
Formanden.
   - Jeg erklærer Europa-Parlamentets session, der blev afbrudt den 7. september 2006, for genoptaget. 
Formanden.
   - Det endelige forslag til dagsorden som opstillet af Formandskonferencen på mødet torsdag den 21. september i overensstemmelse med forretningsordenens artikel 130 og 131 er omdelt. Der er foreslået følgende ændringer til dagsordenen:
Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliance har anmodet om, at der tilføjes en redegørelse fra Kommissionen om iværksættelse af lovgivningen om fødevaresikkerhed (fordærvet kød).
Jeg giver ordet til hr. Cohn-Bendit, så han kan uddybe anmodningen fra Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliance.
Daniel Cohn-Bendit,
   Hr. formand! Vi har overtaget en idé efter Dem fra Deres reformforslag, nemlig at Parlamentet bør være mere opdateret og ikke altid først bør diskutere særlige hændelser fire år efter.
Vi har haft to afgørende hændelser i Europa i de seneste uger: Den ene er i Tyskland kendt under begrebet "gammelt kød", dvs. at der er blevet fundet råddent kød i forskellige regioner i Tyskland og nu også i andre lande. Og nu vil vi gerne have at vide af Kommissionen og Rådet, hvad der egentlig bliver gjort for at kontrollere, at det ikke breder sig i hele Europa. Tilsyneladende handler det om et fænomen, som breder sig så hurtigt, at de kompetente myndigheder slet ikke er i stand til at undersøge det.
Det andet er, at vi står over for den meget foruroligende kendsgerning, at der overalt i Europa er fundet genetisk modificeret ris, selv om det er forbudt. Også her vil vi gerne have at vide af Kommissionen, hvad den gør nu, og ikke først føre diskussionen videre om et par måneder om, hvad den vil gøre om tre eller fire år. Vi vil gerne vide, hvad der bliver gjort nu mod de to misforhold. Derfor har vi fremsendt en skriftlig forespørgsel og ønsker, at det diskuteres nu på mødet i Parlamentet her i Strasbourg med en forklaring fra Kommissionen og Rådet.
John Bowis (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Vi deler hr. Cohn-Bendits bekymring over det såkaldte Det er et alvorligt problem. Det opstod i Bayern. Der var en klar overtrædelse af reglerne i Tyskland, og vi har klart brug for at høre fra Tyskland, hvad man har gjort i sagen.
Grunden til, at det bliver et EU-spørgsmål, er den, at en smule krydsede grænserne til Østrig og Schweiz. Det er noget, der skal undersøges nærmere. Jeg foreslår, at vi tager det op i Miljøudvalget og derefter går videre med sagen i stedet for at bruge tid på det på plenarmødet under denne meget travle uge her i Strasbourg.
Formanden.
   - Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater samt Den Socialdemokratiske Gruppe i Europa-Parlamentet har anmodet om, at forhandlingen om ASEM-topmødet ikke afsluttes med afstemning om en beslutning.
Jeg giver ordet til hr. Swoboda, så han kan uddybe PPE-DE- og PSE-Gruppens anmodning.
Hannes Swoboda,
   Hr. formand! Som bekendt har ASEM-mødet og før det også et møde mellem parlamentsmedlemmerne allerede fundet sted. Parlamentsmedlemmerne har altså allerede haft lejlighed til at sige deres mening om denne proces. Denne gang handler det kun om, at vi informeres om resultaterne. Det giver altså ingen mening at udarbejde en selvstændig ekstra beslutning. Derfor anmoder vi om, at der ikke udarbejdes nogen beslutning. 
Georg Jarzembowski (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Jeg giver ikke altid hr. Swoboda ret. Men nu har han ret. Derfor bør vi stemme for hans forslag. 
Jules Maaten (ALDE ).
   - Hr. formand! Jeg er modstander af dette forslag af to grunde. Hvorfor skal vi ikke sige noget om ASEM-topmødet? For første gang i årevis har der været et vellykket ASEM-topmøde. Vi har tidligere klaget over ting, der slår fejl, men endelig har vi gjort noget godt. Lad os tale om de forbedrede økonomiske bånd til Asien. Det er et vigtigt spørgsmål, og det giver os mulighed for at diskutere demokratiets fremme og tage bladet fra munden og kritisere den fortsatte brug af dødsstraf i asiatiske lande. 
Der er også en anden grund. Dette er vores eneste mulighed i denne uge for at tale om militærkuppet i Thailand. Denne begivenhed bør ligge os alle på sinde. Et militærkup er en forkert måde at slippe af med selv en så ækel person som premierminister Thaksin på. Det er ikke den rigtige fremgangsmåde, og Europa-Parlamentet kan ikke forholde sig tavst. Vi er nødt til at tage bladet fra munden i denne sag, uanset om det er Dem som formand, Formandskonferencen eller allerhelst Europa-Parlamentet under ét. Jeg er derfor modstander af en forhandling uden en beslutning.

Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er indlæg af et minuts varighed om politisk vigtige sager.
Jeg vil minde Dem om, at jeg prioriterer de medlemmer, som ikke har haft ordet i de seneste to sessioner.
Ljudmila Novak (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Med hensyn til den langsigtede løsning af grænseproblemerne mellem Kroatien og Slovenien glæder jeg mig over de seneste nyheder fra Bruxelles om, at hr. Solana, der er EU's højtstående repræsentant for den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik, samt kommissær Rehn vil tage affære for at hjælpe med at løse de udestående grænsestridigheder mellem de to lande. Efter min mening vil de europæiske rammer muliggøre en lettere og mere effektiv løsning på grund af de to landes deltagelse i den europæiske integrationsproces.
Slovenien støtter integrationen af vores naboland Kroatien i EU, men samtidig forventer den slovenske befolkning, at Kroatiens regering og befolkning i højere grad vil overholde de aftaler, som de to lande har indgået.
Det er uacceptabelt, at Kroatien skal bygge broer og veje i en region, hvor den internationale grænse endnu ikke er endeligt fastsat, uden at sådanne arrangementer er underlagt en forudgående aftale mellem landene. Det er også uacceptabelt, at Kroatien trænger sig ind på landområder, der ejes af slovenske statsborgere, uden nogen form for tilladelse fra ejerne.
Lasse Lehtinen (PSE ).
   - Hr. formand! EU-formandskabets konference om inddragelse af sundhedshensyn i alle politikker fandt sted for en uge siden. Det vigtigste tema var det, at folkesundheden kan fremmes gennem den politiske beslutningstagning i alle livets områder og ikke kun i sundhedssektoren. Det er såre sandt, idet det er hårdt for de nationale økonomier at udskyde en løsning af de sundhedsmæssige problemer, indtil de omfatter sygdomme, som man skal til at finde en kur for.
I denne uge stemmer vi om betænkninger vedrørende en forbedring af luftkvaliteten. Det er netop denne form for forebyggende indsats på sundhedsområdet, som skal gennemføres inden for alle politikker. Vores beslutninger vedrørende transport, handel og industripolitik samt miljø, socialplanlægning og socialpolitik har altid en betydning for folkesundheden. Det er altid bedst at investere i områder, hvor man kan forhindre sundhedsfarer. I henhold til traktaten har EU mandat til at arbejde hen imod dette mål på alle politiske områder.
Marianne Mikko (PSE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer! I lørdags blev Toomas Hendrik Ilves, der er medlem af vores gruppe og næstformand i Udenrigsudvalget, af vælgerkorpset valgt som præsident for Republikken Estland.
Ifølge den offentlige mening var hr. Ilves den estiske befolknings storfavorit i konkurrencen med den nuværende præsident, men valget var ikke desto mindre tæt på grund af vælgerkorpsets vedtægter. Både medierne og det estiske folk frygtede, at den politiske manipulation og ikke folkestemningen ville vinde. I lørdags samledes tusindvis af estlændere inklusive mig selv i centrum af hovedstaden Tallinn. Ligesom under genopbygningen af den estiske uafhængighed i slutningen af 1980'erne brugte vi musik til at udtrykke vores støtte til Toomas Ilves som demokratiets repræsentant.
Jeg er meget glad for at kunne lykønske både Estland og Europa. Vælgerkorpsets afgørelse svarer til forventningerne hos vores samfunds demokratiske flertal, og efter det estiske præsidentvalg den 23. september kan jeg bekræfte, at det europæiske demokrati lever og har det godt i Estland. Jeg vil også ønske min gode kollega og ven Toomas Ilves held og lykke med hans nye stilling og med at fremme Europa i Estland og estiske idéer her.
Gisela Kallenbach (Verts/ALE ).
   - Hr. formand! Miljøbeskyttelseslovgivning og -standarder for hele Europa er med rette et ophøjet mål for statssamfundene. Når vi mon dette mål ved at flytte problemer til Afrika eller Asien? Medierne berettede om livsfarlige konsekvenser ved ukorrekt fjernelse af toksisk slam ud for Elfenbenskysten fra et hollandsk firmas side. Det er efter min mening en skandale. Havde det mangeårige EU-medlem Nederlandene kendskab til denne eksport? Blev der tildelt en godkendelse? Hvis ja, på hvilke betingelser? Hvilke konsekvenser blev der draget? Får ofrene erstatning, og udelukkes langsigtede skader? 
Tadeusz Zwiefka (PPE-DE ).
   -  Hr. formand! For præcis to uger siden besøgte jeg Sydossetien som deltager i Europa-Parlamentets delegation. Der er åbenbart mindst 10 konfrontationer om dagen med brug af skydevåben i det urolige område i Sydkaukasus.
De fredsbevarende styrker, som Rusland har indsat i området, skulle sikre freden for lokalbefolkningen og for hele dette område i Sydkaukasus. Ifølge oplysninger fra den finske chef for OSCE's detachement, major Lehtonen, tager de russiske fredsbevarende styrker imidlertid ikke skridt til at identificere de bagvedliggende årsager til disse konfrontationer eller til om nødvendigt at forfølge de individer, der fremkalder dem. Jeg vil derfor gøre Europa-Parlamentet opmærksom på, at det er uacceptabelt at lade en så vigtig del af vores kontinent forblive under en enkelt militær fredsbevarende styrkes kontrol. Vi bør tilstræbe, at EU fremover får større indflydelse på kontrollen med situationen i Sydossetien.
Zita Pleštinská (PPE-DE ).
   - () Hr. formand! Jeg vil også gerne over for Europa-Parlamentet udtrykke min kritik af meddelelsen om, at tidsfristen for nye medlemsstaters tilslutning til Schengen-området er rykket tilbage til 2009. I en tid, hvor de teknologiske fremskridt sker med halsbrækkende hast, har offentligheden reageret med overraskelse og stor skuffelse over Kommissionens erklæring om, at forsinkelsen skyldes tekniske problemer vedrørende udviklingen og udbredelsen af SIS II-databasen. Schengen-aftalen er en synlig og håndgribelig udmøntning af personers og varers frie bevægelighed i hele EU. Desværre er der kun tale om øjentjeneri for denne frihed. Derfor finder jeg det urimeligt, at borgerne i de nye EU-medlemsstater skal vente til efter udgangen af 2007 med at kunne rejse uden grænsekontroller.
Jeg vil opfordre Kommissionen til at overveje alle muligheder for at overholde den oprindelige tidsfrist eller til - afhængig af det nye systems udbredelse - at tillade nye medlemsstater at være midlertidigt knyttet til det aktuelle system, SIS I plus. Hvis Kommissionen iværksætter positive foranstaltninger for at opfylde den oprindelige tidsfrist, vil det medvirke til at styrke offentlighedens tillid til det europæiske projekt som helhed betragtet.
Libor Rouček (PSE ).
   - Hr. formand! Jeg vil gerne tale om et lignende emne. Som allerede nævnt er Kommissionen kommet med nogle foruroligende nyheder i løbet af de seneste dage. En talsmand for kommissæren med ansvar for indre anliggender har antydet, at anden fase af Schengen-systemet af en række tekniske og juridiske årsager ikke er klar. Det er et system, der skulle have været iværksat næste efterår. Det er en chokerende nyhed for hele Europa og også for de nye medlemsstater, der har investeret mange kræfter og megen tid på at blive klar til næste efterår. Jeg vil derfor opfordre Kommissionen til at informere Parlamentet om de tekniske og juridiske problemer, der er opstået, samt om de ansvarlige for situationen, da forberedelserne langtfra er forløbet planmæssigt. Når jeg kender problemet, vil jeg også gerne vide, hvem der er ansvarlig for situationen.
Viktória Mohácsi (ALDE ).
   - ) Hr. formand! Jeg vil gerne berette om en begivenhed, der fandt sted den 7. september. I sidste uge var jeg i Rumænien i forbindelse med et angreb på den lokale romanibefolkning i Reghin (Szászrégen) udført af politiet og hætteklædte kommandosoldater. 37 mennesker blev skudt og såret af gummikugler. Ifølge den lokale politichef blev kun seks personer såret under hændelsen, og deres sår ville heles i løbet af otte dage. Jeg kunne ved selvsyn konstatere, at disse oplysninger var urigtige. Jeg mødte en mand, der var blevet ramt af 17 kugler, hvoraf fem var blevet fjernet inden for otte dage, mens de resterende 12 fortsat sidder i kroppen på ham den dag i dag.
Dette var den fjerde meget bekymrende hændelse i Rumænien siden januar. Jeg gør Parlamentet opmærksom herpå, fordi vi den 26. september får den sidste landerapport på bordet. Jeg vil gerne opfordre Olli Rehn til at gøre sit yderste for at ændre situationen.
József Szájer (PPE-DE ).
   - Hr. formand! I sidste uge fik offentligheden kendskab til en båndoptagelse, hvorpå den ungarske premierminister sagde: "Vi løj over for befolkningen i 18 måneder - morgen, middag og aften - om økonomien, og vi løj for at vinde valget". Offentliggørelsen affødte demonstrationer, hvor titusindvis af mennesker på gaderne i hele Ungarn krævede hans afgang. PPE-DE-Gruppen opfordrede også premierministeren til at tage sin afsked. De europæiske socialdemokratiske og liberale partier støttede imidlertid deres miskrediterede ven. Det var en skam! Heldigvis var adskillige socialdemokrater uenige og krævede også premierministerens afgang, heriblandt Ségolène Royal. Her vil jeg opfordre vores socialdemokratiske og liberale kolleger til at ændre holdning. Systematiske løgne over for borgerne kan ikke være vejen frem i europæisk politik. Det er vi forhåbentlig alle enige om.
På båndoptagelsen var der også en kommentar fra finansministeren, der sagde, at kommissær Almunia hjalp sine socialdemokratiske kammerater i Budapest med at forsinke udsendelsen af de ægte data. Jeg vil opfordre kommissæren til at præcisere sit ansvar i denne sag. Jeg vil også opfordre Ungarns antidemokratiske premierminister til at søge sin afsked. Jeg udtrykker vores solidaritet over for demonstranterne i hele Ungarn.
Jeg har en hvid skjorte på for at udtrykke min solidaritet og protestere imod løgne og vold.
Luis Yáñez-Barnuevo García (PSE ).
   - Hr. formand! I nogle EU-lande ser vi nye former for højreekstremisme, der bekymrer alle demokrater. Ideologisk fanatisme, intolerance og had er ikke nyt, men det er nyt, at det findes i bredt funderede og moderate partier. Så længe det ekstreme højre findes uden for parlamenterne eller kun har ringe repræsentation, ved vi, hvordan vi skal bekæmpe det. Nu er det sværere.
Det berører såvel de partier, der har magten, som oppositionen. Vi ser, hvordan der igen bryder forskellige former for racisme, racehad, mandschauvinisme og homofobi frem, hvilket betyder et tilbageskridt for de demokratiske landvindinger i EU. For ikke at nævne flere lande vil jeg kun omtale mit eget, hvor situationen ikke er så alvorlig som andre steder.
I Spanien accepterede det største oppositionsparti ikke valgnederlaget i 2004, og det har indledt en farlig vej mod ekstremisme, idet det manipulerer, bagtaler og angriber ikke alene regeringen, men også - og det er det alvorligste - retsstatens institutioner samt retsvæsenet og statens sikkerhedskorps og -styrker. 
Mary Lou McDonald (GUE/NGL ).
   - Hr. formand! Opdelingen af Irland har været en total og ynkelig fiasko både socialt, økonomisk og politisk. Man siger, at EU bygger på fred, forsoning og fjernelse af grænser. For at fremme det erklærede mål har EU et ansvar for at hjælpe med udviklingen af en økonomi, der gælder for hele Irland som et skridt mod en irsk genforening. 
Mit parti, Sinn Féin, udsender et omfattende dokument med titlen "EU-støtte til irsk genforening" med en anførelse af de praktiske foranstaltninger, som EU efter vores mening kan træffe for at skabe en irsk enhed. I de kommende uger og måneder vil Sinn Féin fremme denne politik i hele Irland og på tværs af EU startende med Europa-Parlamentets konference i Bruxelles den 18. oktober.
Tunne Kelam (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Det separatistiske Transnistrien gennemførte for nylig en folkeafstemning for at godkende tanken om af denne del af Moldova til Den Russiske Føderation. Transnistrien beskrives som et banditområde, og det er fortsat et farligt center for våbensmugling og sortbørshandel. Det er også kendt som et levende sovjetisk museum, hvor man fortsat dyrker Lenin og Stalin.
Alt dette er muligt på grund af den fortsatte tilstedeværelse af russiske tropper, hvilket er en grov krænkelse af Moskvas 10 år gamle tilsagn om at trække dem ud. Det er desværre blot et enkelt eksempel på Ruslands forsøg på at fastholde en militær tilstedeværelse uden for egne grænser.
Jeg vil opfordre Kommissionen til ikke at nøjes med at udtrykke bekymring men til at gøre evakueringen af russiske tropper og Moskvas respekt for nabostaternes integritet til en troværdighedstest for den nye partnerskabs- og samarbejdsaftale.
Martin Schulz (PSE ).
   - Hr. formand! Hr. Szájer henvendte sig til Den Socialdemokratiske Gruppe angående hændelserne i Budapest og ministerpræsident Gyurcsánys udtalelser.
Om hr. Gyurcsány har handlet rigtigt eller forkert, skal hvert medlem af det ungarske parlament og Europa-Parlamentet afgøre for sig selv. For mig personligt er politikere, som finder mod til at sige upopulære sandheder, bedre end dem, som fortsat ønsker at sammenklistre det, som skal gives af nødvendige informationer. For så vidt kan man tænke om Ferenc Gyurcsány, hvad man vil. Han havde dog modet til at sige noget, som andre - De, hr. Szájer! - tydeligt ikke ønskede at sige. De kan have en hvid skjorte på. Det klæder Dem også godt. Men én ting bør De nok fortælle os: Er de, som har afbrændt et europæisk flag foran det ungarske parlament, Deres venner? Hvis det er tilfældet, er De på det forkerte sted her. 
Ilda Figueiredo (GUE/NGL ).
   - Hr. formand! Her i september fejrer Portugal 250-året for det afmærkede og lovfæstede vindistrikt Douro, det første af sin slags i Europa. Dette jubilæum får særlig betydning i en tid, hvor Kommissionen forbereder en ny reform af den fælles markedsordning for vin, der sigter på ordningens gradvise ophævelse.
Betegnelsen "portvin" bør ikke anvendes for vin produceret i USA, Sydafrika eller andre steder. Det er helt uacceptabelt, at 250 år gamle bestemmelser nedbrydes. Portvinens kvalitet er et resultat af den viden og erfaring, der er samlet af Douro-distriktets befolkning, som i et særligt klima og på en særlig jordbund i Douro-flodens dal, hvor dette gamle afmærkede og lovbefæstede distrikt befinder sig, gennem 250 år har opbygget en rig kulturarv, der af UNESCO anerkendes som en del af verdenskulturarven.
Vi anmoder derfor om Deres støtte til at beskytte og fremme den vigtige kulturarv, som vindyrkningen udgør. 
Hanna Foltyn-Kubicka (UEN ).
   -  Hr. formand! Jeg vil også nævne den miljøkatastrofe, der fandt sted natten mellem den 19. og den 20. august i år, da et græsk fartøj chartret af nederlandske statsborgere udledte 400 t raffinaderiaffald. Som følge heraf er 11 områder i den berørte region blevet forurenet, hundredtusindvis af mennesker er hospitalsindlagt, og syv er døde.
Ifølge FN skal intet firma, der er registeret i Europa, eksportere giftigt affald til Afrika, men ikke desto mindre sker det ofte. Den pågældende hændelse er særlig dramatisk og komplet skandaløs, da den fandt sted i et tætbefolket område.
Europa-Parlamentet donerer en masse penge til Afrika. Vi sender milliarder af euro til kontinentet, og i tilgift skal vi nu yde humanitær bistand. Alle mennesker har ret til rent vand og ren luft, og det er grunden til, at der vil komme flere immigranter.
Peter Baco (NI ).
   - Hr. formand! Jeg bliver nødt til at rette op på en misforståelse i forbindelse med rygter og vildledende fremstillinger fremsat her i Parlamentet den 5. september af ungarske medlemmer af Europa-Parlamentet som en del af en antislovakisk kampagne. De påstod, at en kvinde var blevet myrdet i Slovakiet for at have talt ungarsk under en telefonsamtale. En undersøgelse har imidlertid vist, at noget sådant ikke har fundet sted. Påstandene om nedsættende slagord fremsat under sportsbegivenheder hviler også på et tyndt grundlag, da slagordet "død over ungarere" blev råbt som en provokation af et individ af etnisk ungarsk oprindelse. Påstandene om 800.000 romaers tab var heller ikke sande, og det citerede tal var 10 gange for stort.
Jeg afviser på det kraftigste alle påstande om, at Den Slovakiske Republiks regering støtter undertrykkelsen af etniske mindretals rettigheder, da fakta viser det stik modsatte. Det er rent ud sagt et typisk tilfælde, hvor en gammel tyv bruges som politibetjent. Desværre gav ungarske parlamentsmedlemmers antitjekkoslovakiske udstilling i Bruxelles også et misvisende billede af virkeligheden. Det er synd og skam.
Gerard Batten (IND/DEM ).
   - Hr. formand! I sin rapport om Europa 2006 offentliggjorde den schweiziske forbundsregering en cost-benefit-analyse af et muligt EU-medlemskab. Den undersøgte tre alternativer - at fortsætte det nuværende sæt af bilaterale sektorspecifikke foranstaltninger, at komme med i Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde eller at blive fuldgyldigt medlem af EU.
Schweizerne beregnede, at et fuldgyldigt EU-medlemskab ville koste mellem seks og ni gange så meget som det aktuelle system af bilaterale handelsordninger. De besluttede, at det resulterende tab af suverænitet og handlefrihed samt de negative økonomiske virkninger ville veje langt tungere end de formodede fordele.
I rapporten konkluderes det, at Schweiz er bedst tjent med at blive ude af EU og fortsætte sine nuværende sektorspecifikke handelsordninger. Det er rart at vide, at det fortsat er mindst én europæisk regering, der forstår betydningen af ordene "i den nationale interesse", selv om det ikke er den britiske regering.
Alojz Peterle (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Jeg ville egentlig have talt om Schengen, men det har mine kolleger allerede talt om. Jeg vil imidlertid kommentere spørgsmålet om, hvem der helt præcist har udvist mod i krisen i Ungarn.
Den ungarske premierminister fortalte ikke personligt offentligheden om løgnenes omfang, men han har indrømmet, at han diskuterede sagen med sin allernærmeste omgangskreds. Det er den person, der afslørede problemet, der udviste mod, og det mener jeg, at vi som medlemmer af Europa-Parlamentet skal være meget opmærksomme på. 
Willy Meyer Pleite (GUE/NGL ).
   - Hr. formand! Efter min mening er det meget vigtigt, at Europa-Parlamentet opfordrer Kommissionen og Rådet til at justere indvandringspolitikken på grund af den humanitære katastrofe, som ankomsten af indvandrere fra det afrikanske kontinent indebærer.
Det nytter ikke noget at forsimple eller banalisere problemet, som den tyske repræsentant gjorde det i sidste uge på Rådet for indenrigsministrene, hvor han sagde, at Spanien ikke vil gå under, fordi 20.000 eller 25.000 mennesker kommer til De Kanariske Øer.
Men det er ikke det, der er problemet. Det nytter ikke noget at forsimple eller banalisere det. Det er nødvendigt at undersøge problemet til bunds. EU er nødt til at reagere og tilpasse sin indvandringspolitik og behandle det grundlæggende problem, nemlig det manglende aktive samarbejde for at skabe beskæftigelse og stabilitet i Afrika, på det afrikanske kontinent.
Eksemplet med Schweiz, selv om det ikke er med i EU, kan heller ikke hjælpe os. Det drejer sig ikke om at sætte asylansøgningerne på spil, det drejer sig ikke om, at Schweiz giver meget lettere adgang for pengestrømme eller bankindskud end for mennesker. Det er heller ikke den rette vej.
Jeg synes, at den rette vej er, at EU indtager en klar humanitær holdning, der med udgangspunkt i et humanitært og "civiliserende" synspunkt løser det meget alvorlige indvandringsproblem. 
Manolis Mavrommatis (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Ofte vedrører de andragender, vi har i Europa-Parlamentet, klager over og utilfredshed med mangelfulde procedurer i de forskellige tjenestegrene, men der er også politiske protester og henvisninger til aktuelle spørgsmål.
I dag vil jeg tillade mig at omtale en enestående gestus, der er udtryk for menneskelighed og følsomhed. Det drejer sig om den beslutning, der er truffet i det verdenskendte catalanske fodboldhold, Barcelona, hvor de fra i år for første gang i stedet for en officiel kommerciel sponsor bærer UNICEF's logo på deres trøjer og således går glip af mange millioner euro. Med tilslutning fra aktionærerne i Barcelona og FN vil det spanske hold således reklamere for UNICEF og organisationens arbejde i fem år, og alle de indtægter, der kommer ind i det tidsrum, vil gå til humanitær hjælp til de befolkninger, der lider, hovedsagelig i Afrika.
Herved bliver sport ikke kun et show, en fritidsbeskæftigelse, der handler om milliarder euro, men samtidig også noget, der bruges til at bekæmpe racisme, hooliganisme og fremmedhad og til at fremme bevidsthed og humanitær bistand. Som det fremgår af praksis, kan sporten, når den går hånd i hånd med andre sociale eller kulturelle aktiviteter, forene befolkningerne, ligesom vi gør i dag i Europa-Parlamentet. 
Urszula Krupa (IND/DEM ).
   -  Hr. formand! Jeg har fået til opgave at overdrage dem omkring 100.000 protestskrivelser fra Polen og store dele af resten af verden. Vi er alle dybt krænkede over Europa-Parlamentets skammelige beslutning, der bagvasker Polen, den polske befolkning og, der er en højtelsket katolsk radiostation med millioner af lyttere. I samme beslutning beskyldes vi for antisemitisme, homofobi og racisme.
Hensigten med denne beslutning var at tilsøle mit lands ære, og den anvendes allerede til dette formål. Der er gjort forsøg på at presse EU til at blande sig i Polens interne anliggender. Parlamentets svar på disse protester vil tjene som indikator for dets værdsættelse af demokrati og tolerance. Det vil også vise, om sandheden vil sejre her i Parlamentet, eller om Europa-Parlamentet blot bliver et udklægningssted for løgne.
Vi vil appellere denne beslutning hos EF-Domstolen. 301 medlemmer stemte for beslutningen, og ikke desto mindre kender vi ikke til fakta, der kan dokumentere dens påstande. Jeg tror, at de medlemmer, der støttede beslutningen, baserer deres syn på Polen og den polske befolkning på oplysninger fra de liberale medier, der er fjendtligt indstillede over for vores sag. De pågældende medlemmer har aldrig lyttet til, men alligevel stemte de for et dokument, der ikke har noget med sandheden eller virkeligheden at gøre. Det er baggrunden for disse protestskrivelser.
Etelka Barsi-Pataky (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Desværre er gruppeformand Schulz ikke længere til stede, men lad ham vide, at han er blevet forkert informeret. For det første - som hr. Peterle allerede har sagt - har ministerpræsident Gyurcsány ikke mod til at indrømme over for offentligheden i det ungarske parlament, at han har løjet dag og nat i årevis. For det andet blev der ikke afbrændt nogen europæiske flag i Ungarn. Jeg opfordrer vores kollega på den socialdemokratiske side, hr. Tabajdi, til at bekræfte dette. Vi bør i det mindste sige sandheden og ikke andet end sandheden her i Europa-Parlamentet!
Witold Tomczak (IND/DEM ).
   -  Hr. formand! Da De besøgte Polen, udtrykte de beklagelse over den manglende kontakt mellem Europas institutioner og dets borgere. Nu har De en enestående mulighed for at rette op på situationen.
I dag overrækker vi Dem ca. 100.000 underskrifter fra folk, der er bekymrede over Parlamentets aktiviteter. Blandt underskriverne findes medlemmer af Solidaritet, privatpersoner, organisationer, lokale myndigheder og akademiske institutioner. Nogle af underskriverne kommer fra lande uden for Europa. De er alle bekymrede over Europas udvikling og afventer Deres svar. De forventer, at Europa-Parlamentet undskylder det urimelige og ubegrundede angreb på Polen og den katolske radiostation i den beslutning, der blev vedtaget den 15. juni. Dette dokument bragte Parlamentet i miskredit.
Europas fremtid kan ikke baseres på et fundament af løgne. Den polske nations historie er et mønstereksempel på sameksistens med andre nationer og religioner. er et eksempel på menneskehedens bekendelse til sandheden. Den lærer os om gensidig kærlighed og respekt. Det er en radiostation, der beskæftiger sig med menneskelige anliggender og bringer os tættere på Gud. Den giver os den form for åndelig vejledning, som Europa trænger så voldsomt til.
Vladimír Maňka (PSE ).
   - () Hr. formand! På det forrige møde beskrev visse medlemmer Slovakiet som et ekstremistisk og intolerant land, der forfølger borgere fra den ungarske etniske minoritet. De nævnte et påstået ondskabsfuldt overfald og hævdede, at Slovakiets regering fremmer undertrykkelsen af etniske mindretals rettigheder. Disse ord var ubesindige og byggede ikke på fakta. En politiundersøgelse har vist, at de af medier og politikere meget omtalte hændelser enten ikke slet ikke har fundet sted eller også var drevet af nationalistiske eller etniske følelser. Den slovakiske regering har gentaget og vist, at den ikke vil acceptere fremmedhad, racisme og intolerance, og at den er villig til at træffe alle nødvendige foranstaltninger for at forhindre sådanne handlinger.
Jeg vil gerne opfordre alle til at bruge deres ord med omtanke. Forkerte fremstillinger og misforståelser kan skabe unødvendige spændinger, og det tror jeg ikke, at nogen ønsker. Befolkningen i Slovakiets etnisk blandede regioner er ofte forvirrede og forstår ikke, hvad det er for nogle spændinger, politikerne og medierne taler om.
Stanisław Jałowiecki (PPE-DE ).
   -  Hr. formand! Ifølge oplysninger fra centret for menneskerettigheder og demokrati i Hongkong er 200 mennesker fortsat fængslet i Kina, fordi de deltog i demonstrationen på Den Himmelske Freds Plads i 1989, dvs. for 17 år siden.
Disse unge mennesker, der dengang demonstrerede helt fredeligt, er blevet gamle før tiden og undertrykt som følge af de forfærdelige forhold, der gør sig gældende i kinesiske fængsler. Jeg taler selvfølgelig om dem, der overlevede. Vi skal huske på, at det kinesiske regime anvendte dødsstraf over for mange af de protesterende. Det skønnes således, at 15.000 blev dømt til døden.
Det hænder nu og da, at vi tænker herpå, men i det store og hele er vi tilbøjelige til at ignorere det. Jeg håber, at mine ord her i dag atter vil øge bevidstheden herom. Vi kan ikke genoplive de personer, der har givet deres liv for retten til at sige deres mening, men vi kan gøre noget for de 200, der fortsat vantrives i de kinesiske fængsler. Vi må ikke være ligeglade med deres tilstand. De fæster deres lid til os, for de har ikke andre at henvende sig til.
Lidia Joanna Geringer de Oedenberg (PSE ).
   -  Hr. formand! Man regner med, at donationer til organisationer, der arbejder for almenvellet, kommer de nødlidende til gode. Desværre tjener Fællesskabets momslovgivning, som aktuelt er gældende i Polen, faktisk som et effektivt afskrækkende middel for potentielle donorer. 
Der har været en støt tilbagegang i antallet af donorer, siden momsloven blev ændret for at bringe den polske lovgivning i overensstemmelse med fællesskabsbestemmelserne. Tidligere skulle en skatteborger, der gratis overgav varer til nødlidende, beregne den skyldige afgift ud fra varernes realværdi. Nu skal vedkommende imidlertid beregne den skyldige afgift ud fra købsværdien. Følgelig skal en donor, der forærer en flere år gammel computer bort, betale samme afgift, som hvis der var tale om en ny computer, selv om bortdonerede varer er langt mindre værd, når de bortgives, end den oprindelige fakturapris. Ofte er den markedspris, man kunne få for sådanne varer, lavere end den afgift, der skal betales ved en bortgivelse.
Beslutningen om at beskatte gaver er i strid med selve tanken om at hjælpe de nødlidende. Der opstår ofte absurde situationer, når folk vælger at kassere fødevarer eller andre varer, der fortsat er brugbare, i stedet for at give dem til nødlidende, fordi det er billigere og mere sikkert at gøre det, og fordi man så undgår problemer med skattevæsenet. Hvis denne repressive lovgivning ikke ændres, og staten fortsat straffer donorerne for deres generøsitet, så vil vi komme til at opleve en stigende ligegyldighed over for de mest nødlidende. 
Marian Harkin (ALDE ).
   - Hr. formand! Jeg vil gerne sætte fokus på det, der skete i sidste uge under EU-landbrugskommissær Mariann Fischer Boels besøg i den valgkreds, som jeg repræsenterer i Europa-Parlamentet.
Jeg var ikke klar over, at kommissæren var der torsdag, men jeg hørte om hendes besøg i lokalradioen fredag morgen. Jeg kontaktede straks kommissionskontoret i Dublin for at få oplysninger om hendes rejseplaner. Naiv som jeg var, troede jeg, at en smule samarbejde på europæisk plan ville være gavnligt. Kommissionskontoret i Dublin oplyste, at det ikke kunne give mig nogle oplysninger. Efter fem telefonopkald til kommissærens eget kontor fik jeg fredag eftermiddag at vide, at selv om det var et offentligt besøg, så var oplysningerne private og utilgængelige. Jeg måtte vente til lørdag med at læse detaljer om hendes besøg i en national avis. Så det, der var privat om fredagen, var offentligt om lørdagen. 
Jeg var forbløffet. Jeg kunne ikke tro, at en EU-kommissærs offentlige rejseplan under et besøg i Irland kunne klassificeres som privat. Er det det, plan D handler om? Er det dialog? Er det den samme kommissær, der opfordrer os til at informere borgerne om den foreslåede forfatning?
Til slut vil jeg sige, at jeg som førstegangsmedlem af Europa-Parlamentet måske tager fejl. Måske er det sådan, EU fungerer. Hvis det er tilfældet, så er det ikke så mærkeligt, at borgerne siger nej. Hvis ikke, så vil jeg bede Dem om at bruge Deres gode kontorer til at finde ud af, hvorfor en kommissær effektivt har afbrudt kommunikationslinjerne til de enkelte medlemmer af Europa-Parlamentet. 
Godfrey Bloom (IND/DEM ).
   - Hr. formand! Et af det britiske imperiums mange gaver til verden var den globale afskaffelse af slaveriet. Mine vælgere i Yorkshire har gjort mig opmærksom på, at denne praksis fortsætter i Cypern, hvis befolkning konstant præker om tyrkernes svagheder i menneskerettighedsspørgsmål.
Det kaldes kontraktligt arbejde. Kvindelige filippinske og senegalesiske hushjælpere behandles forfærdeligt. Deres pas konfiskeres dybest set af deres arbejdsgivere. Jeg har præsenteret detaljerede oplysninger om sagen i Europa-Parlamentets forespørgsel. Denne form for kontraktligt arbejde er en form for slaveri. Det finder sted i EU, og det er skandaløst. Lad os høre mindre sludder fra de cypriotiske repræsentanter, og lad os se dem beskikke deres eget hus. Nok om dette kontraktlige arbejde! Det er skandaløst!
Edit Herczog (PSE ).
   - Hr. formand! Ligesom de øvrige 24 EU-medlemsstater er Ungarn også et demokrati. I henhold til retsstatsprincipperne ændrede vi vores regering efter parlamentsvalget i april.
Den 1. oktober afholder vi kommunalvalg, hvor vi vælger borgmestrene i kommunerne. Derfor modarbejder de personer, der har demonstreret i gaderne mod regeringen og for en regeringsændring, den ungarske forfatning og retsstatsprincipperne. Vi er nu kommet tættere på at identificere de personer, der på denne måde leger med ilden. Jeg vil gentage, at Ungarn skal rette sig efter retsstatsprincipperne og de demokratiske regler.
Bogusław Rogalski (IND/DEM ).
   - Hr. formand! Jeg føler mig forpligtet til at tage en sag op, der ikke burde være noget problem for EU i det 21. århundrede. Jeg tænker på den bekymrende bølge af nynazisme og fascisme i Tyskland. Den repræsenterer en trussel for Polen og Tjekkiet.
De fremtidige forhold i EU er også truet. Resultaterne af valgene i de tyske delstater Mecklenburg og Vorpommern blev offentliggjort for et par dage siden. Det tyske nationaldemokratiske parti fik over 7 % af stemmerne. Det betyder, at NPD vil være repræsenteret i endnu en stat. Medlemmerne af denne gruppe har givet udtryk for uhyggelige synspunkter. De bestrider den polsk-tyske grænse og stiller krav om oprettelse af et fjerde rige. De betragter Hitler som et unikum og Hess som en ren idealist. Det benægter holocaust og udbreder nazistisk inspirerede fordomme om udlændinge.
Hvordan kan det være muligt for sådanne partier at operere legalt i en EU-medlemsstat som Tyskland og sprede had, fremmedhad, racisme og antisemitisme? I fjor fik NPD et tilskud på over 1 million euro fra statskassen. Det er skandaløst. EU skal indføre et klart forbud mod sådanne grupperingers aktiviteter. Jeg opfordrer Europa-Parlamentets medlemmer til at stille forslag til en fælles beslutning om at fordømme det tyske politiske system, hvor nynazismen fortsat har frie tøjler.
Formanden.
   - Jeg vil gerne undskylde over for alle de kolleger, det ikke har været muligt at give ordet, men vi har for længst overskredet den tid, der var afsat til dette punkt på dagsordenen. 
Jörg Leichtfried (PSE ).
   - Hr. formand! Jeg vil blot komme med en kommentar. Det er naturligvis meget interessant, hvad de tilstedeværende kolleger med deres fine faner siger her, men jeg forsøger nu for femte gang at få ordet, og det er ikke lykkedes mig hidtil. Måske var det værd at overveje at tildele andre parlamentsmedlemmer ordet i det rette forhold. 
Formanden.
   - Jeg beklager, at jeg ikke kan give alle ordet. Jeg beder Dem om at undskylde mig. Jeg noterer mig Deres anmodning. De bliver den første, der får ordet på næste møde. Der er andre medlemmer, der har talt systematisk på de to tidligere møder, og jeg har allerede gjort dem opmærksom på, at jeg vil forsøge at prioritere de medlemmer, der ikke har talt på de tidligere møder. 
Marios Matsakis (ALDE ).
   - Hr. formand! Hvis et medlem foretager et ondskabsfuldt angreb på en kollegas land, bør det pågældende lands repræsentant efter min mening have mulighed for at svare igen. Jeg tænker her på en britisk kollegas angreb på den cypriotiske regering. Jeg vil gerne minde ham om, at Storbritannien den dag i dag håndhæver sin kolonisering af mit land Cypern.
Formanden.
   - Mange tak, De vil også få lejlighed til at give Deres mening herom til kende på det næste møde. Vi noterer os, at De ikke har fået ordet i dag. Tak og undskyld. 

Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende betænkninger:
- betænkning af Holger Krahmer for Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om luftkvaliteten og renere luft i Europa (KOM(2005)0447 - C6-0356/2005 - 2005/0183/(COD)) (A6-0234/2006) og
- betænkning af Dorette Corbey for Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed om temastrategi for luftforurening (2006/2060 (INI)) (A6-0235/2006). 
Stavros Dimas,
   Hr. formand, mine damer og herrer! Først vil jeg gerne takke de to ordførere og rose dem for deres meget grundige arbejde, fru Corbey, der er ordfører for betænkningen om en temastrategi for luftforurening, og hr. Krahmer, ordfører for forslaget til direktiv om luftkvaliteten og renere luft i Europa. Jeg vil også rette en særlig tak til Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed for dets indsats indtil nu.
Luftforurening er og bliver et af de vigtigste folkesundhedsproblemer. På grund af luftforurening er den forventede levealder i EU i dag faldet med 8,5 måneder. Livskvaliteten for mange hundrede tusind mennesker forringes dag for dag, og miljøet er i fare på trods af den væsentlige reduktion i emissionerne, der er sket i de seneste år.
Vi er nødt til at intensivere vores indsats. Den strategi, vi foreslår, fastsætter de skridt, vi skal tage i denne retning. Der fastsættes nye banebrydende mål for sundhed og miljø. Foranstaltningerne vedrørende fine partikler vil føre til en reduktion af forventede antal for tidlige dødsfald fra de nuværende ca. 350.000 til 160.000 i 2020. Det vil være resultatet af den kombinerede gennemførelse af strategien og andre foranstaltninger, som allerede er vedtaget.
Hvad miljøet angår, forventer vi en reduktion på over 50 % af omfanget af økosystemer, der er truet på grund af forsuring, og en reduktion på over 30 % af økosystemer, der er truet på grund af for store mængder kvælstof. Det er ambitiøse mål, som vil give mange miljøfordele, når de er nået.
Strategien skal naturligvis gennemføres effektivt. Kommissionen har forpligtet sig til at foreslå foranstaltninger på EU-plan til forbedring af luftkvaliteten. Hermed vil man også imødekomme problemet med grænseoverskridende forurening. I strategien vedrørende luftforurening beskrives nogle af de relevante EF-foranstaltninger. Kommissionen har allerede stillet forslag om reduktion af emissionerne fra passagerbiler og varevogne - ofte kaldet Euro V-forslaget - og Miljøudvalget godkendte for nylig betænkningsforslaget. Et Euro VI-forslag om biler og varevogne forventes at følge efter. Der vil også blive stillet andre Euro VI-forslag om lastbiler og busser, og direktivet om de nationale maksimumgrænser for emissioner vil blive revideret, så der sættes nye emissionsgrænser gældende for medlemsstaterne. På et passende tidspunkt vil der følge andre foranstaltninger om mindre forbrændingsanlæg og om landbrug. Alle disse foranstaltninger er på nuværende tidspunkt under udarbejdelse, og de vil naturligvis blive evalueret grundigt ud fra principperne om bedre lovgivning.
Et af de vigtigste punkter i strategien er den foreslåede revision af den gældende lovgivning om luftkvaliteten. I forslaget bevares de nugældende grænseværdier for luftkvalitet. Officielle tal fra Verdenssundhedsorganisationen bekræfter helt klart, at disse grænseværdier er nødvendige. For første gang indføres med dette forslag bindende grænser for fine partikler, PM2,5, dvs. partikler med en diameter på under 2,5 milliontedele meter. Eksperterne er enige om, at disse partikler har alvorlige konsekvenser for folkesundheden. Det foreslås, at de højest tilladte grænseværdier for koncentrationen træder i kraft i 2010. Samtidig foreslås det, at medlemsstaterne forpligtes til at starte en grundig overvågning af disse fine partikler i alle europæiske lande. Det foreslås desuden, at der træffes foranstaltninger med henblik på at reducere befolkningens gennemsnitlige eksponeringsniveau for fine partikler. Godkendelsen af disse forslag bør ikke trække ud. Konsekvenserne for sundheden er meget alvorlige, og tallene kan ikke afvises. I USA har målene for PM2,5 været gældende siden 1995. Den statistik, der indgår i dette forslags konsekvensundersøgelse, viser, at det tiltag med at reducere eksponeringen for fine partikler, som vi foreslår, vil gavne flere mennesker med færre omkostninger end den lavere grænseværdi for PM2,5, som Parlamentet foreslår. Kommissionens forslag betyder også større fleksibilitet i medlemsstaterne, hvad angår efterlevelse af de gældende grænseværdier for luftkvaliteten.
De naturlige forureningskilder, som ikke kan kontrolleres, bliver ikke medregnet. Der gives også større tidsmargen i de tilfælde, hvor medlemsstaterne har store problemer med efterlevelse. Disse forlængelser af fristerne bør være så korte som muligt, så man beskytter vores medborgeres sundhed og af hensyn til de medlemsstater, der har iværksat seriøse og prisværdige bestræbelser på at opfylde kravene.
Jeg vil ganske kort komme ind på nogle af de grundlæggende ændringsforslag, som Parlamentet har stillet. Med hensyn til muligheden for at forlænge fristerne har Kommissionen foreslået fem år fra grænseværdiernes ikrafttrædelse, dvs. senest ved udgangen af 2009 i kombination med muligheden for ikke at medregne baggrundsforurening. Med disse lettelser vil de pågældende medlemsstater klart være i stand til at efterleve direktivet.
Miljøudvalget har foreslået to femårsperioder fra det nye direktivs ikrafttrædelse. Med dette forslag vil efterlevelsen blive forsinket og først ske i 2018 for grænseværdier, som allerede blev vedtaget i 1999. Det kan ikke accepteres. Det nye ændringsforslag, der blev stillet inden denne mødeperiode, ændringsforslag 81, går i den rigtige retning, men kan dog heller ikke accepteres, da efterlevelsen ville blive forsinket frem til 2013 for grænseværdierne for PM10, som blev vedtaget allerede i 1999, hvis vi accepterer de foreslåede perioder på fire plus to år fra det nye direktivs ikrafttrædelse. Medlemsstaterne har altså kendt disse grænseværdier siden 1999.
I overensstemmelse med Rådets og Parlamentets beslutning om det sjette miljøhandlingsprogram har Kommissionen anmodet WHO's eksperter udtale sig om, hvorvidt det er påkrævet at ændre de grænseværdier for luftkvaliteten, som gælder i dag. Svaret var nej. Kommissionen kan derfor ikke acceptere en svækkelse af den nuværende grænseværdi for PM10. Med ændringsforslag 46 og 81 øges antallet af dage, hvor denne værdi må overskrides, fra 35 til 55. Hvis disse ændringsforslag accepteres, vil der ifølge tal fra 2004 ikke længere kræves foranstaltninger til bekæmpelse af luftforurening i byer som Wien, Frankfurt, Bonn, Stuttgart m.fl. Det grundlæggende spørgsmål er, hvad der vil være bedst for borgernes sundhed. At svække den daglige grænseværdi eller træffe foranstaltninger til bekæmpelse af forureningsproblemet?
Ændringsforslaget om at mindske grænseværdierne kan heller ikke accepteres, medmindre der først er truffet nye EF-foranstaltninger til at reducere forureningen. Det er i strid med institutionernes initiativret. Det kan heller ikke fungere i praksis, da det er umuligt at forudse resultatet af foranstaltninger, som endnu ikke er foreslået. Og i så fald vil borgernes ret til ren luft blive undergravet.
Jeg tror, det var alt for denne gang.
Holger Krahmer (ALDE ),
   Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Først og fremmest vil jeg gerne takke skyggeordførerne fra PPE og PSE, fru Weisgerber og fru Corbey, for samarbejdet. Min tak er imidlertid også rettet mod Kommissionen og det østrigske og finske rådsformandskab for deres åbenhed og forhandlingsvilje. At vi hverken i Parlamentet eller mellem institutionerne altid er enige på alle punkter, bør høre til den demokratiske normalitet i Europa. Det er vigtigt, at vi ud fra forskellige perspektiver og med forskellige prioriteringer i sidste ende trods alt forfølger det samme mål, nemlig at forbedre luftkvaliteten i Europa.
Det er ubestrideligt, at den omfattende luftforurening, især i de tætbefolkede områder og bykoncentrationer i EU, er ansvarlig for talrige luftvejssygdomme og følgerne heraf. Forurenet luft kender ingen grænser. Forbedringen af kvaliteten af den omgivende luft er derfor fortsat en stor udfordring. Luftforureningen kan kun bekæmpes på lang sigt og inden for europæiske rammer, især ved styrkelse af grænseoverskridende foranstaltninger. For at de ambitiøse må, som vi sætter os, kan nås, vil det være nødvendigt med yderligere instrumenter i Fællesskabet i fremtiden. Renere luft kan kun sikres i medlemsstaterne, hvis gældende retningslinjer gennemføres konsekvent, og hvis fremtidige foranstaltninger er koncentreret omkring emissionsbegrænsning hos forårsagerne.
I forbindelse med alle de berettigede bekymringer om tilstanden for den omgivende luft i Europa vil jeg her på stedet også understrege, at luftkvaliteten er blevet forbedret betydeligt i de seneste årtier i Europa takket være strenge lovbestemmelser og det tekniske fremskridt.
Før afstemningen i Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed i juli og med henblik på det kommende votum i plenarforsamlingen forhandlede vi i Parlamentet mellem de tre store grupper en pakke af kompromisændringsforslag på plads, som kort sammenfattet forfølger følgende idé: ambitiøse grænse- og målværdier på den ene side, større fleksibilitet og hensyntagen til gennemførelsesvanskelighederne med det nuværende direktiv i medlemsstaterne på den anden side. Lad mig skitsere de væsentlige punkter.
Først kommer vi til PM10: I Parlamentet er der i høj grad enighed om, at den årlige gennemsnitsværdi for PM10 på 40 mikrogram, som skal gælde uændret efter 2010, er for lidt ambitiøs. I de fleste byer i Europa overholdes denne værdi allerede i dag. Kommissionen havde allerede annonceret en strengere årlig gennemsnitsværdi for PM10 fra 2010, der ikke kan genfindes i det foreliggende forslag. De tre store grupper foreslår derfor en reduktion af grænseværdien for PM10 til 33 mikrogram fra 2010.
Hr. kommissær! Jeg synes, at det er bemærkelsesværdigt her, at De i forbindelse med kritikken af kompromiserne altid undlader at nævne netop dette punkt. Vi går et tydeligt skridt nedad ved de årlige PM10-grænseværdier. Jeg vil gerne fastholde, at det ikke handler om udvanding af grænseværdier her, som det også er blevet meget stærkt kritiseret af miljøorganisationer.
Den daglige grænseværdi for PM10, ifølge hvilken der må overskrides med 50 mikrogram i maksimalt 35 dage, er blevet kritiseret skarpt af mange kolleger. Faktum er, at der ikke er nogen korrelation mellem den aktuelle daglige og årlige grænseværdi. Tallet på 35 dage er desuden tilfældigt. Ingen i Parlamentet er i tvivl om, at det er vigtigt at gennemføre daglige målinger og informere om skadelige stoffer ved øgede koncentrationer. Derimod har endnu ingen seriøs forsker påstået, at den daglige grænseværdi er sundhedspolitisk mere relevant end den årlige grænseværdi. Byernes problemer med at overholde den daglige grænseværdi er velkendte. Vi efterlader kommunerne i en slags organisatorisk hjælpeløshed. Det er imidlertid dokumenteret, at overholdelsen af de daglige grænseværdier uafhængigt af alle foranstaltninger mod luftforurening i høj grad er underlagt tilfældige meteorologiske hændelser.
Miljøudvalget og de tre store grupper i Parlamentet støtter kompromisforslaget, ifølge hvilket de berørte byer og kommuner fra 2010 hånd i hånd med en reduktion af den årlige grænseværdi med ca. 20 % på bestemte betingelser - og altså kun da - får mulighed for større fleksibilitet og tilladelse til at overholde grænseværdien i maksimalt 55 dage i stedet for som hidtil 35 dage.
Korrelationen mellem de daglige og de årlige grænseværdier, som Parlamentet har foreslået, er nogen måske i tvivl om, dog kan ingen påstå seriøst, at vi hermed sænker ambitionsniveauet i forhold til Kommissionens og Rådets holdning.
Hvad angår PM2,5, udgår efter alle eksperters mening de største sundhedsrisici fra de mindste partikler PM2,5. Datasituationen i Europa for PM2,5 kan imidlertid endnu ikke belastes, og erfaringerne med målingerne er utilstrækkelige i de fleste medlemsstater.
Vi foreslår derfor, at PM2,5 reguleres i to faser: først en målværdi fra 2010 og dernæst en grænseværdi fra 2005, som standser ved et niveau på 20 mikrogram og også her igen er mere ambitiøs end det, Rådet og Kommissionen foreslår.
Et flertal i Parlamentet er enig om, at den årlige gennemsnitsværdi på 25 mikrogram, som Kommissionen har foreslået, er mindre ambitiøs, og at vi derfor bør gå et skridt nedad. Kommissionen har i sit forslag besluttet sig for et generelt reduktionsmål for PM2,5 på 20 % uden at foretage en yderligere konsekvensanalyse af, hvilke konkrete foranstaltninger og omkostninger reduktionen på 20 % vil få for den pågældende medlemsstat. Jeg er sammen med mine kolleger overbevist om, at en trinvis model, hvor der gås differentieret frem afhængig af medlemsstater, og hvor der i højere grad tages hensyn til de foranstaltninger, der tidligere er truffet, i hvert fald er at foretrække frem for et generelt reduktionsmål.
Jeg har endnu et par kommentarer til artikel 20: Jeg har forstået kommissærens kritik og kritikken udefra af ordningen 5 + 5 - tidsforskydning for at nå grænseværdierne. Vi har bundet en ny pakke sammen, som nu hedder 4 + 2. Vi går dermed i Kommissionens retning, der som bekendt foreslår fem år. Jeg vil gerne understrege endnu en gang, at vi kun kan forbedre luftkvaliteten i Europa på lang sigt og også kun med foranstaltninger, som retter sig mod kilden, mod forårsagerne. Jeg retter blikket mod Kommissionen og siger: Jeg venter Deres forslag - De har også annonceret dem - som beskæftiger sig med reduktion af forureningen ved kilden. 
Formanden.
   - Mange tak, hr. Krahmer. De giver mig imidlertid et lille problem. Deres indlæg var meget interessant - hvilket Parlamentet som helhed betragtet formentlig kan bevidne - men De har overskredet deres to minutter og 10 sekunders taletid. Jeg vil gøre det helt klart, at jeg ikke kan udvise samme generøsitet over for alle de tilstedeværende medlemmer. Jeg undskylder på forhånd herfor og håber, at de enkelte medlemmer vil prøve på at overholde taletiden. De var den første parlamentariske taler på dette møde, så vi vil blot betragte dette som en god gerning fra formandskabets side. 
Dorette Corbey (PSE ),
   Hr. formand! Jeg synes, at denne gavmildhed også skal gælde for den anden taler i Parlamentet i dag, men jeg vil dog forsøge at være kortfattet. Jeg vil også begynde med kort at takke skyggeordførerne for denne sag, Holger Krahmer, Anja Weisgerber, Anders Wijkman og alle andre skyggeordførere, som har bidraget til et godt resultat. Luftkvalitet er et stort sundhedsproblem, og da jeg for godt et halvt år siden for alvor begyndte at fordybe mig i luftkvalitetsproblemerne, blev jeg chokeret over, hvor alvorlige de er.
Europæere dør omkring ni måneder for tidligt på grund af luftkvaliteten, og 350.000 mennesker dør 10 år for tidligt. Millioner af mennesker lider af astmatiske sygdomme. Dårlig luftkvalitet rammer ikke alle lige meget. De mennesker, som bor i de store byer og langs med motorvejene, og børn og ældre rammes hårdest. Luftforurening og den sure nedbør, som den forårsager, er desuden et stort miljøproblem i store dele af Europa, især i Skandinavien.
Vi forventer således en effektiv politik for at reducere luftforureningen, hr. kommissær, og derfor er vi skuffede over de forslag, som De har stillet. Hr. Krahmers og min betænkning er først og fremmest en klage over den ligegyldige holdning til luftforurening. Vi anmoder faktisk om tre politiske ændringer. For det første strengere standarder, for det andet større vægt på gennemførelsen og for det tredje foranstaltninger rettet imod kilden for at gøre noget ved luftforureningen.
Jeg begynder med standarderne. Miljøudvalget opfordrer i de to betænkninger kraftigt til et højere ambitionsniveau, og det er i høj grad nødvendigt. I den tematiske strategi træffes der et valg mellem ambitionsniveau A, B og C og det maksimalt realistiske scenario. Alle konsekvensanalyser viser, at selv det maksimale scenario stadig er omkostningseffektivt, og at det optimale scenario ligger mellem B og C. Alligevel vælger Kommissionen, for øvrigt uden nogen yderligere forklaring, ambitionsniveau A+. Hvad folkesundheden angår, er dette et ubegribeligt valg. Et højere ambitionsniveau er muligt - det viser også USA - og det er også i høj grad omkostningseffektivt, således som det fremgår af alle tilgrundliggende undersøgelser.
De forslag, som stilles i min betænkning, er et par milliarder dyrere, men de indebærer store sundhedsfordele. De udgør desuden en kraftig impuls til at innovere. I direktivet foreslår Kommissionen en ny standard for fine partikler, PM2,5. De fine partikler er de mest sundhedsskadelige, og standarden er også mere præcis, fordi de fine partikler indeholder færre naturressourcer såsom havsalt og ørkensand. PM2,5 er altså en bedre målværdi, men Kommissionens konkrete udformning er meget skuffende. Parlamentet anmoder om en mål- og grænseværdi på 20 µg/m3 for PM2,5. Dette er betydeligt bedre end de 25 µg, som Kommissionen og Rådet ønsker, men det er stadig ringere end de 15 µg i USA og de 10 µg, som Verdenssundhedsorganisationen anbefaler.
Jeg er i øvrigt også meget spændt på, hvordan Kommissionen gennemfører det ambitionsniveau, som Parlamentet har valgt i strategien, i den fremtidige lovgivning og i direktivet om nationale emissionslofter. Kan De sige noget om det, hr. kommissær? Foretrækker De nu også ligesom Parlamentet et ambitionsniveau, som ligger mellem B og C?
Som sagt er der behov for bedre standarder, men det er kun en af de tre grundpiller. Den anden grundpille er, at der fokuseres på gennemførelsen. Indtil nu har medlemsstaternes bestræbelser ikke været særlig overbevisende. Kun fire medlemsstater opfylder nu fuldstændigt de grænseværdier, som står i det nuværende direktiv. Kommissionen har til opgave at overvåge, at direktivet overholdes ordentligt, og det er også nødvendigt, for luftforurening er et grænseoverskridende problem. Halvdelen af luftforureningen i Nederlandene kommer fra udlandet. Nederlandene kan derfor ikke selv gøre luften renere, men må kunne have tillid til, at regeringerne i Belgien, England og Tyskland gør sig store bestræbelser på at gøre noget ved luftforureningen. Men omvendt eksporterer Nederlandene også en hel del forurening, og derfor må de skandinaviske lande, Tyskland og også Belgien kunne regne med, at Nederlandene gør alt for at gøre luften ren.
Hidtil har Kommissionen ikke reageret særlig overbevisende over for medlemsstater, som overskrider standarderne. Miljøudvalget vil med nye bestemmelser i direktivet opmuntre Kommissionen til at indtage en mere aktiv holdning. For medlemsstaterne kommer der en klar forpligtelse til at gøre en indsats. Nogle lande har brug for mere tid til at nå grænseværdierne. Det kan jeg gå med til, så længe de gør sig store bestræbelser, men uden bestræbelser er der ingen undtagelser. Passende bestræbelser er en forudsætning for, at der gøres undtagelser. Undtagelser er ikke, som i Kommissionens forslag, en belønning for ikke at gøre noget, og det tydeliggør ændringsforslag 66 endnu en gang.
Den tredje grundpille er en ambitiøs kildepolitik. Uden en kildepolitik, uden en politik for renere biler, lastbiltrafik, skibsfart og industri er det meget svært for medlemsstaterne og især for de tætbefolkede medlemsstater at gøre luften renere. Luftkvaliteten kan derfor kun forbedres ved at standse trafik og industri. Det er drastiske og samtidig ikke særlig effektive foranstaltninger. Regningen kommer ensidigt til at ligge hos de lavere myndigheder, og det er naturligvis uacceptabelt.
En seriøs kildepolitik gavner luften, miljøet og folkesundheden, men i sidste instans også energibesparelserne og klimaet på grund af den formindskede CO2-udstødning. Den gavner endda også innovationen, idet der er større salg i renere og mere energivenlige biler. Derfor vil Miljøudvalget i direktivet optage artikel 30A, hvori der anmodes om en kildepolitik inden 2010. Derfor foreslås der i strategien en interinstitutionel aftale, hvori der kan fastlægges en kildepolitik. For øvrigt skal medlemsstaterne, hvis der ikke er en kildepolitik, have mulighed for selv at træffe kildeforanstaltninger uden om det indre marked.
Luftforurening er et alvorligt problem, men det er gode nyheder, at det kan løses, hvis blot vi udviser politisk vilje til det. Jeg synes, at Miljøudvalget med disse tre grundpiller har skabt et godt grundlag. I et nyt kompromis har vi i nogen grad skærpet og forbedret det hele, og jeg takker endnu en gang alle, som har medvirket til dette, især Holger Krahmer, Anja Weisgerber og Anders Wijkman. Vi har foretaget et par vigtige politiske ændringer med strengere standarder, mere fokus på gennemførelsen og på en kildepolitik. Denne strategi er symbol på et nyt Europa, tæt på befolkningen, med vægt på de nationale og lokale myndigheders gennemførelse af lovgivningen og med fokus på innovation. 
Anja Weisgerber,
   Hr. formand! De konstruktive forhandlinger med ordførerne har ført til et bæredygtigt kompromis.
Vores vigtigste mål er at forbedre luftkvaliteten effektivt og vedvarende. Til det formål er det vigtigt, at vi opstiller grænseværdier. Men grænseværdier alene giver ikke nogen bedre luftkvalitet. Det kan kun opnås ved effektive emissionsrelaterede foranstaltninger som f.eks. den allerede foreslåede standard for udstødningsgas, Euro 5, ifølge hvilken der er pligt til at montere sodpartikelfiltre i nye køretøjer. Vi kræver i første omgang yderligere foranstaltninger af Kommissionen som f.eks. bestemmelser om små fyringsanlæg, Euro 6 for lastvogne og grænseværdier i hele Europa for skibsmotorer.
Vi ønsker generelt at gå væk fra den kortsigtede midlertidige handling og frem til langsigtede foranstaltninger ved kilden. Vi ønsker dermed en mere effektiv sundhedsbeskyttelse. Derfor er vi mere ambitiøse end Kommissionen i forbindelse med de årlige grænseværdier med 33 μg pr. m3. Ved de daglige grænseværdier, som beviseligt hovedsageligt er meteorologisk påvirket, skaber vi større fleksibilitet for kommunerne. For det er dokumenteret, at den kroniske eksposition er den farligste. Her skal vi prioritere mest.
Med reduktionen af den årlige grænseværdi for finstøv iværksætter vi tiltag til vedvarende og bæredygtige aktioner som f.eks. miljøzoner eller indførelse af sodpartikelfiltre. Folk får mere ud af en strengere årlig grænseværdi og en mere effektiv reduktion af den vedvarende belastning med skadelige stoffer end af en gade, der er spærret i 24 timer.
Også på nationalt og kommunalt plan skal der gøres alt forholdsmæssigt og nødvendigt for at forbedre luftkvaliteten. Til det formål iværksætter vi også de rigtige tiltag. Kommunerne får i så fald kun en forlængelse af fristen på maksimalt seks år, hvis de via handlingsplaner dokumenterer, at de lokalt har iværksat alle de forholdsmæssige foranstaltninger til forbedring af luftkvaliteten, der står i deres magt. Desuden gives der ikke dispensation til alle kommuner, men kun til dem, som beviseligt skal kæmpe med særligt ugunstige meteoroligske betingelser - som f.eks. at være placeret i kedeldale.
Kompromiset står præcist for disse klare udtalelser. Det udgør dermed en harmonisk og effektiv løsning på den nødvendige sundhedsbeskyttelse.
Riitta Myller,
   Hr. formand! Jeg er enig med ordføreren i, at dette direktiv ikke vil bringe os nærmere målsætningen om god luftkvalitet. Det er godt, at fine partikler - de fine PM2,5-partikler - er medtaget i direktivet, og at der opstilles bindende grænseværdier for dem. Den grænseværdi, der foreslås af Kommissionen med støtte fra Rådet, er på 20 mikrogram, sådan som det allerede er blevet nævnt flere gange. Det er også blevet nævnt, at Parlamentet opfordrer til en strengere værdi. Det er alt sammen udmærket, men hvis vi sammenligner dette forslag med de behov, som f.eks. Verdenssundhedsorganisationen har foreslået, og som vil bringe os i en situation, hvor vi ikke længere skader menneskets sundhed eller har en negativ indvirkning på naturens toleranceniveauer, er denne grænseværdi simpelthen for høj. WHO foreslår 10 mikrogram, og som det er blevet sagt her, har de allerede opnået en værdi på 15 mikrogram i USA og Canada.
Luftforurening er et af de væsentligste miljøproblemer i Europa, og befolkningen er eksponeret herfor. Der var nogen, der nævnte et tal på 360.000-400.000 for tidlige dødsfald om året. Uanset tallets præcise størrelse er det meget stort. Den valgte grænseværdi kan have en reel effekt på antallet af menneskeliv, der kan spares. Hvis man følger henstillingen fra WHO, vil man spare titusindvis af liv. Med de aktuelt foreslåede grænseværdier vil vi få et tal på blot nogle få tusinde liv. Parlamentet ønsker imidlertid strengere grænseværdier for disse mindre partikler, hvilket jeg kan tilslutte mig. Jeg kan imidlertid ikke tilslutte mig det faktum, at tidsfristen for gennemførelsen skal udvides. Jeg håber, at vi kan forbedre det.
Jeg er ordfører for sidste fase af det sjette miljøhandlingsprogram. Det opstiller relativt ambitiøse mål, og det gælder også for luftkvalitet. Det havde som mål at sikre, at vi ikke længere skader menneskets sundhed. Nu skal det siges, at vi med denne første lovgivningsmæssige temastrategi, der skal opfylde målene med det sjette miljøhandlingsprogram, ikke vil nå de mål, der er indeholdt i den. Det vil også udvande de mål, vi opstillede i det sjette miljøhandlingsprogram.
Jules Maaten,
   Hr. formand! Vi behøver selvfølgelig ikke diskutere betydningen af ren luft, og det er også tydeligt, at fordelene ved ren luft rigeligt opvejer omkostningerne. Formålet med lovgivningen - og jeg koncentrerer mig hovedsageligt om direktivforslaget - er derfor udmærket, og jeg støtter især ordføreren Holger Krahmers forsøg på at gøre lovgivningen så gennemførlig som mulig. Alligevel må vi stille spørgsmålet, om vi i EU er på rette vej, eller om vi ikke er ved at udarbejde symbolsk lovgivning.
Hvorfor siger jeg det? Fordi vi ønsker at pålægge medlemsstaterne strenge krav, selv om de ikke engang kan opfylde de gamle luftkvalitetsstandarder. Siden ikrafttrædelsen af luftkvalitetsdirektivet i 2005, som opstiller grænser for PM10-partikler, er der 10 medlemsstater, som ikke opfylder kravene. Allerede inden 2005 må det have været tydeligt for Kommissionen, at medlemsstaterne ikke kunne overholde grænseværdierne uden en systematisk kildepolitik, altså en begrænsning af personbilers, lastbilers og skibes udstødningsgasser.
Mellem 2002 og 2004 overskred omkring 96 % af byerne de daglige grænseværdier, og de årlige grænseværdier blev overskredet i adskillige områder i det sydlige Europa, i Benelux og i Tyskland, men også i Central- og Østeuropa, i alt i omkring 73 % af byerne. Uden kildeforanstaltninger, som Kommissionen ofte bebudede for mange år siden, nytter det overhovedet ikke med noget strengere eller mindre strenge værdier for PM10 eller PM2,5, og så taler jeg endda ikke engang om kvælstof.
Medlemsstater vil ikke kunne opfylde grænseværdierne uden kildeforanstaltninger, og jeg er naturligvis glad for, at kommissæren igen siger, at han nok skal stille forslag om alle disse kildeforanstaltninger, men at de endnu ikke er der. Der er enorm modstand mod denne politik i Kommissionen og for øvrigt også i Parlamentet. Lokale kortsigtede foranstaltninger er ikke effektive. En effektiv politik skal fokusere på langsigtede foranstaltninger og altså også på kildepolitik, og det er ikke tilfældet her. Formålet med lovgivningen er godt, men den valgte metode er tvivlsom. 
Satu Hassi,
   Hr. formand, mine damer og herrer! Som sagt dræber luftforureningen hvert år mere end 300.000 europæere før tiden. Eksperter i miljøsundhed har sagt, at Kommissionens forslag er forbavsende utilstrækkeligt, men vil Europa-Parlamentet nu skabe endnu større forvirring? Et flertal i Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed foreslår faktisk, at den nuværende lovgivning skal gøres mindre streng. Det udskød ikrafttrædelsen med mere end 10 år, og vil fordoble antallet af dage, hvor grænseværdierne for forurening kan overskrides, fra 30 til 55 om året. Det undskyldte sig med, at de årlige grænseværdier langt ude i fremtiden vil falde fra 40 til 30 mikrogram pr. kubikmeter. Det er imidlertid kun tilsyneladende en forbedring, da den nuværende grænseværdi, hvis den kan overskrides i mere end 35 dage, i praksis repræsenterer et årligt gennemsnit på 30 mikrogram.
Det er en falsk påstand, at virksomheder med daglige grænseværdier vil have en ubetydelig indvirkning på sundheden. Tværtimod modtager hospitalerne altid flere hjertepatienter, når de daglige forureningsniveauer har været overskredet. Dette skandaløse forslag fra Miljøudvalget blev retfærdiggjort ved at sige, at medlemsstaterne ikke kunne gøre det bedre. Medlemsstaterne er imidlertid selv i Rådet foreløbig blevet enige om en skrappere linje, hvor der kun skal være en udsættelse på tre år. Efter denne foreløbige enighed i Rådet, udarbejdede de tre største grupper et mere poleret forslag, der ikke desto mindre fortsat ville udskyde standardernes ikrafttræden længere end i forslaget fra EU's Ministerråd.
Det har været forfærdeligt at være vidne til, at forhandlerne i visse grupper har modtaget vejledning fra bilindustrien. Det er virkelig en skam, hvis Parlamentets største grupper ligger under for lobbyvirksomhed i bilindustrien.
Mine damer og herrer! Jeg vil appellere til, at De ikke godkender forslaget fra Miljøudvalget eller fru Weisgerber med flere om at udskyde lovens ikrafttræden, men at De vil forsvare borgernes ret til at indånde ren luft.
Jonas Sjöstedt,
   Hr. formand! Luftforurening skaber store problemer for folkesundheden i EU. Kommissionens egne beregninger viser, at op mod 370.000 dør for tidligt hvert år på grund af udslip i luften. Den største kilde til disse for tidlige dødsfald er udslip af partikler. Hertil skal lægges alle de helbredsproblemer, som rammer folk med astma, allergi og andre, som er overfølsomme. En specielt udsat gruppe blandt dem er børn. Luftforurening skaber også store miljøproblemer i form af overgødskning, forsuring og ozon ved jordoverfladen. Helbreds- og miljøårsager taler entydigt for, at disse udslip i høj grad bør begrænses. Det samme gør de samfundsøkonomiske beregninger. Det ville være en betydelig gevinst for samfundet at blive af med de omkostninger, som udslippet medfører.
Derfor er Kommissionens forslag til såvel temastrategien for luftforurening som direktivet om bedre luftkvalitet en skuffelse. Ambitionsniveauet er meget lavt. Endnu en gang har vi fået en trist bekræftelse på, at en ambitiøs miljøpolitik ikke er nogen prioritering for denne Kommission. Desværre er de forslag til betænkningen, som er blevet stillet i Miljøudvalget, også utilstrækkelige kompromiser. De beslutninger, som foreslås dér, er helt enkelt ikke gode nok til, at vi virkelig kan gøre noget ved problemerne. Derfor har vi i Den Europæiske Venstrefløjs Fællesgruppe stillet en række ændringsforslag for at skærpe forslaget til direktiv. Disse forskellige forslag har flere formål. Først og fremmest vil vi fjerne den meget generøse mulighed for dispensationer for medlemslandene, som gør, at vi må vente unødvendigt mange år på at se direktivet gennemført i praksis. Hvad angår eksponeringsmålet, mener vi, at det skal være bindende, og vi mener, at det kan øges til 25 %. Angående koncentrationsloftet for partikler vil vi sænke det til 10 mikrogram, og så lander det på samme niveau, som Verdenssundhedsorganisationen (WHO) anbefaler for industrialiserede lande. Vi mener også, at der skal stilles samme krav til lave niveauer af forurening overalt, uafhængigt af naturlige kilder til udslip. Ellers kræves der forskellige miljøer af god kvalitet til forskellige mennesker, afhængig af hvor de tilfældigvis bor. Dette er vores holdning.
Hr. formand! Jeg vil bruge det sidste halve minut på at sige tak. I morgen stopper jeg som medlem af Europa-Parlamentet, så dette er min sidste tale i Parlamentet. Jeg vil takke de kolleger, som jeg har arbejdet sammen med i disse 11 år. Det har været en fornøjelse at få lov at arbejde her. Jeg vil også takke Parlamentets tjenestegrene, og frem for alt vil jeg takke tolkene mange gange.
Formanden.
   - Hr. Sjöstedt! Jeg er meget bevæget over, at jeg er her i dette øjeblik. Jeg kan forsikre Dem om - og jeg taler på vegne af alle de tilstedeværende medlemmer - at vi er meget tilfredse med Deres deltagelse i alle vores forhandlinger. De har været medlem af Parlamentet i meget lang tid, og De er et populært medlem ikke kun i Deres egen gruppe, men langt videre, hvilket jeg kan bekræfte.
Liam Aylward,
   Hr. formand! Jeg vil også ønske hr. Sjöstedt alt godt fremover.
Som medlem af Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed støtter jeg Kommissionens strategi om luftkvalitet. Denne strategi opstiller en række sundheds- og miljømæssige mål samt emissionsreduktionsmål for de største forureningskilder. Kommissionen opfordres til at forelægge en række sektorbaserede initiativer inklusive følgende: reducering af emissioner fra søfart; reducering af ammoniakemissioner fra landbruget; videreførelse af integreret forebyggelse og bekæmpelse af forurening for mindre enheder; skrappere emissionsstandarder for køretøjer samt gennemførelse af et direktiv om nationale emissionslofter.
Vi anerkender alle de betydelige fordele ved en reduceret luftforurening, og vi støtter omkostningseffektive integrerede indfaldsvinkler til at forbedre luftkvaliteten. Større investeringer i vedvarende energikilder og i biobrændstofsektoren vil utvivlsomt også medvirke til at skabe et renere miljø.
Min betænkning om biobrændstofindustriens fremtid blev for nyligt godkendt af et stort flertal i Miljøudvalget. Blandt de vigtige punkter i min betænkning kan nævnes følgende. Biobrændstoffer udsender mellem 40 % og 80 % færre drivhusgasser end fossile brændstoffer. Biobrændstoffer kan give landmændene nye indtægter gennem et bæredygtigt og alsidigt landbrug af den type, som den fælles landbrugspolitik påstås at fremme.
EU skal være ambitiøs i sine strategier for at fremme brugen af biobrændstoffer. Vi skal stimulere en større efterspørgsel efter biobrændstoffer i Europa, og vi skal sikre, at det syvende EU-rammeprogram for forskning og udvikling for perioden 2007-2013 er gearet til at fremme biobrændstofsektoren i EU's medlemsstater.
Jeg tror, at vi alle erkender de vedvarende energikilders potentiale som et vigtigt middel til at fremme beskæftigelsen og skabe merværdi i landdistrikterne. Den afkobling af indtægtsstøtte fra produktion, som blev introduceret med reformen af den fælles landbrugspolitik i 2003, vil medvirke til at fremme leveringen af energiafgrøder. Fremkomsten af biobrændstoffer er godt nyt for landbrugssektoren i Europa og i Irland, og det er godt nyt for den mellem- til langsigtede beskyttelse af miljøet.
Vi har brug for en fast indsats i EU for at fremme biobrændstofsektoren. Vi kender betydningen af denne sektor. Vi kender de miljømæssige fordele, så lad os nu i fællesskab tage udfordringen op.
Johannes Blokland,
   Hr. formand! Luftkvaliteten er ikke i nogen anden medlemsstat diskuteret så meget som i Nederlandene. Min analyse er, at de problemer, som gør sig gældende i Nederlandene, også må findes i næsten alle andre medlemsstater, i hvert fald i byområderne. Den aftale, som nu er opnået mellem de politiske grupper, giver derfor med rette mulighed for at udsætte indførelsen af grænseværdierne for PM10. Jeg vil anbefale min gruppe at støtte denne aftale. Jeg vil for øvrigt især henlede opmærksomheden på ændringsforslag 76, fordi nitrogenoxid i mine øjne stadig ikke er omfattet af aftalen. Jeg vil gerne bede medlemmerne om at støtte dette ændringsforslag.
Nu henvender jeg mig til kommissær Dimas. Hr. kommissær! Vi har hidtil hele tiden hørt Dem sige, at Kommissionen ikke kan støtte, at en eventuel udsættelse kobles sammen med Kommissionens forslag om nye foranstaltninger. De vil i morgen se, at De har et bredt flertal over for Dem. Uden tvivl læste De også i sidste uge den rapport, som instituttet for en europæisk miljøpolitik har udarbejdet. Deri står der, at en sådan sammenkobling er glimrende. Kan De virkelig ikke se nogen mulighed for at imødekomme os?
Til sidst vil jeg naturligvis takke de to ordførere. Jeg ved, det kan være meget vanskeligt at manøvrere uden om problemerne i en så følsom sag. Alligevel synes jeg, at det er lykkedes Dem udmærket, og derfor takker vi Dem begge. Jonas Sjöstedt, tak for det gode kollegiale samarbejde og held og lykke i fremtiden. 
Irena Belohorská (NI ).
   - () Hr. formand! Jeg vil gerne takke de to ordførere for deres arbejde med dette vigtige emne. Man ved, at luftforurening kan reducere den gennemsnitlige forventede levealder med hele ni måneder. Mere end halvdelen af europæerne lever under forhold, hvor den daglige koncentrationsgrænse overskrides over 35 gange om året. I EU er situationen værst i Benelux-landene, det nordlige Italien og de nye medlemsstater.
Luftforurening er årsag til mange luftvejssygdomme og andre sygdomme. I henhold til artikel 152 i Det Europæiske Fællesskabs traktat falder folkesundhed ind under medlemsstaternes ansvarsområde, og EU har kun begrænsede beføjelser i denne henseende. Derfor er det nødvendigt at søge efter veje til at sætte EU i stand til at handle indirekte - dvs. ved hjælp af andre politikker - for at forbedre sundheden. En forbedring af luftkvaliteten er et godt eksempel på en sådan politik.
Hvis man kræver, at medlemsstaterne - og specielt de nye medlemsstater, for hvilke EU-lovgivningen fortsat er et nyt juridisk område, og som står over for store økonomiske problemer - skal gennemføre et rammedirektiv i deres respektive retssystemer sammen med endnu fire love, tre datterdirektiver og en rådsbeslutning, er det klart, at gennemførelsen vil være fuld af vanskeligheder, fejl og mangler. Offentligheden vil finde det vanskeligt at identificere de bindende EU-luftkvalitetsnormer. Jeg sætter derfor stor pris på det faktum, at forslaget vil forenkle den eksisterende lovgivning med hele 50 %. EU har brug for langsigtede mål og strenge kontroller af, hvorvidt medlemsstaterne gennemfører direktivet ordentligt.
På den anden side bør EU vedtage standarder, der er gennemsigtige og fokuserer mere på at begrænse forurenernes emissioner. De mål, der er opstillet i lovgivningen - det være sig PM10 eller PM2,5 eller datoen for direktivets ikrafttræden - skal være ambitiøse men realistiske. Er de ikke det, udsætter vi os selv for risikoen for manglende overholdelse hos medlemsstaterne. I denne forbindelse er det vigtigt at indse, at selv de alvorligste aktiviteter fra EU's side vil være forgæves, hvis ikke EU er engageret i det globale samarbejde, da luftforureningen så vil blive importeret, hvilket vi ikke kan forhindre. 
John Bowis (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Hvis De vil vide, hvorfor vi har denne forhandling, så skal De tage med mig ned i Oxford Street i min valgkreds i London, hvor De kan lugte, smage og føle den luftforurening, vi forsøger at bekæmpe. En tidligere generation kæmpede med smog og indførte love om ren luft, der standsede afbrændingen af kul i hjem, i industrier og på jernbanerne.
Nu står vi over for udfordringen fra fine partikler og de luftvejs- og hjerte/kar-sygdomme, de giver vores vælgere, de ekstra lægemidler, de millioner af tabte arbejdsdage hvert år samt de for tidlige dødsfald. I min valgkreds dør 1.000 mennesker for tidligt på grund af forurening, og andre 1.000 indlægges på hospitalet. Det skønnes nu, at PM2,5-forureningen reducerer vores forventede levetid med ca. otte måneder. Det er udfordringen. Derfor skal vi bekæmpe forureningen ved kilden i forhold til biler og tunge køretøjer, skibe, landbrugsfoder, energiforbrugende produkter osv. Vi skal imidlertid også forsøge at løse problemet med dette direktiv, ved at forenkle de tidligere retlige instrumenter og ved at indføre denne nye standard for de mindre partikler, PM2,5, fordi vi ved, at de er de farligste for menneskets helbred. Vi har brug for et håndfast direktiv, og kommissæren gør ret i at minde os om, at vi ikke skal vige med hensyn til allerede vedtagne ting. Min delegation vi helt sikkert stemme for standarder, der er udfordrende og effektive, og som vil blive gennemført hurtigst muligt.
Jeg takker de to ordførere, der førte dette forslag gennem udvalget til dette plenarmøde, og jeg ønsker kommissæren held og lykke med arbejdet. Jeg vil også ønske vores ven og kollega fra Miljøudvalget, hr. Sjöstedt, held og lykke. Når han tager sine miljøakkreditiver over havet, vil han forhåbentlig også påvirke amerikanerne, så de kommer til at forstå behovet for denne form for miljøforanstaltninger.
Matthias Groote (PSE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Jeg vil gerne takke ordførerne for deres arbejde og for deres vilje til at indgå kompromiser, hvilket afspejles i de foreliggende kompromisændringsforslag. Luftkvalitet er en gradmåler for livskvalitet. I EU oplever vi med beklagelse over 300.000 for tidlige dødsfald hvert år på grund af finstøv. Denne tilstand skal ikke tolereres og skal elimineres. Derfor skal det bifaldes, at der udvikles en strategi, og at direktivet om luftkvalitet og renere luft til Europa bliver bragt på banen.
Den største opmærksomhed i forbindelse med en forbedret luftkvalitet ligger ved grænseværdierne for partikler i størrelse PM10 og PM2,5. Miljøudvalget udtalte sig den 21. juni for ambitiøse årlige grænseværdier ved PM10 og PM2,5. For EU-medlemsstaterne er det vigtigt, at det ikke kun er grænseværdier for en god luftkvalitet, der defineres, men også at der udvikles instrumenter til overholdelse af de definerede grænseværdier. Her vil jeg gerne nævne standarden for udstødningsgas Euro 5 for personbiler som eksempel på et sådant instrument.
Foruden instrumenterne spiller den tidsmæssige komponent naturligvis også en afgørende rolle for overholdelsen af grænseværdierne. Selv om der omgående defineres strengere grænseværdier for personbiler, varer det imidlertid nogen tid, før antallet af miljøvenlige køretøjer på Europas veje stiger markant. Med de kompromiser, vi skal stemme om, garanteres der strengere grænseværdier og en realistisk tidsramme, således at instrumenterne kan virke og grænseværdierne overholdes. Ved fastsættelsen af ambitiøse grænseværdier for luftkvaliteten og ved udvikling af instrumenter til overholdelse af grænseværdierne kan luftkvaliteten og således også livskvaliteten øges i Europa i de kommende år. Det skal være målet for vores handling.
Jeg vil afslutningsvis endnu en gang også takke Jonas Sjöstedt. Vi forhandlede til sidst Euro 5-standarden på plads sammen. Hr. Sjöstedt var skyggeordfører. Jeg har ikke været her så længe, kun i 10 måneder, men Jonas, du er blevet mig uundværlig i denne periode. Jeg ønsker dig held og lykke og alt godt fremover! 
Sarah Ludford (ALDE ).
   - Hr. formand! Jeg er ikke medlem af Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed, men ligesom hr. Bowis repræsenterer jeg også London, byen der kendes som "Big Smoke". Londons luft er fortsat meget forurenet, og byen er blandt de hårdest ramte i Europa. EU's luftforureningsgrænser overskrides betydeligt langs Londons store vejnet i det centrale London og omkring lufthavnen Heathrow, hvor nitrogendioxidindholdet ligger 50 % over grænsen på grund af kombinationen af fly og køretøjer.
Jeg glæder mig meget over de mange positive elementer i de nye forslag og i Krahmers betænkning såsom effektiviseringen af loven, større offentlig tilgængelighed til kontrolresultater, nye grænser for fine partikler og skrappere grænser for andre forurenende stoffer. Jeg er imidlertid meget bekymret over den betydning, det vil få for min by at udskyde tidsfristerne til måske 2018 i stedet for 2010 for særligt belastede områder.
Londonerne vil blive bedt om at have tillid til, at den britiske regering eller Londons borgmester søger om udsættelse, når det virkeligt er umuligt at overholde 2010-fristerne. Men når alt kommer til alt, handler det om den politiske vilje til at reducere vej- og lufttrafikken. En hindring for den britiske regering og dens mål om at gennemtrumfe en tredje start- og landingsbane i Heathrow er EU's grænser for luftkvalitet og specielt nitrogendioxid. Jeg er bange for, at en lang udsættelse vil gøre det muligt for regeringen at smyge sig uden om disse grænser.
Det overrasker og skuffer mig noget, at medlemmerne af Europa-Parlamentet er mindre progressive end EU's regeringer i spørgsmålet om tidsfrister. Det er første gang i mine syv år her i Parlamentet, at jeg har oplevet, at Rådet er mere progressivt end Europa-Parlamentet. Jeg håber for londonernes skyld, at vi vil overholde de skrappest mulige tidsfrister.
Marie Anne Isler Béguin (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer! Hvis vi ønsker en effektiv forureningsbekæmpelse samt resultater på det sundhedsmæssige område, skal vi vedtage langt mere ambitiøse udkast her i Parlamentet. Den dårlige undskyldning om, at visse medlemsstater har problemer med at gennemføre miljølovgivningen, er ikke længere acceptabel, fordi folks sundhed ikke længere er til forhandling.
Udgifterne til sygdomme forårsaget af luftforurening stiger dagligt. Det er et faktum, at det i øjeblikket er myndighederne, der betaler regningen for sundhedspleje, da udgifterne hertil ikke er integreret i vores budgetter. Endvidere vurderer økonomerne, at prisen for en gallon olie, der i øjeblikket ligger på 3 amerikanske dollars, skal hæves til 10 amerikanske dollars for at integrere omkostningerne til sundhedspleje og klimaændringer. Noget sådant vil ændre situationen radikalt.
Hr. kommissær! EU må ikke blive svagt med hensyn til miljøpolitik, sådan som dets snedige spil med at forenkle og fusionere EU's lovgivning kunne tyde på. Derfor ønsker Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliance mere bindende strategier, specielt i forhold til PM2,5, samt afskaffelse af undtagelserne.
Truslen om en miljøkatastrofe, der hænger over hovedet på os, mine damer og herrer, kræver drastiske foranstaltninger, og et eksempel herpå kommer for en gangs skyld fra USA, hvor staten Californien har givet stof til eftertanke ved at føre klagemål mod en af de største bilproducenter for at skade miljøet og folkesundheden.
Til slut vil jeg sige nogle ord til vores kære ven hr. Sjöstedt. Jeg tror, at vi kommer til at savne Deres perspektiv i sager i Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed, men vi ønsker Dem held og lykke på den anden side af grænsen, på den anden side af EU. Tag også budskabet om at beskytte naturen med Dem. Mange tak.
Αdamos Αdamou (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, hr. kommissær! Selv om vi har svært ved at se de ting, der forurener luften, er de stadig til skade for sundheden. Jeg kan blot nævne, at sundhedsudgifterne på grund af disse lidelser udgør over 10 % af BNP. Hvad angår undtagelser, ville den bedste løsning være, at de slet ikke fandtes.
I denne forbindelse vil jeg gerne understrege, at vi støtter det relevante ændringsforslag 73 fra Jonas Sjöstedt, og såfremt dette ændringsforslag forkastes, sikrer ændringsforslag 54 fra fru Hassi, at undtagelser kun tillades i en minimumsperiode.
Vi må understrege, at sænkningen af den maksimale koncentrationsværdi for PM2,5 uden tvivl er til gavn for de europæiske borgere. Imidlertid har nyere undersøgelser vist, at en sænkning til 25 µg/m3 kun vil reducere for tidlige dødsfald med 4.500, mens for tidlige dødsfald ville blive reduceret med henholdsvis 13.000 og 22.000, hvis grænsen blev sænket til 15 eller 10 µg/m3, som WHO foreslår.
Det skal bemærkes, at et af de stærkeste punkter i lovgivningen om luftkvalitet er, at grænseværdien på 50 µg/m3 for den højeste koncentration PM10 ikke må overskrides mere end 35 gange.
De ændringsforslag, der betyder en forøgelse af det antal dage, det er tilladt at overskride grænseværdien, fra 35 til 55, medfører dels en væsentlig svækkelse af direktivet, dels bidrager de slet ikke til at beskytte folkesundheden - her er jeg helt enig med kommissæren.
Vi takker Jonas mange gange, og jeg personligt vil især takke dig for alt det, du har lært mig som nyt medlem af Europa-Parlamentet. Jeg ønsker dig held og lykke fremover. 
Urszula Krupa (IND/DEM ).
   -  Hr. formand! I det minut, jeg har til rådighed, vil jeg gerne pointere, at direktivet om luftkvaliteten i Europa sammen med ændringsforslag, der i høj grad skærper standarderne, behandler de nyeste medlemsstater på lige fod med de 15 såkaldte gamle medlemsstater. Sidstnævnte har imidlertid i lang tid arbejdet med at gennemføre metoder til reducering af forurenende emissioner.
Ifølge estimater fra det polske miljøministerium skal vi investere over 50 milliarder zloty for at overholde direktivets krav. Der vil også være en betydelig stigning i de sociale og økonomiske omkostninger. For de fattigere sociale klasser kan de øgede leveomkostninger neutralisere eventuelle fordele fra bedre luftkvalitet. Deres levestandard vil falde som følge af dårlig kost, manglende adgang til sundhedspleje samt manglende evne til at fastholde grundlæggende hygiejnestandarder i kombination med andre miljømæssige faktorer, der bidrager til et godt helbred.
"Renere luft i Europa" - andre strategier vil ikke omfatte spørgsmålet på kort sigt. Derfor går vi ind for at udvide den tidsfrist, inden for hvilken standarderne skal opfyldes - specielt for de nye medlemsstater. Det er også grunden til, at vi er modstandere af strengere betingelser for undtagelser. Vi stemmer imod de restriktive ændringsforslag.
Karl-Heinz Florenz (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, hr. ordfører, kære Jonas! Jeg synes, at vi har fundet et godt kompromis her, hvor ambitiøse mål kombineres med fleksible mekanismer. Det er en god beslutning, også kombineret med at der ikke er nogen fribilletter til dem, der, selv om det er uønsket, ikke iværksætter nogen aktiviteter på dette område. F.eks. vil transporterhvervet vokse med 60 % i de næste 20 år.
Alle har nævnt i dag, hvor vigtigt et rent miljø er. Derfor handler det ikke kun om bilproducenter, men også om varmeproducenter, om kraftværker, om lasteteknik - det handler om et meget stort, bredt område, som skal i tale her. Industrien må forstå, at sådanne standarder i sidste ende er en mulighed for dem til at sælge moderne teknik globalt. Derfor skal bilindustrien, men også producenter af industrianlæg, forstå, at disse standarder i dag er en mulighed for dem til at udvikle nye teknologier og udføre forskning og innovation.
Dette direktiv vil også føre os frem til spørgsmålet, hvem der forsker i bedre brændstoffer i fremtiden. Det er ikke kun spørgsmålet om vedvarende brændstoffer, der er afgørende, men også spørgsmålet "hvad har vi egentlig af brændstoffer i dag?" Hvis De spørger bilindustrien, står det snarere mangelfuldt end godt til med kvaliteten. Der er blevet stillet utroligt mange krav til bilindustrien i de seneste år, men den har altid måttet leve med biler af relativt dårlig kvalitet. Det skal ændres i de kommende år. Om 10-15 år vil vi kunne køre fem gange så langt på 1 l benzin som i dag. Her ses betydningen af innovation og forskning, og derfor har vi brug for miljøvenlige og ambitiøse standarder.
Kære Jonas: Du har været en god kollega og er blevet en god ven. Held og lykke i fremtiden! 
Gyula Hegyi (PSE ).
   - Hr. formand! Alle har ret til et rent og sundt miljø, og ingen skal bringe andre menneskers sundhed og liv i fare. Dette princip skal være hjørnestenen for ikke blot vores miljøpolitik men også for vores kommende forfatning. Folk har ret til ren luft, og politikerne og industrivirksomhederne har ansvaret for at sikre denne ret.
For nogle årtier siden var industrien den væsentligste årsag til luftforurening og de dermed forbundne sygdomme. Med de teknologiske ændringer blev industrien mindre forurenende, men da antallet af biler steg, blev situationen ikke bedre. 80 % af vores borgere bor i byerne, og for dem er trafikken den vigtigste forureningskilde. Under PSE-Gruppens høring om luftforurening fik vi klare beviser herpå. Hvis vi vil give borgerne renere luft, skal vi ændre trafikpolitikken i byerne.
I byer med forurenet luft skal vi reducere den individuelle bilkørsel og forbedre den offentlige transport. Kun derved kan vi nå de skrappe mål for nedbringelse af luftforureningen. Det skal være det primære mål, men vi skal også reducere de farlige emissioner fra biler ved hjælp af renere motorer, brændstoffer og filtre, sådan som det indikeres i Euro 5- og Euro 6-forslagene. Når menneskeliv er på spil, rækker ønsketænkning og bløde anbefalinger ikke. Vi har brug for bindende mål og skrappe bestemmelser. Der er også brug for årlige og daglige grænseværdier. Grænseværdierne skal være lave og skrappe, men på den anden side skal de også afspejle virkeligheden. Det er bedre at sænke dem gradvist end at opstille urealistiske foranstaltninger, som man så lader folk ignorere.
Mine sidste ord er til hr. Sjöstedt: Jonas. 
Hiltrud Breyer (Verts/ALE ).
   - Hr. formand! Luftforureningspolitikken i Europa truer med at blive et luftnummer, hvis det dårlige kompromis fra Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed gennemføres, for det er ikke andet end en invitation til ikke at gøre noget.
Allerede nu er der i mange kommuner en ambitiøs politik for foranstaltninger mod luftforurening: modernisering af vognparker, miljøzoner osv. Derfor skal der ikke være nogen belønning for ikke at gøre noget. Men netop det skal man gøre med det dårlige kompromis fra Miljøudvalget. Ved forlængelsen af fristen belønnes alle dem, der ikke har lavet deres lektier.
Hvad er det overhovedet for en europæisk retsforståelse, når vi belønner dem, som ganske enkelt ikke gør noget? Der blev talt om den strengere standard for PM2,5. Vi ved, at heller ikke 20 hjælper, eller 25. Så stem bare for 12! Netop det foreslår De Grønne, det er et ambitiøst forslag. Det ville være beskæmmende - og derfor håber jeg ikke, at det lykkes i morgen at sætte den europæiske luftforureningspolitik over styr - hvis Europa mistede sin miljøpionerrolle og industriens fremtidsevne, især bilindustriens.
Luftforurening dræber mere end 350.000 mennesker i Europa, heraf 65.000 i Tyskland. For så vidt ville det være godt, hvis vi gjorde mere end blot at producere varm luft. 

Ria Oomen-Ruijten (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Jeg vil først og fremmest takke Anja Weisgerber. Hvorfor? Fordi hun har udvist stor forståelse, lyttet meget og ligeledes arbejdet på et godt kompromis med Holger Krahmer og Dorette Corbey. Jeg takker Dem alle. Fru Corbey, De er tilhænger af en ny, streng kildepolitik. For virkelig at opfylde standarderne for luftkvalitet, fru Breyer og fru Hassi, kan vi nok udarbejde strenge standarder på papiret. Men hvis vi derefter ikke får mulighed for at opfylde dem teknisk, har vi ingen gavn af dem. Nederlandene fordømmes oven i købet, fordi landet vil fremskynde indførelsen af sodfiltre. Hvis alt det ikke er tilladt, må vi heller ikke opstille strenge standarder, for vi kan ikke overholde dem.
Jeg vil endnu en gang sige til fru Hasse - for hr. Blokland og hr. Maaten har allerede sagt mange ting, som jeg er fuldstændig enig i - at jeg også ved, hvorfor Nederlandene har stemt for denne lovgivning. Det er, fordi det gav mulighed for trods alt at opnå en vis lempelse på en række punkter. Det er præcist grunden til, at Nederlandene stemte for. Men hvad ser man, når man sammenligner Rådets holdning med Parlamentets holdning? Miljøministrene kan sove roligt, for de har opstillet strenge standarder. Men dernæst kommer de hjem og konfronteres med en undersøgelse foretaget af Miljøagenturet, hvori det siges, at alt, hvad de har fastlagt på det tålmodige papir, i hvert fald ikke kan overholdes hjemme.
Denne politik må bringes til ophør. Jeg kan ikke længere forklare dette i Nederlandene. Det er også grunden til, at jeg på alle punkter støtter det kompromis, som er udarbejdet her i Parlamentet. Vi skal nok være strenge, siger vi i Parlamentet, men på en realistisk måde. 
Françoise Grossetête (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær! Luftkvalitet er en af nøglerne til den bæredygtige udviklings succes. Vores medborgere ved, hvilken indvirkning luftkvaliteten kan have på deres helbred. De er med rette bekymrede, når en skole placeres nær et vejkryds med tung trafik. Forældrene forlanger, at der gennemføres foranstaltninger vedrørende luftkvalitet, fordi de ønsker at vide, hvilken luft deres børn indånder.
Krahmer-betænkningen er nyttig, fordi den samler forskellige tekster i ét enkelt direktiv, hvilket skulle sætte os i stand til at forbedre vores tilgang til problemet.
Vi forsøger derfor at være ambitiøse i spørgsmålet om luftkvalitet. Men for at kende luftens kvalitet er vi nødt til at måle den først. Det betyder, at vi skal stole på organisationer, der er så tæt på området som muligt, og som kender det pågældende lands geografi. Det er naboskabsnetværkene.
Vi ved, at vindens forskydning af forureningen blander sig heri. Vi ved også, at bjergkæder spiller en rolle. Forureningen bevæger sig og når frem til områder, der ikke selv er forureningskilder. I modsætning til det, der står i begrundelsen, registreres der ikke altid stor luftforurening i tætbefolkede byområder.
Hvis denne europæiske politik skal være klar, skal den imidlertid først og fremmest være sammenhængende og en del af en integreret indfaldsvinkel til bekæmpelse af klimaændringer. Det er ikke nok at opstille grænseværdier. Vi skal også vide, hvad vi skal gøre med dem. Kampen imod kuldioxidemissioner er helt central for de foreslåede systemer.
Jeg vil gerne nævne forordningen om motorkøretøjers emissioner, Euro 5-forordningen. Konsekvenserne af at anvende denne forordning er allerede velkendte. Hvis vi løser emissionsproblemet, øger vi på den ene side kuldioxidemissionerne, og som bekendt er kuldioxidemissionerne på den anden side årsagen til klimaændringer. Der er således mange modsætninger i alt dette. 
Vi er derfor nødt til at være fleksible. Det nytter ikke noget at vedtage strenge foranstaltninger, hvis ikke de kan anvendes i medlemsstaterne. Vi skal derfor tage så lang tid, som vi har brug for. Jeg tænker specielt på en forebyggelsespolitik, der vil afhænge af bytransportplaner og udviklingen af rene teknologier.
Men lad nu det ligge. Jeg vil gerne takke alle ordførerne for det kompromis, de er nået frem til, og som jeg finder udmærket. 
María del Pilar Ayuso González (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær! Jeg vil gerne begynde med at lykønske Kommissionen med dens forslag, ligesom jeg gerne vil lykønske ordførerne, fordi de endnu en gang har vist deres store forpligtelse over for miljøet.
Det er rigtigt, at borgerne ønsker en stadig renere luft og et højt beskyttelsesniveau. Men de selv samme borgere siger også - og det fremgår også af mange opinionsundersøgelser - at de ikke er parat til at betale omkostningerne ved et højt beskyttelsesniveau, og det forpligter os til at være afbalancerede, når vi træffer foranstaltninger.
Jeg er overrasket over den plads, landbruget har i betænkningen. Efter min mening er det for lidt for en sektor med voksende problemer, som desuden opfylder mange funktioner med positive virkninger for miljøet og den sociale sammenhængskraft.
Hvad angår søtransporten, er jeg enig i målet om at opnå retfærdige konkurrencevilkår, men jeg synes også, at det er vigtigt at arbejde i IMO med henblik på at få udpeget de nye områder til kontrol af svovludledning. I modsat fald vil vi opnå, at en del af den europæiske flåde lader sig indregistrere i tredjelande, hvor kontrollerne er praktisk taget ikkeeksisterende.
På den anden side savner jeg større ambitioner med hensyn til køretøjerne. De er den vigtigste årsag til forureningen i byerne og den eksterne afhængighed på energiområdet. Jeg kunne godt tænke mig at høre, hvad Kommissionen mener herom, for jeg mener, at renere køretøjer ville forbedre luftkvaliteten i byerne drastisk.
Endelig er det vigtigt at blive ved med at anvende og videreudvikle direktivet om integreret forebyggelse og bekæmpelse af forurening. Direktivet gør det muligt for industrierne at blive ved med at forny sig og kontrollere deres udslip mere effektivt, uden at det er nødvendigt at lukke nogen fabrikker.
Endelig vil jeg bede Kommissionen om at være fleksibel og udvise sund fornuft, når den skal gennemføre alle de forslag, den forelægger for os i dag.
Péter Olajos (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Som ungarsk medlem af Europa-Parlamentet er jeg meget fintmærkende over for den aktuelle forhandling om luftforurening. Både min arbejdsplads, Bruxelles, og mit hjem, Budapest, figurerer blandt de mørkeste pletter på kortet over europæisk luftforurening. Med hensyn til f.eks. svævestøv havde Budapest allerede overskredet grænseværdierne i løbet af årets første fire måneder, og det er ikke usædvanligt at se niveauerne øges til 4-5 gange maksimum.
Det har været sådan i mange år uden det mindste tegn på forbedring. Ikke desto mindre er de fine partiklers skadelige effekt på sundheden et faktum. En europæer mister gennemsnitligt otte måneder af sit liv som følge heraf. Budapests indbyggere mister imidlertid hele tre år af deres liv. Derfor glæder jeg mig over den nye temastrategi om luftforurening samt reguleringen af fine partikler.
Reguleringen skaber imidlertid ingen resultater, hvis ikke dens gennemførelse sikres. Vi kan ikke forvente, at lokalsamfundene gør mere, end de er i stand til. Men vi må forvente, at de yder deres bedste. Det er indlysende, at luftforureningen påvirkes stærkt af adskillige eksterne faktorer inklusive f.eks. vejret. Det betyder imidlertid ikke, at vi ikke kan skabe betydelige forbedringer med en ordentlig byplanlægning og udvikling af offentlige transportnet. Det er således utroligt vigtigt, at der kun bevilges forlængelser med hensyn til overholdelse af grænseværdierne til de samfund, der virkelig har gjort deres yderste.
Vi skal sørge for, at ikke en eneste europæisk storby oplever, hvad der foregår i Budapest i dag, nemlig at det kommunale styre trods de europæiske forpligtelser i denne henseende i alle disse år fortsat ikke har en strategi for forbedring af luftkvaliteten. Dvs. at de ikke engang har en idé om, hvordan de kan komme tættere på at overholde de grænser, der er så vigtige for at sikre folkesundheden. Jeg mener, at vi skal tilbyde borgerne i Europa et mere attraktivt alternativ end de masker, som cyklisterne i Kina er nødt til at bruge.
Stavros Dimas,
   Hr. formand! Allerførst vil jeg takke alle talerne for deres vigtige bidrag til denne drøftelse. Som afsluttende bemærkning vil jeg gentage betydningen af en fortsat indsats for at bekæmpe luftforureningen. De negative indvirkninger på sundheden, den tabte økonomisk produktivitet og skaderne på miljøkvaliteten er fortsat alt for store.
Nogle har kritiseret strategien fra den ene vinkel, mens andre har kritiseret den fra en anden vinkel. Nogle mener, at den foreslåede fleksibilitet er for vidtgående, mens andre finder den for begrænset. Vi vil gennemgå strategien for at vurdere fremskridtene og muligheden for at komme tættere på en opfyldelse af målsætningen i det sjette miljøhandlingsprogram.
Jeg har forståelse for bekymringen hos dem, der ønsker flere forureningsbekæmpende foranstaltninger fra EU's side, så strategiens målsætning og luftkvalitetsnormerne kan overholdes. Jeg tror, at der er enighed mellem Parlamentet, Rådet og Kommissionen om de nødvendige foranstaltninger. Kommissionen har faktisk allerede gennemført meget af det indledende arbejde, og man vil kunne høste frugten af dette arbejde i de kommende måneder. Som følge heraf mener jeg ikke, at der er behov for en interinstitutionel aftale på dette område.
Med hensyn til ændringsforslag 30 og 81 forstår jeg bekymringen hos dem, der ønsker større fleksibilitet i gennemførelsen af den eksisterende luftkvalitetslovgivning. Man kan imidlertid ikke få fleksibilitet uden at svække lovgivningen. Efter min mening rammer Kommissionens forslag med fem år fra grænseværdiernes ikrafttræden den rette balance, og Kommissionen kan ikke støtte en yderligere svækkelse ud over dette. Til forklaring vil tidsudvidelsen ifølge Kommissionens forslag strække sig frem til udgangen af 2009; ifølge Rådets generelle strategi vil den gå frem til 2010; og ifølge ordførernes ændringsforslag skal den fortsætte frem til 2013. Der er således forskelle på dette punkt. Det drejer sig om fire år plus to fra det nye direktivs ikrafttræden. Jeg forstår, at det er dette forslag, der er stillet på dette plenarmøde.
Med hensyn til ændringsforslag 46 og 82 vil jeg komme med en yderligere afklaring af daggrænseværdien på PM10. Den beskytter følsomme individer mod effekten af kortvarige påvirkninger fra partikler i luften. Den er forskellig fra den årlige grænseværdi, der beskytter alle mod langvarige påvirkninger. Man kan ikke bare indføre en strengere årlig grænseværdi i stedet for den daglige grænse. Det siger sundhedseksperterne. Nøglen til at sikre overholdelse af både daglige og årlige grænser er gode og betimelige luftkvalitetsvurderinger samt gennemførelsen af de nødvendige skridt for at reducere emissioner. Det er klart, at mange myndigheder ikke har gjort det, og at de nu har problemer med at overholde grænserne.
Med hensyn til ændringsforslag 49 og 50 er det foreslåede koncentrationsloft for PM2,5 fastsat på et niveau, der er i overensstemmelse med nøjagtigheden af den årlige grænseværdi for PM10, som Kommissionen ikke foreslår ændret. Det er også nyttigt at huske på, at Kommissionen har foreslået to måder at håndtere PM2,5 på: koncentrationsloftet på 25 mikrogram pr. kubikmeter og fremgangsmåden med en reduktion af eksponeringen, hvor det gennemsnitlige niveau i byområder bliver reduceret over 10 år. Disse metoder vil i fællesskab give sundhedsmæssige forbedringer.
Ifølge vores modelleringsarbejde, der støtter temastrategien og luftkvalitetsforslaget, kan man få større sundhedsmæssige forbedringer ved at lade medlemsstaterne vælge, hvor de vil reducere forureningsniveauerne. Det er hensigten med målene for reduktion af eksponering. Denne fleksibilitet vil være begrænset, hvis koncentrationsloftet tvinger medlemsstaterne til at omlede ressourcer for at sikre overholdelse i nogle specifikke særligt belastede regioner, hvor der kun er få tilgængelige sundhedsmæssige forbedringer. Ud fra en folkesundhedsmæssig betragtning vil en generel reduktion af eksponeringen være at foretrække.
Hvad angår lovgivningsforslaget om luftkvalitet er jeg sammenfattende glad for at kunne sige, at Kommissionen delvist eller i princippet kan støtte 32 ændringsforslag. Jeg vil give Parlamentets sekretariat en liste med detaljer om Kommissionens holdning til ændringsforslagene(1).
Formanden.
   - Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted torsdag kl. 11.30.

Kommission kan helt, delvist eller principielt acceptere 1, 2, 3, 4, 6, 8, 9, 11, 13, 14, 15, 19, 21, 23, 26, 27, 29, 31, 32, 37, 39, 40, 41, 42, 44, 45, 47, 48, 49, 50, 65 og 80.
Kommissionen forbeholder sig sin stilling til ændringsforslag 54, 56, 58, 61, 62, 63, 66 og 75.
Kommission kan ikke acceptere ændringsforslag 5, 7, 10, 12, 16, 17, 18, 20, 22, 24, 25, 28, 30, 33, 34, 35, 36, 38, 43, 46, 51, 52, 53, 55, 57, 59, 60, 64, 67-74, 76-79 og 81-84. 

Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning af Gyula Hegyi for Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed om en temastrategi for bymiljøet (2006/2061(INI)) (A6-0233/2006). 
Gyula Hegyi (PSE ),
   Hr. formand! Omkring 80 % af borgerne bor i byområder, men deres behov og interesser er stærkt underrepræsenteret i Unionens fonde, projekter og initiativer. Hvad angår omfanget af EU-finansieringen, er disse byboere andenrangsborgere i EU. Temastrategien for bymiljøet bør være et modigt og progressivt initiativ og ikke kun en lunken anbefaling af ønsketænkning. Desværre er Kommissionens dokument om dette emne temmeligt svagt. Den sjette miljøhandlingsplan har opstillet opmuntrende mål, men denne gang har Kommissionen ikke formået at foreslå retligt bindende foranstaltninger og tidsfrister. Kommissionen forsøger ikke at afbalancere den europæiske politik mellem landdistrikter og byområder, og den har ingen vision for et renere bymiljø. Jeg kan ikke gøre hele Kommissionens arbejde, men jeg kan i det mindste foreslå nogle nyttige foranstaltninger.
For det første foreslår jeg, at fællesskabslovgivningen skal indeholde et krav om en plan for bæredygtig byforvaltning og en plan for bæredygtig bytransport for alle bymæssige bebyggelser med over 100.000 indbyggere, sådan som det blev foreslået af Kommissionen i 2004. Repræsentanter for europæiske storbyer har udtrykt tilfredshed med mit forslag. Sådanne bindende foranstaltninger gør livet lettere for miljøbevidste byråd, da det giver dem et retsgrundlag for miljømæssige foranstaltninger.
Hvad angår transport, bør ikkemotoriseret transport prioriteres frem for enhver anden form for trafik, offentlig transport bør prioriteres frem for privatbiler, små og mindre forurenende privatbiler bør prioriteres frem for andre køretøjer. Opkrævning af vejafgifter er allerede en succes i såvel London som Stockholm. Det er den eneste mulige fremtid for europæiske storbyer. Folkeafstemningen i Stockholm for nogle dage siden viste os, at folk synes om idéen, og at kun et mindretal af visse lobbyister er modstandere af den. Jeg foreslår også en 5 % ændring i passagerkilometer fra individuel transport - biler - til offentlig transport og cykling. Hastighedsgrænser i bycentre som f.eks. Graz i Østrig nedbringer antallet af ulykker, redder menneskeliv og reducerer luftforurening og støjemissioner. Områder med lave udledninger er også nyttige til bekæmpelse af luftforurening.
Hvis vi virkelig vil gøre noget ved klimaændringerne, skal vi også handle i vores byer. Som englænderne siger, har man først og fremmest pligter mod sine egne. Det samme bør også gælde for bæredygtig udvikling. På grund af klimaændringerne gør hedebølger mange byer til et rent helvede på varme sommerdage og -nætter. Hedebølger dræber tusindvis af europæiske borgere, og de dør en pinefuld og uværdig død. Beredskabsplaner i forbindelse med hedebølger har stor betydning for alle europæiske byer, måske med undtagelse af visse nordiske byer. Den grundlæggende løsning i forbindelse med hedebølger er enkel: mere vand, flere grønne tage og facader, frisk vand og naturlige afkølingssystemer samt reduceret biltrafik. Varme somre er på vej, og vi bør redde byboernes liv. Vi har brug for flere grønne områder i vores byer. Blot 10 kvadratmeter store grønne øer kan forbedre stemningen i et bycentrum i forening med større parker og haver i nærheden.
Bystrande om sommeren som i Paris, Bruxelles og Budapest i de senere år er også nyttige projekter for dem, der ikke kan forlade byen for at tage på lange ferier. I både de gamle og de nye medlemsstater bor millioner af mennesker i masseproducerede, præfabrikerede boligblokke. I mange vestlige byer er disse blevet etniske og sociale ghettoer. Der er behov for komplekse sociale, kulturelle og miljømæssige programmer for at genoprette disse områder. I Centraleuropa - f.eks. i Ungarn - er de fleste boligblokke endnu ikke blevet ghettoer. Størstedelen af beboerne tilhører stadig den lavere middelklasse. Her er det husenes fysiske tilstand, der giver anledning til bekymring. I de 10 nye medlemsstater er reparation og restaurering af boligblokke et afgørende element i bevarelsen af social fred og forbedring af livet i byen.
Som ordfører har jeg accepteret mange ændringsforslag fra mine kolleger i PPE-DE-Gruppen i håbet om et godt samarbejde. Jeg var således temmelig overrasket, da PPE-DE-Gruppen derefter forsøgte at tage livet af min betænkning ved at slette alle de vigtige mål og foranstaltninger i udvalget.
Jeg vil opfordre alle medlemmer til at støtte betydningen af bindende mål og foranstaltninger. Uden dem er vores arbejde kun ord, ord, ord. Min betænkning kan opsummeres med én sætning: færre biler, flere grønne områder og mere vand. Det er den eneste overlevelsesstrategi for vores storbyer.
Stavros Dimas,
   Hr. formand! Tak fordi jeg har fået lejlighed til her i aften at drøfte temastrategien for bymiljøet, som Europa-Parlamentet har afventet fra Kommissionen med særlig interesse.
Jeg vil indlede med at takke og rose ordføreren, hr. Hegyi, og Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed for den fyldige og ambitiøse betænkning, vi behandler i dag.
Jeg glæder mig også over bidraget fra hr. Ó Neachtain og Transport- og Turismeudvalget og fra fru Kallenbach og Regionaludviklingsudvalget.
Inden jeg går videre, vil jeg gerne overbringe Dem den glædelige nyhed, at kommissærerne i fredags godkendte den syvende og sidste temastrategi for miljøet. Udarbejdelsen af disse strategier har været vanskelig og tidskrævende, men nu er der lagt en klar linje for de aktuelle miljøspørgsmål, herunder en politik for bymiljøet.
Bymiljøet er vigtigt for os alle. Med det sjette miljøhandlingsprogram anerkendte Kommissionen den rolle, som bymiljøet spiller i mange europæiske borgeres liv, og forpligtede sig til at gøre en aktiv indsats på området.
Bymiljøet har direkte indflydelse på den måde, millioner af europæiske borgere lever på, og har betydelige konsekvenser for miljøet generelt. De europæiske byer bør være levedygtige og bæredygtige og tilbyde en høj livskvalitet, så borgerne gerne vil bo og arbejder der, og virksomhederne vil investere.
Der er imidlertid meget, der skal gøres. Det står klart, at byområder fremmer økonomisk udvikling og har et højt niveau, hvad angår udbud af og adgang til offentlige tjenester som f.eks. uddannelse, sundhed og transport.
Den anden side af mønten er imidlertid de talrige problemer forbundet med livet i byerne, f.eks. forringelsen af miljøet, trafikproblemer, økonomisk og social udstødelse, kriminalitet og fremmedgørelse. Formålet med strategien er at fremme og bane vejen for en bæredygtig byudvikling, idet der fokuseres på miljøspørgsmål som luftforurening, støj fra gader og pladser, store trafikmængder, emissioner af drivhusgasser, kaotisk byggeri, vandforbrug og affaldsgenerering.
Det er nemt at lokalisere problemerne. Det er meget sværere at finde løsninger. Dette gælder især, når målet er at finde løsninger, som kan afprøves og er holdbare og passer til de mange og mangfoldige vilkår og problemer, der er i de forskellige byer i EU. Dette er årsagen til, at Kommissionen og Miljøudvalget har forskellige holdninger med hensyn til, hvordan man skal handle fremover, selv om vi er enige i grundtrækkene.
Der er nogle, der har krævet mere lovgivning og mål, som giver forbedringer. Det kan jeg forstå ud fra en teoretisk synsvinkel, og i princippet er jeg enig. Jeg ville ønske, det var muligt at gøre det på denne måde.
Desværre er dette hverken gavnligt eller realistisk, og der er vægtige grunde til, at strategien ikke taler for indførelse af ny lovgivning. Årsagen er den helt konkrete, at løsningerne skal være i overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet, og at vores byer er så forskellige indbyrdes, at der ikke findes en fælles løsning for alle.
Der er allerede lovgivningstiltag, som vil give positive resultater for bymiljøet, hvis de gennemføres rigtigt. Der findes allerede lovgivning, som vil have en positiv indvirkning på miljøet og livskvaliteten i byerne. Vi kan f.eks. bare tænke på hele den lovgivning, vi har om luftkvalitet, støj, affald og vand, for blot at nævne nogle af de emner, den dækker.
Denne lovgivning bør dog gennemføres bedre. I stedet for lovgivningsløsninger foreslås der i strategien, at der gives vejledning om, hvordan man forbedrer forvaltningen af byområderne på en integreret måde og gør transporten mere bæredygtig, hvilket vil indgå i grønbogen om bytransport, som forventes vedtaget i 2007.
Det vil føre til bedre efterlevelse af den gældende miljølovgivning og en bedre samhørighed mellem de forskellige politikker og forskellige administrative niveauer. Det er den fremgangsmåde, som alle de involverede parter, som vi har hørt, klart og gentagne gange gav udtryk for, at de foretrækker. Denne fremgangsmåde vil blive suppleret med andre støtteforanstaltninger, f.eks. oprettelsen af hensigtsmæssig infrastruktur, udveksling af bedste praksis og udarbejdelse af incitamenter fra EF's strukturfonde.
Medlemsstaterne bør lade bymiljøspørgsmål indgå i de nationale programmer for finansiering fra EF's samhørighedspolitik, så de regionale og lokale myndigheder kan få del i de aktuelle finansieringsmuligheder. 
Seán Ó Neachtain (UEN ),
   Hr. formand! Som ordfører for denne betænkning på vegne af Udvalget om Transport og Turisme mener jeg, at politikforslagene i Kommissionens grønbog om energi skal integreres i planer for bæredygtig bytransport, specielt med hensyn til fremme af biobrændstoffer. Der skal gives tilstrækkelig støtte til udviklingen af offentlig transport, der anvender vedvarende energikilder. Alene i Irland er transport den tredjestørste bidragyder til CO2-emissioner.
Biobrændstofferne bør udgøre 5,75 % af vores energiforsyning i 2010. I faste tal vil der i mit eget land Irland forsvinde 70.000 biler, der kører på fossile brændstoffer, fra vejene. Bycentre, hvor den offentlige transport kører på biobrændstoffer har mulighed for at udstille den lette anvendelse af disse brændstoffer, hvilket til gengæld vil øge efterspørgslen fra private virksomheder som f.eks. taxier samt individuel hjemlig brug.
Afslutningsvis vil jeg sige, at det efter min mening kun er gennem en integrationspolitik inden for områderne energieffektivitet og miljøbeskyttelse, at der kan opstilles og opnås realistiske mål for byområder.
Gisela Kallenbach (Verts/ALE ),
   Hr. formand! Tak til hr. Hegyi for hans meget ambitiøse betænkning og for det meget fine og frugtbare samarbejde. På vegne af Regionaludviklingsudvalget bifalder jeg især og udtrykkeligt den særlige respekt, som en bæredygtig by- og trafikplanlægning blev vist. Byplanlægning i fremtiden skal selvfølgelig forbinde de økologiske med de økonomiske og sociale aspekter. Den skal indeholde støtte til arbejdspladstilbud samt uddannelse, kultur og sport for unge som for gamle mennesker. Vi skal endelig reducere arealforbruget og igen udnytte industrielle brakarealer.
Vi opfordrer medlemsstaterne og regionerne til at tage højde for dette aspekt ved oprettelsen af operationelle programmer, som netop er i gang nu. Det vil ikke kun gøre godt for det lokale miljø, men er samtidig også et glimrende middel til at informere borgerne lokalt om målene i europæisk politik. Det er på høje tid nu. 
Renate Sommer,
   Hr. formand! Først vil jeg gerne takke ordføreren, især for hans vilje til at diskutere.
Kære kollega! Jeg ved, at vi begge grundlæggende ønsker det samme, nemlig et miljø i de store byer og bykoncentrationer i EU, som er værd at leve i. Vi er imidlertid helt tydeligt ikke enige om, hvordan man bør nå dette mål. Selv synes jeg, at Kommissionens tiltag er rigtigt. En temastrategi, ikke mere. Ingen lovgivningsmæssige forslag. Det har vi nemlig ingen kompetence til. Man kan offentliggøre retningslinjer og naturligvis referere til allerede eksisterende forskrifter heri, f.eks. om luft, om støj, om affald osv. Man kan motivere til erfaringsudveksling og støtte dette, også økonomisk. For vi ved, at man ikke behøver at opfinde hjulet igen hver gang.
Ordføreren forsøger at redde sin hjemby Budapest. Det er agtværdigt. Men han forsøger også at omgå subsidiaritetsprincippet. Han ønsker retligt bindende foranstaltninger. Han ønsker at antaste kommunernes og regionernes planlægningssuverænitet, han ønsker at gribe ind dér. Det er forkert! Sådan puster man til borgerens utilfredshed med EU.
Derfor ønsker jeg sammen med min gruppe at ændre noget ved Deres betænkning. F.eks. er miljøbeskyttelse vigtig. Det må imidlertid ikke føre til, at det bliver umuligt at drive erhverv. Livskvaliteten i byerne afhænger af miljøkvaliteten og den økonomiske vitalitet.
Vejgebyrer i centrum er efter min opfattelse heller ikke nogen løsning. Naturligvis har vi brug for miljøvenlige transportmidler, busser, baner, cykler osv., men det er forkert at forvise den individuelle trafik, bilen, ud af byerne. Det støtter kun indkøbscentrene i grønne områder og udstykningen af landskabet. Folk forlader byerne, indre by lægges øde. Livskvaliteten i byen falder.
Og det er meningsløst at forlange ting af byerne, som de ganske enkelt ikke har råd til. Hertil hører registreringen af data frem til den lokale anvendelse af biozider. Herunder falder også loppemidler, som jeg drysser ud over min hund! Vi gør kun os selv til grin med sådan noget. Vi skal sørge for, at subsidaritetsprincippet bliver overholdt. Jeg mener, at det er vores opgave, og i den retning går vores ændringsforslag. 
Anne Laperrouze,
   Hr. formand! Jeg vil gerne lykønske ordføreren hr. Hegyi med hans arbejde. Det her er en betænkning, der stiller de rigtige spørgsmål, og som tilbyder nogle gode svar.
Denne betænkning sætter fokus på behovet for konsekvens og samarbejde, hvilket nogle medlemmer kalder "den integrerede indfaldsvinkel", og det gentages i Kommissionens meddelelse. Vi har brug for et helhedssyn for bedre at forstå udfordringen vedrørende bymiljøet, specielt i et socialt, kulturelt og miljømæssigt perspektiv.
Jeg er glad for, at der i denne betænkning lægges vægt på en række grundlæggende punkter: udveksling af bedste praksis og fremme af uddannelsen af lokale aktører; kontrol med den stigende trafikmængde og afkobling af væksten i transport og BNP; opfordring af folk til at spare på energien og forbedre bygningers energieffektivitet; obligatorisk gennemførelse af bæredygtige byforvaltningsplaner og bæredygtige bytransportplaner for alle byområder med mere end 100.000 indbyggere; og endelig forslag om et mål for grønne områder pr. indbygger i forbindelse med ny byudvikling.
Jeg mener imidlertid, at vi skal finde den rette balance mellem at instruere medlemsstaterne og give initiativretten til de lokale aktører, fordi de er udklægningssteder for innovation, idet de har førstehåndserfaring med bylivets virkelighed. Vi skal have som mål at skabe rammer, der øger de lokale initiativer ved at overlade valget vedrørende mål og løsninger til de lokale beslutningstagere.
Claude Turmes,
   Hr. formand! Mange tak til ordføreren for denne fremragende betænkning. Jeg takker ham også, fordi han har taget fat i en idé, som egentlig ligger mig meget på hjerte. Det er en idé om en ny pagt, en ny kvalitet i samarbejdet mellem det europæiske plan på den ene side og de store byer i Europa på den anden side.
I Europa lever 80 % i byerne. Hvis vi ønsker at gå videre inden for områderne bevarelse af ressourcer, energipolitik, luftkvalitet osv., er der ubetinget brug for en meget tættere forbindelse mellem den politik, som føres i storbyerne, og den politik, der føres på europæisk plan. Derfor har vi brug for en bedre udnyttelse af de finansielle instrumenter i EU, f.eks. også lånene fra Den Europæiske Investeringsbank.
En sidste kommentar til fru Sommer: Hr. Schwarzenegger med hans konservative i Californien er allerede længere end Dem. Han har helt klart afsløret bilindustrien, som den fungerer i dag, som det, den er: Det drejer sig om kriminelle, som hører til foran domstolene! At De konstant viser Dem her som lobbyist for den tyske bilindustri, er efter min mening næsten flovt for en, som ønsker at bevare naturen. 
Erik Meijer,
   Hr. formand! Tidligere var det landdistrikterne, der var fremherskende, og byerne, der udgjorde en undtagelse. På grund af befolkningsvæksten og byerhvervenes voksende betydning er dette ændret stærkt i det forløbne århundrede, således at et stort flertal af europæerne nu bor i selve byerne, i forstadskommuner og i tidligere landdistrikter, der på grund af industri, havne eller minedrift er blevet stærkt bymæssige.
I den tredje verden, men også i dele af Europa, ser vi, at sådanne bymæssige områder kan blive fuldstændig uudholdelige at leve i på grund af trafikkaos, forfald, forurening og jordspekulation. Byen bliver et helvede, hvis der mangler rent drikkevand, et tæt net af offentlige transportmidler med høj frekvens, ordentlig fjernelse af affald, betalbare gode boliger, sundhedsvæsen, velfærdsordninger og undervisning. Så snart byen får problemer, kan folk med en høj indkomst og en høj uddannelse flytte fra området, men arbejdere og indvandrere har intet andet valg end at blive boende. Den nationale og den europæiske politik går stadig ud fra vækst i antallet af biler og besparelser på de offentlige tjenesteydelser. Det truer fremtiden for vores byer. Med rette har EU, som oprindeligt især fokuserede på landbrugsproduktion og landdistrikterne, i de seneste år lagt større vægt på byerne. Det er desværre også sket i negativ forstand. Hvis Kommissionens forslag fra 2000 om en udbudsforpligtelse for bytransport var vedtaget uændret, ville det have betydet en bremse på udvidelsen af sporvognsnettene, gratis offentlig transport og opretholdelsen af et tæt transportnet med høj frekvens. Bytransport, fysisk planlægning, bymæssig bebyggelse og cykelstier skal byen og regionen så vidt muligt selv træffe bestemmelser om. Hvor EU dog kan bidrage, er på områderne forskning og udveksling og overførsel af viden. Således kan vi modvirke risici og dårlige tilstande, fremme initiativer til forbedring og forstærke udviklingen og overholdelsen af bedre miljøstandarder. Især i de fremtidige medlemsstater Rumænien og Bulgarien skal der ændres meget på dette område.
Jeg støtter ordføreren, hr. Hegyi, i hans bestræbelser for ikkeforurenende transport, beskyttelse af historiske bycentre, omhyggelig forvaltning af vandressourcer, lavt energiforbrug og beskyttelse af naturområder. 
John Bowis (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Jeg takker hr. Hegyi for hans betænkning samt for at acceptere et antal ændringsforslag fra mig. Jeg håber, at han også vil acceptere ændringsforslagene fra min kollega Renate Sommer i den forstand, at EU er bedst, når det deler god praksis. Det er gearet til at dele god praksis mellem medlemsstaterne og mellem de lokale myndigheder. Ændringsforslagene skal sikre, at den adresseres til dem, og at Kommissionen ikke skal gøre alt for dem. Hvis vi kan få det i orden, vil vi kunne støtte de meget gode idéer i betænkningen som helhed betragtet.
Vores vælgere er med rette bekymret over de mange aspekter af bymiljøet. Vi har netop haft en forhandling om luftkvalitet, der har en meget central betydning herfor. Der er imidlertid mere end det. Der er støjen, som vi skal udholde i bymiljøet, fra naboer, køretøjer, ghettoblastere osv. Det er ikke et område for EU-direktiver, men vi kan dele vores bedste praksis med hensyn til, hvordan vi tackler det. På samme måde er gaderengøring og snavs i vores byer et offentligt sundhedsanliggende, der burde optræde på vores dagsorden. Vi kan lære af hinanden. På samme måde som man ser, at der løber vand i rendestenene i Paris om natten for at rense dem, findes der idéer i hele Europa. Vi ønsker en udfasning af kriminalitet som en del af vores strategi for byområder med vægt på at udforme boligbebyggelser uden fælder, hvor borgerne kan overfaldes af delinkventer, med sikre ruter til jernbanestationer osv. Vi skal også sørge for at have en fornuftig udvikling langs vores floder for at undgå bebyggelser i floddale samt de katastrofer, det kan føre til. 
Der er mange gode idéer i denne betænkning med muligheder for at dele bedste praksis, og det er det, der kan komme ud af det. Jeg håber, at kommissæren vil gå videre med betænkningen i denne ånd.
Gyula Hegyi (PSE ).
   - Hr. formand! Jeg vil gerne takke alle de kolleger, der har bidraget til denne betænkning i håbet om, at den vil blive vedtaget. Og jeg vil selvfølgelig rette en særlig tak til dem, der var enige i de fleste af mine idéer.
Med hensyn til subsidiaritet er mine synspunkter nok noget anderledes. Her taler vi ikke om et direktiv men snarere om et strategisk forslag. Vi bør derfor ikke udvande vores krav på nuværende tidspunkt. Når tiden er inde til direktivforslag, vil vi under alle omstændigheder stå over for en lang forhandlingsproces.
Jeg har for øvrigt mødtes med repræsentanter fra europæiske storbyer og lokale myndigheder samt med Eurocitys ansatte, der besøgte mig i Europa-Parlamentets bygning. De forventede netop af mig, at der skulle medtages flest mulige bindende foranstaltninger, så de bedre kan gennemføre deres miljøvenlige idéer med støtte fra EU, da der helt klart står andre interesser på spil i de store byer.
Det er også meget vigtigt, at dette strategiske forslag ikke drukner i mængden. Derfor har jeg i et af punkterne medtaget behovet for en opfølgning af denne betænkning inden for rammerne af intrainstitutionel høring. Heldigvis har dette forslag fået støtte fra alle Parlamentets partier.
Jeg beder derfor kommissær Dimas om i næste uge eller på et andet tidspunkt at lade mig få lov til at diskutere, hvordan man kan gå videre med opfølgningen af denne betænkning, når den er blevet vedtaget af Europa-Parlamentet.
Stavros Dimas,
   Hr. formand! Jeg vil gerne takke alle talerne for deres positive og konstruktive bidrag. Denne strategi er et vigtigt skridt mod en mere bæredygtig byudvikling. Den er et svar på det sjette miljøhandlingsprogram og et vigtigt bidrag til at forbedre EU-borgernes dagligliv.
Det glæder mig, at Parlamentet snart vil vedtage en beslutning, der anerkender byspørgsmålenes betydning for EU's borgere. Jeg tror, at Kommissionen og Parlamentet trods deres forskellige synspunkter vedrørende håndteringen af denne vigtige udfordring har en fælles mening om og forståelse af de centrale spørgsmål vedrørende indhold og virkninger.
Skønt Kommissionen tror på en tilgang baseret på vejledning, initiativer og udbredelse af bedste praksis, vil den imidlertid overvåge strategiens effektivitet og foretage undersøgelser fra tid til anden for at se, hvordan en sådan tilgang medvirker til at løse denne vigtige udfordring.
Kommissionen vil rapportere til Parlamentet om resultaterne af denne kontrol. Forhåbentlig kan Parlamentet vedtage en beslutning, der støtter strategiens mål.
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted tirsdag kl. 11.30.
Zita Gurmai (PSE ).
   - Storbyerne spiller en vigtig rolle for genereringen af velstand: Økonomisk, social og kulturel udvikling er en drivkraft for vækst og beskæftigelse.
En effektiv byplanlægning, en pragmatisk udvikling af bymiljømodeller og værktøjer med en integreret indfaldsvinkel samt udveksling af bedste praksis hjælper byerne med at sikre en bæredygtig udvikling og forene økonomiske, sociale og miljømæssige udfordringer, ligesom de også bidrager til EU-borgernes sundhed og velvære.
Disse handlinger, der er baseret på omfattende politikker med klare, konkrete og målelige mål og rammer, skal være bæredygtige og fremtidsorienterede og modtage passende EU-støtte. Med hensyn til bymiljøet - der er et bredt og omfattende emne under konstant forandring - er der brug for en fleksibel tilgang, og der skal derfor lægges vægt på forskningen, hvilket kan medtages i det syvende rammeprogram om forskning.
Sammen med de mange forskellige prioriterede mål finder vi nogle af de vigtigste udfordringer. En af disse er vedtagelsen af foranstaltninger med henblik på at nedbringe arealanvendelsen og navnlig begrænse inddragelsen af nye, ubebyggede arealer og udvide anvendelsen af gamle industrigrunde i byudviklingsprogrammerne for at beskytte de grønne områder. Bæredygtig offentlig gransport, en gradvis introduktion af miljøvenlige transportformer og teknologier samt fremme af offentlige og ikkemotoriserede transportformer i stedet for privatbiler er blot nogle eksempler på de vigtigste prioriteringer.
Kathy Sinnott (IND/DEM ).
   - Med hjælp fra Parlamentet og Rådet udarbejder Kommissionen mange strategier, der skal vejlede og udbrede bedste praksis.
Det er en udfordring at sikre, at en europæisk bystrategi tages alvorligt. De økonomiske interesser i byplanlægning og byudvikling er af en sådan art, at det vil kræve mere end forslag at sikre, at det vi gør nu, fører til sikre og behagelige byer fremover.
I stedet for at strategien indeholder en erklæring om, at grønne områder er vigtige for byernes udformning, finder jeg det bedre at erklære, at der i byområderne skal være f.eks. 15 % grønne områder eller så og så mange kvadratmeter pr. 1000 indbyggere. Kun et konkret mål med vægt bag vil kunne stå distancen over for landhungrende entreprenører.
I min valgkreds findes der et område med kommunalt boligbyggeri, der blev opført for 30 år siden. Området blev planlagt i overensstemmelse med denne strategi, og der er tilstrækkeligt med grønne områder og plads til at udbygge veje og forbedre den lokale infrastruktur. Dette område har været et mønstereksempel på god praksis, og det har tjent lokalsamfundet særdeles godt.
Området trues imidlertid af byplanlæggere, der ønsker at bygge huse. Kun en bystrategi med konkrete procentsatser vil skabe tilstrækkeligt mange grønne områder i storbyerne og forhindre nedlæggelsen af eksisterende grønne områder.
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning af Markus Ferber for Budgetkontroludvalget om decharge for gennemførelsen af Den Europæiske Unions almindelige budget for regnskabsåret 2004, Sektion I - Europa-Parlamentet (N6-0027/2005 - C6-0357/2002 - 2005/2091 (DEC)) (A6-0280/2006). 
Markus Ferber (PPE-DE ),
   Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg vil gerne med det samme slå fast, at der i den betænkning, som vi diskuterer nu, og som vi skal stemme om i morgen, står skrevet, at vi giver parlamentsformanden decharge. Jeg beklager derfor meget, at parlamentsformanden ikke deltager i denne drøftelse. Jeg vil gerne gøre opmærksom på, at han har en særlig forpligtelse her.
Vi havde jo egentlig afsluttet dechargen for Parlamentets budget for regnskabsåret 2004 i april. Men takket være en opmærksom læsning af lokalavisen her i Strasbourg er vi blevet gjort opmærksomme på en hændelse, som helt sikkert ikke kan overgås i sin dramatik.
Jeg mener ikke, at det er acceptabelt, selv om Parlamentets administration allerede blev informeret i november 2005 af byen Strasbourg om, at denne stadig skulle føre forhandlinger med en nederlandsk pensionsfond om de to bygninger - IPE 1 og IPE 2, som de kaldes - at parlamentets administration og også Parlamentets Præsidium har fremmet købsforhandlingerne, og at det kun er lykkedes ved hjælp af vores initiativ at forbyde dette køb. Og det, vi har fastslået ud fra en undersøgelse heraf - og jeg vil gerne i de få minutter, jeg har til rådighed, hovedsageligt koncentrere mig herom - er allerede en interessant historie.
Europa-Parlamentet sagde i 1979, da det for første gang blev valgt direkte: Vi har brug for kontorlokaler. Det er der intet at indvende imod. Parlamentet bad byen Strasbourg om at stille disse lokaler til rådighed. Heller ikke det er der noget at indvende imod. Byen Strasbourg konstaterede følgende: Vi kan ikke klare det selv, vi giver opgaven til tredjemand, nemlig omtalte nederlandske pensionsfond, med at etablere en kontorbygning. På den måde opstod der et arrangement via en mellemmand, som har medført, at vi har betalt mellem 30 og 60 millioner euro - her har vi forskellige undersøgelser liggende - mere til byen Strasbourg i leje, end denne har givet videre til pensionsfonden, selv om Budgetudvalget i Europa-Parlamentet og kvæstorerne i 1980 fastlagde, at der ikke må betales mere til byen Strasbourg, end den selv videregiver til denne pensionsfond.
Det var Europa-Parlamentets Præsidium, som i 1983 undersøgte, om lejepriserne var acceptable, og som udviklede et nyt udregningssystem på baggrund af sammenlignelighed. På denne baggrund blev lejen beregnet på ny. Det var byen Strasbourgs ønske, da inflationen var på sit højeste i Frankrig i 1980'erne, at foretage en indeksering af lejekontrakten uden at gøre den midlertidig.
Derfor kommer vi i vores betænkning, som jeg fremlægger i dag, hovedsageligt frem til to konklusioner. For det første har administrationen af denne vidunderlige bygning, Europa-Parlamentet, aldrig mere siden 1983 beskæftiget sig med de lejekontrakter, som vi indgik med byen Strasbourg. Det er uacceptabelt! For med indførelsen af euroen har f.eks. indekseringen mistet sin betydning, for at nævne et helt konkret eksempel. For det andet har Strasbourg også som den by, der huser Europa-Parlamentet, ikke vist noget eksempel på et godt og tillidsfuldt samarbejde mellem institutionen og byen. Det vil jeg også gerne slå tydeligt fast.
Vi har konstateret ved alle undersøgelser, at der ikke har været tale om korruption, svig, økonomisk roderi eller misbrug af midler. Jeg beklager meget, at vores kollega, som af og til har siddet her med iltmaske, fordi det angiveligt lugtede af korruption, ikke er til stede i dag.
Vi skulle ikke dømme, om det er klogt, at det er nedskrevet i de europæiske traktater, hvor Europa-Parlamentet har sæde. Jeg beklager meget, at vores kollega, som bor i Bruxelles og vel frister en kummerlig tilværelse på vandrehjemmet i Strasbourg, heller ikke er til stede i dag og heller ikke har ydet noget bidrag til arbejdet i forbindelse med denne betænkning. Vi skulle bearbejde det, som skete tidligere. Det har vi gjort. En stor tak til alle kolleger, som har medvirket. Vi skulle imidlertid ikke afgøre, hvor Europa-Parlamentet har sæde, fordi det falder ind under stats- og regeringschefernes uendelige klogskab. Dér er det som bekendt godt anbragt.
Altså: tak til alle, som har deltaget i arbejdet, beklagelse af dem, som har forsøgt at gøre en mediekampagne ud af det, men som aldrig har deltaget i det reelle arbejde i arbejdsgruppen og i Budgetkontroludvalget.
Trods alle disse bemærkninger og med forslag for fremtiden giver vi imidlertid decharge for regnskabsåret 2004. Vi vil dog tage fat på den fortsatte udvikling i de efterfølgende betænkninger på et givet tidspunkt. 
Simon Busuttil,
   Hr. formand! Jeg vil gerne takke ordføreren hr. Ferber. Den vigtigste konklusion på undersøgelserne af påstandene vedrørende de to bygninger i Strasbourg er, at der ikke er tegn på ulovligheder. I denne forstand er påstandene således ubegrundede. Der er imidlertid en række konstateringer, der ganske vist ikke er ulovlige, men som alligevel skal nævnes her i dag.
For det første blev der betalt mellem 32 og 60 millioner euro for meget i leje.
For det andet misbrugte Strasbourg sin betroede stilling ved at gøre ting, som den vidste, at Parlamentet aldrig ville acceptere. Den beholdt f.eks. en del af lejeindbetalingerne og forhandlede sig til en andel på 29 millioner euro af købsprisen.
For det tredje var Europa-Parlamentets administration også mangelfuld, fordi den i en lang periode på 30 år ikke udførte sin diligenspligt med hensyn til at sikre, at der ikke blev betalt for høje lejeafgifter for bygningerne til Strasbourg. 
Endelig var Europa-Parlamentet selv ikke enigt i dette spørgsmål. Hvordan skulle man ellers kunne forklare det faktum, at Budgetkontroludvalget blev informeret om disse påstande godt en måned efter Præsidiet? Hvordan skulle man ellers kunne forklare, at Præsidiet, mens vores undersøgelser fandt sted, fortsat forhandlede om købsprisen på bygningerne og dermed underminerede selve undersøgelsens politiske autoritet?
Skønt ingen af disse punkter er ulovlige, kan de bestemt ikke tolereres eller gentages.
Edith Mastenbroek (PSE ).
   - Hr. formand! I dag vil jeg ikke tale i min egenskab af PSE-Gruppens officielle skyggeordfører, så jeg benytter ikke min tre minutters taletid. Jeg vil blot sige, at jeg støtter konklusionerne i Ferbers betænkning.
Ifølge betænkningen er der faktisk tale om løftebrud mellem Strasbourg og denne institution. Det er jeg helt enig i. To offentlige institutioner, der håndterer offentlige penge, bør handle på en måde, der ikke blot er lovlig men også etisk og moralsk acceptabel. Efter at have deltaget i denne arbejdsgruppe mener jeg, at en part under trepartsforhandlingerne vedholdende har handlet i overensstemmelse med disse etisk retfærdige principper, mens en anden part - nemlig Strasbourg - ikke har gjort det.
I min korte tid her i Parlamentet er jeg blevet kendt som en af lederne af anti-Strasbourg-kampagnen. Jeg er ikke vant til at bruge ord som "anti", da jeg ikke rigtig bryder mig om dets klang. Jeg har gjort mit yderste for ikke at sammenblande diskussionerne om Parlamentets hjemsted med diskussionerne om, hvorvidt skatteborgernes penge er givet godt ud. I dag vil jeg gerne pointere over for Parlamentet, at Strasbourgs borgmester stort set er den eneste, der vedholdende har sammenblandet disse to diskussioner, idet hun - da hun talte til os under høringen - mindede os om, at en sådan diskussion var ganske farlig, fordi Alsace-regionen har meget stor symbolsk betydning. Jeg er overbevist om, at det er sandt, og jeg er helt enig.
Derfor vil jeg bruge den korte taletid under dagens plenarmøde til at spørge Strasbourg - hvis dets udtalelser er sande, og hvis regionen virkelig fortjener at blive æret - hvorfor det siden 1979 vedholdende har handlet på en måde, der mildt sagt er uforenelig med dette mål?
Der er tale om to offentlige institutioner, der forsøger at gøre det bedst muligt for borgerne. Jeg står her, fordi jeg vil sikre mig, at de nederlandske borgeres EU-bidrag gives godt ud.
Jeg vil gerne pointere, at deres bidrag ifølge revisionsberetningen ikke er givet godt ud, og at det faktisk mildt sagt ...
Jan Mulder,
   Hr. formand! Dechargen for 2004 er sandelig forløbet usædvanligt. Hvis ikke en avisartikel lige inden dechargedatoen gjorde opmærksom på, at der ved købet af to nye bygninger i Strasbourg var tilbageholdt et kompensationsbeløb, havde vi sandsynligvis ganske simpelt meddelt decharge i april. Da først denne artikel var offentliggjort, reagerede administrationen fuldstændig berettiget med at annullere købet af disse to bygninger. Jeg må også sige, at Budgetudvalget reagerede meget passende ved øjeblikkeligt at nedsætte et internt undersøgelsesudvalg, der skal undersøge alle aspekter af denne sag. Jeg kan blot sige, at hr. Ferber har spillet en glansrolle i denne proces og i dette undersøgelsesudvalg. Han fortjener stor ros. Selve undersøgelsesudvalget har ligeledes gjort et godt og hurtigt stykke arbejde.
Det er allerede sagt og begynder derfor at blive lidt kedeligt, men det er også min konklusion, at der var et tillidsforhold mellem to offentlige institutioner, mellem Strasbourg kommune og Europa-Parlamentet, og tilliden har lidt et usædvanligt alvorligt knæk under denne affære. Der er ingen undskyldning for, at to offentlige institutioner tjener på hinanden, for det drejer sig altid om skattepenge.
Juridisk set er det hele imidlertid uangribeligt, og vi kan derfor ikke få dækket ret meget ind. I mine øjne konkluderer Ferber-betænkningen med rette, at købet af bygninger på en række betingelser - hvis prisen er rigtig, og hvis vi køber grunden og bygningerne samtidigt - alligevel er det bedste alternativ for skatteyderne. Det støtter jeg, og jeg tror, at det også snart vil ske. Jeg vil ligeledes gøre opmærksom på, at dette køb af bygninger absolut intet har at gøre med spørgsmålet om hjemsted. Hr. Ferber har allerede sagt, at en beslutning truffet af regeringscheferne kunne ændre dette. Parlamentet kan faktisk godt have en mening om det, men det kan ikke ændre ret meget på det. Det drejer sig om, hvad der er i skatteydernes interesse. Hvis prisen er rigtig, tror jeg, at det på længere sigt, og selv på temmelig kort sigt, er billigere end at fortsætte med at betale leje.
En decharge drejer sig altid om fortiden. Bortset fra bygningerne indeholder betænkningen også en masse nyttige ting, bl.a. henstillinger om fremtiden. Der står nyttige henstillinger om de kontrakter, som Parlamentets assistenter skal have. Der er også alle mulige nyttige henstillinger om kommunikationsteknikkernes nye muligheder. Jeg forsøger selv at mestre dem hver dag.
Hvad angår de generelle konklusioner, kan jeg bekræfte, at min gruppe i store træk støtter hr. Ferbers kurs. 
Bart Staes,
   Hr. formand! Jeg vil behandle to punkter i den fortræffelige Ferber-betænkning, ejendomspolitikken og den frivillige pensionsfond. Allerførst ejendomspolitikken, som alle andre talere også kom ind på. Vi har her en ny betænkning på grund af avisartiklen. Der blev nedsat en særlig arbejdsgruppe, hvori vi efter min mening har samarbejdet fortræffeligt og forsøgt at støtte hr. Ferber maksimalt.
Konklusionerne er derfor enslydende, og de fleste medlemmer har også citeret dem. Vi har ikke kunnet fastslå ulovlige handlinger, og vi har ikke kunnet konstatere korruption, men det står dog fast, at Europa-Parlamentet i de forløbne 20 år har betalt en stor sum, mindst 32 millioner euro og måske mere, mellem 42 og 60 millioner euro, for meget i leje til byen Strasbourg. Det er efter min opfattelse også uacceptabelt, at byen Strasbourg på et vist tidspunkt ensidigt sørgede for, at den i løbet af denne periode kunne lægge 11 millioner euro til side til, hvad den kaldte, dækning af risikoen for, at Parlamentet engang flytter hjemstedet fra denne by.
Forholdet mellem byen Strasbourg og Europa-Parlamentet har lidt alvorlig skade på grund af disse handlinger, og det kan derfor ikke undre os, at hele debatten om Parlamentets hjemsted dermed blev sat i gang. Jeg ved, at dette ikke er genstand for denne dechargebetænkning, men jeg synes, at Parlamentet i en henstilling til Rådet omsider bør sige, hvad det ønsker, om det fortsat vil have hjemsted i denne by.
Til sidst er der den frivillige pensionsfond, som er et andet vigtigt aspekt i hr. Ferbers betænkning. I slutningen af 2004 var der et forsikringsteknisk underskud på omkring 43 millioner euro. Det var heldigvis faldet til 28 millioner euro i slutningen af 2005. Jeg vil henlede opmærksomheden på mit ændringsforslag 5, som udtrykkeligt siger, at Parlamentet selv aldrig kan gøres ansvarligt for dette underskud. Det er en frivillig pensionsfond, som forvaltes af en ledelse. Det er derfor den, som skal betale et eventuelt underskud, og ikke Parlamentet selv eller skatteyderne. Det er ledelsen, som er ansvarlig for uetisk eller forkert forvaltning af enorme pengebeløb. 
Janusz Wojciechowski,
    Hr. formand! Jeg vil gerne takke hr. Ferber for hans arbejde og specielt for at have udarbejdet en kompetent og relevant betænkning på baggrund af knappe oplysninger.
Jeg kommer til at tænke på en række generelle kommentarer vedrørende kontrolsystemet og metoden til at kontrollere gennemførelsen af EU's budget i forbindelse med forhandlingen om decharge. Jeg noterer med beklagelse, at kontrolsystemet er noget generelt og overfladisk. Der siges meget om regnskabsmaterialets pålidelighed, antallet af fejl og kontrolsystemets utilstrækkelighed. Denne type af generelle bemærkninger gentages om og om igen, men vi forstår faktisk ikke helt, hvordan EU's budget gennemføres.
Pressen har en tendens til at fokusere på emner som f.eks. bygningerne i Strasbourg og før det Eurostat-affæren og lignende uregelmæssigheder. Kontrolsystemet er ikke til megen hjælp i den henseende. Der skal nytænkning ind i systemet for at gøre det mere målrettet og specifikt og måske nærmere beslægtet med de nationale kontrolafdelingers systemer, der er mere effektive end EU's system.
Jeffrey Titford,
   Hr. formand! Jeg er Parlamentet evigt taknemmelig for at have tildelt mig sølle halvandet minuts taletid til at kommentere dechargen for gennemførelsen af budgettet for 2004. I betragtning af at Parlamentet i betænkningen beskrives som "det demokratisk repræsentative organ i EU", bør det stå helt klart for alle, hvor lidt det fortjener denne beskrivelse. Vi har ikke forhandlinger i denne institution men en nøje kontrolleret og arrangeret taletid uden svarmuligheder, hvilket forklarer aftenens tomme mødesal. Vi gennemgår blot forslag i en bleg skygge af et parlament. Det tjener som den demokratiske agtværdigheds figenblad, og det er udformet med henblik på at forlede EU's befolkning til at tro, at de har indflydelse på forvaltningen af det såkaldte europæiske projekt.
Der kan ikke være noget bedre eksempel herpå end underskriftindsamlingen, hvor en million borgere kræver en ende på den helt meningsløse og grotesk dyre månedlige pilgrimsfærd til Strasbourg. Parlamentet, der skulle repræsentere borgerne, ignorerer deres bøn og overvejer at købe bygningerne og gøre denne bizarre ordning permanent. Det er udmærket, at denne betænkning stiller spørgsmålstegn ved, hvorvidt Strasbourg handler i god tro, men det er et faktum, at byen ...

Alexander Stubb (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Jeg vil gerne påpege, at hr. Titford fra Det Britiske Uafhængighedsparti netop har fremført et af de mest lidenskabelige argumenter for en europæisk forfatning. Han støttede initiativet fra én million europæere, og det kan kun være retligt bindende, hvis vi har en forfatning.
Jeg vil gerne fremsætte tre punkter. For det første vil jeg lykønske hr. Ferber med en dejlig betænkning. Det var en god idé at udskyde dechargebetænkningen på grund af den manglende klarhed vedrørende forholdet mellem Strasbourg og Europa-Parlamentet. Jeg støtter fuldt ud indholdet af betænkningen samt dens affatning. Vi behandlede betænkningen i Budgetkontroludvalget, hvor den blev vedtaget med 25 stemmer for og kun én imod.
Det andet punkt handler om skyldsspørgsmålet. Det er sandt, at begge parter bærer sin del af skylden - både Strasbourg og Parlamentets administration, der måske var lidt naiv. Det kan ikke benægtes. Jeg er enig med fru Mastenbroek og hr. Busuttil, der sagde, at Strasbourg har handlet i ond tro. Min tillid til denne bys virke er svækket.
Mit sidste punkt handler om, hvorvidt denne betænkning og Europa-Parlamentets hjemsted på en eller anden måde er forbundet. Det er de ikke, men samtidig handler det om, hvordan vi bruger pengene. Ligesom i et ægteskab er det vigtigt at tale om følsomme emner. Jeg er udmærket klar over, at dette er et følsomt emne, men vi skal huske, at det ikke kun handler om huslejen. Det er et faktum, at vores tilstedeværelse her i Strasbourg hvert år koster skatteyderne 209 millioner euro. Det er spild af penge, og jeg støtter idéen fra "oneseat.eu" om kun at have ét hjemsted for Europa-Parlamentet. Lad os tale åbent herom og prøve på at finde en løsning, men ikke i forbindelse med forhandlingen om denne betænkning. 
Herbert Bösch (PSE ).
   - Hr. formand! Tillykke til vores ordfører og til den arbejdsgruppe, som Budgetudvalget har nedsat, med den seriøse behandling af dette emne. Det har vist sig, og også på mødet i dag har man fået følelsen af, at de, der råber på gennemsigtighed, i sidste ende egentlig ikke vil vide noget. Viden er af og til ikke helt så skandaløs og ikke så storartet - ordføreren har allerede gjort opmærksom på det - som man måske gerne ville gøre det til i aviserne. Men det er ærligt udarbejdede dokumenter, og det står Budgetkontroludvalget, ordføreren og denne arbejdsgruppe for. Et stort tillykke med de resultater, der er kommet ud af det.
Jeg vil ikke gentage endnu en gang, hvor frygteligt overlejret denne forhandling var. Alle har en mening om Strasbourg, om Bruxelles og om andet, og så er det ikke let at gøre arbejdet ordentligt. Jeg synes, at det er lykkedes nogenlunde. Hr. Ferbers betænkning fortjener vores godkendelse.
Her er, hvad vi bør lære: For det første har Parlamentets egen administration, eget Præsidum - hr. formand, det tilhører De også, så vidt jeg ved - fået informationer, som vi ikke havde fået på et tidspunkt, hvor hr. Ferber allerede havde arbejdet på betænkningen. Det er ikke acceptabelt. Det skal vi ændre. Det skal være obligatorisk i fremtiden, at det ser anderledes ud. Ellers skal vi være ude efter os selv.
For det andet mener jeg, at vi bør lære af det, som hr. Ferber har skrevet, nemlig at man i vores administration obligatorisk reviderer gamle kontrakter og ikke blot venter, indtil der dukker noget nyt op igen om 1.000 år. Sådan må det ikke være.
For det tredje synes jeg, at alle de, der mener, at man kan blande forhandlingen om bygningspolitikken i Strasbourg, som vi fører nu, sammen med -diskussionen, først bør være sikre på - jeg er det ikke - hvordan det ser ud med Parlamentets bygningspolitik på de andre mødesteder for Parlamentet. 
Bill Newton Dunn (ALDE ).
   - Hr. formand! Jeg vil gerne bruge mit ene minuts taletid til at tale om punkt 88 om parlamentsmedlemmernes pensionsordning og måden, hvorpå bidragene indbetales.
For det første beklager jeg dybt det faktum, at nogle af Europa-Parlamentets medlemmer har fremsat nedsættende bemærkninger om deres kolleger. De personer, der har fremsat sådanne nedsættende bemærkninger, er ikke til stede under denne forhandling, og de har ingen beviser. Det er en skændsel, at de kan gå til pressen og forsøge at profilere sig ved at fremsætte nedsættende bemærkninger om deres kolleger her i Europa-Parlamentet. De skulle hellere se at finde beviser, inden de kommer med sådanne udtalelser. 
Jeg har ingen indvendinger - og jeg har ikke hørt indvendinger - mod, at vores bidrag til pensionsordningen trækkes direkte fra vores bankkonti. Det er helt ok. Men man skal huske på, at Parlamentet åbenbart skal fuldtidsansætte fem ekstra personer til en årsløn på i alt 400.000 euro til at kontrollere, at de korrekte beløb er overført fra de nationale bankkonti til den centrale pulje. Det skyldes, at nogle banker opkræver gebyrer for at overføre pengene, mens andre ikke gør det, således at beløbene vil variere. Og da 13 af medlemsstaterne ikke har indført euroen, vil de månedlige indbetalinger også variere efter de nationale valutaers kurs i forhold til euroen. Alt dette medfører betydelige udgifter, og vi skal bevare hovederne kolde og undgå fornærmelser.
Jens-Peter Bonde (IND/DEM ).
   - Hr. formand! Jeg er det længstsiddende medlem her i Parlamentet og den, der har rejst flest gange til Strasbourg. Jeg var i Budgetudvalget og Formandskonferencen, mens flertallet besluttede, at sekretariatet skulle være i Luxembourg, og møderne afholdes skiftevis i Strasbourg og Bruxelles. Når vi har skullet vælge mellem Strasbourg og Bruxelles, har jeg stemt for Strasbourg, så det er ikke en antifransk stemme, som taler i dag.
Der er nu indsamlet en million underskrifter for, at vi skal have ét enkelt mødested. Det er en markant folkelig tilkendegivelse. Vi vil ikke længere finde os i spild af skatteborgernes penge og parlamentsmedlemmers og ansattes tid. Vi bør derfor gøre, hvad vi kan for at imødekomme borgernes kritik. Når vi skal fastsætte mødeplanen for 2008, kunne vi beslutte at mødes hver tirsdag i den by, hvor Kommissionen mødes. Vi kunne få en redegørelse for dagens beslutninger og foretage alle de afstemninger, som kræver absolut flertal. Så var behovet for flytteri reduceret drastisk, og bolden vil være på statsministrenes bord, så de tvinges til at fastlægge ét enkelt arbejdssted. Det kan vi selv gøre uden at bryde traktaten.
Vi kan også sende et signal ved ikke at købe nye bygninger nu. Jeg har indleveret ændringsforslag nr. 9 for at hindre eller udsætte købet. Ingen har haft fantasi til at forestille sig, at byen Strasbourg ville snyde Europa-Parlamentet og de europæiske skatteborgere. Den tanke har ikke været fremme på noget møde, jeg erindrer, og jeg vil ikke klandre skiftende generalsekretærer for at have sovet i timen. Mellem offentlige myndigheder må man kunne forvente redelighed og gensidig loyalitet. Og jeg forstår, at Strasbourg ikke har handlet i strid med loven. Vel, så må loven laves om, så offentlige myndigheder pålægges informationspligt, når de handler med hinanden. Men her i Parlamentet er vi ikke forpligtede til at købe bygningerne af byen Strasbourg. Vi har bygninger nok, og nu bør vi samles om kravet om ét enkelt arbejdssted. 
Albert Jan Maat (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Jeg vil give Markus Ferber en kompliment for den måde, hvorpå han har forelagt dechargen og betænkningen, og hvorpå han har arbejdet. Jeg vil også takke mine gruppefæller - for jeg er kun stedfortrædende medlem af Budgetkontroludvalget - Busuttil, Stubb og Grässle mange gange for det fortræffelige samarbejde, som vi har haft med Markus Ferber, også under forberedelserne for PPE-arbejdsgruppen.
Hr. Ferber har fremlagt en betænkning, som er kritisk, hvad angår bygningerne og en række tjenesteydelser, men fair. Den indeholder en række gode henstillinger om, hvordan der kan skabes forbedringer. Således skal en dechargebetænkning bruges, nemlig til at forbedre forvaltningen Parlamentets egen økonomi og eget budget. Naturligvis har han lagt vægt på spørgsmålet om bygningerne og det problem, som vi havde med Strasbourg kommune. Han har sommetider sagt klart og tydeligt, men også fair, at også Parlamentet kan bebrejdes på dette punkt og ikke kun de andre parter i konflikten.
CDA (Kristelig-Demokratisk Appel) støtter derfor de vigtigste konklusioner i Ferber-betænkningen om anvendelsen af Parlamentets budget i 2004, som er forberedt og vedtaget i Budgetkontroludvalget. Alligevel må jeg fremsætte endnu nogle bemærkninger, men det er uafhængigt af Ferber-betænkningen, også fordi han har gjort et fortræffeligt stykke arbejde i forbindelse med Strasbourg.
I morgen taler vi i Budgetudvalget om et eventuelt køb. Det er tydeligt, at mit parti har indvendinger imod det, også fordi denne diskussion - jeg behøver blot henvise til hr. Stubbs ord, som jeg på det punkt er enig i - faktisk skal føres, inden vi køber bygningerne. Desuden kan Parlamentet egentlig først tale om det om to år ved dechargen for 2006, og det forekommer mig ikke at være den rette måde at gribe sagen an på.
Jeg har også en indholdsmæssig bemærkning om dette køb, og den vedrører den eventuelle tilstedeværelse af asbest. Der er ikke givet et tilfredsstillende svar, hvad angår miljøaspekterne i den forbindelse. Jeg roser endnu en gang hr. Ferbers betænkning, men vi kan ikke gå med til købet af bygningen på nuværende tidspunkt på grund af de spørgsmål, som jeg har nævnt. 
Inés Ayala Sender (PSE ).
   - Hr. formand! Jeg vil gerne takke ordføreren, hr. Ferber, for hans indsats og den dynamik, der har kendetegnet arbejdsgruppen og Budgetkontroludvalget samt Budgetudvalget. Vi har dog ikke været helt enige om nogle af hans konklusioner i udvalget og hans beslutning om at genåbne visse spørgsmål, der efter min mening delvist har medvirket til at sløre konklusionerne, der var klare og tydelige i det oprindelige mandat.
Dette skulle blot være endnu en afgørelse om decharge for Parlamentet, men de oplysninger, som Strasbourgs kommune i sin tid kom med til pressen om de overskud, den havde opnået på baggrund af den pris, som Parlamentet betalte - ved hjælp af en kontrakt via en mellemmand, som den aldrig forklarede - gjorde denne opgave meget mere interessant, og vi har lært meget af den.
Arbejdsgruppen har fundet ud af, at brugen var lovlig, og at den endda var almindelig i forbindelse med disse teknisk og økonomisk set snilde ejendomskontrakter og den efter min mening uhensigtsmæssige brug af sådanne mellemmænd. Der er ingen tvivl om, at mellemmændene har tjent deres løn hjem.
Nuvel, selv om der har været for stor tillid på den ene side og mangel på god tro på den anden side, synes jeg, at vi som parlament har lært at stole mindre på andre institutioners gode vilje. Så denne eksercits, der har givet os en større bevidsthed om de risici og farer, som ejendomstransaktionerne indebærer, skal være meget velkommen, hvis vi hermed undgår, og jeg tror, at det er det, vi ønsker, at der i fremtiden kommer denne slags ubehagelige overraskelser, der gør det vanskeligt for Parlamentet at have den nødvendige tillid til sine egne institutioner.
Hvad angår de øvrige to spørgsmål, som endnu en gang har sneget sig ind ad bagdøren, pensionerne og Parlamentets sæde, vil jeg gerne igen tilslutte mig den holdning, som plenarforsamlingen flere gange har givet udtryk for, om, at det ikke er den løsning, som flertallet foreslår. 
Nathalie Griesbeck (ALDE ).
   - Hr. formand! Jeg vil også gerne takke hr. Ferber for hans udmærkede arbejde med at gennemføre det opfølgende arbejde i en sammenhæng, der ikke alene var juridisk kompliceret men også ganske ofte turbulent. Jeg er selvfølgelig Budgetkontroludvalget taknemmelig for at have gennemskuet dette i dets undersøgelser, der skulle kaste lidt lys over vores forhandling.
Personligt beklager jeg meget Strasbourgs klodsede håndtering af denne sag, men jeg har lært to ting af den. Det første handler om driften af Parlamentet. Som ordføreren påpeger, skal vi fremover være mere opmærksomme på retsvirkningen af vores kontrakter, også når de er komplicerede.
Det andet, jeg har lært, er af mere grundlæggende og politisk art. Det handler imidlertid fortsat om decharge. Jeg håber, at vedtagelsen af dechargen vil sætte os i stand til én gang for alle at standse de konstante forvirrede forsøg på at rette opmærksomheden mod omkostningerne ved at afholde møder i Strasbourg, hvilket er fastlagt af traktaterne og med stats- og regeringschefernes billigelse, sådan som hr. Ferber påpegede. Hvis ikke det lykkes os, vil jeg foreslå to løsninger. Enten hjemsender vi alle institutioner under Europa-Parlamentet, der er det demokratiske organ , og så har vi kun ét sæde, sådan som en af vores kolleger sagde, eller også gennemfører vi som et absolut minimum en revision for at klarlægge omkostningerne ved at have alle de europæiske institutioner, der findes spredt over hele Europa, og så drager vi en lære heraf. 
Ingeborg Gräßle (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Jeg vil også gerne have 25 % ekstra taletid.
Behandlingen af den 28 år gamle kontrakthistorie om bygningerne i Strasbourg gør mig meget betænkelig.
Den efterlader en konstant tvivl i mig om Parlamentets byggeledelses professionalisme og dets økonomers vilje med hensyn til . I 28 år har Parlamentets administration ikke undersøgt, om kontrakterne var rentable - heller ikke da de oprindeligt indregnede kapitalomkostninger var blevet amortiseret, eller da det i 1997 blev fastsat i Amsterdam-traktaten, at Strasbourg skulle være mødeby, for det var senest på det tidspunkt, at det var nødvendigt at opgøre risikoen.
I mange år er der blevet betalt for høje lejer. Det har ført til betydelige ulemper for Europa-Parlamentet og de europæiske skatteydere, hvilket eksperten på området på vegne af Frankrig endda indrømmer: mellem 28 og 32 millioner euro mindst. Hvem er egentlig ansvarlig for det? Hvorfor har den interne revision i Parlamentet svigtet sådan? Der er ikke noget svar på disse spørgsmål. Det forarger mig. Som parlamentsmedlem vil jeg og vil vi alle sørge for, at disse spørgsmål ikke går i glemmebogen. Disse spørgsmål skal tages op igen.
I morgen skal der frigives 80 millioner euro til køb af disse bygninger, som vi egentlig har betalt for længst. Vi får endda en bygning foræret. Vi ved ikke, hvilke gamle lig den skjuler. Der er blevet strikket en kontrakt sammen under betydeligt tidspres, uden at købsprisen er blevet forhandlet på ny på baggrund af kontrakthistorien. Hvis denne kontrakt er af samme kvalitet som de gamle kontrakter, vil vi mødes her igen i nær fremtid.
Markus Ferber (PPE-DE ),
   Hr. formand! Tillad mig at gøre opmærksom på det, jeg også sagde i min tale, på det tidspunkt var De der ikke: Jeg forventer, at parlamentsformanden er til stede ved næste dechargeprocedure for Parlamentet. 
Formanden.
   - Vi vil informere ham om denne anmodning. Jeg vil blot pointere, at som vi sidder her lige nu, så sidder Præsidiet for sin del under parlamentsformandens formandskab. Det er den forklaring, jeg kan give Dem. Parlamentets formand er ikke i stand til at være alle steder på samme tid. Han er ikke allestedsnærværende sådan som hr. Fregoli.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning af Christa Prets for Kultur- og Uddannelsesudvalget om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets henstilling om tværnational mobilitet i Det Europæiske Fællesskab i uddannelsesøjemed: Det europæiske kvalitetscharter om mobilitet (KOM(2005)0450 - C6-0291/2005 - 2005/0179(COD)) (A6-0255/2006). 
Ján Figeľ,
   Hr. formand! Jeg vil endnu en gang takke kulturudvalgets ordfører fru Prets for hendes engagement og konstruktive arbejde inklusive adskillige lange møder med min og Rådets tjenestegrene. Af lignende grunde vil jeg også takke Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender og specielt ordføreren hr. Kusstatscher. Takket være deres politiske vilje, fleksibilitet og forhandlingsevne er vi blevet enige om en fornuftig kompromistekst.
Først vil jeg nævne de vigtigste mål med dette forslag fra Kommissionen. Formålet med chartret er at fastsætte fælles principper for at effektivisere alle former for organiseret mobilitet i uddannelsesøjemed. Disse principper omfatter kvalitetsinformationer til samt vejledning af ansøgerne; en sund læringsplan; forberedelse, specielt sproglig forberedelse; passende logistisk støtte og mentorordninger i værtslandet. Vi ønsker også at præcisere alle aktørernes ansvar og sikre en fair anerkendelse og evaluering af uddannelsen ved deres tilbagevending.
Vi forventer, at chartret vil give brugerne betydelige fordele. For det første vil det medvirke til at gøre borgerne mere sikre på, at mobilitet er nyttig og gennemføres på de rette betingelser. Det vil også gøre det lettere for den store gruppe af folk, der studerer i et andet land, at udøve retten til frit at bevæge sig omkring og studere i EU. Det vil få en positiv effekt på de berørtes beskæftigelsesevne. Chartret tilgodeser de vigtige komponenter af EU's sociale dimension: mobilitet, almen og faglig uddannelse samt beskæftigelsesevne.
Nu kommer jeg til fru Prets' betænkning, som jeg hilser meget velkommen. Jeg ved, at Europa-Parlamentets ændringsforslag er ensbetydende med, at teksten nu passer endnu bedre til forslagets mål. De påpeger f.eks., at mobiliteten bygger på fælles værdier og respekt for forskelligartethed. De har udvidet forslagets anvendelsesområde til at dække de specifikke behov hos handicappede og dårligt stillede befolkningsgrupper. De har opfordret Kommissionen til at fremme nationale agenturers og andre organisationers brug af et mobilitetscharter. De har insisteret på at udarbejde kønsspecifikke statistiske data, og De har også nævnt muligheden for at overføre statslige stipendier og lån fra hjemlandet til værtslandet. 
For at opsummere kan jeg sige, at kun fire af de 36 ændringsforslag, som kulturudvalget har stemt om, ikke er blevet accepteret af Kommissionen. Der var ikke tale om en afvisning af de bagved liggende idéer, men de pågældende forslag lå enten uden for forslagets anvendelsesområde, eller også var de omfattet af andre dele af teksten. Alle de 32 resterende ændringsforslag er fuldt ud integreret - enten ordret eller med en beskeden omskrivning.
Som De ved, nåede Coreper i sidste uge til enighed om kompromisteksten. Ikke én eneste medlemsstat modsatte sig teksten eller havde forbehold. Det skulle gøre det let at nå til enighed under førstebehandlingen. Jeg vil derfor bede Europa-Parlamentet om at bekræfte teksten under afstemningen. Det vil være en glimrende afslutning på et yderst effektivt samarbejde mellem institutionerne. Men inden da er jeg klar til at besvare Deres spørgsmål.
Christa Prets (PSE ),
   Hr. formand, hr. kommissær! Det glæder mig, at vi efter en virkelig lang kamp har fået et fælles dokument på plads, og det i rette tid før året for mobilitet. For jeg tror ikke, at det ville give særlig meget mening at komme med et kvalitetscharter om mobilitet næste år. Det ville ikke se særligt godt ud udadtil.
Desuden er dette charter nødvendigt for at følge de nye uddannelsesprogrammer, som jo begynder næste år. For her har vi lagt utrolig meget vægt på kvantiteten. Vi ønsker f.eks. i forbindelse med livslang læring at få 3 millioner studerende igennem inden 2012. I forbindelse med Leonardo ønsker vi at nå op på 80.000 pr. år. Derfor er det nødvendigt, at kvaliteten ikke lades ude af syne, den må ganske enkelt ikke komme til kort her. Der skal garanteres kvalitet både i det værtsland, hvor opholdet finder sted, og i hjemlandet, således at de positive erfaringer også kan udnyttes optimalt, efter at de studerende er vendt hjem, og at der virkelig kan registreres en merværdi.
Jeg vil imidlertid også gerne understrege, at mobiliteten ikke kun må tjene til at styrke , men at det også her handler om en rent personlig merværdi: Uddannelse er nemlig et gode, som former personligheden. Det skal derfor i sidste ende også bidrage til større europæisk forståelse.
Chartret er tiltænkt alle de mennesker, som på kort sigt og formelt eller uformelt ønsker at afslutte en uddannelse eller videreuddannelse i udlandet. Man skal dog også være opmærksom på en vis balance for ikke blot at betjene de studerende godt, men også for at udnytte Leonardo-programmet i højere grad og skabe flere muligheder for virksomheder for at uddanne lærlinge.
For mig er det et dokument, som man kan gøre meget med. Det kommer dog an på, hvordan medlemsstaterne modtager det. Det er ikke noget retligt bindende instrument, vi har fremlagt her. Derfor skal medlemsstaterne pålægge sig selv en forpligtelse til også at gennemføre det, der kræves her. Vi ved, at det i forbindelse med utroligt mange beslutninger, som er blevet vedtaget af Rådet, har ført til enighed i EU eller i selve Rådet, og at det så har skortet på gennemførelse hjemme. Det ville helt sikkert i meget høj grad svække den tillid, de unge mennesker har til vores arbejde og også til vores hensigter.
Jeg vil imidlertid godt understrege nogle punkter. De har allerede nævnt nogle af dem, hr. kommissær. Det er vigtigt, at vi har retningslinjer for mobilitet, hvor der gives indførende informationer om mobilitetsmuligheder, om støtte og også om kontaktadresser. Det er også vigtigt, at vi skaber gennemsigtighed i de enkelte uddannelsessystemer, at disse uddannelsessystemer er sammenlignelige, således at de unge mennesker ved, hvad der venter dem i det ene eller det andet land. Det er naturligvis også vigtigt at give information om anerkendelsen af diplomer, om økonomisk og ikkeøkonomisk støtte samt eliminering af sproglige barrierer.
Hvad der er ganske væsentligt, er muligheden for at overføre stipendier, som fru Schöppges allerede har nævnt. Også i forbindelse med den logistiske støtte har vi foruden forsikring, opholds- og arbejdstilladelse, indkvartering og rejseforberedelser netop også brug for denne mulighed for at overføre stipendier, som er lige så vigtig som muligheden for at overføre lån. Det samme gælder også for socialforsikringen. Muligheden for at "tage" det pågældende socialforsikringssystem "med" er en forudsætning for, at unge mennesker kan vove dette spring og er parate til at indlade sig på "eventyret udland".
Kvalitetschartret for mobilitet skal anvendes som referencesystem, som skal øge effektiviteten og virkningen af mobiliteten. Brugerne af dette charter skal klare 10 punkter før afrejsen som f.eks. rådgivning, information, læreplan o.l., jeg behøver ikke ubetinget at remse mere op.
Jeg vil gerne takke alle, som har arbejdet med ved dette kompromis. Det var ikke let at finde det, men i sidste ende klarede vi det. Det glæder mig, at alle grupper har stillet ændringsforslag eller kompromisændringsforslag her, og at vi i morgen vel kan få en hurtig afstemning og kan fremlægge en god betænkning. 
Sepp Kusstatscher (Verts/ALE ),
   Hr. formand, hr. kommissær Figel'! Et kvalitetscharter om mobilitet i hele Europa for alle borgere, som er på vej med en uddannelse eller videreuddannelse i Europa, er et godt og nødvendigt initiativ, især i året for mobilitet. Imidlertid er dette charter også et eksempel på, hvor halvhjertet man har tacklet året for mobilitet. I Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender har vi ved behandlingen af denne beslutning lagt særlig vægt på, at erhvervsuddannelsen betragtes som ligeværdig med grunduddannelsen. Som vores næste særlige anliggende vil vi gerne understrege, at en god uddannelse og videreuddannelse er det bedste middel mod arbejdsløshed og fattigdom.
Forhandlingerne med Rådet var skuffende og afslørende. At det skal være gået så konsesualt til dér, som De sagde tidligere, kan jeg desværre ikke bekræfte. Rådet vendte proceduren om, da det konstaterede, hvor parat ordføreren for det korresponderende udvalg var til at indgå kompromiser. Rådet sagde til os repræsentanter for Parlamentet, hvad Parlamentet måtte anbefale, og hvad det ikke måtte. Med en hurtig enighed blev en demokratisk procedure afskaffet. 
Erna Hennicot-Schoepges,
   Hr. formand! Jeg vil gerne lykønske fru Prets med hendes betænkning og hendes ønske om at rette op på en tekst, der giver visse problemer, og som - selv om det ikke er en retsakt - er udtryk for et stærkt engagement.
Dette charter er en del af et forsøg på at gå et skridt videre med hensyn til at indarbejde tanken om, at uddannelse er et område, hvor et samarbejde mellem de forskellige nationale systemer bliver helt afgørende. Hvis vi ønsker at fremme mobiliteten, skal vi forbedre den måde, hvorpå vi udveksler viden og informationer, fremme flersprogethed, reducere de administrative hindringer og garantere social sikring samt de finansielle systemers portabilitet.
Vi skal selvfølgelig sørge for, at kandidaterne er forberedte inden deres afrejse, at de overvåges under deres ophold i værtslandet, og at de reintegreres i deres oprindelseslande. Det faktum, at mobiliteten ikke er øget trods de mange forskellige specifikke programmer, bekræfter, at dette charter er et skridt i den rigtige retning.
Rådet har imidlertid ved flere lejligheder pointeret, at uddannelsesområdet er medlemsstaternes ansvar. Det indgåede kompromis er umagen værd, selv om de hidtidige fremskridt fortsat mangler ambitioner og først og fremmest afhænger af medlemsstaternes goodwill.
Vi kan ikke bygge et Europa uden at gøre uddannelses- og kulturområdet til et åbent område, hvor de enkelte lande og systemer, der støttes af egne ressourcer, ikke længere er bange for de øvrige.
Lissabon-strategien opfordrer os til at stræbe efter at være mere effektive og modernisere vores uddannelsessystemer. Mens chartret vil medvirke til en bedre koordinering af mobilitetsplanerne, vil alt naturligvis ikke kun afhænge af medlemsstaternes vilje men også af kravene hos europæerne, der ligesom deres forfædre i middelalderen bør kunne færdes frit i Europa uden at skulle betræde en sti fuld af faldgruber.
Hvis det skal ske, har vi brug for mere Europa på uddannelses- og kulturområdet.
Nikolaos Sifunakis,
   Hr. formand! Dette er en særlig dag for Europa-Parlamentet og Kulturudvalget og for de tre medlemmer, fru Prets, fru Trüpel og hr. Beazley, som er ordførere for tre forskellige betænkninger om uddannelse i EU.
De europæiske borgeres mobilitet på skole- og uddannelsesområdet bidrager væsentligt til at forbedre kvaliteten af deres kundskaber og udvide deres erfaringer og kvalifikationer, samtidig med at det er et enestående værktøj til indbyrdes forståelse og bedre viden om de forskellige kulturer, som Europa består af.
Det er korrekt, at unges mobilitet i Europa er blevet øget væsentligt gennem de seneste år takket være spredningen af de eksisterende uddannelses- og mobilitetsprogrammer, f.eks. Comenius, Erasmus og Leonardo. Det er imidlertid også en kendsgerning, at der stadig er mange hindringer, som vanskeliggør mobiliteten.
Selv i dag er antallet af unge, der krydser deres lands grænser for at deltage i et uddannelsesprogram, relativt lavt. Dette hænger bl.a. sammen med forskellig praksis og forsømmelser i medlemsstaterne, som direkte eller indirekte begrænser de unge europæeres mobilitet.
Det europæiske kvalitetscharter om mobilitet kan, hvis det anvendes korrekt af medlemsstaterne, bidrage væsentligt til at fjerne hindringerne ved at give tilstrækkelig støtte til administrativ hjælp til de vandrende studerende, herunder en passende forberedelse inden afrejsen, tilvejebringelse af informationer og assistance, social sikkerhed, opholdstilladelse, bolig og mulighed for at tage stipendier og lån med sig til modtagerlandet.
Samtidig er det meget vigtigt, at den erfaring, som er erhvervet gennem disse programmer, anerkendes, når man vender tilbage til oprindelseslandet. Der bør også lægges særlig vægt på at sikre lige muligheder for deltagerne. I denne forbindelse bør europass også anvendes i større omfang.
Til sidst vil jeg rette en særlig tak til ordføreren, fru Prets, og til de andre ordførere. Takket være hendes arbejde vil det europæiske kvalitetscharter om mobilitet hurtigere komme den europæiske borger til gavn. 
Ljudmila Novak (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Mobilitet i uddannelse og beskæftigelse i EU er vigtig for at øge beskæftigelsen blandt EU-borgerne. Mobiliteten kan forbedre de indbyrdes forbindelser, skabe et endnu bedre samarbejde og fremme kendskabet til andre lande og sprog.
Der er et øget samarbejde på uddannelsesområdet, selv om finansieringen fortsat er for lav. Hvis vi ønsker bedre resultater, skal vi også sørge for at skaffe bedre kvalitet i uddannelsen.
Hvis virksomhederne i organiseringen af programmer for øget mobilitet kun ser en øget arbejdsbyrde uden ekstra værdi, vil de ikke kæmpe for at gøre sådanne programmer til en succes. I deres øjne vil disse programmer kun give dem mere arbejde, øge deres omkostninger i forbindelse med mentorordninger og lække oplysninger til konkurrenterne. Hvis arbejdstagernes mobilitet skal øges, skal der tilbydes passende incitamenter til arbejdstagere, der arbejder for virksomheder og organisationer. Der skal selvfølgelig træffes passende foranstaltninger for at tilskynde dem. 
Vi skal også øge arbejdstagernes bevidstgørelse, så de bliver opmærksomme på mobilitetens muligheder og fordele. Til dette formål skal der udarbejdes lister over organisationer, der ønsker at deltage i processen, men samtidig skal der etableres institutioner med ansvar for at udarbejde og fremme sådanne lister.
Arbejdstagerne har fortsat problemer med at få deres kvalifikationer og færdigheder anerkendt i andre lande. I mange lande har studerende og arbejdstagere allerede glæde af det såkaldte "Europass", som man også skal udvide og forbedre brugen af. Viden er et aktiv og den bedste investering, vi kan gøre for at leve op til fremtidens udfordringer.
Ján Figeľ,
   Hr. formand! Jeg er også glad for, at vi har kunnet udarbejde chartret og stille det til afstemning her i mobilitetens år i EU, fordi det er et vigtigt bidrag. Jeg er selvfølgelig enig i, at en henstilling ikke er et bindende instrument. De hidtidige udviklinger har imidlertid vist, at de mange henstillinger, der til dato er vedtaget på dette område, har resulteret i fremskridt hen imod specifikke mål, referencepunkter og opfyldelse af aftaler. Som følge heraf kan vi se et bredt udvalg af aktiviteter vedrørende Bologna- eller Københavnsprocessen.
Jeg vil også gerne bekræfte, at fremdriften af udviklingen inden for kultur og uddannelse har været meget stærk ikke kun i dag, hvor Kultur- og Uddannelsesudvalget forelægger adskillige vigtige betænkninger, men også i de seneste måneder og år. Som fru Hennicot-Schoepges har påpeget, har et fælles Europa brug for mere kultur og mere uddannelse. Jeg mener, at vi bevæger os i denne retning. Når henstillingen vedtages, vil den fremme koordination, gennemsigtighed og kultur, evalueringen af feedback vedrørende mobilitetens effekter samt de fremherskende vilkår i de enkelte lande og institutioner. Jeg vil gerne udtrykke min taknemlighed og forsikre Dem om, at jeg er villig til at træffe opfølgende skridt - specielt hen imod en gennemførelse.
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen.
Bogdan Golik (PSE ).
   -  Der kan ikke herske nogen tvivl om, at øget samhørighed mellem europæiske borgere afhænger af deres mobilitet, gensidige kendskab, forståelse og accept af kulturel mangfoldighed.
Sprogkundskaber og anerkendelse af undervisningsmetoder og -systemer er afgørende for at fremme mobiliteten blandt Europas borgere. Erhvervsuddannelsen er et særligt vigtigt aspekt heraf, som bringer os tættere på opfyldelsen af Lissabon-strategiens mål.
Med hensyn til det aktuelle spørgsmål vil jeg opfordre EU's medlemsstater til at:
1. Skabe de nødvendige betingelser for, at der ud over modersmålet undervises i mindst to af EU-medlemsstaternes nationale sprog på gymnasialt niveau.
2. Gennemføre erhvervsuddannelser med støtte fra lokale økonomiske organer og organisationer, da de er i den bedste position til at forstå landets økonomiske behov. Udviklingen af samarbejdet mellem de relevante organer i EU-landene vil give dem mulighed for at samarbejde med deres regeringer om at udtænke erhvervsuddannelser og tage ansvaret for at tilpasse dem efter hele EU's behov.
3. Indføre et tosporet uddannelsessystem ved først givne lejlighed, hvor halvdelen af tiden bruges på teori og den anden halvdel på praktisk erhvervsuddannelse. Både EU's 15 "gamle" medlemsstater og de nye medlemsstater er ansvarlige for at fremme øget mobilitet.
Endvidere er en passende økonomisk støtte afgørende for at skabe større mobilitet og bedre erhvervsuddannelse i EU.
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning af Helga Trüpel for Kultur- og Uddannelsesudvalget om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets henstilling om nøglekompetencer for livslang læring (KOM(2005)0548 - C6-0375/2005 - 2005/0221(COD)) (A6-0262/2006). 
Ján Figeľ,
   Hr. formand! Som jeg sagde til hr. Sifunakis, er dette en særlig gruppe af betænkninger, der bekræfter, at disse diskussioner giver kulturel uddannelse et skub fremad. Først og fremmest vil jeg gerne udtrykke min taknemmelighed over for fru Trüpel fra Kultur- og Uddannelsesudvalget, men også over for de andre udvalg, der har arbejdet med betænkningen, for der har også været andre involveret, samt over for de politiske grupper for deres konstruktive diskussioner med formandskabet og Kommissionen, der har ført til aftalen om denne henstilling om nøglekompetencer.
Alle institutioner har gjort en indsats for at nå frem til en afbalanceret tekst og for at nå en aftale efter første behandling. Vi er alle enige om vigtigheden af dette forslag for borgerne i Europa og for udviklingen af ensartede og omfattende strategier for livslang læring, hvilket burde hjælpe Europa med at opfylde målet om at blive et kundskabernes Europa, en kundskabsvenlig Union.
Formålet med denne henstilling er at identificere og definere de færdigheder, som alle behøver for at kunne leve, lære og arbejde i et vidensamfund. Det omfatter traditionelle færdigheder som at kunne læse og skrive og informations- og kommunikationsteknologier - digital grammatik - men det rækker også videre og omfatter færdigheder, der er vigtige for ens medborgerskab, for at kunne leve sammen i stadig mere heterogene samfund. Jeg synes, at denne henstilling skal omsættes til konkrete tiltag så hurtigt som muligt efter vedtagelsen for at hjælpe folk i deres studier og undervisning.
Det er vores mål at forøge borgernes beskæftigelsesegnethed, jobmuligheder og chancer i fremtiden. Der blev gjort et stort stykke arbejde, især af fru Trüpel og hendes kolleger, for at analysere, diskutere og ændre vores oprindelige forslag. Jeg synes, de vellykkede forhandlinger har medført en række tydeliggørelser og forbedringer, uden at teksten er blevet mindre kortfattet eller koncis. Jeg synes, at henstillingen behandler problemet med at kunne læse og skrive og behovet for ligestilling og behovene for procedurer til godkendelse af kvalifikationer og for evaluering af skoleresultater bedre i sin nuværende form.
Målgrupperne omfatter nu lavtuddannede og specifikke grupper såsom folk, der vender tilbage til arbejdsmarkedet. Desuden er en række definitioner af kompetencer blevet gjort tydeligere. Sammen med nogle andre betænkninger og med programmet for livslang læring, som vi vil have fra nytår 2007, kan denne betænkning skabe langt bedre betingelser for værdien af kundskaber, for værdien af kvalifikationer og for et kundskabsvenligt Europa. Jeg sætter pris på Parlamentets solide støtte - uanset om vi taler om programmet eller lovgivningsmæssige værktøjer - til politikker om almen og faglig uddannelse og læring.
Jeg vil gerne takke jer alle for samarbejdet om at nå frem til dette grundlag for en henstilling, og jeg ser også frem til yderligere støtte, når vi når til gennemførelsen.
Helga Trüpel (Verts/ALE ),
   Hr. formand, hr. Figel', mine damer og herrer! Som det første, hr. Figel', vil jeg gerne takke Dem for Deres indledende ord og også, fordi De har fremstillet ånden i denne enighed under førstebehandlingen så tydeligt og fortalt, hvilken forbedring af teksten vores fælles arbejde har bidraget til, at den på baggrund af alle ambitioner nu er blevet socialt mere sensibel og mere afbalanceret, og at det har været en fælles succes i vores arbejde.
Lad mig kaste et kort blik tilbage. Udgangspunktet for henstillingen om nøglekompetencer for livslang læring er den ændrede situation i verden. I den globale økonomi har Europa kun en chance, hvis vi danner og uddanner folk bedre. Derfor skal og må uddannelsespolitikken også være en central bestanddel af Lissabon-strategien. Vores fremtidsmuligheder som råstoffattigt kontinent i den globale økonomi er især forbundet med ressourcerne uddannelse og forskning. Det er i folks kvaliteter og kvalifikationer, at fremtidspotentialet ligger. Derfor skal medlemsstaterne og EU investere i mere uddannelse, og de skal have klarere forestillinger om, hvad de nødvendige kvalifikationer i vidensamfundet er. Derfor blev henstillingerne om de otte nøglekompetencer udviklet. Jeg understreger endnu en gang, at det kun handler om henstillinger.
De otte nøglekompetencer er for det første kommunikativ kompetence i modersmålet, for det andet kommunikativ kompetence i fremmedsprog, for det tredje matematisk kompetence og naturvidenskabelig og teknologisk basiskompetence, for det fjerde digital kompetence, for det femte læringskompetence, for det sjette interpersonelle, interkulturelle og sociale kompetencer og medborgerkompetence, for det syvende iværksætterånd og for det ottende kulturel udtryksevne. Disse nøglekvalifikationer er alle nødvendige for det sociale sammenhold og beskæftigelsesevnen, men også for den personlige udvikling. Medlemsstaterne skal støttes i deres politik, således at alle unge mennesker i slutningen af deres grunduddannelse råder over nøglekompetencer, der er tilstrækkelige til at træde ind i voksenlivet, og således at voksne hele livet kan udbygge og opdatere disse kompetencer.
Der er ikke nogen hierarkisering mellem nøglekompetencerne. De er alle ligeværdige, men de overlapper naturligvis hinanden. De bidrager alle til et vellykket liv i vidensamfundet. Disse kompetencer defineres som en kombination af viden, evner og holdninger. Nøglekompetencer er sådan nogle, som vi alle sammen har brug for for at kunne blive personligt tilfredse i vidensamfundet, som vi har brug for til personlig udvikling, aktiv deltagelse, social integration og beskæftigelse. Det menneskebillede, som gemmer sig bag denne defintion af nøglekvalifikationer, er humanistisk præget, og hele ånden i denne henstilling lever af, at man ikke kun betragter kompetencer efter brugbarhed, men at uddannelse i sig selv også altid er en værdi.
Kritisk tænkning, kreativitet, iværksættelse af initiativer, problemløsning, evne til at klare belastninger, beslutningsvilje og iværksættertalent - alle disse holdninger er bestanddel af forståelsen af nøglekvalifikationer. Jeg mener, at tiltaget til at give medlemsstaterne retningslinjer for deres uddannelsespoltik i hånden med disse definitioner er politisk rigtigt, således at de kan forberede sig bedre på fremtiden. Det var især vigtigt for mig at fremhæve under forhandlingerne med Rådet og Kommissionen, at med ambitionerne bag disse nøglekvalifikationer - vi skal alle sammen lære mere og mere for at kunne være vellykkede og tilfredse i vidensamfundet - bliver det sociale aspekt ikke glemt. For ikke alle mennesker har de samme udgangsbetingelser og de samme muligheder. Derfor er det særligt vigtigt at støtte mennesker med indlæringsvanskeligheder på grund af deres oprindelse, deres sociale situation, personer, som er gået ud af skolen tidligt, folk med ringe læsekundskaber, langtidsarbejdsløse eller folk, som ønsker at komme ind på arbejdsmarkedet igen efter en lang erhvervsmæssig pause, og især også kvinder efter barsel. Alle disse livsforhold skal man tage højde for for at gøre det særligt muligt for folk at gribe chancen for at få en uddannelse.
Vi har efter adskillige forhandlingsrunder med Rådet kunnet blive enige om en henstilling, som er socialt sensibel, hvor ligestilling mellem kønnene understreges, og som samtidig er meget ambitiøs. Jeg synes, at det er et godt kompromis. Derfor anbefaler jeg også alle kolleger at vedtage denne tekst i versionen fra førstebehandlingen. Jeg vil gerne takke mine kolleger, Kommissionen og Rådet mange gange for konstruktive og interessante forhandlinger.
Thomas Mann (PPE-DE ),
   Hr. formand, mine damer og herrer, hr. Figel'! Sidste år deltog 10 % af alle voksne i EU i videreuddannelsesforløb. Alt for få til at være tilstrækkeligt kvalificeret i globaliseringens tidsalder. Vi har brug for den lærende borger i alle livets faser. Nøglekompetencer skal erhverves og konstant opdateres, f.eks. modersmål og fremmedsprog, tekniske og matematiske kundskaber, social kompetence og interkulturel bevidsthed.
På det europæiske plan er der hjælp til at udbygge disse kvalifikationer og dermed at støtte den enkeltes beskæftigelsesevne. Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender vedtog min holdning, hvor vi opnåede kompromiser på tværs af grupperne, og det var enstemmigt. Det, der optog mig, er noget, som ikke understreges særligt meget i Kommissionens forslag, nemlig en større hensyntagen til dårligt stillede grupper som f.eks. folk med handicap, langtidsarbejdsløse, personer, som er gået ud af skolen tidligt. Det gøres svært for dem at erhverve nye kundskaber på egen hånd. De har brug for skræddersyede tilbud for at reducere underskud. Også de unge i boligkvarterer med stor arbejdsløshed føler sig ladt alene og er frustrerede. De har brug for psykologisk støtte, særlig omsorg, således at de kan oparbejde noget selvbevidsthed og blive motiverede til at arbejde for bedre livsbetingelser for dem selv og for deres familier. Formålet med livslang læring er at erhverve nøglekompetencer og at kunne indstille sig på den ændring, men især at skabe ændringen aktivt selv.
Vores udvalg er for, at kompetencerne undersøges på nationalt, regionalt og kommunalt plan hvert tredje år og offentliggøres. Først da bliver det tydeligt, på hvilke områder der er opnået konkrete fremskridt. 
Anneli Jäätteenmäki (ALDE ),
   Hr. formand! Livslang læring og uddannelse er en vigtig del af Lissabon-strategien. Det er en vigtig del af den europæiske konkurrenceevne. Formålet med uddannelse er at sikre borgerne et arbejde.
Uddannelse er noget, som medlemsstaterne skal træffe beslutninger om, men hvis EU og dets medlemsstater ønsker at sikre job til deres borgere og skabe øget konkurrenceevne, bør man medtage alle borgerne og investere tid og penge i livslang læring.
Jeg vil ganske kort komme ind på to ting. Vi skal være særligt opmærksomme på midaldrende kvinder og teenagedrenge. Midaldrende kvinder er dårligt stillede, da de ikke får en tilstrækkelig uddannelse, hvilket betyder, at de heller ikke kan finde et job. Jeg vil også gøre opmærksom på teenagedrenge. Der er en stigende tendens til, at et stort antal teenagedrenge i hele Europa forlader skolen lige efter en uddannelse på gymnasieniveau, hvilket fører til arbejdsløshed.
Nina Škottová,
   Hr. formand, mine damer og herrer! I forslaget til en henstilling præsenteres et europæisk referenceværktøj for nøglekompetencer til livslang læring. Denne henstilling skulle kunne medvirke til at forbedre livskvaliteten for alle EU's borgere. Den kan med andre ord hjælpe hundredvis af millioner af mennesker. Med et sådant tal er det ekstremt vanskeligt at skabe en struktur og en definition på nøglekompetencer, der er optimal, afbalanceret, hensigtsmæssig og brugervenlig, og som også vil opfylde forventningerne, medvirke til at integrere folk i samfundet og bidrage til opfyldelsen af Lissabon-strategien for vækst og beskæftigelse. Henstillingen forsøger at definere de færdigheder, der vil forme den moderne profil af den europæiske borger - færdigheder som alle EU-borgere kan og bør erhverve sig. Jeg mener, at det er en ophøjet ambition, som er langt fra at blive opfyldt.
Dette dokument bliver et nyttigt referenceværktøj. Dets klare svaghed er selvfølgelig det, at det forsøger at profilere borgeren i alle de komplicerede aspekter af livet uden at definere et hierarki over de involverede kompetencer. Ligesom alle videnskabelige projekter har forskellige mål og forskellige metoder til opnåelse af disse mål, bør man også definere nøglekompetencer af en integreret social natur. I denne forbindelse tænker jeg f.eks. på forhold mellem folk og forhold mellem kulturer eller på forretningsmæssige færdigheder og de mere metodiske kompetencer, der fører til opfyldelse af målsætninger. Jeg nævner med vilje forholdet til videnskabelige projekter, fordi videnskabelige kompetencer inklusive videnskabelige principper og metoder er blandt nøglekompetencerne. Nøglekompetencerne har endnu større betydning i et informationssamfund og et videnbaseret samfund. Efter min mening er der ikke tilstrækkelig vægt på, hvordan samfundet skal baseres på gensidig respekt og demokrati. For mig er det sociale princip en prioritering, og jeg betragter menneskers evne til at leve sammen som den vigtigste kompetence. Jeg vil gerne lykønske fru Trüpel, da hun har ydet et meget positivt bidrag til kvaliteten af dette dokument.

Lissy Gröner,
   Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg takker fru Trüpel for det fremragende samarbejde, som har åbnet vejen for enighed under førstebehandlingen.
Globaliseringen stiller os over for store udfordringer. Borgerne er tvunget til at tilpasse sig hurtigere og hurtigere og mere og mere fleksibelt til nye rammebetingelser. Uddannelse får i den forbindelse en strategisk betydning i sin dobbelte - både sociale og også økonomiske - rolle. Den, der ønsker ligestilling mellem mænd og kvinder i Europa, skal sørge for, at uddannelse gøres tilgængelig for alle, og at ulemper - hvad enten det er personlige, samfundsmæssige, kulturelle eller økonomiske omstændigheder - nedbrydes. Det gælder især som forberedelse til Det Europæiske år for Lige Muligheder for Alle.
Lissabon-strategien med det ambitiøse mål om at gøre Europa til den mest dynamiske, videnbaserede økonomi i verden har derfor ikke råd til at lade brede dele af befolkningen stå udenfor. Derfor bifalder Den Socialdemokratiske Gruppe den referenceramme, som omfatter de otte nøglekompetencer, som fru Trüpel har præsenteret. Især de dårligt stillede grupper, som ikke har haft mulighed for en sikker og solid erhvervsuddannelse på grund af deres hjem eller primære uddannelse, må ikke udelukkes. Mennesker med indlæringsproblemer, personer, som er gået ud af skolen tidligt, langtidsarbejdsløse og personer, som er kommet ind på arbejdsmarkedet igen efter en familiefase - altså især kvinder - men også ældre mennesker, indvandrere og handicappede skal støttes i deres bestræbelser ved målrettede politikker og programmer og i livslang læring, vel vidende at uddannelsessystemerne hovedsageligt reguleres i medlemsstaterne og er organiseret yderst forskelligt. I Tyskland blev uddannelsesspørgsmålene for nylig flyttet fra nationalt plan til delstatsplan på baggrund af føderalismereformen. Derfor taler jeg for en hurtig enighed om en europæisk referenceramme. Et meget smånationalt syn på uddannelse og livslang læring ville være en kapitulation over for dagens udfordringer, som i sidste ende bestemmer succes eller manglende succes for den europæiske økonomiske og sociale model. 
Marian Harkin,
   Hr. formand! Jeg vil gerne starte med at gratulere ordføreren med denne fortrinlige betænkning om nøglekompetencer for livslang læring.
I betænkningen nævnes otte kompetencer, men personligt mener jeg, at den femte kompetence, "at lære, hvordan man lærer", er en af de vigtigere, fordi livslang læring er en proces. Den gør det muligt at tilpasse os til forandringer, men også at håndtere forandringer, og jeg tror, den hjælper os til at skabe forandring. I denne sammenhæng bidrager den ikke kun til at opfylde Lissabon-målene eller magte globaliseringen, den forøger også i høj grad vores livskvalitet. Uddannelse handler ikke kun om viden og job, det handler også om udvikling af hele personen. Livslang læring er en proces, der skaber muligheder. Den giver ofte folk en ny chance eller endnu en ny chance - eller måske bare en chance til.
Som forhenværende lærer gennem 20 år er jeg helt klar over, at formel skolegang kun er ét aspekt af uddannelse, og at livslang læring skal være en naturlig fortsættelse af den proces. Det er utroligt vigtigt, at livslang læring er tilgængelig for alle, og at der findes realistiske, praktiske og tilgængelige muligheder, så borgerne kan tilegne sig grundlæggende færdigheder eller forbedre deres eksisterende færdigheder.
I denne sammenhæng bør der iværksættes passende tiltag for at sikre, at især personer med særlige behov, personer, der har forladt skolen tidligt, handicappede, langtidsledige og personer, der har problemer med at læse og skrive eller regne, bliver inddraget. For nylig afslørede en undersøgelse i mit eget område, North Leitrim/West Cavan, tegn på ringe boglige evner, især blandt mænd i landområder. Det er noget, der skal gøres noget ved i en fart, især fordi det er vigtigt at gøre sig klart, at ringe boglige evner udgør en barriere imod deltagelse i det politiske liv. Jeg er enig med den foregående taler i, at det ikke kun er et spørgsmål om uddannelse, men at det er et grundlæggende demokratisk spørgsmål.
Doris Pack (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær! Jeg er altid glad, når vi taler om uddannelsespolitik, fordi alle i den forbindelse tænker i samme retning og forsøger at gå foran.
Vi strides yderst sjældent om kultur og uddannelse. Det er selv om. Vi har bare ikke nogen penge! Det er den problematik, som vi også deler alle sammen. Derfor er jeg glad for, at vi som led i det nye program "livslang læring" også har udarbejdet mobilitetschartet og i dag taler om de nøglekompetencer, som kun kan være tænkt som henstilling, fordi vi jo ikke er kompetente. Vi kan imidlertid komme med idéer. Jeg var i Sarajevo for otte dage siden til et stort møde om emnet "livslang læring". Dér talte vi om nøglekompetencerne. Alle gør dette koncept til deres eget. Jeg mener, at hvis vi kommer med sådanne idéer, som så også gennemføres i lande, som endnu ikke tilhører EU, er det et vidunderligt signal.
Jeg vil gerne bemærke positivt, at der vil være en referenceramme for nøglekompetencer her, som er et instrument til tilpasning til et arbejdsmarked i forandring i et videnbaseret samfund. Jeg bifalder også, at videreudviklingen af de nationale strategier for livslang læring og dermed også læreplanreformerne fremmes med dette forslag, og at et ensartet voksen- og videreuddannelsesudbud i medlemsstaterne fremmes.
Jeg bifalder desuden henstillingen, hvad angår inddragelsen af mennesker med særlige behov - det er der blevet talt om flere gange - og indførelsen af den europæiske dimension i medborgerkompetencen, dvs. kendskab til vores europæiske historie og styrkelsen af bevidstheden om den europæiske kulturelle identitet. Jeg vil gerne opfordre Dem til at købe den tysk-franske historiebog, som udkom for tre måneder siden. Den er fantastisk, den viser, hvad europæisk identitet betyder.
Til sidst vil jeg gerne appellere til Dem: Lad os ikke ud af denne henstilling lave en overambitiøs utopi om, hvordan vi forestiller os, at det bliver i 2010. Det superlativiske, det kan vi grundlæggende ikke bruge til noget. Lad os skabe en realistisk mulighed for erhvervelse og videreudvikling af de grundlæggende færdigheder for alle borgere! 
Marianne Mikko (PSE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer! Som land er Republikken Estland, der blev retableret for 15 år siden, en vinder. En chokbehandling sikrede Estlands hurtige tilbagevenden til det europæiske kulturelle og økonomiske område. Men det estiske samfund er blevet opdelt i vindere og tabere. Blandt den arbejdende befolkning er vinderne de unge mennesker, der i den nye situation hurtigt erhvervede sig de nødvendige eksamensbeviser og færdigheder. Taberne er dem, der nærmer sig pensionsalderen. De blev betragtet som fortidslevn, der ikke kunne omskoles.
Erhvervelsen af de otte nøglekompetencer, som kommissionen foreslår, vil bestemt gøre det lettere for arbejdstagerne at tilpasse sig de skiftende krav på arbejdsmarkedet. Amerikanske arbejdstagere skifter i gennemsnit profession tre gage i løbet af deres levetid. Det vil også snart blive normalt i Europa. Med stigningen i den forventede levealder vil en 45-årlig arbejdstager kun være halvvejs gennem sit arbejdsliv. Det betyder nye initiativer i den modne alder, selv om aldersdiskrimination fortsat er en realitet for arbejdstagere i job på mellemlavt og lavt niveau over hele verden.
Når vi indfører systemet med livslang læring, skal vi ændre den samfundsmæssige holdning. De otte nøglekompetencer skal have et indhold, der vil give arbejdstagerne tillid til fremtiden - en tillid, der stammer fra troen på deres egne evner til at udvikle sig. Samtidig skal man tilskynde arbejdsgiverne til at investere i erfarne folk udefra. Europa skal vænne sig til livslang læring som et dagligdags fænomen og en integreret del af arbejdslivet. Ellers vil opfyldelsen af Lissabon-målene kun være ønsketænkning.
Ján Figeľ,
   Hr. formand! Jeg sætter stor pris på denne atmosfære og den åbenlyse enighed om behovet for flere og bedre investeringer i uddannelse. Denne betænkning, denne henstilling vedrørende nøglekompetencer, handler om at bruge de samme midler mere effektivt for at opnå bedre resultater. I fjor var der seks millioner studerende, der opgav deres studier i EU. Det er et enormt stort tal. Jeg mener, at dette tal alene bør være tilstrækkeligt til at få os til at fokusere mere på undervisningsfag og -metoder, på indholdet af læseplaner og på at forbedre udbudssiden, da vores skoler alt for ofte producerer unge kandidater, der kommer ud i arbejdsløshedens rækker.
Jeg har blot nogle få iagttagelser, som alle kan overveje. Denne forståelse af nøglekompetencer indebærer en form for ligevægt og et enkelt rum både for økonomisk konkurrenceevne og social samhørighed eller socialt ansvar. Samme argument kan anvendes vedrørende forholdet mellem de humanistiske videnskaber og naturvidenskaberne. Begge er nødvendige. Jeg mener, at nøglekompetencerne afspejler det. Som fru Pack har sagt, tjener dette som et reformgrundlag for mange lande på Vestbalkan, i de nye medlemsstater og tilmed i nogle af de gamle medlemsstater. Det er godt, at vi kan stimulere og på en måde forene denne proces med fremskridt i retning af en modernisering af undervisningsindholdet.
Jeg vil også gerne fremhæve, hvad fru Harkin har sagt om, at nøglekompetencen består i at lære at lære frem for at vente på, at en omfattende viden tilegnes i skolen; at være i stand til at håndtere informationer, erfaringer og et miljø, der bliver stadigt mere komplekst og globalt. Endvidere er den kulturelle evne til at opfatte ting og udtrykke sig selv samt interpersonelle og intersociale relationer ekstremt vigtige for at skabe personligheder og modne borgere. Jeg vil derfor atter takke fru Trüpel for hendes udmærkede præsentation af udvalgets holdning. Jeg tror, at det vil blive afspejlet under afstemningen. Jeg ser frem til større fremskridt med gennemførelsen af nøglekompetencer og -færdigheder. Det er en proces.
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted tirsdag kl. 11.30.
Véronique Mathieu (PPE-DE ).
   - Hr. formand! I den aktuelle globaliseringssammenhæng er arbejdslivet, der er blevet komplekst, mangesidigt og præget af hastige ændringer, en kilde til usikkerhed og ængstelse. Nye måder at arbejde, producere, innovere og handle på tvinger arbejdstagerne til hele tiden at sætte spørgsmålstegn ved deres egen viden og færdigheder.
For at forene disse stadigt skrappere økonomiske mål med vores humanistiske opfattelse af arbejde, er livslang læring som et princip, der opretholdes i de fleste af vores nationale love, genstand for bred enighed.
Der har allerede være utallige officielle kendelser inklusive europæiske, men lad os ikke nøjes med sloganet!
Vi er fortsat langt fra at systematisere livslang læring og omsætte den i praksis. Alt for ofte er det enten en juridisk forpligtelse, som virksomhederne påtager sig uden virkelig at tænke på merværdien af sådanne handlinger og uden en virkelig langsigtet politik; eller det er en formel, der bruges i nødstilfælde for at håndtere sociale problemer.
Derfor skal der nu gøres en indsats på nationalt og lokalt plan for at udvikle på den ene side effektive undervisningsfaciliteter og på den anden en réel forpligtelse fra virksomhedernes og arbejdstagernes side.
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning af Christopher Beazley for Kultur- og Uddannelsesudvalget om initiativer til at supplere de nationale læseplaner ved hjælp af egnede værktøjer til undervisning i den europæiske dimension (2006/2041(INI)) (A6-0267/2006). 
Christopher Beazley (PPE-DE ),
   Hr. formand! Formålet med denne betænkning er ganske klart og utvetydigt. Ministerrådet opfordres til at sætte fornyet skub i arbejdet på at indføre og forstærke den europæiske dimension i skolernes læseplaner. Det er en national kompetence, og de nationale, regionale og undervisningsmæssige beføjelser er forskellige fra medlemsstat til medlemsstat. Men der er ingen tvivl om, at Parlamentet er i sin gode ret til - og endda er forpligtet til - at minde Ministerrådet om, at det tilbage i maj 1988 vedtog en resolution, der opfordrer til at forstærke den europæiske dimension i undervisning. Stort set hele udvalget er enigt om, at det er på høje tid, at den bliver opdateret. Så hvad gør vi i praksis?
Først og fremmest skal den europæiske dimension ikke bare være en uklar floskel, et begreb, som regeringer foregiver at støtte, men i virkeligheden gør meget lidt for at opnå. Det håber jeg, udvalget har fået gjort opmærksom på, og jeg håber, at det finske formandskab vil kunne bekræfte skriftligt, at emnet kommer på dagsordenen til det næste møde i Rådet (uddannelse) i Bruxelles den 13. november. Jeg ser frem til at få dette bekræftet. Vi synes, at det skal diskuteres af vores ministre, især spørgsmålet om, hvad den europæiske dimension indebærer.
Hvad angår Parlamentets udvalg, har vi set på to aspekter. For det første det, der førhen blev kaldt samfundslære på medborgerkurser: en forståelse af, hvad EU er, hvordan institutionerne fungerer, og især enkeltpersoners, interessegruppers og virksomheders demokratiske bidrag til beslutningsprocessen. Og for det andet - og lige så vigtigt - en forståelse af vores fælles kulturelle og historiske arv. For to år siden afholdt Parlamentet en høring om historieundervisning og dens europæiske dimension. Det er klart, at nationale historier udgør fundamentet for forståelsen af vores fortid, men det er umuligt at undervise i de klassiske imperier som Grækenland og Romerriget, middelalderen, renæssancen, Napoleonskrigene, den industrielle revolution og kampene mellem demokratier og diktaturer uden at inddrage den europæiske sammenhæng.
Vi er også særligt opmærksomme på vigtigheden af sprogundervisning. Den er gået kraftigt tilbage i mit land i de senere år. Inden for de sidste to år er antallet af 16-årige elever, der studerer sprog, faldet med ikke mindre end 14 %, efter at vores regering har gjort det valgfrit i stedet for en obligatorisk del af læseplanen.
Et blik ud over Europa afslører, at vores forståelse og brug af sprog er meget ubalanceret. For dem af os, der har engelsk som modersmål, er det et reelt problem, at engelsk i stigende grad bliver et , fordi det gør det svært at motivere elever til at studere fremmedsprog og lærere til at undervise i dem. Og hvordan i alverden skal vi kunne samarbejde ordentligt og berige indholdet af vores læseplaner uden den kulturelle forståelse, der følger med forståelse af sprog?
Hvad angår lærernes bevågenhed, nævnte jeg, at der er en skævhed, ikke kun i EU, men også i medlemsstaterne. Nogle skoler er vældig opmærksomme på den europæiske dimension og engagerer sig f.eks. meget i europæiske udvekslingsprogrammer. De bruger ikke kun ressourcer fra EU, men også nationale og uafhængige ressourcer og arkivmateriale fra tv og aviser, mens andre næsten slet ikke bruger tid på den europæiske dimension. Derfor får vi den "pletvise" effekt.
Det er vigtigt, at undervisningen på lærerseminarierne gør kommende lærere opmærksomme på det undervisningsmateriale, der er til rådighed, og hvordan det kan indpasses i læseplanerne.
Jeg vil gerne henlede Deres opmærksomhed på betænkningens afsnit 13, som vi takker fru Novak for at have indarbejdet. Der står, at "den europæiske dimension supplerer det nationale indhold, men hverken erstatter eller fortrænger dette." Der findes en meget lille ydergruppe af mennesker, der vil angribe denne betænkning og sige, at det er ren propaganda, der prøver at få folk til kun at se den positive og gavnlige side af EU. Jeg ville give igen ved at sige, at det netop er de personer, der prøver at fornægte oplysninger, som forvrænger billedet og berøver studerende muligheden for at danne sig deres egen afbalancerede opfattelse og overveje deres karrieremuligheder, for de har konstant fået alle oplysninger gennem hele deres skoletid.
Denne betænkning er en opfordring til Ministerrådet om at gøre noget. Vi glæder os til at se de positive resultater.
Ján Figeľ,
   Hr. formand! Lad mig gentage, at dette initiativ kommer på det helt rigtige tidspunkt, mens vi er ved at forberede iværksættelsen af nye syvårige programmer. I fremtiden vil denne dimension kunne blive langt mere synlig i samarbejdet om politikker om almen og faglig uddannelse end tidligere. Derved kunne denne betænkning også tjene som inspiration for Rådet og medlemsstaterne. Det falder naturligvis ind under deres kompetence og ansvar, men vi bør i det mindste overveje, hvor vi er, og hvad der kan gøres for at forbedre denne uddannelsesmæssige dimension.
Hr. Beazley kommer ind på alvorlige og specifikke problemer i sin betænkning. Kommissionen deler disse bekymringer. I Rådets og Kommissionens seneste fælles betænkning om fremskridt i programmet "Uddannelse og erhvervsuddannelse 2010" konkluderede vi eksempelvis, at der trods visse lovende initiativer inden for mobilitet og deltagelse i EU-programmer stadig mangler nationale strategier for den europæiske dimension inden for uddannelse.
De politikker, der ville sikre, at unge mennesker efter deres grunduddannelse besidder den viden og de kompetencer, man har brug for som borger i Europa - ikke kun som turist, men også som borger - er sammenstykkede og fragmenterede. Det er også sandt, at udtrykket "europæisk dimension" har en anden betydning. På den ene side referer det til Europa som begreb og Europas civilisation, demokratiske værdier og projekter. Men det kan på den anden side også forstås som europæisk medborgerskab eller europæisk identitet med rettigheder og pligter for borgerne, aktiv deltagelse og et tilhørsforhold til Europa. Derfor er det vigtigt at have klare holdninger til, hvordan den europæiske dimension skal integreres i skolernes læseplaner, og hvordan skolerne får både materialer og lejlighed til at lære om Europa i praksis.
Kommissionen har allerede iværksat dette arbejde. Blandt vores programmer støtter eksempelvis Comenius projekter med partnere fra andre lande, der arbejder på at udvikle den europæiske dimension. European SchoolNet er et godt eksempel på et interaktivt virtuelt værktøj til at skabe netværk og til formidling. Youth-programmet sigter også mod, at unge mennesker skal lære begrebet "europæisk dimension" at kende i deres egne liv gennem udveksling og især gennem frivilligt arbejde. Transnationale projekter som disse er glimrende eksempler på den europæiske dimension i praksis.
Henstillingen om nøglekompetencer for livslang læring, som vi lige har diskuteret, er et vigtigt skridt fremad. Her understreges en række færdigheder og holdninger, der er nødvendige for et aktivt europæisk medborgerskab som del af de sociale, medborgerlige og kulturelle kompetencer. På samme måde fremhæver vores arbejde med nationale eksperter i læreruddannelse vigtigheden af europæiske kundskaber, mobilitet og netværksdannelse. Disse elementer udgør en meget vigtig del af lærernes faglige udvikling. Jeg er helt enig med hr. Beazley.
Kommissionen deler den holdning, at der skal gøres meget mere for at øge bevågenheden om de mange gode nationale og europæiske tiltag. Kommissionen fortsætter sit arbejde med medlemsstaterne, f.eks. ved at medfinansiere projekter i Comenius og støtte flersprogethed, og vi vil opfordre medlemsstaterne til at udvikle den europæiske dimension som en del af deres strategier for livslang læring.
Ydermere blev min kollega fru Wallström og jeg for nylig enige om at iværksætte en række tiltag på dette område. Derfor, af alle disse årsager, ser jeg denne betænkning som et væsentligt bidrag til Kommissionens overvejelser om uddannelse og medborgerskab.
Vasco Graça Moura,
   Hr. formand, hr. kommissær Figel', mine damer og herrer! Beazley-betænkningen giver anledning til at overveje et begreb, der er vanskeligt at præcisere: den europæiske dimension. Hvis vi ønsker at skabe et tilhørsforhold til den komplekse virkelighed, der kaldes Europa, må borgerne - især de unge - få kendskab til den europæiske dimension, da den er en forudsætning for et reelt unionsborgerskab.
De unge skal bringes til at forstå og føle, at de tilhører en fælles civilisation, der ikke blot omfatter flere kulturer og nationale enheder, men også blive bevidste om den særlige rolle, som Europa har haft for menneskehedens historie. Der er forhold, som har stor betydning for opbygningen af EU, og derfor også for den europæiske dimension, f.eks. den videnskabelige og teknologiske udvikling, der i dag lige så meget tilhører Europa som alle andre dele af verden. Andre relevante sider af en særlig europæisk dimension, der også springer i øjnene, er historien, den humane og fysiske geografi, sprogene samt den kulturelle og kunstneriske arv i dens materielle og immaterielle former osv.
Disse forholds nationale elementer har ofte ført til påvirkninger, ligheder og samspil, men også til modsætninger og sammenstød, som naturligt er, når man er naboer til hinanden. De grupperer sig i mønstre, der overskrider det enkelte lands grænser. Der er dog et hele, hvor alle disse elementer som i en støbeform går sammen i en dynamisk vekselvirkning, og som gør, at vi kan opfatte os som europæere. Det er den europæiske dimension, vi taler om. Det bliver ikke nogen let opgave at få den afspejlet i skolernes læseplaner. Der skal opstilles prioriteringer, metoder skal udtænkes, programmer skal nyformuleres, og der skal udarbejdes undervisningsmateriale. Som det har været tilfældet med den europæiske integration, bliver det også her en gradvis proces med flere delmål, og hvor der vil ske både fremskridt og tilbageslag, men det er vigtigt at få begyndt. Den europæiske dimension er europæisk merværdi, og det er mere Europa, som vi taler om. 
Maria Badia i Cutchet,
   Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Den henstilling, vi drøfter nu, er sammen med de to forrige et stort fremskridt med henblik på at gøre de unge og borgerne mere bevidste og velinformerede om EU's betydning.
Det er korrekt, at EU i dag kun har få beføjelser på uddannelsesområdet, og mens nogle få medlemsstater i deres fag eller uddannelsesprogrammer medtager spørgsmål om europæiske anliggender, er der andre lande, der stadig er meget langt fra at indføre dette element i uddannelsesplanerne på deres undervisningscentre.
Jeg synes derfor, at det er nødvendigt, at der på europæisk plan gennemføres det, der allerede er fastsat i traktatens artikel 149, hvor der står, at EU skal udvikle den europæiske dimension på uddannelsesområdet, navnlig gennem undervisning i og udbredelse af medlemsstaternes sprog.
Kommissæren er allerede kommet med nogle eksempler, der går i denne retning, men betænkningen bør bidrage til at styrke dette behov på europæisk plan endnu mere, ikke kun for at sikre de nødvendige kompetencer med hensyn til det europæiske unionsborgerskab, men også for at sikre borgernes kendskab til EU's politikker og institutioner.
Der er også en anden grund, og det er at bidrage til en større interesse og bevidsthed blandt de europæiske borgere, hvilket ville føre til en bedre kommunikation mellem borgerne og institutionerne, en kommunikation, som i dag har visse sygdomssymptomer, der har en række ikke særlig positive konsekvenser.
Hr. kommissær! Jeg beder Dem om i Kommissionen at arbejde endnu mere for at konkretisere definitionen på denne såkaldte europæiske dimension i undervisningen, så det senere kan aftales i Rådet, hvordan dette kunne gennemføres i de enkelte undervisningssystemer.
Endelig vil jeg gerne minde Dem om vigtigheden - og det er allerede blevet sagt - af sprogundervisning for at tilnærme de unge til EU's forskellige kulturer samt for at udveksle god praksis, især hvad angår uddannelse af lærerne, som spiller en central rolle for at nå de mål, vi har sat os. 
Hannu Takkula,
   Hr. formand, hr. kommissær! Jeg vil også gerne udtrykke min taknemmelighed over for ordføreren, hr. Beazley, for denne fortrinlige betænkning. Det er et meget vigtigt emne. Vi er nødt til at sikre, at vores børns identitet og tænkning ikke blot har en regional og national dimension, men også en europæisk dimension, og at de forstår, hvilken form for værdifællesskab de hører til, og hvilken type intellektuel arv de har.
Ganske vist består Europa af en mosaik af kulturer, men vi har fælles værdier, der er baseret på kristendommen. Disse værdier er også baseret på den hellenistiske arv og romersk lov. I dag ses det hovedsageligt i form af demokrati, menneskerettigheder og meningsfrihed. Det er vigtigt at lære børn og unge disse værdier fra barnsben, at fremme dem og gøre dem til fag, de kan fordybe sig i under deres uddannelse, så vi kan få en forståelse af, hvad det vil sige at være europæer i en verden, der bliver stadig mere integreret, og så vi kan være stolte af det og af vores nationale rødder og vores kontinent.
Bernat Joan i Marí,
   Hr. formand! Jeg takker hr. Figel' og hr. Beazley for denne betænkning. Udformningen af EU er en kompleks proces, hvori uddannelse efter vores mening spiller en grundlæggende rolle. Det er umuligt at etablere et europæisk medborgerskab uden aktiv støtte fra et ordentligt uddannelsessystem.
Vi ved jo godt, at mange af vores synspunkter om historie, kulturer, samfundet osv. formes i den vigtige skoletid. Nu er det jo sådan, at uddannelsessystemet er et middel til statstvang, ofte på bekostning af kulturel mangfoldighed og forskellighed. Derfor er f.eks. historie traditionelt blevet kraftigt mediatiseret af staten. Konsekvenserne af statsbaseret undervisning kan virke stik imod vores mål og værdier, f.eks. chauvinisme og ensprogethed: Næsten 50 % af europæiske borgere taler kun deres eget sprog flydende. Vi er nødt til at overvinde den form for statsbaseret uddannelse. Indførelse af den europæiske dimension i vores uddannelsessystemer kan være et grundlæggende bidrag til at undgå national chauvinisme, forbedre borgernes færdigheder i flere sprog, styrke respekten for mangfoldighed og forskellighed og bygge en fælles europæisk identitet.
Věra Flasarová,
   Hr. formand! Det glæder mig, at der i Tjekkiet undervises i mindst to fremmedsprog i grundskolen, og at europæisme er blevet en del af pensum i samfundsvidenskab på de højere uddannelser, f.eks. på universitet i Ostrava. Jeg vil imidlertid gerne henlede opmærksomheden på et aspekt af europæisme, der ikke bliver betonet i den grad, det fortjener, og det er tolerance. Ordføreren nævner behovet for enighed om vores fælles historie, hvilket efter min mening er et idealistisk mål, der måske kan nås i en fjern fremtid. Noget, der godt kan opnås, er til gengæld tolerance, og det har afgørende betydning for EU's eksistens.
EU's medlemsstater kan ikke have et fælles syn på deres historie, eftersom én nations succes ofte har været ensbetydende med en andens fiasko. Det er dog først for nylig, at dette synspunkt har ændret sig. Der findes ingen nation i Europa, der kan hæve sig over kontinentets historie og repræsentere et synspunkt, der ville tilfredsstille alle uden at støde nogen. Idéen om en fælles europæisk historie kan højst blive et kompromis. Et mere realistisk mål ville være at forstå andre landes historie og deres upartiske -udgave af begivenhederne. Tolerance over for historiske og kulturelle forskelle ville være europæernes første skridt i retning mod fælles værdier med andre lande og kulturer rundt om i verden. Det vil samtidig gøre tolerance og forståelse til grundlaget for en definition af fælles europæiske værdier. Unge mennesker bør lære fremmedsprog, men de bør også lære andre landes kultur og historie. Læreres opgave er at tilbyde denne form for viden som et værdisæt, der har lige så stor ret til respekt som ens egne værdier.
Zdzisław Zbigniew Podkański,
    Hr. formand! Før vi diskuterer den europæiske uddannelsesmodel og dens gennemførelse, er vi nødt til at spørge os selv, hvilken form for model vi tænker på, hvem den skal gavne, og hvad dens formål er.
Skal det være en model, der støtter frie menneskers almene udvikling og fremmer alle deres talenter og interesser? Eller skal det være en model, der har til formål at producere globaliserede mennesker, der uddannes til at fungere i hverdagen, men som ikke ejer kreativitet eller fantasi - mennesker, som ikke besidder stor viden, men som er i stand til at udføre de opgaver, de bliver pålagt?
Jeg går ind for førstnævnte model, for det er den eneste, der gør det muligt for folk at realisere deres muligheder og giver dem den åndsfrihed, der er nødvendig, for at de kan berige verden med deres kreativitet. Følgelig bør en persons opdragelse og uddannelse baseres på nationale værdier og familieværdier og give mulighed for frit at trække på andre nationers kultur.
Vi har brug for et Europa bestående af hjemlande, hvor hver en nation og hver en person kan føle sig sikre. Ethvert forsøg på at skabe et globaliseret samfund med en enkelt, godkendt kultur, hvor det kun er muligt at kommunikere på nogle få sprog, ville få den intellektuelle og økonomiske udvikling i Europa til at gå fuldstændig i stå. Den rigtige europæiske uddannelsesmodel er derfor en, der beskytter alle nationers traditioner og trækker på dem til gavn for mennesker og for at fremme deres udvikling.
Thomas Wise,
   Hr. formand! Må jeg have lov at minde om, hvad vores ordfører sagde den 12. oktober sidste år: (regeringer ved intet om uddannelse, de driver lærerstanden til fortvivlelsens rand). Det, der skræmmer mig, er, hvorfor han tror, at EU kan gøre det bedre. Hr. Beazley er forhenværende lærer og parlamentsmedlem, og han kan umuligt være uvidende om, at den britiske skolelov fra 1996, der blev indført af hans eget parti, forbyder udbredelsen af partipolitiske holdninger i skoler i Det Forenede Kongerige.
EU er et politisk projekt - et projekt, der ikke har været i stand til at overbevise millioner af voksne, hvilket resultaterne af den franske og den nederlandske folkeafstemning sidste år viser. Efter i den grad at have lidt nederlag vil hr. Beazley nu i stedet forsøge at overbevise vores børn om EU's goder. Jeg kommer til at tænke på et citat: (giv mig et syvårigt barn, og han er min for bestandig).
Som så meget andet fra dette udvalg er der tale om ren og skær ensidig propaganda, og jeg vil hverken tolerere eller støtte det.
Maciej Marian Giertych (NI ).
   - Hr. formand! I det dokument, vi diskuterer, omtales en europæisk dimension i undervisning og brug af europæisk indhold i undervisningen. Disse begreber er imidlertid ikke blevet defineret. Der omtales også fælles historie og kulturarv, men det er ligeledes ikke defineret.
Vores fælles historie består hovedsageligt af krige mod hinanden, men hvad består vores fælles kulturarv af? Lad os gøre et forsøg på at sammenfatte det. Hvad er naturen af vores fælles positive værdier? Hvis vi betragter dette spørgsmål et øjeblik, må vi erkende, at vi bindes sammen af græsk kultur, romersk lov og kristen etik. Alt, hvad der er europæisk, er baseret på disse fundamentale grundlag, der definerer selve Europa. Den logiske følge heraf er, at vi skulle fremme undervisning i græsk og latin, de klassiske sprog. Vi skulle også fremme undervisning i kristendommens bidrag til Europas fremherskende kulturelle standarder, og her mener jeg kunst, arkitektur, vores levevis og især vores familieliv og sociale liv.
Derfor er det sørgeligt, at Parlamentet gør alt, hvad det kan, for at udradere ethvert spor af kristendommen fra sine dokumenter. Og ikke nok med det, der fremmes endda en klart antikristen holdning. Parlamentet reagerede med bestyrtelse, da den polske uddannelsesminister fjernede Europarådets lærebog , hvor det anbefales at støtte homoseksualitet i skoler, fra skolerne, med beskyldninger om, at det var en forkastelse af europæiske værdier.
Dette dokument er indholdsløst og ubrugeligt uden definitioner af den europæiske dimension, europæiske værdier og europæisk indhold.
Ján Figeľ,
   Hr. formand! Aldrig tidligere er europæisk identitet, europæiske værdier, europæiske grænser og europæisk medborgerskab blevet diskuteret så bredt, som de bliver i dag. Vi er ganske vist ikke i stand til at definere disse begreber præcist, men denne debat er en manifestation af, hvordan Europa har forandret sig. Hvor Europa tidligere ikke kun gav sig af med at diskutere, men også kontrollere produktionen af kul og stål for at forhindre risikoen for krig, handler diskussionen i dag om selve Europa og verden omkring os. Det er efter min mening en positiv forandring.
Undervisning i, hvad Europa har været igennem, og det miljø, hvori det befinder sig, er meget vigtigt, både af hensyn til Europas egen udvikling og verden af det 21. århundrede, hvor Europa kan - og skal - spille en vigtigere og mere positiv rolle end i det 20. århundrede, hvor det var kilde til tragedie, krig, totalitarisme og anden elendighed på global målestok.
Uvidenhed og ligegyldighed lader til at være væsentlige årsager til intolerance. De baner vejen for propaganda og manipulation med såvel den offentlige mening som enkeltpersoners holdninger. Derfor tror jeg, at undervisning i Europas fortid og nutid og i de kulturer, vi oplever og lever i, er en vigtig forudsætning for et fredeligere og mere sammenhængende Europa, hvis retssystem og syn på værdier og kultur fortsat vil udvikle sig. Jeg tror, at det vil finde sted på en fredeligere og mere tolerant måde, end da europæerne var travlt optaget af at udrydde hinanden.
Jeg vil gerne endnu en gang takke Christopher Beazley for denne initiativbetænkning og udtrykke håb om, at dette emne bliver genstand for debat blandt medlemsstaterne, for det er dem, der har ansvaret for at afgøre indholdet og tilrettelæggelsen af uddannelse, hvilket er noget, der ikke vil blive betragtet som overflødigt, men snarere som et yderst vigtigt supplerende aspekt af uddannelse her i et udvidet Europas fælles juridiske, økonomiske og kulturelle rum.
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted tirsdag kl. 11.30.
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning af Thomas Mann for Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender om udarbejdelse af en europæisk referenceramme for kvalifikationer (2006/2002(INI)) (A6-0248/2006). 
Thomas Mann (PPE-DE ),
   Hr. formand, hr. kommissær Figel', mine damer og herrer! I EU kan vi ikke følge med tærskellandes lave lønninger og lave sociale standarder. Vi skal snarere videreudvikle vores potentiale til at udføre arbejde af høj kvalitet konsekvent. Det er kvalificeret uddannelse og videreuddannelse væsentlige forudsætninger for. I marts 2005 erklærede uddannelsesministrene i de 25 EU-medlemsstater sig parate til at modernisere deres nationale systemer. Den enkelte skal være kvalificeret til at tilpasse sig de stadig større krav på de nationale og internationale arbejdsmarkeder.
Barriererne i forbindelse med tilgang til dannelse og uddannelse mellem institutioner og medlemsstater er stadig store. Viden og kompetencer kan ikke udnyttes effektivt, og kvalifikationerne er ikke gennemsigtige. Konsekvensen er, at afsluttede studier endnu ikke anerkendes tilstrækkeligt uden for ens eget hjemland. Jo mere gennemskuelige systemerne for skolerne, erhvervsuddannelserne og universiterne imidlertid er, desto mere er det muligt at afgive domme over de specifikke modeller i medlemsstaterne, f.eks. i mit land - Tyskland - over kvaliteten af det duale system og værdien af et mesterbrev.
Den europæiske referenceramme for kvalifikationer er en metaramme, som har tre opgaver. For det første skal den forbinde nationale og internationale kvalifikationer med hinanden. For det andet skal den sørge for, at kvalifikationerne anerkendes, er sammenlignelige og kan overføres. Og for det tredje skal den sørge for større gennemsigtighed, overgang og mobilitet. Grundlaget for EQF er otte referencetrin, som læringsresultaterne beskrives med. De begynder ved grundlæggende færdigheder for enkelte opgaver og strækker sig til udprægede kompetencer for en akademisk uddannelse. På hvert af disse otte trin skal det være muligt at opnå erhvervskompetence, ligegyldig hvilken uddannelsesvej der vælges. Der var bred opbakning hos arbejdsmarkedets parter, i industri- og handelskamrene samt i håndværksorganisationerne, på uddannelsesinstitutionerne, blandt erhvervsskolelærerne, de studerende og deres undervisere, hos eleverne og studenterne, for alle ved, at her erstattes medlemsstaternes foranstaltninger ikke, men her suppleres de fagligt, og gennemførelsen skal være på frivillig basis.
Som ordfører for Europa-Parlamentet har jeg kritiseret nogle punkter i Kommissionens forslag, hvor der lægges for stor vægt på den akademiske uddannelse, og hvor der ikke tages rimeligt hensyn til erhvervsuddannelsen. Jeg savner også en endnu mere entydig henvisning til arbejdsmarkedet. EQF skal være orienteret mod målene i Lissabon-II, f.eks. vækst og beskæftigelse, og forbundet hermed på den ene side virksomhedernes konkurrenceevne og på den anden side den enkeltes arbejdsevne, altså . Man var enig i mine indvendinger i Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender, og jeg er meget glad for mine kollegers forslag - mange er til stede her - og for den enstemmige vedtagelse med tre, der hverken stemte for eller imod.
Vi støtter bl.a. den nye udformning af referencerammen for kvalifikationer med henblik på sammenlignelighed af resultaterne fra læreprocesser. Den udgør en tydelig forskel i forhold til mange hidtidige vurderinger, som kun har orienteret sig mod varigheden af læringen og typen af afsluttede uddannelser. Det vigtigste for os er, at erhvervsuddannelsen og den akademiske udddannelse er ligeværdige, de er to sider af samme medalje: Bologna-processen med målsætningen om at etablere et europæisk område for videregående uddannelse og Københavnsprocessen til styrkelse af det europæiske samarbejde i erhvervsuddannelserne. Den europæiske referenceramme for kvalifikationer er først vellykket, når der opstår nationale referencerammer for kvalifikationer i alle medlemsstater, når de kan videreudvikles derefter og kobles til EQF på en fornuftig måde inden 2009. Jeg håber, at indholdet gøres tilgængeligt for en bred offentlighed - vi i Europa-Parlamentet vil bestemt bidrage til det - og at arbejdsmarkedets parter, uddannelsesudbyderne og institutionerne samarbejder tillidsfuldt. Først da har vi et rigtigt værktøj for uddannelsesstederne og for erhvervslivet i EU. 
Ján Figeľ,
   Hr. formand! Dette er en samling af sager, der viser, at der er ved at komme fart på almen og faglig uddannelse. Jeg er sikker på, at den europæiske referenceramme for kvalifikationer er et af de centrale emner i de kommende år. Da jeg blev spurgt om de vigtigste emner i min portefølje de næste fem år, svarede jeg, at den europæiske referenceramme for kvalifikationer er et af dem, og nu føler jeg, vi er i gang med at gennemføre den, ikke kun snakke om den.
Først og fremmest vil jeg gerne takke ordføreren og Beskæftigelsesudvalget for den fremragende betænkning, de har udarbejdet i samråd med andre udvalg, og som afspejler Kommissionens høringsdokument fra sidste år. Det giver os mulighed for at afspejle det formelle forslag, der blev vedtaget tidligere på måneden, for jeg er sikker på, at livslang læring og mobilitet har afgørende betydning for vores konkurrenceevne og sociale samhørighed i EU.
Kommissionen har altid arbejdet positivt på at gøre fremskridt på disse områder, men i praksis møder folk i Europa stadig for tit hindringer, når de vil flytte fra et land til et andet for at studere eller arbejde, og når de vil være borgere i stedet for blot turister i EU. De møder også vanskeligheder, når de vil bygge videre på tidligere almen og faglig uddannelse og eksempelvis skifte fra en erhvervsuddannelse og faglig uddannelse til en højere uddannelse. Den europæiske referenceramme for kvalifikationer vil hjælpe os med at løse det problem. Den vil forbedre gennemskueligheden og gøre forskellige nationale kvalifikationssystemer eller kvalifikationsrammer mere forståelige i hele Europa. Ved at hjælpe forskellige systemer med at tale sammen vil den fremme adgangen til almen og faglig uddannelse og forøge mobiliteten i forbindelse med læring og arbejde. Den kan også komme til at spille en rolle uden for Europa, for da jeg var i Moskva eller, i juni, i Canada, udtrykte begge lande - Rusland og Canada - interesse for at høre mere om dette instrument, fordi de gerne ville lade deres politikker inspirere af det.
Vi har allerede retlige instrumenter såsom direktiverne om gensidig anerkendelse af faglige kvalifikationer. -initiativet er blevet nævnt i dag, og det har lignende mål. Alene er disse instrumenter imidlertid ikke tilstrækkelige, hvilket er årsagen til, at den europæiske referenceramme for kvalifikationer er et vigtigt, yderligere skridt i retning af at forbedre situationen.
Vores forslag integrerer allerede mange af kommentarerne og henstillingerne fra hr. Manns betænkning - det er jeg sikker på, vi kan blive enige om. Jeg mener derfor, at Parlamentet og Kommissionen i høj grad følger samme linje i denne sag. Det dokument, De har kommenteret, var et høringsdokument, der blev udgivet i juli sidste år. Siden da er vi kommet længere i retning af et mere praktisk og brugervenligt instrument.
Hr. Mann har ret, når han siger, at vi skal gøre mere inden for erhvervsuddannelse og faglig uddannelse. Jeg vil gerne minde om, at det blev indført i traktaterne - i Rom-traktaten i 1957 og højere uddannelse ikke før Maastricht-traktaten. I 1999 indledte vi Bologna-processen og først senere Københavnsprocessen. Nu har vi to parallelle processer, som nærer den europæiske referenceramme for kvalifikationer, men det er nødt til at komme videre, så vi kan komme i gang med den reelle gennemførelse af vigtige paragraffer i vores traktater. Det er vi i gang med nu: i Bologna-processen 45 lande, i København 32. For to uger siden var jeg i Schweiz, og de vil gerne være med i Københavnsprocessen. Så det er godt nyt for vores arbejde.
Den europæiske referenceramme for kvalifikationer vil kun give fuldt udbytte, hvis den gennemføres korrekt af medlemsstaterne. De skal knytte deres kvalifikationssystemer til den europæiske referenceramme for kvalifikationer. Jeg er overbevist om, at vores forslag leverer det fælles sprog og midlerne til at udvikle den nødvendige gensidige tillid, som er grundlaget for reel gennemførelse af sådan et instrument. Den strategi er også nyttig for arbejdsgivere og enkeltpersoner i forbindelse med sammenligning af kvalifikationer på tværs af EU og på tværs af diverse almene og faglige uddannelsessystemer.
Jeg er sikker på, at dette vigtige initiativ hjælper mennesker i Europa med at klare udfordringerne og høste fordelene af et videnbaseret samfund. Vi ser ikke kun frem mod yderligere diskussioner, men også mod yderligere samarbejde, efter at forslaget for nylig blev vedtaget.
Stefano Zappalà (PPE-DE ),
   Hr. formand, mine damer og herrer! Med Lissabon-strategien ønsker man at sætte skub i moderniseringen af de europæiske undervisnings- og uddannelsessystemer, så Europas økonomi bliver den mest konkurrencedygtige økonomi i verden inden 2010.
En større mobilitet på arbejdsmarkedet og et effektivt system for livslang læring er en fundamental og absolut nødvendig betingelse for dette. Manglen på kommunikation og samarbejde mellem de nationale myndigheder og mellem uddannelsessystemerne på forskellige niveauer hindrer en effektiv brug af kvalifikationer og viden, som allerede er opnået. Derfor er det nødvendigt at fremme et vist samspil mellem de forskellige medlemsstaters uddannelses- og kvalifikationssystemer.
Sådan som kommissæren var inde på, er der på visse områder ved hjælp af direktiv 2005/36/EF om anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer, som jeg var ordfører for, allerede påbegyndt et stykke arbejde, som naturligvis fortsætter og suppleres med indførelsen af en europæisk referenceramme for kvalifikationer. Dette arbejde vil være et redskab til at forbedre og styrke den gensidige tillid mellem de forskellige systemer, så man fremmer mobilitet og livslang læring. Det skal være fleksibelt opbygget og let kunne integreres i de tilsvarende nationale strukturer, idet man samtidig respekterer de forskellige særpræg. Det skal sikre anerkendelse, forenelighed og overførsel af kvalifikationer, når det gælder undervisning og erhvervsuddannelse, sådan som hr. Mann med rette understreger.
Det betyder, at vi skal øge og forbedre udvekslingen af oplysninger om eksamensbeviser, kvalifikationer, attester og erhvervserfaring, som er anerkendt i medlemsstaterne.
Som det er nu, er den europæiske referenceramme for kvalifikationer dog ikke beskrevet helt klart i Kommissionens forslag. Den skal gøres mere forståelig ved at tage nogle af de aspekter op til revision, der tilsyneladende ikke hænger sammen i dag. Vi foreslår derfor Kommissionen, at den ser på forslaget igen og omformulerer det, men at alle målsætningerne i det fastholdes. 
Milan Gaľa (PPE-DE ),
   Hr. formand! Det glæder mig at kunne konstatere, at fra at have befundet sig i en marginaliseret position er hele emnet livslang uddannelse for nyligt blevet et centralt emne. Revisionen af Lissabon-strategien for vækst og beskæftigelse og behovet for at opfylde dens mål har været et væsentligt incitament. Så tidligt som i 2000 blev der taget et vigtigt skridt i retning af at vedtage arbejdsprogrammet "Uddannelse 2010", der ikke kun sigter mod at forbedre kvaliteten og effektiviteten af almene og faglige uddannelsessystemer, men også mod at gøre dem nemt og bredt tilgængelige.
Det foreslåede koncept, den europæiske referenceramme for kvalifikationer, som vi diskuterer i dag, er et konkret initiativ, der er en udløber af arbejdsprogrammet. Jeg betragter konceptet som et konstruktivt incitament, der vil bidrage væsentligt til gennemskueligheden i forbindelse med overførsel og anerkendelse af kvalifikationer på europæisk plan. Det skal også stimulere nationale reformer og sektorreformer til støtte for livslang uddannelse, samtidig med at det spiller en væsentlig rolle i at fremme studerendes og lønmodtageres mobilitet. I dag vil jeg gerne fremhæve det nye element, som den europæiske referenceramme for kvalifikationer indføres med, nemlig anerkendelse af uofficiel og uformel uddannelse. Det vil ændre holdningen til uddannelse, som traditionelt har været baseret på uddannelsens længde eller institutionstypen, så der i stedet bliver lagt større vægt på præstationer, viden, dygtighed og færdigheder.
Jeg vil gerne takke min kollega hr. Mann, ordføreren for Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender, for hans arbejde med betænkningen om etablering af en europæisk referenceramme for kvalifikationer samt det tilstedeværende medlem af Kommissionen med ansvar for uddannelse, erhvervsuddannelse, kultur og flersprogethed, hr. Figel', og hans hold, som har arbejdet på dokumentet om retningslinjerne. Det er godt nyt, at Kommissionen under sit møde den 5. september vedtog Parlamentets og Rådets udkast til henstilling, der etablerer den europæiske referenceramme for kvalifikationer for livslang uddannelse. Jeg håber, at Parlamentet vil vedtage hr. Manns betænkning under dette plenarmøde, så vi kan begynde at debattere et nyt arbejdsdokument fra Kommissionen om den europæiske referenceramme for kvalifikationer.
Zita Pleštinská,
   Hr. formand! Jeg betragter det som en vigtig opgave for EU at vedtage europæisk lovgivning, der formelt og uformelt styrker de bestemmelser, der regulerer erhvervslivet. Menneskelig kapital udgør en væsentlig del af erhvervslivet, hvilket er grunden til, at erhvervslivets interesseorganisationer betegner direktivet om anerkendelse af faglige kvalifikationer som det mest positive tiltag, der er gennemført af EU i nærværende periode.
Et andet væsentligt skridt, der fortjener særlig opmærksomhed, er etableringen af den europæiske referenceramme for kvalifikationer, hvilket skulle sikre en gennemskuelig behandling af uddannelser, uanset hvilken metode der er brugt til at opnå de bagvedliggende kvalifikationer. Jeg vil også gerne rose det nye element, dvs. anerkendelsen af formel og uformel uddannelse, herunder tilegnelse af faglig erfaring. Hvad dette angår, vil jeg gerne takke mine kolleger, ordførerne hr. Mann, hr. Gal'a og hr. Zappalà, for at have udarbejdet en gennemført betænkning. Jeg er enig i ordførernes anbefaling om at forenkle den referenceskala med otte niveauer, der udgør det centrale element, og gøre den mere gennemskuelig.
Jeg tror, at selv om den europæiske referenceramme for kvalifikationer er frivillig, vil der sammen med nationale referencerammer for kvalifikationer blive fastlagt et system, der vil hjælpe med at håndtere forhindringer på EU's arbejdsmarked. Jeg er overbevist om, at erhvervslivet også vil sætte pris på dette initiativ fra Kommissionen, eftersom det vil gøre de forskellige nationale kvalifikationscertifikater nemmere at forstå, hvilket vil sætte arbejdsgivere i stand til at anvende den europæiske referenceramme for kvalifikationer som referenceværktøj ved udvælgelse af højtuddannede medarbejdere på baggrund af uddannelse, dygtighed og kompetencer.
Françoise Castex,
   Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Med den europæiske referenceramme for kvalifikationer giver EU sig selv et værktøj, der bestemt kan forbedres, men som er centralt i forhold til at udvikle mobiliteten inden for EU.
Virksomheders og europæiske borgeres mobilitet åbner faktisk for et nyt arbejdsmarked på fællesskabsplan. For alle europæiske lønmodtagere, uanset om de er ingeniører, teknikere eller arbejdere, er deres faglige kvalifikationer den eneste virkelige garanti for deres værdi på arbejdsmarkedet, både på nationalt plan og fællesskabsplan.
Ligesom den fælles valuta, euroen, er en fælles værdi, der garanterer, at økonomien er fleksibel og integreret med fællesskabet, har vi brug for en fælles værdi for faglige kvalifikationer, der anerkendes på hele det europæiske arbejdsmarked. Såvel virksomheder som lønmodtagere har brug for, at den fælles værdi af faglige kvalifikationer anerkendes. For virksomheder garanterer kvalifikationer en medarbejders kompetenceniveau og hans eller hendes egnethed til stillingen. For en lønmodtager garanterer og støtter de dette kompetenceniveau, uanset hvor han eller hun befinder sig inden for EU. Uanset hvilke nationale traditioner vi måtte have, vil certificeringen altid bekræfte en persons evne til at passe et arbejde og til at gøre brug af de færdigheder, der er nødvendige for at kunne udføre det. Denne evne er frugten af den tilegnede viden, det være sig gennem uddannelse eller arbejdserfaring.
Jeg vil gerne understrege det fremskridt, der er sket i visse medlemsstater, hvad angår validering af tilegnet erfaring, hvilket, som allerede nævnt, supplerer uddannelse. På langt sigt vil den europæiske referenceramme for kvalifikationer være nødt til at integrere denne proces og være åben over for alle former for anerkendelse. Næste trin må være straks at gøre arbejdsmarkedets parter opmærksomme på denne proces og få dem involveret i den for at sikre, at der bliver taget højde for den europæiske referenceramme for kvalifikationer i aftaler og overenskomster for at kombinere ægte social sikkerhed med fleksibilitet på arbejdsmarkedet.
Den værdi, der rent faktisk tillægges ansættelse, fremgår af ansættelseskontrakter og lønsedler.
Anne E. Jensen,
   - Hr. formand! Hr. kommissær, mine damer og herrer! Som det er sagt flere gange i aften: uddannelsespolitik besluttes nationalt. Og sådan skal det blive ved med at være, men som debatten i dag også viser, er der mange fælles initiativer i gang for at udvikle uddannelserne i Europa gennem udveksling og samarbejde. Gode initiativer og det er vigtigt, at de bliver kommunikeret bredt ud til befolkningen.
I ALDE-Gruppen kan vi varmt tilslutte os udarbejdelsen af en europæisk ramme for kvalifikationer. Det der med et folkeligt navn kaldes EQF. Denne ramme skal fremme anerkendelse og brug af allerede erhvervede kvalifikationer og kompetence og dermed lette adgangen til livslang læring for alle borgere. Med 32 lande som deltagere i samarbejdet giver det mulighed for en bredt fokuseret udvikling af uddannelser og beskæftigelsesmuligheder i Europa. Netop fokus på de erhvervede kvalifikationer er et vigtigt gennembrud. Det er resultatet, den faktiske kunnen og ikke kun, hvordan den opnås, der er i fokus. Dermed sikres hensynet til den meget forskellige opbygning af især erhvervsuddannelserne i Europa, samtidig med at vi fastsætter fælles mål. Jeg vil i den forbindelse understrege det krav, hr. Mann har fremsat, om at vi skal have mere fokus på erhvervsuddannelserne, herunder efteruddannelserne. Det er ikke kun universitetsuddannelserne, vi skal fokusere på.
Desuden er det vigtigt at sikre et system, der ikke er alt for kompliceret. Det må gerne være mere enkelt og klart end det, der var lagt op til i arbejdspapiret. Skal EQF blive en succes, er det desuden vigtigt, som det allerede er nævnt af kommissæren, at alle lande af fri vilje spiller med og introducerer deres egne nationale rammesystemer for vurdering af kvalifikationer eller, hvor det er relevant, regionale systemer. Det er vigtigt at bygge på det arbejde, der allerede er gjort med henblik på kvalitetsvurdering af uddannelserne, og undgå opbygning af unødigt bureaukrati. Det bliver ikke let, men vi sætter os ambitiøse mål i aften. 
Sepp Kusstatscher,
   Hr. formand! Den sag, som Rådet og Kommissionen følger, nemlig i høj grad gensidigt at anerkende de færdigheder og kompetencer, som erhverves i skolen, i erhvervslivet og i fritiden, er helt sikkert meget positiv. Jeg kan også kun tale for de forslag, som ordfører Thomas Mann har stillet, og som jeg hermed anerkender, især forslaget om, at der i meget højere grad skal tages højde for erhvervsuddannelsen foruden den akademiske uddannelse.
I det ene minut, jeg har til rådighed, vil jeg blot komme med en kort kommentar til vanskelighederne ved anerkendelsen af kvalifikationer. Den største vanskelighed består i, at viden og kunnen er meget svære at standardisere og måle som ikkematerielle goder. Meget dygtige elever slår f.eks. ofte ikke til i arbejdslivet, fordi de kvaliteter, der måles og gives karakterer for i skolen, ofte er ganske anderledes. For at folk skal få succes i arbejdslivet, har de især brug for emotionelle, kreative og sociale kompetencer, mod, begejstring, praktisk intelligens, evne til at holde ud, evne til at klare belastninger - kvaliteter, som desværre ikke kræves eller fremmes særligt eller kan kræves eller fremmes særligt i skolen. 
Guntars Krasts,
   Hr. formand! Først og fremmest vil jeg gerne takke ordføreren for hans meget veludarbejdede og afbalancerede betænkning. Jeg er sikker på, at det stadig kun er et spørgsmål om tid, før EU har et effektivt fungerende arbejdsmarked. Den europæiske referenceramme for kvalifikationer er et vigtigt skridt i den retning og skaber forudsætningerne for et fælles arbejdsmarked og et fælles uddannelsesmiljø. Jeg er sikker på, at muligheden for at sammenligne kvalifikationer ikke kun vil fremme arbejdsstyrkens mobilitet, men også tilføre en anden kvalitet til arbejdsmarkedet ved at distribuere arbejdskraften effektivt. Referencerammen for kvalifikationer vil fremme en meget stærkere tilknytning mellem medlemsstaternes nationale uddannelsessystemer og EU's arbejdsmarked. Disse skridt hænger nært sammen med Lissabon-strategien og Lissabon-målene. Den seneste udvidelse skabte en hidtil uset stigning i arbejdskraftens mobilitet inden for EU. Jobsøgere er rejst fra forskellige nye medlemsstater i Central- og Østeuropa til Det Forenede Kongerige og Irland - ældre medlemsstater, der som de eneste åbnede deres arbejdsmarkeder uden restriktioner. Faktisk er situationen i dette øjeblik enestående, når det drejer sig om at vurdere behovet for at kunne sammenligne europæiske kvalifikationer. De betydelige lønforskelle har tilskyndet tusinder af højt kvalificerede jobsøgere fra Central- og Østeuropa til at tage simple job med lave kvalifikationskrav. En undersøgelse, der for nylig blev gennemført af det irske ministerium for erhverv, handel og beskæftigelse, viser, at de fleste lønmodtagere er beskæftiget i job med lavere kvalifikationskrav, end deres faglige uddannelse faktisk giver dem mulighed for. Et ikke ubetydeligt antal arbejdere med akademiske grader er ansat i job, der kun kræver nogle få timers basal oplæring. Det er vanskelighederne ved at sammenligne uddannelsessystemer, der er fuldstændigt forskellige. Det er både de ressourcer, der går tabt for de stater, de jobsøgende stammer fra, og spildte ressourcer i de stater, hvor de ikke kan udnytte deres faglige uddannelse. Jeg håber, at den europæiske referenceramme for kvalifikationer vil tilskynde de medlemsstater, imellem hvilke arbejdskraften bevæger sig, til at blive pionerer i forhold til at føre referencerammen ud i livet og sammenligne kvalifikationer, og at disse medlemsstater ikke vil stå alene.
Jan Tadeusz Masiel (NI ).
   -  Hr. formand! Jeg vil gerne lykønske hr. Mann med hans interessante betænkning. Mobilitet er et af principperne i et samlet Europa. Studerende og lønmodtagere kan imidlertid kun opnå mobilitet, hvis problemerne omkring anerkendelse af certifikater og eksamensbeviser endelig bliver løst, og det kræver, at EU iværksætter den europæiske referenceramme for kvalifikationer. Det arbejde, der blev iværksat i Bologna, Barcelona, København og Maastricht, skal fortsættes. Vi skal så hurtigt som muligt sørge for, at arbejdere, der ankommer fra andre EU-lande, ikke får at vide, at der er arbejde til dem, men at deres kvalifikationer ikke kan accepteres.
Med den europæiske referenceramme for kvalifikationer vil kvaliteten af erhvervsuddannelser i alle EU's medlemslande blive forbedret. Den vil hjælpe os med at leve op til globaliseringens udfordringer og forøge konkurrenceevnen på arbejdsmarkedet. Der indgår desuden en væsentlig psykologisk dimension. Anerkendelse af folks kvalifikationer i form af et erhvervsuddannelsescertifikat eller et akademisk eksamensbevis svarer til at anerkende den indsats, den pågældende har ydet for at få en uddannelse. Tilsvarende er der et element af diskrimination og nedgørelse i at afslå at anerkende, at en kvalifikation har tilsvarende værdi i en anden medlemsstat.
Men vi må ikke lyve for os selv. Den europæiske referenceramme for kvalifikationer er ikke så ligetil. Højere læreanstalter og erhvervsuddannelsescentre i samme land finder det tit vanskeligt at nå til enighed, så det er ikke overraskende, at det samme sker på EU-niveau. Det er grunden til, at det skal være en politisk beslutning på EU-niveau og ikke en akademisk. F.eks. skal et polsk murercertifikat anerkendes i Tyskland og et tysk i Polen. En akademisk grad i psykologi fra Oxford skal anerkendes alle vegne, og det samme skal gøre sig gældende for en akademisk grad i psykologi fra et mindre anset universitet i et mindre land. Lokale akademikerorganisationer skal ikke kunne gøre indsigelse. Men f.eks. i Belgien findes der end ikke et organ med kompetence til at vurdere selvstændige polske maleres eller mureres kvalifikationer. Resultatet er, at der er personer, der er ude af stand til at få visse job.
Spørgsmålet om den europæiske referenceramme for kvalifikationer er særligt vigtigt for borgerne i de nye medlemsstater. Det er dem, der vil tilbyde deres faglige kvalifikationer, snarere end økonomiske investeringer, til andre medlemsstater i en overskuelig fremtid. Der findes allerede en fællesnævner for økonomiske investeringer, nemlig euroen.
Maria Matsouka (PSE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær! Det er korrekt, at Europa på sin vej gennem historien har mødt mange udfordringer og alvorlige trusler som f.eks. arbejdsløshed, fattigdom og usikre arbejdsforhold. Disse foruroligende tendenser til social opløsning er imidlertid ikke nogen selvopfyldende profeti, som vi bare skal affinde os med. Løsningerne skal søges langt fra de holdninger, som taler for, at konkurrenceevne er noget, der opnås ved at lade hånt om arbejdskraften.
Med respekt for de europæiske værdier og vores sociale engagement og med fokus på viden kan vi følge en udviklingsvej, hvor vi husker på, at globaliseringen af den økonomiske aktivitet, social fremgang og beskyttelse af miljøet er baseret på konstant udvikling af nye færdigheder og anvendelse af nye teknologier.
Hvis vi opprioriterer forskningscentrene, så de bliver hjørnesten i innovation og erhvervserfaring, vil vi gøre livslang læring til noget, der er indbringende for alle. Arbejdstagernes nye kvalifikationer bør være underlagt fælles europæiske evalueringskriterier, så det bliver nemmere at udvikle dem.
Ud fra denne synsvinkel og med respekt for de forskellige branchers særtræk og de forskellige regioners særegenheder bør vi på en klar, utvetydig og integreret måde definere grundpillerne i og perspektiverne for den europæiske ramme for kvalifikationer med fokus på viden som et socialt gode og ikke som handelsvare.
Til sidst vil jeg gerne komplimentere hr. Mann. 
Ján Figeľ,
   Hr. formand! Det er ikke kun diskussionen, men også selve betænkningen og atmosfæren omkring kvalifikationer i Europa, der udgør en væsentlig udfordring for os om at etablere et rum med større europæisk indhold. Det ville indebære regler og standarder, hvormed der fastlægges en bestemt kvalitet, og dermed mobilitet, for borgerne.
Jeg vil derfor gerne påpege flere aspekter, der er vigtige for hele sagen. Ét aspekt handler om at skabe et rum, og det betyder ikke blot adgang til og kvaliteten af grunduddannelse, videregående uddannelse og erhvervsuddannelse, men også et rum til opfølgende uddannelse, fortsat eller livslang læring og til anerkendelse af uofficiel og uformel undervisning. Den europæiske referenceramme for kvalifikationer er lige præcis et skridt i denne retning. Endvidere er dette en opfølgning til noget, vi allerede har gjort: Det Europass, Parlamentet har vedtaget, er med til at gøre kvalifikationer mere gennemskuelige, men referencerammen for kvalifikationer vil hjælpe med til at gøre dem kompatible og sammenlignelige og dermed gøre det muligt at overføre dem. Det er en meget vigtig udvikling.
Hvis det lykkes os at få den endeligt vedtaget, vil den udgøre en god ramme, ikke kun for arbejdsgivere og lønmodtagere, men også for udbydere af uddannelser, idet den vil åbne dette rum og dermed skabe et pres for kvalitetsforbedringer. Åbenhed handler om at fremme en højere kvalitet i uddannelsen. Fru Jensen har nævnt 32 lande. Jeg tror, at antallet vil stige, efterhånden som det lykkes for os at udvikle Københavnsprocessen og Bologna-processen og tilbyde troværdighed, høje standarder og kvalitative parametre med garanti. Jeg er overbevist om, at det vil være til gavn for EU som et hele, såvel som for EU's borgere og institutioner. Jeg er sikker på, at den vil være medvirkende til at sikre, at f.eks. en blikkenslager, uanset om han er polsk eller fra et andet land, ikke vil blive opfattet som en trussel, men som en meget vigtig bidragyder for mobilitet og konkurrenceevne i et fælles Europa. Lad os fortsætte det gode arbejde med referencerammen for kvalifikationer.
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted tirsdag kl. 11.30. 

