Razmere v Gazi
Predsednik
Naslednja točka je izjava predsednika o razmerah v Gazi. Predsedniki političnih skupin bodo predstavili svoja stališča o tem vprašanju. Kljub temu so me prosili za mojo izjavo in z veseljem se odzovem njihovi prošnji.
Glede na zaostrovanje razmer na Bližnjem vzhodu je bila nujna potreba po ponovni uvrstitvi sedanjih razmer na dnevni red. Evropejci se ponovno sprašujemo, kaj lahko storimo, kako se lahko odzovemo na nasilje, ki se na Bližnjem vzhodu odvija pred našimi očmi.
Če preidemo na bistvo, je edini odziv odločno opravljanje in izrazito pospeševanje mirovnih pogovorov med Izraelci in Palestinci. Mirovnega procesa, ki se je začel v Annapolisu, ne smeta uničiti nasilje in terorizem. Kot poslanci Evropskega parlamenta moramo storiti vse, kar je v naši moči, da to preprečimo.
Televizijske podobe žrtev spora, ki jih gledamo vsak dan, so moreče. Če smo pred tednom dni sočustvovali in bili ogorčeni zaradi pogleda na nedolžne palestinske civiliste, vključno z veliko otroki, ki so izgubili življenje v Gazi zaradi nesorazmerne uporabe vojaške sile, si od strašnega morilskega napada na šolo v Jeruzalemu prejšnji četrtek delimo žalost in jezo izraelskega prebivalstva.
Sočutje je plemenita vrlina tudi v politiki, vendar ne zadostuje. Sočutje ni nadomestilo za politični ukrep. Izvedljive politične rešitve je treba najti razumno na podlagi jasnih načel. Zaščita človeškega življenja in spoštovanje mednarodnega prava poosebljata taka načela ter morata zato biti naše merilo.
V imenu Evropskega parlamenta zelo obsojam dejanja nasilja, ki jih izvajajo Hamas in drugi palestinski skrajneži. V imenu Evropskega parlamenta naprošam izraelsko vlado, naj prisluhne mnenjem same države in mnenjem zunaj njenih meja, ki pozivajo k temu, da se besede ujamejo z dejanji, namenjenimi spodbujanju miru.
Gaza je postala nezaceljena rana Bližnjega vzhoda. Za nekatere ljudi je to trn v peti, ker imajo skrajneži tam politični nadzor. Veliko bi jih želelo zavrniti pomoč pri tem, da se Gaza loči od preostalega sveta, in se pretvarjati, da to sploh ne obstaja. Za zidovi, ki tam že obstajajo, in tistimi zidovi, ki se zdaj gradijo ob egipčanski meji, živijo ljudje - moški, ženske in otroci, ki imajo pravico do dostojnih življenjskih pogojev - ljudje pa ne bodo večno prenašali zidove in ločitve.
Ljudje se bojijo. Globoko sočustvujemo s prebivalstvom, ki iz dneva v dan živi v strahu pred novimi napadi z minometi v krajih, kot sta Sderot in Aškelon. Varnost Izraela jemljemo zelo resno in vedno ga moramo braniti. Evropski parlament je skupaj z mano med obiskom izraelskih in palestinskih območij konec maja 2007, vključno z Gazo, to sporočilo ponovil neštetokrat. Napadi z minometi iz Gaze na Izrael se morajo prenehati. Taka oblika odpora je terorizem, za katerega po našem mnenju pogajanja niso mogoča.
Vendar kadar čustva ljudi zaznamuje strah, je smrt dokončna in nihče ne more vrniti na stotine ljudi, katerih življenja so bila žrtvovana za varnostne potrebe Izraela, odkar je Gaza blokirana. Dvomiti moramo v sorazmernost in primernost tega pristopa. Vprašati se moramo tudi, ali je skladno z mednarodnim pravom, da mora prebivalstvo katerega koli ozemlja trpeti zaradi ekstremizma svojih voditeljev.
Zagotavljanje minimalne človekoljubne pomoči prebivalstvu Gaze, ki ga sicer zanemarjamo, ne more biti trajna in trdna rešitev. Evropska unija pomaga pri blažitvi revščine prek humanitarne pomoči, vendar mora biti njena prednostna naloga zdaj večja dolgoročna naložba, tako da se njena finančna radodarnost usmeri v najbolj strateško zaželeno smer.
Na konferenci donatorjev decembra v Parizu, na kateri je imel predstavnike tudi Evropski parlament, je Evropska unija obljubila 540 milijonov EUR za leto 2008, ki se namenijo za podporo procesa v Annapolisu. Nov finančni mehanizem Pegase že deluje.
Evropski parlament želi, da Evropska unija prispeva močno podporo in pomoč za mirovni proces. Kot proračunski organ moramo vseeno zagotoviti, da naša finančna zaveza ne zgreši cilja. Vse stranke bodo morale spoznati, da Evropska unija ne more imeti vojaških ukrepov, ki uničujejo sadove naše finančne solidarnosti.
Volja Evropskega parlamenta je, da kot pravi zagovornik trdo dela za rešitev spora na Bližnjem vzhodu. Naša nova delovna skupina za Bližnji vzhod namerava prispevati k izvajanju tega cilja. V dveh tednih bomo skupaj s skupino za spremljanje iz pariške konference donatorjev, vključno s francoskim zunanjim ministrom Bernardom Kouchnerjem, norveškim zunanjim ministrom Jonasom Gahrom Størejem, komisarko Benito Ferrero-Waldner in Tonyjem Blairom, posebnimi odposlanci četverice za Bližnji vzhod, razpravljali o napredku pri sedanjem izročanju naše pomoči.
Če Evropska unija želi delovati kot prava zagovornica, je pravičnost obvezna. Vendar če se osredotočimo na stalen diplomatski boj za pravičen opis zaostrovanja v Izraelu in Gazi, radi pozabljamo, da naj bi bili v središču naših politik ljudje in ne besede. Pomen procesa v Annapolisu se ne sme uporabiti kot sredstvo za prikrivanje, za katerim ostaja vzpostavljena politika dogovorov, palestinska ozemlja pa so še naprej blokirana z številnimi varnostnimi območji, ki omejujejo svobodo gibanja ljudi.
Položaj palestinskega prebivalstva se ne more izboljšati, razen če se ljudje lahko svobodno gibajo v Gazi in na Zahodnem bregu. Brez svobode gibanja vzpostavitev stabilne palestinske države ni verjetna. Varnost je več kot vojaška razsežnost. Varnost se ne more doseči, razen če se ljudje v Izraelu in Palestini medsebojno priznajo in spoštujejo. Varnost se začne s spravo. Prišel je čas, da se zaseje seme trajne sprave tudi med Palestince. Hamas mora za vzpostavitev miru spremeniti svoj položaj in delovati skupaj s skromnimi Palestinci. Ponovno razglašam našo podporo predsedniku Mahmudu Abasu in predsedniku vlade Salamu Fajadu.
Eden od ključev do uspeha je ureditev ob meji z Gazo, pri čemer je zelo pomembna hitra rešitev za obmejni promet pri prehodih Karni in Rafah. To je območje, za katerega je odgovorna tudi Evropska unija.
Gospe in gospodje, naredimo vse, kar je v naši moči, da podpremo našo finančno zavezo s skladnim političnim ukrepanjem, tako da lahko prispevamo k miru na Bližnjem vzhodu in predvsem podpremo tamkajšnje ljudi.
(Ploskanje.)
Joseph Daul
v imenu skupine PPE-DE. - (FR) Gospod predsednik, predsednik komisije, gospe in gospodje, pred nekaj meseci v Annapolisu so Izraelci in Palestinci sanjali sanje dveh narodov, vsak živi varno v lastni državi z mednarodno priznanimi mejami po desetletjih sporov, žalujočih družin in tragedije. Pred nekaj meseci je bila na pariški konferenci mednarodna skupnost pripravljena podpreti te sanje in jih uresničiti.
Evropa, glavna mednarodna donatorka, verjame v mirno in varno prihodnost ter si zelo prizadeva v okviru četverice, da bi obema stranema pomagala prekiniti začarani krog nasilja in pomanjkanja razumevanja. Vendar je le v nekaj dneh nesorazmerna uporaba sile in oboroženega izzivanja v nasilnih spopadih ubila na ducate Palestincev v Gazi in več izraelskih vojakov. Samo prejšnji četrtek je nek Palestinec ubil osem študentov na ugledni verski šoli in bil sam ubit. Krogle fanatikov in posameznikov, ki jih motivira maščevanje, nestrpnost in zavračanje drugih so še dodatno otežile poskuse za vzpostavitev dialoga, sporazumne rešitve in miru.
Mednarodna skupnost in Evropa se ne moreta in ne smeta postaviti za sodnici za katero koli stran. Naša naloga je, da podpisniki iz Annapolisa spregledajo razlog, tj. da se začnejo pogajanja z njimi. Delegacija PPE-DE, namenjena v Jeruzalem in Ramalo, ki sem jo vodil pred nekaj tedni, me je naučila tri lekcije.
Prva je pričakovanje Evrope na Bližnjem vzhodu: ne le Evrope, ki podpira mirovni proces finančno, čeprav je to bistveno, vendar Evrope, ki je veliko bolj prisotna in politično močna. Sprejeti moramo več ukrepov in delovati učinkoviteje.
Druga lekcija je, da moramo spodbujati skromne stranke v Izraelu in Palestini ter jim dajati našo politično podporo. Tvegana pot, ki so jo izbrale te stranke, tj. pot miru, dialoga in odgovornosti do svojih ljudi, pogosto ni v njihovo korist na volitvah. Te stranke in skromne osebe moramo čim bolj spodbujati, ker imajo le one ključ do mirne in trajnostne rešitve v regiji.
Tretja točka je, da mora Evropa obe strani pripraviti do spoznanja, da ne bosta nikoli mogli uiti začaranemu krogu varnosti, obrambe in nasilja, če bosta gradili zidove, pobijali ljudi z raketami, in se medsebojno poniževali. Ne, to je mogoče le, če ima sosednja stran, zlasti mladi, možnost oblikovanja prihodnosti, uresničevanja ambicij, oblikovanja lastnega ozemlja, s čimer se lahko oblikuje uspešen krog in prinesejo rezultati.
Skupaj s svojo skupino pozdravljam nedavni poziv izraelskih in palestinskih voditeljev k nadaljnjemu dialogu po časovnem načrtu iz Annapolisa. Evropa mora okrepiti svojo politično podporo. Poudarjam, gre za politično podporo zmernim skupinam na oblasti. To je edini izhod in včeraj smo med cerkvenim obredom slišali palestinskega in židovskega predstavnika, ki sta pozivala k isti stvari, tj. miru za svoje prebivalstvo.
(Ploskanje.)
Martin Schulz
v imenu skupine PSE. - (DE) Gospod predsednik, gospe in gospodje, v zvezi z analizo položaja ne bi vašim pripombam in pripombam Josepha Daula dodal ničesar.
Vsi se strinjamo glede tega, kaj je potrebno, in vsi smo seznanjeni s sedanjim položajem. Zato ni potrebno, da ponavljam seznam zahtev s stališča Evropske unije ali kar koli o vlogi same EU. Vseeno moram poudariti, da ne moremo ostati tiho, kadar se stvari, ki jih zgradimo s sredstvi EU, nato v kratkem času nesmiselno uničijo.
Vse to je bilo že povedano. Zardi tega bom preučil mnenja naše skupine socialdemokratov glede te razprave in poudaril naslednjo misel, da o njej razmislimo: če se načelo odpravljanja nasilja ne more vzpostaviti kot prednostna naloga, za Gazo ne bo rešitve in se spirala nasilja, ki Bližnji vzhod obremenjuje že desetletja, ne bo končala.
Zato je treba poudariti, da odpravljanje nasilja - z razglasitvijo obeh strani, da nameravata opustiti nadaljnjo uporabo sile in se usmeriti v prizadevanja za s pogajanji dosežen dogovor - ni izum tega parlamenta, vendar poudarja več poskusov v zadnjih nekaj desetletjih za dosego dialoga brez nasilja, pri čemer je bil Annapolis le nov poskus.
Zakaj so ti poskusi vedno neuspešni? Razlogi so očitni in jih je treba navesti. Poskusi so neuspešni, ker so na obeh straneh ljudje, katerih interes je nadaljevanje boja ali razglašanje nasilja. Na eni strani so zlasti v terorističnih krogih tiste osebe, ki razširjajo idejo zanikanja pravice Izraela do obstoja in zato zagovarjajo uporabo nasilja kot stvar načela, medtem ko je na drugi strani v demokratičnih strukturah Države Izrael celoten proces žrtev parlamentarnih taktikov, kadar koli je izraelska vlada pripravljena na pogajanja o iskanju miroljubnih rešitev.
To je seveda natančno to, kar ponovno doživljamo. V Annapolisu predsednik vlade želi pogajanja, člani Knesseta in njegovi ministri iz lastne vlade pa omejujejo pogajalski mandat zaradi strankarsko-politične taktike, ki jo bomo vsi prepoznali.
Usoda prebivalcev v Gazi in nesmiselna blokada, ki je temu ozemlju povzročila zmešnjavo in revščino, sta posledica stališča Hamasa, ki si je nezakonito pridobil oblast, da je nasilje edini odgovor. To točko je treba jasno poudariti glede na ugotovitev, da se oblast, ki so si jo prisvojili, ne uporablja za to, da bi se radikalce iz njihovih lastnih vrst odvrnilo od uporabe nasilja. To je dejansko vzrok za trpljenje, ki prizadene civilno prebivalstvo v Gazi.
Tako je globoko ukoreninjeno dejstvo, da so tisti, ki so na izraelski strani in poskušajo ovirati vsak korak dalje, ker izvajajo lastne vizije, s provokacijami večkrat uspeli ogroziti najmanjši napredek. Za pojave, kot je nadaljevanje izgradnje naselij, nimam druge razlage.
Kdo je dokončno prikrajšan? Ženske, otroci, nemočni ljudje zlasti v Gazi in tudi Izraelci, ki živijo blizu meje. Če povzamem naše izkušnje, naj povem, da so radikalci potrebovali ta spor za upravičenje svojega obstoja. To je bilo življenjsko dejstvo več desetletij in ta kronični položaj prevladuje na obeh straneh. Radikalcem na obeh straneh moramo povedati, da svojega cilja ne bodo mogli nikoli doseči. Lahko se zatekajo k nasilju, vendar svojih političnih ciljev ne bodo nikoli dosegli, ker se jih z nasiljem nikoli ne doseže.
Mogoče je potem ključna naloga za Evropejce, da upoštevamo besede Izraelca Jicaka Rabina. Leta 1995 je izjavil eno od najbolj modrih izjav, kar sem jih slišal: "Proti terorizmu se moramo boriti, kot da mirovni proces ne obstaja, in izvajati mirovni proces, kot da terorizem ne obstaja". To je sporočilo obema stranema. Brez takega sporočila ne bo miru.
(Ploskanje.)
Graham Watson
v imenu skupine ALDE. - Gospod predsednik, razmere v Gazi so najprej in predvsem humanitarna katastrofa. Nikakršno obsojanje katere koli stranke spora tega ne bo rešilo.
Gaza je oblegana od junija lani. Milijon in pol ljudi je ujetih skupaj z brezupno nezadostno oskrbo z vodo, elektriko, gorivom in odstranjevanjem odplak. Pred dvema letoma so trije od petih prebivalcev Gaze bili odvisni od pomoči ZN; zdaj so pomoči potrebni štirje od petih. Podjetja so v stečaju, delovna mesta je skoraj nemogoče najti, razmere pa so slabše kot kdaj koli od izraelske priključitve ozemlja leta 1967. Izraelski vojak Gilad Shalit je bil v zaporu od junija 2006 in verjamem, da v izraelski zaporih trpi približno 11 000 Palestincev.
Glavna obsodba Evropske unije je pri vsem tem, da smo slepo sledili strategiji Američanov. Marc Otte, posebni predstavnik Evropske unije, ki je nedavno nagovoril našo delegacijo za odnose s palestinskim zakonodajnim svetom, je povedal, da Evropska unija glede strategije sledi Združenim državam Amerike. Najočitnejši rezultat tega je, da palestinsko infrastrukturo, ki jo financirajo evropski davkoplačevalci, redno uničuje izraelska vojska, ki uporablja ameriško orožje. Ali moramo v takih okoliščinah namenjati evropski denar? Če bi kdaj koli obstajala potreba po skupni zunanji in varnostni politiki za Evropsko unijo, je to prava stvar.
Moja skupina pozdravlja neuradno premirje, ki je bilo doseženo danes. Egiptu želimo uspešnost pri mediaciji, vendar smo prepričani, da se krog nasilja, ki je nedavno v Gazi povzročil 56 smrtnih žrtev 1. marca 2008 in osem smrtnih žrtev v Jeruzalemu v soboto, ne more prekiniti z nasiljem.
Za uspeh pri vzpostavljanju miru potrebujemo dialog. Annapolis je obljubil mir v desetih mesecih, vendar nas veliko meni, da Izrael ponovno poskuša odvzeti legitimnost vsakemu sogovorniku. Hamas je še naprej ciničen glede svoje politike napadov z raketami, pri čemer se zaveda, da bo odziv nesorazmeren.
Z vseh vidikov obsojamo nasilje. Da, Izrael se ima pravico braniti pred vsesplošnimi napadi na civiliste, vendar mu mora demokracija pomeniti več kot njegova razpoložljiva moč. Zdi se, da se oddaljujemo od rešitve med dvema državama - ali gre za raketne napade na Aškelon ali 530 novih domov za naseljence v Givat Ze'evu blizu Ramale.
Politika zahoda temelji na treh predpostavkah: prvič, s Hamasom se je nemogoče pogovarjati; drugič, Izrael je edina demokracija v regiji in jo je treba obravnavati kot običajno demokracijo; tretjič, gospod Abas predstavlja glas razumnih Palestincev. Veliko poslancev v moji skupini dvomi v te tri predpostavke in meni, da je treba našo politiko ponovno preučiti, da se poišče položaj, v katerem te skupnosti lahko skupaj živijo.
Brian Crowley
v imenu skupine UEN. - Gospod predsednik, tako kot kolegi se strinjam z večino, kar so pred menoj povedali gospod Daul, gospod Schulz in gospod Watson. Realnost, s katero se srečujemo poleg geopolitične narave spora ali celo zgodovinske narave spora, je, da vsak dan izgubljamo nedolžna človeška življenja. Prav vsak dan družine izgubljajo svoje člane. Prav vsak dan umre ena oseba ali je ranjena. Čedalje bolj ločujemo sile zmernosti.
Ne smemo se medsebojno obtoževati; lahko ponovimo vse, kar se je zgodilo v Gazi v zadnjih mesecih, na primer cinično izkoriščanje izraelskih organov, prekinitev oskrbe z vodo, elektriko in hrano prebivalcem, s čimer se jih dobesedno poskuša sestradati, da bi bili podložni. Vendar se to ni dogajalo le v bližnji preteklosti; to se dogaja več desetletij. Temu je bil podoben cinični odziv Hamasa z izstrelitvijo raket na območja in brutalnimi poboji osmih oseb v šoli.
Vendar čeprav nadaljujemo pot in stalno obsojamo dejanja skrajnežev na obeh straneh, naj bodo uradne skupine teroristov ali skupine državnih teroristov ali teroristov, ki jih finančno podpira država, ne moremo ubežati odločilnemu dejstvu, da se zahteva dialog; da se zahteva razumevanje, da se vse bolj kot drugo zahteva spoštovanje človekovega življenja. Spoštovanje vrednosti enega samega življenja osebe. Le tako lahko zares najdemo način za združevanje ljudi. Ker vsi govorimo o rešitvi med dvema državama, vendar ta temelji na dveh trdnih državah in ne na sestavljanki iz majhnih koščkov. Ti trdni državi sta priznani, ko sta priznana njuna voditelja za pogajanja in razprave. To se zgodi na podlagi tega dialoga s prvim korakom proti miru v regiji skupaj s premirjem, h kateremu se je pozvalo, s pogovori med predsednikom Abasom in predsednikom vlade Olmertom in tudi z našo željo, da ponudimo kakršno koli pomoč.
Evrope ne grajam zaradi nudenja pomoči za gradnjo cest, vodnih in energetskih naprav, gradnjo šol in zdravstvenih centrov za palestinsko prebivalstvo, ki se je razpršilo, ko je bilo pregnano iz lastne zemlje.
Vsi nosimo odgovornost za zagotovitev, da naše soprebivalce preskrbimo in zanje poskrbimo.
Daniel Cohn-Bendit
v imenu skupine Verts/ALE. - (DE) Gospod predsednik, gospe in gospodje, v dveh minutah ne morem osnovati mirovnega načrta, vendar lahko navedem eno ali dve točki. Čas je, da preučimo besedišče, ker potrebujemo pogajanja in ne dialog. Izraz dialog nam ne pove ničesar. Tam se razširja vojna in za njen konec so potrebna pogajanja. To je resnica.
In kako se lahko pogaja? Graham Watson ima prav: če Evropska unija izvaja lastno strategijo in ne ameriške, mora storiti naslednje: prvič, pogajati se mora s tistimi, ki so v Gazi na oblasti, to pomeni s Hamasom, tako da bodo lahko storili, kar že dolgo obljubljajo, tj. ureditev premirja. Nato bo druga stran uredila, da bo humanitarna pomoč prispela v Gazo. Temu se reče pogajanje - vi nekaj ponudite in mi nekaj vrnemo.
Drugič, mi moramo reči: povejte Izraelcem, da, če se želijo pogajati s Palestinci, morajo storiti eno stvar, in sicer takoj na očiten način prenehati z gradnjo naselij, drugače ne bodo prejeli pomoči Evropske unije. Temu jaz rečem pogajanja. Imam moč in jo poskušam uporabiti. V nasprotnem primeru je vsa zadeva nesmiselna.
Verjamem v ta dialog in morali bi ga izvajati. Verjamem v spletkarjenje, pri čemer sogovorniku preprosto povem, da se te zadeve ne morejo tako nadaljevati. Kolonialna politika Izraela ogroža Državo Izrael. To moramo povedati Izraelcem. Palestincem pa moramo povedati, da jih je zadnji napad ogrozil ter da se morajo ti napadi ustaviti.
Ko bo Evropska unija končno uspela z dialoga preiti na politično pogajanje, ki vključuje izkoriščanje položajev moči, bo obstajala možnost za napredek v regiji. Na kratko, dialog lahko počaka - najprej je treba igrati na politične karte.
(Ploskanje.)
Francis Wurtz
v imenu skupine GUE/NGL. - (FR) Gospod predsednik, zahvaljujem se za vašo izjavo. O tej uradni pobudi smo se odločili šele potem, ko je bilo v bombnih napadih na Gazo ubitih 110 Palestincev in ko je bilo še osem žrtev, tokrat Izraelcev, ubitih v Jeruzalemu. V vsakem primeru smo vsi obsodili te zločine, vendar se strinjam s predhodnim govornikom, da lahko vsak opazi, da je potrebno več, če želimo imeti upanje na dokončno prekinitev začaranega kroga.
Unija mora biti dovolj pogumna ne le pri obsojanju vseh zločinov, ki sta jih zagrešili obe strani, ampak tudi imenovanju glavnega vzroka za vse težave, zasedbo, skupaj z neusmiljeno verigo zločinov in poniževanj, neskončnim sovraštvom, obupom in poželenjem po maščevanju.
Zato ni opravičila za nadaljevanje zasedbe. To je treba preprosto povedati in pripraviti ustrezne sklepe. Pomembna izraelska borka za mir, naša prijateljica in dobitnica nagrade Saharov Nurit Peled je to jasno izrazila, ko je izgubila svojega otroka v napadu nekega Palestinca. Ko je govorila s tedanjim predsednikom vlade Netanjahujem, je rekla: "Vi ste mi ubili hčer". "Vi" se ni nanašal le na posameznika, ampak na celotno politiko, kateri so sledili in jo okrepili njegovi nasledniki. To se zdaj imenuje "blokada Gaze" in prehaja v skrajnost, kot je prikrajšanost civilnega prebivalstva pri hrani in zdravstvenem varstvu. Na splošneje se nanaša tudi na "blokiranje mest in vasi na Zahodnem bregu", "vpade in bombardiranje", "načrtovane umore in množične aretacije", ki vključujejo otroke, "nadaljnjo kolonizacijo in gradnjo zidu", "priključitev in politiko izvršenega dejstva v Jeruzalemu" itd. Relativizacija teh zločinov in nekaznovanje krivcev podaljšujeta vojno. Če želimo vzpostaviti stik z mirovnimi silami na obeh straneh, si moramo upati povedati resnico. Pozvati moramo Unijo, da končno sprejme ta odločilni korak.
Bastiaan Belder
v imenu skupine IND/DEM. - (NL) Primarna dolžnost vsake države je zagotavljanje varnosti njenih prebivalcev in to je popolnoma skladno z mednarodnim pravom. Razlaga in upravičuje odziv Izraela na vse večje število izstrelkov, ki se vsujejo nanj iz Gaze. Ti palestinski izstrelki raket se pojavljajo od leta 2001. Znatno pa so se še povečali, ko so se Izraelci umaknili iz Gaze leta 2005. Od takrat se je število raketnih napadov Palestincev na judovsko državo povečalo za dobrih 500 %.
Pred letom 2006 se je redko zgodilo, da bi bilo vsak mesec več kot 50 raketnih napadov na izraelsko ozemlje. Do začetka leta 2008 je bila številka 50 napadov dnevno. To pomeni, da je zdaj več kot 250 000 izraelskih državljanov vsak dan izpostavljenih palestinskim raketnim izstrelkom iz Gaze. Obtožba, da Izrael uporablja nesorazmerno silo kot odziv na smrtno nevarnost, prezira nasilno taktiko Hamasa in drugih palestinskih terorističnih organizacij, ki svoje raketne napade iz oporišč usmerjajo na stanovanjska območja.
Konec februarja so o tem poročali nizozemski mediji pod naslovom - ki so besede Palestinca iz Gaze - "Prosimo, nič več raket na Izrael iz Gaze". Povedati je treba, da Izrael v svojih vojaških postopkih upošteva stroge pravne standarde. Gospod predsednik, gospe in gospodje, to je primer, ki bi ga arabski svet poskušal posnemati. Medtem Hamas, vodilni dejavnik moči v Gazi, kot član "osi destabilizacije" v regiji lahko računa na znatno podporo Irana, Sirije in Hezbolaha. Neimenovani poveljnik Hamasa je to jasno sporočil včeraj za časopis Sunday Times.
Če Iran tihotapi rakete Fajr v Gazo, potem je Hamas lahko sposoben groziti Tel Avivu. Ali so evropske institucije istega mnenja glede zaskrbljenosti Izraela, če da, kakšna je strategija Evrope v razmerju do osi destabilizacije? To je vprašanje za stabilnost na Bližnjem vzhodu in vsakršne možnosti za mir.
Jim Allister
Gospod predsednik, brez težav se pridružujem obžalovanju nedavnih dogodkov v Gazi in Bližnjem vzhodu ter opažanju grozne humanitarne tragedije in velikega trpljenja, ki ga doživljata obe strani. Vendar moram razlikovati med vodenimi, stalnimi in ponavljajočimi se napadi na Državo Izrael in pravico te države do samoobrambe. To je mednarodno priznana država. Priznava in sprejema rešitev med dvema državama na Bližnjem vzhodu, zdaj pa je stalno, vztrajno in zlobno podvržena najstrašnejšemu nasilju, ki prihaja zunaj njenih meja, zlasti z ozemlja, ki ga nadzira Hamas.
S svojega stališča se ne bom opravičeval za izjavo, da ima Izrael pravico do samoobrambe, ki je nujna, in da ukrepa zoper tiste, ki bodo nerazumljivo in neutemeljeno zavrnili sprejetje pravice Izraela do obstoja.
V tej razpravi in drugod veliko slišimo o uravnoteženem in nepristranskem pristopu. Pri enačenju političnih zahtev Gaze z zlobnimi in ponavljajočimi se terorističnimi napadi na Izrael, kot jih povzema napad na šolo, ni ničesar nepristranskega ne glede na njihovo upravičenost. Ničesar ni nepristranskega pri prikrivanju zavrnitve Hamasa glede priznanja Izraela in nato zahtevanju, da država, ki sploh ni priznana, nima zidu in ne sprejme obrambnih ukrepov. To je posledica neuspešnega priznanja pravice Izraela do obstoja, ki je prineslo toliko težav in nemir na Bližnjem vzhodu.
Predsednica
Točka je končana.
