


Formanden
   . - Vi skal i gang med en meget langvarig og kompliceret afstemning om Reach. Faktisk har jeg fået at vide, at det er en af de længste og mest komplicerede afstemninger i Parlamentets historie. De tjenestegrene, der har forberedt afstemningen, samt de politiske gruppers tekniske medarbejdere har gjort et fremragende stykke arbejde. Det vil jeg hermed lykønske dem med.
I princippet burde afstemningen ikke tage mere end tre timer, men så må jeg også bede Dem om to ting. For det første bedes De være stille og koncentrere Dem under hele afstemningen ...
og for det andet bedes De række hånden op. Jeg beder Dem! Afstemningen vil tage lang tid, og jeg forstår godt, hvis De bliver træt, men vær så venlig at række hånden op under afstemningen.
Så går vi i gang. Held og lykke!
Ria Oomen-Ruijten (PPE-DE ).
   - Hr. formand, det er mit indtryk, at der stadigvæk er mange, der ønsker at skrive sig på talerlisten, så jeg tror, det vil være hensigtsmæssigt, at vi venter et par minutter mere. I mellemtiden vil jeg gerne gøre opmærksom på, at hovedindgangen til Europa-Parlamentet nu har været lukket i to måneder, og adgangsforholdene har i alt fald for mig personligt medført, at jeg er faldet med fraktur til følge. Jeg er sikkert ikke alene herom. Jeg beder Dem derfor anmode den ansvarlige tjenestegren om at sørge for, at adgangsforholdene i det mindste bliver sikre. Vi ønsker, at kemikalier håndteres forsigtigt, og der bør udvises samme forsigtighed med hensyn til personers sikkerhed her på stedet. 
Formanden.
   - Vi noterer os Deres anmodning. 
Jan Andersson (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil blot gøre Præsidiet opmærksom på en sag. I begyndelsen af denne uge opdagede jeg mit navn på 18 ændringsforslag, som jeg ikke havde set og definitivt ikke havde skrevet under på. Desuden var jeg ikke enig i opfattelsen i disse ændringsforslag. Jeg håber ikke, at dette gentager sig. Det skabte nemlig en hel del problemer, da jeg skulle forklare, at jeg slet ikke støttede disse ændringsforslag. 
Formanden.
   - Hr. Andersson, Deres bemærkning fremgår allerede af protokollen og på afstemningslisten, og De kan derfor være sikker på, at sagen er klar. 
Jens-Peter Bonde (IND/DEM ).
   - Hr. formand Jeg vil bare bede om, at vi efter afstemningen om alle ændringsforslagene får fem minutters pause til at finde ud af, hvad der er blevet vedtaget, og til at afgøre, om vi vil stemme for, imod eller undlade til sidst. 
Formanden.
   - Det får De hermed, hr. Bonde.
Cristina Gutiérrez-Cortines (PPE-DE ).
   - Hr. formand, vi anmoder om, at der bliver tilføjet følgende i slutningen af ændringsforslag 356: "meget anvendte uorganiske stoffer eller stoffer, hvis risici er tilstrækkelig belyst, som f.eks. natriumchlorid, natriumkarbonat, kaliumkarbonat, calciumoxid, guld, sølv, aluminium, magnesium, silikater, glas og keramiske fritter". Det vil sige, at det drejer sig om stoffer, som vi allerede har information om. 

Guido Sacconi (PSE ),
   Hr. formand, mine damer og herrer, da jeg anmodede om taletid, frygtede jeg rent faktisk, at afstemningen om ændringsforslagene ville få et andet udfald. Jeg synes i stedet, at afstemningen har været meget positiv, og at forordningen er blevet mere afbalanceret.
Derudover mener jeg, at forudsætningerne er blevet skabt for at sikre konvergens med Rådet så hurtigt som muligt, også hvad angår de dele af forordningen, hvor vi stemte for en overordentlig stærk holdning såsom bestemmelserne vedrørende godkendelse. Under forhandlingerne i forgårs om alle hovedafsnittene tilkendegav Rådet, at det er meget sandsynligt, at der opnås konvergens mellem det forslag, vi skal stemme om, forhåbentligt med et positivt udfald, og resultatet af Rådets arbejde. 
Ria Oomen-Ruijten,
   Hr. formand, det er min opfattelse, at der er tale om en sejr, hvad angår registrering, hvor hovedparten af den administrative byrde ligger. Det er også min opfattelse, at vi har tabt, hvad angår udstedelse af tilladelser og altså godkendelse, hvilket til dels skyldes, at De Liberale ikke hjalp til. Det er beklageligt, men jeg ved, at det britiske formandskab på det område i høj grad vil være imødekommende. Ydermere ved jeg, at der har været tale om små, knebne flertal, og vi tabte, i det mindste hvad angår de væsentligste emner, med kun omkring 10 stemmers forskel. Jeg ved også, at Europa-Parlamentet under andenbehandlingen vil råde bod på alle de udeladelser, der nu godkendes. Hr. formand, jeg anmoder derfor vores gruppe om et rungende ja i denne afstemning. 
Lena Ek,
   Jeg kan konstatere, at den arbejdslinje, som vi har fulgt i ALDE-Gruppen med henblik på en styrkelse på miljøsiden, en tydeliggørelse af de uklarheder, som findes, og en forenkling for små virksomheder har vundet en enorm stor sejr. Vi vil derfor stemme ja. Jeg vil gerne takke først og fremmest Guido Sacconi for hans uhørt tålmodige arbejde, men også Kommissionen og formandskabet, som desværre ikke er her. Vi har nu mulighed for at lave en meget stærk lovgivning. 
Hartmut Nassauer (PPE-DE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, jeg kan ikke tilslutte mig det flertal, som har støttet godkendelsesordningen, hvorfor vi har stemt imod den. Det, der kan anføres til forsvar for betænkningen, er det, der siges om registrering, som er vedtaget med et bredt, kvalificeret flertal - den eneste vigtige blok og det vigtigste spørgsmål, som er blevet vedtaget med kvalificeret flertal i Parlamentet. Denne beslutning vil veje tungt både i Rådet og i Kommissionen. Det er kun på den baggrund, og idet godkendelsen forkastes udtrykkeligt, hvilket vi ved vil blive korrigeret i Rådet, at jeg stemmer for betænkningen. 
Jonas Sjöstedt,
   Med denne afstemning får vi en svag Reach, en alt for svag Reach, med kompromiser om registrering. Vi har dog fået en god beslutning, hvad angår godkendelse. Vi vil hellere have en svag Reach end ikke nogen Reach. Vi vil derfor stemme ja uden entusiasme.
Carl Schlyter,
   Da alle andre grupper erklærer deres hensigter, forstår vi, at det var en kompliceret afstemning. Det er nu imidlertid blevet erklæret, at den eneste positive del, godkendelsen, vil blive undermineret i Rådet. Desuden blev den undermineret ved visse undtagelser under afstemningen. Det gør, at et stort flertal i min gruppe ikke kan acceptere Reach i dens nuværende form. 
Johannes Blokland
   Hr. formand, det store flertal af medlemmerne i min gruppe vil heller ikke kunne støtte dette kompromis. Efter vores opfattelse er spørgsmålet om registrering på miljøområdet ikke behandlet udtømmende. På en række andre områder er der nået et kompromis, men med et lille flertal. Vi er således bekymret for, om forslaget er forsvarligt, hvorfor vi vil stemme imod. 
Alessandro Foglietta,
   Hr. formand, mine damer og herrer, tak for ordet. Det forekom næsten umuligt at få lov til at tale i Parlamentet under debatten om det yderst vigtige Reach-forslag.
Gruppen Unionen for Nationernes Europa har besluttet sig til at stemme for, idet vi er tilfredse med registreringsproceduren, og vi er fuldt ud indforstået med forordningens bestemmelser vedrørende OSOR-princippet. Vi er dog lidt bekymrede over godkendelsesproceduren. Ikke desto mindre er vi generelt enige i dette forslag, og jeg ønsker at takke ordføreren hr. Sacconi for den indsats og det arbejde, han har gjort. 
Formanden.
   - Jeg giver ordet til hr. Clark, som har et indlæg til forretningsordenen. 
Derek Roland Clark (IND/DEM ).
   - Hr. formand, jeg har en bemærkning til forretningsordenen. I lyset af diskussionen om det enorme antal ændringsforslag vil jeg gerne citere artikel 53, stk. 1: "Godkendes Kommissionens forslag som helhed med forbehold af vedtagne ændringer, udsættes afstemningen om forslaget til lovgivningsmæssig beslutning, indtil Kommissionen har tilkendegivet, hvordan den stiller sig til hver enkelt af Parlamentets ændringer."
"Er Kommissionen ikke i stand til at tilkendegive sin holdning ved afslutningen af Parlamentets afstemning om dens forslag, underretter den Parlamentets formand eller det kompetente udvalg om, hvornår den vil være i stand hertil; forslaget opføres herefter på forslaget til dagsorden for den mødeperiode, som følger efter denne dato."

- Hr. kommissær, her i Parlamentet respekterer vi forretningsordenen mindst lige så meget som Kommissionen, og vi har derfor indbudt Dem til at komme og fortælle om Deres holdning til hvert enkelt ændringsforslag. Jeg synes, at vi skal fortolke "hvert enkelt" fleksibelt, så sig derfor, hvad De ønsker at sige, og derefter går vi over til afstemning. 
Stavros Dimas,
   Hr. formand, vi har en positiv holdning til nogle af ændringsforslagene, som vi er helt enige i, mens vi er delvis enige i andre ændringsforslag ...
... og vi er i princippet enige i atter andre, men nogle forkaster vi, og for andre forbeholder vi os vores holdning.

Stavros Dimas,
   Hr. formand, Kommissionen tager Parlamentets holdning til efterretning og vil ikke tøve med at drage alle de nødvendige konklusioner af en eventuel forkastelse i Parlamentet, idet der også tages højde for Rådets holdning. Kommissionen vil overveje, hvordan der bedst kan ske fremskridt på dette område.
Peter Baco (NI ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne anmode om en elektronisk afstemning, idet der var et klart flertal for forslaget. De konkluderede imidlertid, at forslaget blev forkastet. Jeg anmoder hermed om en individuel afstemning. 
Formanden.
   - Nej, hr. Baco, der har været et klart flertal imod. Vi har derfor truffet den rigtige beslutning. 
Raül Romeva i Rueda (Verts/ALE ),
   Hr. formand, jeg vil gerne sige, at det, da det drejer sig om en betænkning om en vurdering af Rådets aktioner, ville have været meget interessant og hensigtsmæssigt, hvis Rådet havde været til stede i går aftes. Det er rigtigt, at det var et urimeligt tidspunkt, men det ville have kunnet deltage i forhandlingen. Jeg synes, at vi skal tage hensyn hertil i fremtiden for at sikre, at Rådet er til stede ved denne type betænkninger. 

Ģirts Valdis Kristovskis (UEN ),
   Mine damer og herrer, sent i går aftes var der også omfattende drøftelser om våbenproblemet, og eftersom det var nødvendigt at dæmme op for en vis uro, som min betænkning havde givet anledning til, har jeg fortsat arbejdet og nået frem til, at det er påkrævet at stille to ændringsforslag. Efter punkt 33 følger et nyt afsnit, og for at dæmme op for enhver uro og sikre, at Den Socialdemokratiske Gruppe støtter forslaget fuldt ud, bekræfter jeg, at afsnittets overskrift er blevet ændret, således at ordlyden er: "Styrkelse af effektiv multilateralisme". Det andet mundtlige ændringsforslag vedrører punkt 34 og lyder som følger - følgende ord skal tilføjes efter: 
 "... tager i betragtning, at den reelle trussel om magtanvendelse, som dr. Hans Blix også sagde, i høj grad har fremmet UNSCOM's og UNMOVIC's afvæbningsindsats."
Således slettes hele den sidste sætning. Dette er så mit mundtlige ændringsforslag. Jeg takker for Deres opmærksomhed og beder Dem om at støtte forslaget. 

Jan Marinus Wiersma (PSE ).
   - Hr. formand, inden den endelige afstemning vil jeg gerne spørge, om vi har vedtaget dette mundtlige ændringsforslag fra ordføreren, ellers vil vi afholde os fra at stemme. Jeg tror ikke, vi har stemt om det mundtlige ændringsforslag.
Formanden.
   - Jeg mener, at vi allerede har vedtaget det, hr. Wiersma. 
Formanden.
   - Afstemningen er afsluttet. 

Bairbre de Brún (GUE/NGL ).
Hr. formand, jeg taler på vegne af det store flertal i GUE/NGL-Gruppen. Vi stemte for i dag, selv om denne lovgivning ikke er så stærk, som vi kunne ønske det, fordi vi har brug for lovgivning, der beskytter arbejdstagernes liv og sundhed samt miljøet. Det glæder os meget, at de pakker, vi har aftalt med andre vedrørende godkendelse og pligt til at vise omhu, er godkendt.
EU-lovgivning om kemikalier skal sikre passende beskyttelse af arbejdstagere, forbrugere og miljø og samtidig kunne fungere smidigt og fastholde den europæiske industris konkurrenceevne og dermed sikre job. Vi er meget skuffede over Nassauer-Sacconi-kompromiset vedrørende registrering. Udfordringen var at nå til enighed om en registreringspakke vedrørende indsamling af oplysninger med henblik risikovurdering. Kompromiset indebærer ikke de nødvendige oplysninger.
Vi har brug for en stærk Reach-forordning, der giver os de oplysninger, vi har brug for til at vurdere, hvorvidt kemikalier er farlige, og det gælder også de kemikalier, der produceres i små mængder. Vi ønsker lovgivning med obligatorisk substitution af de farligste kemikalier. Bevisbyrden skal ligge hos virksomhederne og ikke hos de offentlige myndigheder.
Folkesundheden og arbejdstagernes sundhed beskyttes bedst, når disse principper er på plads. Alle seriøse konsekvensanalyser af Reach-forslaget viser, at en funktionsdygtig kemikaliepolitik vil give enorme fordele på sundhedsområdet, og det står i stærk kontrast til industriens overdrevne beregninger. Fornuften bør være i højsædet i Reach. Virksomhederne bør vide, hvad de gør og holdes ansvarlige for deres produkter.
Richard Seeber (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg tror, at Reach-kompromiset er en tekst, som vil danne et godt grundlag for forhandlinger med Rådet.
Min gruppe og jeg har stemt for vedtagelsen af delen vedrørende godkendelse, og det har vi gjort, selv om vi er imod, at den tidsbegrænsede godkendelse for stoffer begrænses til fem år. Her vil vi gerne slå fast, at vi principielt går ind for denne blok, men gerne havde set, at disse fem år var blevet sløjfet, fordi afgørelser er langt at foretrække og vil være væsentligt lettere at håndtere for industrien.
I det store og hele har vi dog opnået noget, der ikke er set før, nemlig en grad af miljøbeskyttelse, som er enestående i verden. 
James Hugh Allister (NI ),
   Jeg stemte imod det ændrede forslag og den lovgivningsmæssige beslutning om Reach, fordi ændringsforslag, der skulle lette byrden for SMV'er, generelt gik tabt, efterhånden som afstemningen skred frem. Vægtskålen tippede til fordel for restriktioner, der er så besværlige, at de i sidste ende kan drive dele af den kemiske industri ud af EU.
Jean-Pierre Audy (PPE-DE ),
   På trods af overdrevne bestemmelser, navnlig med hensyn til administrativ godkendelse, har jeg stemt for det ændrede forslag til forordning om regulering af kemikalier (Reach). Disse bestemmelser træder nemlig i stedet for forældede tekster, som ikke fremmer nytænkningen, og som ikke i tilstrækkelig grad beskytter borgerne i et miljø, der er blevet kompleks, farligt og er i konstant udvikling.
De af PPE-DE-Gruppen stillede ændringsforslag, som for nogles vedkommende er blevet vedtaget af Parlamentet, beskytter virksomhedernes, navnlig SMV'ernes rettigheder og sikrer samtidig, at den mekanisme, som vedrører oprettelse af et europæisk kemikalieagentur, fungerer korrekt. Sammen med mine kolleger fra UMP skal jeg med stor beslutsomhed arbejde for, at også de produkter, der indføres i EU, overholder disse fællesskabsforanstaltninger.
Denne tekst, som blev vedtaget under førstebehandlingen, er et godt udgangspunkt at arbejde ud fra, og det glæder mig, for den er et skridt fremad for sundheden, tager hensyn til miljøet og beskytter virksomhedernes interesser i denne særdeles vigtige sektor. 
Richard Corbett (PSE ),
   Jeg stemte for det kompromis om Reach, der blev forhandlet på plads mellem Den Socialdemokratiske Gruppe og De Grønne, De Liberale og Den Europæiske Venstrefløjs Fællesgruppe, vedrørende anvendelsesområde, indhold, godkendelsesoplysninger, gennemsigtighed og begrænsning af dyreforsøg, samt kompromiset med PPE-Gruppen vedrørende registrering. Disse kompromiser er ikke ideelle, men de er åbenbart den bedste løsning, der kan opnås på nuværende tidspunkt med de politiske flertal, der hersker i Parlamentet.
Kemikalier må og skal testes. De seneste medicinske data viser, at vi hver især har 300 flere kemikalier i vores kropsvæv og blod, end vores bedsteforældre havde. Vi ved også, at der er stigende forekomst af astma, kræft og andre sygdomme, der sandsynligvis skyldes kemikalier.
Fra visse sider i den kemiske industri hævdes det, at test er dyrt. Men enhver, der kan huske asbesttragedien, ved, at investeringer i test kan redde tusindvis af liv og spare mange millioner længere henne i kæden. Det er indsatsen værd, og alle EU's medlemsstater deles om byrden. Og hvis det kan gøres med et minimum af dyreforsøg, så meget desto bedre.
Brian Crowley (UEN ),
   Sammen med mange af mine kolleger har jeg været dybt involveret i mange møder og diskussioner om denne sag. Uenigheden kommer til udtryk i de mange ændringsforslag, som har medført en så lang og besværlig afstemning.
Trods mine mange bekymringer vedrørende godkendelse af mange af ændringsforslagene samt de mange tilfælde af inkonsekvens, som ændringsforslagene gav anledning til, stemte jeg for betænkningen. Det gjorde jeg for det første for at få en afslutning på førstebehandlingen og for det andet, fordi jeg mener, at teksten vil være forbedret, når vi tager sagen op igen til andenbehandling.
Naturligvis ser jeg gerne, at sundheden og folkesundheden - samt miljøet - beskyttes. Vi må dog ikke glemme, at hvis der skal udvikles nye processer, skabes nye produkter og innovationer til gav for almenvellet, må vi ikke pålægge industrien strenge restriktioner, som mindsker virksomhedernes følelse af sikkerhed med hensyn til det forretningsmæssige, lovgivningsmæssige og administrative miljø, som de opererer i.
Jillian Evans (Verts/ALE ),
   I over tre år har jeg ført en kampagne for en stærk Reach. I dag stemte jeg imod betænkningen af Sacconi, fordi jeg mener, at Parlamentets ændringsforslag har medført et forslag, der er for svagt til at beskytte vores sundhed og sikkerhed. Dette er en af de vigtigste retsakter, Parlamentet har behandlet, siden jeg blev valgt i 1999.
Formålet er at beskytte menneskers sundhed, men den kemiske industris betydelige indflydelse har resulteret i et forslag fyldt med smuthuller. Efter min mening kan vi ikke gå på kompromis med fremtidige generationers sundhed. Vi ved, at vores kroppe er forurenet med kemikalier nu. Børn har ret til at blive født kemikaliefri, men det opnår vi ikke med dagens forslag. Derfor kunne jeg ikke stemme for det.
Nigel Farage (IND/DEM ),
   Vi fulgte følgende principper under hele den omfattende afstemning:
1) Vi støttede tilbagegivelsen af godkendelsesansvaret til medlemsstaterne, og inden for den generelle ramme støttede vi SMV'erne, hvor det var muligt
2) Vi støttede alle begrænsninger af anvendelsen af dyreforsøg.
Anne Ferreira, (PSE ),
   Efter de forskellige udvalgsafstemninger og efter at have hørt branchens og ngo'ernes holdninger havde Parlamentets Udvalg om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed udstukket en velafbalanceret ramme for sundhedsbeskyttelse, miljøbeskyttelse og den industrielle udvikling i EU.
Jeg mener, at dette kompromis fra Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed, som er blevet godkendt af stort set samtlige medlemmer af PSE-Gruppen, Verts/ALE-Gruppen, GUE/NGL-Gruppen og en stor del af udvalgets medlemmer af ALDE-Gruppen, er den rigtige løsning.
Jeg har stemt imod kompromiset om registreringsproceduren fra PSE-, PPE/DE- og ALDE-Gruppen, da det i høj grad reducerer det antal stoffer, der er omfattet af Reach.
Et flertal har stemt for substitutionsforpligtelsen for over for de europæiske borgere at garantere, at de skadelige stoffer trækkes tilbage fra handelen og erstattes af sikre stoffer, når sådanne forefindes.
Derudover er der blevet vedtaget flere andre vigtige punkter, og jeg har stemt for Sacconi-betænkningen. 
Ilda Figueiredo (GUE/NGL ),
   Denne afstemning er kulminationen på en lang forhandlingsproces præget af enorm pression især fra den magtfulde kemiske industri, der har dramatiseret de økonomiske omkostninger, som ville følge, hvis de bestemmelser, der var indeholdt i den første version af Reach-forordningen, skulle træde i kraft. Det britiske formandskab har imødekommet Tysklands anmodning om at udskyde beslutningen om Reach, fastsat til det næste ministermøde, med det påskud, at den nye regerings tiltræden er blevet forsinket.
Vi er dog kun ved førstebehandlingen af en temmelig begrænset tekst, selv om der også er meget positive elementer, hvor der er gjort fremskridt, og som det nu gælder om at forsvare indtil forhandlingerne med Rådet er afsluttet.
Reach indfører et enkelt, integreret system for registrering, vurdering og godkendelse af kemikalier i EU med det formål at kontrollere og erstatte de farligste kemikalier (der kan forårsage sygdomme som kræft, ændre DNA og det reproduktive system samt afstedkomme andre alvorlige sundhedsproblemer), tilvejebringe sikkerhedsoplysninger om alle kemikalier i registreringsfasen og videregive disse til forbrugere, arbejdstagere og distributører.
Hvis der fortsat er eftergivenhed over for den europæiske kemiindustris pression, vil det svække og fordreje programmets mål, så resultatet bliver til større skade end den nuværende lovgivning, hvis der ikke værnes om befolkningens sikkerhed og sundhed. 
Karl-Heinz Florenz (PPE-DE ),
   I forventning om, at andenbehandlingen bringer os nærmere en løsning på de omstridte områder som beskyttelse af intellektuel ejendomsret og tidsbegrænset godkendelse af stoffer og importartikler, som vil tage højde for alle parters interesser, har jeg stemt for Reach-forslaget i dag ved den endelige afstemning. 
Duarte Freitas (PPE-DE ),
   Den nye forordning om kemikalier på markedet – Reach – udfylder huller i den eksisterende lovgivning og i den viden, som vi har om de produkter, vi udsættes for i vores dagligdag.
Kemikalieregistret giver et europæisk kemikalieagentur, der også oprettes i kraft af denne forordning, myndighed til at kræve flere test end de foreskrevne for den enkelte kategori, hvis der er begrundelse for det.
Et stærkt og effektivt agentur skaber sikkerhed for, at der ikke markedsføres produkter uden de nødvendige forholdsregler.
Der opmuntres ivrigt til deling af data, og dyreforsøg reduceres derved til det strengt nødvendige.
Andre positive punkter i denne forordning er, at alle godkendelser er tidsbegrænsede, og at der skal indsendes substitutionsplaner for kemikalier, der anses for farlige.
Trods min tilfredshed med det endelige afstemningsresultat vil jeg gerne bemærke, at jeg ikke er enig i, at forordningen også omfatter stoffer, der anvendes som ingredienser i tobaksvarer i tobak, eftersom de er genstand for egen lovgivning. 
Françoise Grossetête (PPE-DE ),
   Jeg har stemt for denne tekst.
Der findes kemikalier overalt, og den seneste tids stigning i antallet af patienter med visse former for kræft og leukæmi tvinger os til at sætte spørgsmålstegn ved anvendelsen af visse kemikalier.
Jeg har set på teksten med folkesundheds- og miljøbeskyttelsesbriller. Et stærkt Reach-system er i høj grad et spørgsmål om garanti for alle vores medborgere.
Teksten skal imidlertid sikre vores virksomheders fortsatte konkurrencedygtighed og undgå alle de kvælende bureaukratiske procedurer. På samme tid er det vigtigt, at de naturlige stoffer holdes uden for denne mekanisme. Jeg har til gengæld stemt for det ændringsforslag, som kræver, at kemikalier, der tilsættes cigaretter, underkastes reglerne i det nye system.
Når der ses bort fra enhver følelsesmæssig betragtning, skal den efterstræbte balance sammen med oprettelsen af et stærkt og uafhængigt europæisk agentur gøre det muligt at nå disse mål, som er vigtige for vores sundhed, vores miljø og vores industri. 
Det er i øvrigt efter min mening et ufravigeligt krav, at alle de produkter, der indføres i EU, også overholder disse fællesskabsforanstaltninger. 
Richard Howitt (PSE ),
   Man venter ikke på, at et fly falder ned, før man tester dets sikkerhed, og vi skal heller ikke vente med at teste kemikalier i husholdningsprodukter. Ifølge den nye lovgivning skal producenterne bevise, at kemikalierne er sikre, før de anvendes, og lovgivningen sørger for, at de farligste kemikalier erstattes med sikrere alternativer samt indfører en ret til at kende til sundhedsreglerne vedrørende kemikalierne i de produkter, vi bruger.
I de sidste 13 år har kun 143 kemikalier gennemgået en officiel kontrol, men denne nye EU-lovgivning indfører med et pennestrøg et omfattende reguleringssystem for alle 30.000 kemikalier på det europæiske marked. Den britiske husmoderforening, herunder repræsentanterne fra Cambridge og Bury St. Edmunds, som jeg holdt møde med i denne uge, har sagt, at vi skal sætte miljøet og forbrugerbeskyttelsen i højsædet, og jeg er meget stolt over, at hele Europa-Parlamentet har lyttet til deres kampagne.
Jörg Leichtfried (PSE ),
   I forbindelse med min stemmeforklaring vedrørende Reach vil jeg gerne benytte lejligheden til at lykønske dyreværns- og miljøorganisationerne med deres store og omfattende engagement. Regn, vind og kulde kunne ikke afholde de engagerede medlemmer fra at arbejde for noget, som er af stor betydning for mennesker og miljø, og gøre opmærksom på problemerne forbundet med den omstridte kemikalieforordning.
Ikke mindst for at forhindre millioner af dyr i at blive brugt til dyreforsøg og for at fremme kræve test uden brug af dyr er det ganske enkelt nødvendigt at foretage ændringer af Kommissionens forslag. 
Marie-Noëlle Lienemann (PSE ),
   Jeg har altid forsvaret fire krav i Reach-sagen:
1. Et omfattende, strengt system til registrering af kemikalier med henblik på at få kendskab til dem, vurdere den med kemikalierne forbundne risiko, informere brugerne og undgå skadelige stoffer.
2. Et aldrig eftergivende godkendelsessystem. For produkter med en vis skadelig effekt skal godkendelsen til anvendelse begrænses tidsmæssigt.
3. Princippet om substitution: Pligten til at erstatte skadelige stoffer skal være reglen. 
Hvis ikke der findes kendte alternative stoffer, skal der øjeblikkeligt iværksættes en søgning efter sådanne, og godkendelsen til anvendelse skal begrænses. 
4. Oprettelse af et stærkt europæisk agentur, som støtter sig på netværket af nationale institutioner med ansvar for vurdering, men som har det sidste ord med hensyn til gennemførelsen af denne lovgivning.
Jeg har stemt imod kompromiset om registreringsproceduren fra PSE-, PPE/DE- og ALDE-Gruppen, da det i høj grad reducerer det antal stoffer, der er omfattet af Reach. 
Peter Liese (PPE-DE ),
   Lige fra starten af debatten om en ny europæisk kemikalielovgivning har jeg slået til lyd for, at Kommissionens forslag skal revideres for at sikre en bedre beskyttelse af miljøet og sundheden i Europa, end det har været tilfældet hidtil, mens de overdrevne bureaukratiske krav skal reduceres. Jeg har derfor støttet Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokraters linje. Med det mål for øje er der ved dagens afstemning blevet vedtaget en række forbedringer af Kommissionens forslag:
1. kompromiset mellem hr. Sacconi og hr. Nassauer vedrørende registrering, som reducerer de bureaukratiske krav væsentligt;
2. fjernelsen af stoffer, som er reguleret andetsteds eller ikke udgør noget farepotentiale;
3. skærpelsen af kravene for kemikalier i tobaksrøg.
Det skal dog siges, at der ved afstemningen er blevet vedtaget nogle negative og uholdbare punkter, navnlig ændringsforslag om tidsgrænser for godkendelsen. Det er upraktisk, bureaukratisk og unødvendigt for at beskytte miljøet og sundheden.
Da Kommissionens forslag er blevet forbedret på tre væsentlige punkter, stemte jeg ja ved den endelige afstemning. Jeg håber, at Ministerrådet vil forkaste de meningsløse forslag, f.eks. tidsgrænsen på fem år, og godkende de mere fornuftige forslag, og at slutresultatet bliver, at vi får en praktisabel Reach. 
Kartika Tamara Liotard og Erik Meijer (GUE/NGL ),
   Der må ikke forekomme hemmeligholdelser eller herske uklarhed, når det gælder kemiske stoffers sammensætning og toksicitet. I måneder har en række kemiske virksomheder forsøgt at torpedere en foranstaltning, som længe har været påkrævet af hensyn til miljøet og folkesundheden.
Det har i dag vist sig, at der i Europa-Parlamentet ikke er flertal for en stærk Reach-forordning, sådan som Den Europæiske Venstrefløjs Fællesgruppe/Nordisk Grønne Venstre og Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliance slog til lyd for. Til gengæld har Parlamentet også afvist en række forslag fra Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater, som gik stærkt i brechen for kemiindustriens ønsker.
Der er kun opnået flertal for de forslag, som Socialdemokraterne og De Liberale var enige om. Det er ensbetydende med en svækket Reach-forordning, hvor bestemmelserne om registrering er udhulet, og der kun er opnået et positivt resultat med hensyn til godkendelse. Vi mener dog, som flertallet i vores politiske gruppe, at en svækket Reach-forordning er bedre end ingenting.
Den omstændighed, at PPE-DE-Gruppen og UEN-Gruppen her kan erklære, at de alligevel stemmer for, da Rådet og det påkrævede kvalificerede flertal her i Europa-Parlamentet nok skal sørge for, at bestemmelserne om godkendelse ikke overlever andenbehandlingen, er dog for de to repræsentanter for Nederlandenes Socialistiske Parti al grund nok til at stemme imod. 
Astrid Lulling (PPE-DE ),
   Jeg har nu været parlamentsmedlem i 40 år, heraf 25 i dette ærværdige hus. Reach-sagen er den mest omfattende, den mest omstridte og den mest komplicerede sag, jeg nogensinde har været med til at behandle i alle disse år. Men det er også den sag, der har givet anledning til mest fejlinformation, flest trusler, ja endda flest forsøg på bestikkelse. 
De enkelte luxembourgere, som har fundet det passende at underskrive et trusselsbrev udfærdiget af en stærk organisation - præcis som en pressekampagne, som tilsværter mine såkaldte lobbyaktiviteter til fordel for den kemiske industri - har ikke rokket ved min beslutning om at stemme sammen med de fleste af mine kolleger på baggrund af dokumenterede, energisk indhentede oplysninger. 
Hvis direktivet bliver en realitet i sin nuværende form, bliver det verdens bedste garant for beskyttelse af sundheden mod farlige kemikalier uden at sætte tusindvis af job på spil, uden at sætte de små og mellemstore virksomheder i en uudredelig situation og uden at afsløre sine produktionshemmeligheder. Jeg håber, at jeg i dag har været med til at gå imod pefektionister og ekstremister af enhver kaliber i en sag, der har afgørende betydning for Europa. 
David Martin (PSE ),
   Efter en lang og kompliceret afstemning er min umiddelbare vurdering, at Parlamentet har fundet den rigtige balance mellem på den ene side de afgørende spørgsmål om beskyttelse af menneskers sundhed og miljøet og på den anden side ikke at overbebyrde industrien eller indføre lovkrav om unødvendige dyreforsøg. Parlamentet skal undersøge den pakke, der nu kommer fra Rådet, for at sikre, at den skrøbelige balance mellem disse målsætninger fastholdes. 
Andreas Mölzer (NI ),
   Når 85 % af alle de kemiske stoffer, der er i omløb, ikke er testet for, om de udgør en fare for mennesker og miljø, så er det på høje tid at indhente det forsømte én gang for alle. Vi kan ikke længere tolerere, at borgerne bliver brugt som forsøgskaniner for kemikalier, der findes i hverdagsprodukter som computere eller legetøj, som optages gennem huden eller via luftvejene og aldrig er blevet testet for, om de er farlige.
Vi er allerede blevet præsenteret for regningen for denne skammelige forsømmelse i form af stigende tilfælde af allergier og tusindvis af tilfælde af erhvervsbetingede åndedræts- eller hudsygdomme.
Det må naturligvis have højeste prioritet at få testet og fjernet alle de stoffer fra markedet, som mistænkes for at være kræftfremkaldende og/eller mutagene. Det burde slet ikke være kommet dertil, at folk arbejder med stoffer, der ikke foreligger nogen form for information om bivirkningerne for. Det væsentligste i fremtiden er at sikre, at nyregistrerede stoffer er ufarlige.
Det må ganske enkelt være slut med skrækmeldingerne om giftige farvestoffer i tøj, aggressive duftstoffer i kosmetik eller flammehæmmende midler, som går i modermælken.
Dette mål vil vi dog under ingen omstændigheder nå, hvis det oprindelige forslag bliver så udvandet, at 88.000 ud af 100.000 utestede kemikalier fortsat ikke bliver testet. Derfor stemte jeg imod betænkningen. 
Claude Moraes (PSE ),
   Jeg stemte, som jeg gjorde, i Reach-forhandlingen, fordi jeg som parlamentsmedlem fra Labour-Partiet støtter de overordnede målsætninger i Reach, nemlig beskyttelse af menneskers sundhed og miljøet gennem øget viden om potentielt farlige kemikalier.
Jeg går ind for et hurtigt og effektivt system til indsamling af de nødvendige oplysninger om kemikalier og til håndtering af de kemikalier, der vækker mest bekymring, idet dyreforsøg holdes på et minimum, og den kemiske industris konkurrenceevne fastholdes.
Jeg mener, at forsøg med hvirveldyr bør holdes på et absolut minimum med kun det, der er nødvendigt for at sikre tilstrækkelige oplysninger til beslutningsprocessen vedrørende sundheds- og miljøbeskyttelse.
Jeg går ind for Det Forenede Kongeriges forslag om et system, hvor hvert stof kun skal registreres en gang, hvorved alle producenter eller importører af det samme stof arbejder sammen om at udarbejde et sæt "kernedata" til registreringen.
Det sikrer udarbejdelse af en aftalt oplysningspakke ved registrering, og dermed sikres sammenhængende oplysninger til gavn for brugere og forbrugere. 
Hartmut Nassauer (PPE-DE ),
   Ved afslutningen af denne afstemning vil jeg gerne præcisere, at jeg kun stemte for hr. Sacconis betænkning for at udtrykke min støtte til kompromiset omkring registreringen, som ordføreren og jeg har udarbejdet.
Jeg ønsker bestemt ikke at udtrykke min støtte til de øvrige punkter, i særdeleshed ikke den tilgang, der er valgt for godkendelse, da jeg afviser idéen om, at godkendelsen af stoffer skal være begrænset. 
Luís Queiró (PPE-DE ),
   I denne som i alle andre diskussioner er det vores pligt at varetage borgernes interesser, hvad enten de er umiddelbare eller fjernere i tid og ikke for indeværende lader sig tydeligt ane, men alligevel er af den største vigtighed på mellemlang eller lang sigt.
Jeg har selv stemt ud fra de forudsætninger, som jeg finder afgørende, når vi står over for en – i det mindste tilsyneladende – konflikt mellem industriens interesser og behovet for at beskytte miljø og folkesundhed.
Allerførst mener jeg, at beskyttelse af folkesundheden og miljøet bør prioriteres højere, men jeg tror ikke på fundamentalistiske løsninger, der sætter alt lige, der ignorerer foranstaltningernes økonomiske følger, og som især ikke medtænker disse spørgsmåls globale dimension i forhold til økonomier, der ikke viger tilbage for miljødumping. Dernæst er jeg overbevist om, at den europæiske industri – samt konkurrencen og den teknologiske innovation – vil drage fordel af vores krav. Endelig mener jeg virkelig, at det haster med at sætte skub i den europæiske økonomi, og at vi må gøre vores til, at det sker. På baggrund af de indførte ændringer har jeg derfor valgt at stemme for, især fordi jeg mener, at der stadig vil være mulighed for at indføre nødvendige justeringer som f.eks. i kapitlet om godkendelser. 
Frédérique Ries (ALDE ),
   Jeg føler mig modstræbende tvunget til at undlade at stemme i denne væsentlige sag.
Jeg vil på ingen måde springe over, hvor gærdet er lavest, men det er den eneste måde, hvorpå jeg kan give udtryk for min holdning til det selvmodsigende signal, Parlamentet i dag udsender.
På den ene side tilfredshed, hvad angår princippet om substitution af problematiske stoffer: obligatorisk (ændringsforslag 232) og søgning efter mere sikre alternativer (ændringsforslag 214).
Det er første gang, Parlamentet udtaler sig i den retning i en tekst af så stor betydning.
Jeg kan imidlertid umuligt glæde mig, når Parlamentet i den samme tekst allerede forud for processen fuldstændig forvansker proceduren for registrering af to tredjedele af de stoffer, der er omfattet af Reach, nemlig stoffer i mængder på under 10 t - ekstremt lempede test, som udføres alt efter den med stoffet forbundne risiko og ikke længere alt efter dets tonnage. Det giver efter min mening ikke de elementære garantier med hensyn til sundhed og beskyttelse af de mest udsatte befolkninger.
Her har vi ganske enkelt undermineret selve fundamentet for Reach, hverken mere eller mindre.
Det er i øvrigt interessant at konstatere, at Rådet på dette punkt har større ambitioner end Parlamentet. Vi må håbe, det holder fast ved denne holdning! 
Bart Staes (Verts/ALE ),
   I dag udstilles det for al verden, hvordan et demokratisk valgt parlament nemt bringes på vildspor. Det kræver blot halve sandheder og hele løgne. Europa-Parlamentet udstiller for al verden, at den, der råber højest, i sidste ende får ret.
Den kemiske sektor alene i Belgien kunne sidste år fremvise et overskud på 1,7 milliarder euro. Det tal påvirkes i langt højere grad af den høje oliepris og den lave dollarkurs end af gennemførelsen af Reach-forordningen, uanset dens form.
Vi europæere brystede os indtil for ganske nylig gerne af vores fremadrettede miljøpolitik. Vi var verdens førende, mente vi.
Den tid er imidlertid forbi. Den udvandede Reach-forordning viser, hvordan det ikke skal gøres. Hvidbogen, som gik forud for Reach, placerede det fulde ansvar hos fabrikanterne af kemiske stoffer. De skulle bevise, at deres produkter, som i parentes bemærket sikrer dem indtjening, ikke indebærer uacceptable risici for sundhed og miljø. Der er nu indføjet så mange bagdøre, at det bliver vanskeligt at finde hovedindgangen. Reach er i denne form en forspildt mulighed, og sandsynligvis får vi aldrig en ny chance. 
Catherine Stihler (PSE ),
   Afstemningen om Reach er en af de vigtigste i Parlamentet. Jeg vil gerne have ført til protokols, at jeg støtter godkendelse vedrørende blok 1 samt ændringsforslag 232 og 214. Det glæder mig, at disse ændringsforslag blev vedtaget. Folkesundheden er afgørende, og vi skal mindske vores udsættelse for farlige kemikalier. Udskiftning af kemikalier, der forårsager kræft og påvirker menneskers forplantningsevne, er alfa og omega.

Jean-Claude Martinez (NI ),
   Alle har en idé om konsekvenserne af oprettelsen af et kemikalieagentur. For det første er vurdering for at skabe sikkerhed ikke ensbetydende med vished. Det er antibiotika et godt eksempel på.
Nitratgødningen har gjort mirakler inden for landbruget, hvilket til dels har været med til at give os 20 års længere levetid i dag. Med Reach ville vi for at mindske risikoen for at forurene vores vandløb få bragt underernæringen til Europa.
Jeg kan kun sige, at Reach under forsigtighedens dække er et anliggende for de rige og amish-samfundene. Det dybereliggende grundlag for dette forslag er den postmodernistiske obskurantisme, som vender tilbage i et frygtens samfund, hvor man ikke længere tror på fremskridt i den evindelige stræben efter evigt liv.
Alverdens Sevesoer, alverdens Aralsøer og alverdens miljøkatastrofer kan ikke få os til at glemme det kemiske mirakel, som har forskønnet hvert eneste sekund af vores liv, fra nye stoffer til nye materialer, fra tusindvis af farver til tusindvis af dufte.
Hvis Gud havde fået Helsinki-agenturet til at registrere sit humane produkt, som blev fremstillet med organisk kemi, havde de helt reelle potentielle farer gjort, at han ikke havde fået tilladelse til at markedsføre mennesket på det levende marked. Derfor er det slogan, der opsummerer Reach: "No future".
Luís Queiró (PPE-DE ),
   Selv om det indgår i den bredere diskussion om Reach-forordningen, behandler dette forslag til direktiv et spørgsmål, som det er lettere at opnå bred enighed om. Ordentlig forbrugeroplysning er en meget væsentlig bestanddel af et ægte marked med reel valgfrihed. Det drejer sig om at tilpasse den eksisterende ordning til den nye lovgivnings behov og sikre den nødvendige forbrugeroplysning. Derfor har jeg stemt for. 

Hélène Goudin og Nils Lundgren (IND/DEM ),
   Junilisten arbejder for, at EU-samarbejdet skal være begrænset til virkeligt grænseoverskridende spørgsmål. Til disse hører både det indre marked og mange miljøspørgsmål. Vi bifalder et stærkt kemikaliedirektiv, som tydeliggør industriens ansvar for de kemikalier, som importeres. Vi er overbeviste om, at der på lang sigt er en langsigtet konkurrencefordel for svensk og europæisk industri i at være i frontlinjen i dette spørgsmål. Vi har dermed valgt at gå imod de kompromiser, som flertallet i Parlamentet støtter. Vi stemmer dog ja til helheden, da Kommissionen i andre tilfælde kan trække direktivforslaget tilbage.
Vi mener også, at lavvolumenstoffer skal underkastes grundlæggende kontrolkrav. Både den svenske kemikalieinspektion og den svenske regering har understreget behovet for, at disse inkluderes i Reach. Vi støtter et stærkt substitutionsprincip og vil understrege, at ansvaret for at indsamle og analysere informationer om kemikalier, som importeres, især ligger hos industrien, ikke hos det enkelte lands myndigheder.
Vi støtter selvfølgelig, at naturlige stoffer fra skovindustrien og mineindustrien undtages fra Reach. Rygraden i Sveriges erhvervsliv, skoven og malmen, skal ikke påvirkes af lovgivningsforslaget. Vi er desuden kritiske over for de ændringsforslag, hvor det foreskrives, at en gigantisk kemikaliemyndighed opbygges inden for EU. Vi har tillid til, at de nationale myndigheder hovedsageligt er i stand til at udføre relevant kontrol. 
Kurt Joachim Lauk (PPE-DE ),
   Torsdag, den 17. november 2005 vil plenarforsamlingen i Strasbourg stemme om Sacconi-betænkningen (A6-0315/2005) om "Reach: om oprettelse af et europæisk kemikalieagentur - persistente organiske miljøgifte".
Det er min faste overbevisning, at det grundlæggende mål med forordningen skal hilses velkommen, men at gennemførelsen vil være mangelfuld og i sidste ende hæmme EU i konkurrencen på det globale marked. Kendsgerningen er, at den pålægger virksomhederne umådeligt mange regler og bestemmelser - det være sig små, mellemstore og store virksomheder. Forordningen er derfor skadelig i forhold til vækst og beskæftigelse og gør Europa langt mindre attraktiv for den kemiske industri som et sted at slå sig ned.
Derfor vil jeg stemme imod betænkningen ved den endelige afstemning. Efter min mening bør vi sende forslaget - sådan som det ligger nu - tilbage til Kommissionen, hvor det kom fra. 
Lars Wohlin (IND/DEM ),
   Junilisten arbejder for, at EU-samarbejdet skal være begrænset til virkeligt grænseoverskridende spørgsmål. Til disse hører både det indre marked og mange miljøspørgsmål. Jeg bifalder kemikaliedirektivet, som tydeliggør industriens ansvar for de kemikalier, som importeres. Jeg har stemt ja til forslaget i dets helhed.
Jeg støtter et stærkt substitutionsprincip. Endvidere støtter jeg selvfølgelig, at naturlige stoffer fra skovindustrien og mineindustrien undtages fra Reach. Rygraden i Sveriges erhvervsliv, skoven og malmen, skal ikke påvirkes af lovgivningsforslaget.
Det er vigtigt, at der prioriteres i arbejdet med at indsamle informationer om kemikalier. I første omgang skal data om højvolumenkemikalier indsamles og analyseres. Kemikalielovgivningen skal være effektiv og ikke bare en papirstiger. Jeg er kritisk over for de ændringsforslag, hvor der foreskrives, at en gigantisk kemikaliemyndighed skal opbygges inden for EU. Jeg har fuld tillid til, at de nationale myndigheder hovedsageligt er i stand til at udføre relevant kontrol. 

Peter Baco (NI ).
   - Jeg vil gerne henlede opmærksomheden på hr. Scheeles betænkning om standarder for human fældefangst. Som de fleste andre parlamentsmedlemmer stemte jeg for betænkningen. Hr. formand, jeg anmoder Dem om at foranledige en elektronisk afstemning, idet Deres konklusion vedrørende afstemningsresultatet ikke afspejlede det ønske, der blev udtrykt af størstedelen af de parlamentsmedlemmer, der stemte. Hr. formand, jeg anmoder Dem om at rette op på denne fejl. 
Ilda Figueiredo (GUE/NGL ),
   Vi støtter, at Kommissionens forslag forkastes, da det, som ordføreren påpeger, ikke baseres på de nyeste videnskabelige resultater, ligesom det heller ikke lægger op til brug af teknikker, der undgår dyrplageri.
Kommissionens forslag er en opfølgning på den internationale aftale om human fældefangst mellem EU, USA, Canada og Rusland. Denne aftale er imidlertid blevet forkastet af Europa-Parlamentet to gange, og er kun trådt i kraft, fordi Kommissionen og Rådet ikke har ønsket at skabe problemer i forholdet til USA og Canada.
Det afgørende punkt er "human". Europa-Parlamentets Miljøudvalg mener, at man ikke kan betragte fælder som "humane", der medfører, at dyrene udsættes for en dødskamp på fem minutter eller mere, når det i dag kan undgås.
I alle tilfælde er det uacceptabelt, at Kommissionen har indgået den internationale aftale uden forudgående høring i Europa-Parlamentet. 
Kartika Tamara Liotard og Erik Meijer (GUE/NGL ),
   I Nederlandene har der allerede i flere år været ført en kamp mod bisamrotter, som indføres fra USA, og som underminerer vores diger og dermed truer med at gøre lavtliggende områder ubeboelige for mennesker.
Ikke desto mindre støtter vi fru Scheeles betænkning og hendes forslag om fuldstændig afvisning af det foreliggende forslag om human fældefangst for visse dyrearter. Human betyder både "menneskelig" og "anstændig". Vi mennesker har gennem tiderne gjort de frygteligste ting, som måske nok var menneskelige, men afgjort ikke anstændige.
Kommissionen betegner i sit forslag amputationer, beskadigelse af øjne, beskadigelse af rygmarv og en fem minutter lang dødskamp som humant. Siden 1995 har det overalt i EU været forbudt at anvende rævesakse, og der er indført forbud mod import af pelse fra dyr, som kommer fra lande, som ikke forbyder anvendelse af sådanne fælder. Allerede i 1996 blev der udarbejdet et forslag til skærpelse af kravene til andre former for fælder.
Det lykkedes imidlertid en lobby af jægere at skubbe eksperterne til side. Der blev indgået en aftale med USA, Canada og Rusland, som primært havde til formål at undgå handelskonflikter og ikke at forbedre dyrevelfærden. Det foreliggende forslag beror på denne fejlagtige aftale, som Europa-Parlamentet også tidligere har protesteret mod. 
David Martin (PSE ),
   Jeg stemte imod Kommissionens forslag om "human" fældefangst. Forslaget indeholdt ikke tilstrækkelig beskyttelse af dyrs velfærd, og i kraft af udformningen var det svært at ændre. Jeg håber og stoler på, at Kommissionen nu vil komme med et forslag, der sætter dyrevelfærd højere end profit. 
Lydia Schenardi (NI ),
   Vi kan ikke andet end være enige i en europæisk tekst, som fastsætter standarder for human fældefangst for at øge dyrenes velvære og beskytte visse dyrearter. Det forslag fra Kommissionen, vi har fået forelagt, er dog alt for mangelfuldt til, at vi kan vedtage det. Hvordan skal man kunne acceptere, at de afprøvninger, der gennemføres i forbindelse med fremstillingen af de såkaldte "humane" fælder, udføres på dyrene selv? Er det ikke paradoksalt at slå dyr ihjel for at slå andre dyr "humant" ihjel? 
Vi får i øvrigt at vide, at de fangede dyrs velfærdsniveau skal højnes. Er det tilfældet med den saksefælde, der knuser dyrene under vandet? Den fælde er ikke i stand til at gøre en ende på dyrenes dødskamp. Det tager i gennemsnit to et halvt minut, før en flodilder mister bevidstheden, og for en bæver tager det ni et halvt minut. 
Fældefangstens rædsler er i dag på deres højeste, og Kommissionens direktiv har hverken til hensigt at forbyde eller begrænse den. Det er altid den samme kommercielle logik, der dominerer. Vi skal huske, at 15 % af de dyr, der slås ihjel for deres pels, fanges i fælder. Og dette tal vedrører kun de pelse, der sendes på markedet ... 

Vittorio Agnoletto (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, denne betænkning er yderst vigtig og anvendelig, navnlig fordi formålet er at gøre adfærdskodeksen bindende og kræve, at den anerkendes retligt af alle lande.
Derudover mener jeg, at det er vigtigt at tilskynde folk til at gå ind for logikken bag mærkning og sporing af våben. Problemet er, at hvis denne adfærdskodeks, som vi drøfter hvert år, ikke godkendes af Kommissionen og Rådet, er der risiko for, at den blot forbliver en smuk hensigtserklæring.
Det er yderst vigtigt, at de instrumenter, der tjener et dobbelt anvendelsesformål – både i forbindelse med fredsbevarende foranstaltninger og i forbindelse med krigsudøvelse, også er omfattet af denne lovgivning. Endelig mener jeg, at afgørelsen om at bibeholde våbenembargoen over for Kina er lige så vigtig. 
Hélène Goudin, Nils Lundgren og Lars Wohlin (IND/DEM ),
   Betænkningen handler om at udarbejde en bindende adfærdskodeks for våbeneksport inden for rammerne af EU. Det foreslås, at et nyt EU-organ for kontrol af medlemslandenes eksport indføres. Uanset principielle synspunkter i sagen er der grund til at sætte spørgsmålstegn ved, om dette fører til en mere restriktiv politik, hvilket er formålet. Samtidig presser Det Europæiske Forsvarsagentur på for yderligere at samordne og liberalisere medlemslandenes eksportpolitik.
Vi modsætter os oprettelsen af et agentur for EU's våbeneksportkontrol. Vi mener heller ikke, at Det Europæiske Forsvarsagentur er motiveret. Hvor stor et lands våbeneksport skal være, bør afgøres af hvert lands nationale parlament. Derfor skal Sverige også fremover have ret til at føre en restriktiv eksportpolitik.
På baggrund af ovenstående stemmer vi nej til betænkningen i den endelige afstemning. 
David Martin (PSE ),
   Jeg stemte for denne betænkning. Jeg støtter dens opfordring til ikke at ophæve våbenembargoen mod Kina, før der er sket en klar og vedvarende forbedring af menneskerettighedssituationen i landet. Jeg mener dog ikke, at Kina skal behandles anderledes end andre lande med en lige så foruroligende menneskerettighedssituation. Jeg ønsker også en yderligere drøftelse af mulighederne for at gøre adfærdskodeksen til en fuldt retligt bindende kodeks vedrørende våbensalg.
Luís Queiró (PPE-DE ),
   Ud over alle de spørgsmål, som betænkningen rejser med hensyn til adfærdskodeksen for våbeneksport, mener jeg nok en gang, at spørgsmålet om forbud mod eksport til Kina er det afgørende og fuldt ud begrunder, at jeg stemmer for. Det har været og er stadig min opfattelse, at EU bør fastholde sin beslutning om forbud, fordi det først og fremmest er et signal, som de 25 medlemsstater afgiver om deres forsvar for menneskerettighederne og verdensordenen og freden.
Kina er og vil fortsat være en meget væsentlig aktør på den internationale scene og en yderst vigtig økonomisk partner for EU. Efter min opfattelse bliver udviklingen af det kinesiske marked en af vejene til at udvikle demokrati og respekt for menneskerettighederne. Det er dog en vej, der ikke bør følges uden betingelser, og i denne sammenhæng indgår omtalte forbud. Vi skal være økonomiske partnere, men partnere, der stiller krav, og hvis mål er at opbygge en bedre verden. 

David Martin (PSE ),
   Jeg bifalder denne betænkning, som sætter kronen på værket med hensyn til krav om oprettelse af en solidaritetsfond i EU. Den sender et godt signal til borgerne om, at EU nu vil være i stand til at mobilisere midler til folk i katastroferamte regioner. 

Hélène Goudin, Nils Lundgren og Lars Wohlin (IND/DEM ),
   Vi mener, at FN er bedst egnet - med tanke på organisationens erfaring, viden og globale rækkevidde - til at tilskynde til det globale nedrustningsarbejde og sørge for, at ikke-spredningsaftalen efterleves.
På baggrund heraf stemmer vi nej til at oprette et EU-organ til omstilling og nedrustning. Vi stemmer også nej til betænkningen i den endelige afstemning. Men vi støtter dog kravet om atomvåbennedrustning og målet med hensyn til, at Europa bør blive en atomvåbenfri zone. Kravet om at begrænse spredningen af atomvåben bør på lang sigt føre til en afvikling af alle atomvåben. 
Pedro Guerreiro (GUE/NGL ),
   Når vi indledningsvis fremhæver, at Parlamentet har taget initiativ til at udarbejde en betænkning om "ikke-spredning", men ikke om nedrustning, mener vi, at beslutningen trods visse gode punkter indeholder andre, der bestemt giver anledning til bekymring.
Det er således ganske uacceptabelt, at man i sammenhæng med ikke-spredning af masseødelæggelsesvåben overvejer muligheden af "brug af lovlig militærmagt". Den "støtte", som en sådan holdning gav til USA's gigantiske øvelse i manipulation, aggression og besættelse af Irak – med det uacceptable og falske argument, at landet skulle have masseødelæggelsesvåben – afslører dens virkelige mål og hensigter.
Det er farligt og uklogt at koble den såkaldte bekæmpelse af terrorisme, i partnerskab med USA, sammen med ikke-spredning af masseødelæggelsesvåben.
Vi beklager også, at man har forkastet vores gruppes forslag om at oprette et europæisk nedrustningsagentur, fordømme USA's udnyttelse af FN, gøre Europa til en atomvåbenfri zone, trække de amerikanske kernevåben bort fra Europa og opfordre Tyskland til at fjerne sin uranberigelseskapacitet i forskningsreaktoren i Garching. 
David Martin (PSE ),
   Jeg bifalder denne betænkning, som bekræfter støtten til multilaterale aftaler om ikke-spredning af kernevåben og anerkender de risici, der er forbundet med spredning af masseødelæggelsesvåben. Betænkningen er navnlig en reaktion på EU's masseødelæggelsesvåbenstrategi, som jeg går ind for. Det glæder mig, at ordføreren gik med til at fjerne henvisninger til specifikke medlemsstater fra sit oprindelige forslag.
Athanasios Pafilis (GUE/NGL ),
   Ansvaret for produktion, distribution og anvendelse af masseødelæggelsesvåben (kernevåben, kemiske våben og biologiske våben) ligger udelukkende hos de imperialistiske kræfter, herunder EU-landene. Dette er den historiske sandhed, som man forsøger at skjule i Europa-Parlamentets beslutningsforslag. De er fulde af bombastiske floskler og hyklerisk interesse, uden at det på noget tidspunkt nævnes, hvem det er, der producerer, distribuerer og anvender disse våben.
Masseødelæggelsesvåben er både før og nu altid blevet anvendt til at underlægge befolkninger den imperialistiske suverænitet. USA bombede Hiroshima og Nagasaki. Fosforbomber (napalm) blev anvendt for første gang i Grammo mod Grækenlands Demokratiske Hær og i Vietnam af USA. Forarmet uran er blevet anvendt af USA og NATO i krigene mod Irak, Afghanistan og Jugoslavien. Europæiske selskaber har solgt kemiske og biologiske våben til Saddam, og de er for nylig blevet anvendt af USA i Fallujah. Når og hvor masseødelæggelsesvåben end er blevet anvendt, har det altid været af imperialismen.
Ikke alene bliver alt dette ikke nævnt i Europa-Parlamentets beslutningsforslag, men ansvaret flyttes også over på mindre stater og konkrete parter, ofte med grove anklager for at skabe påskud for nye invasioner og krige og sikre deres suverænitet. 
Luís Queiró (PPE-DE ),
   I international politik, og når det drejer sig om verdens sikkerhed, må holdninger udtrykt i erklæringer kunne følges op af evne til fælles handling. Man kan ikke være beslutsom i ord, men vankelmodig i handling. Problemet med spredning af masseødelæggelsesvåben risikerer at blive et af de tilfælde, hvor resolutte erklæringer ikke ledsages af den samme beslutsomhed, når det gælder konkret politisk handling, særlig - og ganske betegnende - på det diplomatiske plan. Efter min mening er det først og fremmest, hvad angår klar tale, at EU skal lægge roret om.
Det almindelige indtryk, at EU ikke følger sine ord op med handling, svækker vores diplomatiske position. Jeg stemmer derfor for denne betænkning i håb om, at en vedtagelse af den vil styrke EU's beslutsomhed på dette område. Det betyder ikke, at der skal gribes til militære løsninger eller opmuntres dertil, men viser fasthed og konsekvens. 

Jan Andersson, Anna Hedh, Ewa Hedkvist Petersen, Inger Segelström og Åsa Westlund (PSE ),
   Vi svenske socialdemokrater har stemt for betænkningen, da vi synes, at det er vigtigt at have klare og entydige regler for offentlige indkøb af forsvarsmateriel. Der er dog formuleringer i betænkningen, som i deres videste tolkning vil kunne være møntet på et fremtidigt fælles forsvar. Vi er imod et fælles europæisk forsvar og støtter ikke forslag, som er møntet på at skabe et sådant. Derimod vil vi arbejde for, at EU styrker sin evne til tidligt at opdage og forebygge konflikter og håndtere kriser, i første omgang med politiske, diplomatiske og økonomiske metoder. 
Hélène Goudin, Nils Lundgren og Lars Wohlin (IND/DEM ),
   I henhold til artikel 296 i EF-traktaten kan handel og produktion af militærudstyr undtages fra reglerne om fri bevægelighed for varer. En del af den foreliggende betænkning vedrører en opstramning og en afklaring af typerne af materiel og tjenester, som artikel 296 egentlig ikke burde anvendes på. Junilisten mener, at gennemførelsen af det indre marked er et meget vigtigt anliggende, som bør prioriteres. I betænkningen understreges det imidlertid, at formålet med de ændringer af EU's , som foreslås, for en stor del er at forstærke det militære samarbejde i Unionen ved at tage yderligere skridt hen imod en fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik.
Det er Junilistens opfattelse, at udenrigs- og sikkerhedspolitik er et nationalt spørgsmål, som man absolut ikke bør træffe beslutning om på EU-niveau. Derfor stemmer vi imod denne betænkning. 
Pedro Guerreiro (GUE/NGL ),
   Denne betænkning er et led i EU's militarisering – som den forkastede "europæiske forfatning" skulle befæste – og omhandler en af grundpillerne, nemlig udviklingen af de forskellige EU-landes militærindustri.
Formålet er at styrke den "europæiske" våbenindustri og den koncentrationsproces, som man mener "nødvendigvis" vil ske. Betænkningen er i øvrigt ganske eksplicit med hensyn til, hvad sagen drejer sig om, idet det oplyses, at seks af de 25 EU-lande indkøber mere end 90 % af det militære udstyr. Hvor meget producerer de mon?
Betænkningen er utvetydig. Formålet er at fjerne de våbenpolitiske beføjelser fra medlemsstaterne – eller bedre, fra de såkaldte små medlemsstater – og gradvist etablere et "europæisk marked for forsvarsmateriel", der er i overensstemmelse med "de godkendte NATO-standarder for interoperabilitet". Derfor appellerer man til staterne (de "store" stater) og de store virksomheder om at overvinde deres modsætninger, idet man mener, at "offentlige indkøb af forsvarsmateriel i højere grad dækkes af EF-lovgivningen end af den nationale lovgivning", og at "en restriktiv fortolkning af de nationale sikkerhedsinteresser ville være hensigtsmæssig". Alt sammen under "den ledende rolle", som skal spilles af et såkaldt europæisk forsvarsagentur.
Det er våbenkapløb, når det er bedst. Derfor har vi stemt imod. 
Carl Lang (NI ),
   Kun én sektor er hidtil sluppet fri for den ultraliberale logik i Bruxelles, nemlig forsvaret. Men det varer måske ikke ved. I sin grønbog om offentlige indkøb af forsvarsmateriel går Kommissionen i gang med at nedbryde handelsbarriererne i denne sektor og åbne for konkurrencen. I dette øjemed har Kommissionen besluttet sig for at kaste sig over den primære juridiske hindring ved at komme med en nyfortolkning af traktatens artikel 296, hvori det fastsættes, at medlemsstaterne kan undtages fra fællesskabslovgivningen om konkurrence for at beskytte nationale sikkerhedsinteresser.
Denne snedige fremgangsmåde har til formål at drage de tre krav om forsyningssikkerhed, fortrolighed inden for forsvarsområdet og den nationale sikkerhed og national uafhængighed i tvivl. På et tidspunkt, hvor den europæiske våbenindustri forsøger at overleve den massive eksport af amerikansk militærudstyr, er det på høje tid, at EU-medlemsstaterne investerer i forskning og udarbejdelse af fælles programmer.
Vi gør ikke vores marked for forsvarsmateriel mere konkurrencedygtigt ved at åbne det, tværtimod gør vi det mere gennemtrængeligt for den amerikanske import. Lad os hurtigst muligt få genetableret fællesskabspræferencen! 
David Martin (PSE ),
   Denne betænkning er Parlamentets svar på grønbogen "På vej mod en EU-politik med hensyn til forsvarsmateriel". Jeg hilser betænkningens forslag velkommen. Med disse foranstaltninger agter Kommissionen at bidrage til etablering efterhånden af et mere gennemskueligt og åbent fælleseuropæisk marked for forsvarsmateriel mellem medlemsstaterne. Samtidig vil disse foranstaltninger øge den økonomiske effektivitet under hensyntagen til sektorens specifikke forhold. Det glæder mig, at den britiske regering også har hilst grønbogen velkommen som et vigtigt og aktuelt oplæg til debatten om markederne for forsvarsmateriel i EU.
Luís Queiró (PPE-DE ),
   Formålet, som ordføreren støtter, er at etablere et europæisk marked for forsvarsmateriel med fri konkurrence, idet der dog skal tages hensyn til denne sektors særlige forhold. Jeg støtter også dette formål, og jeg stemmer derfor uden tøven for.
Blandt flere andre forhold, som kunne nævnes, er der dog et, som fortjener særlig opmærksomhed. Markedet for forsvarsmateriel er et af dem, hvor der virkelig er behov for at investere i forskning og udvikling. Alle disse forslag bør derfor følges op af europæisk beslutsomhed om modernisering, om at blive mere konkurrencedygtig og om at satse på teknologisk udvikling som vigtig løftestang for den økonomiske udvikling. Da jeg mener, at det kun lader sig gøre at etablere et marked for forsvarsmateriel, såfremt der træffes et klart valg til fordel for omtalte investeringer, er der derfor yderligere grunde til, at jeg stemmer for denne betænkning. 
Geoffrey Van Orden (PPE-DE ),
   De britiske Konservative lægger stor vægt på ægte forbedringer inden for det indre marked. Vi vil muligvis også støtte foranstaltninger, der virkelig kan øge den økonomiske effektivitet samt konkurrenceevnen på det europæiske marked for forsvarsmateriel.
Denne betænkning bygger dog på idéen om at udvide EU's kompetence og give Kommissionen beføjelser som kontrolinstans for den europæiske våbenindustri. I betragtning F og G anføres det fejlagtigt, at det opsplittede marked er en af årsagerne til den svage europæiske militærkapacitet og manglende interoperabilitet. Der er intet bevis for, at omkostningerne vil blive reduceret med et fælleseuropæisk marked for forsvarsmateriel, og samarbejdsprojekter ville da under alle omstændigheder være dyre både med hensyn til overskridelser af tidsfrister og penge. Vi gør indsigelse mod idéen i punkt 9 om, at forsvarsindkøb i højere grad bør dækkes af EU-lovgivning end national lovgivning. Forslaget i punkt 10 og 15 om at indføre et direktiv i stedet for artikel 296 indebærer alvorlige konsekvenser for den nationale sikkerhed. Desuden er en opfordring, som anført i punkt 24, til europæiske indkøbscentraler for forsvarsmateriel om at købe mere europæisk en kortsigtet løsning, som yderligere ville skade Europas skrantende militærsektor. Det er nogle af grundene til, at de britiske Konservative stemte imod betænkningen.

Pedro Guerreiro (GUE/NGL ),
   Vi fordømmer klart den iranske præsidents alvorlige og uansvarlige udtalelser om Israel.
Beslutningen afslører dog den dobbeltmoral, der er så typisk for EU.
Den kendetegnes ved et partisk perspektiv på situationen i Mellemøsten og den indeholder elementer, der kun tjener til at skærpe konflikten.
Den anklager Iran for at støtte terror, men nævner ikke det helt væsentlige ansvar, som USA, Israel og også EU har for den forværrede situation i regionen.
Den omtaler ikke følgerne af USA's og dets allieredes aggression og besættelse af Irak. Situationen i Palæstina kaldes en "konflikt", og man hvidvasker besættelsen af Palæstina og Israels yderst brutale krænkelser af det palæstinensiske folks grundlæggende rettigheder.
Det kræves, at Iran opfylder sine internationale forpligtelser med hensyn til sit atomprogram, men man kommer ikke ind på, hvad der kan kræves af andre lande i regionen, der har udviklet programmer og besidder kernevåben.
Den iranske præsidents udtalelser gør kun situationen endnu værre i en region, der fuldstændig destabiliseret på grund af USA's indblandings-, krigs- og beherskelsespolitik, der støttes af dets regionale og europæiske allierede. 
David Martin (PSE ),
   Jeg stemte for dette beslutningsforslag. Irans præsidents udtalelser om, at Israel skal slettes af verdenskortet, skal fordømmes i de stærkest mulige vendinger. EU skal dog modstå fristelsen til at følge trop i USA's dæmonisering af Iran. Jeg er overbevist om, at Iran på mellemlang sigt, med tålmodighed og diplomati, kan blive en pålidelig og konstruktiv partner for EU i Mellemøsten. Hvis sagen håndteres rigtigt, kan dette også i høj grad bidrage til at stabilisere situationen i Irak. 
Athanasios Pafilis (GUE/NGL ),
   Den iranske præsidents erklæringer om, at "Israel skal fjernes fra verdenskortet", bør fordømmes. Men ingen fornuftige mennesker tror på, at disse udtalelser udgør nogen alvorlig trussel mod Israel, så landet behøver Europa-Parlamentets "solidaritet". Den iranske præsidents udtalelser er hovedsagelig til internt brug og skal aflede den iranske befolknings modstand mod det tyranniske styre og forringelsen af befolkningens levevilkår. De ledende kræfter i Europa-Parlamentet ved godt, at det forholder sig sådan.
Årsagerne til, at de har haft så travlt med at forfatte et fordømmende beslutningsforslag, hænger sammen med de overordnede planer for Mellemøsten. Samtidig anvender de udtalelserne som påskud til at anklage Iran for at støtte "international terrorisme" og forsvarer dermed den amerikanske politik, som truer Iran og Syrien med militærinvasion. Det er ikke tilfældigt, at den engelske premierminister, som også har formandskabet for EU, i dag talte direkte om militærinvasion af Iran.
Vi har stemt imod beslutningsforslaget, ikke fordi vi nærer solidariske følelser med det iranske styre, men fordi vi ikke anerkender, at EU, NATO og USA har nogen som helst ret til at optræde som dommere, når det gælder menneskerettigheder og folkeret, når de selv så skamløst krænker dem og støtter alle former for autoritære styrer, hvis det tjener deres interesser. 
Frédérique Ries (ALDE ),
   Israel som syndebuk! Den taktik er lige så gammel som den hebræiske stat. Lige så gammel som verden selv, burde jeg sige, for ud over Israel er det jøderne, den iranske præsident er efter.
Vi ved alle, at antizionismen i mange henseender er den moderne form for antisemitisme.
Jeg beklager den lunkne modtagelse, denne krigserklæring har fået. Man har ganske vist hørt enkelte smukke og forargede udtalelser, fremført med bævrende stemme.
Trusler om sanktioner? Ingen!
Skal vi svinge med artikel 39 og 41 i FN's pagt? Kræve en undskyldning? Nej, det er ikke på dagsordenen!
Jeg tør knap nok forestille mig det ramaskrig, der ville have lydt, hvis Ariel Sharon havde opfordret til at slette Syrien eller Iran fra verdenskortet! Jeg kan blot konstatere den ligegyldighed, den dramatiske sløvhed, vores vestlige ledere og mange af vores medier udviser.
Lad os slå det fast med det samme. Hvis vi angriber Israel, er det os, Mahmoud Ahmadinejad sigter efter. Hans had mod Israel er ikke andet end had mod enhver form for demokrati, som er uforenelig med den muslimske fundamentalisme.
Jeg kan hverken acceptere ligegyldigheden eller denne lunkne tekst. Derfor har jeg undladt at stemme. 
Charles Tannock (PPE-DE ),
   Jeg og mine britiske Konservative kolleger støttede beslutningsforslaget, selv om det er betydeligt udvandet i forhold til det, jeg oprindeligt udarbejdede på vegne af PPE-DE-Gruppen. Ved at begrænse beslutningsforslaget til at omhandle udtalelsen fra præsident Ahmadinejad om, at "Israel skal slettes fra verdenskortet" gik vi glip af en mulighed for at sætte fokus på Irans tilsyneladende faste beslutning om at fremstille en atombombe samt landets udbredte krænkelser af menneskerettighederne, herunder regelmæssige henrettelser af erklærede homoseksuelle og andre, der begår handlinger, som regimet har stemplet som "forbrydelser mod kyskheden".
Præsident Ahmadinejads udtalelser om Israel - som han fremsatte for tre uger siden - er allerede blevet fordømt strengt og uforbeholdent af alle de vigtigste politiske ledere i og uden for Europa. Endnu en runde med fordømmelse fra parlamentsmedlemmer tjener ikke noget formål. Ahmadinejads ord er en forargelig trussel, men hans handlinger kan give Iran magt til at udføre truslen. Der er ikke tid til retorik. 

Peter Baco (NI ).
   - ... at foretage en elektronisk kontrol, idet vi mener, at der var et klart flertal for forslaget blandt stemmedeltagerne. De har nægtet at foranledige en elektronisk kontrol af afstemningen, genvurdering … 
Formanden.
   - Hr. Baco, det korresponderende udvalg har anmodet Parlamentet om at forkaste initiativet. Vi har stemt, og Parlamentet har stemt imod med et meget bredt flertal. Initiativet er derfor forkastet, og kommissæren har talt på vegne af Kommissionen. Vi har optrådt i fuld overensstemmelse med forretningsordenen. 
Peter Baco (NI ).
   - Hr. formand, jeg er bange for, at jeg ikke forstår, hvordan De kan nå frem til et så åbenlyst forkert resultat af afstemningen. Vi var alle vidne til, at de fleste stemmedeltagere stemte for betænkningen. Idet Deres vurdering i denne sag ikke stemmer overens med andre observatørers vurdering, anmodede jeg om, at der blevet foretaget en elektronisk kontrol af afstemningen. De har nægtet dette og er nået frem til en konklusion, der ikke afspejler det ønske, der blev udtrykt af de parlamentsmedlemmer, der stemte. Jeg taler om betænkningen om standarder for human fældefangst. 
Formanden.
   - Det korresponderende udvalg har anbefalet, at forslaget bliver forkastet, og de, der stemte imod - det har jeg forklaret klart og tydeligt - forkastede det. Jeg har derfor handlet i overensstemmelse med Parlamentets beslutning, idet det stemte imod. Jeg har derfor givet kommissæren ordet, for da dette initiativ er blevet forkastet, skulle kommissæren forklare Kommissionens holdning.
Jeg forsikrer Dem, hr. Baco, at det er foregået helt efter forskrifterne. Bemærk, at hele Præsidiet, der ledsager mig, er enig heri. De er den eneste, der ikke kan se det. Jeg synes derfor, at De burde tænke over spørgsmålet. Det kan umuligt være alle os, der tager fejl, mens De er den eneste, der har forstået det korrekt, hr. Baco.
Men hvis De fortsat ikke er overbevist, vil vicegeneralsekretæren og de medlemmer, der bistår mig i Præsidiet, forklare Dem det under private former, så De bliver beroliget.


Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A6-0318/2005) af Martens for Udviklingsudvalget om en udviklingsstrategi for Afrika (2005/2142(INI)).
Det var mit indtryk, at medlemmerne var i tvivl om, hvorvidt det var nødvendigt at gennemføre forhandlingen og afstemningen i dag. Hvad angår afstemningen, er det i henhold til forretningsordenen muligt at udsætte den. Til gengæld tillader forretningsordenen ikke, at forhandlingen udsættes, medmindre der er enighed herom. Ønsker nogen, at forhandlingen finder sted, skal den i henhold til forretningsordenen gennemføres.
Miguel Angel Martínez Martínez (PSE ).
   - Hr. formand, måske troede vi naivt, at afstemningen om Reach kunne være afsluttet ved 11.30- eller 12-tiden, og at vi i formiddags kunne afholde en forhandling og afstemning om så vigtige spørgsmål som den europæiske udviklingspolitik og om EU's udviklingsstrategi for Afrika.
I min gruppe mener vi naturligvis ikke, at det er muligt at afholde en ordentlig forhandling om spørgsmålet, der respekterer den indsats, som ordførerne har ydet i forbindelse med de to betænkninger.
På denne baggrund mener vi, at det under alle omstændigheder er nødvendigt at udsætte afstemningen. Vi synes også, at det ville være ønskeligt at udsætte forhandlingerne, for vi forhandler om to fundamentale spørgsmål, der følges med interesse af de diplomatiske medier, de berørte lande og ngo'erne, på et tidspunkt, hvor Parlamentet praktisk taget er tomt. Men hvis det ikke er muligt at ændre datoen for forhandlingerne, så lad os holde dem nu i al hemmelighed - det må de medlemmer, der ikke ønsker at nå en aftale herom, tage ansvaret for. Jeg accepterer ikke Rådets holdning, når det fortæller os, at vi skal holde en dårlig forhandling nu, fordi Rådet mødes i næste uge.
Men hvis der er nogen, der er imod at udsætte forhandlingerne, så er vi nødt til at holde dem. Jeg beder dog om, at afstemningen udsættes til et kommende møde. 
Maria Martens (PPE-DE ),
   Hr. formand, jeg går som ordfører ikke ind for udsættelse. Der blev med tilslutning fra alle politiske grupper i Europa-Parlamentet fastsat en køreplan, som bl.a. tog hensyn til, at Rådet i næste uge skal drøfte dette emne, og vi ønskede at levere vores bidrag i tide, ikke når alt for længst er afgjort. Det er ikke Europa-Parlamentet værdigt. Udsætter vi forhandlingen og afstemningen, tager vi ikke Parlamentets arbejde alvorligt. Endvidere mener jeg ikke, det ændrer noget ved slutafstemningen, da stemmelisterne allerede er fastlagt, så hvorfor skulle vi ikke gennemføre såvel forhandling som afstemning i dag?
Jeg er enig med Dem i, at køreplanen lader en del tilbage at ønske. Jeg havde også hellere set - men det kunne der ikke samles flertal for i grupperne - at vi havde stemt i morges med fuldtallig plenarforsamling, så havde vi i alt fald været sikret flertal med alle medlemmer til stede. Det er efter min opfattelse for sent nu. Afstemningen er allerede udskudt to gange. Det er den køreplan, der er aftalt, og nu er det derfor efter min mening afgørende at få afsluttet sagen med forhandling og afstemning.
Formanden.
   - Her skal De se, hvad jeg foreslår. Vi befinder os inden for rammerne af forretningsordenens artikel 170, stk. 1, hvori det i andet afsnit hedder: "Det skal meddeles formanden senest 24 timer forinden, at der vil blive stillet forslag om udsættelse af forhandlingen, og formanden underretter straks Parlamentet herom". Vi må konstatere, at dette krav ikke er opfyldt. Formanden har ikke fået nogen meddelelse om udsættelsen 24 timer forinden. Jeg er derfor tvunget til at lade forhandlingen finde sted, især da dette er ordførerens ønske. 
Kære kolleger, jeg indrømmer, at en forhandling om et så vigtigt emne havde fortjent en større tilhørerskare. Men jeg skal bemærke to ting. For det første er det generelt sjældent, at mødesalen er fyldt, uanset om det er en torsdag eftermiddag eller en mandag, tirsdag eller onsdag. For det andet er vores tidsplan fastsat således, at Parlamentet har møde torsdag eftermiddag. Man kan derfor ikke gøre forskel på de kolleger, der gør en indsats og bliver, og dem, der foretrækker at passe andre gøremål.
Vi fortsætter derfor med forhandlingen, og jeg giver straks ordet til fru Martens, vores ordfører. 
Maria Martens (PPE-DE ),
   Hr. formand, hr. kommissær, Kommissionen stiller forslag om en langsigtet strategi for opfyldelse af millenniumudviklingsmålene for Afrika inden 2015. Det kan vi kun glæde os over. Der er behov for en særdeles ambitiøs plan for at nå millenniumudviklingsmålene og især bringe Afrika syd for Sahara på ret kurs. Spørgsmålet er så, om den foreslåede strategi bidrager maksimalt hertil. Strategien indeholder en glimrende og klar beskrivelse af problemerne. Jeg deler den forsigtige optimisme, der kommer til udtryk, hvad angår udviklingen i Den Afrikanske Union og det nye partnerskab for udvikling af Afrika (NEPAD).
Der peges også på gode løsningsmodeller. Det er således helt afgørende, at der lægges vægt på princippet om . Tager afrikanerne ikke deres skæbne i egen hånd og påtager sig ansvaret for yderligere udvikling, er enhver strategi dømt til at mislykkes.
EU er verdens førende donor. I en årrække har Europa ydet penge og bistand, og alligevel er fattigdommen i dag større end tidligere. Der er behov for en ny strategi, og desværre føler jeg mig endnu ikke helt overbevist om, at det foreliggende dokument betegner et virkeligt vendepunkt i så henseende. Hvorfor ikke? Der er ikke noget at udsætte på analysen eller målsætningerne, men de midler og metoder, der foreslås, lader meget tilbage at ønske.
Kommissæren anfører med rette, at vi må yde mere, bedre og hurtigere bistand. Det opnår vi ikke ved udelukkende at bidrage med penge, heller ikke selv om der er tale om et par milliarder ekstra. Det er glimrende, at Europa vil frigøre flere midler, og at Kommissionen vil holde medlemsstaterne fast på deres finansielle tilsagn. Men der er behov for mere. Jeg tænker i den forbindelse først og fremmest på, hvad vi selv kan gøre med hensyn til vores politik og de tre k'er, nemlig koordination, kohærens og komplementaritet. Styrkes indsatsen ikke i så henseende, forringes chancerne for at yde effektiv bistand betragteligt. I sidste instans afhænger meget af den politiske vilje i medlemsstaterne. Jeg håber, at Kommissionen finder en effektiv strategi, som fremmer denne.
For det andet erkender Kommissionen, at der er store forskelle mellem de afrikanske lande. De forskellige situationer og problemer beskrives klart, men der savnes tilsvarende klare instrumenter til imødegåelse af de omhandlede forskelle. Efter vores opfattelse bør der skelnes klart mellem bistand til stabile lande og til lande, som er socialt og økonomisk ustabile som følge af mangel på god regeringsførelse og som følge af korruption og dårlig ledelse.
Stabile lande kan eventuelt under visse betingelser, som foreslået af Kommissionen, endog hjælpes via budgetstøtte og sektorspecifik støtte. Men vi skylder også at hjælpe de mindre stabile lande og ikke vende befolkningen i de pågældende lande ryggen. Når det gælder støtten til disse lande, mener vi ikke, den bør ydes via regeringerne, men via de sociale aktører, og i den forbindelse bør de religiøse samfund klart inddrages. De når ud til mange mennesker og kan udføre et godt stykke arbejde, når det drejer sig om sundhed, undervisning og andre basisydelser.
For det tredje foreslår Kommissionen, at indsatsen til fordel for Afrika fremover bliver trestrenget. Det første aspekt, der anføres, er fremme af sikkerhed og god regeringsførelse, og det er væsentligt. Det andet aspekt gælder økonomi og handel, sikring af et bedre investeringsklima, hvilket ligeledes er væsentligt. Først som tredje aspekt nævnes i handlingsplanen bekæmpelse af fattigdom via millenniumudviklingsmålene, herunder fremme af grundlæggende sundhedspleje, forbedring af undervisningen, beskyttelse af miljøet og bestræbelser for at skabe beskæftigelse for så mange som muligt.
Efter vores opfattelse bør sidstnævnte aspekt, millenniumudviklingsmålene, have en central placering. Bekæmpelse af fattigdom er af afgørende betydning for at opnå den strukturelle stabilitet, der er påkrævet for at sikre yderligere udvikling. Derfor bør alle politikker efter vores opfattelse først og fremmest tjene til at opfylde millenniumudviklingsmålene. Og af samme grund mener vi, det er for tidligt at tale om store infrastrukturelle arbejder i Afrika eller udveksling mellem venskabsbyer eller universiteter i EU og Afrika. Det er i sig selv værdifulde projekter, men de vil være mere hensigtsmæssige i en senere fase.
Hr. formand, afslutningsvis vil jeg gerne takke alle, der har bidraget til denne betænkning, både her i Europa-Parlamentet og udenfor. Tak til alle, som har tænkt med. Jeg har oplevet det som et behageligt og konstruktivt samarbejde. 
Formanden.
   - Før jeg giver ordet videre til Kommissionen, vil jeg gerne læse den gældende artikel i forretningsordenen op for de kolleger, der undrer sig over, hvornår afstemningen skal finde sted, hvis den udsættes. Det drejer sig om artikel 170, stk. 4, hvori det hedder: "Før eller under en afstemning kan en politisk gruppe eller mindst 37 medlemmer stille forslag om at udsætte afstemningen. Der stemmes straks om et sådant forslag." Det betyder konkret, at vi eventuelt skal have en afstemning efter eftermiddagens forhandlinger. Det er dér og kun dér, en politisk gruppe eller 37 medlemmer kan stille forslag om at udsætte afstemningen med angivelse af, hvornår, på hvilket møde de vil have afstemningen gennemført.
Vi går derfor videre med forhandlingen, og sidst på eftermiddagen tager vi så den eventuelle udsættelse af afstemningen op. Jeg vil gerne takke Kommissionen for dens tålmodighed, og jeg giver den nu ordet. 
Louis Michel,
   Hr. formand, fru Martens, mine damer og herrer, Afrika er det kontinent, hvor udviklingsudfordringerne er størst. Den gradvise ørkendannelse, manglen på vand, sulten og aids har nået et kritisk niveau.
Afrika er det kontinent, hvor man finder flest kapitalindskydere. Det er dermed det kontinent, hvor behovene for koordinering og komplementaritet er mest presserende. Lande som Tanzania og Mozambique skal alene inden for området sociale infrastrukturer hver især styre omkring 500 individuelle projekter, som stammer fra europæiske donorer, men beløbene til de enkelte projekter er relativt små.
Afrika er også det kontinent, der i dag giver os de største muligheder. Den Afrikanske Unions tilblivelse og udarbejdelsen af det afrikanske udviklingsprogram, styrkelsen af de regionale økonomiske samfunds rolle samt den nye generation af nationale ledere har ændret forvaltningspraksissen i Afrika. Der dukker nye håb om fred op i Den Demokratiske Republik Congo, Somalia, Burundi og Liberia. Dette kontinent, som er verdens miljøstemme, har en enestående rigdom af naturressourcer.
Det er også en kommende demografisk magt. Inden 2025 vil der være næsten lige så mange afrikanere som kinesere, over 1.300.000.000, næsten lige så mange som indbyggerne i Indien og flere end EU's og USA's indbyggere tilsammen. Afrika har desuden den fordel, at befolkningen er yngre, eftersom knap 8.000.000 afrikanere vil være under 15 år.
Dette Afrika fortjener mere end nogensinde hele Europas opmærksomhed. Derfor har Kommissionen stillet forslag om en ny strategi for Afrika, som blev vedtaget den 12. oktober i år og forelagt Parlamentet samme dag. En strategi, som skal skabe en unik, komplet og langsigtet ramme for EU's forbindelser med Afrika. 
Hr. formand, fru Martens, mine damer og herrer, strategien for Afrika er baseret på tre centrale punkter: ét Afrika, ét Europa og ét mål.
Et Afrika: Selv om Afrika har flere ansigter, flere historier og forskellige behov, har det nu kollektivt indledt en politisk, økonomisk og kulturel integration af hele kontinentet, hvilket kommer til udtryk i et arbejde for at integrere de regionale økonomiske samfund, oprettelsen af Den Afrikanske Union og NEPAD. Det er alt i alt en integration, der fortjener vores uforbeholdne støtte.
Et Europa: Europa har også ændret sig. Udvidelsen af EU med 10 nye medlemsstater har øget antallet af potentielle individuelle partnere til 26, dvs. de 25 medlemsstater plus Det Europæiske Fællesskab. Denne udvikling har øget EU's potentielle politiske og økonomiske gennemslagskraft, selv om udvidelsen følges op af nye udfordringer med hensyn til støttekoordinering og -komplementaritet. EU's strategi for Afrika vil derfor gøre støttens effektivitet og koordineringen af donorerne til de største prioriteter i de kommende år.
Et mål: Europas sikkerhedspolitik har f.eks. længe eksisteret side om side med Europas udviklingspolitik - nogle gange rigtig skidt i øvrigt. Den seneste tids erfaringer - her tænker jeg navnlig på Fredsfaciliteten for Afrika - har vist, at sikkerhed og udvikling hænger tæt sammen, og at det er vigtigt, at de europæiske politikker på disse områder koordineres tæt. I EU's strategi for Afrika er det fælles mål således at fremme opnåelsen af millenniumudviklingsmålene for udviklingen i Afrika. Vores overordnede strategi omfatter, som De ved, en række konkrete forslag, og det glæder mig at se, at vi i vid udstrækning er enige om disse aspekter, hvoraf nogle figurerer i fru Martens' betænkning, såsom styrkelsen af Fredsfaciliteten for Afrika, styrkelsen af de nationale parlamenters og organisationerne fra civilsamfundets inddragelse i planlægningen og opstillingen af prioriteter samt kontrollen af politikken for udviklingssamarbejde.
Brugen af økonomiske partnerskabsaftaler som et udviklingsværktøj med henblik på liberalisering giver potentiale til at fremme den økonomiske vækst i Afrika.
For så vidt angår skabelsen af et stabilt og forudsigeligt investeringsklima, har vi, som De ved, stillet forslag om et stående europæisk forum, som samler de afrikanske og europæiske iværksættere, og om oprettelse af infrastrukturer i ordets bredeste forstand, herunder vand, energi, ikt og transport, som fastsat inden for rammerne af partnerskabet mellem Europa og Afrika om infrastrukturer. 
Vi må heller ikke glemme iværksættelsen af et nyt europæisk handlingsprogram til bekæmpelse af aids, malaria og tuberkulose, styrkelsen af de videregående uddannelser sammen med den indsats, der gøres inden for grunduddannelsen, og styrkelsen af budgetstøtten. Kommissionen og medlemsstaterne skal bestræbe sig på at gå fra støtteprojekter til en sektorspecifik tilgang og med udgangspunkt i denne styre budgetstøtten - det kommer vi uden tvivl tilbage til under forhandlingen.
Endelig har den højere grad af koordinering af den europæiske støtte og gennemførelsen af en køreplan for kohærens, koordinering og komplementaritet til formål at forbedre effektiviteten af udviklingssamarbejdet med EU.
Det var Afrika-strategiens centrale punkter. Det glæder mig meget, at Parlamentet har fundet sig til rette med vores tre grundlæggende koncepter samt de konkrete forslag. Fru Martens' betænkning og den foreslåede beslutning er ambitiøse. Det glæder mig, og det vil jeg gerne takke Dem for. 
Tobias Pflüger (GUE/NGL ),
   Hr. formand, det lader virkelig til at være udtryk for den værdi, vi tillægger Afrika-politikken, når vi har denne debat på dette tidspunkt af dagen og med så få tilstedeværende.
En del af Udenrigsudvalgets debat om udtalelsen om denne betænkning var meget levende, men det vedtog den enstemmigt i sidste ende. Desværre var der senere flertal for et konservativt forslag om, at der ikke skulle kræves en debat om kolonialismens rolle, hvilket efter min mening havde været vigtigt i forbindelse med Afrika.
Det hedder bl.a. i vores udtalelse, at grundlæggende menneskerettigheder skal respekteres i forbindelse med behandling af flygtninge og ulovlige indvandrere ved EU's grænser i Afrika, som jeg for nylig besøgte med en delegation. Her ser man helt konkret, hvordan EU's fattigdomsbekæmpelse for øjeblikket bliver håndteret, nemlig med hegn og mure, og det er meget problematisk.
I vores udtalelse kræver vi en debat om regeringers og virksomheders sociale ansvar som en nødvendig del af den nye Afrika-strategi, som Kommissionen bestemt må foretage forbedringer af.
I vores udtalelse slår vi også til lyd for, at de foreslåede nedskæringer i støtten til forskning i hiv/aids, malaria og tuberkulose skal annulleres, og behovet for at fremme fred og konfliktløsning i Afrika understreges, og derfor henvises der navnlig til den kontrol med våbeneksport, som vi diskuterede i går.
Det får mig til at nævne, at jeg har noteret mig den tale, som kommissær Michel holdt den 21. september i WEU's parlamentariske forsamling, hvori han sagde, at der skal bevilges 250 millioner euro til afrikanske tropper fra budgettet for udviklingsbistand. Det, tror jeg, er den forkerte måde at gribe det an på, og jeg advarer EU mod at blande sin sikkerheds- eller militærpolitik sammen med sin udviklingspolitik. 
Georgios Papastamkos,
   Hr. formand, indledningsvis vil jeg gerne komplimentere ordføreren, fru Martens. Hendes betænkning afspejler virkeligheden og udstikker perspektiver for udviklingsstrategien for Afrika.
Situationen i Afrika, hvor de fleste af de mindre udviklede lande ligger, skyldes både interne og eksterne faktorer. De afrikanske regeringer har selv ansvaret for at tage sig af de interne faktorer.
Men det vedkommer os, hvordan man overvinder de eksterne faktorer. Og det er ikke kun, fordi EU er langt den største donor af officiel udviklingsbistand. Det vedkommer os ikke kun på den måde, at bistanden skal øges til 0,7 % af BNP inden 2015. Det vedkommer os på den måde, at udviklingsbistanden, som det også fremhæves i betænkningen, vil blive ledsaget af bedre kvalitet og større effektivitet, gennemsigtighed og synlighed.
For EU består udfordringen efter min opfattelse bl.a. i:
for det første at gøre noget ved den opsplittede udviklingsbistand og skabe en sammenhængende tilgang til problemet,
for det andet at forbinde EU's politik med udviklingsmålene for det nye årtusinde,
for det tredje at etablere en effektiv koordinering af udviklingsbistanden mellem medlemsstaterne og Kommissionen og mellem EU's bilaterale politikker og udviklingspolitik.
EU's indsats bør være underlagt en klar tidsplan, konkrete mål og sammenhængende mål og midler. Dette behov er også noget af det, der peges på i betænkningen, som jeg også tilslutter mig.
Kommissæren sammenfattede udfordringen i Afrika i denne formulering: "et Afrika, et Europa, et mål". "Et Afrika" er Afrikas eget ansvar, "et Europa" er Europas ansvar, og "et mål" er vores fælles mål. Hr. kommissær, vi tilkendegiver vores solidaritet med dette fremragende initiativ og vil tage udfordringen i Afrika op på en overbevisende måde. 
Miguel Ángel Martínez Martínez,
   Hr. formand, vi synes, at fru Martens' betænkning er seriøs og belejlig. I Udviklingsudvalget fik den almen opbakning og vores stemme.
Jeg har ikke tid til at kommentere betænkningens indhold nu, men blot sige, at socialdemokraterne er enige i beslutningen, hvis den ikke bliver ændret i form af ændringsforslag i plenarforsamlingen.
Vi har længe sagt, at Europa har et etisk og politisk ansvar for at bidrage aktivt til udviklingen af Afrika, men i den seneste tid er det blevet helt tydeligt for alle, at denne udvikling desuden er blevet bydende nødvendig for at fastholde såvel stabiliteten på den internationale scene som fremgangen i Europa.
Derfor er vi enige med fru Martens i, at vi skal gøre det til en reel politisk prioritering for EU, at Afrika kommer ud af den dramatiske situation med underudvikling.
I denne forbindelse er det vigtigt at forstå, at vores rolle skal bestå i at bistå de ansvarlige afrikanere med at gennemføre deres egne beslutninger. Det er derfor, at det bekymrer os, at der i Kommissionens meddelelse, som fru Martens' betænkning handler om, ikke henvises mere til Den Afrikanske Union og den strategiplan, som statscheferne i vores søsterorganisation har defineret som strategiske prioriteringer til udvikling af deres kontinent.
Måske begår vi den fejl, at vi for egen regning definerer nogle prioriteringer, der ikke stemmer over ens med de berørtes menneskers og de forpligtede partneres prioriteringer for at nå de mål, vi har henvist til. 
Margrete Auken,
   - Hr. formand Der har med rette været fokus på fattigdomsbekæmpelsen i Afrika. Ved siden af det input, vi har modtaget fra Rådet om Tony Blairs Afrika-kommission og FN-topmødet, er der i Kommissionens forslag rigtig mange gode elementer vedrørende fattigdomsbekæmpelse, miljø og god regeringsførelse. Vi har ligeledes noteret os, at kvinder og ligestilling er kommet med i billedet, og at der lægges vægt på, hvilken betydning kvinderne har som drivkræfter i samfundsudviklingen.
Jeg må imidlertid bruge den korte taletid til at fremhæve et betænkeligt aspekt af forslaget. Det er nemlig udtryk for en alt for centralistisk planlægning af EU's bistand til Afrika med brug af bl.a. donoratlas. Som om vi fra Europa kan sidde og lægge planer for, hvordan bistanden skal koordineres i de enkelte afrikanske lande. Denne fremgangsmåde er i direkte modstrid med de principper for bistandseffektivitet og god donoropførsel, som EU var med til at vedtage på Paris-højniveaumødet om bistandseffektivitet i marts i år.
De afrikanske lande bør være centrum for koordinationen af bistanden med udgangspunkt i deres egne fattigdomsstrategier. Hvis ikke vi yder bistand på den måde, risikerer vi at få en hel invasion af hvide elefanter i Afrika, og det ville være et tilbageskridt til en meget dårlig strategi. Vi skal stå ved det, vi hidtil har sagt. Flere af ændringsforslagene i Martens-betænkningen tager højde for disse centralistiske tiltag fra Kommissionen, og jeg håber, at Parlamentet vil sikre, at modtagerlandene - og ikke Kommissionen - fortsat kommer til at stå i centrum for bistanden. 
Feleknas Uca,
   Hr. formand, mine damer og herrer, Kommissionens initiativ til en udviklingsstrategi for Afrika for at fremme sammenhængen i det europæiske udviklingssamarbejde skal principielt hilses velkommen. Indtil nu har hver regering forfulgt sine egne interesser med hensyn til Afrika, formuleret sine egne strategier for udviklingssamarbejdet og skabt sine egne strukturer at gennemføre dem i.
Som jeg ser det, er sammenhæng og en forbedret koordinering af bistanden meget vigtig, hvis vi ønsker at yde et reelt bidrag til at bekæmpe sult, undgå voldelige konflikter og forhindre stater i at gå i opløsning. Der skal skelnes klart mellem de afrikanske lande, hvad deres sociale, kulturelle, økonomiske, politiske og miljømæssige udvikling angår, og enhver europæisk udviklingsstrategi skal ikke kun tage hensyn hertil, men også til befolkningens perspektiver i Afrika og til forholdene og processerne i befolkningens egne lande. Enhver udviklingsstrategi for Afrika bør inddrage den viden, som regionale organisationer, valgte parlamenter, det civile samfunds organisationer og fagforeninger i Afrika ligger inde med om processer og tilgange med henblik på at finde løsninger på den dårlige ledelse af deres egne lande og få rettet op på det. Kun på den måde giver kriteriet om ejerskab, som understreges i betænkningen, mening.
Formanden for Den Afrikanske Union reagerede med rette indigneret, da han blev spurt om flygtningedramaet i Melilla, og han sagde bl.a., at disse mennesker ikke var dovne, og at man burde sætte spørgsmålstegn ved EU's og USA's landbrugsstøtte. Handelsudvalget understregede i sin udtalelse vigtigheden af bl.a. afskaffelse af eksportstøtte som et middel til at gøre Afrika til en fuldgyldig partner i den internationale handel, men Kommissionens udviklingsstrategi indeholder ingen klar bekendelse i den henseende. Strategien vil kun gøre bistanden mere effektiv, hvis den bliver opfattet som en retningslinje for samarbejde med de forskellige partnerlande. En sådan rammeaftale for EU's udviklingssamarbejde må tage hensyn til diversiteten inden for Afrika og gøre brug af afrikanernes erfaring og knowhow. Kun på den måde kan strategien yde et reelt bidrag. 
Marcin Libicki,
    Hr. formand, fru Martens har ydet en stor indsats i forbindelse med udarbejdelsen af dette udkast til betænkning, og det er uden tvivl meget nyttigt på mange punkter.
Jeg bliver imidlertid nødt til at understrege, at der ikke henvises direkte til visse spørgsmål, der er fuldstændig afgørende både for Afrika og for andre meget fattige lande. Vi ønsker ikke at hjælpe disse lande blot ved at oprette fonde eller ved at samarbejde med de samme allerede eksisterende organisationer. Vi bliver nødt til at henlede opmærksomheden på de grundlæggende målsætninger, hvoraf den vigtigste er uddannelse, uddannelse og atter uddannelse. Hygiejne og sundhed og støtte til den lokale økonomi er andre målsætninger. Jeg vil gerne gentage, at vi skal støtte den lokale økonomi, idet dette vil hjælpe folk på stedet.
Mine damer og herrer, denne betænkning ville være en meget velkommen udvikling, hvis den ikke var blevet udarbejdet ud fra den synsvinkel, der alt for ofte anlægges i Parlamentet. Betænkningen er blevet udarbejdet ud fra en ideologisk synsvinkel, hvilket er fuldstændig malplaceret i en debat af denne art om bistand til udviklingslande. Ideologiske henvisninger til reproduktiv sundhedspleje og reproduktive rettigheder er gentaget i denne betænkning, selv om de er fuldstædig malplacerede. Vi kan virkelig ikke tillade, at alle de tekster, vi vedtager, krydres med forskellige uvedkommende ideologiske og feministiske henvisninger, for der er i sandhed tale om feministiske henvisninger. De er fuldstændig malplacerede i denne sammenhæng.
Jeg anmoder derfor Parlamentet om at bakke op om det ændringsforslag, som hr. Szymański har stillet. I ændringsforslag 1 og 3 understreges de grundlæggende målsætninger, jeg henviste til, nemlig fødevarer, rent vand, bedre sanitære forhold, vaccination og sundhedspleje for mødre og børn. Formålet med ændringsforslag 2 og 4 er at fjerne henvisningen til reproduktive rettigheder og at erstatte denne med en henvisning til grundlæggende sundhedspleje. Vi bør virkelig afholde os fra at indtage ideologiske synspunkter, hver gang vi drøfter sager i Parlamentet. 
Paul Rübig (PPE-DE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, hvis vi ser lidt fremad, så er det næste, der venter os, den store forhandlingsrunde i Hongkong, og jeg tror, at vi må passe på, at den ikke svigter den multilaterale tilgang. Som det ser ud for øjeblikket, er udsigterne meget dårlige, og jeg spørger mig selv, hvad vi kan tilbyde, hvis denne runde bliver en fiasko.
I denne uge spurgte jeg kommissær Mandelson, hvad han syntes om idéen med en frihandelszone mellem Europa, USA, Canada og Australien. Hvad ville der så ske med de afrikanske lande? Ville de så skulle organisere sig selv eller indgå bilaterale aftaler med disse store verdensmarkeder? Hvem ville det være en fordel for, og hvem ville det være en ulempe for? Det er i vanskelige tider som disse, at vi må sikre, at disse multilaterale forhandlinger gavner disse lande, og det kræver handelslempelser, navnlig for små og mellemstore virksomheder.
Som jeg ser det, må vi benytte parolen "frie SMV'er" med frie markeder for små virksomheder. Samarbejdet mellem familievirksomheder i Afrika, i Europa og i resten af verden skal fremmes som grundlaget for velstand. Det kræver et retfærdigt system for offentlige licitationer, ordentlige konkurrenceregler, og hvis disse virksomheder skal blive villige til at blive aktive i disse lande, så skal deres investeringer beskyttes.
Derfor rejser spørgsmålet sig, hvordan vi kan vende udviklingsbistand til en hjælp til selvhjælp, til en hjælp til vores små og mellemstore virksomheder? Her kendetegner Europa sig ved, at vi er i stand til at støtte små og mellemstore virksomheder, og på det felt er der meget at udrette for bl.a. Den Europæiske Investeringsbank. 
Pierre Schapira (PSE ).
   - Hr. formand, der er selvfølgelig allerede blevet sagt meget. Jeg vil gerne komme med en bemærkning om ét punkt. Aids-virussen indvirker direkte på flere millioner mennesker, og forbedringen af sundheden er en væsentlig og ufravigelig forudsætning for Afrikas udvikling. 
For at bekæmpe virussen så effektivt som muligt, skal vi give kvinderne, mændene og de unge en komplet vifte af sundhedspleje og sundhedsplejeydelser. Vi skal sikre adgang til fuldstændig information og uddannelse i seksuel og reproduktiv sundhed, gøre uddannelsen af kvinder til et væsentligt punkt for at sætte dem i stand til bedre at træffe beslutninger på områderne seksualitet og reproduktiv sundhed og dermed give dem de nødvendige midler og metoder til at beskytte sig mod aids-smitte. 1 % af de personer, der smittes med aids, modtager antiretroviral behandling. Vi skal gøre en energisk indsats for at give adgang til de generiske lægemidler.
Denne betænkning er kommet i rette øjeblik. Vi går frem efter millenniumudviklingsmålene. Jeg vil stemme for denne tekst, hvis ikke den bliver ødelagt af ændringsforslag. 
Fiona Hall (ALDE ).
   - Hr. formand, Jeg vil gerne påpege to ting, der begge to drejer sig om penge. Hvert 30. sekund dør et barn i Afrika af malaria, men der er en række aktioner, der kan sætte en effektiv stopper for det. Moskitonet er en lavteknologisk beskyttelse mod malariamyg, men kun få familier har dem. I Spanien har man for nylig gjort store fremskridt med en malariavaccine, men i øjeblikket postes der langt flere penge i projektet fra Bill Gates og andre private fonde end fra internationale organisationer. Det står klart, at der kan gøres meget mere, og at flere midler ville gøre en stor forskel, så hvad er egentlig vores undskyldning for ikke at bevilge disse midler?
Mit andet punkt vedrører et område, hvor EU faktisk har brugt penge og fortsat skal gøre det uden at se for meget på omkostningerne. Det drejer sig om vores støtte til demokratiske valg i Afrika. Jeg var i Etiopien i maj og for nylig i Congo som observatør af valgregistreringsprocessen. Det er ikke billigt. Regningen løb i alt op på 242 millioner euro, hvoraf EU finansierede 80 %. Det er imidlertid det første skridt på den meget lange vej for et land, der har enorme problemer med hensyn til manglende kommunikation og infrastruktur. Den eneste måde, hvorpå vi kan håbe på fremskridt er at bevilge midlerne til at sætte den demokratiske proces i gang.
Ingen kan lade som om demokrati er svaret på alt, men uden retfærdige og frie demokratiske valg kan mange andre ting simpelthen ikke lade sig gøre. Når vi ser på, hvad vi bevilger hvor, skal vi derfor tænke nøje over, om vi virkelig vil afvise et budget til aktioner, der bevisligt gør en forskel.
Jaromír Kohlíček (GUE/NGL ).
   - Mine damer og herrer, Afrika, civilisationens vugge, har brug for udviklingsbistand.. EU's grundlæggende ønske om at yde bistand af denne art blev stadfæstet helt tilbage i 1950 i en af de indledende afsnit i Schuman-erklæringen. Siden dengang har dette været et tilbagevendende omkvæd i EU, der siden Afrika-året er blevet ledsaget af de udviklede landes bestræbelser på at tackle problemerne omkring afkoloniseringen, immigrationen til Europa, behovet for opbygning og vedligeholdelse af infrastrukturen, bygning af brønde, etablering af kunstvanding, uddannelse, effektivt landbrug baseret på landbrugsproduktion, begrænsning af nomadisk kvægavl og gennemførelse af planen til beplantning af skovområder som nøglefaktor i kampen mod den stigende ørkendannelse i Sahel.
Ud over disse foranstaltninger er denne betænkning baseret på erfaringerne fra mindre udviklede dele af verden i forbindelse med udvikling af mikrofinansiering med henblik på at give kvinder større indflydelse og videreudvikling af uddannelses- og sundhedsområdet i samarbejde med FN og en hurtigst mulig opfyldelse af målsætningen om, at alle de udviklede lande skal øremærke 0,7 % af BNI til udviklingsbistand til verdens fattigste lande, og vi mener, at dette er hensigtsmæssigt. Omvendt har liberaliseringen i økonomisk underudviklede lande, navnlig af forsyningspligtydelser, og privatiseringen af offentlige virksomheder altid vist sig at have skadelig indvirkning. Hvordan kan vi anbefale sådanne foranstaltninger? Uanset dette forbehold støtter jeg betænkningen. 
Michael Gahler (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne takke Kommissionen for den Afrika-strategi, som den præsenterede den 12. oktober. Dens analyse understreger ikke kun kontinentets potentiale, men viser også tingenes faktiske tilstand. Ud over de positive udviklinger i nogle afrikanske lande - naturligvis Sydafrika, men også Botswana, Ghana og forhåbentlig også Mauretanien - så er listen langt længere over lande, som lider under konflikter, det være sig internt eller med nabolande, med udbredt fattigdom og de sygdomme, som allerede har været nævnt: hiv/aids, malaria, tuberkulose - Afrikas store plager.
Hvis vi spørger os selv, hvorfor Afrika er kommet så langt bagefter i forhold til andre kontinenter, må vi naturligvis ikke kun se på Afrika, men også Europa og de andre kontinenter. Når vi ser på Afrika, så ser vi, at der desværre mange steder er regeringer eller eliter, som åbenbart har misforstået tidspunktet for afkolonialiseringen og er begyndt at se sig selv som erstatning for de tidligere kolonialister og behandler deres egen befolkning, som de europæiske kolonialmagter åbenbart gjorde tidligere. De havde øjensynligt ingen forestilling om, hvad udvikling er, eller hvad man burde bruge uafhængigheden til.
Men hvis vi skal være ærlige, tror jeg, at vi må erkende, at det er Europa og de andre kontinenter, der bærer det største ansvar. Vi behøver blot at tænke på, hvordan europæiske magter fortsætter med at blande sig i Afrika, det være sig direkte politisk eller med militær, eller ved at sørge for, at de kan udvikle deres egne råstoffer til deres egne virksomheder og bevare adgangen til dem. Derfor er der virkelig behov for, at Kommissionen med sit udspil i højere grad tvinger medlemsstaterne til at føre en sammenhængende politik over for Afrika, så vi kommer væk fra disse modsætningsforhold og sikrer det kontinent en bedre fremtid end ellers. 
Ryszard Czarnecki (NI ).
   -  Hr. Formand, Europa føler til stadighed anger over for Afrika, som hr. Gahler netop sagde for et øjeblik siden. Samtidig er der ingen tvivl om, at kontinentet udgør en politisk, økonomisk og social udfordring for hele Europa. Vi undviger ikke vores ansvar, idet EU har øget sin bistand til Afrika med 0,14 % af BNP, og halvdelen af disse midler er blevet øremærket til landene syd for Sahara.
Vi må undgå to yderligheder i forbindelse med vores bistandsforanstaltninger i Afrika. Den ene yderlighed består i at forsøge at erstatte planlægning med velgørenhed, hvilket i sidste ende ville gøre Afrika til en bundløs brønd, og at hjælpe i næsten alle situationer, herunder med at træffe afgørelser om kontinentets fremtid. Den anden yderlighed består i at indtage den stik modsatte holdning, eller med andre ord at lade Afrika klare sig selv. Det glæder os, at Den Afrikanske Union spiller en større og større rolle. Jeg håber, at institutioner såsom Verdensbanken, Den Internationale Valutafond og Verdenshandelsorganisationen vil blive mere demokratiske, f.eks. ved at sikre, at flere udviklingslande bliver repræsenteret i organisationerne, efterhånden som Den Afrikanske Union får større indflydelse. Dette punkt ønsker jeg at understrege meget stærkt.
Hvis jeg skulle prioritere vores bistand til Afrika, ville jeg prioritere børn, der udgør hele 50 % af befolkningen. 
Louis Michel,
   Hr. formand, fru Martens, mine damer og herrer, jeg skal naturligvis allerførst takke for langt de fleste indlæg, da de i meget vid udstrækning svarer til de overbevisninger, der ligger til grund for den meddelelse, jeg har udarbejdet om Afrika. Jeg kan naturligvis erklære mig enig i alle de betragtninger, jeg har hørt, måske bortset fra et par bemærkninger her og der. 
Jeg vil allerførst gerne sige, at jeg naturligvis er enig i, at koordineringen, konvergensen og kohærensen af aktionerne skal forbedres, og at det er en væsentlig del af min meddelelse og den politiske linje, jeg forsøger at udstikke. I denne forbindelse - og her tror jeg, jeg kan få stor hjælp af Parlamentet – har jeg foreslået, og det er bl.a. det, Rådet er ved at drøfte for øjeblikket, at der hurtigst muligt iværksættes en handlingsplan. En handlingsplan, som ikke kun indeholder tomme ord, men en handlingsplan, som indeholder egentlige, konkrete forpligtelser som f.eks. et fælles for medlemsstaterne og Kommissionen. Så kan vi drøfte tingene sammen. Der stilles ikke noget krav til medlemsstaterne, men jeg mener alligevel, det ville være et enormt skridt i den rigtige retning, hvis vi i stedet for 26 dokumenter eller 26 forskellige landestrategier kun havde én. Det ville være en fordel. Det er dét, jeg har foreslået i handlingsplanen. Noget andet ville være at få fælles programmeringer. Det kunne være en anden akse i handlingsplanen.
For øjeblikket må jeg indrømme, at Rådet tøver, og at vi virkelig har lagt os i selen for at forsøge at fravriste det dette lille fremskridt, som det er vanskeligt at opnå, selv om det ville være på en helt frivillig basis, for, som jeg har sagt tidligere, udvikling er en delt kompetence. Medlemsstaterne har således intet at frygte, hvad angår deres suverænitet, men det ville gøre det muligt at gøre et kæmpestort fremskridt.
Med hensyn til de tre søjler har millenniumudviklingsmålene naturligvis førsteprioritet. Jeg har bemærket, at det er noget, alle er enige om. Men det er efter min mening vanskeligt at isolere denne tredje søjle fra den første og anden søjle, da man ikke kan nå millenniumudviklingsmålene uden fred og sikkerhed, og da man ikke kan nå dem, hvis man negligerer væksten og interkonnektiviteten, og det er Afrika et eksempel på. Det er klart, at uden infrastrukturer, uden infrastrukturer til forbedring af kontakten til omverdenen, uden egentlige tværgående infrastrukturer - jeg tænker navnlig på landene syd for Sahara - som gør det muligt at frigøre produktionerne økonomisk, er opgaven ekstremt vanskelig. Og hvis ikke vi kombinerer den tredje og anden søjle, vil udviklingen ganske enkelt blive reduceret til en velgørenhedsoperation i stor målestok, og det er der ingen, der ønsker, med det heraf følgende grundlæggende princip om udviklingslandenes afhængighed af os, donorerne, og det er der heller ingen, der ønsker. 
Som svar til hr. Pflügler, der har påpeget menneskerettighederne, skal jeg sige, at jeg naturligvis er enig med ham i, at det er en altafgørende faktor. Jeg har dog en lille bemærkning, da jeg mener, at hvis vi under klart definerede forhold kunne øge andelen af budgetstøtten, ville vi bedre kunne forhandle os til omfattende fremskridt på menneskerettighedsområdet, men det er en debat, vi uden tvivl får anledning til at vende tilbage til. 
For så vidt angår virksomhederne, arbejder jeg med det for øjeblikket - jeg har sagt det, og inden for forholdsvis kort tid forelægger jeg min meddelelse om emnet - og jeg har bragt idéen om et etisk og socialt mærke på bane for de virksomheder, der arbejder i udviklingslandene. Jeg har endvidere foreslået, at der oprettes et stående iværksætterforum for Europa og Afrika.
For så vidt angår oplysningerne om, at jeg skulle have foreslået en nedgang i aids-budgettet, så ved jeg ikke rigtig, hvor de kommer fra. Det må være en misforståelse. Sandheden er, at da jeg rejste til London for at deltage i konferencen om nye tilskud til verdensfonden, havde jeg desværre kun 90 millioner euro til rådighed.
Jeg vil dog også gerne minde om, at Europa står for over 60 % af verdensfondens bevillinger - jeg skal jo heller ikke bekende mine synder hver dag. Det er ikke så lidt. Tilskuddet fra samtlige medlemsstater og Kommissionen udgør lidt over 60 % af verdensfonden. Jeg har altså ikke på nogen måde foreslået at reducere fondens bevillinger. Jeg har ganske enkelt indskudt det i fonden, som jeg havde til 2006, det, jeg havde tilbage til 2006. Jeg kan ikke gøre noget for 2007, for vi mangler de finansielle overslag. Jeg skal i øvrigt indrømme, at det er lidt grinagtigt. Det britiske formandskab pressede mig til at gå endnu videre, men jeg kunne med velberåd hu sige, at det ville jeg gerne, men at formandskabet blev nødt til at hjælpe mig. 
For så vidt angår de afrikanske tropper, vil jeg gerne komme med en lille forklaring. Jeg mener, at de penge, der skal til for at finansiere fredsfaciliteten, principielt ikke bør komme fra bevillinger til udvikling, men andetsteds fra. Jeg tror, vi er enige om principperne. Men i det øjeblik, vi ikke har nogen finansielle overslag, i det øjeblik, vurderingen af effektiviteten, de positive konsekvenser af fredsfaciliteten - en vurdering, som bestemt bliver yderst interessant og yderst positiv - viser, at det er nødvendigt at sætte flere penge af til fredsfaciliteten, og der ikke er nogen finansielle overslag, tænkte jeg, at det måske kunne være en løsning midlertidigt at bruge visse ubundne midler, at konvertere allerede bundne midler, som vi ved, først vil blive brugt om lang tid, til at tilføre fredsfaciliteten nye midler.
Jeg vil dog gerne minde om, at der stadig er omkring 35 millioner euro tilbage i fredsfaciliteten. Men De skal være opmærksom på, at alt endnu ikke er afsluttet i Sudan (Darfour osv.). På et tidspunkt får vi uden tvivl også brug for en styrket fredsfacilitet i Den Demokratiske Republik Congo, det er i hvert fald ikke udelukket. For så vidt angår Somalia, mødtes jeg med landets premierminister i går. Også han har brug for en styrkelse af fredsfaciliteten for landet for at opretholde sikkerheden. Uden at forregne mig forudser jeg derfor, at der bliver brug for mange penge til denne facilitet. Det er nok desværre ikke i morgen, Sudan kan klare sig selv.
Jeg må også sige, at denne fredsfacilitet er et yderst brugbart og uundværligt værktøj, hvis vi vil have afrikanerne til at give liv til princippet om ejerskab inden for konfliktforebyggelse, opretholdelse af freden, postkonfliktsituationer osv. ganske enkelt for at skabe rammerne for genindførelse af stabiliteten. Jeg påtager mig således ansvaret. Jeg er nødt til at være pragmatisk. Det er så let at sige "Princippet, bare princippet". Resultatet er, at der ikke er én eneste euro tilbage til fredsfaciliteten, og vi kommer til at stå helt uden midler til at føre den politik, der skal føres. Jeg håber, at vi hurtigst muligt får rådighed over de finansielle overslag og det stabilitetsinstrument, der under normale omstændigheder skal finansiere fredsfaciliteten og gøre det muligt at løse problemet.
Der er noget, jeg ikke har forstået, hvad angår koordineringen i de afrikanske stater. Fru Auken, jeg er for, at der også opfordres til koordinering i de afrikanske stater. Der skal koordineres på alle planer. På nationalt plan, for det er vores støtte, og den skal indgå i regeringens strategi for bekæmpelse af fattigdommen, på regionalt plan og på internationalt plan sammen med de øvrige kapitalindskydere. Jeg mener derfor virkelig, at koordineringen er en vigtig faktor, også den koordinering, der rækker ud over vores medlemsstater. 
Hr. Libicki, tror jeg nok, påpegede nødvendigheden af støtte på lokalt plan. Det er jeg helt enig i. Det er i øvrigt grunden til, at vi har afsat omfattende midler til støtte af decentraliseringen. I denne forbindelse har jeg mødt Ousmane Sy, Malis tidligere indenrigsminister, som i øvrigt for nylig har modtaget en pris i Belgien, og som arbejder på en opgave om decentralisering for Kommissionen, altså for mig, navnlig vedrørende Congo. Han er virkelig specialist på området. Jeg har også selv stået i spidsen for arbejdsmøder i Rwanda om decentralisering, og jeg har set alle de positive effekter, den kan have, på tæt hold. Jeg er derfor helt enig i dette synspunkt.
Til gengæld kan jeg ikke se nogen ideologisk holdning i henvisningen til den reproduktive sundhed. For mig er der ikke tale om ideologi. Det er humanisme, og humanisme er, mener jeg, en del af alle demokraters fælles arv.
Hr. Rübig, hvad angår WTO's møde i Hongkong, ved De, at vi er yderst opmærksomme på dette spørgsmål, og at vi fortsat håber at få en positiv aftale i stand i Hongkong. Med hensyn til Deres forslag om EIB skal De vide - og det er vigtigt, for det er helt på linje med Deres forslag - De skal vide, at vi sammen med hr. Philippe Maystadt arbejder på en egentlig strategi. I starten af det nye år undertegner vi sandsynligvis - jeg mødtes med hr. Maystadt i mandags, og vi skal mødes igen i december - et mellem EIB og Kommissionen for først og fremmest at slå vores midler sammen, men også for at sikre, at EIB's beslutninger i udviklingsrelaterede spørgsmål i højere grad tager hensyn til udviklingsdimensionen og den risiko, der er forbundet dermed.
Jeg har allerede svaret på hr. Schapiras indlæg, da jeg besvarede et andet spørgsmål. EU, Kommissionen og medlemsstaterne i fællesskab, finansierer over 60 % af verdensfonden. Efter fru Halls opfattelse burde vi finansiere mere. Jeg skal sige, at vi naturligvis er yderst engageret i forberedelsen af og opfølgningen på valghandlingerne, både i Den Demokratiske Republik Congo og andre steder, og De var så venlig at fremhæve, at vi hidtil har gjort en forskel i Congo. Det betyder ikke, at alt løser sig uden problemer, og at tingene ikke fortsat er skrøbelige, men jeg kan konstatere, at det seneste tal - jeg modtager tal hver dag - for registreringen af vælgere i Congo er på 21.761.000. Jeg kan sige, at vi havde sat os 15 millioner som mål. Det er vi langt over, og det er virkelig opmuntrende at se, at befolkningen har reageret så kraftigt.
For så vidt angår malaria, skal De vide, at Kommissionen under det sjette programs forskningsafsnit finansierer den forskning, der er nødvendig for at finde en vaccine mod sygdommen. Også på dette område er vi ekstremt nærværende, og det stemmer overens med det, De er optaget af.
Herefter følger hr. Gahlers indlæg. De europæiske stater fortsætter ofte med at handle som nykoloniale magter, f.eks. via kontrollen med naturressourcerne. Jeg har ikke noget svar til dette. De skal blot vide, at hele min strategi har til formål at få os væk fra disse bevidste eller ubevidste vaner og reflekser, fra paternalismen, fra nykolonialismen. Til slut vil jeg gerne sige, at selve grundlaget, selve den filosofi, der ligger til grund for det, vi har foreslået, er princippet om ejerskab. Jeg håber i øvrigt, hr. formand, og det vil jeg slutte af med, at oversættelsen af ordet er blevet rettet i den franske udgave, hvor det var oversat med "ejendom", og det er ikke rigtig det samme som "ejerskab". Ejerskab er således selve grundlaget for disse nye forbindelser, vi ønsker at etablere med vores afrikanske venner.
Hr. formand, jeg tror, jeg har været hele vejen rundt. Jeg vil i hvert fald gerne takke alle de medlemmer af Parlamentet, der har støttet os meget aktivt. Jeg vil især takke fru Martens, som har udarbejdet en yderst fremragende betænkning. Jeg håber, at alt dette hjælper os med at få gang i den fælles sag, denne interesse for Afrika og denne åbning, som er nødvendig for dette kontinent, i Rådet på mandag. 
Formanden.
   - Tak, hr. kommissær, for Deres ords klarhed og gennemslagskraft.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder i princippet sted efter eftermiddagens drøftelser, medmindre Parlamentet foreslår, at afstemningen udsættes.
Alessandro Battilocchio (NI ),
   På vegne af det nye italienske socialistparti, New Italian Socialist Party, takker jeg fru Martens for hendes arbejde og det britiske formandskab for dets villighed til at øge EU's indsats i Afrika. Jeg støtter fuldt ud kravet om, at denne strategi skal ledsages af tilstrækkelige instrumenter og finansielle midler samt en klar tidsplan med henblik på evaluering af fremskridt. Jeg er også enig i, at de forskellige medlemsstaters strategier skal koordineres for at undgå, at bistandsforanstaltningerne fordobles. Det er imidlertid vigtigt, at EU nu endelig påtager sig den ledende rolle i global sammenhæng i kampen mod fattigdom. Afrika, et område præget af den største koncentration af mennesker, der lever under fattigdomsgrænsen, de værste former for smitsomme sygdomme, høj børne- og moderdødelighed og manglende uddannelse og sundhedssystemer, udgør den største udfordring i forbindelse med opfyldelsen af millenniumudviklingsmålene. Europas samarbejdsforanstaltninger skal derfor understøttes af en fast international strategi, der konsekvent fremmer hensigtsmæssige økonomiske og sociale politikker i internationale organisationer, navnlig FN, Den Internationale Valutafond og Verdenshandelsorganisationen. Denne strategi bør også fremme dialogen med alle modtagerlandene, således at disse lande med tiden kan spille en aktiv rolle i forbindelse med udarbejdelsen af deres egne strategier og forvaltningen af programmerne med fuld deltagelse af hele civilsamfundet. 
Nils Lundgren (IND/DEM ),
   Denne betænkning indeholder en lang række forslag om foranstaltninger, som EU skal iværksætte for at bidrage til at bekæmpe fattigdommen i Afrika. Det beklagelige er dog, at EU ikke har en helhedsholdning i udviklingsspørgsmål. For nærværende giver EU ressourcer med den ene hånd for at tage med den anden. Det er ikke en troværdig handling.
Det første forslag burde være, at EU skal gennemføre en radikal omlægning af landbrugs-, fiskeri- og handelspolitikken. Desværre er der ikke nogen politisk vilje til det her i Parlamentet.
Det britiske formandskab og Kommissionen har understreget, at udviklingsspørgsmål i Afrika er et prioriteret politisk område. Trods dette forsvarer både Rådet, Kommissionen og Parlamentet EU's fiskeriaftaler. Formålet med disse aftaler er først og fremmest at garantere kortsigtede økonomiske interesser til fordel for EU og at generere højst begrænsende ressourcer til dem, som har brug for det, nemlig fattige fiskere i udviklingslandene.
Det er vigtigt at undgå en fragmenteret og dubleret bistand. Jeg mener derimod ikke, at EU skal spille en førende rolle i verden. Vi har ikke brug for flere organisationer, som arbejder med bistand, men vi bør snarere stræbe efter at samle vores fælles bestræbelser inden for allerede eksisterende organisationer.
EU's primære opgave bør være at reformere Unionens destruktive politik. Hvis ikke dette gennemføres, vil udviklingslandene aldrig få en ærlig chance for at opnå øget velstand og udvikling. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A6-0319/2005) af Wijkman for Udviklingsudvalget om forslag til fælleserklæring fra Rådet, Europa-Parlamentet og Kommissionen om Den Europæiske Unions udviklingspolitik - den europæiske konsensus (2004/2261(INI)). 
Anders Wijkman (PPE-DE ),
   Hr. formand, før vi begynder på forhandlingen vil jeg på vegne af min gruppe og efter aftale med de andre grupper anmode Dem om at afholde forhandlingen, men udsætte afstemningen. Der er flere forskellige grunde til, at vi er blevet enige om det, og jeg anmoder Dem om at give os den mulighed, inden jeg begynder på min tale.
Formanden.
   - Kære kollega, Deres forslag på Deres gruppes vegne om udsættelse af afstemningen er registreret. Det vil blive forelagt Parlamentet under afstemningen i eftermiddag. På det tidspunkt vil udsættelsen af afstemningen blive godkendt eller forkastet, og De vil kunne fremføre Deres argumenter, men forslaget er registreret. 
Anders Wijkman (PPE-DE ),
   Hr. formand, vi vil nu diskutere en for Parlamentet ganske unik betænkning. For første gang har Europa-Parlamentet inviteret til aktivt at medvirke i udformningen af EU's udviklingspolitik. Da den aktuelle politik blev vedtaget, var Parlamentet ikke indblandet på nogen måde. Den nuværende proces, hvor målsætningen er en trepartsaftale mellem Kommissionen, Rådet og Parlamentet, er således, set med vores øjne, et stort skridt fremad. Dagens betænkning udgør Parlamentets svar på det oprindelige forslag til en og vores bidrag til forhandlingerne.
Siden den oprindelige udviklingspolitik blev vedtaget i 2000, har vores verden gennemgået en række forandringer. Der er derfor stærke grunde til at ændre og udforme en ny politik. Dagsordenen har ændret sig, og bedre overensstemmelse, koordinering osv. har fået mere og mere plads. Jeg synes, at det er aldeles udmærket. I vores betænkning refereres til de tilsagn om øget bistand, som en række medlemslande har givet, og som betyder, at bistanden fra Unionen vil blive øget betydeligt i de kommende år. Dette er naturligvis udmærket. Lige så vigtigt som at diskutere kvantitet er det dog at diskutere kvalitet. Det forsøger vi at gøre på en konstruktiv måde i vores betænkning.
EU er sammenlagt verdens største bidragyder. Hidtil har bistandens effektivitet og kvalitet imidlertid ikke svaret til omfanget. Kommissær Michel pegede jo selv på en hel del store mangler, ikke mindst i koordineringen tidligere. EU's medlemslande er dårligt koordineret både indbyrdes, med Kommissionen og med andre bidragydere. Det betyder høje transaktionsomkostninger, masser af dobbeltarbejde og vanskeligheder for vores samarbejdslande. Den nye udviklingspolitik, som vi insisterer på at diskutere, giver gode forudsætninger for at gøre fremskridt på dette område. Harmoniseringsspørgsmålene sættes i højsædet.
Ud over koordinering af bidragydere og samhørighed understreger vi i vores betænkning en række substantielle spørgsmål, som vi vil give ekstra vægt. Det gælder demokrati og menneskerettigheder, foranstaltninger mod korruption, det civile samfunds og også de nationale parlamenters vigtige rolle, betydningen af stærke kvinders rolle i udviklingsarbejdet, vægten af i højere grad at være opmærksom på naturressourcernes betydning, dvs. skovene, dyrkningsjorden, vandressourcerne og de marine ressourcer, ikke mindst for de allerfattigste lande i verden. Endvidere tager vi sundheds- og uddannelsesspørgsmålets betydning op, et spørgsmål, som vi har beskæftiget os med i Parlamentet i mange år, samt en øget indsats mod hiv-epidemien. Til sidst nævner vi især de store problemer, som mange lande i tropiske områder møder på grund af det mere ustabile klima dér.
Jeg vil takke mine kolleger for et meget fint samarbejde. Som jeg ser det, er vi kommet frem til et slags konsensusdokument. Vi er nok især tilfredse med en sag, nemlig at det er lykkedes os i processen, sammen med Kommissionen og Rådet, at indføre en konstruktiv diskussion, hvor vi, så godt det går, har forsøgt at definiere Kommissionens specifikke rolle i udviklingssammenhæng. Kommissionen skal ikke være som et 26. medlemsland i bidragydersammenhæng, men skal naturligvis udnytte sin specielle beføjelse, sin specielle kapacitet, sin neutralitet og sin multilaterale karakter til at presse på og gøre visse sager bedre, end andre kan gøre. I denne proces har vi identificeret en række områder, hvor Kommissionen, hvis jeg må udtrykke mig sådan, .
Til sidst vil jeg takke for et godt samarbejde. Jeg håber, at vi i de kommende uger når frem til et slutdokument, og at vi så efterhånden kan komme tilbage til dette spørgsmål her i Parlamentet og have en bredere debat, som Rådet også deltager i for sammen også at diskutere, hvordan vi derefter på bedste vis kan begynde den nye udviklingspolitik og denne . 
Louis Michel,
   Hr. formand, hr. Wijkman, mine damer og herrer, jeg synes, det i år er lykkedes Europa at vise sine ambitioner. Det har vist, at det er i stand til at veje tungt på verdensplan. Det har bedre end så mange andre påtaget sig sit ansvar over for udviklingslandene.
Som De ved, påtog EU sig i maj omfattende forpligtelser til at styrke effektiviteten af støtten og kohærensen i EU's udviklingspolitikker. I juni besluttede EU at fordoble udviklingsstøtten mellem 2004 og 2010 for at nå målet på 0,7 % af bruttonationalindkomsten inden 2015. Jeg skal trods alt minde om, at denne forpligtelse betyder en stigning på 20 milliarder euro om året inden 2010 og 46 milliarder euro om året i 2015. I september lykkedes det EU at gøre FN's verdenstopmøde til et vigtigt vendepunkt, et vigtigt øjeblik for vores stræben efter en mere afbalanceret multilateralisme og en mere retfærdig verdensorden takket være et intenst forberedende arbejde. Jeg mener godt, vi uden at være prætentiøse kan sige, at dette topmøde uden EU kunne være blevet en fortvivlende fiasko. Også der gjorde EU en forskel.
Men der er naturligvis fortsat mange muligheder for forbedringer. Hvis Europa vil veje tungere, skal der gøres mere, og der skal gøres kvalitative fremskridt i den måde, vi arbejder sammen på. Derfor foreslog vi i juli, at der blev skabt en europæisk konsensus om udvikling, et forslag, jeg har forelagt og drøftet med Parlamentet flere gange. De interinstitutionelle forhandlinger, der fulgte efter Kommissionens vedtagelse af dette dokument, viser de mange forskellige holdninger, der er til, hvilken rolle EU skal spille på verdensplan. Det er også en oplysende debat, en debat, jeg er stærkt interesseret i. Jeg skal dog ikke lægge skjul på, at visse af de vigtige aktørers argumenter bekymrer mig. Nogle giver indtryk af, at det drejer sig om at vælge mellem en udviklingspolitik på fællesskabsplan og medlemsstaternes politikker, mellem dem, der vil centralisere udviklingspolitikken på europæisk plan, og dem, der udelukkende tror på det bilaterale samarbejde.
Debatten, mine damer og herrer, drejer sig om noget helt andet. Er det acceptabelt, at Europa, hvis diplomati i sin helhed omfatter over 20.000 diplomater, dvs. tre gange så mange som USA, når det drejer sig om en politisk plan, ofte kommer i anden række? Er det acceptabelt, at Europa, som står for praktisk talt 60 % af udviklingsstøtten, i dag systematisk spreder sin støtte via 26 forskellige programmeringsdokumenter og gennemfører denne støtte via 26 forskellige procedurer?
Det mener jeg ikke. Det er ikke acceptabelt. Europas indflydelse og effektivitet skal være på højde med Europas midler, og det er præcis derfor, jeg har foreslået medlemsstaterne og Parlamentet et fundament, der er fælles for hele EU, et fundament, som forener EU's værdier, mål, principper og aktionsområde, og som gælder hele EU. Dette fundament, den europæiske konsensus, ville være et vigtigt skridt i retning af en mere samordnet, mere komplementær og mere resolut aktion fra EU's side. 
Hvad drejer det sig om? Vi, Parlamentet, Rådet og Kommissionen, vi er fælles om de samme værdier, de værdier, der ligger til grund for Unionen. Vi er fælles om et vigtigt mål, nemlig at udrydde fattigdommen overalt, hvor den findes. Vi er fælles om en international dagsorden, nemlig millenniumudviklingsmålene og millenniumerklæringen. Vi er fælles om partnerskabsprincipperne, nemlig industrilandenes og udviklingslandenes fælles ansvar, partnerlandenes tilegnelse af strategier for mindskelse af fattigdommen, civilsamfundets og de ikke-statslige aktørers inddragelse. Vi er fælles om principperne om støttens effektivitet, nemlig koncentrationen for ikke at fragmentere indsatsen, politikkernes kohærens, koordineringen og opdelingen af arbejdet mellem donorerne, harmoniseringen af vores procedurer, indretningen efter partnerlandenes strategier.
Hr. Wijkmans forslag til beslutning er fremragende. Det understreger de vigtige positive elementer i Kommissionens meddelelse, og det bidrager konstruktivt til at forbedre konsensussen, hvilket har hjulpet os meget i vores trepartsforhandlinger, og det vil jeg gerne takke ham for. Jeg vil gerne takke ham og Parlamentet for dette bidrag af helt enestående kvalitet. Jeg vil gerne kort opsummere de punkter i beslutningen, jeg kan tilslutte mig uden forbehold, de punkter, der ligger til grund for vores konsensus.
For det første en klar henvisning til den udviklingspolitiske erklæring i den forordning, der er gældende for det finansielle udviklingssamarbejdsinstrument. Dette tiltag vil uden tvivl styrke selve erklæringens status.
For det andet analysen af fattigdommen som et fænomen med flere dimensioner, der nødvendiggør en række forskellige tiltag og ligevægt mellem den bæredygtige udviklings socioøkonomiske og miljømæssige aspekter. 
For det tredje vigtigheden af at sikre ligestilling mellem kønnene. I denne forbindelse vil jeg gerne oplyse, at Kommissionen har foreslået, at Parlamentets tekst indføjes blandt erklæringens retningsgivende principper.
For det fjerde den rettighedsbaserede tilgang. Jeg mener, at Kommissionens forslag om at indlemme menneskerettighederne og forvaltningspraksissen som komplementære mål til mindskelsen af fattigdommen til fulde tilgodeser Parlamentets anmodning. 
For det femte henhører alle de principper, der nævnes i beslutningen, under Fællesskabets aktionsområder: forebyggelse og behandling af aids og andre sygdomme, seksuel sundhed, ligestilling mellem kønnene, tilpasning til klimaændringerne, handel for udvikling, konfliktforebyggelse, god forvaltningspraksis, bekæmpelse af korruption, fremme af anstændig beskæftigelse, herunder bekæmpelse af børnearbejde.
Endelig glæder vi os over, at Parlamentet har åbnet op for en gradvis overgang til budgetstøtte, for det vil gøre støtten effektiv og være med til at udvikle landenes kapaciteter. Dermed kan vi være med til at forbedre forvaltningen af de offentlige finanser og støtte institutionerne, herunder de nationale parlamenter. Disse institutioner skal kunne udfylde deres rolle fuldt ud og handle som budgettets vogtere. På samme tid er jeg overbevist om, at det er et slagkraftigt instrument til at få hul på og nære den politiske dialog med vores partnere. Jeg vil derfor gerne takke Parlamentet, som med denne beslutning i vid udstrækning bidrager til en mere effektiv aktion til fordel for udviklingen, og som fastlægger grundlaget for vores gode fremtidige samarbejde. 
Filip Andrzej Kaczmarek,
    Hr. formand, jer mener, at fælleserklæringen fra Rådet, Europa-Parlamentet og Kommissionen om Den Europæiske Unions udviklingspolitik "Den europæiske konsensus" er et nøgledokument, først og fremmest på grund af de målsætninger, erklæringen sigter på at fremme.
Formålet med denne trepartsudtalelse om EU's fælles vision for udviklingssamarbejdet er at opnå større sammenhæng, koordination, komplementaritet, kvalitet og effektivitet. Man kan godt sige, at vores vision for udviklingssamarbejdet ikke kan gennemføres, medmindre disse målsætninger opfyldes.
I de 40 år Afrika har modtaget bistand, er situationen på dette kontinent blevet forværret snarere end forbedret. Vi må gøre noget for at vende udviklingen, og denne betænkning og forslaget til beslutning er et forsøg på at ændre udviklingen.
Vores beslutning berører mange centrale spørgsmål, og jeg vil blot henlede Parlamentets opmærksomhed på nogle enkelte spørgsmål. Et eksempel er den betydning, de nationale parlamenter tillægges i forbindelse med gennemførelsen af udviklingssamarbejde. Dette gælder ikke kun for modtagerlande, men også for visse EU-medlemsstater. Jeg kan i denne forbindelse tilføje, at Den Blandede Parlamentariske Forsamling AVS-EU vedtager sin betænkning om parlamentets rolle i forbindelse med Cotonou-aftalens gennemførelse i næste uge.
Det ville glæde mig overordentlig meget, hvis parlamentet i mit eget land, det polske Sejmen, i højere grad prioriterede udviklingsspørgsmål. Dette er så meget desto mere nødvendigt, idet det vil være vanskeligt for os at øremærke 0,7 % af BNI til udviklingsbistand i fremtiden, medmindre nationale parlamenter udviser engagement og forståelse.
Et andet afgørende aspekt i denne beslutning er det fokus, der sættes på uddannelsesspørgsmålets centrale betydning. Det forholder sig ganske enkelt således, at der ikke vil kunne ske nogen udvikling, hvis ikke der er adgang til uddannelse og ligestilling mellem kønnene. Det gælder selvfølgelig også på andre områder. 
Betænkningen er også prisværdig, fordi den understreger behovet for at forbedre koordinationen, både med hensyn til kvaliteten og niveauet, mellem Kommissionen og medlemsstaterne. Jeg vil gerne takke ordføreren for denne fremragende betænkning. 
Miguel Ángel Martínez Martínez,
   Hr. formand, jeg vil gerne give udtryk for min forvirring og harme - og min gruppes - fordi denne betænkning, såvel som fru Martens' om EU's udviklingsstrategi for Afrika, ikke har fået en bedre plads på dagsordenen eller i særdeleshed mere taletid i Europa-Parlamentet.
Vi drøfter nu, hvad der burde være EU's politik på udviklingsområdet i de kommende år. Det er et område, som millioner af europæere har en direkte interesse i, heriblandt mange engagerede og solidariske unge. Den type borgere, som vi burde forsøge at vinde med henblik på opbygning af det nye Europa. Men med den behandling, vi i dag giver disse spørgsmål, hvor vi betragter dem som marginale og ubetydelige, fremmer vi deres ligegyldighed, skepsis og afvisning af det, som EU betyder.
Når det er sagt, gentager vi vores støtte til kommissærens ord, og i særdeleshed til hr. Wijkmans fremragende betænkning, og vi udtrykker vores respekt for hans indsats for at opnå enighed og kompromis.
Socialdemokraterne stemte for beslutningen, og den blev vedtaget næsten enstemmigt i Udviklingsudvalget. Det synes vi er fint, og vi håber, at den ikke bliver ændret i negativ retning af visse ændringsforslag, hvilket ville tvinge os til at stemme imod den endelige tekst.
Noget andet er imidlertid, at det dokument, der er resultatet af forhandlingen mellem Rådet og Kommissionen, helt korrekt med hr. Wijkmans deltagelse på vegne af Parlamentets Udviklingsudvalg, der utvivlsomt - som erkendt af kommissær Michel - har medvirket til at få indarbejdet mange af vores vigtigste bekymringer og krav på området i erklæringen om den europæiske konsensus om udvikling.
Jeg vil under alle omstændigheder gerne understrege, at Den Socialdemokratiske Gruppe mener, at det, at vi vedtager den beslutning, som vi foreslås i Wijkmans betænkning, ikke betyder, at vi skal vedtage den tekst, som Rådet og Kommissionen vedtager, og som for at få støtte fra Parlamentet og på denne måde blive en trepartsaftale, skal have udtrykkelig støtte fra Europa-Parlamentets plenarforsamling.
Bernard Lehideux,
   Hr. formand, kære kolleger, organisationen af forhandlingerne i Parlamentet viser desværre, hvor ringe dets interesse er for udviklingsproblemet, og jeg beklager dybt Parlamentets manglende vilje til at fremme en egentlig udviklings- og samarbejdspolitik. Ud over vores beslutninger, som har tendens til at fordampe forholdsvis hurtigt, ville det være ønskværdigt, at Parlamentet deltog aktivt i udarbejdelsen af en kohærent og konkret strategi for fremtiden.
Kære kolleger, vi skal takke kommissær Michel for hans initiativ med henblik på i en trepartserklæring fra Rådet, Kommissionen og Parlamentet at definere de fælles principper, Unionen og de 25 medlemsstater skal henvise til ved iværksættelsen af deres udviklings- og samarbejdspolitik. Unionen vil således få et dokument, som knæsætter den europæiske konsensus om dette spørgsmål.
Det er i mine øjne et vigtigt skridt fremad af mindst to grunde. For det første er det første gang, at Parlamentet går så aktivt ind i udarbejdelsen af denne politik. De europæiske befolkninger kan således via deres repræsentanter give udtryk for deres holdning til de overordnede retningslinjer for udviklings- og samarbejdspolitikken. For det andet - og det er et reelt fremskridt - er tiden endelig inde til at finde en synergi mellem medlemsstaterne og Kommissionen, nu, hvor der skal handles. Men hvordan skulle vi kunne besvare dette initiativ, hvis vi stemmer efter mødet, nærmest i hemmelighed, mens alles meninger i dag hældte i retning af en af valgperiodens vigtigste sager?
Hr. formand, det kan ikke betale sig at gå i detaljer med de drøftelser, der har fundet sted i udvalget, og som for øjeblikket ikke ville bibringe os noget nyt. I dag vil jeg især gerne takke vores ordfører for hans engagement i denne sag og den succes, han allerede har haft med sine samtaler med Rådet og Kommissionen. Ved at tage højde for forslagene fra Udviklingsudvalgets medlemmer og indarbejde dem i sin tekst er det lykkedes ordføreren at samle et meget stort flertal omkring denne tekst, som støtter den og f.eks. bekræfter viljen til i den fælles erklæring at presse på med uddannelses- og sundhedsspørgsmålene. Men jeg skal også sige helt klart, at min gruppes støtte til dagens betænkning ikke på nogen måde foregriber vores holdning til det endelige udkast til fælles erklæring. For at være eksistensberettiget skal dette udkast gøres til genstand for en højtidelig afstemning i Parlamentet. Hvis vi virkelig vil give Kommissionens initiativ den værdi, det fortjener, og hvis vi vil, at den fælles erklæring reelt skal afspejle den europæiske konsensus, er det af afgørende vigtighed, at Parlamentet på plenarmødet udtaler sig om den endelige tekst. 
Frithjof Schmidt,
   Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, vi hilser fremstødet for en fælleserklæring fra Rådet, Kommissionen og Parlamentet vedrørende en konsensus om den europæiske udviklingspolitik meget velkommen. Resultatet er blevet et godt initiativ fra trilogen, og det er - som det allerede er blevet nævnt - hvad procedurerne angår, i en vis forstand nyt politisk territorium, hvorfor der igen skal lyde en særlig tak til hr. Wijkman for på Udviklingsudvalgets og Parlamentets vegne at have arbejdet så effektivt i denne trilog og udarbejdet denne gode betænkning.
Denne betænkning og denne konsensus kan være et vigtigt skridt hen imod større sammenhæng i den europæiske udviklingspolitik. Der hersker jo stor enighed i Parlamentet om målene og om at tillægge bekæmpelse af fattigdom meget stor betydning, hvilket ikke kun handler om at trænge fattigdommen tilbage, men om at bekæmpe den ved roden, skabe social retfærdighed, lige udviklingschancer og opfylde millenniumudviklingsmålene. Men det er alt sammen teori. Vi må gøre os klart, at vi befinder os et godt stykke derfra i praksis. Den nye -rapport fra 2005 viser, at antallet af mennesker, der lever i absolut fattigdom, fortsat stiger dramatisk.
Derfor er det rigtigt at koncentrere vores bestræbelser om investeringer i fødevaresikkerhed, uddannelse, sundhed og social sikring. Udviklingslandene skal hjælpes med at gå deres egen vej. De skal bevare kontrollen over deres egen udviklingsstrategi, og derfor er det rigtigt, at principperne for ejerskab og partnerskab skal være i centrum. EU må evaluere alle politikområder med henblik på deres udviklingsforenelighed, navnlig handels-, landbrugs- og fiskeripolitikken. Det er teori, nu skal de 25 landes politik koordineres bedre i praksis. Vi så gerne mere koordination fra Kommissionens og Rådets side og større medbestemmelse til Parlamentet. 
Gabriele Zimmer,
   Hr. formand, mine damer og herrer, jeg tvivler ikke på, at vi alle er enige om, at EU's udviklingspolitik skal være af en højere kvalitet og mere effektiv, og at den primært skal orientere sig efter behovet for at opnå millenniumudviklingsmålene. EU's bestræbelser med henblik på udviklingssamarbejde skal have nedbringelse og i sidste ende udryddelse af fattigdom gennem bæredygtig udvikling som overordnet mål. Derfor er det vitalt, at dette dokument endnu en gang præciserer behovet for at eftergive landenes gæld, og at det sikres, at de ikke lander i gældsfælden igen, f.eks. ved at forhøje de midler, der ydes som tilskud.
Både FN og Global Health Watch har i sommer gentagne gange gjort opmærksom på, at ulighederne mellem landene og også internt i landene, mellem fattig og rig, er vokset usædvanligt meget i løbet af de seneste 10 år, og at EU må gøre langt mere for at afhjælpe situationen for verdens fattigste. Det er frem for alt dem, der bliver ramt hårdest af følgerne af privatisering og den voksende udelukkelse fra ressourcer som jord, vand og også skove. De bliver også i stigende grad forment adgang til fødevarer, sundhed, kultur og uddannelse, hvorfor der er behov for en udviklingspolitik, som tager hånd om disse opgaver. Jeg kan kun bifalde hensigten med at fremlægge et dokument, der udtrykker konsensus for EU's tre institutioner. Hr. Wijkman, som repræsenterer Udviklingsudvalget i forhandlingerne, har vores fulde opbakning. 
Marcin Libicki,
   Hr. formand, i forbindelse med vores drøftelser om bistand til tilbagestående lande og underudviklede lande skal der skelnes meget klart mellem asiatiske lande og de afrikanske lande syd for Sahara. Vi har alle konstateret, at de asiatiske lande hurtigt lægger fattigdommen bag sig, hvorimod de afrikanske lande er ude af stand til at frigøre sig fra ekstrem fattigdom og sundhedsproblemer, navnlig hiv-relaterede problemer. Baggrunden herfor er den generelle mentalitet og manglende uddannelse. Vi bør benytte denne lejlighed til at sætte særligt fokus på dette aspekt.
Selv om jeg mener, at hr. Wijkman har udarbejdet en fremragende betænkning, må jeg desværre på ny gøre indsigelse herimod over for Parlamentet. Jeg vil gerne spørge, hvorfor denne betænkning indeholder en henvisning til reproduktiv sundhed og reproduktive rettigheder, der dybest set blot er et andet ord for abort? Det er ikke nogen hemmelighed, at Parlamentet er delt i dette spørgsmål, og i går var vi vidne til optrin i forbindelse med udstillingen i Parlamentets lokaler. Jeg kan ikke se formålet med denne ideologiske tilgang, der bevirker, at vi gang på gang konfronteres med et spørgsmål, der deler Parlamentet. Vi bør drøfte dette spørgsmål særskilt i stedet for at bringe det op ved enhver given lejlighed.
Jeg anmoder derfor Parlamentet om at stemme for ændringsforslag 3 og 4 stillet af hr. Szymański. Formålet med begge disse forslag er at fjerne henvisningen til reproduktive rettigheder og at understrege de grundlæggende målsætninger, herunder tilstrækkelige fødevarer, rent vand, bedre sanitære forhold og uddannelse.
Vi har hørt kommissær Michel beklage over for Parlamentet, at der ikke eksisterer en fælles udenrigspolitik i EU på dette område. Man kan kun spørge sig selv om, hvordan en sådan fælles politik skulle kunne gennemføres, når vi ser, at denne søges undermineret ved enhver given lejlighed. Rusland planlægger politiske tiltag med Frankrig og Tyskland uden at tage hensyn til Polen. Sådan har regeringerne i hvert fald ageret indtil dato. Jeg håber, at den nye tyske regering vil indtage en anden holdning, og jeg håber også, at der vil ske ændringer, når præsident Chiracs embedsperiode udløber.
Den solidaritet, vi udviser over for vores nærmeste naboer i spørgsmål af fælles interesse, vil være en målestok for EU's succes både på EU-plan og globalt. 
Louis Michel,
   Hr. formand, hr. ordfører, mine damer og herrer, allerførst vil jeg gerne takke Dem alle sammen. De har naturligvis spillet en stor rolle i forbindelse med det arbejde, vi er i stand til at forelægge i dag. Jeg håber, at Parlamentets bidrag gør det muligt at gøre det endelige dokument acceptabelt for alle, hvilket ville være et ekstremt stort fremskridt.
Hr. Kaczmarek talte om de nationale parlamenters rolle, og jeg er i vid udstrækning enig med ham. Jeg ved ikke, om De kan huske det, men jeg har i øvrigt besøgt mange nationale parlamenter for at forsvare stigningen i den offentlige udviklingsstøtte til de forskellige lande, og jeg skal benytte lejligheden til at bekræfte, at jeg fortsat gerne rejser ud og besvarer spørgsmål eller deltager i høringer i de nationale parlamenter. Jeg mener nemlig, at det i visse lande er hensigtsmæssigt at mobilisere, informere og motivere de nationale parlamenter, hvad angår udviklingsspørgsmålet. Jeg påtager mig derfor meget gerne denne opgave. 
Hr. Martínez, De siger, at den aktuelle erklæring er skuffende. Jeg skal gerne give Dem ret i, at den naturligvis ikke er perfekt, og jeg håber i øvrigt, at vi får gjort den endnu bedre. Men denne erklæring er trods alt allerede et stort skridt fremad, for det er første gang, Unionen er i besiddelse af en ramme på dette område. Det er også første gang, både Kommissionen, Parlamentet og Rådet endosserer en politik, og at Parlamentet og Kommissionen - ser det ud til - får større drivkraft til at føre udviklingspolitikken i retning af effektivitet og bedre koordinering. Jeg så selvfølgelig også gerne, at den var langt mere ambitiøs. Den er ganske vist blevet formildet et par gange, men tro mig, vi er ikke holdt op med at prøve, og jeg regner naturligvis med, at både hr. Wijkman og visse medlemsstater i Rådet vil hjælpe os med at bevare de bedste, mest fremskridtsvenlige dele af erklæringen.
For så vidt angår fru Zimmer og gældsspørgsmålet, er vi naturligvis enige i, at gældsbyrden skal lettes. Til gengæld - men det er en helt anden debat - er jeg ikke vildt tilhænger af ren og skær ophævelse af gælden uden betingelser og under alle omstændigheder. Men jeg er absolut en ivrig tilhænger af at lette gælden og ophæve den i ganske særlige tilfælde og under ganske særlige omstændigheder.
For så vidt angår hr. Libicki, mener jeg, det er et punkt, vi ikke kan være enige i. Deres tilgang til reproduktiv sundhed afviger fra min. De gør den til et ideologisk problem, hvilket jeg ikke gør, for jeg har en menneskelig tilgang til spørgsmålet. Jeg gør det ikke til et ideologisk problem. For det andet - og det ligger ikke til mig at polemisere - mener jeg, De begrænser reproduktiv sundhed til abort. For mig er det mange andre ting - især kvinder og børns sundhed og rettigheder. Jeg giver mig altså ikke af med ideologi.
Jeg beder Dem blot om at forstå virkeligheden i visse lande, i visse samfund - jeg er faktisk meget hyppigt i kontakt med den virkelighed - og jeg ville virkelig gerne kunne overbevise Dem om, at der fortsat er meget, der skal gøres. Nogle former for konservativ arkaisme er - med al respekt for andre formers filosofiske idéer - efter min mening ikke særlig gavmilde i deres reaktioner på nogle af de menneskelige katastrofer, jeg står over for. Jeg kan derfor ikke acceptere denne bebrejdelse. Jeg har ingen forudfattede meninger, og jeg kan respektere alles idéer, filosofier, religiøse overbevisninger osv. Men jeg mener, at man på et tidspunkt alligevel må komme ud over disse overbevisninger for at se, hvad de almene interesser i virkeligheden er, se, hvad gavmildhed i virkeligheden er, se, hvordan man i virkeligheden skal handle til alles bedste. Det er da efter min mening et mål, der bør nås, på tværs af de religiøse, ideologiske og filosofiske opsplitninger.
Hr. formand, Parlamentet har i de seneste måneder arbejdet utrætteligt for at besvare Kommissionens tilbud og bidrage til en virkelig europæisk konsensus for udvikling, som giver udtryk for de tre europæiske institutioners, Parlamentets, Kommissionens og Rådets ønsker. Denne fælles indsats vidner om den betydning, vi alle tillægger udviklingsaspektet, og viser, at institutionerne arbejder sammen for at gøre indsatsen endnu mere effektiv. Vi gør det rigtige. Jeg har sagt det flere gange. Udviklingspolitikken har et skjult potentiale som et vigtigt instrument til at gøre Europa til en synlig, positiv magt på verdensplan. Den kunne ligeledes spille en afgørende rolle i Unionens udenrigspolitik i kraft af dens eksemplariskhed. Ikke nødvendigvis i kraft af dens interventionisme, men i kraft af dens positive eksemplariskhed. 
Det er en rolle, der er baseret på en langsigtet vision og ikke på kortsigtede interesser. Det er en rolle, der tilgodeser udviklingslandenes befolkningers velvære - og vores eget. Jeg mener, vi står over for et politisk valg. Enten udnytter vi denne evne til at bekæmpe globaliseringens negative effekter og til at udnytte hele dens potientiale på retfærdig vis, og ellers lukker vi os inde i et velgørende udviklingskoncept og venter på, at dette koncept bliver til et uhyre med terrorisme, massiv, ukontrollerbar immigration, pandemier, finansiel ustabilitet, fattigdom og elendighed. Globaliseringen forener nord og syd, og udviklingspolitikken skal efter min opfattelse stræbe efter, at denne forening bliver en kilde til retfærdighed og fælles vækst og ikke til afhængighed og fattigdom. Vi forhandler fortsat med Rådet. Udformningen af den nye udviklingspolitiske erklæring ligger endnu ikke fast. Og jeg mener, at vi nu virkelig, hvis vi alle gør en ekstra indsats, befinder os meget tæt på en europæisk konsensus om udvikling. Jeg skal nu blot opfordre Dem til at gøre en sidste fælles kraftanstrengelse for at følge op på vores fælles arbejde i den partnerskabsånd, der har forenet os i de seneste måneder, med henblik på at nå vores fælles mål.
Under alle omstændigheder vil jeg som kommissær gerne takke Dem for Deres aktive bidrag til forhandlingerne inden for mit ansvarsområde og min afdeling - såvel Deres relevante spørgsmål, men også, hr. Martínez, Deres irrelevante spørgsmål. Jeg mener, det er afgørende, at Kommissionen hele tiden sættes under pres fra Parlamentets side, for det er på den måde, vi kommer fremad. Jeg mener ikke, der kommer fremskridt ud af allerede eksisterende konsensus. Fremskridtene kommer altid af spændinger, sammenstød mellem idéer, og jeg vil gerne takke Dem for at have deltaget i denne proces. Jeg tror, at jeg uden Parlamentet ville have stået langt mere hjælpeløs, end det er tilfældet i dag, for slet ikke at tale om den erklæring, vi er nået frem til i dag, som ville have været langt mere tam, end den er. Jeg mener, vi her har stof til at udarbejde en god tekst, som er et væsentligt skridt fremad. Hr. formand, jeg vil gerne slutte af med at takke Dem endnu en gang for Deres bidrag hertil. 
Bernd Posselt (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg har et meget kort spørgsmål til kommissæren, som er vigtigt af hensyn til afstemningen. Kan kommissæren med sikkerhed udelukke, at begrebet "reproduktiv sundhed" muligvis også omfatter abort? 
Louis Michel,
   Hr. formand, jeg tror, at alle dem, der har fulgt forhandlingerne, ved nøjagtig, hvad begrebet dækker, nemlig, hr. Posselt, en menneskelig vision og tilgang til folks liv, til deres liv i dagligdagen, til den individuelle frihed, til trosfriheden og friheden til at være lykkelig. Det er dét, begrebet dækker.
Nej, De får mig ikke til at gå i fælden! Jeg tror, jeg har været længere i politik end Dem, så De kan være evigt forvisset om, at De ikke får mig til at gå i fælden ved at trække mig ind i en samfundsomstyrtende debat, for det der er virkelig en samfundsomstyrtende debat. Alle, samtlige humanister her i salen, om de så er kristne, protestanter, muslimer eller konfessionsløse, ved udmærket, hvad vi taler om. Og jeg går ikke i den fælde.
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Kære kolleger, forhandlingen er afsluttet, og jeg vil ikke genoptage den, hr. Libicki. Jeg vil gerne give Dem ordet, hvis De har et indlæg til forretningsordenen, men fortæl mig først, hvilken artikel De henviser til. 
Marcin Libicki (UEN ).
   - Hr. formand, jeg vil blot spørge hr. Michel, om han kan bekræfte, at dette spørgsmål ikke omfatter abort? 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet, og vi genoptager den ikke. Kommissæren har i øvrigt allerede besvaret dette spørgsmål i sit indlæg og i svaret til hr. Posselt.
Afstemningen finder sted efter forhandlingerne i eftermiddag, medmindre der stilles forslag om udsættelse af afstemningen. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er forhandling om seks beslutningsforslag om adgang til humanitær nødhjælp i Kashmir(1).
Elizabeth Lynne (ALDE ),
   Hr. formand, Det kan godt være, at vi ikke længere ser de skrækkelige billeder og tragiske personlige historier efter jordskælvet den 8. oktober i fjernsynet og på avisernes forsider, men vi må ikke glemme, at behovet for nødhjælp stadig er lige stort, navnlig nu hvor vinteren står for døren. 74.000 mennesker er allerede døde, og det er et kapløb med tiden at få hjælpen frem til dem, der har brug for den. Ifølge den pakistanske regering løber regningen for jordskælvet op i 5 milliarder amerikanske dollars. EU har allerede ydet et betydeligt bidrag, men vi skal gøre mere, meget mere, og det gælder også resten af det internationale samfund.
Men det handler ikke kun om penge, det handler også om adgangsforhold. Det handler om at få helikoptere og andet udstyr ud til utilgængelige områder. Adgang på tværs af kontrollinjen mellem den indisk kontrollerede del af Kashmir og den pakistansk kontrollerede del spiller også en central rolle. Det glæder mig meget, at Indien og Pakistan har åbnet fem overgangssteder for varer, og jeg håber, at de også vil åbne andre overgangssteder, ikke kun for varer, men også for civile. Folk med slægtninge og venner på den anden side vil gerne hjælpe. De vil gerne give støtte og hjælp, som der er så stærkt brug for, og det er de på nuværende tidspunkt afskåret fra. I Kashmir har 950 mennesker på den indiske side og 2.000 på den pakistanske side allerede ansøgt om tilladelse. Jeg ved, at det er vanskeligt på grund af den langvarige konflikt vedrørende Kashmir, men jeg håber, at ansøgningerne kan blive behandlet hurtigt.
Denne menneskelige tragedie kræver en medmenneskelig reaktion. Vi håber, at der vil komme noget godt ud af denne forfærdelige tragedie, og at de overlevende kan få lov til at leve i fred. Jeg håber, at der langt om længe kan findes en retfærdig løsning på den 58 år lange konflikt vedrørende Kashmir, som involverer Pakistan og Indien, men frem for alt befolkningen i Kashmir, som allerede har lidt nok. 
Catherine Stihler (PSE ),
   Hr. formand, jeg begynder med at sige, at eftersom de foregående forhandlinger er gået over tiden, har min kollega fru Gill, som er formand for Delegationen for Forbindelserne med landene i Sydøstasien og Sammenslutningen af Stater i Sydøstasien (ASEAN) og stiller af dette beslutningsforslag, samt min anden kollega, hr. Moraes, været nødt til at forlade salen, hvilket de undskylder. Jeg taler på deres vegne og på vegne af borgerne i min egen skotske valgkreds, som har bedt mig om at give udtryk for deres bekymring over behandlingen af folk efter det ødelæggende jordskælv.
Det er af afgørende betydning, at Europa-Parlamentet afgiver en udtalelse om jordskælvet i Kashmir den 8. oktober. Under plenarmødet i oktober markerede vi den tragiske begivenhed, og folk kondolerede både ofrene og deres familier. Seks uger efter denne begivenhed, som hærgede det nordvestlige Pakistan og Indien, er omfanget af ødelæggelserne og traumerne efter jordskælvet endnu ikke gjort helt op. Det antages, at 80.000 har mistet livet, mens hundredtusindvis af mennesker er kvæstet, og 3 millioner er hjemløse.
Nødhjælpsarbejderne har mange problemer at slås med, herunder jordskred, dårlige vejrforhold, efterskælv og generelt vanskeligt terræn. Folk i de fjernest liggende områder er tilsyneladende dem, der er hårdest ramt, og mange af dem har overhovedet ikke modtaget nogen hjælp. Problemerne forværres af vinterens komme, og derfor er det bydende nødvendigt at få den rigtige form for hjælp frem til dem, der har behov for det.
Dette er en af de vanskeligste nødhjælpsoperationer nogensinde, men det er ikke nogen undskyldning for ikke at gøre vores bedste. De fleste jordskælvsofre er nu evakueret, hvilket er godt. Sneen kryber dog hver dag længere og længere ned ad bjergene, og tusindvis af overlevende er i endnu større fare, efterhånden som det blot gælder om at overleve hver dag. Forholdene i de midlertidige lejre er langtfra opmuntrende, og så vidt jeg har forstået, er hygiejneniveauet i flygtningelejrene utålelige, og forholdene er primitive.
Kofi Annan har advaret os om, at der vil være endnu en massiv bølge af dødsfald, når sygdomme begynder at sprede sig blandt de overlevende. Det er et kapløb med tiden, og jeg ser gerne, at de følgende aktionspunkter bliver gennemført. For det første, selv om vi har hilst Kommissionens nødhjælpspakke på 93,6 millioner euro velkommen, skal vi give mere, og vi kan gøre det bedre. Ifølge officielle skøn er der behov for over 5 milliarder amerikanske dollars over en periode på 5-10 år for at genopbygge infrastrukturen i regionen. Vi skal erkende, at en standardnødhjælpspakke ikke rækker langt i en så alvorlig situation som denne, og vi skal sørge for, at genopbygningsfasen kommer i gang med det samme.
For det andet opfordrer jeg kraftigt Rådet til at gøre det samme som efter tsunamien og give særlige indrømmelser på handelsområdet for at hjælpe de lande, der er ramt af en naturkatastrofe af dette omfang. Rådet bør som minimum indføre GSP Plus-præferenceordningen, som Parlamentet vedtog tidligere på året, for at afhjælpe situationen. 
Endelig bifalder jeg åbningen af fem overgangssteder på grænsen mellem den pakistansk og den indisk kontrollerede del af Kashmir. Måske kommer der lidt god vilje ud af denne tragedie. Jeg opfordrer medlemsstaterne og Kommissionen til at sikre, at vi ikke svigter de sårbare og traumatiserede mennesker. Derfor opfordrer jeg indtrængende Dem alle til at stemme for beslutningsforslaget. Det er et spørgsmål om liv og død. 
Formanden.
   - Før jeg giver ordet til den næste forslagsstiller, vil jeg blot understrege reglen, for jeg tror, visse kolleger har undret sig over, at jeg ikke giver ordet i den sædvanlige rækkefølge, hvor de største grupper taler først. Reglen er følgende: Når man som forslagsstiller anmoder om at få ordet, får man ordet i den rækkefølge, hvori mødetjenesten modtager anmodningerne. Fru Lynne var altså åbenbart hurtigere end fru Stihler, som var hurtigere end hr. Elles osv. Når talerne udtaler sig på vegne af deres grupper, genoptager vi den sædvanlige rækkefølge, hvor PPE-DE taler først efterfulgt af socialdemokraterne osv. Jeg ville lige minde om denne regel, for jeg fornemmede en vis usikkerhed. 
James Elles (PPE-DE ),
   Hr. formand, tak for denne meget nøjagtige forklaring. Jeg kendte godt reglerne, og det er ganske rigtigt proceduren for hastesager, som behandles en smule anderledes. For så vidt angår gruppernes indlæg, går vi tilbage til den sædvanlige procedure, så alt er i den skønneste orden. 
 - Hr. formand, Jeg har tre bemærkninger ved indledningen af denne forhandling, som jeg og andre talere hilser velkommen. For det første er det en af de største katastrofer i Sydøstasien. De tal, som de tidligere talere nævnte, står i beslutningsforslaget. Dette jordskælv har medført, at over 200.000 mennesker er blevet dræbt eller alvorligt kvæstet. Flere millioner er stadig hjemløse, og de er udsat for ekstreme vejrforhold og alle mulige alvorlige sygdomme. Over 1,8 millioner mennesker er stadig uden tag over hovedet, og det gælder også 85 % af befolkningen i Muzaffarabad, som jeg har besøgt. Det er skræmmende statistik, og vi i Vesteuropa skal gøre alt, hvad vi kan for at afhjælpe situationen.
For det andet, hvad angår reaktionen indtil videre, bifalder jeg, at Kommissionen og medlemsstaterne har handlet hurtigt for at yde nødhjælp med det samme. I denne hærgede del af verden må vi også rose den pakistanske og den indiske regerings store indsats for at give folk mulighed for kontakt på tværs af en kontrollinje, som det har været umuligt at krydse i 50 år. Forhåbentlig vil det være en mere udbredt praksis fremover.
Hvad der er endnu vigtigere, vil jeg indtrængende spørge Kommissionen om de seneste tal fra FN, som indikerer, at kun en meget lille del af den lovede nødhjælp er nået frem. Vi vil gerne vide, hvor stor en del af den nødhjælp, som EU og medlemsstaterne har ydet, der er nået frem. Men måske kan vi gøre mere under næste uges forligsprocedure om budgettet for 2006, så de, der er hjemløse i dag, i det mindste har en eller anden form for tag over hovedet nu, hvor vinteren står for døren. Det vil supplere de surt tjente penge, som bl.a. borgerne i min valgkreds har indsamlet for at hjælpe de mennesker, der virkelig er i nød i dag.
Jaromír Kohlíček (GUE/NGL ),
   Jeg taler som en af forslagsstillerne og på vegne af Neena Gill, formand for Den Sydasiatiske Sammenslutning for Regionalt Samarbejde. Mine damer og herrer, grænseområdet mellem Kina, Indien, Pakistan og Afghanistan er et af de mest jordskælvsramte områder i verden. Det er også skueplads for en af de længstvarende konflikter i Sydasien. Grænsen i området er endnu ikke blevet ordentlig fastlagt eller sikret ved bilaterale eller multilaterale aftaler. Der ulmer stadigvæk væbnede konflikter under overfladen. I det pakistansk kontrollerede område, der i realiteten er lukket af, har flere millioner mennesker mistet deres hjem, og i nogle tilfælde er der fuldstændig mangel på fødevarer og medicin, og derudover er der ingen form for kontakt til omverdenen. Vi opfordrer derfor alle lande og organisationer til at hjælpe ofrene. I nærværende beslutning støtter vi naturligvis en fuldstændig åbning af de grænseoverskridende ruter, herunder den reetablerede busforbindelse til og fra Indien. Det er helt sikkert en positiv udvikling, at man er i gang med at planlægge flere busforbindelser, der forbinder folk på begge sider af grænsen i Punjab, og vi glæder os naturligvis over de fortsatte drøftelser om jernbanespor og muligheden for en aftale om fælles etablering af en gasledning i området. Disse foranstaltninger vil bidrage til at opbygge tillid mellem stridende faktioner.
Med hensyn til bistanden til de jordskælvsramte indbyggere er formålet at yde hjælp så hurtigt som muligt til dem, der har brug herfor. Solidariteten mellem befolkningsgrupperne i denne splittede region kan rent faktisk bidrage til at bane vej for en løsning af ældgamle konflikter. Den bydende opfordring til lokale organisationer om at fordele bistanden retfærdigt er fuldt ud berettiget. Samtidig skal Kommissionen og EU-medlemsstaterne opfordres til at fremskynde hjælpen til ofrene. Behovene er velkendte, og vi ved alle, at ordsproget "Hurtig hjælp er dobbelt hjælp" gælder mere end nogensinde før, navnlig nu, hvor vinteren står for døren. Jeg ønsker at takke alle, mine damer og herrer, for støtten til denne beslutning. Jeg tror, at vi vil vende tilbage til spørgsmålet om fredelig konfliktløsning i denne del af verden, og at Kommissionen snart vil præsentere os for en rapport om de foranstaltninger, der er blevet gennemført. 
Raül Romeva i Rueda (Verts/ALE ),
   Hr. formand, ofte forværrer den samfundsøkonomiske kontekst og de politiske forhold det, der i virkeligheden kun burde være en naturkatastrofe. Det er tilfældet i Kashmir.
Efter jordskælvet i oktober, der kostede mellem 70.000 og 90.000 mennesker livet, og hvor syv millioner blev hjemløse, er vi nødt til at kunne handle øjeblikkeligt. Det er den opfordring, vi skal komme med og kommer med til EU, Rådet og Kommissionen.
Vi skal understrege vores medfølelse og sikre, at vi forpligter os til det yderste for at yde denne bistand. Men samtidig er det også nødvendigt, at vi ikke begrænser os til katastrofehjælp. Det er nødvendigt at tage fat på de mere strukturelle aspekter, og EU skal også i denne henseende forpligte sig til at støtte en reform og løsning af problemer af strukturel art, som kræver et svar, ikke kun infrastrukturelle problemer, men også samfundsøkonomiske, netop for at undgå, at konsekvenserne i lignende situationer bliver så alvorlige, som de er i øjeblikket. 
Derfor skal vi også understrege over for de berørte landes regeringer, at dette ville være en god lejlighed til at prioritere de sociale og interne behov og undlade at bruge så mange penge på militære aspekter og i stedet bruge - og det er her, vi skal støtte dem - alle deres kræfter på at sikre, at strukturerne er så velegnede som muligt, og at konsekvenserne af denne slags jordskælv bliver så begrænsede som muligt. 
Marcin Libicki (UEN ),
    Hr. formand, selv om denne debat drejer sig om en meget sørgelig situation, nemlig den tragedie, der har ramt tusindvis af mennesker i Kashmir-området, mener jeg, at vi har al mulig grund til at glæde os over, at den finder sted. Baggrunden for min udtalelse er, at debatten vedrører øjeblikkelig kriseintervention, et område, hvor EU efter min opfattelse bør og kan gennemføre vellykkede aktioner. Ingen bestrider, at der er behov for sådanne interventioner, og vi kan opfylde vores mål på dette område ved anvendelse af eksisterende metodiske, finansielle og logistiske ressourcer. Det har derfor glædet mig meget at høre de bemærkninger, som alle de tidligere talere har fremsat, herunder det medlem, der selv havde besøgt Kashmir. Det bør også hilses velkommen, at denne debat finder sted blot få uger efter tragedien.
Jeg er af den opfattelse, at de mennesker, der er blevet berørt af denne katastrofe, trænger til øjeblikkelig hjælp. Der kan ikke være tvivl om, at de i langt højere grad fortjener øjeblikkelig hjælp end de områder og lande, hvor der for nylig har været optøjer, og jeg tænker her især på ét bestemt land. Selv om disse optøjer var et resultat af landenes egne politikker, har vi erfaret, at EU også ønsker at hjælpe dem.
Den fattige befolkning i Kashmir fortjener i langt højere grad hjælp end rige lande, der kun har sig selv at takke for problemerne. 
Bernd Posselt,
   Hr. formand, efter jordskælvet i Kashmir så jeg en rystende avisoverskrift, som lød: "End ikke jordskælvet kan stoppe fjendskabet mellem Indien og Pakistan". Denne overskrift viser, at det desværre er befolkningen, der lider, når politiske spændinger er i spil, selv i denne ekstreme nødsituation.
Når tyskere tænker på en kunstig deling af lande, kan de ikke undgå at tænke på Berlin. Personligt har jeg set steder i centrum af Berlin, hvor mennesker druknede i kanaler, fordi ingen på muren kunne eller måtte hjælpe dem. Dvs., at folk måtte afstå fra at gøre noget fuldstændig rationelt - nemlig at redde en person fra at drukne - fordi jerntæppet eksisterede dengang, og politiske hensyn hindrede dem i at gøre det.
Den slags giver én en fornemmelse for det, der foregår i Kashmir. Vi må ikke glemme, at jordskælvet allerede nu er en frygtelig humanitær katastrofe, men en truende vinter står for døren, som vil medføre massedød blandt civilbefolkningen, hvis ikke myndighederne på begge sider snart overvinder deres manglende evne - som til en vis grad er deres manglende vilje - til at samarbejde og hjælpe hinanden, og hvis ikke hjælpen når frem der, hvor der er behov for den.
Kashmir er et offer for, at Indien, da landet selv blev grundlagt, nægtede at acceptere Kashmirs selvbestemmelsesret. Der er nu også problemer med Pakistan. Vi bør drage den konklusion heraf, at Kashmir ikke kun er et bilateralt problem mellem disse to lande, men også og primært et problem for det kashmirske folk, og dermed også for os. Vi bør ikke blot fortsætte dialogen med de to magter der - uanset hvor vigtige de måtte være som atommagter og store lande - men bør også intensivere den direkte kontakt til det kashmirske folk og dets repræsentanter, navnlig dem på lokalt plan, hvilket denne humanitære katastrofe giver os en mulighed for at gøre.
Vi må først og fremmest hjælpe disse mennesker uden at skele til ideologi, og dernæst må vi arbejde hen imod en løsning for regionen. 
Lidia Joanna Geringer de Oedenberg,
    Hr. formand, den 8. oktober 2005 blev Kashmir-området, der er beliggende i grænseområdet mellem Pakistan og Indien, ramt af et jordskælv, der havde tragiske konsekvenser. 88.000 mennesker savnes og over 245 millioner mennesker er blevet ramt hårdt af eftervirkningerne af denne katastrofe. Selv i dag er det svært at få en nøjagtig opgørelse af de materielle tab, men de er uden tvivl af et hidtil ukendt omfang. FN har anmodet det internationale samfund om at yde øjeblikkelig finansiel bistand i størrelsesordenen 500 millioner amerikanske dollars, men de lande, der er berørt af katastrofen, har kun modtaget 20 % af det forventede beløb, selv om jordskælvet fandt sted for over en måned siden.
Selv om Kashmir-området længe har været kilde til konflikt mellem Indien og Pakistan, indledte de to lande sidste år en konstruktiv dialog med henblik på at stoppe denne konflikt. I kølvandet på naturkatastrofen besluttede de også at åbne særlige grænseovergangssteder på den såkaldte kontrollinje for at lette leveringen af humanitær bistand til ofre i Kashmir. For øjeblikket er det kun tilladt for varer og ikke mennesker at passere disse grænseovergangssteder. Dette gør det langt vanskeligere at fordele hjælpen. Hvad værre er, de mange bjerge i regionen og den ødelagte infrastruktur og manglen på adgangsveje forårsager yderligere forsinkelser af fordelingen af hjælpen.
Parlamentet er moralsk forpligtet til at opfordre Pakistan og Indien til at tillade borgerne i begge lande, og ikke kun midler til humanitær bistand, at passere grænseovergangsstederne. Dette ville gøre det muligt at få hjælpen fra det internationale samfund frem til de mennesker, der er mest trængende. 
Alyn Smith,
   Hr. formand, fru kommissær, dagens bombeangreb i den indisk kontrollerede del af Kashmir, hvor fire blev dræbt og over 100 kvæstet, understreger denne uopsættelige forhandlings uopsættelige karakter samt den smertefulde politiske baggrund for det, der burde være en naturkatastrofe. Jordskælvet, som ødelagde området, skete i kølvandet på årtiers politisk vold, og nu er vinteren over dem, mens infrastrukturen og reserverne fortsat er skrøbelige.
Spørgsmålet om Kashmir er velkendt i Parlamentet. For nogen tid siden rakte vores delegation hånden ud for at finde en langsigtet politisk løsning. Det skal siges, at de politiske fremskridt lokalt gik noget langsommere. Lad os håbe, at jordskælvet vil medføre øget fokus på samarbejde og dialog. I mit land, Skotland, har vi set skotske asiater række hånden ud mod deres venner og slægtninge i Kashmir. Vi har set indsamlinger, donationer og praktisk assistance. Deres generøsitet er en udfordring for os.
Det er nu op til politikerne, og vi i Parlamentet og Kommissionen spiller en vigtig rolle i forbindelse med øjeblikkeligt at koordinere hjælpen og på lang sigt at bidrage til at finde en holdbar politisk løsning, for hvilken anden løsning er der end en politisk løsning?
Der er måske visse positive tegn. Gårsdagens åbning af en femte overgang over kontrollinjen kan være begyndelsen på en proces, der fører til en fredelig løsning. Problemerne i regionen er umiddelbart overvældende, men som beslutningsforslaget indikerer, er vi, som vi skal være, klar til at deltage i en meget langsigtet genopbygning. 
Ryszard Czarnecki (NI ).
   - Hr. Formand, Kashmir-området er delt mellem tre lande, Indien, Pakistan og Kina, selv om dette faktum ofte glemmes. Jordskælv respekterer imidlertid ikke grænser, og den seneste katastrofe berørte både Indien og Pakistan, der blev forenet i ulykke. Tragediens omfang kan måles på, at en hel generation omkom som følge af jordskælvet. De fleste ofre var børn og unge, og næsten alle skoler er gået til.
EU har en moralsk og politisk forpligtelse til at yde bistand og til at bistå under genopbygningen af området fremover. De 20 millioner amerikanske dollars, som Verdensbanken har doneret, og EU's donation på mindre end 4 millioner euro udgør kun en kortsigtet hjælp til katastrofens ofre.
Der bør også tages højde for den fjernere fremtid, eftersom katastrofen vil få indvirkninger i de kommende årtier. Vores debat om dette spørgsmål bør være et referencepunkt for Kommissionen og Rådet. Jeg vil gerne fremsætte en afsluttende bemærkning. Ifølge mine udregninger udgør EU's finansielle bistand til ofrene for tragedien i Kashmir mindre end 16 gange den hjælp, der vil blive ydet til Frankrig som følge af optøjerne i landet. Jeg bliver nødt til at sige, at jeg finder dette fuldstændig absurd. 
Simon Coveney (PPE-DE ).
   - Hr. formand, det glæder mig at få mulighed for kort at tale om den forfærdelige tragedie i det nordvestlige Pakistan, Afghanistan, Indien og hovedsagelig Kashmir-regionen.
Det er svært at forstå den ødelæggelse, som jordskælvet har forårsaget, selv efter at have set gentagne billeder af lidelserne på tv-skærmene og i aviserne. I de sidste 12 måneder har vi set så mange tragedier og naturkatastrofer, som har ramt forskellige dele af verden - tsunamier, tørke, mudderskred, oversvømmelser, orkaner, tyfoner og nu et jordskælv. Det er svært at holde fokus og prioritere behovet for velgørenhed og hurtig hjælp, efterhånden som vi næsten vænner os til den ene naturkatastrofe efter den anden.
Nu og her er der et helt fundamentalt behov for at indsamle hjælp og koordinere fordelingen heraf, især i de utilgængelige dele af katastrofeområderne. Titusindvis af mennesker er stadig uden tag over hovedet i utilgængelige dele af Pakistan og Kashmir, og vinteren og frosten er på vej. De politiske spørgsmål i dette område må lægges til side i et forsøg på at redde liv, og vi støtter med dette forslag koordineringen og åbningen af nye ruter mellem den indisk kontrollerede del af Kashmir og den pakistanske side.
Vi støtter fuldt ud en øjeblikkelig og generøs reaktion på FN's opfordring til, at donorer bidrager med over en halv milliard dollars i nødhjælp, hvoraf en stor del endnu ikke er realiseret.
Jeg håber, at Kommissionen under budgetforhandlingerne i næste uge finder plads til yderligere bevillinger. I samme forbindelse mener jeg, at EU bør vise initiativ og opfordre det internationale samfund til at forberede sig på naturkatastrofer i fremtiden. Naturkatastrofer kan faktisk i mange tilfælde forudsiges. Vi kender de områder, som sandsynligvis vil blive ramt af orkaner næste år, og som muligvis vil blive ramt af jordskælv, og vi er nødt til at fokusere på opbygning af regional kapacitet i disse områder frem for dramatiske nødhjælpsaktiviteter, som vi ser det i øjeblikket. Vi har altså brug for langsigtet planlægning, samtidig med at vi opfylder behovet for bistand på kort sigt.
Danuta Hübner,
   Hr. formand, Kommissionen kom med en hurtig og generøs tilkendegivelse om at hjælpe ofrene for denne forfærdelige katastrofe. Få timer efter dette altødelæggende jordskælv var de første midler således til rådighed, og nødhjælpsteam blev sendt af sted. Inden for få dage blev der bevilget 13,6 millioner euro. Den første tranche var til rådighed få timer efter katastrofen.
Eftersom Kommissionens humanitære bistand for 2005 var opbrugt, anmodede Kommissionen via ECHO og Relex om 30 millioner euro fra reserven i Kommissionens budget til humanitær nødhjælp og 10 millioner euro til genopbygning. Vi påskønner i den grad Parlamentets samarbejde i forbindelse med frigivelsen af disse midler. Dermed kunne Kommissionen, som allerede nævnt, bidrage med en samlet økonomisk støtte på 93,6 millioner euro som reaktion på krisen, hvoraf 43,6 millioner euro vil gå til humanitær nødhjælp og 50 millioner euro til rehabilitering.
Den bistand, der er tildelt indtil nu, er overvejende til husly og sundhed – herunder et felthospital fra Røde Kors ved Muzaffarabad – vand og kloakering, koordinering og logistik, herunder 11 helikoptere, som nævnt tidligere i dag.
Kommissær Ferrero-Waldner tager i dag til Pakistan, hvor hun i løbet af de næste to dage deltager i genopbygningskonferencen sammen med FN's generalsekretær Kofi Annan og andre fremtrædende internationale donorer.
Jeg vil gerne dele nogle af vores vigtigste bekymringer med jer her i dag. Kommissionen er fuldt ud klar over, at stedet og omfanget af denne katastrofe gør det meget svært for de humanitære hjælpeorganisationer hurtigt at iværksætte og levere hjælp til ofrene. Hjælpeorganisationernes gennemførelseskapacitet har været en yderligere hæmsko i forbindelse med at opfylde behovene og tildele tilgængelige midler. Der skal ske en hurtig forbedring, især med hensyn til at nå ud til yderområderne.
Jeg er enig med Dem i, at koordinering er yderst vigtig. De nødhjælpsteam, der blev indsat hurtigt via ECHO, har eller havde bl.a. til opgave at sikre koordinering. Desuden yder ECHO bistand til FN's Kontor for Koordinering af Humanitære Anliggender til deres koordinerende rolle, herunder civil og militær koordinering af anvendelsen af militær logistikstøtte.
Hvad angår spørgsmålet om særlige handelsforanstaltninger, som blev rejst af et af de ærede medlemmer, har vi besluttet at tage hensyn til Pakistans handelsinteresser inden for rammerne af vores internationale forpligtelser. Pakistan er omfattet af den nye GSP-ordning fra januar 2006. For første gang i 10 år er hele Pakistans eksport med i ordningen. Det betyder, at Pakistan får den samme behandling som de lande, der blev ramt af tsunamien.
I Kommissionen er vi meget bekymret for udsigten til en ny humanitær katastrofe, når vinteren kommer. Det er også Deres bekymring, at tusindvis af kvæstede mennesker stadig er strandet i isolerede bjergområder uden mad, tag over hovedet eller kloakering. Der kan således forventes en vedvarende og omfattende nødhjælpsaktivitet igennem vinteren. Det er af stor betydning for os alle.
På den baggrund vil jeg gerne meddele Dem, at Kommissionen, via GD ECHO, lige har modtaget yderligere 30 millioner euro fra nødhjælpsreserven. Jeg vil gerne takke Dem for Deres støtte i disse fælles bestræbelser på at hjælpe dem, der er i nød. 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted efter forhandlingerne. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er forhandling om fem beslutningsforslag om Filippinerne (dødsdom over unionsborgeren Francisco Larrañaga)(1). 
Antolín Sánchez Presedo (PSE ),
   Hr. formand, kære kolleger, formålet med dette initiativ er i tide at undgå, at dødsdommen i Filippinerne over den unge spanske unionsborger, Francisco Larrañaga, bliver gennemført.
I løbet af denne lange retsproces forud for dommen har Paco Larrañaga fast, vedvarende og utvetydigt bedyret sin uskyld i forbindelse med de frygtelige forbrydelser, han er blevet beskyldt for.
Den dømtes juridiske forsvar og anerkendte menneskerettighedsorganisationer har fordømt, at retssagen har fundet sted uden de nødvendige garantier og uden respekt for retten til et forsvar, og at dommen, der er afsagt trods manglende beviser, er vilkårlig og uretfærdig.
Ikke desto mindre stadfæstede Filippinernes højesteret i juli måned dødsdommen. Da de juridiske muligheder var udtømt, er den eneste måde at undgå fuldbyrdelsen og til at behandle Paco Larrañagas meget alvorlige situation i henhold til den juridiske lovgivning, at præsident Gloria Macapagal-Arroyo benåder ham. Der er taget talrige initiativer i denne henseende, hvoraf jeg kan fremhæve den spanske konges og den spanske regeringschefs samt formanden for Europa-Parlamentets.
Sidste mandag blev der i Filippinerne offentliggjort erklæringer fra en pensioneret politimand, der deltog aktivt i efterforskningen af forbrydelserne, der taler til fordel for Larrañagas uskyld. Disse oplysninger, der har givet stor genlyd i vores medier, bekræfter dette beslutningsforslags validitet. Vi forsvarer hermed Paco Larrañagas ret til livet og hans grundlæggende rettigheder. Vi forsvarer også vores egne værdier, dvs. at afskaffe dødsstraffen i verden og genindføre et velfungerende retsvæsen. Vi tilslutter os den filippinske kongres' lovgivningsinitiativ om afskaffelse af dødsstraffen.
En benådning fra præsidentens side vil bekræfte Filippinernes forpligtelser over for demokratiet og menneskerettighederne, hvilket vi styrke Filippinernes internationale troværdighed. Den nuværende vished gør det nødvendigt at prioritere målet om at opnå en fuldstændig benådning af Paco Larrañaga, og derfor synes vi, at det er vigtigt at undgå ændringsforslag, som ikke fokuserer på dette grundlæggende og presserende mål. 
Carlos José Iturgaiz Angulo (PPE-DE ),
   Hr. formand, det drejer sig om et meget vigtigt beslutningsforslag, for det er rigtigt, at vi står over for en åbenbar uretfærdighed i forbindelse med Francisco Larrañaga.
Med dette beslutningsforslag kan vi hjælpe og bistå ham, for hans uskyld er åbenbar, så han kan komme ud af fængslet, hvor han uretmæssigt tilbageholdes.
Mine damer og herrer, i sidste uge var jeg i Filippinerne, hvor jeg besøgte Francisco Larrañaga. Han har opholdt sig otte år i dette fængsel, siden han var 19 år gammel, og han har allerede været på dødsgangen i to år. Det er et fængsel med 18.000 indsatte, hvoraf 1.200 befinder sig på dødsgangen, og af disse har 250 fået en endelig dom. De sover i gangene, for der er ikke celler nok i fængslet.
Desuden blev Paco Larrañaga indsat i dette fængsel uden en retfærdig, troværdig og acceptabel rettergang. Han fik ikke lov til at forsvare sig under retssagen. 30 af forsvarets vidner kunne ikke vidne, da dommerne ikke tillod det. Larrañagas advokater blev, da de anmodede om, at vidnerne eller Larrañaga selv fik lov til at vidne, fængslet på grund af foragt for retten. Man foretog ikke DNA-test af et lig, der blev fundet i maltrakteret stand, og som formodedes at være et af ofrene. Det målte fem centimeter mindre. Familien kunne ikke genkende det osv.
Som om det ikke var nok, kom der i denne uge en kovending - som min kollega og ven Antolín Sánchez Presedo fortalte - med erklæringerne fra en politimand, som sagde, at Larrañaga var uskyldig.
Til trods herfor har retsvæsenet lukket sagen i Filippinerne. Vi skal derfor støtte de politiske grupper af filippinske parlamentsmedlemmer, der vil stille forslag om afskaffelse af dødsstraffen i den filippinske kongres, så det bliver en realitet, og så det bliver slut med dødsstraf i Filippinerne.
Formålet med dette beslutningsforslag er at redde en europæisk borger, som skal henrettes, selv om han er uskyldig. Det ved vi alle på grund af de beviser, vi har set. Jeg beder Dem derfor om at støtte beslutningsforslaget, så benådningen bliver en realitet, og så Larrañaga ikke skal opholde sig et sekund længere i de filippinske fængsler. 
Erik Meijer (GUE/NGL ),
   Hr. formand, det moratorium for dødsstraf, der blev indført i marts 2000 i Filippinerne, har de seneste tre år udviklet sig til det diametralt modsatte. Den nuværende regering søger at idømme stadig flere dødsstraf, og også mindreårige dømmes til døden, selv om det af filippinsk lov klart fremgår, at mindreårige ikke kan dømmes til døden eller henrettes. I denne iver efter at få så mange som muligt henrettet holdes ofre isoleret, udsættes for tortur og forholdes juridisk bistand.
Den omstændighed, at den filippinske regering ikke magter at bringe kriminalitet og opstande til ophør, berettiger ikke til anvendelse af disse barbariske midler. Blandt de mange af filippinsk nationalitet, som er ofre herfor, er Francisco Larrañaga, som samtidig har spansk statsborgerskab. Han er anklaget for alvorlige strafbare handlinger, men det retfærdiggør ikke en urimelig rettergang, hvor der ikke tages hensyn til borgerens alibi, og heller ikke, at han idømmes dødsstraf og forholdes muligheden for omstødelse af denne dom.
Hans dobbelte nationalitet bidrager til, at dette misbrug tiltrækker sig opmærksomhed i Europa. Vi bør imidlertid gøre, hvad vi kan, for at anvendelse af dødsstraf ophører overalt i verden, også hvor det ikke er europæiske borgeres liv, der står på spil. 
Raül Romeva i Rueda (Verts/ALE ),
   Hr. formand, sagen om Francisco Larrañaga tvinger os, som det er blevet sagt, til endnu en gang at analysere og tilskynde til en forhandling om behovet for at gøre afskaffelsen af dødsstraffen verdensomfattende.
Larrañaga-sagen har alle de træk, der kendetegner en uretfærdig rettergang uden de mindste rettergangsgarantier, hvilket er vanskeligt at acceptere inden for rammerne af den gældende internationale legalitet. Desværre er Larrañagas situation særlig vanskelig, da der tilsyneladende ikke er mulighed for at appellere dødsdommen, der blev afsagt i juli 2005.
Imidlertid er det ikke kun den kendsgerning, at hr. Larrañaga er spansk statsborger og hermed unionsborger, der er vigtig, men også, at der er næsten 2.000 personer, der befinder sig i en lignende situation, og vi skal derfor huske, at det faktum, at det i Filippinerne er normalt at foretage en ubegrundet anholdelse af mistænkte, og at tortur også er almindeligt forekommende, og at disse personer ofte anbringes i isolation, bidrager til at øge vores bekymring for hr. Larrañagas sag.
Derfor er dette en god mulighed for Europa-Parlamentet, hvor vi sjældent har lejlighed til at analyse og behandle situationen i Filippinerne, til at minde om dette og mange andre spørgsmål, der bekymrer os. I EU's forbindelser med tredjelande burde afskaffelse af dødsstraffen være en norm, der burde udbredes og værdsættes af de lande, der måtte udøve den, hvis de ønsker at normalisere deres forbindelser med EU.
Larrañaga-sagen er altså som nævnt en lejlighed til at minde om behovet for at opfordre til afskaffelse af dødsstraffen. I det konkrete tilfælde med Filippinerne vil jeg for det første gerne appellere til præsident Gloria Macapagal-Arroyo om, at hun i det mindste genindfører en udsættelse af dødsstraffen, og for det andet understreger jeg i lighed med nogle af mine kolleger behovet for, at den lov, der genindfører dødsstraffen, bliver ophævet. I denne henseende støtter jeg de initiativer, der er taget i den filippinske kongres.
Marcin Libicki (UEN ).
   - Hr. formand, i denne beslutning sammenblandes en række forskellige spørgsmål. For det første skelnes der ikke mellem vores opfordring til en afskaffelse af dødsstraffen i Filippinerne og retssagen mod den unge mand, der er blevet anklaget for frygtelige forbrydelser. Der er tale om to helt adskilte spørgsmål. De talere, der påstår, at rettergangen var uretfærdig, fremsætter en meget alvorlig anklage. De hævder rent faktisk, at skiftende domstole i Filippinerne har afsagt fejlagtige domme, og at den filippinske præsident ikke ønsker at benåde sit folk. Dette er en helt anden sag.
Der er et tredje spørgsmål involveret, nemlig spørgsmålet om hvad vi rent faktisk kræver. Efter min opfattelse bør vi først og fremmest kræve en retfærdig rettergang. Hvis den pågældende rettergang var uretfærdig, ville dette dybest set være en forbrydelse. Hvis rettergangen rent faktisk var retfærdig, kan vi anmode om indførelse af et moratorium for henrettelser, men vi kan ikke kræve en fuldstændig frifindelse for sådanne frygtelige forbrydelser, hvis de rent faktisk blev begået. Vi bør derfor opfordre til, at der indføres et moratorium, men vi bør ikke kræve en fuldstændig frifindelse, før en retfærdig rettergang har fundet sted. 
Danuta Hübner,
   Hr. formand, Kommissionen er stærkt bekymret over bevarelsen af loven om dødsstraf i Filippinerne og over, at præsident Gloria Macapagal-Arroyo har undladt at genindføre moratoriet om dødsstraf, som blev ophævet den 1. januar 2004.
EU's standpunkt imod dødsstraf er baseret på en fast overbevisning om alle menneskers medfødte værdighed og ukrænkelighed. Medlemsstaterne og Kommissionen har som en integreret del af EU's politik om menneskerettigheder styrket deres internationale aktiviteter imod dødsstraf. EU har desuden vedtaget retningslinjer for grundlæggende principper i denne henseende.
Vi ved, at der i øjeblikket er over 1.000 dødsdømte fanger i Filippinerne. Heraf er 165 dødsdomme blevet stadfæstet af højesteret og kan dermed kun stoppes ved en benådning fra præsidenten. Vi opfordrer igen Filippinernes præsident til at benåde de dødsdømte fanger.
Vi er især bekymret over højesterets dom fra den 3. februar 2004, hvor den spansk-filippinske statsborger Francisco Larrañaga blev dømt til døden. En anmodning om at genoptage sagen blev afslået i juli 2004, hvilket betød, at den sidste juridiske ankemulighed var udtømt. Den 5. juli 2004 overgav en EU-trojka - bestående af Nederlandene, Det Forenede Kongerige og Kommissionen - et -indlæg til det filippinske udenrigsministerium til støtte for anmodningen om genoptagelse af sagen.
Siden da har den spanske ambassade i Manila overtaget denne konkrete sag, mens Kommissionen tager sig af generelle spørgsmål vedrørende støtte til den kampagne mod dødsstraf, som forskellige aktører i Filippinerne har iværksat. Den britiske ambassade sendte i oktober 2005 i samarbejde med den britiske organisation Reprieve en advokat til Filippinerne i tre måneder for at undersøge sagen.
Vi støtter også de forskellige interne parlamentariske initiativer om tilbagekaldelse af loven om dødsstraf, som i øjeblikket er til forhandling i den filippinske kongres, og vi støtter civilsamfundets bestræbelser på at nå dette mål.
Det er vigtig at insistere på, at Larrañaga-sagen tages op igen, da han ikke har fået en retfærdig rettergang i henhold til internationale juridiske standarder. Så selv om parlamentet stemmer for afskaffelse af dødsstraf og indførelse af livsvarigt fængsel i stedet, er Larrañaga-sagen stadig fyldt med fejl. EU bør fortsat insistere på retten til en retfærdig rettergang for hr. Larrañaga.
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted efter forhandlingerne.
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er forhandling om seks beslutningsforslag om Burma/Myanmar(1).
Marios Matsakis (ALDE ),
   Hr. formand, det er ikke første gang, der er stillet et beslutningsforslag om Burma her i Parlamentet. For blot få måneder siden vedtog vi enstemmigt et fælles beslutningsforslag, som fordømte de grove krænkelser af menneskerettighederne i landet. Desværre ignorerede Burmas diktatur stort set denne beslutning, hvilket ofte sker med totalitære regimer. Den brutalitet og undertrykkelse, som det burmesiske militær udviser over for sit eget folk, er fortsat med uformindsket styrke, og regeringssoldater begår fortsat alvorlige krænkelser af menneskerettighederne, herunder voldtægt og plyndring.
Desuden skønnes det, at 1.000 politiske fanger stadig tilbageholdes ulovligt, og den 2. november blev 10 fremtrædende menneskerettigheds-, demokrati- og fredsaktivister idømt i alt 756 års fængsel. Det siger sig selv, at deres rettergang overhovedet ikke var spor retfærdig, de måtte ikke selv vælge advokat og måtte heller ikke se deres familie.
De burmesiske diktatorer giver os derfor ikke andet valg end at gå videre med et strengere beslutningsforslag som det foreliggende. Vi opfordrer bl.a. FN's Sikkerhedsråd til at behandle situationen i Burma som hastesag, og vi kræver, at EU's fælles politik over for Burma skærpes i praksis gennem visse strafforanstaltninger. I beslutningsforslaget opfordres der desuden til, at der udnævnes en højtstående EU-udsending, som skal arbejde på at få løsladt politiske fanger og yde bistand i humanitære spørgsmål og generelt bidrage til de demokratiske reformer, som Burma har så stærkt brug for.
Lad os håbe, at de burmesiske diktatorer denne gang tager sig mere alvorligt af vores fordømmelser og bekymringer, og at de hurtigt vil gå videre ad den eneste logiske vej, de har, nemlig den, der fører til demokratisering af deres land, der har lidt i så lang tid. 
Marc Tarabella (PSE ),
   Hr. formand, kære kolleger, jeg havde den glæde at lede Parlamentets delegation for observation af arbejdet i den 26. interparlamentariske forsamling i ASEAN i september måned i Vientiane, i Laos. Jeg kunne på stedet konstatere Laos' og andre lande i områdets arbejde for at forbedre deres forvaltningspraksis. EU støtter i øvrigt arbejdet i disse lande, og vi skal fortsætte vores virke i den retning.
Burma derimod gør sig ingen anstrengelser for at sikre en demokratisk udøvelse af magten. Vi er alle bekendt med den forfølgelse, navnlig fru Aung San Suu Kyi, som modtog Nobels fredspris i 1991, og hendes partis tilhængere udsættes for. Denne forfølgelse er et af de iøjnefaldende beviser på det manglende demokrati i Burma. Vi må ikke glemme, at det parti, der er ved magten, tog magten med ulovlige midler. Jeg synes, det er passende at fremføre et par kendsgerninger, som illustrerer den dramatiske situation, landet og dets indbyggere befinder sig i.
Jeg vil gerne have lov til at tale på vegne af Journalister uden Grænser og nævne sagen vedrørende Win Tin, en 75-årig journalist, hvis helbredstilstand er kritisk, og som fortsat sidder fængslet, selv om han burde have været løsladt for god opførsel. Listen over undertrykte personer er naturligvis meget lang, og på trods af de 250 løsladelser for et par måneder siden, som skal hilses velkommen, er der fortsat omkring 1.000 politiske fanger tilbage. 
I over 10 år har forvaltningsrådet for genoprettelse af lov og orden, som ikke er andet end en militærjunta, kontrolleret de forskellige aspekter af landets politiske og økonomiske liv. Menneskerettighederne har man fuldstændig glemt, adgangen til uddannelse er blevet et privilegium forbeholdt en uendelig lille del af samfundet, og ytringsfriheden findes slet ikke, hvilket fængslingen af udenlandske journalister vidner om. Enhver form for systemkritik er forbudt. Derfor arresteres de medlemmer af modstandsbevægelsen, som fortsat er aktive, for ikke at svække den siddende magt. Situationen forværres yderligere af, at dette land, som har et stort antal etniske grupper, overhovedet ikke respekterer den kulturelle mangfoldighed. Visse etniske grupper er i øvrigt blevet gjort til slaver.
På trods af disse åbenlyse rædsler fortsætter nogle lande deres samhandel med Burma. Som medlem af Parlamentet opfordrer jeg til en skærpelse af holdningen til denne uacceptable situation, idet de iværksatte sanktioner er for svage. For at ændre den aktuelle situation mener jeg, det er afgørende at forhindre samhandelen inden for strategiske sektorer, som for øjeblikket er i hænderne på generalerne. Det ville være interessant at opfordre de handels- og industriselskaber, der er beliggende i Burma, til at være et godt eksempel, så landet rent faktisk kunne udvikle sig i demokratisk retning. Derfor støtter jeg naturligvis uforbeholdent beslutningsforslaget fra de seks politiske grupper. 
Simon Coveney (PPE-DE ),
   Hr. formand, det, der foregår i Burma, er forkasteligt. Militærdiktaturet regerer stadig med magt trods de seneste forhandlinger og aftaler om våbenhvile. Militæret slår stadig brutalt ned på enhver modstand.
For to uger siden besøgte jeg i seks dage grænsen mellem Thailand og Burma. Jeg fik lejlighed til at besøge flygtningelejre i Thailand, som er overfyldt med flygtninge fra Burmas Karen-provins og Karenni-provins. Menneskerettighedssituationen i Burmas etniske provinser er en kilde til alvorlig bekymring. Der er i realiteten tale om krig, og de militære ledere slipper ustraffet fra deres handlinger, hvilket medfører undertrykkelse og krænkelse i form af tvangsforflytning af lokalsamfund og ødelæggelse af landsbyer. Desuden lever tusindvis af internt fordrevne i skoven, kvinder og piger bliver voldtaget - mange sådanne hændelser er dokumenteret af menneskerettighedsorganisationer - der forekommer tvangsarbejde og op til 60.000 børnesoldater - jeg mødte to unge 16-årige afhoppere fra den burmesiske hær - og tilfældig brug af landminer fra begge sider, hvor landminerne bare efterlades i junglen til livsfare for andre.
Dette beslutningsforslag fokuserer hovedsagelig på at sætte skub i det internationale samfund med henblik på at sikre, at Burma sættes på FN's Sikkerhedsråds dagsorden hurtigst muligt. Rapporten fra Vaclav Havel og Desmond Tutu giver et reelt, juridisk og gyldigt belæg for at forelægge Burma-sagen for FN's Sikkerhedsråd, og jeg støtter rapporten.
Lidelserne og undertrykkelsen i Burma afhjælpes ikke primært gennem bistand, selv om der er brug for bistand til at mildne lidelserne. En holdbar løsning må og skal være en politisk løsning. Der er brug for en reel våbenhvile. Der er brug for forhandlinger mellem regeringen, SPDC, Den Nationale Liga for Demokrati og de etniske grupper, hvor alle parter er ligeligt repræsenteret. Der er brug for løsladelse af alle politiske fanger, og der er brug for at give plads til demokratiet. Jeg tror ikke, at Burma vil overgå positivt til demokrati uden et vedvarende internationalt pres på højeste niveau.
Jeg opfordrer EU-medlemsstaterne i FN's Sikkerhedsråd til at spille en mere proaktiv rolle for at få Burma på Sikkerhedsrådets dagsorden. Det gælder især Storbritannien. Ironisk nok er det USA, der går foran i denne sag trods de historiske forhold mellem Storbritannien, Burma og dets folk. For at sagen kan komme på dagsordenen skal ni ud af 15 medlemmer af FN's Sikkerhedsråd underskrive et forslag. I øjeblikket er der otte, der vil skrive under. Hvis der er politisk vilje, kan den niende også findes og overtales.
Erik Meijer (GUE/NGL ),
   Hr. formand, Burma fik umiddelbart efter Anden Verdenskrig en fornuftig start som selvstændig stat. Det væsentligste problem bestod i, at befolkningen i det centrale Burma sprogligt og kulturelt adskilte sig fra kystbefolkningen, og at de oprindelige folk ønskede udstrakt selvstyre. Det ønske blev ikke i tilstrækkelig grad opfyldt, hvilket resulterede i voldelige konflikter. Disse gav hæren mulighed for at vokse sig stadig stærkere og mere selvstændig, og til sidst overtog hæren al magt i staten og tillige en stor del af økonomien.
Det er en gådefuld form for diktatur, uden ideologiske mål, som kunne vinde gehør og gøre styret mere populært i visse dele af befolkningen. Det er et diktatur med konstante interne stridigheder, hvor ledere afsættes og sågar sættes i fængsel. Der er inden for den ledende gruppe også tale om modstridende økonomiske interesser, hvad angår råstofudvinding, skovning af tropiske regnskove og opiumsproduktion. Også taktikken i forhold til oppositionen er vekslende.
Den eneste gang, man tillod afholdelse af frie valg, blev resultatet efterfølgende annulleret, fordi et stort flertal havde stemt for oppositionen. Det har hidtil vist sig stort set umuligt at ændre styret. I årevis har udenlandske virksomheder søgt at skaffe sig økonomisk gevinst ved forbindelser med dette diktatur. Burma kan levere billige råstoffer, da befolkningen mere eller mindre lever i slaveri, og der ikke sikres beskyttelse af natur og miljø. Under påvirkning af internationale protestbevægelser er sådanne økonomiske forbindelser nu reduceret kraftigt, men de er endnu ikke helt forsvundet. Der kræves fortsat og skærpet isolation for på sigt at skabe forandringer.
Det er positivt, at der i beslutningsforslaget opfordres til forbud mod, at EU-registrerede virksomheder foretager investeringer i eller yder lån til Burma. Det er den eneste måde, hvorpå vi kan bidrage til at få sat en stopper for regeringstroppernes krænkelser og plyndringer, tvangsarbejde, tvangsforflytninger, politiske tilfangetagelser og det siddende styres udelukkelse af borgere. 
Alyn Smith (Verts/ALE ),
   Hr. formand, som hr. Coveney så veltalende beskrev det, er situationen i Burma ikke blevet bedre. Her i Parlamentet har vi vedtaget så mange beslutningsforslag til fordel for Aung San Suu Kyi, at hun kunne tapetsere det hus, der stadig er hendes fængsel, med dem.
Hvordan vil dette beslutningsforslag komme til sagen - for det er på høje tid, at Parlamentet kommer til sagen? Jeg henviser til punkt 1, hvor vi opfordrer FN's Sikkerhedsråd til at pålægge sanktioner over for regimet. Den beslutning tog vi i EU for et stykke tid siden, men EU-virksomheder spiller stadig en stor rolle navnlig i Myanmars statsejede olie- og gasvirksomhed. I realpolitikkens beskidte verden hævdes det, at hvis vi indfører vores egen sanktionspolitik, vil den efterlade et vakuum, som kineserne hellere end gerne vil udfylde. Det kan godt være. Derfor er det passende og rimeligt, at sanktioner drøftes og indføres på FN-niveau.
Global politik bør dog ikke bruges som undskyldning for vores egen dobbeltmoral. Vi skal håndhæve vores egen politik ikke kun over for Myanmars statsejede olie- og gasvirksomhed, men også over for den statsejede trævirksomhed og post- og televirksomhed, men de optræder desværre ikke i dette beslutningsforslag.
Det er bevist, at diplomatisk pres ikke virker over for dette regime. Vi skal forstærke det økonomiske pres, og vi skal arbejde sammen med FN for at få en afslutning på denne forkastelige situation. 
Ioannis Varvitsiotis,
   Hr. formand, den åbenlyse krænkelse af menneskerettighederne i Myanmar har mange gange været behandlet i Europa-Parlamentets beslutningsforslag. Der kommer nu endnu et beslutningsforslag, og jeg ved ikke, hvilket resultat det vil give, for Myanmars befolkning lider under en grusom undertrykkelse af dens rettigheder med tvangsarbejde, forfølgelser af modstandere, rekruttering af børn til militæret, tvangsforflyttelser af befolkningen og udryddelse af etniske minoriteter.
Ud over dette indtager Myanmar en fremtrædende plads i produktionen af og handelen med narkotika, samtidig med at hiv bliver mere og mere udbredt, og Myanmar har en kedelig rekord på dette område. Dette er spørgsmål, som det internationale samfund ganske givet bør beskæftige sig med, da situationen ikke forbedres, men tværtimod bliver værre og værre. Disse forhold gør det nødvendigt, at FN's Sikkerhedsråd griber ind.
Vi tror, at Aung San Suu Kyi, som har internationalt omdømme og er modtager af internationale udmærkelser, kan forene de politiske partier og alle de rivaliserende politiske grupper samt garantere de etniske minoriteters selvstændighed, så der omsider sker demokratiske, retslige og politiske forandringer i Myanmar.
Den rapport, som for nylig blev udarbejdet på initiativ af præsident Václav Havel og ærkebiskop Desmond Tutu, og som med præcise tal bekræfter den dramatiske situation i landet, gør opmærksom på behovet for en bredere dialog. Ud over det interne plan, som jeg nævnte, skal dialogen også foregå i international målestok. Jeg mener derfor, at Kommissionen bør tage initiativ til, at der i FN's Sikkerhedsråd findes en løsning, så Myanmar kan få en demokratisk fremtid, selv om der først må lægges et stærkt pres på landet.
Proinsias De Rossa,
   Hr. formand, i punkt A i vores beslutningsforslag hedder det, at Burmas befolkning udsættes for menneskerettighedskrænkelser, herunder tvangsarbejde, forfølgelse af systemkritikere, udskrivning af børnesoldater, voldtægt og plyndring fra regeringstroppernes side samt tvangsforflytninger. Har vi nogensinde før haft et beslutningsforslag, hvor de krænkelser, vi i EU søger at gøre noget ved, er så klart formuleret?
Trods vores hidtige diplomatiske indsats har det burmesiske diktatur ikke opfyldt nogen af de betingelser, der blev fastsat af det sjette ASEM-ministermøde i Irland sidste år, herunder minimumsbetingelsen om løsladelse af Aung San Suu Kyi. Nogle politiske fanger er blevet løsladt, men 1.000 er stadig tilbageholdt, og politiske ledere bliver stadig idømt brutale fængselsstraffe, i nogle tilfælde op til 106 år. Tvangsarbejde forekommer fortsat trods aftaler med ILO.
Vi skal styrke vores diplomatiske indsats over for Burma ved at forbyde investeringer i eller lån til alle statsejede virksomheder og ikke kun dem, hvor det allerede er forbudt. Vi skal nægte at acceptere noget som helst resultat af det nationale konvent, medmindre minimumsbetingelserne fastsat på ASEM-ministermødet sidste år er opfyldt. Endelig skal vi iværksætte en seriøs kampagne i FN for sanktioner over for Burma. 
Jaromír Kohlíček,
   Mine damer og herrer, Myanmar, det er Burma, ikke sandt? For adskillige år siden reagerede en af mine kolleger mere eller mindre på denne måde på en avisartikel om de nye gasforekomster i dette sydasiatiske lands kontinentalsokkel. Myanmar er i øjeblikket underlagt EU- og FN-sanktioner. Det interessante i den modtagne rapport fra Sergio Vieira de Mello er, at han klager over militærregeringens forsøg på at stadfæste hærens rolle i det nylig udfærdigede forfatningsudkast.
Mine damer og herrer, De har ikke hørt forkert; et af de mest kritiserede aspekter af situationen i Myanmar er hærens rolle i dagligdagen og fængslingen af hundredvis af mennesker på grund af deres politiske overbevisning. Hvis De skulle få den tanke, at vi talte om Tyrkiet eller Afghanistan, tager De fejl. Sådanne forhold i Tyrkiet kritiseres med den forsigtighed, der også udvises, når vi kritiserer USA. I tilfældet Myanmar taler vi om en utålelig vold og en ligeledes utålelig behandling af etniske minoriteter. Vi har tabt mælet, hvad angår Afghanistan. Hvorfor kan vi ikke indlede optagelsesforhandlinger med Myanmar og etablere et frihandelsområde og lignende foranstaltninger, som vi gør i forbindelse med Tyrkiet? Er det bare luftkasteller? Hvis dette er tilfældet, er vi blot en flok svindlere, der anvender forskellige standarder i forskellige lande. De må ikke tage det ilde op, men jeg agter ikke at stemme for en beslutning af denne karakter. 
Urszula Krupa,
   Hr. formand, debatten i dag om menneskerettigheder er centreret omkring et af Asiens førende regimer. Vi kender Unionen Myanmar, det tidligere Burma, fra billeder af udsøgte buddhistiske templer og guldbelagte, overdådige paladser. Ikke desto mindre skjules den skæbne, der tilkommer tusindvis af landets indbyggere. Menneskerettighederne krænkes brutalt, og tusindvis af mennesker sidder enten i fængsel efter at være blevet idømt straf og forfulgt som følge af oppositionsaktiviteter, eller er pålagt tvangsarbejde. Børn helt ned til 11-årsalderen tvinges ind i militæret, og de fleste borgere lever for mindre end én amerikansk dollar om dagen. De har heller ikke adgang til sundhedspleje, hvilket forværrer problemerne for de mange hiv-smittede.
Burma er blevet klassificeret som nr. 190 ud af 191 lande med hensyn til kvaliteten af adgang til sundhedspleje. Der er ikke adgang til internettet i Burma. Parabolantenner blev først tilladt for nylig, og landets borgere er forment adgang til de få hoteller, hvor udlændinge har adgang til udenlandske aviser.
Alle statsstrukturerne blev opløst efter statskuppet i 1962 og i 1988, hvor magten blev overtaget af Rådet til Genoprettelse af Lov og Orden. Det er ironisk, at dette råd er ansvarlig for indførelsen af et af de mest blodige regimer i verden. Selv om parlamentet blev lovligt valgt i 1990, er parlamentet endnu ikke i funktion.
Militærjuntaen ignorerer de internationale organisationers indsats, hvad enten denne sker gennem FN eller gennem menneskerettighedsorganisationer og arbejderorganisationer. Der er mange uløste problemer omkring regimer og totalitære styrer af denne art. Disse problemer vedrører ikke kun den måde, magten udøves på af psykopater, der udnytter folk, der er svagere end dem selv, men også de vanskeligheder, der er forbundet med ydelse af enhver form for bistand. Sidstnævnte forhold er problematisk, idet landets befolkning, der under alle omstændigheder er udsat for forfølgelse og ekstrem fattigdom, rammes hårdest af embargoer. Størstedelen af den ydede økonomiske bistand indkasseres af regimet. Militærjuntaen i Burma/Myanmar bruger 40 % af landets indkomster på at understøtte og endog udvide hæren, der allerede er meget stor, selv om landet ikke er i krig.
I lyset af ovenstående bør udenlandske virksomheder ikke investere i Burma/Myanmar, eftersom sådanne investeringer i realiteten vil være en stiltiende og materiel bistand til hæren. For så vidt angår diktaturer, bør man finde frem til en måde, hvorpå man kan yde bistand, føre forhandlinger og samarbejde med oppositionen. Dette samarbejde bør finde sted både med medlemmer af oppositionen i landet og uden for landets grænser, eftersom de kender bedst til problemets omfang og ved, hvilken form for indsats, der vil være mest effektiv.
Vi forlanger derfor, at Aung San Suu Kyi og de andre oppositionslederes løslades, at Den Nationale Liga for Demokrati får tilladelse til at fortsætte sit arbejde, og at der ydes humanitær bistand med henblik på at hindre religiøs forfølgelse og ødelæggelse af den burmesiske nation og de burmesiske nationale mindretal. 
Danuta Hübner,
   Hr. formand, jeg begynder med at sige, at Kommissionen fuldt ud deler de bekymringer over situationen i Burma/Myanmar, som parlamentsmedlemmer har givet udtryk for her i dag. Der er ingen tvivl om, at flere forhold giver anledning til alvorlig bekymring, navnlig den såkaldte nationale køreplan, situationen med hensyn til menneskerettigheder og tvangsarbejde samt mange andre forhold, som er omtalt her i dag.
I den forbindelse vil jeg understrege, at Kommissionen fortsat kræver betingelsesløs løsladelse af Aung San Suu Kyi og andre politiske ledere, der stadig er tilbageholdt. Kommissionen har tidligere været i løbende kontakt med de fleste af de Shan-ledere, der nu er dømt, og det siger sig selv, at disse politisk motiverede retssager blev ført på en helt uacceptabel måde, hvad angår demokratiske og juridiske standarder.
Kommissionen opfordrer fortsat kraftigt regimet til at indlede en egentlig dialog med alle politiske aktører, herunder Den Nationale Liga for Demokrati og etniske grupper. Vi er overbevist om, at kun en gennemsigtig og konstruktiv dialog mellem legitime interessenter kan føre til national forsoning og genindførelse af demokrati. Det kan godt være, at regimet vil holde ord med hensyn til den nationale køreplan. Regimet vil formentlig formelt bemyndige det nationale konvent senere i år og afholde en folkeafstemning om forfatningsudkastet i 2006. Resultatet vil helt sikkert ikke leve op til vores forventninger om reelt demokrati. Det bør ikke desto mindre betragtes som et lille skridt i den rigtige retning.
Burma/Myanmar er isoleret fra den vestlige verden, men isolerer også sig selv. Vi må dog forstå, at landet stadig nyder godt af en komfortzone i regionen, især i forholdet til sine naboer. Der er en vis grad af solidaritet i ASEAN trods de forskellige politiske lederes holdninger. Det nævner jeg, fordi det illustrerer, hvor kompliceret hele sagen er.
Der er slet ingen tvivl om, at vi skal give udtryk for vores bekymring for landets befolkning. EU opfordres til at hjælpe befolkningen i Burma/Myanmar. Kommissionen går derfor stærkt ind for en betydelig forøgelse af den humanitære bistand og hjælp. Kommissionen står fast på, at vores fælles holdning generelt er udtryk for, hvad der bør gøres. Vi bør fortsat give udtryk for EU's kritik af juntamedlemmer og regimets politikker. Det kan vi kun gøre, hvis vi fortsætter med den aftalte EU-politik og holder kommunikationskanalerne åbne og benytte os af ASEM- og EU-ASEAN-møder på højt plan eller margenerne af sådanne møder.
En opdatering af den fælles holdning skal drøftes med og godkendes af alle EU-medlemsstater. Den skal tage højde for de eventuelle positive eller negative udviklingstendenser i landet og afspejle vores værdier og politiske interesser. Det gælder også, hvis EU udnævner en særlig udsending.
For et år siden, i oktober 2004, skærpede vi EU's fælles holdning. Vi indførte et mere omfattende visumforbud og et forbud mod støtte til international finansiering. Eventuelle yderligere ændringer af den fælles holdning kræver - ud over enighed blandt alle partnere - at en sådan foranstaltning er lovlig i henhold til folkeretten, og at det sikres, at den ikke går ud over befolkningen i Burma/Myanmar. Befolkningen i Burma/Myanmar skal ikke betale dobbelt - en gang for at leve under et undertrykkende regime og endnu en gang som følge af Vestens økonomiske sanktioner over for landet.
Så er der spørgsmålet om, hvorvidt FN's Sikkerhedsråd skal drøfte Burma. De fleste af os har set den seneste rapport bestilt af Vaclav Havel og ærkebiskop Desmond Tutu. I rapporten konkluderes det, at spørgsmålet om Burma/Myanmar bør behandles i FN's Sikkerhedsråd. Vi er dog alle sammen klar over, at det vi være meget svært at få vedtaget nogen som helst resolution om dette emne i lyset af nogle permanente medlemmers modvilje, især Kinas.
Jeg forsikrer de ærede parlamentsmedlemmer om, at Kommissionen fortsat vil arbejde med Burma/Myanmar-sagen og optrappe sin bistand til folk i nød, mens den samtidig lægger pres på regimet til fordel for demokrati, menneskerettigheder, løsladelse af politiske fanger samt for demokratiske reformer og politisk overgang.
Overgang til demokrati er uden tvivl det overordnede mål i vores kontakter med Burma.
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted efter forhandlingerne, dvs. nu. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er afstemningen.

James Elles (PPE-DE ).
   - Hr. formand, vi foreslår, at der i slutningen af betragtning A skal stå "i Kashmir-regionen, det nordvestlige grænseområde mellem Pakistan, Afghanistan og Indien". Jeg mener, at det går bedre i spænd med den terminologi, vi normalt bruger i Parlamentet om denne sag.
Formanden.
   - Hr. Elles, det er ikke det mundtlige ændringsforslag, jeg har fået fremsendt af de kompetente tjenestegrene. Jeg havde indtryk af, at De først havde et første ændringsforslag til punkt 11 og derefter en række mundtlige ændringsforslag. 
James Elles (PPE-DE ).
   - Hr. formand, ja, det vedrørte punkterne. I punkt 11 bør der stå "fem" i stedet for "fire" overgangssteder, for det er realiteterne i dag.

James Elles (PPE-DE ).
   - Hr. formand, vi stemmer om et særligt kildent spørgsmål. Vi foreslår, at der i stedet for "det nordvestlige grænseområde mellem Pakistan, Afghanistan, Indien og Kashmir" skal stå "i Kashmir-regionen, det nordvestlige grænseområde mellem Pakistan, Afghanistan og Indien". Det er vores forslag, og det ligger tæt op ad PSE-Gruppens forslag, som følger efter. 
Catherine Stihler (PSE ).
   - Hr. formand, fru Gill sagde, før hun forlod salen, at PSE-Gruppen ville støtte hr. Elles' mundtlige ændringsforslag, fordi det var så tæt på hendes eget ændringsforslag. 
Elizabeth Lynne (ALDE ).
   - Hr. formand, vi prøvede alle sammen at gøre noget i samme sag vedrørende omtalen af Kashmir. Vi forsøger at finde en passende formulering, nemlig at kalde det henholdsvis den pakistansk og den indisk kontrollerede del af Kashmir, som jeg har foreslået. Men jeg vil gerne godkende PPE-DE-Gruppens mundtlige ændringsforslag. 
Formanden.
   - Det er perfekt, De letter formandens arbejde ved at skåne ham for at skulle foretage politisk mægling. 
Jaromír Kohlíček (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, De må undskylde, men Afghanistan har aldrig hørt med til Kashmir. Det er altså noget vrøvl.
Formanden.
   - Jeg mener faktisk, at den formulering, hr. Elles, fru Stihler og fru Lynne foreslår, er ganske klar. Der er tale om grænseprovinsen i det nordvestlige Pakistan, Afghanistan, Indien og især Kashmir-området. Det vil ikke sige, at Kashmir ligger i det land, De nævnte. Jeg synes, det er ganske klart.
James Elles (PPE-DE ).
   - Hr. formand, at dømme ud fra tolkningen læste De det socialdemokratiske ændringsforslag frem for PPE-DE-Gruppens. Jeg vil gerne have fastslået, at vi stemte om PPE-DE-ændringsforslaget, så er vi glade i vores side af Parlamentet, og jeg tror, de også er det i den anden side. 
Formanden.
   - Jeg læste Deres ændringsforslag på fransk. Måske har tolkene, som sidder med alle teksterne, lavet en lille fejl, men det er Deres tekst på Deres sprog, der bliver ført til protokols. 

Miguel Angel Martínez Martínez (PSE ).
   - Hr. formand, med hensyn til den næste sag støtter vi i realiteten det forslag, som ordføreren, hr. Wijkman, på vegne af PPE-DE-Gruppen har stillet om, at afstemningen udsættes. Den Socialdemokratiske Gruppe tilslutter sig dette forslag.
Med hensyn til fru Martens betænkning anmoder jeg om, at afstemningen udsættes til det næste minimøde i Bruxelles. Jeg gør det af respekt for fru Martens selv som ordfører og naturligvis af respekt for spørgsmålets vigtighed.
Jeg synes, at det er en skandale, at det kun vedtages med 79 stemmer, med 79 deltagere. Jeg forstår ikke, hvordan fru Martens kan mene, at det styrker hendes stilling, eller Parlamentets stilling. Hvis jeg var ordfører, ville jeg slet ikke synes det.
Jeg anmoder derfor på min gruppes vegne om, at spørgsmålet sættes under afstemning på det kommende minimøde i Bruxelles. 
Bernd Posselt (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg er helt klart imod at udsætte afstemningen. Jeg vil også gerne præcisere, at hr. Wijkman ikke talte på gruppens vegne, det hermed være gjort. Fru Martens går jo selv ind for, at hendes betænkning bliver sat under afstemning. Det skandaløse består ikke i, at 79 stemmer er nok til at få den vedtaget, men at de andre ikke er til stede. De, der er til stede, vil stemme, og det er i orden. 
Maria Martens (PPE-DE ),
   Hr. formand, jeg går af følgende årsager ind for, at afstemningen gennemføres. Vi vidste, at vi ville komme i tidnød. Alle grupper i Udviklingsudvalget har udtrykkeligt ønsket, at afstemningen gennemføres, således at Rådet kan inddrage vores synspunkt under næste uges møde. Stemmer vi ikke nu, er løbet kørt for Afrikas vedkommende. Ja, naturligvis fortsætter diskussionen, men hvad dette punkt angår, vil løbet være kørt.
Vist er det ikke ideelt, at vi stemmer på dette tidspunkt og ikke eksempelvis i eftermiddags, hvor tidsplanen var anderledes, men når vilkårene er, som de er, går jeg ind for, at afstemningen gennemføres, så vi viser, at vi tager os selv som Parlament alvorligt. 
Formanden.
   - Godt, jeg tror, tingene er klare for Parlamentet, argumenterne er blevet fremført. Jeg vil derfor forelægge forsamlingen Den Socialdemokratiske Gruppes forslag om udsættelse af afstemningen.

Miguel Angel Martínez Martínez (PSE ).
   - Hr. formand, jeg henvender mig til Parlamentet, jeg henvender mig til hr. Posselt, på dagens protokol vil man kunne se, at hr. Wijkman to gange har sagt, at han talte på vegne af PPE-DE-Gruppen. Hr. Posselt var muligvis ikke til stede. Vi var her, vi hørte det. Da der åbenbart er en fejl et sted, vil jeg bare understøtte den holdning, vi hele tiden har haft. Der er ikke længere tale om 79 stemmer, men om 72 stemmer på nuværende tidspunkt. 
Formanden.
   - Jeg tror, hr. Posselt var til stede i salen, da ordføreren havde ordet. Jeg giver ham straks ordet. Hr. Posselt, De er, så vidt jeg ved, imod udsættelsen af afstemningen. 
Bernd Posselt (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil blot gerne sige, at jeg har været her uafbrudt hele eftermiddagen. Jeg har hørt det, og har præciseret det. 
Formanden.
   - For øjeblikket har jeg et forslag om udsættelse afstemningen fra én enkelt gruppe, nemlig PSE-Gruppen.
Jeg tror ikke, ordføreren er til stede, hvilket forenkler proceduren.
Er der stadig en taler for og en taler imod? 
Françoise Grossetête (PPE/DE ).
   - Hr. formand, jeg vil blot bekræfte det, min kollega hr. Posselt sagde. PPE-DE-Gruppen ønsker, at afstemningen finder sted.
Marios Matsakis (ALDE ).
   - Hr. formand, jeg vil ikke tale for afstemning i dag. Jeg vil bare gøre opmærksom på, at vi ikke ønsker at skabe en "skraldespand" i Parlamentet torsdag eftermiddag ved at sige, at alt, hvad der tilsyneladende er vigtigere end andre ting, kan udskydes på ubestemt tid. Jeg protesterer ikke mod det, for jeg vil ikke gøre min gode ven hr. Martínez vred, men der er fare for, at vi skaber henholdsvis mere og mindre vigtige emner. 
Formanden.
   - Ganske kort, hvorfor har vi disse forhandlinger her i eftermiddag? De skulle efter planen have fundet sted på et tidligere tidspunkt, men som følge af den langvarige afstemning var vi ikke i stand til at slutte i tide. 
For så vidt angår hierarkiet mellem betænkningerne, kan enhver tænke sit. Jeg mener, at de forhandlinger, der afholdes torsdag eftermiddag, navnlig de uopsættelige forhandlinger, ligeledes har en vis politisk værdi. Da reglen nu under alle omstændigheder er sådan, kan de medlemmer, der ikke er til stede, ikke tage de medlemmer, der er til stede, som gidsler.
Vi går nu over til afstemningen om vores kollegas forslag om udsættelse af afstemningen. 
- Afstemningen er afsluttet. 

David Martin (PSE ),
   Udviklingsstrategien for Afrika følger i kølvandet på Det Forenede Kongeriges initiativ vedrørende Afrika-kommissionen, og målsætningen er at indføre en sammenhængende strategi for forbindelserne mellem EU og Afrika. Denne strategi er særlig vigtig i lyset af EU's forpligtelse til at nå millenniumudviklingsmålene. I den forbindelse mener jeg, at meddelelsen kunne have været mere dynamisk og kraftfuld. Kommissionen har med denne rapport ikke overbevist mig om, at den er i stand til at mobilisere finansiering og politisk støtte i det nødvendige omfang for at opfylde millenniumudviklingsmålene. 

David Martin (PSE ),
   Jeg stemte for denne betænkning, som støtter Kommissionens meddelelse om udviklingspolitikken, der har til formål at skabe rammer for alle eksterne aktioner på udviklingsområdet. Selv om det giver håb, mener jeg, at virkningen af det sidste udsagn er tvivlsom. 
Formanden.
   - Jeg vil ønske alle de tapre kolleger, der er blevet til den bitre ende, god tur hjem, og jeg erklærer Europa-Parlamentets session for afbrudt.
