstående är rent nonsens, för redan i dag kan vem som helst från Internet ladda ner ett sådant program som identifierar skräppost, oberoende av hos vem han annars är bunden med Internetabonnemang. Från AOL:s sida var man för övrigt själva mot en sådan reglering. Såtillvida ber jag er också att med klar majoritet stödja detta kompromissförslag av vår kollega Cappato.

Paciotti
Herr talman! Återförvisningen av detta ärende till utskottet tjänade visserligen till att förtydliga ståndpunkterna, men enligt min åsikt förbättrade den inte resultatet. Tvärtom har det i någon mån förvärrats. I den förra omröstningen var Europaparlamentet klokt nog att bifalla kommissionens förslag åtminstone när det gäller förteckningarna med elektroniska adresser, så att var och en av oss har frihet att vara upptagna i en offentlig förteckning eller ej. På så sätt var kanske alternativet att tillåta utsändandet av oönskade meddelanden som mottagaren sedan kan klaga på och be att inte få i fortsättningen mindre skadligt, även om jag anser att detta är felaktigt och till men, inte bara för friheten, utan också för utvecklingen av elektronisk handel som sådan.
Om vi inte bifaller förslaget om opt-in för offentliga förteckningar, utan undantag ens för mobiltelefoner, utlämnas vi alla till all möjlig påflugen uppvaktning. Vi har inte ens längre det försvar som fanns förr, när det bara fanns fasta telefoner och tryckta telefonkataloger. Då kunde vi värja oss effektivt genom att inte stå med i en enda tryckt katalog eller byta telefonnummer. I dag när alla offentliga kataloger hamnar på nätet finns inga möjligheter att försvara sig. Man får ligga i ordentligt för att få sitt telefonnummer eller sin e-postadress struken! Numera har alla användare och olika individer som inte går att få tag i tillgång till dem. Därför tycker jag verkligen inte att ändringen i artikel 12 i direktivet är till gagn för vår frihet, och uppriktigt sagt kan jag inte förstå hur man kan sätta reklamfrihet framför personlig frihet.
Vad de oönskade meddelandena anbelangar, som artikel 13 i direktivet handlar om, skulle själva direktivet bli till liten nytta om valet överlämnas till medlemsstaterna, eftersom det föreligger ett behov av harmonisering. Jag kan faktiskt inte begripa att allt detta skulle gagna den elektroniska handeln. Jag tror nämligen att det förutom personer som vår föredragande, som är mycket skicklig på att använda de elektroniska instrumenten, finns många, många andra medborgare - som jag - som inte är särskilt lagda för att använda dessa redskap och som därför oroar sig. Jag kan uppriktigt försäkra er att jag inte kommer att skicka några förfrågningar till några företag eller öppna några meddelanden, för sedan är jag rädd att det händer samma sak som hände mig i dag, fastän jag är skyddad i mitt land: min provider åtminstone, som oundvikligen känner till min adress, fortsätter att skicka mig oönskade meddelanden och det gör också tyvärr ett flygbolag som jag en gång av misstag kontaktade på elektronisk väg.
Jag tror alltså att så länge jag inte är skyddad - jag talar för mig personligen, men det finns också många andra som är gamla, som jag, eller mindre skickliga än många ungdomar - kommer jag att avstå från att använda elektronisk handel, för jag har inget förtroende för detta instrument. Det inger inte förtroende att veta att man finns med i en katalog som snurrar runt i hela nätet, att ta emot meddelanden och sedan be att få slippa dem, att först behöva öppna dem, att försöka förstå dessa instrument. Det kan hända att elektronikens utveckling kommer att erbjuda bättre skydd, men först måste den utvecklas. Först måste vi låta den elektroniska handeln utvecklas och för detta krävs ett förtroende som detta förslag inte inger.

Ludford
Herr talman! Det är inte ofta jag helt och hållet håller med min kollega i utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor, von Boetticher, men den här gången håller jag med honom om att vi behöver ett nationellt val för att tillåta opt-out när det gäller e-post och jag talar mot socialisternas ändringsförslag.
Det finns en stor myt som har fått grepp om vänstern och det är att massutskick är samma sak som oönskad e-post. Jag är rädd för, herr kommissionär, att kommissionen är roten till denna förvirring. I ert ursprungsförslag säger ni att massutskick är samma sak som oönskad e-post. Det är inte sant. Jag är rädd för att de som sänder ut massutskick och som redan bryter mot lagen kommer att fortsätta att bryta mot den. Fru Paciotti, ni kommer att fortsätta få massutskick!
Jag stöder opt-out av två anledningar. Den första är att det på ett oförsvarligt sätt kommer att skada både företag och välgörenhetsorganisationer. Stora amerikanska företag har råd med TV-reklam, press, affischtavlor osv. Vi kommer att skada de små och medelstora europeiska företag för vilka kommersiell e-post utgör ett legitimt sätt att bedriva e-handel. Detta kommer att försätta dem i ett ofördelaktigt läge. Det kommer att försätta välgörenhetsorganisationer i ett ofördelaktigt läge och studier har visat att folk inte har något emot att få sådan e-post. De kommer inte att opt out även om de kunde. Men naturligtvis ligger det i människans natur att man inte opt in för att få dem. Det råder också missförstånd om konsekvenserna för de medborgerliga rättigheterna. Under systemet med opt-out är det mycket enkelt att visa att man har gjort detta och hederliga avsändare har inget intresse av att ignorera vad man begärt eftersom man bara kommer att bli irriterad.
Opt-in är ytligt sett till konsumentens fördel, men man måste bevisa att man har gjort detta, vilket faktiskt är mycket svårare. Slutligen kan folk, under systemet med opt-in, välja att få utskick från organisationer som skulle kunna vara pinsamma för dem, exempelvis från gay-organisationer när man inte vill komma ut, eller så skulle de kunna vara öppna för ett illvilligt missbruk. Om de valt att få e-postutskick från subversiva politiska rörelser skulle de exempelvis kunna råka ut för omotiverad övervakning från polisens sida. Vänstern har fått det hela om bakfoten och för en gångs skull har von Boetticher rätt.

Blokland
Herr talman! Trots att jag anser att nationell lagstiftning i de flesta fall är att föredra framför europeisk, så förhåller det sig annorlunda i fråga om det här betänkandet. Vad direct marketing per e-post beträffar så är det alldeles uppenbart fråga om ett gränsöverskridande problem. Jag yrkar inte på ett fullständigt förbud för direct marketing per e-post, men för konsumenterna är det av oerhörd vikt att de har möjlighet att välja i förväg om de vill konfronteras med den här typen av direkt marknadsföring och att de kan ge sitt samtycke. Det besparar dem nämligen både tid, pengar och förtret.
Föredragande Cappato föreslår att överlåta valet mellan en opt-in och en opt-out åt medlemsstaterna. Därmed uppstår emellertid en osammanhängande europeisk politik. En medlemsstat som har valt opt-in kommer att få svårt att värja sig emot oönskad e-post om medlemsstater som har valt opt-out tillåter det. Med en uppdelad och splittrad europeisk politik blir det i stort sett omöjligt att ingå internationella avtal beträffande oönskad e-post.
Problemet är att företagen lätt kan kringgå de europeiska bestämmelserna från länder utanför Europeiska unionen. Detta får inte hindra oss från att stifta lagar på europeisk nivå. Då är det bättre att finna praktiska lösningar på de här problemen och att arbeta för att träffa internationella avtal. På så vis slipper ni och jag att konfronteras med e-post från företag som vi inte alls vill ha.

Van Velzen
Herr talman! Låt mig först säga att jag företräder en minoritets ståndpunkt, men att jag är mycket stolt över det. Framför mig har jag " De Automatiseringsgids" , en känd nederländsk dagstidning. Jag kanske kan få läsa några citat ur den för alla mina kolleger som vill dra lärdom av teknikneutralitet.
NTT DoCoMo avsätter 8,2 miljoner dollar till att bekämpa oönskad e-post på mobiltelefoner. E-postadresserna till NTT DoCoMos mobiltelefoner är baserade på telefonernas telefonnummer. Det gör det möjligt för reklambyråer och kontaktbyråer att skicka reklambudskap till slumpvis genererade nummer. Det står också att mottagarna i Japan får betala en del av kostnaderna för att skicka dessa meddelanden. Det kanske kan vara bra att tänka på för de som säger att kollega Cappatos ändringsförslag 35 är teknikneutralt. Det är det alltså inte, herr talman, för så snart man konfronteras med UMTS kommer skillnaden mellan ett e-postmeddelande och ett SMS så småningom att försvinna, med alla följder det får. Därför är det också mycket bättre att, som i ändringsförslag 44, tala om elektronisk kommunikation. De är egentligen det sista steget som föredragande Cappato borde ha tagit för att lägga fram ett mycket bra förslag.
Herr talman! Vi får inte glömma bort att det är långt ifrån alla medborgare som är datafanatiker. Inte desto mindre konfronteras de med de flesta av de problem som uppstår. Om vi skulle följa herr Cappatos ändringsförslag 35 och förändra den här typen av e-posttjänster, då måste man förändra hela sitt datasystem: man måste nämligen övergå från pop-3-systemet, som nästan alla i Europa har, till ett e-map-system som endast går att erhålla från en enda amerikansk leverantör. Då får kommissionären emellertid genast ta emot klagomål om att det är fråga om brist på konkurrens i Europa. Även sett ur det perspektivet anser jag alltså att det inte borde äga rum.
Jag föreslår alltså att vi godkänner Cappatos betänkande i sin helhet, men att vi tillfogar ytterligare förbättringar och därför röstar på ändringsförslag 44 istället för ändringsförslag 35.

Cashman
Herr talman! Det är ovanligt för mig, men jag kan stå här och säga att praktiskt taget allt redan har sagts. Jag håller med von Boetticher och Cappato och i synnerhet baronessan Ludford. Vi är alla ledamöter av utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor, vi har antagit en ståndpunkt och vi har inte gjort något förhastat bara för att vi har blivit trakasserade och lobbade på Internet och via de faxmaskiner vi alla har i våra kontor. Vi måste vara försiktiga med ogenomtänkt lagstiftning.
Jag måste säga till kommissionen att det som den föreslår är felaktigt och brådstörtat. År 2003 kommer vi i e-handelsdirektivet att ha goda möjligheter att samla in den information och den lärdom som dragits från de medlemsstater som har valt att antingen opt in eller att opt out. Vi får bara föreslå och anta lagstiftning på grundval av god rådgivning och goda erfarenheter.
Vi får aldrig underskatta de konsekvenser för de medborgerliga rättigheterna som baronessan Ludford med rätta har gjort denna kammare uppmärksam på. Vid den här tidpunkten, när vi kanske är lite överdrivet bestämda i fråga om en del av den lagstiftning vi för fram, vill jag inte att någon skall behöva bekräfta varför de har valt att exempelvis ta emot Ammunition Weekly eller varför de har valt att få information från Amnesty International. Internet har befriat människor från diktatur och förtryckare, och ändå inför vi här ett slags censur genom bakdörren. Det är fel och okunnigt.
Kommissionären må skaka på huvudet och le, men vill han förklara för ett regeringsorgan eller något annat organ varför han har valt opt in? Det är inte frihet: Det är att stå till svars för att du använder en tjänst som är avsedd att befria dig.
När det gäller frågan om rätten till privatlivet: Vi har alla rätt till ett privatliv, men den rätten kan inte påtvingas enskilda. Enskilda väljer rätten till privatliv och sedan backar lagstiftningen upp detta.
När det gäller oönskad kommersiell e-post är inte all sådan massutskick. Här har återigen kommissionen spelat dem i händerna som vill driva bort arbetstillfällen från EU och som låtsas att bara för att EU inför ett förbud mot att sända oönskad kommersiell e-post inom dess territorium så kommer ett sådant förbud att respekteras av folk i Japan, Filippinerna, USA eller på annat håll.
När det slutligen gäller massutskick har jag själv råkat ut för detta. Mitt namn har satts upp på diverse listor och massutskicken strömmar in. Detta har gjorts av enskilda som har satt upp mig på de listor som de som gör massutskick har. Jag har en mycket bra valmöjlighet. Jag har ett filter, jag har en knapp som heter radera. Vi måste uppmuntra människor att använda tekniken och sluta att agera förmyndare. Var snälla och stöd Cappato-betänkandet, med ändringarna.

Harbour
Herr talman! I kväll kommer brittiska ledamöter från tre olika politiska partier och övriga kolleger att vara överens, vilket sällan sker.
Jag är inte ledamot av utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor, men jag vill särskilt berömma Cappato och kollegerna här i kväll för deras modiga hållning när det gäller att ändra kommissionens ursprungliga förslag. Jag var ledsen för att vi inte godkände hela Cappatos betänkande förra gången. Denna kompromiss har alla kännetecken av en kompromiss. Med andra ord är det inte särskilt tillfredsställande, men det är åtminstone bättre än det ursprungliga förslaget från kommissionen och det ändringsförslag från socialistgruppen som jag hoppas inte kommer att få stöd i morgon.
Vi måste betrakta detta som i huvudsak ett övergångsverk. Jag anser att alla här i kväll arbetar med lagstiftning i den elektroniska tidsåldern. Jag har arbetat med direktivet om e-handel, direktivet om upphovsrätt och vi arbetar med lagförslagen om elektronisk kommunikation. Det som är tydligt är teknikens enorma hastighet och snabbhet och den förändring av marknaderna som pågår hela tiden. Som ett antal kolleger har sagt i kväll erbjuder den elektroniska kommunikationens värld enorma fördelar för medborgarna, vare sig det handlar om deras egna personliga tillgång till välgörenhetsorganisationer eller politiska partier eller till marknaden. Vad vissa kolleger vill göra är att lägga ned detta. Naturligtvis kan vi inte göra detta eftersom systemet fungerar på global nivå. Det är där massutskicken kommer ifrån. Vi har således lovat våra medborgare något vi inte kan hålla.
Det är tydligt att vi måste sträva efter en global lösning som kommer att styras av tekniken. Vi vill ha ett globalt format som låter människor förse sina e-postmeddelanden med avsändare och ämne. Vi kan få den teknik som ger människor fullständig kontroll. Om vi antar det här förslaget och godkänner det här ändringsförslaget kommer vi att avlägsna oss från möjligheten att skapa rätt miljö, så att folk verkligen kan dra nytta av den enorma kraften i den nya kommunikationsvärlden.

Liikanen
. (EN) Kommissionen har redan uttryckt sin ståndpunkt om de ändringsförslag som antogs den 6 september. Jag är frestad att återgå till den debatten, men jag vill hålla mig kort och koncentrera mig på den mycket viktiga frågan om oönskad e-post.
Jag skulle bara vilja påpeka att kommissionen inte kan stödja ändringsförslag 16, 25 och 34 som parlamentet förkastade den 6 september och som nu återigen läggs fram för omröstning. Kommissionen kan stödja det nya ändringsförslaget 43 om specificerade räkningar.
Jag kommer nu att koncentrera mig på det som har visat sig vara den enskilt viktigaste frågan i debatten om det föreslagna direktivet, nämligen oönskad e-post.
Denna kammare har diskuterat frågan om att opt in eller opt out i flera år vid det här laget, och resultatet av omröstningen den 6 september visar hur svårt det fortfarande är att hitta en kompromisslösning som är godtagbar för en bred majoritet.
Vi kan emellertid inte tveka mycket längre till, vi måste besluta. Vi har inte hastat fram det här beslutet. En stor offentlig internationell debatt med näringen, med forskare, med advokater, har ägt rum. Själv har jag deltagit i intensiva debatter i Förenta staterna och i Europa om den här frågan. Jag håller verkligen inte med om att det är en begränsning av de medborgerliga rättigheterna att fråga en person huruvida han eller hon vill opt in innan man kan skicka en räkning till dem. Det är absolut ologiskt. Vi kan vara oense om detaljer, men om folk blir ombedda att betala borde de kunna välja på förhand och inte efteråt.
Vi borde inte längre tänka på meddelanden som kommer till vår PC eller till vårt skrivbord. Vi borde tänka på framtiden. Tekniken förändras snabbt. Trådlöst Internet kommer att vara annorlunda jämfört med det Internet som bara finns tillgängligt i stationära datorer.
Det som är positivt med det förslag som utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor lägger fram i ändringsförslag 33 är att i det erkänns att oönskade kommersiella meddelanden till mobiltelefoner är ett verkligt problem som bara kan åtgärdas genom en harmoniserad syn på opt-in. Det håller jag fullständigt med om.
Bristen i det förslaget är emellertid att det är grundat på antagandet att en mobil terminal bara kan ta emot SMS-meddelanden. Tyvärr är detta inte längre fallet. Man kan redan få e-postmeddelanden till mobila apparater som är kopplade till Internet. Om ni vill testa detta kan jag ge er bra exempel. Och med konvergensen är det mycket tydligt att SMS med säkerhet smälter samman med andra elektroniska meddelandesystem.
På grund av konvergensen kan inte sändaren veta om meddelandet tas emot på en mobil eller en fast terminal. Detta är ett tekniskt faktum. Att förbjuda oönskade kommersiella SMS-meddelanden samtidigt som man tillåter oönskade elektroniska meddelanden baserade på annan teknik är därför inte någon genomförbar lösning.
Ett annat problem jag har med ändringsförslag 35 är det tekniskt snedvridna synsättet i punkt 4. I denna punkt verkar det som om frågan om kostnaden för användarna tacklas, men den lösning som föreslås är inte bra. Europeiska Internetleverantörer har berättat för oss att tekniken med att se ämnesraden innan man laddar ned ett meddelande inte är kompatibel med majoriteten av de förslag som används i Europa i dag. Detta skulle kräva avsevärda investeringar, det skulle vara kostsamt för branschen att införa denna funktion och det verkar inte vara berättigat när det bara är en halvdan lösning.
Kort sagt, frånsett att det inte är förenligt med den inre marknaden uppfylls inte behovet av teknikneutral och framtidssäkrad lagstiftning i ändringsförslag 35.
I ändringsförslag 44 företräds å andra sidan en teknikneutral kompromisslösning och den har förtjänsten av att vara ett fullständigt harmoniserat EU-tillvägagångssätt för oönskad kommersiell e-post. I punkt 2 i detta ändringsförslag görs ett väsentligt avsteg från principen om opt-in för e-postadresser som erhålls utan befintliga kundrelationer.
Här skulle en opt-out-inställning fortsatt vara tillåten, trots att detta kommer att innebära en viktig eftergift jämfört med det ursprungliga kommissionsförslaget. Undantaget kan berättigas eftersom företag har mycket att förlora inom ramen för en befintlig kundrelation, och troligen kommer att använda marknadsföringsinstrumentet med eftertanke.
Vi borde se på de framtida utmaningarna. Det är intressant att se vad som händer i Japan i dag, där trådlöst Internet redan har sjösatts på ett framgångsrikt sätt. Icke desto mindre står operatören inför ett stort problem. Det uppskattas att 85 procent av de 950 miljoner meddelanden som dagligen skickas till mobila apparater är oönskade kommersiella meddelanden till mobilnummer som väljs på måfå. Detta skapar ett stort problem för nätverkskapaciteten, i synnerhet eftersom de flesta av dessa meddelanden är felaktigt adresserade och inte kan levereras. Vidare retar det användarna, som måste ta sig igenom stora mängder oönskade kommersiella meddelanden. Kostnaden för att rensa systemet från skräppost beräknas vara högre än 8,2 miljoner dollar.
Om vi vill skapa en positiv miljö för utvecklingen av elektronisk handel och tredje generationens mobiltjänster så är nu tillfället inne att säkerställa att upptagningen av trådlösa Internettjänster inte hindras av stora mängder skräppost som konsumenten betalar mot sin vilja. Värdefull kapacitet inom nätverk och i batteridrivna mobila terminaler måste vara tillgänglig för kommunikation, meddelanden och tjänster som användarna verkligen vill ta emot. Med hjälp av ändringsförslag 44 kommer troligen detta syfte att uppnås.

Talmannen
Tack så mycket, herr kommissionär.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Spridning av europeiska filmer
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är debatt om betänkande (A5-0351/2001) av Vander Taelen för utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning, medier och idrott om en bättre spridning av europeiska filmer på den inre marknaden och i kandidatländerna.

Vander Taelen
. (NL) Herr talman! När jag för två och ett halvt år sedan blev ledamot av parlamentet frågade jag genast kommissionär Reading vad hon hade för avsikt att göra åt den prekära situationen för europeisk film. Som filmmakare har jag alltid frågat mig hur länge Europa skulle vara villigt att acceptera denna systematiska tillbakagång för något som ju trots allt är en väsentlig del av vårt kulturella arv. På sextiotalet utgjordes 60 procent av det europeiska utbudet av europeisk film. Nu har motsvarande siffra tyvärr sjunkit till 22 procent. Det är den absolut lägsta punkten historiskt sett. Europeiska filmer tar endast in 26 procent av sina intäkter utanför det egna landet. Det är alldeles för lite. Handelsunderskottet med Förenta staterna uppgår nu till - och jag vill citera den här beloppet eftersom det är så enormt högt - 6 829 miljoner euro. Det är ett gigantiskt belopp och det här handelsunderskottet som Europa har jämfört med Amerika måste vi absolut kunna tvinga tillbaka.
Europa producerar för övrigt fler filmer än Amerika, kanske producerar vi till och med bättre filmer än Amerika. Om den saken kan det råda delade meningar. Men det är ändå oerhört beklagligt att det är så svårt att i sitt eget land se filmer från andra europeiska länder. Det är utomordentligt svårt att se spansk film i Grekland. Det är utomordentligt svårt att se italiensk film i Nederländerna, med några få undantag. Jag tror emellertid att det skulle vittna om en förlegad kortsiktighet att börja yrka på att i stor skala ge bidrag till europeisk film. Jag tror att det finns tillräckliga krafter i Europa, kreativa krafter, krafter tillhörande skådespelare och författare men också finansiärer som gör det möjligt för den europeiska filmen att återta sin ställning. Därför behöver den europeiska filmen inget stöd. Vi har helt enkelt de medel och den miljö som behövs för att kunna vara kreativa igen. Av den anledningen pläderar jag för ett mycket ambitiöst europeiskt projekt.
Jag tror att vi i första hand måste undersöka var den grundläggande svagheten ligger för europeisk film, och den ligger absolut inte på det kreativa området utan snarare på det ekonomiska området. För europeiska företagare som vill investera i europeisk film är det utomordentligt svårt att få exempelvis bankgarantier, så att deras investeringar inte vore för riskfyllda. I Amerika är det här inte alls ett lika stort problem eftersom filmbolagen där har en stor ekonomisk bärkraft. Vi måste försöka vända på den här tendensen. Jag tycker att man kan förvänta sig att Europeiska investeringsbanken hjälper till med detta genom att själv ställa sig som garant för banker som i sin tur vill hjälpa de som vill investera i Europa. De pengarna behövs för att europeiska producenter skall få nödvändiga medel för att förstärka europeisk film och arbeta bort dess svagheter - och då talar jag om bristen på development.
Europeisk film utvecklas inte i tillräckligt hög grad. Amerikaner tänker efter längre, de arbetar längre på filmerna innan de för ut dem på marknaden. Vi saknar pengar till det. Även när det gäller säljfrämjande åtgärder kan vi lära oss oerhört mycket av amerikanerna. Även om vi hade lärt oss detta så saknar vi medlen för säljfrämjande åtgärder och marknadsföring. Om vi kan ge producenterna stöd på den punkten så är jag övertygad om att den här saken kan komma att förändras. Jag tror också att vi exempelvis måste tänka på strukturfonder. Strukturfonderna kan användas till att förstärka de mindre biograferna i mindre utvecklade områden. Det är ett hittills obeprövat sätt. Jag skulle vilja att kommissionen tänker över den saken.
Jag skulle också vilja tala om det sätt på vilket vi kommer att skydda vårt kulturella arv. Många filmer går tyvärr förlorade. Den europeiska filmens minne går förlorat. Europa borde vara ambitiöst även på det området eftersom det är utomordentligt viktigt för våra barns uppfostran att ungdomen får möjlighet att se dessa filmer.
Mer än så här tänker jag inte tillägga eftersom jag i betänkandet lägger fram ett trettiotal rekommendationer.
Jag skulle vilja tacka ledamöterna i utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning, medier och idrott för det konstruktiva samarbetet och jag hoppas att det leder till att betänkandet godkänns i morgon.

Pack
Herr talman, jag tar till orda i stället för Ruth Hieronymi, som egentligen skulle ha talat i detta sammanhang, men som tyvärr har insjuknat. Jag gläder mig mycket över att jag ändå får göra detta och lyckönskar föredraganden. Det händer ju inte så ofta här att någon faktiskt talar om något som han faktiskt förstår så mycket av som filmmakaren själv. Alltså, hjärtliga gratulationer, min käre herr Vander Taelen!
Jag menar, ert betänkande är verkligen en impuls, som var mycket nödvändig. Ni har ju redan sagt det, marknadsandelen för europeiska filmer på biograferna i Europeiska unionen befinner sig med endast 22,5 procent på sin historiskt lägsta nivå. Dominansen för USA:s filmindustri återspeglar sig också i det alldeles för höga handelsunderskottet på 6,8 miljarder euro.
Läget i kandidatländerna framstår som ännu mycket mera dramatiskt. Vid sidan av den tydliga dominansen för filmer från USA, finns det emellertid också ett problem, som vi inte får dölja här: Vi talar här mycket ofta om att vi vill främja den europeiska filmen. Många tänker då emellertid alltid endast på sin alldeles egna nationella film och inte på grannens film. Ty inte heller grannens filmer, alltså europeiska filmer, ses i tillräckligt hög utsträckning i respektive grannländer.
Det är av yttersta vikt att kommissionen och även rådet äntligen lägger fram en plan som gör den europeiska filmindustrin konkurrenskraftig. Detta är också en sektor, i vilken det finns pengar att tjäna. Amerikanarna visar oss hur det skall gå till. Kanske vaknar herrskapet någon gång och gör mera här hos oss.
De centrala underskotten finns i distribution och marknadsföring av våra filmer och naturligtvis i den kroniska bristen på kapital. Därför är jag också mycket glad för att vi - parlament, kommission och råd gemensamt - i programmet Media Plus har tagit upp framför allt dessa båda områden, marknadsföring och distribution, och vill försöka råda bot på bristerna.
Det gläder mig naturligtvis också att Europeiska investeringsbanken på initiativ av vår värderade kommissionsledamot också vill göra något och är villig att ställa riskkapital till förfogande för att förverkliga audiovisuella projekt. Jag tror alltså att vi har satt igång väldigt mycket inom detta område men att vi kan göra väldigt mycket mer. Jag tycker också att det är bra, att vi på medlemsstaternas nivå når skattemässiga fördelar, att vi kan göra något för att filmmakare från ett land också kan få del av medel och bidrag från andra länder. Det är alltså möjligt. Jag tror att man därmed också främjar investeringar i infrastrukturen hos oberoende biografer inom ramen för initiativet i2i på ett sätt som vi kräver i detta betänkande. Jag tror att även en utbyggnad av biografer i ekonomiskt svagare regioner inom ramen för de europeiska strukturfonderna kan vara till hjälp.
Mycket mer skulle kunna påpekas. Jag är inte helt införstådd med punkt 7, som går ut på att vi skall förpliktiga radiobolagen till att reservera en bestämd del av sändningstiden för icke nationella filmer. Detta stöter naturligtvis på stort motstånd hos radiobolagen. Vi kommer vid granskningen av direktivet " Television utan gränser" att diskutera detta och kanske finna en utväg. Än en gång, hjärtliga gratulationer!

Zorba
Herr talman! Jag medger att jag avundas Vander Taelen då han i sitt betänkande inte bara kommer fram till mycket djupgående resultat, eftersom han har fantastiska kunskaper om filmsektorn, utan också har en vittgående vision och därtill mycket konkreta förslag på vad vi måste göra och vilken politik vi måste föra när det gäller europeisk film. Jag anser att detta är ett exemplariskt betänkande vilket uttrycker att ekonomi och kultur hänger ihop på ett sätt som är gynnsamt för både ekonomin och kulturen.
I vårt utskott fanns naturligtvis den gemensamma övertygelsen att europeisk film är en förmedlare av utbildning och en kulturbärare som i hög grad påverkar den europeiska publikens sociala och estetiska värderingar. Jag skulle vilja karaktärisera den europeiska filmen som en förnämlig industri vilken har utvecklat generationer av cineaster och i vars händer vi utan tvekan kan lämna våra barn så att de kan lära sig om det förflutna, utveckla en förmåga till inträngande analys av det samhälle vi lever i och en känsla för vad som skall komma att ske i framtiden.
Vi tycker mycket om europeisk film, var och en av oss i sitt land, såväl de nationella filmerna som de vilka har utgjort milstolpar och hållpunkter för våra liv, vi inser emellertid alla att den amerikanska filmen stjäl föreställningen. Följaktligen är det nödvändigt att vi lyckas vända utvecklingen, att vi lyckas få den europeiska filmen att verkligen komma in på den bana som den förtjänar och detta kan bara ske genom ett antal åtgärder vilka föreslås i betänkandet och av vilka - skulle jag vilja säga - vi inte kan utesluta någon om vi verkligen under det kommande årtiondet vill ha en europeisk filmbransch som är värd våra förväntningar.

Sanders-ten Holte
Herr talman, kolleger! Låt mig först få tacka herr Vander Taelen för hans utmärkta betänkande. Jag instämmer med honom om att det är minst sagt märkligt att vi i Europa producerar film av utmärkt kvalitet men att bara 22 procent av dem når fram till biograferna, för att inte tala om procenttalet icke-nationella filmer som visas i medlemsstaterna. Detta samtidigt som film är ett alldeles utmärkt medium för både gammal och ung att lära känna varandras kultur.
Hur kommer det sig att så få går och ser europeisk film samtidigt som antalet biobesök ökar? Det verkar som om det vore en god idé att låta Europeiska audiovisuella observationsorganet göra en djupgående undersökning av biopublikens motiv när de väljer vilka filmer de skall se. Med utgångspunkt från resultaten av den undersökningen kan man sedan utifrån ett program som Media Plus hantera stödet för distribution av europeisk film på ett mer riktat och ändamålsenligt sätt. Vid sidan om det spelar andra media naturligtvis en viktig roll vad beträffar att stimulera europeisk film. Radio och TV uppmärksammar visserligen europeisk film, men framför allt televisionen skulle kunna göra det på ett mer strukturerat sätt med ett fastställt antal sändningstimmar, en kvot alltså. Man skulle också kunna tänka sig vissa europeiska kanaler som specialiserar sig, exempelvis en paneuropeisk barnkanal som visar bra europeiska barnprogram och barnfilmer. Jag håller tyvärr inte med Vander Taelen när han säger att TV-kanalerna måste göras skyldiga att investera en del av sin omsättning i filmindustrin. Som liberal och även för min grupps räkning anser jag att det vore ett för stort ingrepp från högre ort.
Jag anser, och det har redan sagts tidigare, att Europeiska investeringsbanken har en roll att spela här. Ett område som det måste investeras i är e-biografer. Det kommer bland annat att göra det möjligt för producenter att på ett enkelt sätt göra olika språkversioner av sina filmer, vilket utan tvekan kommer att gynna exempelvis filmer för barn. För trots att vi här i parlamentet månar om goda språkkunskaper så leder distributionen av anpassade språkversioner till att medborgare från en medlemsstat får utmärkta möjligheter att lära känna andra europeiska medborgares kultur.

Fraisse
Herr ordförande, herr kommissionär, kära kolleger! Luckas Vander Taelens betänkande kommer verkligen mycket lägligt. Det erinrade mig om vår ankomst till parlamentet för två och ett halvt år sedan. Jag märker att vi efter två och ett halvt år denna höst år 2001 uppnått löftet från Europeiska investeringsbanken, kommissionens föreslag till jämvikt för statliga stöd, erkännandet av statliga stöd och nu sägs i Vander Taelens betänkande att vi hädanefter också måste sprida filmerna. Därför kommer betänkandet lägligt även med tanke på den helt anmärkningsvärda och dynamiska utvecklingen av stödet till den audiovisuella industrin och filmkulturen och som för mig tycks innebära något nytt. Jag skulle vilja att man undersöker saken närmare. Det talas nämligen mycket om kulturell mångfald, men säg mig vad kulturell mångfald är om inte verken sprids. Om kulturell mångfald är ett sätt att förstärka varje särställning, där det finns en sådan, uppnår vi ingenting av den mångfald vi önskar oss i Europa. Spridning av film är alltså något väsentligt och nödvändigt. För att framhäva hur viktigt det är vill jag lyckönska Luckas Vander Taelen, men även beklaga att ett av hans ändringsförslag, som vi inte alla är överens om eftersom det inte överlämnades till utskottet för kultur, och enligt vilket föreslogs att det skulle införas tvingande åtgärder för spridning av filmer, inte blev antagen. Vi har alltså fått igenom en överenskommelse om möjligheten till en genomförbarhetsstudie av denna spridning: det låter bra. Jag beklagar att vi inte valt en säkrare väg. Jag skulle vilja framhäva två andra inslag i detta betänkande. Å ena sidan vill vi i dagens Europa gärna säga att det finns europeiska verk. Mycket bra. Vi har kriterier för att i produktionstermer beskriva vad ett europeiskt verk är, men hädanefter vet vi att det är det europeiska filmarvet som också skall bestämma och som bestämmer vad ett europeiskt verk är. Jag är alltså tacksam över den vikt som föredraganden lagt vid denna fråga som rör upprättandet av kulturarvet. Vi vet att kommissionen önskar ge oss en europeisk stiftelse för filmarvet. Vi vet också att Europarådet nyss understrukit vikten av att upprätta detta kulturarv. Vi vet mycket väl att det inte bara gäller hur vi skall kunna bevara de europeiska filmerna, utan också, vilket redan har sagts av flera av mina kolleger, om undervisning om mångsidigheten hos de europeiska verken och framställningen av ett europeiskt verk för kommande generationer. Jag fäster alltså stor vikt vid detta kulturarv.
Avslutningsvis skulle jag vilja betona en viktig fråga som gäller den nya tekniken. Den är spridningsinstrument för bland annat information, kunskap och film. Det finns språkliga möjligheter inom den nya tekniken som skulle kunna bli till värdefull hjälp för spridningen av de europeiska filmerna. Jag betonar därför de möjligheter som detta betänkande kan ge upphov till.
Jag hade understrukit detta i mitt remissbetänkande för sjätte ramprogrammet som vi skall rösta om inom några dagar. Jag anser att en nya tekniken, forskningen om den nya tekniken och datoriseringen är viktiga.

Musumeci
Herr talman, ärade ledamöter! Först och främst skulle även jag vilja gratulera föredraganden till hans utmärkta arbete. Vi har här ett dokument som väl illustrerar de svårigheter den europeiska filmindustrin mödosamt försöker att övervinna sedan många år.
Jag vill kort understryka två av de många punkter som tas upp i resolutionsförslaget, punkter som jag har fastnat för. För det första instämmer jag helt i yrkandet på att öka medelstilldelningen till filmindustrin. Med tanke på att filmen har blivit en viktig del av vårt kulturarv - sedan många år är det fler människor i Europa på biograferna än hos bokhandlarna - och mot bakgrund av det höga antalet potentiella arbetstillfällen i denna bransch råder det faktiskt inget tvivel om att ett större stöd från gemenskapen skulle underlätta dess utveckling. Och det är just detta som är en av de ömma punkterna. Utan incitament och investeringar ingen tillväxt, ingen nytändning och heller ingen kvalitet. Alltför länge har Europa varit översvämmat av filmproduktion som är främmande för vår kulturella identitet och ofta håller en tvivelaktig kvalitativ nivå. Detta har naturligtvis ingenting att göra med rätten, eller snarare skyldigheten, att konfrontera en mångfald av idéer med varandra, men Europa måste obönhörligen värna om och stimulera sina tillgångar på filmområdet.
Om man sedan till detta lägger den konkurrens som televisionen har utövat sedan 70-talet är det lätt att inse varför hundratals eller tusentals biografer har tvingats hålla stängt under långa perioder.
För det andra instämmer jag fullständigt i punkt 18, där man uttryckligen talar om restaurering och skydd av det europeiska filmarvet. Vi måste stimulera de offentliga institutionerna, lokala organ och kulturföreningar till att spåra upp gamla filmer och kortfilmer och restaurera inspelat material så att det kan bevaras och utnyttjas av allmänheten. Det finns väldigt få filmbibliotek i Europa värda namnet, som verkligen är utrustade och funktionsdugliga. Ofta lider de av knappa offentliga bidrag från medlemsstaternas regeringar. Nåväl, Europeiska unionen kan inte fortsätta att förhålla sig okänslig till detta ytterligare tvingande behov om vi verkligen vill värna om historien och säkra framtiden för den tionde konstarten.

Sichrovsky
Herr talman! Jag skulle också vilja gratulera föredraganden till detta betänkande. Han förstår mycket klart hur mycket framgång med en produkt - i det här fallet filmer - är beroende av säljfrämjande åtgärder som marknadsföring och reklam. Om amerikanska produktionsföretag anslår 30 procent av sin budget till marknadsföring, så är det inte att undra på att europeiska produkter förlorar den direkta kampen om kunderna, om de själva bara använder 3 till 6 procent av sin budget till marknadsföring.
De europeiska filmproducenterna måste därför helt enkelt själva göra mer för att marknadsföra sina produkter. Vi har som skattebetalare också rätt att kräva det av dem. Man skulle till och med kunna tänka sig att göra det statliga stödet till efterföljande projekt beroende av filmskaparnas ansträngningar att även nå sin publik. Enbart mera subventioner kan ändå inte vara lösningen. För mycket pengar har i det förflutna lagts ut på filmer som aldrig nått sin publik. Österrike lägger ut mer än 30 miljoner euro om året i filmstöd. Tar man hänsyn till antalet biobesökare, så har man subventionerat varje biobiljett till en österrikisk film med mer än 1000 euro. Detta kan inte vara målet för det statliga filmstödet.

Echerer
Herr talman, värderade kolleger! Även jag skulle, som alla kolleger redan har gjort, vilja tacka föredraganden för detta initiativ, men jag skulle också vilja tacka utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning, medier och idrott som har gett min kollegas initiativ så starkt stöd. Som ni kanske vet började under det senaste veckoslutet Europacinemas årliga möte här i Strasbourg, vilket fortsätter också i dag och i morgon. I morgon äger den sista panelen rum i våra lokaler.
Det förekom många diskussioner och det fanns många problem att klara av: Vad är då problemet, varför finns det då ingen europeisk hemmamarknad? Trots att det finns många enskilda problem - av nationell karaktär eller när det handlar om att ge subventioner - så stöter vi gång på gång på en och samma svårighet: Distributionen fungerar inte. Vi har en europeisk hemmamarknad, men vi har inte den rätta förståelsen för att filmen är en vara som faktiskt kan cirkulera. På detta strandar det. Vi har fortfarande en nationell logik när det gäller filmstöd. Detta gäller också i fråga om en films framgångar: Om den inte gjort någon succé på hemlandets biografer, så kommer den inte heller att vara framgångsrik internationellt.
Enbart genom att öka subventionerna skulle vi inte vara till någon hjälp, på den punkten ger jag min kollega Sichrovsky rätt, men om det så bara vore en ökning av subventionerna från det land som vi båda kommer från, så skulle detta ändå hjälpa marknaden en smula. Det vore fel att kräva av kollegerna i produktionen att de skall ta på sig större risker. Det finns inga oberoende producenter. Vi måste först främja denna marknad ekonomiskt, vi måste ge marknadsstöd på detta område för att en marknad över huvud taget skall kunna uppstå. Ett av de krav som utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning, medier och idrott i många sammanhang gång på gång ställer vore också här åter på sin plats. Vi måste försöka se till att medel som används för att stimulera handeln blir avdragsgilla från skatten, och detta oberoende av om de kommer från stora eller små företag. Vi kommer att stödja detta betänkande, inte bara på grund av vår åskådning utan på grund av vår fulla övertygelse.

De Sarnez
Herr talman! Jag vill först tacka vår kollega för det utmärkta arbete han har utfört och för hans konstruktiva sätt att ta sig an detta betänkande.
I själva verket befinner vi oss i dag inför en fruktansvärd paradox. Europa producerar fler filmer än Förenta staterna, ofta av mycket god kvalitet, men de europeiska filmernas marknadsandelar har aldrig varit så svaga - 22 procent - medan de amerikanska filmerna utgör 73,7 procent av den europeiska marknaden. Dessutom tar de europeiska filmerna bara in 26 procent av sina entréintäkter utanför det egna landet. Så förhåller det sig.
Detta är ett bra betänkande för man nöjer sig inte enbart med en lägesanalys. I betänkandet angrips själva anledningen till svagheten hos den europeiska filmindustrin, framför allt dess möjligheter till utveckling och distribution.
För att göra den europeiska filmindustrin mer konkurrenskraftig ger föredraganden mycket konkreta förslag som förefaller mig vara utmärkta. Jag håller naturligtvis med honom om att vi snarast måste utarbeta en ambitiös flerårsplan för att förbättra den europeiska filmindustrins konkurrenskraft och stärka de europeiska filmernas transnationella distributionsstrukturer. Vi måste utveckla forskningen om digitala filmdistributions- och projektionstekniker; vi måste stödja inrättandet av en europeisk stiftelse för filmarvet och göra en genomförbarhetsstudie i samband med " sammankopplingen" av medlemsstaternas automatiska stödfonder för att öka finansieringskällornas kapacitet.
Naturligtvis måste man i samband med revideringen av direktivet " Television utan gränser" planera att för televisionen införa investeringskvot för den europeiska filmindustrin samt obligatoriska förpliktelser vad gäller marknadsföring och spridning av europeiska filmer. Det borde också vara ett tillfälle för de medlemsstater som ännu inte drar fördel av detta att tänka på anpassade skattemässiga fördelar.
Jag önskar därför att kommissionen och även rådet förstår vilka arbetsinsatser som ligger framför oss och handlar i enlighet därmed.
Vi talar i dag inte bara om en viktig fråga av ekonomisk natur utan också om det som är grundläggande för Europeiska unionen, nämligen kulturen, skaparkraften och identiteten. Därför brådskar det i hög grad.

Gargani
Herr talman, ärade ledamöter! Även jag vill här uttrycka min tillfredsställelse med att det utskott jag har äran att vara ordförande för enhälligt - och med rätta - biföll Vander Taelens viktiga och djuplodande betänkande.
Jag skall lämna därhän de frågor som redan har diskuterats och som föredraganden har lyft fram, och vill än en gång understryka att det här finns en kulturell och en organisatorisk fråga. Dessa frågor hänger samman. Jag anser att denna åtgärd som utskottet har framlagt och det som kammaren kommer att göra i morgon är så viktigt att jag tror att kommissionären borde tänka igenom saken och lägga fram en rad förslag och en rad initiativ.
Vi har sagt det tidigare och vi upprepar att vi för att kunna bygga Europa behöver en betydande kulturell plattform, och filmen är en viktig och grundläggande bärare av samtidigt information och kulturella skillnader, en möjlighet att sprida filmens budskap till alla stater. Det är inte bara organisation som krävs. Organisation är viktigt och jag tycker att man i betänkandet verkligen framhåller några grundläggande bitar som kan leda till bättre organisation och investeringar än tidigare.
Det Sanders-ten Holte sade nyss är viktigt. Om det finns en större europeisk filmproduktion måste det samtidigt finnas distributionsmöjligheter. Det är därför de båda frågorna hänger samman och det beror alltså på oss, framför allt på parlamentet, men i särskild mening på kommissionen och på rådet, om detta resultat skall uppnås. Vi kan inte göra någonting för att tvinga fram en organisatorisk lösning. När vi talar om television utan gränser fastställer vi företrädesrätt och specifika regler. Vi tvingar fram en distribution, fördjupning och organisation av den europeiska filmen, men vi måste vara övertygade om att vi på det kulturella planet måste vara ordentligt pådrivande för att filmen skall tillhöra alla europeiska länder.

Vitorino
. (FR) Herr talman, ledamöter! Min kollega, Viviane Reding, kan inte delta i denna debatt eftersom hon är upptagen i Bryssel med anledning av idrottsministrarnas rådsmöte, men hon har bett mig tacka Vander Taelen för hans utmärkta betänkande.
Detta initiativ visar att Europaparlamentet är helt och hållet medvetet om den strategiska betydelsen, både av ekonomisk och kulturell natur, hos den europeiska filmsektorn, men också om de handikapp som bromsar spridningen av filmer och andra audiovisuella verk inom den inre marknaden och i kandidatländerna, vilket understrukits av flera talare.
Europeiska kommissionen, som fullständigt delar syftena med detta betänkande, lyckönskar sig till att det blivit antaget. Den gläder sig också åt de samstämmiga åsikter som omfattas av våra båda institutioner beträffande nödvändigheten att föra en ambitiös Europapolitik för att göra den europeiska filmindustrin mer konkurrenskraftig. Flera av de initiativ som tagits av kommissionen inom detta område vittnar om vår gemensamma ståndpunkt.
Som ni vet rör kommissionens sista meddelande om vissa juridiska aspekter knutna till audiovisuella verk som min kollega Viviane Reding framlade inför rådet den 5 november i år frågor om spridningen av digitala filmer, om den beskattning som tillämpas på denna sektor, skyddet för det europeiska filmarvet, om klassificeringen av verken och andra audiovisuella verk. Genomförandet av åtgärderna i detta meddelande tillsammans med tillämpningen av programmet Media Plus 2001-2005 och kommissionens och Europeiska investeringsbankens gemensamma initiativ, i2i Audiovisual, bör bidra till att avsevärt förbättra situationen för den europeiska filmen.
Herr talman! Om ni tillåter skulle jag åter vilja ta upp vissa frågor i det resolutionsförslag som överlämnats till er. Eftersom det gäller åtgärder som håller på att förverkligas uppmanas i resolutionsförslaget under punkt 2, kommissionen att föra en konsekvent gemensamhetspolitik för filmsektorn, framför allt vad gäller tillämpningen av konkurrenspolitiken. Det tidigare nämnda meddelandet medför ökad juridisk säkerhet för filmsektorn genom att det inom ramen för en konstruktiv och positiv inställning klargör de kriterier som kommissionen fastställt vid granskningen av de nationella reglerna för filmstöd enligt fördragets regler om statligt stöd. I dag har alla nationella system som granskats på detta sätt godkänts av kommissionen.
I punkt 5 i resolutionsförslaget uppmanas kommissionen att inom ramen för genomförandet av programmet Media Plus framhäva den stora betydelsen av biografnätverket Europa Cinema; under punkt 6 uppmanas kommissionen att stödja initiativet Shooting stars från organisationen European Film Promotion.
De omnämnda projekten har ett ovedersägligt värde och åtnjuter därför sedan flera år ett gemenskapsstöd inom ramen för Media-programmet. Ändå är det viktigt att klargöra att åtgärderna i Media-programmet är föremål för uppmaningar till förslag och motsvarar principen om konkurrensutsättning och projektval enligt ett öppet förfarande.
I punkt 7 uppmanas kommissionen att i samband med sin övergripande översyn av direktivet undersöka nyttan och genomförbarheten med att införa nya kvoteringar för sändningsföretagen. Kommissionen har redan nu, med tillämpning av artikel 25 bis i direktivet, påbörjat en oberoende undersökning i syfte att utvärdera effekten av åtgärder för främjandet av produktionen och spridningen av europeiska televisionsprogram. Denna undersökning kommer speciellt att utvärdera effektiviteten av direktivets kvoteringar med hänsyn till andra stödåtgärder. För övrigt skall kommissionen i början av år 2002 företa en offentlig undersökning i ärendet. Alla berörda parter skall uppmanas att till kommissionen översända skriftliga kommentarer. Resultaten av de olika undersökningarna och av det offentliga samrådet kommer att utgöra viktiga bidrag till meddelandet om den övergripande granskningen av direktivet och de eventuella förslag till ändringar som kommissionen planerar att underställa rådet och Europaparlamentet mot slutet av år 2002.
I punkt 33 i resolutionsförslaget uppmanas kommissionen att planera införandet av en specifik EU-lagstiftning för att stimulera utvecklingen av filmsektorn i kandidatländerna. Denna väsentliga tanke ingår i den yttre handlingsramen för den europeiska audiovisuella politiken med avseende på utvidgningen. Sålunda uppmanas kandidatländerna att anta gemenskapens regelverk när det gäller film. Som ni vet gäller det framför allt direktivet " Television utan gränser" . Dessutom har de möjlighet att delta i Media-programmet så snart de i tillräckligt hög grad anpassat sig till gemenskapens regelverk. För övrigt har nio kandidatländer inbjudits att delta i av programmet Media Plus. Syftet är att garantera deltagandet av dessa länder från och med början av år 2002.
I punkt 26 i resolutionsförslaget uppmanas kommissionen att göra en genomförbarhetsstudie i samband med " sammankopplingen" av medlemsstaternas och regionernas automatiska stödfonder. Det är befogat att påminna om att en utvärdering gjordes redan 1998 i Birmingham av Club des producteurs euopéens. Den arbetsgrupp som kommissionens tjänsteenheter var knuten till hade kommit fram till följande slutsats: den föreslagna mekanismen skulle i praktiken utesluta många medlemsstater som inte har något automatiskt stödsystem för produktionen. Det skulle resultera i att de minsta ländernas automatiska stödfonder skulle överföras till de kommersiellt mest högpresterande länderna, det vill säga de stora producentländerna.
I punkt 27 i resolutionsförslaget uppmanas kommissionen att göra en genomförbarhetsstudie i samband med inrättandet av en europeisk marknadsföringsfond. Rådets beslut 2000/821/EG om att införa programmet Media Plus föreskriver redan i avsnittet marknadsföring, ett stöd för marknadsföringsaktiviteter till förmån för det europeiska filmskapandet, med omkring 8 procent av budgeten.
Avslutningsvis välkomnar kommissionen det ändringsförslag som lagts fram av föredraganden under sammanträdet och som innebär att man inrättar ett verkställande organ. Kommissionen kommer att underrätta föredraganden och parlamentet om sitt förslag.
Herr talman, ledamöter! Detta är kommissionens kommentarer till Vander Taelens betänkande. Jag tackar honom ännu en gång.

Talmannen
Tack så mycket, herr kommissionär.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Skydd av djur vid transport
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är debatt om betänkande (A5-0347/2001) av Maat för utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling
om kommissionens rapport om de erfarenheter medlemsstaterna gjort efter genomförandet av rådets direktiv 95/29/EG om ändring av direktiv 91/628/EEG om skydd av djur vid transport (KOM(2000) 809 - C5-0189/2001 - 2001/2085(COS)).

Maat
. (NL) Herr talman! Jag välkomnar också kommissionär Byrnes som kan betyda mycket på det här området. Man kan säga mycket om genomförandet av direktiv 95/29/EG och transporten av djur. Bristen på lämpliga kontroller, transportörer som inte är så nogräknade och missförhållanden vid export av slaktdjur till länder utanför EU leder till upprörda känslor. Vid sidan av det har obegränsade transporter av slaktdjur genom Europa i hög grad bidragit till spridningen av djursjukdomar, som exempelvis mul- och klövsjuka och svinpest. Anmärkningsvärt är att det i stort sett bara är kreatursuppfödare som drabbas av följderna av detta. Missförhållanden under dessa transporter och spridningen av djursjukdomar har direkta följder för branschens rykte och ofta för kreatursuppfödarnas inkomster, samtidigt som de inte har någon del i de nämnda orsakerna. Den som alltså vill ägna sig åt förebyggande bekämpning av djursjukdomar, som exempelvis mul- och klövsjuka och svinpest, och den som hyser medkänsla för de europeiska kreatursuppfödarna som redan befinner sig i en så svår ställning, och den som bryr sig om djurens välbefinnande kan inte acceptera en fördragsamhetskultur och snurriga bestämmelser för transporter av djur. Att parlamentet har beslutat att lägga fram ett initiativförslag för att nu skärpa de nämnda direktiven är en signal till rådet och kommissionen. Nästa månad kommer ju rådet att hålla en konferens om den europeiska vaccinationspolitiken och med det här betänkandet läggs ett första förslag fram till ett effektivt förebyggande av smittsamma djursjukdomar. Förutom det kommer kommissionen inom kort att lägga fram förslag om att ytterligare skärpa reglerna för transporter av djur.
Betänkandet visar också på parlamentets stora missnöje med medlemsstaternas genomförande av gällande bestämmelser och kommissionens alltför små möjligheter att ställa medlemsstaterna till svars. Herr talman! Det här betänkandet syftar i första hand till att ange de huvuddrag som en bra lagstiftning om transporter av djur måste svara mot. Till att börja med kontrollen. Kontrollen av transporter av djur måste i Europeiska unionen utformas efter europeiska omständigheter, och då med följande åtgärder. För det första måste femton EU-inspektörer utses med skyldighet att årligen rapportera till rådet, kommissionen, men också till Europaparlamentet samt medlemsstaternas parlament. Den andra punkten avser lämpliga föreskrifter för sanktioner, både ekonomiska som vad beträffar tillstånd. Den tredje punkten beträffar införseln av ett lämpligt europeiskt system för tillstånd för transportörer av djur.
När det gäller transporttiden vill jag anföra följande två punkter. För slakt- och bruksdjur föreslår vi en begränsning av transporttiden till fyra timmar eller 250 km, varvid en utökning till åtta timmar är möjlig om transportören har en licens och djuren kan ligga och har tillgång till färskt vatten. För uppfödnings- och sportdjur föreslår vi en transporttid på två gånger 24 timmar av specialiserade transportörer, under förutsättning att djuren har tillgång till vatten och foder.
Vad beträffar möjliga undantag, herr talman, vill jag be om uppmärksamhet för två problem. För områden med få eller inga slakthus kan kommissionen utfärda en dispens och förlänga nämnda avstånd och transporttider med maximalt 50 procent. För små öar, men också för Irland - och jag skulle vilja understryka just Irland - gäller särskilda bestämmelser för fartygstransporter. Nämnda områden träffas för övrigt väl hårt av den stränga europeiska lagstiftningen om livsmedelssäkerhet och jag föreslår därför att avsätta strukturfonder för dessa områden för investeringar i små och halvt mobila slakterier.
Bidragen för export av levande slaktdjur måste upphöra så snart som möjligt. Det går dock inte utan att saken tas upp till diskussion internationellt och transporter av slaktdjur förs upp på föredragningslistan.
Jag vill framföra följande om ändringsförslagen. Tillsammans med den liberala gruppen och den socialistiska gruppen har jag lagt fram tre ändringsförslag för att utöka möjligheterna att genomföra betänkandet praktiskt. Det rör sig om ändringsförslagen 4, 5 och 6, bland annat i fråga om temperaturen, men också ett antal andra praktiska punkter. Jag vill också tacka kollegerna Heinz Kindermann och Neil Busk för ett mycket konstruktivt samarbete. Vad mig beträffar skulle betänkandet lika gärna kunna kallas Maats, Busks och Kindermanns betänkande. Jag utgår ifrån att den liberala gruppen drar tillbaka ändringsförslag 3, då det är identiskt med det gemensamma ändringsförslaget från PPE-DE, PSE och ELDR.
Herr talman! Fördragsamhetspolitiken och den frihets- och glädjesfär som finns runt transporter av djur måste upphöra. Bokstavligt talat miljontals djur har dödats och förstörts inom EU de senaste fyra åren till följd av den explosiva spridningen av djursjukdomar, exempelvis mul- och klövsjuka och svinpest. Missförhållanden under transporter av djur och chockerande bilder av det är en anklagelse mot den europeiska kulturen som till en väsentlig del utgörs av omvårdnad av djuren och landsbygden. Det tråkiga är att det i samtliga fall är kreatursuppfödaren som får betala priset i en tid då priset på kött är oacceptabelt lågt och konsumentpriserna förblir oerhört höga. Kommission och råd, det är dags att vidta åtgärder, dags att välja att bibehålla kvaliteten på våra djur och vår landsbygd.

McKenna
. (EN) Herr talman! För utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor välkomnar jag Maats utmärkta betänkande. Det går inte så långt som utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor hade önskat, i synnerhet inte när det gäller resans längd - utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor hade föredragit fyra timmar. Om emellertid regeln om åtta timmar följs kommer det verkligen att vara ett välkommet framsteg för djurens välfärd. Detta är det första realistiska betänkandet om djurens välfärd, Maat har presterat ett utmärkt arbete och jag gratulerar honom. Min grupp stöder detta betänkande.
Trots att betänkandet inte går långt nog när det gäller de åtta timmarna är punkt 1 extremt viktig. Den maximala transporttiden på åtta timmar till slakt och ytterligare gödning borde välkomnas eftersom djur under långa perioder har transporterats långa sträckor under fullständigt orimliga villkor. En annan viktig punkt är punkt 20, i vilken ett stopp för utbetalning av bidrag för export av levande djur avsedda för slakt efterlyses. Detta borde har skett för länge sedan. Den stora majoriteten europeiska skattebetalare är motståndare till tanken på att deras skatter används till något som de i grund och botten inte tycker om.
Det är kommissionens uppgift att säkerställa att medlemsstaterna följer dessa regler. Kommissionen måste vidta kraftiga åtgärder mot de medlemsstater som inte följer dem. De måste dras inför rätta och få böter.
Med hänsyn till det minskade behovet av långa transporter är det extremt viktigt att främja lokala slakterier och även kötthandeln. Det är ekonomiskt sett mycket förnuftigare att handla med kött än att handla med levande djur, eftersom arbetstillfällen då skapas inom EU. Samma sak kan tillämpas på Irland: Landet skulle tjäna mycket mer på att exportera kött än levande djur.

Keppelhoff-Wiechert
Herr talman, herr kommissionär, ärade kolleger! Jag får också börja med att framföra mitt tack till min kollega Maat. Jag tycker att han har tagit sig an detta ämne på ett mycket realistiskt sätt, för ett känslostyrt tillvägagångssätt, menar jag, har vi efter många års diskussion om djurtransporter inte längre något behov av. Det finns ingen som när han talar om transporter menar kattungen i handbagaget om bord på ett flygplan, och ingen talar heller om hundvalpen i läderkoppel på intercitytåget och absolut inte om kapplöpningshästen i specialtransport på motorvägen. Nej, i Maats betänkande talar vi om slaktdjurens välbefinnande under transport.
Nu är det ju så att jag har varit här mycket länge, och därför säger jag nu också en gång med adress till kommissionsledamoten: På papperet, anser jag, har vi vidareutvecklat detta ämne i åratal, och vi har ständigt höjt kraven. Ändå förfäras vi alla gång på gång i samband med de alldeles för sällan förekommande kontrollerna över de ofta vidriga förhållandena i enskilda fall. Inte bara djurskyddsaktivister, nej, också producenter och konsumenter önskar sig förbättrade transportförhållanden. Vi kräver i våra betänkanden, i våra ändringsförslag fackkunnig personal, ändamålsenliga transportfordon med tillräckligt liggutrymme, ventilationsmöjligheter, tillgång till vatten och foder och begränsade körtider, när det gäller slaktboskap maximalt åtta timmar.
Helt avgörande och även särskilt värt att stödja finner jag förslaget att avskaffa utbetalning av exportbidrag för levande djur. Här finns det ju invändningar som i grunden går ut på att detta skulle ha en störande inverkan på marknaden. Därvid tar man till och med till argumentet med skäktning. Åt detta kan man ju småle lite, för det är ju möjligt i EU nu. Man bör hellre transportera köttet efteråt.
Herr kommissionär, jag anser att människans känsligaste punkt mycket ofta är plånboken. Fler inspektioner, fler kontroller, höga straff och förlust av tillstånd vid överträdelser, det skulle leda till mer verksamma förbättringar för oss alla.

Kindermann
Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! Kommissionens rapport om djurtransporter, som vi diskuterar i kväll, har bekräftat vad TV-bilder ju gång på gång har visat: det brutala umgänget med djuren, underlåtenhet att iaktta körtidsgränserna, överlastning av transportfordon liksom talrika andra överträdelser mot gällande bestämmelser för djurtransporter - och detta har ju inte varit någon sällsynthet. Detta tillstånd är inte längre hållbart. Den europeiska allmänheten har rätt när den kräver snabb bot i denna fråga.
Jag måste emellertid också tydligt säga att de europeiska föreskrifterna för djurtransporter redan i dag garanterar en hög grad av djurskydd om de bara tillämpas på vederbörligt sätt. Det grundläggande problemet är därvid - och det understryker också kommissionen i sin rapport - att de nu gällande föreskrifterna i de flesta medlemsstaterna endast tillämpas på ett mycket otillräckligt sätt. Vid sidan av problemet med att överföra direktivet till nationell rätt beror det framför allt på bristande kontroller i medlemsstaterna och de alldeles för svaga sanktioner som blir följden vid överträdelser. Den huvudsakliga kritiken riktas alltså i fråga om denna problematik mot medlemsstaterna. Enligt min uppfattning bör man tänka igenom principerna för gemenskapens kontrollpolitik, ty jämförbara problem finns det ju även inom andra områden där veterinärkontroll ingår.
Jag skulle emellertid fortfarande vilja gå in på ytterligare två punkter. Avskaffandet av exportbidrag för slaktdjur, vilket finns med som ett krav i den resolution som nu föreligger, har parlamentet beslutat om redan inom ramen för budgetförfarandet för år 2002 och det är sedan länge ett socialdemokratiskt krav. I det förgångna har parlamentet redan lyckats genomdriva, att köttexport gynnas ekonomiskt gentemot slaktdjursexport när det gäller utbetalning av exportbidrag för att ta bort den ekonomiska stimulansen vid slaktdjursexport. Sålunda betalas för närvarande bara ungefär hälften i exportbidrag för levande djur jämfört med vad som betalas för kött. Men detta är ändå ännu inte tillräckligt och exportbidrag för slaktdjur bör reduceras mot noll.
För det andra kräver man i resolutionsförslaget en maximal transporttid på åtta timmar för slaktdjur, och det är likaså ett gammalt krav från den socialdemokratiska gruppen. I framtiden skall det inte längre finnas någon generell maximitid, vilket framför allt också tar hänsyn till avlägset belägna områden och öar. Även här skall det finnas begränsade undantagsregler i fråga om maximal transporttid, vilket vi välkomnar i högsta grad.
Slutligen skulle jag å den socialdemokratiska gruppens vägnar vilja tacka Maat för det konstruktiva samarbetet, och jag tror att det kommer att fortsätta på det sättet även i framtiden.

Busk
Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! Jag skulle vilja börja med att tacka Maat för ett riktigt bra samarbete i samband med detta betänkande. Vi har bl.a. tillsammans med Kindermann utarbetat flera ändringsförslag och betänkandet har i mina ögon blivit riktigt bra. Jag vill också tacka kommissionen som utan att dölja någonting klart och tydligt har berättat på vilket sätt medlemsstaterna har genomfört, eller rättare sagt låtit bli att genomföra, alla de beslut som fattades under 1991 och 1995. Det är egentligen skrämmande att se hur europeiska ministrar sitter och fattar gemensamma beslut om så viktiga saker som djurs välbefinnande och transporter av djur under tillfredsställande förhållanden. Därefter reser de hem och glömmer totalt bort vad de varit med om att besluta, vilket innebär att inga av dessa beslut genomförs inom den nationella lagstiftningen.
Vi hade mycket väl kunnat undvara alla de hemska TV-bilder och hemska situationer med lidande djur som vi har fått uppleva. Man har öppnat lastbilar där det legat döda djur på golvet medan andra djur gått runt och trampat på dessa. Detta är helt enkelt oacceptabelt och måste få ett slut nu. Det är därför på tiden att vi bryter de traditioner som sedan flera år tillbaka finns inom EU och som innebär att djur skall transporteras från norr till söder och öst till väst. Det finns inte någon anledning till detta. Djuren mår inte bra av det och därför bör vi nu uppmana till att djuren skall slaktas på närmaste slakteri. Men naturligtvis är vi tvungna att transportera avelsdjur från områden med fina sådana till områden där det finns behov av nya avelsdjur. Jag ser därför nu fram emot att kommissionen skall lägga fram förslag till gemensamma regler för djurtransporter. Jag upprepar att det inte skall handla om minimiregler utan om gemensamma regler.

Wyn
Herr talman! Jag välkomnar detta betänkande och skulle vilja tacka föredraganden för hans utmärkta arbete. Jag skulle emellertid först av allt vilja ge uttryck för mina farhågor för att man i den aktuella debatten genomgående inte har medgivit att många medlemsstater har misslyckats med att genomföra befintlig gemenskapslagstiftning på det här området. Den senaste rapporten från kommissionen, tillsammans med ett otal delegationsrapporter, betonade att djur behandlas illa i vissa länder. Kommissionen måste visa en mycket större vilja att inleda fördragsbrottsförfaranden mot medlemsstater som inte klarar av att genomföra det här direktivet ordentligt.
När det gäller transporttiderna hoppas jag att kommissionen kommer att följa rekommendationerna från dess vetenskapliga rådgivande kommittéer och föreslå genomförbara gränser som gör det möjligt för företag att fungera effektivt, samtidigt som en hög standard för djurens välfärd bevaras. Jag kommer att stödja gränsen på 8 timmar eller 500 kilometer, och stöder verkligen åsikten om att klimatvillkoren i varje medlemsstat också skall beaktas. I områden där sådana restider är orealistiska skall emellertid en dispens för maximitiden på 8 timmars restid beviljas där det inte finns några slakterier inom en radie på 500 kilometer. Jag tänker när det gäller Förenade kungariket i synnerhet på öarna utanför västra Skottland, och på övriga delar av Europeiska unionen som påverkas negativt i det avseendet. Trots att det är ett viktigt steg framåt att en gräns sätts för transporttiden är behandlingen av djuren när de är på väg, ventilationen i fordonet, beläggningen, och definitionen av utrymme och temperaturkrav under transporter osv. också viktiga frågor.
Den nyligen inträffade mul- och klövsjukekrisen gav tillräckligt med bevis för att de onödiga långväga djurtransporterna var en faktor i den snabba spridningen av sjukdomen. Jag ser fram emot kommissionens strategiplan som skall komma senast den 1 januari 2003 och som syftar till att regionalisera produktionskedjan, för att i framtiden begränsa de långväga transporterna av levande djur.

Fiebiger
Herr talman! Betänkandet om skydd av djur vid transport har väckt stort allmänt intresse. Olika sammanslutningar men framför allt också medborgare har med stor uppmärksamhet följt hur och med vilka motåtgärder Europaparlamentet går till väga för att förbjuda de vidriga transportförhållandena.
Betänkandets syfte är att genom lagstiftning förhindra att djuren vid transporter utsätts för fara och slutligen går en obarmhärtig död till mötes. Det kommer emellertid att vara nödvändigt att inte lämna något åt slumpen, utan att förhandla med fasthet om hur det hela skall utformas. Samhällets förväntningar är en avgörande förutsättning för egendomligheterna i den europeiska jordbruksmodellen.
BSE-krisen och följderna av utplånandet av djur på grund av mul- och klövsjukan har på ett positivt sätt ifrågasatt vad man hittills har uppnått. Uppskattningsvis 250 miljoner nyttodjur transporteras årligen genom unionen. Om det meningslösa i dessa transporter eller om deras nödvändighet förs sedan år tillbaka en hård kamp mellan alla berörda parter. Redan den grundförordning som finns innehåller flera praktiska och rättsliga bestämmelser rörande djurtransporter. Uppenbarligen handlar de enskilda staternas myndigheter inte överallt i denna anda. Därigenom blir det tydligt hur svag djurskyddsklausulen i själva verket är. Det brister i allvar, öppenhet och ärlighet på detta område. Om till exempel harar som lever i frihet fångas med nät i Polen och under plågsamma förhållanden körs till EG för att sportskyttar skall kunna fördriva sin fritid, så har detta inte längre något att göra med sport och absolut inte med djurskydd. Jag skulle vara glad om kommissionsledamoten kunde säga, att detta inte stämmer.
Just i detta skede av förhandlingarna om den europeiska utvidgningen är denna händelse en belastning för ett reguljärt jordbruk som skall utgöra basen i bevarandet av miljön och arterna. Detta betänkande fäster i det avseendet vikt vid samarbete i stället för konfrontation när det gäller förhållandet mellan jordbruk och djurskydd.

van Dam
Herr talman! Djurtransporterna har kommit i ett dåligt ljus till följd av de många överträdelser som transportörerna gör sig skyldiga till. Dessa överträdelser tyder på att vi vid sidan av transportbestämmelserna måste ägna extra stor uppmärksamhet åt att kontrollera och övervaka att bestämmelserna följs. Det senaste året har vi tvingats till insikt om en annan katastrofal effekt av djurtransporterna, spridningen av djursjukdomar. En numera beryktad kalvtransport genom diverse medlemsstater ledde i mitt land till 265 000 djurs död. En av slutsatserna som vi drar av mul-och klövsjukekrisen är att jordbruket måste koncentrera sig på att regionalisera produktionen och att det måste bli ett slut på kringfraktandet av levande djur. Med det i åtanke stöder jag kollega Maats betänkande helhjärtat. Emellertid anser jag det vara obegripligt att han i sina ändringsförslag vill stryka minimi- och maximitemperaturerna i transportfordonen med det tveksamma argumentet att det antagligen är tillräckligt om det finns mekanisk ventilation i fordonet. Inom djurskyddet kommer man säkert att ha invändningar emot detta. Mitt ändringsförslag syftar till samma sak som Maats men behåller temperaturkraven.
Jag stöder uppmaningen att avskaffa bidrag för export av levande djur. Att kringgå europeiska transport- och slaktbestämmelser genom att låta slakta djur utanför unionen där omständigheter råder som inte längre accepteras i Europa är orätt mot våra europeiska bönder. Kommissionen vill stimulera bönderna att producera kvalitetsprodukter. Djurens välbefinnande är en väsentlig del av denna kvalitet som sträcker sig från producent till konsument.

Ayuso González
Herr talman, herr kommissionär, ledamöter! Detta är ett betänkande om en kommissionsrapport om tillämpningen av direktivet om skydd av djur vid transport.
Herr kommissionär! Ännu en gång faller vi i detta parlament för frestelsen att tala om för kommissionen vad den skall föreslå oss i kommande förslag till direktiv som den lägger fram för oss, på ett så detaljerat sätt att vi nästan gör arbetet klart åt dem. Föredraganden, Maat, har gjort ett utmärkt arbete. Jag utgår från att kommissionen och rådet betakar detta. Djur bör transporteras under skäligt goda villkor. Lagstiftningen bör uppställa normer i detta syfte och myndigheterna kontrollera att de uppfylls.
Med detta sagt vill jag göra två reflektioner. Den första är att villkoren bör vara desamma för långa och korta transporter. Vi bör inte demonisera de långa transporterna eftersom det skulle innebära en konkurrensstörning på den inre marknaden. För det andra bör också transportvillkoren vara desamma för alla djur som transporteras, såväl om de är på väg till slakteriet som om det handlar om djur som transporteras för uppfödning en kortare eller längre sträcka från födelseplatsen, eller för att delta i en tävling. Dessa frågor tas inte upp i betänkandet och jag, herr kommissionär, skulle vilja att de finns med i kommande förslag från kommissionen.
Å andra sidan är jag glad och tacksam över att föredraganden, å min grupps vägnar, lägger fram ett ändringsförslag för att få bort de hänsyftningar som gjordes till temperaturer. Det går inte att tala om temperaturer utan att ställa dem i förhållande till motsvarande luftfuktighet. Från Lappland till Kanarieöarna är Europa mycket stort och med mycket olika klimat, befolkningstäthet och socioekonomiska förhållanden.
Slutligen vill jag fästa uppmärksamheten på vikten av transporterna när det gäller spridningen av djursjukdomar. Det har inget att göra med längden på resan, men vi borde vara orubbliga när det gäller normer och kontroller för att uppfylla dem. T.ex. orsakades den klassiska svinpesten som vi drabbades av i Spanien 1997 av ett antal spädgrisar som reste från Holland. Detta kan och bör undvikas.

Paulsen
Herr talman! Maats betänkande är utmärkt och sammanfattar den rättmätiga och kraftfulla kritik som måste riktas mot i första hand ministerrådet och medlemsländerna. Det är en skam för ett civiliserat och kultiverat område på jorden, som kallar sig Europa, att hantera djuren på det sätt vi gör. Dessutom kan ingen övertyga mig om att detta är ekonomiskt nödvändigt. Förmodligen är det ekonomisk galenskap.
Först vill jag ta upp punkt 14. Om en chaufför kör onykter förlorar han körkortet omedelbart. Hur kan en chaufför komma fram med döda djur i lasten och behålla både transporttillstånd och körkort? Det är absurt!
Punkt 20 handlar om att ta bort exportbidragen för levande djur. Detta är ett första litet steg som unionen faktiskt kan ta.

Echerer
Herr talman! Herr Maat, ert betänkande är ett viktigt instrument för ett globalt tänkande i jordbruks- och miljöpolitiken och för ett utökat lokalt handlande. Ert betänkande bör få ett helhjärtat stöd, eftersom det inte inlåter sig på några kompromisser till nackdel för djurens välbefinnande och än en gång med eftertryck bringar de sedan länge kända bristerna i dagen. Det vilar en särskild förväntan över betänkandet, framför allt sedan omröstningen i plenum, genom vilken budgeten för förordningen om exportbidrag ströks. Att denna punkt bifölls inger naturligtvis också hopp om att hela Maats betänkande kommer att antas, särskilt eftersom de hittillsvarande bristfälligheterna i djurtransportpolitiken blivit särdeles iögonfallande genom detta betänkande.
Jag skulle vilja påpeka ett och annat, men tiden är för kort. Kanske som avslutning bara så mycket, kontroller och övervakning måste förbättras, bötesbeloppen måste harmoniseras och höjas till en nivå som avskräcker transportföretagen. Likaså bör detta också gälla för sanktionerna mot medlemsstaterna. Vi känner alla till problemen, den europeiska allmänheten utövar med all rätt skarp kritik mot de europeiska institutionerna och de femton regeringarna. Detta betänkande skall också värderas särskilt högt med tanke på utvidgningen.
Värderade kolleger i rådet och kommissionen, det är verkligen hög tid att handla!

Seppänen
Herr talman! Det torde vara obestridligt att man inom den europeiska offentliga opinionen kräver ett omedelbart slut på djurplågeriet i samband med djurtransporter. EU skulle ha metoder att minska problemen, men saknar vilja. Det finns direktiv som syftar till att förbättra förhållandena för djuren under transporterna. Man kontrollerar emellertid inte att de följs.
I Maats betänkande erkänner man situationen. Där sägs att det bryts mot direktiven som reglerar transporterna. Där kommer de problem fram som uppstår på grund av de olika kör- och vilotiderna för chaufförer och transporterade djur. Där fäster man särskild uppmärksamhet vid export av levande djur till länder utanför EU, dit vägen naturligtvis alltid är längst. Där påpekar man att transporterna är orsaken till den explosionsartade spridningen av smittsamma kreaturssjukdomar. Det mest radikala kravet är att man kräver att kommissionen från och med början av nästa år upphör med utbetalningen av exportstöd för transporter av slaktdjur.
Kommissionen måste bemöta dessa krav, vilket kommer att bli parlamentets åsikt, så att den civiliserade världens etiska och moraliska krav på att värdesätta livet även uppfylls för slaktdjurens del.

Doyle
Herr talman! Irland är fast beslutet att arbeta tillsammans med alla medlemsstater och internationella organ för att uppnå högre standarder för djurens välfärd. På grund av vårt perifera läge och vår östatus, som Maat har erkänt - vilket jag tackar honom för -, finns det för oss inget realistiskt alternativ till att exportera vår levande boskap med båt, och vi måste hitta exportmarknader för nio av de tio djur som produceras på våra gårdar.
Samtidigt som jag fullt ut stöder den allmänna principen om att slakta djur så nära som möjligt där de har producerats, är verkligheten den att många av de exportmarknader som finns tillgängliga för oss kräver levande djur snarare än förädlade produkter och inom en förutsebar framtid kommer det att krävas en balans mellan handeln med dött kött och handeln med levande kött för att vår marknad skall kunna fungera ordentligt.
Förordning 615/98 kopplar all utbetalning av exportbidrag till stränga standarder för djurens välfärd som skall följas under transporter, inklusive en fullständigt klinisk undersökning av varje djur. Detta måste vi kontrollera och upprätthålla fullständigt. Incidenten med export av levande djur i somras, med Tyskland och Libanon inblandade, var ett resultat av de tyska myndigheternas oerfarenhet, eftersom de sällan exporterar levande djur och inte har några tidigare veterinäravtal med libaneserna. Svåra fall ger dålig lagstiftning. Jag delar inte den tyska jordbruksministerns åsikt om att exportbidrag för levande boskap nu inte längre kan berättigas. Om Europa inte uppfyller dessa krav från tredjeland kommer de att få sina leveranser ännu längre ifrån, med få eller inga kontroller och regleringar ur ett djurskyddsperspektiv, eftersom det fortfarande inte finns några internationellt överenskomna standarder om transporter.
Vi måste ha högsta möjliga standard, inte bara för djurens skull utan även för producenternas, vilka kommer att få ett mycket bättre pris för friska, icke stressade djur. Det stämmer att vi måste fortsätta att se över våra standarder för att skydda djur under transporter och varje medlemsstat måste vara villig att kontrollera och upprätthålla lagstiftningen. Med över en miljon ton överskott på kött i EU kommer exportbidrag att krävas en tid framöver och jag kommer inte att stödja några förslag för att ta bort dem.

Pesälä
Herr talman, ärade kommissionär! Det är självklart att djurplågeriet måste upphöra. Detta utgör redan grundvalen för etiken inom den europeiska jordbruksproduktionen. Kommissionen bör ha tillräckliga befogenheter att ingripa i medlemsstaternas verksamhet, straffen bör vara tillräckligt stränga och verkställandet för att rätta till dessa problem måste ovillkorligen effektiviseras. Jag tackar föredragande Maat för att ni har beaktat undantagen. Det finns områden som är glest bebyggda, det finns öar och långa avstånd och inom dessa områden måste man även kunna fungera, och dem har man på ett välbalanserat sätt även tagit hänsyn till här.
Djurens välbefinnande är en del av en större helhet. Regionaliseringen av produktionskedjorna har varit dagens diskussionsämne och är en framtidsfråga, och speciellt med detta som bakgrund måste man upphöra med stödet till transporter av slaktdjur. Det främjar regionaliseringen, bildandet av regionala kedjor och utvecklingen av dessa.

Jeggle
Herr talman, mina damer och herrar! Än en gång sysselsätter vi oss med ämnet " Skydd av djur vid transport" . Vi sysselsätter oss med en långkörare och jag stöder utan förbehåll det betänkande som min kollega Maat har lagt fram. Vi vet alla att det i Europeiska unionen redan finns flera direktiv på detta område liksom lagstiftning för att tillämpa dem i medlemsstaterna. Vi är alla för ett omfattande djurskydd och mot transporter som är onödigt plågsamma, särskilt för slaktdjur. Om alla dessa positiva lagar praktiserades och kontrollerades överallt, så skulle vi inte behöva denna debatt. Nu förhåller det sig emellertid inte så!
Bilder av oacceptabla transportförhållanden ger gång på gång belägg för detta. Vi bör emellertid i detta sammanhang inte förlora ur sikte att det också på detta område finns en del positivt att rapportera. Delvis finns det ju redan i dag transporter som motsvarar de krav som djurskyddet ställer. Tanken på slakt i omedelbar närhet av produktionsorten omsätts också ofta i praktiken. Detta är en punkt som jag kraftigt stöder: att slakta så nära jordbruksföretaget som möjligt. Modern konserveringsteknik tillåter utan vidare export av kött även till avlägsna regioner.
Vid djurtransporter kräver vi med rätta pauser då man vattnar och utfordrar djuren. I framtiden måste vi också överväga hur vi kan minimera stress hos djuren vid på- och avlastning under pauserna. Transportfordon för slaktboskap som är utrustade så att djuren kan stanna kvar på fordonet under korta pauser och få skötsel där, det är säkert ett mål.
Transport, plats, färdsätt, ventilation, temperatur och på- och avlastningsförfaranden är - om de görs fackmässigt - av största betydelse för ett bättre djurskydd. Till detta bidrar detta betänkande, och jag ber om ett brett stöd.

van den Bos
Herr talman! Vid djurtransporter betraktas djuren uteslutande som handelsvaror och inte som levande väsen med ett värde i sig själva. Medlemsstaterna borde skämmas över att kontrollen av att bestämmelserna följs är så fruktansvärt dålig. Därför välkomnar jag alla förslag till att avsevärt förbättra kontrollerna och att skärpa sanktionerna. Dessutom måste allmänna tids- och avståndsgränser införas och mycket strängare krav måste ställas på samtliga transportfordon. Bättre utrustade lastbilar får inte bli något alibi för att förlänga körtiderna under förevändningen att transporter i business class kan pågå längre. " Business class" vilken term! Djuren gör alltid sin sista utfärd i tredje klass. Levande djur får endast transporteras mycket korta sträckor. Åtta timmar är förvisso en förbättring, men egentligen borde fyra timmar vara ett absolut maximum. Vi måste se till att regionalisera produktionskedjan med små, rena slakterier. Den nyligen inträffade mul- och klövsjukekrisen har visat att vilo- och samlingsplatser för med sig oacceptabla veterinära risker och dessa måste alltså avskaffas. Det är bråttom med reformerna med tanke på utvidgningen. I hela Europa får djuren inte längre uteslutande betraktas som något som man tjänar pengar på, utan som en del av skapelsen. Kollega Maat, tack för ett bra betänkande.

Fiori
Herr talman! Det händer inte ofta, men den här gången är jag tvungen att tala för mitt land. Förslaget skapar nämligen väldigt stor oro inom hela nötkreaturssektorn i Italien, och inte bara på grund av begränsningarna av transporttiderna. För oss är det ännu allvarligare att enligt förslaget de djur som skall gödas - vilket är helt naturligt under uppfödningen - skulle underkastas de mer restriktiva åtgärder som är avsedda för slaktdjur i stället för de mindre restriktiva för avelsdjur, trots att gödningsfasen är en naturlig period under aveln som varar några månader.
Vi förstår fullständigt syftet med betänkandet, det vill säga att snarast möjligt ersätta transporter av levande djur med transporter av slaktkött. Vi befinner oss dock i en mycket speciell situation som berör 120 000 uppfödare och en blomstrande förädlingsindustri, från slakt till paketering, som skulle skadas allvarligt av en sådan åtgärd. Jag skall ge er några siffror, herr talman, er och kommissionären: Frankrike har ett djurbestånd på över 20 miljoner djur och slaktar årligen 5 miljoner djur. Italien har 7 miljoner djur och slaktar 4,5 miljoner. Det är uppenbart att detta befästa produktionssystem som är avgörande för boskapsuppfödningen i vårt land helt skulle gå i stå om man fastställer en övre gräns för hur långa djurtransporter får vara, om den så uttrycks i tid eller kilometer. Det finns dessutom inget som helst vetenskapligt fog för en sådan gräns, utan den är enbart ett tillhygge som medför konsekvenser som - som jag sade - blir mycket svåra att bära för hela branschen.
Därav följer att alla förslag till absoluta gränser för transporternas varaktighet i verkligheten enbart motiveras med andra länders vilja att sno åt sig betydande delar av slakten från Italien och ta våra producenters plats när det gäller att förse den italienska marknaden med nötkött. Det är inte ett sådant Europa vi vill ha!

Byrne
. (EN) Herr talman! Det är för mig ett nöje att för er skissera kommissionens ståndpunkt om Maats utmärkta betänkande. Ämnet i detta betänkande är djurens välfärd, och i synnerhet djurtransporter. Vi alla vet att detta är ett mycket känsligt ämne.
Jag gjorde det klart och tydligt när jag presenterade det ursprungliga kommissionsförslaget att rådets och parlamentets åsikter skulle vara till hjälp vid utformningen av de förslag som jag tänker presentera i början av nästa år. I det betänkande som diskuteras här i dag instämmer man i de flesta av kommissionens mål. Det finns emellertid en viktig byggsten som saknas i bygget av kommissionens slutgiltiga förslag, och det är yttrandet från den vetenskapliga kommittén om djurens hälsa och djurens välfärd, vilket förväntas inom kort.
Detta yttrande kommer att ge kommissionen de vetenskapliga råd den behöver i viktiga frågor såsom transporttider och beläggningsgraden. I sådana frågor måste våra åtgärder ledas av goda vetenskapliga råd om villkoren för djurtransporter. Låt mig icke desto mindre ange några viktiga allmänna intryck om några av de huvudfrågor som tas upp i ert betänkande.
Först av allt var jag när det gäller transporttiden mycket glad över att kunna notera att några av de mest extrema förslagen såsom en gräns på fyra timmar på djurtransporter inte har fått stöd i Maats betänkande. Det genomgående rådet till kommissionen är att stressen och risken för djuren vid transporter huvudsakligen härstammar från tre faktorer: transporttid, lastning och urlastning av djuren och de villkor under vilka de transporteras - ventilation, fuktighet, beläggningsgrad osv.
Kommissionen har redan lagt fram förslag till förbättringar på dessa områden eller kommer att presentera dem inom kort. På vissa håll betonas emellertid transporttiden för kraftigt. Jag anser att en minskning till fyra timmar är naiv och inte tar någon hänsyn till de vidare intressen som berörs.
Vi kan inte strunta i jordbrukarnas och kött- och boskapsnäringens intressen. En sådan minskning skulle betraktas som en attack på deras livsuppehälle snarare än som ett genuint bidrag till djurens välfärd. Om vi vill behålla deras stöd för en förbättrad välfärd för djuren måste vi också respektera deras intressen. Jag vill arbeta med dem snarare än mot dem och jag hoppas att ni delar denna åsikt.
Jag skulle nu vilja övergå till frågan om resurser. I ert betänkande krävs att antalet inspektörer på kontoret för livsmedels- och veterinärfrågor skall utökas till fjorton jämfört med den nuvarande antalet fyra. Verkligheten är den att en sådan ökning bara kan uppnås på bekostnad av övriga prioriteringar, inklusive BSE, mul- och klövsjukan, kötthygien, restmängder och livsmedelssäkerhet generellt sett, där kommissionen redan är överansträngd.
Jag har konsekvent vägrat att ge löften som jag inte kan hålla. Det skulle vara oärligt att göra detta, både för denna kammare och för den europeiska allmänheten. Ni betonar medlemsstaternas brister i fråga om att följa den befintliga lagstiftningen. Jag håller fullständigt med. Medlemsstaterna måste anstränga sig och tillhandahålla resurser för att säkerställa ett bättre genomförande. Detta är en fråga jag återupprepade gånger har framfört till medlemsstaterna i Agrifin-rådet.
Att döma av de brev jag får från parlamentsledamöter är domstolsförfaranden mot medlemsstaterna det bästa sättet att uppnå bättre verkställighet. Det måste emellertid påpekas att det ibland är mer effektivt att arbeta med medlemsstaterna är mot dem, så sådana förfaranden skall vara sista utvägen. De är, när allt kommer omkring, ansvariga för genomförandet av gemenskapslagstiftningen på fältet.
Men låt mig vara tydlig: Där ansträngningarna för att hitta lösningar genom dialog misslyckas kommer kommissionen att inleda fördragsbrottsförfaranden mot berörda medlemsstater. Förfaranden är faktiskt i gång mot flera medlemsstater och beaktas för åtskilliga fler.
Slutligen skulle jag i det här avseendet vilja uppmana kammaren att stödja kommissionens ansträngningar för att uppmuntra medlemsstaterna att ta djurens välfärd på större allvar. Jag skulle i synnerhet vilja uppmana ledamöterna att påminna era politiska kolleger i era egna medlemsstater om behovet av att lägga mer kraft och energi på att säkerställa att gemenskapens bestämmelser om djurens välfärd följs.
Herr Maat, mina damer och herrar! Jag kommer snart att återvända till er med kommissionens formella förslag. Detta kommer att ge er möjlighet att utforma en sträng lagstiftning om djurs välfärd. Jag kan försäkra er om att Maats betänkande kommer att få ett stort inflytande på denna lagstiftning.

Talmannen
Tack så mycket, herr kommissionär.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.
(Sammanträdet avbröts kl. 21.40.).

