Priekšsēdētāja paziņojums
Priekšsēdētājs
Dārgie kolēģi! Šodien es vēlos informēt jūs par savu rīcību pēc tam, kad radās nopietni traucējumi svinīgajā sēdē šeit Strasbūrā 2007. gada 12. decembrī , atzīmējot Pamattiesību hartas parakstīšanu, incidentu, kuru jūs, esmu pārliecināts, visi atceraties.
Pēc tam, kad Priekšsēdētāju konference bija apspriedusi minēto incidentu, pamatojoties uz Reglamenta 147. pantu, es ielūdzu vairākus deputātus uz pārrunām, lai uzklausītu viņu notikumu skaidrojumu, pirms pieņemu lēmumu par varbūtējas disciplinārlietas ierosināšanu. Es paskaidroju katram deputātam uzaicinājuma iemeslu.
Parlamentārisma pamats ir runas brīvība. Demokrātiskā parlamentā nevienu runātāju nedrīkst pārtraukt un ar sistemātiskiem starpsaucieniem no to kolēģu puses, kam ir atšķirīgs viedoklis, kavēt izteikt savu viedokli. Protams, tas vēl jo vairāk attiecināms uz runātājiem, kas uzstājas plenārsēdē kā viesi, un citu iestāžu pārstāvjiem. Es paskaidroju ielūgtajiem deputātiem, ka esmu uzaicinājis viņus uz pārrunām, jo par spīti manai prasībai pēc kārtības plenārsēdē, viņi turpināja ar starpsaucieniem kavēt runātājus uzrunāt Parlamentu. Disciplinārlieta nav ierosināta tāpēc, ka viņi bija pacēluši plakātus un transparentus. Jautājums ir par mēģinājumu ierobežot runas brīvību.
Pēc diskusijām, par kurām es tikko runāju, es nolēmu saskaņā ar Reglamenta 147. panta 3. punktu veikt šādus pasākumus:
Deviņos gadījumos atņemt tiesības uz dienas naudu par divām līdz piecām dienām, vienā gadījumā - par piecām dienām, sešos gadījumos - par trīs dienām un divos gadījumos - par divām dienām, un vēl vienā gadījumā tika izteikts rājiens.
Lai paskaidrotu, kāpēc es piemēroju šos sodus, es vēlētos nolasīt jums to, ko rakstīju attiecīgajiem deputātiem, kad informēju viņus par disciplinārsodu. Es citēju: "Es pilnīgi atzīstu jūsu tiesības un ikviena deputāta tiesības nepieņemt Pamattiesību hartu vai Lisabonas līgumu un izteikt savu viedokli saskaņā ar Reglamenta noteikumiem. Es arī zināmā mērā saprotu jūsu emocionālo attieksmi, ko šādi jautājumi dažkārt izsauc.
Tomēr es uzskatu, ka ir jāsaprot starpība starp likumīgu rīcību saskaņā ar Reglamentu un tā pārkāpumu, kas notika 12. decembrī. Mēs nevaram pieļaut rīcību, kas beidzas ar citu deputātu vai oficiālu viesu - šajā gadījumā citu Eiropas Savienības iestāžu priekšsēdētāju - kavēšanu runāt cieņas pilnā veidā un bez tīšas pārtraukšanas, ja viņiem ir dots vārds saskaņā ar 9. panta 2. punktu un turklāt saskaņā ar darba kārtību, ko pieņēmis pats Parlaments. Parlamentārisma un demokrātijas būtisks princips ir tas, ka, baudot tiesības uz uzskatu brīvību, ir jāievēro arī citu cilvēku tiesības uz uzskatu brīvību - šajā gadījumā to cilvēku brīvība, kam bija dots vārds plenārsēdē.”
Saskaņā ar Reglamenta 147. pantu minētos desmit deputātus informēja par pieņemto lēmumu attiecībā uz viņiem. Šie deputāti ir zaudējuši tiesības uz dienas naudu: Jim Allister - par 3 dienām, Godfrey Blum - par 2 dienām, Sylwester Chruszcz - par 2 dienām, Paul Marie Coûteaux - par 5 dienām, Maciej Marian Giertych - par 3 dienām, Roger Helmer - par 3 dienām, Roger Knapman - par 3 dienām, Hans-Peter Martin - par 3 dienām un Philippe de Villiers - par 3 dienām. Vladimír Železný ir saņēmis rājienu.
Turklāt to organizāciju, delegāciju un komiteju priekšsēdētāji, pie kurām pieder šie deputāti, ir informēti.
Trijos gadījumos es atturējos piemērot 147. pantu, tāpēc ka, pārrunājot šo lietu ar attiecīgajiem deputātiem, es secināju, ka šie kolēģi nav piedalījušies minētajā akcijā.
Kolēģi! Tas ir mans lēmums. Es uzskatīju, ka mans pienākums ir paziņot par to jums šeit oficiāli un publiski, lai Parlaments būtu informēts par to, kas man bija jādara. Es ceru, ka mums nebūs turpmāk jākļūst par lieciniekiem tādiem incidentiem kā tam, kas notika šeit Eiropas Parlamentā 2007. gada 12. decembrī.
(Aplausi)
