Petdeseta obletnica tibetanske vstaje ter dialoga med dalajlamo in kitajsko vlado (razprava) 
Predsednica
Naslednja točka je vprašanje Komisiji za ustni odgovor o petdeseti obletnici tibetanske vstaje ter dialogu med dalajlamo in kitajsko vlado, ki ga postavljajo Marco Cappato, Marco Pannella in Janusz Onyszkiewicz v imenu Skupine zavezništva liberalcev in demokratov za Evropo ter Monica Frassoni in Eva Lichtenberger v imenu skupine Zelenih/Evropske svobodne zveze - B6-0012/2009).
Tu bi želela dodati svoj osebni komentar: resnično verjamem, da lahko naša razprava pripomore k svobodi vseh tibetanskih državljanov in ne k prevladi katerekoli države ali religije.
Marco Cappato
Gospa predsednica, enako upam, kot vi. Žal pa ne moremo upati, da bo predsednik Sveta izkoristil to razpravo, da bi pripomogel k uveljavitvi stališča Evropske unije. Češko predsedstvo skupno evropsko politiko očitno obravnava kot prepreko vèlikim zunanjim politikam naših nacionalnih držav. Kitajska je hvaležna za to, Rusija prav tako, dejansko so vse represivne in nedemokratične države po svetu hvaležne, da je Evropa odsotna, kar nazorno kaže tudi dejstvo, da predsedstva danes ni v tej dvorani.
Gospe Ferrero-Waldner, če že obravnavava to točko skupaj, bi povedal, kaj je po mojem mnenju ključno vprašanje: ne gre samo za red in zakonitost - ali z drugimi besedami, ugotavljati, koliko menihov je bilo aretiranih in koliko Tibetancev je bilo v zadnjem času pobitih zaradi brutalne represije Kitajske, in upati, da je seštevek nižji od lanskega. Kar želim povedati Svetu in bom sedaj povedal tudi Komisiji, je to, da mora izraziti svoje stališče o temeljnem političnem vprašanju, in sicer o pogovorih med Ljudsko republiko Kitajsko in odposlanci dalajlame, o namenu teh pogovorov in razlogu za njihovo prekinitev - sedaj lahko rečemo, da so bili neuspešni -, razen če jih lahko obnovimo.
Obstajata dve nasprotujoči si stališči: na eni strani stališče kitajskega režima, ki pravi, da je dalajlama nasilen mož na čelu nasilnih ljudi in da želi dalajlama skupaj s tibetansko vlado v izgnanstvu neodvisnost nacionalne tibetanske države, kar pa je v nasprotju s kitajsko ozemeljsko celovitostjo. To pozicijo je zavzel Peking. Na drugi strani so dalajlama, izgnana tibetanska vlada in odposlanci dalajlame, ki pravijo, da želijo nekaj drugega, da je njihov način bojevanja nenasilen in da preprosto želijo pravo avtonomijo, kar pomeni, da lahko ohranjajo svojo kulturo, tradicijo, jezik in vero oziroma svoje različne kulture in vere. To je sporočilo memoranduma, ki so ga tibetanski odposlanci dalajlame predstavili kitajskemu režimu. Ta memorandum je bil objavljen in vsebuje njihove zahteve.
Na tej točki se od Evropske unije pričakuje, da izbere oziroma stopi na eno ali drugo stran. Obstajata dve nasprotujoči si stališči: ena od strani laže. EU pa je lahko odločna v iskanju resnice. Kot radikalna stranka predlagamo satyagraha, iskanje resnice, kot kolektivno globalno politično pobudo. Evropska unija bi morala uporabiti svoja diplomatska sredstva - gospa FerreroWaldner, prosim, povejte to predsedniku Barrosu - in se sestati z dalajlamo ter mu dovoliti, da spregovori, da bomo tako našli resnico. Ali ima prav Peking, ki trdi, da so Tibetanci nasilni teroristi, ki želijo neodvisnost, ali ima prav dalajlama, ki pravi, da želijo dostojno in dostojanstveno avtonomno državo? V tem konfliktu Evropa ne more kar obmolkniti in sedeti križem rok.
Eva Lichtenberger
Gospa predsednica, pred petdesetimi leti je kitajska vojska zadala zadnji udarec tibetanskemu odporu. Od takrat Tibetanci bežijo, z nepredstavljivimi napori, prek Himalaje in prek meja v druge države. Doslej je več tisoč ljudi na leto - vsi so begunci - z nepopisnim naporom prečkalo 5 000 metrov visoke gorske prelaze. Če bi bile po besedah Kitajske razmere, v katerih živijo Tibetanci, tako čudovite, ne bi bilo razloga za njihov beg in niti opravičila za dejstvo, da je novinarjem, zahodnjakom in opazovalcem že dolge mesece onemogočen dostop do te dežele ali pa jo lahko obiščejo le v strogem spremstvu. Novinarkam opazovalke obveščevalne službe celo sledijo v stranišče, da se prepričajo, da ne počnejo kaj prepovedanega.
Zato se sprašujem: kakšna je naloga Evropske unije? Nekako moramo pripomoči k obnovitvi kitajsko-tibetanskega dialoga. Vsekakor pa mora potekati na drugačni osnovi. Vse, kar je bilo storjenega doslej, je to, da je Kitajska ponovila enake obtožbe in zahteve, pri čemer ni niti malo poskušala razumeti razlage tibetanskih predstavnikov, da ne gre za odcepitev od Kitajske in ustanovitev neodvisne države, ampak da želijo avtonomijo.
Komisarka, kako se bomo odzvali na dejstvo, da je nadzorovanje interneta v Tibetu strožje kot kjerkoli drugje na Kitajskem in da so evropska podjetja Kitajcem dobavila orodja, zaradi katerih je ta nadzor tako učinkovit? Moramo ukrepati. Tudi doma nas že pozivajo, naj vstopimo v dialog.
Benita Ferrero-Waldner
članica Komisije. - Gospa predsednica, zelo me veseli, da danes poteka razprava o vprašanju, ki nas mnoge pesti že dalj časa, zlasti pa od žalostnih dogodkov v Tibetu pred letom dni. Zato menim, da je zelo dobro, da imamo odprto razpravo in da ponovno razmislimo, kaj je mogoče storiti.
Preden se posvetim mnogim vprašanjem, ki ste jih postavili v predloženi skupni resoluciji, naj nekaj besed namenim našim dvostranskim odnosom s Kitajsko. Politika EU nasproti Kitajski je politika sodelovanja. Naše strateško partnerstvo je močno, kar nam omogoča reševanje vseh vprašanj, tudi najobčutljivejših. Vzpostavili smo okvir za interakcijo na visoki ravni, kjer redno obravnavamo vse globalne spremembe, s katerimi se soočajo naši državljani, in pri tem ne zapostavljamo vprašanj, o katerih si nismo soglasni. Tibet je eno od takih vprašanj. Povedala bom jasno - glede Tibeta se s Kitajsko ne strinjamo in še vedno izražamo močno in upravičeno skrb zaradi stanja človekovih pravic v Tibetu, kot sta oba poudarila, zaradi dejstva, da je večji del Tibeta že skoraj eno leto zaprt za mednarodne medije, diplomate in humanitarne misije, ter zaradi zastoja v pogajanjih med predstavniki dalajlame in kitajskimi oblastmi kljub trem krogom pogajanj lanskega leta.
Veliko voditeljev EU je lani ta vprašanja obravnavalo prednostno na dvostranskih srečanjih s kitajskim vodstvom. Poskušali smo najti skupno stališče s Kitajsko o tej občutljivi zadevi in smo svoje stališče zelo jasno predstavili vsakič, ko smo obravnavali vprašanje Tibeta.
Naj ponovim stališče EU, ki ne dopušča nobene napačne razlage. Prvič, podpiramo suverenost in ozemeljsko celovitost Kitajske, vključno s Tibetom. Drugič, vedno smo podpirali miroljubno spravo prek dialoga med kitajskimi oblastmi in predstavniki dalajlame. Spomnim se, da sem se med obiskom Komisije, skupaj s predsednikom Barroso in drugimi kolegi, z veliko sogovorniki pogovarjala prav o tej temi. Vedno smo vztrajali, da je potrebno vzpostaviti dialog sprave in ga nadaljevati.
Ta dialog pa mora biti konstruktiven in vsebinsko tehten, zato obžalujemo, da doslej ta dialog ni prinesel vsebinskih rezultatov. Vedno smo zagovarjali, da morajo dialogi obravnavati ključna vprašanja, kot je ohranitev edinstvene tibetanske kulture, vere in tradicije in izoblikovanje sistema prave avtonomije Tibeta v kitajski državi. Vedno smo zagovarjali, da mora biti to dialog o sodelovanju vseh Tibetancev v odločanju. Zato bi bili veseli, če bi prihodnji kitajski nacionalni načrt ukrepanja na področju človekovih pravic vključeval tudi ta vprašanja.
Za nas je Tibet vprašanje človekovih pravic in smo ga zato tudi vedno tako obravnavali. To sporočilo smo dosledno posredovali tudi našim kitajskim sogovornikom in pozorno prisluhnili njihovim pogledom. Zelo smo se potrudili, da bi stališče razumeli v duhu medsebojnega spoštovanja, vendar pa so človekove pravice univerzalne in je torej situacija v Tibetu popolnoma upravičeno problem celotne mednarodne skupnosti, zlasti Evropske unije. To dejstvo seveda še bolj poudarja dejstvo, da sredstva mednarodnega prava za zaščito človekovih pravic obstajajo že več kot pol stoletja.
V svoji resoluciji opredeljujete prihodnji kitajsko-tibetanski dialog. Kot veste, je v zadnjem krogu pogajanj, na zahtevo kitajske vlade, tibetanska stran predložila memorandum o resnični avtonomiji za prihodnost Tibeta. Menim, da ta dokument vsebuje nekaj elementov, ki bi lahko bili osnova za bodoča pogajanja. V mislih imam odstavek o kulturi, izobraževanju in veri.
Prav tako je spodbudno, da je tibetanska stran prvič v pisnem dokumentu izrazila svojo zavezo, da ne želi odcepitve ali neodvisnosti. Menim, da je to pomembno za nadaljevanje dialoga. Prav tako me veseli, da je dalajlama v tem Parlamentu lani decembra izrazil svoje zavzemanje za iskanje srednje poti in za dialog, ki je edini način za dosego obojestransko sprejemljive in trajne rešitve.
Naj zaključim še s svojim osebnim prepričanjem. V vsej svoji politični in osebni karieri sem bila trdno prepričana, da se lahko s sodelovanjem in dialogom rešujejo tudi najtežja vprašanja in da se, če gre vse po sreči, ob pravem času tudi rešijo. Zato pozivam Kitajsko in predstavnike dalajlame, da ob prvi priložnosti nadaljujejo dialog z odprtim duhom in s ciljem, da se v Tibetu doseže trajna rešitev. Z naše strani pa zagotavljam vso podporo pri tem procesu. To je naše stališče, ki ga tudi posredujemo kitajski strani.
Charles Tannock
v imenu skupine PPE-DE. - Gospa predsednica, moto EU je "enotnost v raznolikosti". To načelo nam je dobro služilo.
Žal pa taka ideja ne zveni nič kaj spodbudno v avtoritarni komunistični diktaturi Ljudske republike Kitajske. Raznolikost zatirajo, namesto da bi jo sprejemali. Manjšine, ki se želijo izraziti na kakršen koli način, ki odstopa od partijsko sankcioniranega načina večine, so avtomatično stisnjene ob rob in preganjane. Ta trend je opazen v obravnavanju veliko verskih manjšin, vključno s kristjani, muslimani in praktikanti Falun Gonga, najočitneje pa v odnosu Ljudske republike Kitajske do Tibeta.
Leta 1950, tega je že petdeset let, je komunistična vojska zasedla Tibet in pahnila dalajlamo v izgnanstvo. Ves ta čas je Tibet pod nadzorom Pekinga. Tradicionalna tibetanska kultura, ki je bila prej izolirana več sto let, se je močno razredčila zaradi poseganj vlade, ki si je prizadevala na vsak način preprečiti ponoven pojav tibetanske narodne zavesti. Dejansko pa je sistematično in občasno celo brutalno zatiranje tibetanske kulture le še podžgalo tibetansko identiteto in potrkalo na vest sveta, da je opazil mučne razmere, v katerih je živelo tibetansko ljudstvo.
Navdihujoče vodstvo dalajlame je zagotovilo, da prihodnost Tibeta še vedno ostaja v samem ospredju javnih razprav, navkljub vztrajnim prizadevanjem Ljudske republike Kitajske, da svari vse, ki si tako kot prejšnji predsednik Sveta, Nicolas Sarkozy, drznejo dvomiti v stališče Pekinga.
V Parlamentu smo vedno neomajno zagovarjali avtonomne pravice Tibetancev, ki pa same po sebi ne pomenijo pravice do samoodločbe ali neodvisnosti. Pri tem ne želimo izzivati Kitajske ali ji nasprotovati. Vendar pa priznavamo, da naše zavezanosti k nekaterim vrednotam - človekovim pravicam, demokraciji, pravni državi in svobodi vesti - ne moremo pojmovati ločeno od nedvomno pomembnih strateških gospodarskih partnerstev, ki jih EU razvija s Kitajsko.
Glasovi na drugi strani Parlamenta, ki govorijo v prid Kitajske, bodo tudi dobili priložnost za razpravljanje, vendar pa je tibetanskemu ljudstvu že predolgo kratena pravica do izražanja, zato moramo zanj spregovoriti mi.
Glyn Ford
v imenu skupine PSE. - Gospa predsednica, Skupina socialdemokratov je zaskrbljena zaradi kršenja človekovih pravic na Kitajskem. Čeprav priznavamo, da so se razmere v zadnjih desetih letih močno izboljšale, je še vedno veliko področij, kjer človekove pravice niso ustrezno ali pravilno zaščitene. Morda je svoboda mišljenja do neke mere dopuščena, vendar pa ni svobode delovanja. Tu lahko prav gotovo izpostavimo neuspešno poskušanje prostotrgovinskih združenj, da bi poslovala na Kitajskem. Zaskrbljeni smo zaradi hudih razmer, v katerih živi 100 milijonov delavcev migrantov, ki so se preselili s podeželja v mesta in imajo najslabši dostop do zdravstva in izobraževanja. Skrbi nas kalvarija verskih in etničnih manjšin po vsej Kitajski.
Ne glede na to pa je Skupina socialdemokratov že od začetka nasprotovala tej razpravi in resoluciji. Razlog je v sorazmernosti. Prav je, da Kitajsko kritiziramo zaradi njene preteklosti na področju človekovih pravic, enako kot kritiziramo Združene države Amerike zaradi smrtne kazni, Guantánama in izrednih izročitev, vendar pa nam tega ni treba početi na vsakem delnem zasedanju. Iskreno rečeno, to postaja že kontraproduktivno. Včasih so kitajske oblasti upoštevale naše resolucije, danes ne več. Čeprav nekateri posamezniki in skupine, ki skušajo le pritegniti pozornost, vedno glasneje uveljavljajo današnjo zahtevo, tokrat prvič menim, da bi države članice morale razveljaviti svojo politiko enovite Kitajske in priznati tibetansko vlado v izgnanstvu.
Dalajlama je bil tu decembra in je na plenarnem zasedanju govoril v imenu Tibeta. Zakaj je potrebno ponovno odpirati to vprašanje? V resoluciji ni ničesar novega.
Skupaj z Elmarjem Brokom, Philippom Morillonom in drugimi poslankami in poslanci tega Parlamenta sem prejšnje poletje imel priložnost obiskati Lhaso. Bili smo prva mednarodna skupina, ki je odpotovala tja po nemirih v mesecu marcu, pogovarjali pa smo se tako z oblastmi kot s simpatizerji tibetanskih protestnikov. Kot sem pozneje zapisal, v resnici so se miroljubni protesti - in miroljubne proteste tudi podpiramo - sprevrgli v rasne izgrede, v katerih je prišlo do spopadov in požigov trgovin in domov ter napadov na Han Kitajce, z več deset mrtvih. Šole so požigali, uničevali pa so tudi bolnišnice in mošeje muslimanske manjšine. Dalajlama je tudi sam uvidel resnost situacije, ko je zagrozil, da se bo odrekel statusu živega boga.
Kitajska je za Tibet ogromno storila, ko je tam uredila infrastrukturo, na primer novo železniško povezavo med Čingajem in Lhaso, ter omogočila boljše socialne storitve kot na drugih podeželskih območjih Kitajske. Težava je v tem, da temu nasprotujejo drugod po Kitajski.
(Protesti)
Vendar je problem v tem, če citiram Beatlese: "Z denarjem si ne moreš kupiti ljubezni." Tibetanci še vedno želijo določeno kulturno in politično avtonomijo, ki daleč presega raven, ki jo je Kitajska pripravljena dopustiti. Kot sem že tedaj dejal, Kitajska potrebuje dialog s predstavniki Tibeta, da skupaj poiščejo rešitev, ki Tibetu zagotavlja avtonomijo, ob tem pa ščiti tudi manjšinske pravice etničnih in verskih skupin v provinci.
Druga možnost je ta, da se bodo mladi, nestrpni Tibetanci začeli posluževati nasilja in terorizma. Kot rezultat članka, ki sem ga tedaj napisal, sem bil povabljen, da o tem razpravljam s predstavnikom dalajlame v Londonu, kar sem tudi storil. Strinjam se s komisarko: le z dialogom in sodelovanjem lahko najdemo pot naprej, ne pa s pomočjo ostrih, neskončno ponavljajočih se in pogrevanih resolucij, kot je današnja.
Hanna Foltyn-Kubicka
v imenu skupine UEN. - (PL) Gospa predsednica, v zadnjih nekaj desetletjih so demokratične države že velikokrat pozvale nedemokratične države, naj spoštujejo človekove pravice. Ta prizadevanja so bila uspešna le tedaj, ko so bile države in mednarodne organizacije v svojih ukrepih in zahtevah dosledne. Žal pa je bil primer Tibeta ali, širše gledano, vprašanje spoštovanja človekovih pravic na Kitajskem velikokrat potisnjeno ob rob, saj so prednost imeli trgovinski odnosi. Če ne bi bilo olimpijskih iger v Pekingu in odločnega stališča mnogih socialnih in nevladnih organizacij, bi svet o razmerah v Tibetu vedel zelo malo.
Vloga Evropskega parlamenta je zagotoviti, da se demokratične države močno in odločno odzovejo na dejanja kitajskih oblasti, kot je bila na primer pred nedavnim kampanja "Udari močno". Vendar pa to lahko dosežemo le, če vztrajno in odločno obsojamo vse kršitve človekovih pravic komunistične kitajske oblasti.
Ne smemo pozabiti, da je v svoji resoluciji dne 6. julija 2000 Evropski parlament pozval države članice, naj priznajo tibetansko vlado v izgnanstvu, če v času treh let kitajske oblasti in administracija dalajlame ne dosežejo nobenega sporazuma. Kot vemo, pa se Peking še vedno brani pogovorov z neizpodbitnim vodjem tibetanskega ljudstva. Ne pozabimo na enajstega pančenlamo, najmlajšega političnega zapornika, ki je v kitajskem priporu že 14 let. Letos bo dopolnil 20 let.
Zato bi ponovno pozvala Parlament, da je v svojih dejanjih dosleden in da svoje deklaracije jemlje resno. Če ne pokažemo, da mislimo to, kar rečemo, bo težko od drugih pričakovati, da držijo svoje obljube in izpolnijo svoje obveznosti.
Raül Romeva i Rueda
v imenu skupine Verts/ALE. - (ES) Gospa predsednica, vprašanje Tibeta spremljam že leta. Obiskal sem to regijo in govoril z mnogimi ljudmi v državi in izven nje. Menim, da so zahteve Tibetancev legitimne in do neke mere logične. Še posebej pa se mi njihova zdajšnja bojazen zaradi zelo represivne politike kitajske oblasti zdi povsem upravičena, saj represija nad Tibetanci traja že 50 let, če ne upoštevamo kratkega in, rekel bi, lažnega premirja med olimpijskimi igrami.
Ne poznam ljudi, ki bi bili bolj pripravljeni pogovarjati se in doseči sporazum, kot so Tibetanci. Zato ne morem razumeti te obsedenosti kitajske vlade s potvarjanjem resnice in vztrajnim blokiranjem pogajanj.
Veličine države ne merimo z vojaško močjo, površino ali gospodarskim bogastvom. Kar jo naredi veliko, je plemenitost njenih dejanj in njena velikodušnost. Evropska unija lahko pomaga in mora pomagati rešiti to situacijo, pri tem pa mora seveda spoštovati suverenost vseh vpletenih in biti hkrati odločna. Da bi to dosegli, moramo podpreti tibetansko zahtevo po ponovni vzpostavitvi kitajsko-tibetanskega dialoga in priznati, da če je kdor koli popuščal kitajskim oblastem in se uklanjal njihovim pritiskom, potem so to bili Tibetanci.
Ne gre za konflikt med enakimi v smislu moči ali motivov. Evropska unija mora biti spoštljiva do obeh strani, vendar pa ne more ostati nepristranska spričo zatiranja, neselektivnega pripiranja ljudi, mučenja, pobijanja ali verskega, jezikovnega in kulturnega genocida.
Memorandum za pravo avtonomijo tibetanskega naroda, ki ga je Kitajska zavrnila kot delovni dokument, nam kaže, da so se Tibetanci resnično potrudili in se odrekli veliki večini tistega, kar si - poudarjam - upravičeno želijo.
Kitajska ima priložnost, da svetu pokaže svojo velikodušnost in svoje težnje po miru in sožitju, predvsem pa ima Evropska unija priložnost, da ji pomaga ravnati v skladu z njeno veličino.
Thomas Mann
(DE) Gospa predsednica, 10. marca 1959 so bili Tibetanci prepuščeni neizmernemu trpljenju pod jarmom Kitajske. Šestdeset tisoč ljudi je izgubilo življenje in več sto tisoč je bilo aretiranih, odpeljanih in mučenih v mesecih, ki so sledili. Pred letom je nasilje ponovno doseglo vrhunec. Več kot 200 Tibetancev je bilo mrtvih, nekateri zaradi smrtnih strelov. Sedaj - le malo po 50. obletnici - pa so samostani zaprti za zunanji svet, dostopne ceste so pod nadzorom, vojaki in varnostniki pa so pripravljeni, da demonstracije zatrejo v kali. Še vedno ni novic o morebitnih izgredih. Kakšen je odziv na to demonstracijo moči? Tišina v medijih. Dalajlama je svoje ljudstvo pozval, naj se drži poti nenasilja. Njegov poziv k dialogu ni dobil pozitivnega odgovora Pekinga. Ko je odposlanec dalajlame predstavil specifične korake v memorandumu, ki vodijo k avtonomiji, jih je predsednik Hu Džintao zavrnil. Dejal je: "Zgraditi moramo Veliki zid proti separatizmu." Tej ideji, ki je čista provokacija, je sledila še prisilna uvedba praznika za Tibetance: 28. marca je dan spomina na osvoboditev sužnjev. To je trpka realnost.
Pred dvema dnevoma je Evropski parlament izobesil zastave. Na plenarnem zasedanju nas je kar veliko število položilo tibetansko zastavo na mizo in tako pokazalo solidarnost s trpečimi Tibetanci. Na vseh koncih EU so bili miroljubni protesti. Naši kolegi in kolegica - gospod Cappato, gospa Lichtenberger, gospod Tannock in gospod Romeva i Rueda - imajo popolnoma prav: današnja resolucija ima glasno in jasno sporočilo. Memorandum mora biti osnova za nadaljnja pogajanja. Gre za dokument za dosego prave avtonomije v okviru kitajske ustave. Osamitev Tibeta se mora končati - tako za prebivalce kot tudi turiste in novinarje. Dobiti moramo tudi odgovor za 600 zaprtih Tibetancev.
Roberta Angelilli
(IT) Gospa predsednica, gospe in gospodje, Parlament ne sme dovoliti, da bi nedavni krik bolečine dalajlame zamrl neslišan. Samo nekaj mesecev tega smo mu prisluhnili v Bruslju, vsi ga poznamo kot plemenitega moža, mirovnika, glasnika tibetanske kulture, ki je kultura skladnosti in bratstva par excellence. In prav v duhu teh vrednot je dalajlama od svojih "kitajskih bratov" zahteval - seveda odločno - legitimno in pravo avtonomijo Tibeta, ob tem pa govoril tudi o mučenju in grozljivem trpljenju njegovega ljudstva in dežele. To je zahteva, ki bi jo Evropska unija morala s ponosom podpreti. To je naša politična in institucionalna dolžnost v imenu demokracije, človekovih pravic in vrednot svobode. Tibetanci vidijo v Evropi svoje edino upanje, zato jih resnično ne smemo razočarati.
Georg Jarzembowski
(DE) Gospa predsednica, komisarka, gospe in gospodje, Krščanski demokrati nedvomno priznavamo suverenost Ljudske republike Kitajske na njenem ozemlju, vključno s Tibetom.
Vseeno pa zavračamo stališče Kitajske, da kakršna koli izjava Evropske unije o človekovih pravicah na Kitajskem predstavlja nedopustno poseganje v notranje zadeve Kitajske. Glede na sodobno razumevanje človekovih pravic in mednarodnega prava - ki bo, upajmo, kmalu prisotno tudi na Kitajskem - mora mednarodna skupnost izraziti svojo zaskrbljenost glede človekovih pravic kjer koli po svetu, zlasti v zelo očitnih primerih.
Kako bi sicer Mednarodno kazensko sodišče ukrepalo proti zločinom nad človeštvom v državah nekdanje Jugoslavije in o tem razsodilo, če ne bi imelo pravice do poseganja zaradi zaščite človekovih pravic.
Ljudska republika Kitajska in njena vlada bi torej morali uvideti, da razprava o človekovih pravicah, kot so svoboda zbiranja, svoboda neodvisnega tiska, verska svoboda in pravice kulturnih manjšin v Tibetu in v drugih delih Kitajske, ne predstavlja nedopustnega poseganja. Soočiti se mora s to razpravo.
Naša glavna današnja skrb je prošnja - zato v tem pogledu ne morem razumeti gospoda Forda, resda je bil vedno bolj na strani kitajske vlade - Ljudski republiki Kitajski in njeni vladi, da nadaljuje s pogajanji z dalajlamo kot vodjem velike večine Tibetancev.
Če sem iskren - kot je povedal tudi moj kolega - vlada je lani nadaljevala s pogajanji, vendar jih je po olimpijskih igrah prekinila. Vse to nas sili v razmišljanje, da so ti pogovori potekali le med olimpijskimi igrami, da bi preusmerili našo pozornost. Vendar pa, gospod Ford, ne bomo dovolili, da bi nam preusmerjali pozornost. To zadevo bomo uvrščali na dnevni red znova in znova, kitajsko vlado pa pozivamo, da vzpostavi stvarna in resna pogajanja z dalajlamo, ker se v Tibetu človekove pravice še vedno kršijo in moramo zagotoviti, da se to spremeni.
Marcin Libicki
(PL) Gospa predsednica, če danes že razpravljamo o usodi preganjanih Tibetancev, potem se moramo zavedati, da se bodo njihove možnosti izboljšale samo, če bo vsa mednarodna skupnost izvajala politični pritisk na Kitajsko. Zato moram v tem pogledu tudi poudariti, da bodo vsa prizadevanja gospe Ferrero-Waldner in drugih, ki lahko vplivajo na svetovno politiko, gotovo obrodila sadove.
Prav tako naj poudarim, da sem s skrajnim obžalovanjem poslušala govor predstavnika Skupine socialdemokratov v Evropskem parlamentu, ki je trdil, da so zločini Kitajske opravičeni z izgradnjo železnice do Tibeta. To me spominja na čase, ko je v Evropi izgradnja cest opravičevala izgradnjo koncentracijskih taborišč. Ne moremo dovoliti, da bi se železnice in ceste gradile na bolečini in trpljenju preganjanih ljudi.
Cornelis Visser
(NL) Gospa predsednica, pred letom sem stal na tem mestu, ko smo razpravljali o nemirih v Tibetu. Kitajsko smo rotili, naj medijem in mednarodnim organizacijam dovoli dostop do tega območja, in z veseljem lahko povem, da smo kot Parlament tedaj pozvali k resnemu dialogu med Kitajsko in dalajlamo.
Lani je Kitajska z organizacijo in izvedbo olimpijskih iger celemu svetu pokazala, da je država, ki se je sposobna preobraziti in navdušiti svet. V pripravah na olimpijske igre je Kitajska tujim novinarjem dopustila nekaj manevrskega prostora. Cenim, da je ta začasna odobritev svobode tiska veljala za tuje novinarje. Žal pa je bila kratkega veka. Prejšnji torek novinarji niso smeli v Tibet, da bi poročali o tamkajšnji situaciji.
Močno obžalujem dejstvo, da kitajska vlada ne zagotavlja več svobode tiska. Obenem pa tudi ni nikakršne svobode tiska za novinarje na Kitajskem. Kitajski novinarji izvajajo sistem samocenzure, ki od njih zahteva, da povzemajo stališča vlade. V tem primeru gre tudi za velik razkorak med zakonom - ki je dober in zagotavlja svobodo tiska - in stvarnostjo, kjer se novinarji sami sebe omejujejo. Vsi mediji se morajo podrediti cenzorskim dekretom strank.
Poleg tega pa vlada blokira tudi spletne strani. Uporabniki interneta se o političnih dogodkih obveščajo takoj, ko se zgodijo. Za vzpostavitev dialoga med Tibetanci in Kitajci - med prebivalci, med ljudmi - je nujno, da imajo prave informacije. Pogajanja lahko potekajo samo na podlagi dejstev, svoboda tiska na Kitajskem pa je predpogoj, da se to zgodi. Imeti morajo svobodo pisanja, ki bo novinarjem omogočila, da ostale Kitajce obveščajo o dogajanju v Tibetu.
Daj, Evropa, udari s pestjo po mizi in se postavi v bran človekovim pravicam na Kitajskem. To je nujen korak, če želimo, da se dialog med Kitajsko in Tibetom nadaljuje. Naj Kitajska stori ta korak v pravo smer in utre pot dialogu oziroma z besedami kitajskega filozofa Laozija: "Tisoč milj dolgo potovanje se začne z enim samim korakom."
Zita Pleštinská
(SK) V času žalostnih dogodkov marca 2008 v Tibetu sem bila na Kitajskem in sem lahko dogodkom sledila le prek interneta, saj nam Tibeta niso dovolili obiskati. Takrat sem videla, kako zelo prebivalci Tibeta potrebujejo našo pomoč.
Trdno sem prepričana, da mora Evropski parlament prek te resolucije kitajski vladi prenesti besede njegove svetosti dalajlame o tem, da Tibet nima separatističnih teženj in želi le priznavanje tibetanske kulturne avtonomije znotraj Kitajske.
Razumem, da želi EU vzpostaviti dobre gospodarske odnose s Kitajsko in o tem smo razpravljali na pogovorih s kitajsko vlado in poslanci v Pekingu v okviru obiska delegacije Odbora za notranji trg in varstvo potrošnikov marca 2008. Ne glede na to pa ne moremo biti brezbrižni do razmer v Tibetu ali do nenehnih kršitev človekovih pravic, povračilnih ukrepov, trpljenja in nasilja.
Ob 50. obletnici odhoda dalajlame v izgnanstvo v Indijo pričakujem, da bodo kitajske oblasti neodvisnim opazovalcem in tujim medijem dovolile neomejen dostop do Tibeta, da lahko na licu mesta ocenijo razmere.
Victor Boştinaru
(RO) Komisarka, naj se vam zahvalim za uravnoteženo stališče, ki ste ga danes na plenarni seji ponovno predstavili.
Odnosi Evropske unije s Kitajsko so strateškega pomena za vse poslanke in poslance Evropskega parlamenta in imajo ter bodo tudi v prihodnje imeli velike posledice za svet. Pričakoval bi, da bomo razpravljali o sodelovanju Evropske unije s Kitajsko pri reformiranju svetovnega finančnega sistema, z upoštevanjem uravnoteženega in konstruktivnega stališča Kitajske, zlasti sedaj, pred vrhom G20 v Londonu. Ne bi mogel biti boljši čas, da tudi Afriko vključimo v skupno agendo, če upoštevamo, kako veliko vlogo ima tam Kitajska, in še bi lahko nadaljeval.
Kljub tem tako očitnim vprašanjem, kljub agendi Evropske komisije za Kitajsko in nasprotno od precej bolj dosledne in uravnotežene agende 27 držav članic v zvezi s Kitajsko, z obžalovanjem opažam, da v Evropskem parlamentu ta strateški odnos ponovno sprevračamo v sporno temo in orodje volilne kampanje političnih skupin.
Človekove pravice so in morajo biti glavna prioriteta, niso pa edina.
Janusz Onyszkiewicz
(PL) Gospa predsednica, v zgodnjih 50. letih prejšnjega stoletja je kitajska vlada tibetanske predstavnike prisilila v podpis sporazuma, v katerem je Tibetu zagotavljala obsežno avtonomijo. Ta zagotovila so izpuhtela. Zaradi pritiska javnosti in strahu pred bojkotom olimpijskih iger je kitajska vlada začela pogajanja s predstavniki dalajlame. Vendar pa so bila ta pogajanja na sramotno nizki ravni in dialog je spominjal na komunikacijo med televizijama, ki sta nastavljeni vsak na svoj kanal.
Ne želimo dialoga, želimo pogajanja. Želimo, da se Kitajci pogodijo s predstavniki dalajlame na osnovi predlaganega memoranduma. Če kitajska vlada meni, da memorandum ni dobra osnova, naj svoje mnenje utemelji, ne pa da se skriva za splošno izjavo, da je memorandum le zahteva Tibetancev po neodvisnosti, kar nikakor ni res.
Laima Liucija Andrikien
Gospa predsednica, v celoti podpiram besede komisarke, da sta dialog in sodelovanje ključnega pomena. Obenem pa je treba tudi priznati, da je to, čemur smo priča danes, popolno pomanjkanje politične volje kitajske strani, da bi s predstavniki dalajlame vzpostavila resen in k rezultatom usmerjen dialog.
Za mnoge od nas je primer Tibeta oziroma njegove avtonomije preskusni kamen za kitajske oblasti. Tibet je odraz stanja na področju človekovih pravic na Kitajskem in tudi odraz, kako ravnajo z zagovorniki človekovih pravic, kot je Hu Jia, dobitnik nagrade Saharov. Sedaj v dvorani ne vidim gospoda Forda, vendar pa mu želim zatrditi, da so bile človekove pravice vedno na vrhu naše politične agende in bodo tudi v prihodnje.
Tunne Kelam
Gospa predsednica, kitajska vlada je obletnico zasedbe Tibeta poimenovala "osvoboditev sužnjev". Žal je ta orwellovski način izražanja še vedno prisoten: suženjstvo je svoboda, laži so resnica. Kaže pa tudi to, da so kitajski komunistični voditelji postali dolgoletni ujetniki svoje lastne slabe vesti.
Dodelitev statusa prave avtonomije Tibetu je tesno povezana z razumevanjem sporočila z drugim datumom, kmalu bo namreč 20 let od zahteve študentov po demokraciji na Trgu nebeškega miru.
Vzpostavitev prave demokracije na Kitajskem je ključ do rešitve za Tibet, vendar pa se čas izteka in veliko bo odvisno od naše moralne odločenosti.
Pozivam tudi predsedstvo Sveta, da ob tej priložnosti poda izjavo, podobno naši resoluciji, in enako tudi junija, ko bomo obeležili pokol na Trgu nebeškega miru.
Benita Ferrero-Waldner
članica Komisije. - Gospa predsednica, ta krajša razprava je ponovno jasno pokazala našo zaskrbljenost nad razmerami v Tibetu. Posredovanja so izpostavila, da je ta skrb še 50 let po tibetanski vstaji enako stvarna in legitimna, kot je bila 10. marca 1959. Poleg tega pa menim, da je naša razprava izpostavila, kako nujno je za obe strani, da takoj nadaljujeta z dialogom. Pravim "dialog", ker je dialog vedno prvi pomemben korak, preden se začno pogajanja. To je tudi najboljši način, da se izognemo frustraciji in nasilju med mladimi Tibetanci. Mislim, da je to zelo pomemben razlog. Zato je bolj vsebinski dialog v interesu obeh strani.
Dalajlama je cenjen verski voditelj in med drugim tudi dobitnik Nobelove nagrade za mir. Posamezni evropski voditelji so se sicer srečali z njim v različnih, a večinoma verskih kontekstih, vendar pa srečanja v političnem kontekstu niso del naše politike. Ob tem naj povem še, da si pogosto izmenjujemo mnenja z njegovimi odposlanci, zlasti o napredku dialoga, in s tem bomo tudi nadaljevali.
Predsednica
Razprava je končana.
Tudi jaz upam, da bodo Tibetanci dosegli svobodo in da jim ne bo treba živeti pod nadzorom katere koli države ali vere.
V skladu s členom 108(5) Poslovnika sem prejela pet predlogov resolucij.
Glasovanje bo potekalo danes ob 12.00.
Pisne izjave (člen 142)
Filip Kaczmarek  
Tibetanski begunci že 50 let pozivajo k spoštovanju njihovih temeljnih pravic. Prepričan sem, da sta spoštovanje teh pravic in ponovna vzpostavitev dialoga s Tibetanci nedvomno v interesu Kitajske. V današnjem svetu je podoba neke države, ki jo kaže svetu, pomemben del njenega delovanja v svetovnem gospodarstvu in tudi v mednarodnem sodelovanju. Nepripravljenost Kitajske, da vzpostavi dialog s predstavniki dalajlame, in njeno zavračanje izredno zmernih zahtev Tibetancev pa tej podobi škoduje. Pogajanje o pravicah, ki so skladne z načeli kitajske ustave, Kitajski ne prinaša nobenega večjega tveganja. Dejansko je ravno obratno. Velike države in veliki narodi bi morali biti plemeniti. Tako ravnanje dokazuje njihovo veličino.
Vzpostavitev dialoga s Tibetom daje Kitajski priložnost, da pokaže svojo dobro, pozitivno stran. Izkazovanje solidarnosti Tibetu in Tibetancem ni protikitajsko. Gre za izraz skrbi za človekove pravice, versko in jezikovno svobodo, kulturno raznolikost in pravico do ohranjanja nacionalne identitete in avtonomije. Torej ne posegamo v notranje zadeve Kitajske, ampak poskušamo le zaščititi standarde in vrednote, ki so za nas pomembne kjer koli - v Evropi, Aziji in po vsem svetu. Kitajska pri tem ni nobena izjema. Ščitimo pravice majhnih narodov, tudi ko se to izkaže kot nadležno ali neprijetno. To pa zato, ker verjamemo, da je to pravi pristop.
(Seja je bila prekinjena ob 11.55 in se je nadaljevala ob 12.05)
