Parīzes 2005. gada Deklarācijas par atbalsta efektivitāti rezultātu izvērtēšana (debates) 
Priekšsēdētāja
Nākamais jautājums ir Johan van Hecke ziņojums (Α6-0171/2008), kas iesniegts. Attīstības komitejas vārdā, par Parīzes 2005. gada Deklarācijas par atbalsta efektivitāti rezultātu izvērtēšanu (2008/2048(ΙΝΙ)).
Johan van Hecke
referents. - (NL) Pirms trim gadiem Parīzē vairāk nekā simts līdzekļu devēju un partnervalstu uzņēmās saistības, lai efektīvāk sniegtu palīdzību jaunattīstības valstīm un, cita starpā, panāktu lielāku saskaņotību, demokrātisku pārraudzību, abpusēju atbildību un lielāku pārredzamību.
Atšķirībā no iepriekšējām Monterejas deklarācijām Parīzes deklarācija noteica skaidrus mērķus, kas tika īstenoti divpadsmit pasākumos un rādītājos, kas faktiski bija liels solis uz priekšu. Šā gada decembrī Akrā tiks veikts sākotnējs novērtējums tam, kā šie grūti īstenojamie solījumi ir pildīti.
Jāsaka, ka pēdējos gados Eiropas Komisija ir pielikusi lielas pūles, lai īstenotu jauno atbalsta darba kārtību. Tā var lepoties ar sasniegto attiecībā uz darba dalīšanu, labāku koordināciju un cieņu pret vietējo ieguldījumu. Pēc komisāra Louis Michel ierosmes 2006. gadā tika pat panākts vairāk nekā Parīzē uzņemtās saistības un apstiprināts tālejošs rīcības plāns un darba dalīšanas un uz rezultātiem balstītas pārvaldības koncepcija. Tomēr, ko darīt, pietiek vēl šodien. Ir jāīsteno vēl daudzi nodomi.
Piemēram, atbalsts vēl aizvien netiek pietiekami vērsts uz valstu sistēmām, un vēl joprojām ir iesaistīts pārāk daudz dažādu maksājumu sistēmu. Attiecībā uz atbalsta atsaistīšanu mēs gandrīz nemaz nekustam uz priekšu. Tehnisko sadarbību vēl joprojām pārrauga līdzekļu devējas valstis. Pēc iespējas drīzāk ir jāatjaunina un jāpaplašina "līdzekļu devēju atlants”, un tajā galvenajai uzmanībai ir jābūt vērstai uz valstīm un nozarēm, kas visvairāk atstātas novārtā.
Bez tam problēmas rada darba dalīšanas rīcības kodeksa apstiprināšana. Pirmkārt, tāpēc ka dalībvalstis nepilda savus solījumus. Dalībvalstis atpaliek gan apjoma, gan efektivitātes ziņā. Pirmo reizi kopš 2000. gada oficiālā atbalsta apjoms procentuāli ir nokrities no 0,41 % 2006. gadā līdz 0,38 % 2007. gadā. Lai sasniegtu Tūkstošgades mērķus, ir jāveic radikālas pārmaiņas. Ja Padome vēlas saglabāt savu uzticamību, tai savi solījumi ir jāapstiprina kā neatliekami. Dalībvalstīm ir jāapņemas sniegt noteiktu palīdzības apjomu un kvalitātes līmeni noteiktā laikā. Patiesībā apjoms un kvalitāte ir nesaraujami saistīti.
Kvalitatīvas reformas lielākās grūtības ir un paliek pašu ieguldījumu un abpusējas atbildības stiprināšana. Tomēr tam ir nepieciešams regulārs dialogs ar sociālo vidusšķiru, pašvaldībām un galvenokārt ar parlamentiem. Ārkārtīgi būtiska ir lielāka pārredzamība. Lielākam budžeta atbalstam ir nepieciešama efektīva visu solīto un samaksāto līdzekļu parlamentārā izpēte. Tāpēc šis ziņojums atbalsta trīspadsmitā rādītāja pievienošanu Parīzes darba kārtībā. Ja Eiropas un Āfrikas parlamentu loma lielākas efektivitātes nodrošināšanā ir tik svarīga, kāpēc gan to neparādīt, pievienojot papildu rādītāju?
Priekšsēdētājas kundze, dāmas un kungi! Kā lielākajai līdzekļu devējai Eiropas Savienībai ir jāuzņemas Akras nolīgumos noteiktās saistības. Pirmkārt un galvenokārt tai ir jāievieš iekšējā kārtība. Tikai tad tā var ticami uzņemties vadību Akrā un ierosināt tālejošu plānu. Savienībai ir ne tikai zināšanas, bet arī iespējas kļūt par visefektīvāko līdzekļu devēju. Tagad ir jāpanāk, lai solījumi tiktu pārvērsti darbībā. Tāda ir šā ziņojuma būtība, un tai es uzdrīkstos lūgt jūsu atbalstu.
Louis Michel
Komisijas loceklis. - (FR) Priekšsēdētājas kundze, dāmas un kungi, es vēlos pateikties referentam Johan van Hecke un Attīstības komitejai par šo lielisko ziņojumu. Man ir arī prieks par to, ka mūsu pieeja ir vienāda un ka mēs cenšamies sasniegt vienus un tos pašus rezultātus.
Es uzskatu, ka nākamie seši mēneši būs ārkārtīgi svarīgi saistībā ar Eiropas Savienības patieso apņemšanos panākt konkrētu progresu attiecībā uz attīstības politikas trim galvenajiem pīlāriem - pirmkārt, sasniegt Tūkstošgades mērķus, otrkārt, palielināt atbalsta apjomu un, treškārt, uzlabot atbalsta efektivitāti. Akras sanāksme septembrī pārbaudīs visa procesa un visu iesaistīto dalībnieku uzticamību. Vai nu process patiešām sāksies, vai arī tas tiks apturēts uz visiem laikiem.
Tāpēc šodienas debates ir ļoti svarīgas tajā ziņā, ka šodien var tikt nodots spēcīgs ziņojums Vispārējo lietu un ārējo attiecību padomei, kas tiksies nākamnedēļ. Šī padome pārrunās Komisijas priekšlikumus saistībā ar mērķiem. Es savukārt ceru, ka Padomes paustā doma būs tikpat godkārīga, cik Johan van Hecke ziņojumā ietvertā doma. Darbojoties kopā, mēs, eiropieši, Parīzē 2005. gadā esam radījuši reālas pārmaiņas. Šodien mums jābūt tikpat godkārīgiem un jānodrošina, ka Akrā mēs no retorikas pārejam pie rīcības attiecībā uz visām mūsu saistībām.
Esmu dzirdējis no mūsu dalībvalstīm pārāk daudz viedokļu, kas vēlas pārvērst Akras sanāksmi un šīs debates par tehniskām debatēm, kur tiek pārrunāta īstenojamība, efektivitāte un tā tālāk. Šīs nav tehniskas debates. Akras sanāksme nav tehniska sanāksme. Tā ir politiska sanāksme, kurā mēs noskaidrosim, vai dalībvalstīm piemīt politiskā griba pildīt savas saistības.
Līdz uzvarai kaujā vēl ir tālu. Komisija nevar darboties viena pati. Tāpēc es aicinu jūs mobilizēt visus savus resursus un kontaktus, lai nodrošinātu, ka šī augstākā līmeņa sanāksme dod reālus panākumus. Pierādīšanas pienākums tagad gulstas uz dalībvalstīm un pret Eiropu noskaņotajiem. Tāpēc ārkārtīgi svarīga ir Parlamenta un Komisijas alianse.
Es neatkārtošu to, kas ir rakstīts ziņojumā. Es tam piekrītu gandrīz par 100 %. Mēs nepieciešams konkrēts progress nozīmīgās jomās, no kurām es minēšu tikai dažas. Pirmā ir atbalsta paredzamība. Es esmu ārkārtīgi pateicīgs par Parlamenta atbalstu TAM līgumu slēgšanai. Tas ir viens no priekšlikumiem, ko es ierosināšu Akrā. Protams, partnervalstīm būs šajā līgumā jāpiedalās, un acīmredzot mums būs jāizveido uzraudzības mehānismi.
Otrkārt, pastāv jautājums par partnervalstu procedūru lietderīgāku izmantošanu. Tāpēc esmu teicis, ka valstīs, kur tas ir iespējams, budžeta atbalstam ir jābūt galvenajam instrumentam atbalsta novirzīšanai. Ar interesi jāatzīmē - un es uzskatu, ka ir svarīgi, lai jūs atcerētos skaitļus, ko tūlīt nosaukšu - līdz šim Tanzānijai ir bijis jāsagatavo aptuveni 2400 ziņojumu dažādām līdzekļu devējām valstīm un - ieklausieties uzmanīgi - vairāk nekā 8000 revīzijas ziņojumu daudzpusējām attīstības bankām. Jums jāatzīst, ka šie skaitļi ir iespaidīgi, un tie rada reālu problēmu.
Ziņojumā ir taisnīgi uzsvērta nepieciešamība uzlabot pārredzamību un atbildību par attīstības atbalstu, lai gan ar šādu ziņojumu daudzumu tas ir acīmredzami nepiespējams. To var paveikt tikai tad, ja mēs stiprinām parlamentāro kontroli saistībā ar attīstības finansēšanu un tās iekļaušanu valsts budžetā, kā teica referents. Mums jāveicina "demokrātiskā atbildība”, un mēs atbalstīsim partnervalstu centienus stiprināt šo atbildību un kontroli. Acīmredzot galvenā loma te ir parlamentiem un pilsoniskajai sabiedrībai.
Trešā lieta attiecas uz darba dalīšanu. Rīcības kodeksam ir jākļūst par realitāti. Vēl viens piemērs: Mali 26 līdzekļu devēji ir iesaistīti lauku attīstībā, savukārt Burkinafaso pieci līdzekļu devēji ir iesaistīti pusē no visām valsts nozarēm, un puse no līdzekļu devējiem ir iesaistīti vienā trešdaļā no visām nozarēm. Tātad tieši tur dažādās valstīs ir nepieciešami uzlabojumi efektivitātes ziņā, un es patiesi vēlētos saņemt Parlamenta atbalstu, mēģinot pārliecināt dalībvalstis par to, ka ir jāuzlabo darba dalīšana. Tas radītu diezgan ievērojamu uzlabojumu atbalsta efektivitātē.
Ceturtā lieta ir saistīta ar nestabilitātes situāciju. Piemērs ir tāds, ka 2006. gadā 65 % no Kotdivuārai, Libērijai un Centrālāfrikas Republikai piešķirtā atbalsta nāca tikai no trim divpusējiem līdzekļu devējiem. Te mēs atkal esam ierosinājuši iesaistīt valstis, kas ietver vislielāko skaitu dalībvalstu. Procesuālā nozīmē esmu aicinājis Komisiju būt pēc iespējas elastīgākai saskaņā ar pašreizējiem noteikumiem, lai uzlabotu mūsu reaģēšanas spēju. Turklāt mēs nedrīkstam aizmirst, ka atbalsta efektivitātes jautājums neattiecas tikai uz līdzekļu devējām valstīm; gluži otrādi, tai ir arī jābūt partnervalstu darbības pamatakmenim un jāieņem centrālā vieta mūsu dialogā ar tām. Tikai partnervalstis spēj piespiest mūs sniegt efektīvāku palīdzību, aktīvi nosakot ne tikai savus attīstības mērķus, bet arī līdzekļus to sasniegšanai. Tas ir vienīgais veids, kā mūsu dialogs var attīstīties uz partnerattiecību pamata, kas dibināts uz līdzvērtīgām tiesībām un pienākumiem.
Pirms beigšu runāt, es vēlos pateikt vēl pēdējo lietu. Parlaments lūdz Komisiju piešķirt delegācijām pietiekami daudz rīcības brīvības. Diezgan lielā mērā jums ir taisnība! Mēs cenšamies to darīt, izmantojot mūsu decentralizācijas procesu. Mēs no savām delegācijām prasām daudz. Kā zināt, resursi ir ierobežoti, un beigu beigās iespējas izmantot mūsu delegācijas ir arī atkarīgas no budžeta lēmējas iestādes.
Es vēlreiz vēlos lūgt jūs palīdzēt mums pārliecināt dalībvalstis - kaut ko līdzīgu lūdza arī Johan van Hecke - lai tās ievēro morālo pienākumu un stingro prasību pildīt saistības, ko tās uzņēmās 2005. gadā attiecībā uz to sniegtā atbalsta apjomu. Jūs zināt, ka 2007. gads ir pēc iespējas drīzāk jāaizmirst, jo dažas valstis neievēroja savas saistības, un tas aizēnoja citu valstu labo rīcību, kuras savukārt parādīja, ka tās spēj ievērot savas saistības.
Tāpēc mēs ierosināsim, pirmkārt, lai šīs valstis atkārtoti uzņemas saistības, ko tās uzņēmās 2005. gadā, un, otrkārt, iesniedz darba kārtību, ceļvedi, pa posmiem sadalītu plānu, kurā parādīts, kā tās sasniegs mērķus, kurus tās apņēmās sasniegt. Kā sākumā teicu, mēs vēl neesam uzvarējuši, jo saskaņā ar man zināmo informāciju sākotnējās sanāksmes liecina, ka dažas dalībvalstis varētu pat būt gatavas atteikties no jauna uzņemties 2005. gada saistības, kas, protams, ir nepieņemami, savukārt citas valstis varētu arī acīmredzami nebūt gatavas izveidot plānu pa posmiem. Tāpēc man ir vajadzīgs jūsu pārliecības spēks, un, ja es drīkstu to šādi nodēvēt, jūsu spēja būt nekaunīgiem, lai liktu visiem ievērot savas saistības.
Anna Záborská
PPE-DE grupas vārdā. - (SK) Ziņojums par atbalsta efektivitāti ir svarīgs triju iemeslu dēļ. Pirmkārt, tajā ir runa par Eiropas Komisijas pienākumu pienācīgi pārvaldīt ES pilsoņu līdzekļus. Otrkārt, tajā pievērsta mūsu uzmanība nepieciešamībai pēc attīstības programmu labākas strukturēšanas. Visbeidzot, tajā aicināts uzņemties politisku drosmi uzraudzīt budžetu un cīnīties pret tā nepareizu izmantošanu.
Es izsaku atzinību savam kolēģim deputātam Johan van Hecke par ziņojumu, kurā uzsvērta Savienības divkāršā atbildība - gan ārējā, gan iekšējā. Ja mēs vēlamies būt uzticams dalībnieks ārējās attiecībās, mums ir jāpiešķir jaunattīstības valstīm tik daudz finansējuma, cik esam solījuši, un tas jāsadala tā, kā mēs solījām. Mēs visi zinām, cik grūti ir izvērtēt, vai finansiālais atbalsts ir izmantots efektīvi. Bieži politiskie un kultūras apstākļi jaunattīstības valstīs piespiež līdzekļu devējus izmantot radošu un elastīgu budžeta pieeju. Par spīti tam radošums un elastīgums nedrīkst traucēt vajadzību pēc pārredzamības un godīguma.
Mēs būsim godīgi, ja atzīsim, ka Eiropas valsts līdzekļi bieži vien nenes gaidītos augļus un ja mēs pārstāsim tos iespējami nepareizi izmantot. Lai varētu pierādīt, ka attīstības atbalsts ir bijis efektīvs, mums ir jāiegūst saņēmēja paraksts, kas apstiprina, ka projekts ir patiešām darbojies ilgtermiņā. Man jāsaka, ka vissvarīgākais Eiropas Komisijas un Eiropas Parlamenta pienākums ir savs pienākums būt godīgiem pret Eiropas pilsoņiem. Eiropas Savienība finansē attīstības atbalstu no mūsu nodokļiem, un mēs ļoti maz zinām par tā efektivitāti. Es izsaku uzslavu savam kolēģim deputātam Herbert Bösch, kurš nesen kritizēja veidu, kādā Eiropas Savienība sadala attīstības atbalstu, ko nodrošina nodokļu maksātāju nauda. Atbalsta efektivitāte ir ne tikai nepieciešama budžeta izpildē, tā ir arī pārbaudījums politiskai drosmei norādīt, ka nodokļu maksātāju nauda ir jāizmanto efektīvi.
Pierre Schapira
PSE grupas vārdā. - (FR) Priekšsēdētājas kundze, komisāra kungs, dāmas un kungi, pēdējo nedēļu laikā mūsu debatēs par atbalsta efektivitāti ir parādījušās dramatiskas ziņas par pasaules pārtikas krīzi. Šī krīze ir nežēlīgs atgādinājums par to, ka, ja mēs nevarēsim nodrošināt viselementārākās tiesības, tiesības uz dzīvību un pietiekamu daudzumu pārtikas, mūsu pūles attīstības atbalsta jomā būs bijušas veltīgas.
Savā ziņojumā Johan van Hecke, par kura darbu es izsaku uzslavu, norāda, ka ilgtermiņa stratēģija ir vienīgais veids, kā sniegt reālu atbalstu mūsu partnervalstu attīstībai. Attiecībā uz pārtiku saistībā ar valsts veselību un izglītību mums nepieciešams ilgstošs risinājums, ja mums ir jārisina dziļi pašreizējās krīzes cēloņi.
Daudzie grozījumi, ko iesniegusi PSE grupa, atbalsta referenta nostāju un atsevišķos aspektos stiprina to. Mēs norādījām, ka mūsu galvenajam uzdevumam ir jābūt Tūkstošgades mērķu sasniegšanai, no kuriem pirmais ir nabadzības un bada izskaušana. Lai šo mērķi īstenotu un lai sniegtu atbalstu efektīvāk, lielāka atbildība jāuzņemas par vietējiem reģioniem, jāpalīdz reģioniem pēc iespējas tuvāk savai valstij un jāatbalsta vietējo iedzīvotāju vajadzības. Tāpēc es norādīju, ka ir vairāk jāapspriežas ar valstu parlamentiem, pilsonisko sabiedrību un pašvaldībām, formulējot, īstenojot un izvērtējot attīstības politiku.
Līdzīgā veidā ir būtiski, lai mēs efektīvi apkarotu korupciju un padarītu atbalstu pārredzamāku. Konkrēti runājot, mēs lūdzam Komisiju izveidot visu pašvaldībām piešķirto līdzekļu uzskaitījumu, lai pārbaudītu politikas atbilstību un šo līdzekļu saprātīgu pārvaldību.
Visbeidzot, tā kā debates par atbalsta efektivitātes uzlabošanu nevar nošķirt no jautājuma par atbalsta apjomu, ļaujiet man atkal, tāpat kā pirms brīža, norādīt un paust nosodījumu par neattaisnojamo valsts sniegtā attīstības atbalsta samazinājumu laikā no 2006. gada līdz 2007. gadam, kad tas Eiropā nokritās no 0,41 % līdz 0,38 %.
Akras augstākā līmeņa sanāksme patiesi būs politiska, kā izteicās komisārs. Tā sniegs līdzekļu devējām valstīm vienreizēju iespēju no jauna apstiprināt savu apņemšanos. Tas, vai piedalīties šajā sanāksmē un nepievilt mūsu partnerus, ir mūsu ziņā.
Toomas Savi
ALDE grupas vārdā. - Priekšsēdētājas kundze, es vēlos pateikties savam kolēģim Johan van Hecke par lielisko ziņojumu. Pilnībā pievienojos ziņojuma 1. punktā minētajam. Tomēr vienīgais veids, kā dalībvalstis un Komisija var padarīt savas darbības vienotākas, pārredzamākas, paredzamākas un kopumā efektīvākas, ir, novirzot visus resursus vienai iestādei, kas būtu atbildīga par attīstības atbalstu. Tā būtu mana pirmā piezīme.
Atbalsta efektivitāte ir mūsu pašu rokās, jo bieži mēs tērējam pārāk daudz līdzekļu administratīvā aparāta uzturēšanai, kas atbild par šo līdzekļu atbildīgu sadali saņēmējām valstīm. Mums būtu jātaupa, piemēram, uz personāla apmācības, administrācijas un izdevumu rēķina, lai pēc iespējas lielāka daļa atbalsta sasniegtu tos, kam tas ir patiesi nepieciešams.
Šobrīd starp dalībvalstīm trūkst pienācīgas koordinācijas līdzekļu sadalē. Saskaņā ar funkciju decentralizācijas principu izpildvarai būtu jāpāriet zemākajam iespējamam līmenim, ja vien varas nodošana augstākam līmenim nedod būtiskas priekšrocības.
Nekāds universāls risinājums zemas atbalsta efektivitātes problēmai nepastāv, bet būtu jāveic krasas izmaiņas administratīvajā struktūrā, vēl vairāk centralizējot to, jo mēs pastāvīgi zaudējam laiku un cilvēku dzīvības.
Margrete Auken
Priekšsēdētājas kundze, es vēlos pateikties komisāram Louis Michel, kā arī Johan van Hecke par labi sagatavoto ziņojumu. Lieliski, ka ir izdevies vienoties par saturu un ka ES atbalsts tiks palielināts un uzlabots. Atbalstam ir jāpalīdz. Mēs nedrīkstam samazināt tā nozīmi, novirzot šo naudu citiem mērķiem, piemēram, parādu dzēšanai, kas faktiski ir tikai naudas pārvietošana līdzekļu devējā valstī no vienas vietas uz citu. Šai naudai jānonāk pie tiem, kam tā nepieciešama, un mums jāraugās, lai tā arī notiktu. Protams, tas ir vienīgais veids, kā panākt, ka eiropiešu veicina atbalsta pieaugumu, jo viņiem ir jābūt drošiem, ka tas darbojas efektīvi, kā nesen skaidri izteicās Jeffrey Sachs. Tāpēc ir svarīgi pieņemt 1. grozījumu.
Atbalsta apjomam ir jāturpina augt līdz pat 2015. gadam, kā mēs to neskaitāmi daudzas reizes esam solījuši. Atbalsta samazināšana 2007. gadā bija tuvredzīga un apkaunojoša rīcība. Bez papildu naudas šis atbalsts nevar būt efektīvs. Mēs nesasniegsim izvirzītos mērķus, ja nepildīsim solīto.
Būtu arī jauki, ja Eiropas Parlaments sāktu risināt ES lauksaimniecības politikas jautājumu. Pētījumi, kurus veikusi Pasaules Banka, SVF, Apvienoto Nāciju Organizācija u.c., liecina, ka kopējā lauksaimniecības politika neļauj jaunattīstības valstīm attīstīties, un ar to es nedomāju subsīdijas eksportam, kas arī ir kaitējušas, taču nerada tik lielu ietekmi uz minēto problēmu kā lauksaimniecības politika. Šobrīd iznāk, ka ar vienu roku mēs dodam, bet ar otru - atņemam, dažreiz atņemam pat nedaudz vairāk, nekā esam devuši. Un līdz ar to mēs nevaram cerēt uz to, ka ASV atteiksies no atbalsta sniegšanas lauksaimniekiem. ASV lauksaimniecības politika ir pat ļaunāka nekā mūsējā, un mums būtu jārāda piemērs.
Eoin Ryan
UEN grupas vārdā. - Priekšsēdētājas kundze, pirmkārt, arī es vēlos pateikties Johan van Hecke un komisāram par ziņojumu.
Subsahāras Āfrika saņem vairāk starptautiskā atbalsta nekā jebkurš cits reģions pasaulē, taču nabadzības līmenis saglabājas nemainīgi augsts. Pētījumi liecina, ka atbalsts var veiksmīgi samazināt un arī veiksmīgi samazina nabadzību valstīs ar labu ekonomikas pārvaldību un valsts iestādēm. Ja atbalsts tiek pareizi novirzīts, tas var glābt miljoniem cilvēku no nabadzības.
Tomēr realitātē ir jārēķinās ar to, ka daudzās jaunattīstības valstīs pastāv korupcija, un mums šajās valstīs ir jāturpina sludināt pareizas valsts pārvaldības principi, taču daudz vairāk mūs satrauc atbildība par bada un slimību izraisīto nāvi daudziem miljoniem cilvēku, kam nepieciešams palīdzēt.
Mums ir jāpilda savas saistības, ko esam apsolījuši saskaņā ar Tūkstošgades Attīstības mērķiem. Kā gan mēs varam izlikties nemanām trīs miljardus cilvēku, kuri iztiek ar trīs dolāriem dienā, vai piecus miljonus bērnu Āfrikā, kuri pagājušajā gadā mira, nesasniedzot pat piecu gadu vecumu?
Un jā, mums ir jāatbild Eiropas nodokļu maksātāju priekšā par to, ka šī nauda patiešām ir sasniegusi tos, kuriem tā ir bijusi visvairāk vajadzīga un ka tā ir tikusi izlietota efektīvi. Šajā sakarā es uzskatu, ka Eiropai ir jāpievēršas mērķtiecīgākām programmām, piemēram, Globālajam fondam AIDS, tuberkulozes un malārijas apkarošanai, jo šīs ir pasaules vispostošākās slimības, kas paņem sešus miljonus cilvēku dzīvību gadā. Globālais fonds ir bijis ļoti efektīva organizācija, kur pastāv minimāla birokrātija un kas dod maksimālu labumu. Tam ir novatoriska pieeja starptautiskās veselības jomas finansēšanā.
Nabadzība pasaulē ir raksturīga galvenokārt lauku rajoniem. Attīstības valstīs trīs ceturtdaļas ārkārtīgi nabadzīgo cilvēku dzīvo lauku rajonos. Ja mums ir jāatrisina klimata pārmaiņu lielā problēma un pārtikas cenu pieaugums, mums ir jāuzlabo lauksaimnieciskā ražošana, padarot lauksaimniecības programmas mērķtiecīgākas, jo tām var būt liela ietekme uz nabadzības samazināšanu. Profesora Jeffrey Sachs prezentācija komitejai bija lielisks piemērs tam, kā šo naudu varētu izmantot.
Saskaņā ar pagājušā gada Pasaules attīstības ziņojumu lauksaimniecības nozares radītā IKP izaugsme četras reizes efektīvāk samazina nabadzību nekā izaugsme citās nozarēs. Eiropai būtu nevis jāpiegādā pārtika, sniedzot palīdzību trešās pasaules valstīm, bet gan jāpalīdz Āfrikas lauksaimniekiem vairāk audzēt pašiem, nodrošinot tos ar labākām sēklām, mēslojumu un ūdens apsaimniekošanas tehnoloģijām. Protams, ir arī daudz citu paņēmienu, un, kā jau komisārs minēja, daudzi no tiem ir jāpielāgo katrai valstij atsevišķi.
Āfrikai dotais laiks pamazām iztek. Mums ir jāmācās no pagātnes kļūdām, lai glābtu nākamās paaudzes no bada un slimībām. Uzskatu, ka Akra ir mūsu politiskā iespēja, un es piekrītu citu runātāju teiktajam šajā sakarā. Šī nav tikai tehniska sanāksme, kurā jāaplūko tehniskas jomas, šī ir politiskā izdevība. Mums ir jānosaka, vai mēs varam sākt reāli darboties nabadzības apkarošanā.
Mēs esam uzņēmušies daudzas jo daudzas saistības, dažas no kurām netiks izpildītas tik drīz. Tūkstošgades attīstības mērķu sasniegšanai mums atlikusi puse no tam atvēlētā laika, un mums ir pienācis brīdis pielikt visas pūles, lai šos mērķus tiešām sasniegtu. Mums jāatgriež atbalsts uz pareizā ceļa. Mums jāstrādā ar Āfrikas valstu valdībām, jācīnās ar korupciju, jāuzlabo šo valstu pārvalde un jāsniedz palīdzība pasaules nabadzīgajiem iedzīvotājiem.
Luisa Morgantini
GUE/NGL grupas vārdā. - (IT) Priekšsēdētājas kundze, dāmas un kungi, mēs visi zinām - lai padarītu Eiropas attīstības politiku efektīvāku, mums vēl ir daudz darāmā. Ieteikumi, kas pausti Johan van Hecke lieliskajā ziņojumā - un es tos pilnībā atbalstu - noteikti ir vērsti pareizajā virzienā.
Kamēr mēs apspriežam šo ziņojumu, Briselē notiek CONCORD - Eiropas NVO konfederācijas palīdzībai un attīstībai - jaunā gada pārskata prezentācija, kurā tiek runāts par Eiropas valdību izstrādātajiem atbalsta plāniem. Pārskatā izvērtēts katras dalībvalsts progress, un tajā parādītas nepilnības un pretrunas mūsu politikā nabadzības apkarošanai un atbalsta efektivitātes palielināšanai. Piemēram, kā komisārs Louis Michel man pastāstīja, pārskats skaidri parāda, ka 2007. gadā 27 dalībvalstu sniegtais atbalsts ne vien nepieauga, lai gan tam bija jāpieaug, bet pat samazinājās. Tajā pašā laikā pārskatā arī parādīts, ka vēl aizvien pastāv daudz ar attīstības politiku saistītu problēmu, piemēram, saistītā atbalsta pārredzamības trūkums.
Mums ir jātur solījumi, ko esam pasaulei devuši. Mēs nedrīkstam sagraut to cilvēku cerības, kuri apdzīvo pasaules dienvidu apgabalus, nedz arī to, kuri dzīvo tā dēvētajos ziemeļu apgabalos un strādā ar lielu apņemšanos, lai nodrošinātu, ka tiek izbeigta netaisnība, nabadzība un pārtikas krīze, ko nupat pieminēja Pierre Schapira.
Es piekrītu komisāram - ir jāizbeidz retorika un jāsāk rīkoties. Es arī gribētu izteikt pateicību Louis Michel par viņa dedzību, apņemšanos un sīkstumu. Pateicoties konferencēm Akrā un Dohā, 2008. gads var kļūt un tam ir jākļūst par pavērsiena punktu, jo tas sniedz Eiropas Savienībai lielisku iespēju pierādīt, ka tā prot uzņemties pasaules vadošā atbalsta sniedzēja lomu. Šķiet gandrīz lieki piebilst, ka atbalsts ir jāuzlabo gan kvantitatīvā, gan kvalitatīvā ziņā. Šīs divas lietas nav pretrunā viena otrai. Nedrīkst aizbildināties ar atbalsta efektivitātes problēmu kā iemeslu atbalsta samazināšanai.
Tajā pašā laikā tagad ikviens zina, ka ar atbalsta kvantitatīvu pieaugumu vien nepietiek. Kā mēs visi esam jau teikuši, ir ārkārtīgi svarīgi, lai mūsu mērķis būtu nabadzības apkarošana, nevis ģeopolitiski un stratēģiski mērķi. Kā mēs vienmēr sakām, uzņēmējdarbības, migrācijas un drošības politikai jābūt saskaņā ar attīstības mērķiem.
Eiropas sadarbībai jābalstās ne tikai uz mūsu pašu interesēm, bet arī uz dienvidu valstu īstajām prioritātēm, kuras izvirzījušas šo valstu valdības, kā arī parlamenti un pilsoniskā sabiedrība. Būtiski ir arī uzlabot ES atbalsta programmu pārredzamību un atbildību. Šajā sakarā Eiropas Parlamentam ir jāļauj veikt īstu demokrātiskuma uzraudzību, un es izsaku atzinību par komisāra aicinājumu smagi strādāt, lai nodrošinātu to, ka ES pilda savas saistības.
Man ir daži jautājumi saistībā ar aicinājumiem iesniegt priekšlikumus. Nevalstiskās organizācijas, kas vēlas piedalīties Komisijas konkursa procedūrās, uzskata šīs procedūras par pārāk garām un apgrūtinošām, kas tiešām apgrūtina darbu un patiesībā liedz tajos piedalīties daudzām mazām apvienībām. Līdz ar to kāpēc gan nepajautāt tieši šīm organizācijām, kā padarīt procedūras vienkāršākas? Šajā sakarā šodien esmu iesniedzis balsošanai grozījumu.
Vēl ir jautājums par atbalsta atsaisti, kas ir aplūkots Johan van Hecke ziņojumā. Šajā jomā vērojams progress, taču ir jāatsaista pilnīgi viss atbalsts, lai tas nonāktu saņēmējās valstīs un atvieglotu nabadzības problēmu tajās, nevis nonāktu atpakaļ atbalsta līdzekļu devējās valstīs.
Visbeidzot, es gribētu precīzi norādīt uz valstīm, kas vēl joprojām pārspīlē sava attīstībai sniegtā atbalsta apjomu. ES valstis 2007. gadā iztērēja apmēram 8 miljardus eiro jeb apmēram 17 % no kopējā Eiropas atbalsta nozīmīgām jomām, bet ne attīstības jomai. Parādu dzēšana, izdevumi par bēgļiem un pabalsti ārvalstu studentiem veido izdevumus, kas būtu jāizslēdz no attīstībai sniegtā atbalsta datiem. Tāpēc es jūs aicinu attiecīgos grozījumus atbalstīt.
Man ir lielas cerības uz 2008. gadu un apņemšanos šo tendenci mainīt. Es pilnīgi piekrītu komisāram, kad viņš runā par atbildības sadali starp līdzekļu devējām valstīm un valstīm, kur ikvienam ir jāuzņemas kāda loma - tiesības un pienākumi. Tā ir mūsu stiprā puse!
Maria Martens
(NL) Attīstības naudu var tērēt labāk, un tā ir jātērē labāk. Priekšsēdētājas kundze, tieši to mēs varam secināt no referenta ārkārtīgi līdzsvarotā ziņojuma. Izsaku viņam atzinību. Ziņojums ir tapis pareizajā laikā. Eiropa, šķiet, nogurst no atbalsta izdevumiem. Šī tendence ļoti satrauc, un mēs to nedrīkstam novērtēt pārāk zemu. Pat tādās valstīs kā Nīderlande, kas vienmēr bijusi slavena ar savu starptautisko solidaritāti, ir dzirdami viedokļi par attīstības izdevumu samazināšanu. Vienīgā iespējamā atbilde uz to ir padarīt darbu pārredzamu, efektīvu un balstītu uz rezultātiem.
Eiropas Savienība var šajā ziņā sasniegt daudz, jo sevišķi ar triju "K” palīdzību, proti, koherenci, komplementaritāti un koordināciju. Komisārs to ir bieži norādījis un strādā pie tā. Mēs arī varam darīt vairāk projektu un programmu izplatīšanā. Ja kaut kas nedarbojas labi, cita programma ne vienmēr ir labākais risinājums. Ir labāk, ja mēs izdarām pāris lietas labi nekā visu izdarām tikai līdz pusei.
Priekšsēdētājas kundze, Eiropas Savienība ir lielākā līdzekļu devēja. Tāpēc mums ir liela atbildība. Turklāt ar jauno līgumu palielinās mūsu iespējas panākt lielāku kohēziju, papildu politiku un labāku koordināciju. Mūsu atbalsta efektivitāte ir ārkārtīgi būtiska ne tikai, lai attaisnotu jaunattīstības valstis pašu valstīs, bet galvenokārt faktiski, lai varētu apkarot nabadzību jaunattīstības valstīs. Beigu beigās būtisks ir rezultāts, nevis nodoms. 2009. gada attīstības sadarbības budžetā es ierosināšu priekšlikumus, lai novērtējums arī būtu vairāk balstīts uz rezultātiem. Mums vairāk jākoncentrējas uz rezultātiem nekā uz abstraktiem rādītājiem.
Visbeidzot es vēlētos uzdot komisāram Louis Michel šādu jautājumu. Komisārs Fischer Boel teica, ka Komisija gribēja izmantot daļu no neiztērētās naudas no 2008. gada Eiropas budžeta, lai palīdzētu valstīm, ko skārusi strauja pārtikas cenu celšanās jeb, citiem vārdiem sakot, pārtikas krīze. Es gribētu zinātu komisāra reakciju. Vai komisārs var arī pateikt, kā tiks izmantoti šie papildu līdzekļi?
Alain Hutchinson
(FR) Priekšsēdētāja kungs, komisāra kungs, dāmas un kungi, pirmo reizi vēsturē, kā teica komisārs, kopējais Eiropas valsts sniegtā attīstības atbalsta apjoms ir samazinājies. Ja mēs turpināsim šo pašu ceļu, tad laikā no 2005. gada līdz 2010. gadam Eiropas Savienība būs piešķīrusi par vairākiem miljardiem mazāk atbalsta, nekā tā bija solījusi. Tas ir liels solis atpakaļ mūsu pūliņos sasniegt mērķi par 0,7 % veltīšanu attīstībai, taču arī - un tas ir ļoti svarīgi - pūliņos sasniegt Tūkstošgades mērķus un, vispārīgāk runājot, kaujā, kurā, kā mēs sakām, mēs vēlamies cīnīties ar nabadzību pasaulē.
Procesu, ko mēs sākām 2006. gadā, lai uzlabotu mūsu attīstības atbalsta efektivitāti un ko mēs turpinām ar Johan van Hecke ziņojumu, kuram es pateicos par paveikto darbu, dalībvalstis nevar izmantot kā ieganstu, lai neievērotu savu apņemšanos palielināt šo atbalstu. Faktiski notiek otrādi, jo šodien ikviens piekrīt, ka bez jau solītajiem apjomiem būs nepieciešami papildu līdzekļi, ja mēs grasāmies pildīt daudzās saistības, ko esam uzņēmušies, un tās, kas mēs bez šaubām vēl ir jāuzņemas. Tāpēc atbalsta efektivitāte ir būtiska, jo efektīvāks atbalsts nozīmē arī lielāku atbalstu. Tas jāsaprot ikvienam.
Šajā sakarā ļaujiet man norādīt, ka, kā vienmēr, ir pienācis laiks, lai mēs panāktu ļoti konkrētu progresu, piemērojot attīstības atbalstam novatoriskus finanšu instrumentus, kas tika skaidri pieminēts Parīzes deklarācijā.
Mēs vēlējāmies, lai mūsu ziņojums attiektos arī uz diasporas lomu sadarbībā attīstības jomā. Eiropas Savienība vēl joprojām par to pārāk satraucas, lai gan tā tik daudz iegūtu no lielākas un ciešākas sadarbības ar mūsu partnervalstu pilsoņiem, kas dzīvo Eiropas Savienībā. Tas būtu vēl viens integrācijas līdzeklis tā vietā, lai ignorētu lielu daudzumu cilvēku, un šī doma man ir tuva šobrīd, kad daži eiropieši ieņem pārsteidzošu nostāju un īsteno šokējošus pasākumus.
Visbeidzot es vēlos norādīt - kā komisārs bieži izteicās, atbalsts nekad nebūs patiesi efektīvs, kamēr nepastāvēs patiesa saskaņotība starp dažādām ES politikas jomām un kamēr atbalsts balstīsies uz politikas jomām, kam nav nekāda sakara ar attīstību. Pašreizējie notikumi liecina, ka mums šīs saskaņotības vēl nav visur. Šī situācija turpināsies tik ilgi, kamēr Ekonomiskās sadarbības un attīstības organizācijas Attīstības palīdzības komiteja, kas ir kompetentā iestāde, nebeigs izmantot ārkārtīgi plašu attīstības sadarbības definīciju. Tas ir vēl viens nosacījums mūsu atbalsta efektivitātes uzlabošanai.
Pirms diviem gadiem es iepazīstināju ar pirmo ziņojumu par atbalsta efektivitāti šajā pašā palātā. Kur mēs esam šobrīd pēc tam, kad nebeidzami atkārtojām šos vārdus? Jebkurā gadījumā komisārs var rēķināties ar sociālistiem, ka tie turpinās mūsu kopīgo cīņu uzlabot atbalsta efektivitāti, domājot par pasaules visnabadzīgākajiem cilvēkiem.
Olle Schmidt
(SV) Priekšsēdētāja kungs, es vēlos pateikties Johan van Hecke par labu un nozīmīgi ziņojumu. Reiz es iesaistījos politikā, lai pieredzētu to, ka mana valsts Zviedrija sasniedz "mērķi - vienu procentu”. Zviedrijas Liberālā partija - valsts kontekstā, runājot, mana partija - ir un vienmēr ir bijusi dzinējspēks šajā darbā, un patiesībā Zviedrija vienmēr sasniedz šo mērķi.
Tomēr tagad gandrīz pēc 40 gadiem man ir jāatzīst, ka ir bijušas daudzas vilšanās. Slikta vadība, korupcija un neizpildīti projekti diemžēl pieredzēti bieži. Taču bieži vien attīstība ir notikusi arī pareizajā virzienā. Miljoniem cilvēku visā pasaulē ir ieguvuši labākus dzīves apstākļus, un ir izveidotas daudzas demokrātijas. Optimismam patiesi ir iemesls. Taču, ja likumīgums un atbalsts ES iedzīvotāju vidū saglabāsies spēcīgs, mums ir jāuzlabo sava spēja rīkoties ātri un efektīvi. Atbalsts ir jāizmanto tādā veidā, lai tiktu garantēta kvalitāte un ieguvumi plašā mērogā, tādējādi ļaujot mums sasniegt Tūkstošgades mērķus.
Turklāt atbalsta politika ir jāformulē vairāk virzienā no lejas uz augšu. Tām valstīm, kas ir saņēmušas atbalstu, ir jāpiešķir lielāka atbildība par to, ko mēs varētu saukt par problēmas konstatēšanas prerogatīvu atbalsta darbā. Saskaņā ar Komisiju ir virkne norāžu, kas liecina, ka nabadzīgās valstis ir spiestas veidot dārgāku birokrātiju, lai atvieglotu pārvaldi, kas ir atbalsta naudas izmaksāšanas nosacījums. Tāds nebija īstenais nolūks! Ļoti svarīgi ir arī vairāk runāt par to, kā mums vajadzētu koordinēt atbalsta sniegšanas pūliņus. Vēl viens aspekts, ko var, bet nedrīkst aizmirst, ir sieviešu būtiskā loma nabadzības apkarošanā.
Kritizēt to, kā šodien tiek formulētas prasības, nenozīmē, ka mums nav jāpretojas atbalsta nosacījumu piemērošanai. Uzklausīt to, kas cilvēkiem konkrētajā valstī ir sakāms, nozīmē arī, ka mums ir jāuzdrīkstas apsvērt iespēju klasificēt noteiktus militārus ieguldījumus kā atbalstu, jo miera uzturēšanas operācijas var būt ļoti būtiskas. Paraudzīsimies, piemēram, uz situāciju Čadā, kur bēgļiem aizsardzība ir nepieciešama tikpat ļoti, cik atbalsta sūtījumi.
Visbeidzot es vēlos pieminēt mūsu lauksaimniecības politikas jūtīgo jautājumu, kuru pieminēja Margrete Auken. Ziņojumā Komisija un dalībvalstis tiek mudinātas atbalstīt jebkurus pasākumus, kas var veicināt izejmateriālu cenu stabilizēšanu jaunattīstības valstīs. Saskaņā ar to, ko teica Margrete Auken, man ir priekšlikums - efektīvas, bet varbūt arī rūgtas zāles: izsviediet ES lauksaimniecības politiku miskastē! Patiesi Komisija ir jau sākusi to darīt, par ko ir jāpauž atzinība.
Mikel Irujo Amezaga
(ES) Priekšsēdētāja kungs, tagad, pārskatot Parīzes deklarāciju, mēs varam redzēt, ka vārds "nodomi” ir palicis tikai kā vārds bez īpaša iemesla.
Lai gan Komisija smagi strādā un veic pasākumus, lai nodrošinātu, ka atbalsts sasniedz savu galamērķi, mēs nevaram gūt progresu, ja dalībvalstis neveic to, ko tās ir apsolījušas.
Mēs zinām, ka gan līdzekļu devējas valstis, gan partnervalstis ir atbildīgas par to, lai atbalsts būtu efektīvāks, taču mūsu lielākais pienākums ir nodrošināt, lai atbalsts patiesi palīdzētu jaunattīstības valstīm atrisināt lielākās grūtības, ar kādām tās saskaras.
Mums ir jāraugās, lai mēs pildītu savu darījuma daļu un lai mums nebūtu jākaunas par to, ka nepildām solīto.
Ideālā situācijā atbalstam ir pozitīva ietekme uz attīstību un labu pārvaldību, taču atbalsts var arī nodarīt lielu kaitējumu, ja to nesadala pareizi. Tāpēc jaunattīstības valstīm ir jāuzņemas pienākums pašām īstenot savus politikas virzienus, un mums, līdzekļu devējiem, tas ir jārespektē, jāsniedz šīm valstīm savs atbalsts un jānodrošina nepieciešamie apstākļi, lai tas varētu notikt, un nevis jāfinansē mūsu pašu prioritātes, kā daži līdzekļu devēji dara.
Visbeidzot es vēlētos uzsvērt, ka ir jānodrošina saskaņotība ar mūsu pašu politiku.
Jebkuri centieni veicināt attīstību ir veltīga laika šķiešana, ja tirdzniecības, monetārās un citu politikas virzienu mērķi apgrūtina tos vai ir pretrunā tiem.
Pašreiz mēs nedarām to, ko paši sludinām.
Jerzy Buzek
(PL) Es vēlētos izteikt uzslavas referentam. Ziņojums ir visaptverošs, plašs un izsmeļošs. Man jāatzīst, ka, lasot šo ziņojumu, es pat aizmirsu par vissvarīgāko mērķi. Tomēr referents šajā prezentācijā mūsu debašu sākumā skaidri parādīja šo mērķi un galveno ziņojuma nolūku.
Es nolēmu runāt, jo dažu pēdējo gadu laikā ir radušās dažas jaunas problēmas. Klimata pārmaiņām ir bijusi dramatiska ietekme uz dažām jaunattīstības valstīm. Svarīgi ir, lai tad, kad mēs piešķiram atbalstu, mēs uzsvērtu to, ka mēs to tajā brīdī darām, jo Eiropas Savienība atzīst, ka klimata pārmaiņu radītie draudi ir pārbaudījums mūsu civilizācijai un to risināšana ir civilizācijas pienākums. Tāpēc mums, ņemot vērā globālās sasilšanas riskus, ir ievērojami jāpalielina finansējums un jāveicina līdzekļu devēju darbība. Šāda nostāja un šādi pasākumi parādīs mūsu stratēģijas dabu attiecībā uz ES prioritāti "apkarot klimata pārmaiņas”. Mums arī jāvērš mūsu palīdzība uz atjaunojamiem enerģijas resursiem jaunattīstības valstīs (protams, bada apkarošana ir vissvarīgākā, taču es šobrīd runāju par papildu finansējumu), kā arī globālās sasilšanas tiešo efektu pārvarēšanai, pielāgošanas pasākumiem, kas saistīti, piemēram, ar piekrastes plūdiem, augsnes sasāļošanos un plūdu un sausuma līmeni, kāds agrāk netika pieredzēts.
Atcerēsimies, ka mūsu mērķis un politiskā prioritāte Eiropas Savienībai ir sasniegt globālu vienošanos par globālās sasilšanas apkarošanu. Poznaņā 2008. gadā un Kopenhāgenā 2009. gadā notiks sarunas. Ja mums ir jāpārliecina citas valstis, mums ir jāsamazina emisijas un jāizstrādā jaunas tehnoloģijas Eiropas Savienībā un jāsniedz īpaša palīdzība jaunattīstības valstīm.
Josep Borrell Fontelles
(ES) Priekšsēdētāja kungs, ja mēs tik daudz runājam par efektivitāti, tad var nešaubīties, ka mēs esam pārliecināti par to, ka mums ir nopietna efektivitātes problēma.
Iespējams, pirmais nosacījums, lai nodrošinātu augstāku efektiviāti, ir izveidot noteiktu un saistošu grafiku atbalsta plūsmām. Ir ļoti grūti padarīt kaut ko efektīvu, ja nav ne mazākās drošības par to, kādi resursi būs pieejami.
Kvalitāti ir arī atkarīga no kvantitātes, un, tāpat kā mani kolēģi, es paužu nožēlu par to, ka ir samazinājies līdzekļu apjoms, ko Eiropas valstis piešķīrušas attīstības atbalstam. Es ceru, ka neiebildīsiet, ja pateikšu to, taču ir viens zīmīgs izņēmums, un tā ir mana valsts Spānija, kas tagad ir pirmajā vietā pēc attīstības atbalsta palielināšanas par 33 % pagājušajā gadā.
Komisāra kungs, Akrā mums tiek dota izdevība, un mums ir jādara viss iespējamais, lai nodrošinātu, ka 20 % atbalsta tiek izmantoti izglītībai, veselībai, ūdensapgādei un pamata sanitārijai.
Es vēlos arī apliecināt jums, ka Attīstības komiteja atbalsta jūsu centienus koordinēt dažādos dalībniekus. Līdzekļu nav daudz, un, kā jūs paši bieži esat teikuši, tie ir jāsadala starp daudziem dalībniekiem, un šis dalīšanas process samazina efektivitāti.
Es vēlētos arī norādīt (un tas arī norādīts ziņojumā), ka ir jāvienkāršo atbalsta piešķiršanas procedūras. Lai arī kur mēs dotos, mēs saskaramies ar vienu un to pašu problēmu: bez šaubām laiks kopš brīža, kad mēs sakām, ka grasāmies kaut ko darīt, līdz brīdim, kad tas tiek padarīts, grauj jebkurus mēģinājumus veicināt efektīvu līdzekļu pārvaldību.
Renate Weber
Priekšsēdētāja kungs, vispirms es vēlētos izteikt uzslavas un pateicību savam kolēģim Johan van Hecke par izcili paveikto darbu. Viņa ziņojumā atzīmēts, ka ir jāreformē pieeja attīstības atbalstam. Es var tikai piekrist un uzsvērt, ka šai reformai jāsākas no pamatu pārveidošanas, proti, no attīstības politikas uz augšu. Es stingri uzskatu, ka atbalsts vairs nedrīkst būt tikai palīdzība vai atbalsts. Mums ir jāmaina mūsu domāšana un jāraugās uz mūsu ieguldījumu jaunattīstības valstīs kā uz ieguldījumu plašākā vārda nozīmē. Šis ieguldījums mums jāveic ilgtermiņā, nevis tikai, lai nodrošinātu šo valstu izdzīvošanu, bet arī, lai tās patiesi varētu attīstīties kā funkcionējošas ekonomikas un demokrātijas.
Ieguldot mums ir arī jārisina galvenās problēmas, kas varētu patiešām izbeigt nabadzību. Pirms pāris nedēļām profesors Geoffrey Sachs savas vizītes laikā Parlamentā uzsvēra, cik liela ietekme pozitīvā nozīmē neizmantoto Āfrikas zemju izmantošanai būtu uz pārtikas cenām. Tā vietā, lai nodrošinātu pārtikas piegādi Āfrikai, mums būtu jānodod tai zināšanas par lauksaimniecību, lai šis kontinents varētu pabarot pats savus iedzīvotājus un pozitīva scenārija gadījumā pat nodrošināt pārtiku pasaulei.
Esmu dziļi nobažījies par citu jautājumu, kas šajā ziņojumā uzsvērts, proti, par to, kā programmēt naudas plūsmu uz saņēmējām valstīm. No savas pieredzes varu teikt, ka projekti nevar sasniegt savus mērķus, ja līdzekļi netiek saņemti laikā un ja to ir mazāk, nekā sākotnēji plānots. Šajā ziņā Eiropas Savienība var pamatīgi izgāzties. 2007. gadā ES atbalsta līmenis samazinājās. Tas ietekmēja daudzus projektus, un to mērķus nevarēja sasniegt.
Un kā pēdējais, bet ne mazāk svarīgs jautājums ir tas, ka attīstība izglītība jomā un mūsu pašu pilsoņu informētības palielināšana par šo tēmu ir jānosaka par prioritāti. Mums, šī Parlamenta deputātiem, šajā sakarā ir būtiska loma.
Filip Kaczmarek
(PL) Priekšsēdētāja kungs, komisāra kungs, dažiem ekspertiem, ekonomistiem, politiķiem un aktīvistiem no nevalstiskajām organizācijām, kas darbojas attīstības jomā, ir tieksme sacīt, ka viss, kas nepieciešams sadarbībai attīstības jomā, lai sasniegtu savus tālejošos mērķus, ir nodrošināt vairāk naudas. Tomēr dzīve nav tik vienkārša. Ir daudz sociālu un ekonomisku problēmu, ko nevar atrisināt uzreiz, vienkārši piešķirot naudu. Protams, nauda palīdz risināt problēmas, taču finansējums nav vienīgais jautājums, kas ietekmē attīstības politikas panākumus.
Otrs ļoti būtisks jautājums ir atbalsta efektivitāte. Slikti organizēta palīdzība var radīt atkarību vai, kā daži cilvēki saka, atkarības modernizāciju. Atbalsta efektivitāte ir tikpat svarīga saņēmējiem, cik atbalsta piešķīrējiem. Atbalsta saņēmējiem tāpēc, ka galu galā nauda nav pats mērķis, tās nolūks ir mainīt realitāti un pasteidzināt Tūkstošgades mērķu sasniegšanu. Ir viegli tērēt naudu, taču grūtāk ir to tērēt prātīgi.
No otras puses, līdzekļu devējiem efektivitāte ir svarīga, jo tiem ir jāparāda nodokļu maksātājiem, ka attīstības nauda tiek tērēta prātīgi. Tāpēc šie divi procesi - attīstības izdevumu pieaugums un šo izdevumu kvalitātes pieaugums - nav pretrunā viens otram, un tos var sasniegt vienlaicīgi.
Johan van Hecke ir sagatavojis izcilu ziņojumu, par ko viņš ir pelnījis mūsu pateicību. Es ceru, ka, pateicoties šim ziņojumam, Eiropas Savienības pārstāvjiem Akras augsta līmeņa forumā būs skaidra un noteikta nostāja.
Šķiet, ka īpaši svarīgam Eiropas Savienības pienākumam šajā sakarā ir jābūt saskaņotības saglabāšana dalībvalstīm un Eiropas Savienībai sniegtajā palīdzībā. Tas ir svarīgi, jo šis jautājums ir atkarīgs tikai no mums. Saskaņošana Eiropas Savienībā nav atkarīga ne no mūsu starptautiskajiem partneriem, ne arī no tiem, kam mēs piešķiram atbalstu, un nekoordinēta atbalsta izmaksas ir ļoti augstas.
Ana Maria Gomes
(PT) Es izsaku uzslavu Johan van Hecke par šo nozīmīgo ziņojumu.
Lai uzlabotu Eiropas atbalsta efektivitāti, ir svarīgi ieguldīt cilvēkresursu un finanšu kapacitātē un likvidēt nesaskaņotību starp politikas virzieniem un iestāžu arhitektūru. Lisabonas līgums paver iespēju, izveidojot Eiropas Ārējās darbības dienestu. Papildus Augstā pārstāvja atbalstīšanai šim dienestam ir jāspēj īstenot ES attīstības politiku vienlaicīgi ar KĀDP un EDAP.
Nav nepieciešams no jauna izgudrot riteni, lai garantētu atbalsta efektivitāti. Tā ir atkarīga no jau doto solījumu izpildes. Kā uzsvēra komisārs Louis Michel, dalībvalstīm ir jāpalielina valsts sniegtais attīstības atbalsts līdz 2005. gadā solītajam līmenim, nepaaugstinot to mākslīgi ar parādu norakstīšanu, un efektīvi jāvirza tas uz Tūkstošgades attīstības mērķu sasniegšanu, it īpaši laikā, kad pieaugošās naftas un pārtikas cenas padara cīņu ar nabadzību pasaulē par vēl neatliekamāku problēmu.
Priekšsēdētāja kungs, šobrīd ir svarīga Eiropas Savienības uzticamība un tās efektivitāte globālā līmenī, nevis tikai atbalsta efektivitāte.
Gay Mitchell
Priekšsēdētāja kungs, es vēlos izteikt uzslavu Johan van Hecke par viņa ziņojumu. Pirms dažām nedēļām es apmeklēju SVF un Pasaules Banku Attīstības komitejas vārdā, un šajā sanāksmē es jautāju, kāda varētu būt pasaule laikā no 2030. gadam līdz 2050. gadam. Atbilde, ko saņēmu, bija, ka Ķīna būs visvarenākā valsts pasaulē, daudz jaunattīstības valstis būs mainījušās, Amerika vēl joprojām būs varena, bet ne tik varena, cik šodien, ļoti varenas būs Indija un Brazīlija.
Vēl nekad agrāk mūsu savtīgās intereses un mūsu nesavtīgās intereses nav sakritušas, kā tās šobrīd sakrīt ar nepieciešamību palīdzēt pasaulei, kas vēl attīstās. Agrāk man mēdza teikt, ka es pārāk daudz laika pavadu ar saviem individuālajiem vēlētājiem, kam ir slikti mājas apstākļi. Mana atbilde uz to bija tāda, ka jūs nevarat kādam, kam deg māja, teikt, ka mēs grasāmies būvēt ugunsdzēsēju depo. Ugunsdzēsēju depo ir jāplāno, taču vienlaicīgi ir jāpalīdz indivīdam. Tādai ir jābūt mūsu pieejai pret jaunattīstības pasauli. Ja mēs tā nerīkosimies, to darīs Ķīna un citas valstis. Tā rīkoties ir mūsu savtīgajās interesēs, kā arī mūsu nesavtīgajās interesēs.
Es nāku no valsts, kas nesen vēsturē cieta badu, kur iedzīvotāju skaitam šodien būtu bijis jābūt vairāk nekā 20 miljoniem. Taču pirmo reizi kopš 19. gadsimta vidus tas pārsniedzis vien sešus miljonus. Mums ir postkoloniāla pagātne. Ja jūs palūkojaties uz Īrijas vēsturi, tas, ko mēs esam spējuši izdarīt ar ieguldījumiem infrastruktūrā, lielākoties no Eiropas Savienības, kur mēs, paldies Dievam, kļūsim par tīru ieguldītāju, parāda, ko var izdarīt, ja vien cilvēkiem iedod darbarīkus, ar ko strādāt.
Es mudinu komisāru, kad viņš dosies uz sanāksmi Akrā, raudzīties, lai Eiropas Savienība turpinātu dziedāt šo pašu slavas dziesmu. Lisabona dos mums instrumentus, ar kuriem mums būs efektīvāka loma pasaulē. Raugieties, lai mēs to darītu attīstības atbalsta jomā. Tas ir mūsu interesēs, kā arī jaunattīstības pasaules iedzīvotāju interesēs.
(Aplausi)
Anne Van Lancker
(NL) Izsaku uzslavu referentam Johan van Hecke par labu ziņojumu. Es pateicos arī komisāram par īpaši saprātīgu personāla darba dokumentu Akrai.
Trīs lietas. Pirmkārt, efektīvākam atbalstam patiesi ir nepieciešams, lai līdzekļu devējas valstis koordinētu savu atbalstu labāk, balstoties uz valsts stratēģiju, kur vadību uzņemas dienvidu partnervalstis. Tomēr tas nozīmē, ka šajās valstīs arī prioritātes ir jānosaka demokrātiski, tā teikt, sadarbībā ar valstu parlamentiem un NVO, kā pašreiz nenotiek. Man šķiet ļoti būtiski ir iesaistīt šajā dialogā sievietes.
Otrkārt, līdzekļu devējām valstīm ir pilnīgi jāpārtrauc uzspiest nebeidzamus nosacījumus atbalstam un likt uz spēles izmērāmus rezultātus. It īpaši ekonomiskajiem nosacījumiem, kādus piemēro SVF un Pasaules Banka, ir jāpazūd, jo tie bieži ir pretrunā Tūkstošgades mērķiem. Tāpēc es saku referentam, ka ziņojuma 28. punkts ir jāizsvītro.
Treškārt, labāks atbalsts nav attaisnojums mazākam atbalstam. Pašreiz samazinās ne tikai attīstības atbalsts, skaitļus padara neskaidrus arī tas, kas it kā ir atbalsts, bet kas patiesībā nav reāla palīdzība partnervalstīm, piemēram, nauda, ko maksā studentiem vai bēgļiem Eiropā, vai parādu dzēšana. Tāpēc ir ļoti svarīgi, lai līdzekļu devējas valstis pieturētos pie saviem solījumiem attiecībā uz 0,7 % un nolemtu par konkrētu laika grafiku. Es ceru, komisāra kungs, ka Padome pirmdien uzklausīs šo ziņojumu.
Gabriela Creţu
(RO) Dažkārt ceļš uz elli ir bruģēts ar labiem nodomiem. Šāds nodoms bija attīstības atbalsta saņēmēju valstu iestādēm, proti, pietuvināt tām lēmumu pieņemšanas procesu, pamatojot to ar faktu, ka tās vislabāk zina, kādas ir valstu vajadzības. Lai arī cik pareizs būtu šis lēmums, tas ir radījis apburto loku, negatīvi ietekmējot sievietes. Tā kā sievietes maz piedalās lēmumu pieņemšanas dokumentos, viņu vajadzības tiek uzskatītas par nenozīmīgām, un pie varas esošo izpratne par dzimumu jautājumu ir maza, pat mazāka nekā mūsējā, un mazāk uzmanības tiek pievērsts programmām, kas paredzētas šīm vajadzībām, jo sevišķi attiecībā uz seksuālajām un reproduktīvajām tiesībām. Tādējādi mums šobrīd ir dramatiska situācija.
Vienīgais attīstības mērķis, kuram nav novērots progress, ir jauno māmiņu mirstība, ko izraisa tādu elementāru apstākļu trūkums kā, piemēram, iespēja veikt ķeizargriezienu, antibiotiku pamatprodukti, kontracepcijas medikamenti vai kvalificēts personāls. Dažos gadījumos situācija ir pasliktinājusies. Jauno māmiņu nāve ir galvenais iemesls sieviešu mirstības līmenim daudzās valstīs, kur ir nestabila situācija.
Mēs pieprasām, lai uzraudzības mehānismi nodrošinātu, ka ieguldījumi infrastruktūrā ietvertu veselības infrastruktūru un atbildības piešķiršanu iestādēm par pasākumu īstenošanu šajā jomā.
Paul Rübig
(DE) Priekšsēdētāja kungs, dāmas un kungi, tēma, par ko šodien diskutējam, ir sevišķi svarīga, jo tā attiecas uz īpašu Eiropas Savienības atbildības jomu.
Mēs Eiropā nešaubāmies, ka mūsu mazie un vidējie uzņēmumi veido ļoti veiksmīgu strukturālu modeli, un mums ir jānodrošina, lai IKP uz vienu cilvēku varētu augt, balstoties uz šo modeli, vismaz viszemattīstītajās valstīs. Liela nozīme šajā sakarā ir jāpiešķir koncepcijai par to, kā palīdzēt cilvēkiem palīdzēt pašiem sev.
Mums ir arī jāraugās, lai šo pūliņu centrā būtu mūsu energoefektivitātes un pārtikas drošības stratēģija. Šīm valstīm ir vajadzīgi ienākumi no nodarbinātības, un mazie uzņēmumi un ģimenes uzņēmumi var to palīdzēt īstenot, un to patērētājiem ir nepieciešama pirktspēja. Es uzskatu, ka šis vistas un olas princips ir vienkārši jāīsteno līdz veiksmīgam iznākumam.
Marianne Mikko
(ET) Kolēģi, es izsaku uzslavu referentam par labi paveiktu darbu. Atbalsta neapmierinoša koordinācija un programmu pārbagātība ir izraisījusi atbalsta efektivitātes krišanos. Tajā pašā laikā atbalsts ir vērsts uz tā dēvētajām "pievilcīgajām” valstīm, un tā dēļ daudzi reģioni tikuši pilnīgi aizmirsti. Sadrumstalotība ir izraisījusi atbalsta pasākumu daudzveidību, un daudzos gadījumus šie pasākumi ir pilnīgi nesaderīgi cits ar citu.
Tomēr ļoti svarīgi, lai Eiropas Savienība un dalībvalstu attīstības sadarbības politika viena otru papildinātu un stiprinātu. Dalībvalstīm ir jākoordinē sava darbība. Jāpievērš uzmanība tam, ka vairākas dalībvalstis tikai tagad sāk darboties kā atbalsta devējas, tomēr pat tās apzinās atbalsta efektivitātes nozīmi. Piemēram, Igaunija, kas vēl nepilda Parīzes deklarāciju, ir piedalījusies trīspusējas sadarbības projektos. Lai novērstu attīstības atbalsta sadrumstalotību un pārmērīgu līdzekļu devēju valstu koncentrēšanos, tiek izmantots atbalsts no "klusās” partnervalsts.
Vairāk nekā puse no pasaules oficiālā attīstības atbalsta nāk no Eiropas Savienības. Ir svarīgi nodrošināt Eiropas Savienības klātbūtni vājās valstīs un it īpaši "novārtā atstātās” valstīs. Piešķirot atbalstu, mums, Eiropas Savienībai, ir jābūt dāsnai, lai atbalstu varētu pieņemt ar cieņu.
Czesław Adam Siekierski
(PL) Priekšsēdētāja kungs, komisāra kungs, palīdzēt nabadzīgajiem un trūkumā nonākušajiem ir liela vērtība. Eiropas Savienība ir līdere palīdzības sniegšanā valstīm, kas cietušas no dabas katastrofām, piemēram, sausuma, plūdiem, bada vai aizvien jaunu veidu klimata pārmaiņu izraisītām katastrofām.
Tomēr vienmēr pastāv dilemma par finansējuma un līdzekļu novirzīšanu jaunattīstības valstīm, nabadzīgām valstīm, lai palīdzētu tām attīstīties. Cik daudz no šiem līdzekļiem vajadzētu piešķirt pašreizējās nabadzības samazināšanai un cik daudz naudas vajadzētu piešķirt attīstībai, piemēram, izglītībai, dažādu iestāžu izveidei, tiesību sistēmas ieviešanai vai infrastruktūras izveidei, piemēram, ceļu būvei vai interneta ieviešanai, kas palīdzētu attīstīties uzņēmējdarbībai šajās jomās, it īpaši veidot mazus un vidējus uzņēmumus, tostarp zemnieku saimniecības?
Piešķirtais atbalsts ir jāsasaista ar sociālās informētības, demokrātisku iestāžu un izglītības sistēmu radīšanu, lai vietējā sabiedrība varētu būt gatava uzņemties pārraudzību par šo reģionu un valstu ilgstošu attīstību.
Christopher Beazley
(FR) Komisāra kungs, manu pirmo jautājumu jau uzdeva Marianne Mikko, proti, "Vai dažādu NVO vidū pastāv konkurences problēma vai koordinācijas trūkums, un vai Komisija piedalās centienos koordinēt lielisko darbu, ko katra no tām veic?”
Otrais jautājums: kad es gāju skolā, Anglijā bija organizācija, ko sauca par Brīvprātīgo aizjūras dienestu. Vai Komisijai ir programma tam, kā iedrošināt jaunus cilvēkus, kas vēlas būt noderīgi, piedāvājot varbūt mācīt citus, kā arī iedrošināt piedalīties šajās attīstības atbalsta programmās? Vai komisāram ir programma jaunu cilvēku atbalstīšanai, kuri to vēlētos darīt?
Louis Michel
Komisijas loceklis. - (FR) Priekšsēdētāja kungs, pateicos Jums par atbalstu pieejai un mūsu politikas galvenajam atbalstam. Es vēlētos arī atgriezties pie dažiem jautājumiem un īsi atbildēt.
Vispirms attiecībā uz atbalstu pārtikas jomā, it īpaši graudaugu cenu pieaugumu un lauksaimniecības programmu jautājumu, es vēlos jums sacīt, ka mēs nupat sagatavojām paziņojumu par Eiropas attīstības stratēģiju, kā reaģēt uz pārtikas krīzi. Jūs drīz saņemsiet informāciju par šo dokumentu.
Otrkārt, es vēlētos izlabot dažas no sacītajām lietām, un es nesaprotu, kāpēc šīs lietas tiek pastāvīgi uzsvērtas. Vienpusēji uzbrukumi kopējai lauksaimniecības politikai, balstoties uz vien dažiem īstiem argumentiem, kaitē Eiropas Savienībai, sniedz nepareizu informāciju un liek mūsu partneriem domāt, ka kopējā lauksaimniecības politika ir visu viņu ciešanu cēlonis. Es teikšu un atkārtošu: tā nav taisnība! Mēs likvidējam lauksaimniecības subsīdiju sistēmu kopš 1996. gada, un mūsu kopējās lauksaimniecības politikas ietekmi nevar uzskatīt par jaunattīstības valstu problēmu cēloni. Es esmu gatavs pārrunāt šo jautājumu sīkāk citā sanāksmē, jo šis apvainojums tiek atkārtots kā sava veida piedziedājums, it kā tās būtu precīzs. Cilvēki saka lietas, kas nav patiesība. Eiropa lielā mērā ir šo jautājumu nokārtojusi, lai gan vēl aizvien ir palikuši daži jautājumi. Es atzīstu, ka pastāv nelielas šaubas par mūsu attīstības politiku savstarpējo saskanību. Tomēr attiecībā uz lauksaimniecību, ja ir kāda nozare, kur mēs esam panākuši reālu progresu, tad tā ir tieši šī nozare. Man nešķiet diezgan godīgi, ja cilvēki aptraipa mūsu tēlu bez patiesa iemesla.
Es esmu uzklausījis priekšlikumu par, manuprāt, globālu fondu. ES zinu, ka profesors Geoffrey Sachs, kurš ir ievērojams cilvēks, cīnās un rīko kampaņas par globālu pārtikas fondu. No savas puses es to neatbalstu. Es pret to izjūtu dziļas šaubas - galu galā bija jāpaiet ilgam laikam, līdz globālais fonds, ko pieminēja Eoin Ryan un ko viņš, šķiet, uzskatīja par universālu, sāktu darboties pārredzami un efektīvi. Kāpēc veidot citu fondu, ja mums jau ir tādi instrumenti kā Pasaules Pārtikas programma (WFP), Pārtikas un lauksaimniecības organizācija (FAO) un citi? Jaunu līdzekļu un instrumentu izgudrošana, lai atrisinātu globālās politikas vājās vietas, noteikti nav pareizais risinājums. Līdzekļi jau ir. Tie ir vienkārši pietiekami jāfinansē.
Mums ir jāreformē WFP, bet kā? Pasaules Pārtikas programmai ir jābūt paredzamam gada budžetam, un tā finanšu darbībai ir jāmainās. Es par to nesen runāju. Tā ir liela problēma. Tātad mēs arī nedrīkstam izdomāt sliktas atbildes uz labiem jautājumiem. Es neatbalstu jauna fonda izveidi, jo tas vienkārši radītu lielu birokrātiju, daudz procedūru. Ļaujiet man pateikt dažus vārdus par procedūru tematu.
Attiecībā uz lauksaimniecību es vienkāršu vēlos pateikt, ka mēs virzīsimies no 650 miljoniem eiro devītajā Eiropas Attīstības fondā (EAF) līdz 1 250 000 miljardiem eiro desmitajā EAF. Es piekrītu, ka ir daudz kvantitatīvā un procentuālā ziņā, taču tas nav reāls EAF finansējuma procentuāls pieaugums. Pozitīvais aspekts ir tas, ka mēs esam pārgājuši no četrām valstīm, izvēloties pievērsties lauksaimniecības nozarei, uz 24 valstīm, t.i., vairāk vai mazāk vienai trešdaļai. Tas parāda, ka viss ir progresējis, ka ir lielāka informētība. Tomēr ļaujiet man jums atgādināt - jo tas ir svarīgi -, ka galveno nozaru izvēle balstās uz atbildības principa - to, kurai nozarei mums pievērsties vai kuru finansēt, nolemj mūsu partneri. To ir svarīgi atcerēties.
Man uzdeva vēl vienu interesantu jautājumu: ko jūs darīsiet ar neizmantoto naudu, kas paredzēta lauksaimniecībai? Patiesībā mēs atgūsim lielu daļu no šīs naudas un piešķirsim to cenu pieauguma problēmas un pārtikas krīzes risināšanai. Es labprātāk runāju par pārtikas krīzi nekā cenu pieaugumu. Komisijas pēdējā sanāksmē pirms nedēļas es ierosināju priekšlikumu, ko pieņēma ļoti labi, proti, ka mums vajadzētu mēģināt novirzīt šos resursus tā, lai dotu mazajiem lauksaimniekiem nabadzīgajās valstīs piekļuvi sēklām un mēslošanas līdzekļiem, jo tā ir viena no lielākajām problēmām, ar ko tie saskaras. Ja mēs vēlamies, lai tie kļūtu neatkarīgi, tiem ir acīmredzami nepieciešama labāka piekļuve sēklām un mēslošanas līdzekļiem, kas palīdzētu tiem pakāpeniski pašiem sevi nodrošināt ar pārtiku. Es ļoti atbalstu to, lai pēc iespējas tiktu saīsināts laiks, kurā tiek dalīts atbalsts. Es uzskatu, ka daudz svarīgāk ir nodrošināt lauksaimniekus ar ražošanas līdzekļiem. Mēs visi piekrītam tam, ko es teicu savā atklāšanas runā un ko nav nepieciešams atkārtot, ka Akras sanāksme ir politiska tikšanās, un es jums lūdzu - zinot to, ka jūs visi apzināties, ka mums tas ir jādara, mobilizēt mūsu dalībvalstis, lai tās pildītu savas saistības un piekristu ievērot kalendāru, kas parāda to, kā, manuprāt, Josep Borrell Fontelles izteicās, ka tiem ir reāls politisks risinājums, un pildīt savus solījumus.
Cilvēki turpina runāt par apgrūtinošām procedūrām un lūdz mani tās racionalizēt. Man jāatzīst, ka man patiešām šajā ziņā nav pilnvaru. Procedūras pastāv, un man tās ir jāievēro, neko citu es nevaru darīt. Es varu ierosināt elastīguma pasākumus, bet jūs labi zināt, ka, lai tie stātos spēkā, būtu vajadzīgi vairāki gadi. Tas nav plaši zināms, taču sava amata izpildes termiņa beigās es plānoju iepazīstināt ar to, kādas mācības esmu guvis par procedūrām. Es jau dzirdu Maria Martens sakām: "Mums nepieciešama lielāka pārredzamība”, un es esmu gatavs jebkādai pārredzamībai, kādu vien vēlaties, "bet mums ir arī nepieciešama augstāka efektivitāte”. Es gribu teikt jums šādi: lai arī cik neiederīgi un šokējoši tas neizklausītos, ja jūs vēlaties vēl lielāku pārredzamību, kas nozīmē pat vēl lielāku uzraudzību, vēl vairāk revīziju, vēl vairāk konsultāciju un tā tālāk, jums būs zemāka efektivitāte. Tieši to es jums gribu teikt. Jūs tam varat nepiekrist, taču es par to esmu pārliecināts. Šobrīd tiek prasīts tik daudz pārredzamības, ka Komisija ir kļuvusi par važās iekaltu milzi, vēl vienu Guliveru. Personīgi es esmu gatavs runāt, un vienmēr ir veidi, kā panākt efektīvu pārredzamības līmeni, taču es jūs lūdzu - pārstājiet runāt par "pārredzamību”, "uzraudzību”, par to, kā visam būtu jānotiek... Tas viss ir ļoti labi un pareizi, taču jums jāskatās patiesībai acīs... Es gribētu izmantot izdevību izsekot lietas attīstībai. Varu jums pateikt, ka tas nav nekāds joks. Dažkārt pat es pilnīgi novirzos no kursa, un tad ir jāatceras par iekšējiem dienestiem un citiem, kas tajā ir iesaistīti. Tas ir ārkārtīgi sarežģīts darbs. Es nevēlos to tagad sīki ilustrēt, taču man jāsaka, ka tā ir reāla problēma.
Man šķiet, Alain Hutchinson runāja par koordināciju, koherenci un komplementaritāti. Viņam bija diezgan liela taisnība. Es uzskatu, ka mēs varētu ievērojami palielināt mūsu atbalsta efektivitāti, ja mums notiktu labāka darba dalīšana, ja mēs būtu saskaņotāki, koordinētāki un ja mēs patiesi spētu likvidēt daļu starpniecības un bieži vien pilnīgi nevajadzīgas uzraudzības. Es iepriekš sniedzu dažus skaitļus - Tanzānijai ir jāsagatavo 8 000 revīzijas ziņojumu! Neesmu pārliecināts par to, kādu apgrūtinājumu tas rada tādai valstij kā Tanzānija, kurai patiesībā ir pieredze un zināšanas pārvaldībā. Ir laiks, kad sirreālisms robežojas ar vājprātu. Ir robeža. Man nav nekas pret procedūru, taču, kas par daudz, tas par daudz. Es vairs nevēlos procedūras. Godātais Alain Hutchinson, attiecībā uz darba dalīšanu jums bija taisnība, uzsverot diasporas nozīmi. Mēs cenšamies ar tām strādāt, taču mēs to nevaram darīt tieši procedūru dēļ. Tas ir vēl viens piemērs! Jūs vaicājāt, vai ir vēl kādi projekti, kas iedrošinātu jaunus cilvēkus doties un strādāt jaunattīstības valstīs. Nē, kungs, es tā nevaru darīt, procedūras man to neļauj. Piemēram, man ir teikts, ka ir noteiktas NVO, ar kurām es nevaru sadarboties. Es patiešām nevaru strādāt ar noteiktām NVO, jo procedūras man to neļauj. Mūsu jaunās dalībvalstis ir vīlušās, un tam ir pamats, jo vairākumā gadījumā to nevalstiskās organizācijas, lai gan tās ir tikpat labas, cik citas, nevar darboties, jo tās neatbilst Komisijas procedūru ieviestajiem standartiem. Tāpēc vienā ziņā tām tiek izslēgta iespēja ar mums sadarboties un saņemt mūsu palīdzību, kas nav godīgi. Mēs pie tā strādājam, taču, lai to atrisinātu, ir vajadzīgs ilgs laiks.
Es arī piekrītu, ka mums vajag vairāk. Jerzy Buzek runāja par cīņu ar klimata pārmaiņām. Skaidri runājot, ja mēs pielāgosim finansējumu attīstībai, lai strādātu pie klimata pārmaiņām, mēs ieķīlāsim visu, ko esam paveikuši vai esam plānojuši paveikt tradicionālajā attīstības politikā. Tas nozīmē, ka mums nepieciešami jauni papildu līdzekļi, lai risinātu klimata pārmaiņu problēmu. Vēlos pievērst jūsu uzmanību mūsu un Josep Borrell Fontelles ierosinātajai domai par starptautiska aizdevuma ieviešanu, kas būtu saistīts ar CO2 emisiju kvotām. Šis projekts šobrīd veiksmīgi virzās uz priekšu. Tehniski tas ir pabeigts. Mēs strādājām kopā ar Pasaules Banku. Es pie šī temata atgriezīšos vēlāk, jo tas arī varētu daļēji atrisināt jautājumu par finansējuma paaugstināšanu tādā ziņā, ka tas palīdzētu dalībvalstīm izpildīt to mērķus un saistības, radot vismazāko negatīvo ietekmi uz to budžetiem ilgtermiņā.
Acīmredzot esmu vienisprātis ar Josep Borrell Fontelles, izsakot uzslavu, pirmkārt, Spānijai, jo tā ir taisnība, vienā ziņā šī situācija nav godīga. Dažas valstis ir pielikušas reālus pūliņus un piešķīrušas vairāk budžeta līdzekļu - no IKP viedokļa Spānija ir patiesi pielikusi lielus pūliņus. Tajā pašā laikā dažas citas valstis patiesi ļāvās brīvajam kritienam, kas kaut kādā ziņā aizēnoja citu valstu darbību. Man jāsaka, ka šis ir nopietns jautājums, kas kļūst aktuāls atkal un atkal - 20 % izglītībai, veselībai, ūdensapgādei utt. Jūs zināt atbildi.
Pirmkārt, es jau esmu atbildējis. Pat ja es piekrītu attiecībā uz mērķi, es tomēr teicu, ka ir jācenšas noteikt, kur patiesībā nonāk budžeta atbalsta izdevumi, - tā kā tika minēts vārds "budžeta” - jo bieži vien tiek finansētas tieši šīs nozares. Tomēr ir ļoti grūti sniegt konkrētus skaitļus.
Otrkārt, nozari, kurai pievērsties, izvēlas mūsu partnervalstis, nevis mēs. Tāpēc es nevaru uzspiest un pateikt tām, ka tām ir jātērē līdzekļi, piemēram, izglītībai. Es varu ierosināt, bet nevaru uzspiest. Protams, es piekrītu Gay Mitchell, ka, ļoti drosmīgi izsakoties, mums ir jāpalielina atbalsts savtīgiem iemesliem. Tā ir vairāk vai mazāk patiesība. Es uz to bieži norādu sanāksmēs. Ļaujiet tiem, kas nevēlas sniegt lielāku atbalstu nesavtīgu iemeslu dēļ, darīt to vismaz savtīgu iemeslu dēļ. Šajā sakarā un īpaši paraugoties uz Āfriku, mēs atklājam, ka liela loma te jau ir noteiktām jaunās tirgus ekonomikas valstīm. Es neapstrīdu to dalības likumību vai tiesiskumu, es vienkārši saku, ka Eiropas interesēs būtu vairāk iesaistīties kontinenta attīstīšanā, kurš ir mūsu kaimiņš un kuram tā var radīt lielu pievienoto vērtību, tajā pašā laikā iegūstot pievienoto vērtību no tā.
Domāju, ka nu esmu pateicis visu. Esmu atbildējis uz pēdējā runātāja uzdotajiem diviem jautājumiem, kas bija, ja tā var teikt, ļoti iederīgi. Esmu patiesi priecīgs, ka varu būt Eiropas Parlamentā. Tā noteikti ir vieta, kur valda vislielākā dinamika un vislielākā apņēmība virzīt šo politiku, kurai mēs ticam ar tādu pārliecību.
Johan van Hecke
referents. - (NL) Šīs augsta līmeņa konstruktīvās debates šodien ir parādījušas plašu vienprātību gan Parlamentā, gan starp Parlamentu un Komisiju attiecībā uz rīcību, kādai mums jābūt, lai uzlabotu sava atbalsta kvalitāti. Vairāk jāņem vērā pašu valstu prioritātes. Atbalstam jābūt paredzamākam. Tehniskā palīdzība ir vēl vairāk jāsamazina. Ir nepieciešams lielāks budžeta atbalsts, taču arī lielāka pārredzamība un parlamentu, sociālās vidusšķiras un vietējo iestāžu iesaistīšanās. Jābūt efektīvākam rīcības kodeksam, un ir jāpaplašina "līdzekļu devēju atlants”, un tā tālāk.
Tomēr, manuprāt, lietas būtība ir tāda, ka mums, Parlamentam un Komisijai (un kāpēc gan vēl neiesaistīt dalībvalstu parlamentus?) ir jārada spiediens uz dalībvalstīm, lai tās, pirmkārt un galvenokārt, pildītu savus solījumus un, otrkārt, apstiprinātu plānu, kurā tās skaidri norādītu, ko var izdarīt un kas tiks izdarīts kādā laika periodā. Treškārt, tām ir arī nepārprotami jāiesaistās Komisijas ierosinātajā darba dalīšanā. Dāmas un kungi, es uzskatu, ka ar mūsu draugiem un kolēģiem dalībvalstu parlamentos, neņemot vērā partiju atšķirības, mums ir jāuzņemas iniciatīva, paaugstinot spiedienu uz valdībām, kas patiesi attiecas ne tikai uz daudzu dalībvalstu kopīgo, bet arī to individuālo atbildību.
Šis ziņojums satur veselu virkni konkrētu ieteikumu. Es no sirds ceru, ka Komisija un Padome par tiem runās Akrā. Parlaments šodien runā vienbalsīgi, kas nenotiek vienmēr, un pauž vēlmi, lai Eiropas Savienībai Akrā arī būtu vienots viedoklis, spēcīgs un - galvenais - uzticams viedoklis.
Priekšsēdētājs
Debates tiek slēgtas.
Balsošana notiks rīt plkst. 12.00.
Rakstiski ziņojumi (143. pants)
Pedro Guerreiro
, rakstiski. - (PT) Tā kā nav iespējams komentēt dažādos gan pozitīvos, gan negatīvos svarīgos jautājumus, kas aplūkoti šajā ziņojumā, ir jāatzīmē, ka par spīti tā specifiskajai formai tas tomēr parāda ES "attīstības atbalsta” negatīvo darbību.
Lai gan tajā netiek kritizēts tas, cik bieži attīstības atbalsts tiek izmantots tikai kā mīkstinošs faktors, (neīsts) papildinājums un nesabalansētu tirgu nosacījums vai kā iejaukšanās instruments (kam ir labi zināmi negatīvi mērķi un ietekme, piemēram, ES Eiropas Konsenss attīstības jomā, ekonomisko partnerattiecību nolīgumi, kurus ES plāno piemērot, vai finanšu spekulācijas ap pārtikas produktiem, kas rada šaubas par pasludinātajiem attīstības mērķiem), nepārsteidz tas, ka ziņojumā ir uzsvērti nepietiekami "attīstības atbalsta” rezultāti un tā lielais samazinājums Eiropas Savienībā: no 0,38 % 2007. gadā līdz 0,41 % 2006. gadā, kas ir krietni zem 0,7 % no IKP, kā norāda ANO.
Ziņojumā arī izskan piezīme par brīdināšanu attiecībā uz pieaugošo "attīstības atbalsta” izmantošanu nolūkiem, kam nav nekāda sakara ar attīstību (piemēram, militāriem nolūkiem), un attiecībā uz to, ka atbalsts "bieži tiek nodrošināts atbilstoši atbalsta sniedzēju prioritātēm un grafikam”.
Tokia Saïfi
, rakstiski. - (FR) 2005. gadā Parīzes deklarācijā tika paredzētas īpašas saistības veicināt attīstības atbalsta efektivitātes uzlabošanu, balstoties uz dialogu un abpusēju atbildību. Šī starptautiskā struktūra ir būtiska Eiropas Savienībai, kura nodrošina vairāk nekā 55 % no kopējā atbalsta pasaules attīstībai.
Lai turpmāk uzlabotu šā atbalsta kvalitāti un efektivitāti Eiropas Parlaments arī aicina vienkāršot procedūras, pasākumus, lai apkarotu korupciju un atbalsta izmaksāšanu atbilstoši pašu partneru prioritātēm. Visi šie pasākumi ir vairāk nepieciešami laikā, kad dalībvalstu attīstības atbalsts laikā no 2006. gada līdz 2007. gadam ir samazinājies par aptuveni 0,41 % līdz 0,38 % no ES IKP.
Laikā, kad pārtikas krīze ietekmē visnestabilākās jaunattīstības valstis un piekļuve ūdenim un izglītībai vēl joprojām ir ierobežota, ir saprotams, ka Eiropas Savienībai ir atkal divkārši jāpastiprina centieni sasniegt Tūkstošgades attīstības mērķus, līdz 2015. gadam piešķirot 0,7 % no sava IKP attīstības atbalstam. Līdzīgi, lai nodrošinātu, ka atbalsts ir ilgtermiņa un paredzams finansējums, ir ārkārtīgi svarīgi nodrošināt papildu līdzekļus, izmantojot novatoriskus finansēšanas mehānismus un mobilizēt valsts ieguldījumu fondus produktīviem ieguldījumiem.
(Sēdi pārtrauca plkst. 11.50 un atsāka plkst. 12.00.)
