Situaţia din Iran (dezbatere) 
Preşedintele
Următorul punct pe ordinea de zi este declaraţia Înaltului Reprezentant al Uniunii pentru afaceri externe şi politica de securitate şi vicepreşedintă a Comisiei cu privire la situaţia din Iran.
Catherine Ashton
Înalt Reprezentant al Uniunii pentru afaceri externe şi politica de securitate/vicepreşedintă a Comisiei. - Dle preşedinte, onorabili deputaţi, aceasta este o oportunitate importantă pentru a ridica problema situaţiei din Iran.
Uniunea Europeană doreşte relaţii normale cu Iranul, eforturile noastre în legătură cu problema nucleară făcând parte din acest demers. În acest context, în calitate de Înalt Reprezentant, voi continua rolul predecesorului meu, Javier Solana, în negocierile internaţionale cu Iranul.
Iranul este o ţară importantă cu o istorie profundă şi o cultură bogată, precum şi cu un popor extrem de talentat. Filmele şi cărţile care provin din Iran sunt impresionante, nivelul de educaţie a femeilor este ridicat, există o capacitate pentru dezbatere publică şi populaţia tânără este dinamică şi activă. În multe privinţe, societatea iraniană prezintă semnele şi capacitatea unei societăţi libere. Ameninţarea la adresa societăţii s-a reflectat în tulburările care au urmat alegerilor de anul trecut, pe care multe voci din Iran le consideră fraudate. Este, desigur, o problemă a iranienilor. Preocuparea noastră este ca normele şi standardele internaţionale privind drepturile civile şi politice să fie respectate.
În această privinţă, sunt foarte îngrijorată de rapoartele despre înăbuşirea violentă a demonstraţiilor şi arestările arbitrare din Teheran şi din alte oraşe iraniene în timpul recentelor comemorări Ashura de la sfârşitul lunii decembrie. Utilizarea violenţei împotriva demonstranţilor care doresc să-şi exercite libertatea de exprimare şi drepturile de asociere nu este acceptabilă. Sunt drepturi universale ale omului şi trebuie respectate, iar cei arestaţi pentru exercitarea paşnică a acestor drepturi trebuie eliberaţi.
Observ, de asemenea, cu adâncă îngrijorare, că multe arestări par să fi vizat apărători ai drepturilor omului şi jurnalişti şi că multora dintre cei arestaţi li se refuză accesul la reprezentare în justiţie şi contactul cu familiile lor. Iranul trebuie să-şi respecte obligaţiile internaţionale şi să trateze persoanele arestate în conformitate cu standardele internaţionale privind drepturile omului.
Alt aspect recent este arestarea altor 12 membri ai comunităţii religioase Baha. Aceste persoane trebuie să beneficieze de un proces corect, deschis şi echitabil, în conformitate cu standardele internaţionale.
Uniunea Europeană nu a pierdut nicio ocazie de a solicita guvernului iranian să respecte acele obligaţii internaţionale la care a aderat în mod liber şi voluntar. Noi facem declaraţii publice şi utilizăm alte mijloace diplomatice. Noi lucrăm prin intermediul ONU: Adunarea generală a adoptat o rezoluţie care condamnă situaţia abia luna trecută. Vom utiliza la maximum următoarea evaluare a Iranului care va avea loc la Consiliul ONU pentru drepturilor omului din Geneva la începutul lunii februarie.
În ceea ce priveşte problema nucleară, regretăm că Teheranul nu a urmat traseul stabilit la ultima reuniune dintre Javier Solana şi Jalili, negociatorul şef, de la 1 octombrie din Geneva. Cu toţii am stabilit că reuniunea a fost pozitivă. Dar, de fapt, Iranul a respins acum un proiect de acord propus de AIEA şi a refuzat să continue negocierile privind problema nucleară.
Uniunea Europeană şi partenerii de negociere sunt dedicaţi în întregime găsirii unei soluţii diplomatice la problema nucleară iraniană şi, în acest scop, trebuie să continuăm implementarea abordării pe două niveluri. Avem nevoie de un angajament serios din partea Teheranului că este dispus să participe la discuţii constructive.
Obiectivul nostru rămâne să ne convingem că programul nuclear are exclusiv scopuri paşnice. Lipsa de încredere a crescut şi mai mult când s-a aflat că Iranul a construit altă instalaţie de îmbogăţire fără să informeze AIEA la momentul potrivit. În plus, Iranul continuă să nu coopereze pe deplin cu AIEA şi să nu-şi respecte obligaţiile internaţionale.
Este esenţial ca UE şi comunitatea internaţională să rămână unite în efortul de negociere, inclusiv prin consolidarea acestui efort prin măsuri adecvate. Soluţia pentru a realiza acest obiectiv este o solidaritate cât mai amplă.
Dacă Iranul se înscrie pe un drum mai constructiv în ceea ce priveşte problema nucleară şi stabilitatea regională în general, ar putea juca un rol important în regiunea Orientului Mijlociu şi a Golfului, care ar reflecta locul său de drept şi istoria sa glorioasă.
În concluzie, provocările pe care le ridică Iranul constituie o parte importantă din portofoliul meu. Este o ţară cu un potenţial enorm - şi disponibilitatea noastră de a colabora cu Iranul în mod constructiv a fost declarată în mod repetat. Voi continua să pledez în favoarea acestui caz. Sper sincer ca, pe durata mandatului meu, să revin în Parlament cu o imagine mai pozitivă a relaţiilor cu Iranul.
José Ignacio Salafranca Sánchez-Neyra
Baroneasă Ashton, aveţi perfectă dreptate să fiţi îngrijorată, deoarece situaţia din Afganistan este extrem de gravă, în special din punct de vedere al drepturilor omului. Mă refer, în special, la drepturile civile şi libertăţile politice, unde observăm o disoluţie cu adevărat incredibilă: exercitarea arbitrară a violenţei, arestări în masă de membri ai opoziţiei, crime, execuţii, organizaţii non-guvernamentale care sunt împiedicate să-şi desfăşoare activitatea şi imposibilitatea exercitării libertăţii presei. Unei delegaţii a Parlamentului European i-a fost interzis accesul.
Dle preşedinte, având în vedere circumstanţele actuale, mă întreb dacă merită să vizităm ţara în acest moment.
Observaţiile dvs. privind frontul nuclear, Baroneasă Ashton, au fost foarte clare şi, de asemenea, foarte directe: Iranul continuă să producă uraniu îmbogăţit în ciuda avertizărilor comunităţii internaţionale. A refuzat mâna întinsă de preşedintele Obama şi a respins ultimul plan sugerat de cei şase, dintre care au făcut parte Rusia şi Franţa.
Întrebarea mea, Baroneasă Ashton, este foarte simplă: Credeţi că răbdarea noastră faţă de această ţară a ajuns la capăt? Credeţi că ar trebui să trecem la adoptarea de măsuri mai dure sau consideraţi că o abordare ultraprudentă este cel mai bun mod de a negocia cu regimul iranian?
Aş dori să vă spun că salut cu sinceritate declaraţia dvs. în favoarea apărării drepturilor omului în ţara respectivă. Încălcările sunt extrem de grave şi cred, dle preşedinte, că Parlamentul trebuie să condamne situaţia drepturilor omului din această ţară fără să se ferească să adopte măsuri dure. Sper că Parlamentul va fi capabil să realizeze acest lucru prin aprobarea rezoluţiei referitoare la acest subiect. Acesta trebuie să fie în continuare ferm, foarte ferm, în apărarea neobosită a libertăţii.
Roberto Gualtieri
Dle preşedinte, doamnelor şi domnilor, având în vedere evoluţia situaţiei din Iran, nu putem să nu ne exprimăm cea mai profundă îngrijorare. Îngrijorările sunt legate de numărul tot mai mare de încălcări ale drepturilor politice şi civile, pe care le condamnăm vehement şi de neîndeplinirea obligaţiilor care decurg din calitatea Iranului de membru al Tratatul de neproliferare a armelor nucleare, asupra căruia Iranul însuşi declară că nu doreşte să arunce nicio urmă de îndoială.
Nu contestăm dreptul Iranului la dezvoltarea paşnică a energiei nucleare şi nici nu dorim să subestimăm rolul important pe care Iranul îl poate juca la nivel regional, necesităţile sale legitime de securitate sau necesitatea de a crea un sistem credibil de securitate regională care implică toate puterile nucleare din zonă. Tocmai de aceea, totuşi, nu înţelegem motivele care stau la baza nerespectării solicitării Agenţiei Internaţionale pentru Energie Atomică de a îmbogăţi uraniul în străinătate şi regretăm această decizie.
Confruntat cu această situaţie, Consiliului de Securitate îi revine sarcina să determine răspunsul comunităţii internaţionale şi posibilitatea de noi sancţiuni, care ar trebui să se concentreze pe neproliferarea armelor nucleare şi ar trebui concepute ca un instrument care să sprijine un dialog dificil dar inevitabil, şi nu ca mijloace utilizate pentru a răsturna regimul.
Cu privire la această strategie, Uniunea Europeană ar trebui să-şi joace rolul reflectând, la momentul oportun şi sub forma adecvată, la posibile măsuri tehnice pentru a completa sancţiunile ONU şi, în acelaşi timp, confirmând disponibilitatea sa pentru dezbatere şi dialog, care nu trebuie pierdută niciodată, nici chiar în perioade dificile.
Vom sprijini pe deplin acţiunea Uniunii Europene şi a Înaltului Reprezentant în conformitate cu abordarea care a fost prezentată în mod clar în discursul Înaltului Reprezentant.
Marietje Schaake
în numele Grupului ALDE. - Dle preşedinte, vara trecută, am fost aleasă în Parlamentul European exprimându-mi dezaprobarea faţă de propriul guvern. O femeie tânără din Iran, care ar fi făcut acelaşi lucru, probabil ar fi fost ucisă, arestată, torturată şi violată până acum.
Datorită noilor mijloace mediatice, am văzut cu toţii clipurile cu modul brutal în care regimul iranian reprimă sever cetăţenii care pledează pentru democraţie şi libertate. Arestarea recentă a reporterilor pentru drepturile omului de către serviciul secret al Gărzii Revoluţionare demonstrează că regimul iranian este interesat din ce în ce mai mult să izoleze ţara. Jurnaliştii internaţionali aveau foarte mare încredere în rapoartele acestora.
Ieri a fost ziua Martin Luther King. Comemorăm o persoană care, de asemenea, a demonstrat paşnic în stradă şi a spus: "vine o vreme când tăcerea înseamnă trădare”. Dnă Înalt Reprezentant, această vreme a venit demult.
Preşedintele Barack Obama şi-a întrerupt vacanţa de Crăciun pentru a denunţa atacuri şi mai brutale asupra cetăţenilor după sărbătoarea Ashura. În abordarea pe două niveluri propusă faţă de Iran, menţinând echilibrul dintre problema nucleară şi drepturile omului, Statele Unite pun un accent tot mai puternic pe drepturile omului. Europa ar trebuie să adopte o poziţie de lider mai convingătoare în acest domeniu, şi nu doar când se simte sigură din punct de vedere politic.
Dezastrul din Haiti este o tragedie teribilă şi mă bucur că interveniţi. Totuşi, până în prezent, dezastrul provocat de oameni care are loc în Iran nu a fost abordat de Europa cu autoritate şi coordonare. Luna trecută, o delegaţie a Parlamentului trebuia să viziteze Iranul, dar regimul nu a dorit să vedem cu ochii noştri slăbiciunea şi divizarea acestuia. Este momentul ca Europa să ia atitudine în privinţa Iranului şi lumea aşteaptă.
Este regimul iranian actual, care şi-a pierdut legitimitatea şi este divizat intern, un actor credibil în negocieri? Ce măsuri propuneţi, în legătură cu problema nucleară, care să vizeze guvernul fără să afecteze populaţia? Sunteţi dispusă să solicitaţi o discuţie de urgenţă în Europa sau în Iran?
Pentru a vă asigura că drepturile omului vor rămâne prioritatea Europei, cum veţi utiliza instrumentul Uniunii Europene pentru drepturile omului? Cred că trebuie să sprijinim cetăţenii, societatea civilă şi jurnaliştii. Programul "Oraşul adăpost”, propus de Preşedinţia cehă, ar putea fi un instrument util pentru a-i sprijini pe iranienii ameninţaţi din Europa.
În timpul audierilor comisarului Kroes, am întrebat-o dacă este dispusă să lucreze cu dvs. pentru a face din libertatea de exprimare pe Internet o parte integrantă a politicii externe a Europei. Vă întreb acelaşi lucru.
Barbara Lochbihler
Dle preşedinte, Baroneasă Ashton, Parlamentul European a acordat o atenţie deosebită evoluţiilor politicii interne şi externe din Iran. Delegaţia pentru Iran a intrat în dialog cu reprezentanţii guvernului şi ai societăţii civile şi a făcut pregătiri pentru o vizită în Iran la începutul lunii, deşi, din păcate, aceasta a fost anulată în ultimul moment.
Nemulţumirea faţă de fraudarea alegerilor şi de creşterea constantă a represiunii şi violenţei statului i-a determinat pe reprezentanţii societăţii civile iraniene să apeleze la Parlamentul European. În acţiunea lor curajoasă, aceştia caută sprijinul nostru pentru apărarea libertăţilor democratice şi ne solicită să tratăm cu seriozitate propriile valori fundamentale. Protestele sunt numeroase şi se desfăşoară în continuare. Guvernului iranian i se solicită să ofere răspunsuri politice la aceste probleme nerezolvate, dar în schimb, observăm o creştere a celor mai grave încălcări ale drepturilor omului, precum tortura şi agresarea persoanelor arestate şi auzim despre decese înregistrate în rândul demonstranţilor, în timp ce au loc procese inechitabile.
Mulţi iranieni aşteaptă de la noi nu doar să urmărim cu atenţie politica externă şi programul nuclear, ci şi să observăm şi să acţionăm la situaţia politică din Iran. Este de salutat faptul că ţări precum Spania şi Irlanda sunt pregătite să emită vize într-un mod nebirocratic pentru apărătorii drepturilor omului care au fost persecutaţi, salvându-i astfel dintr-un pericol iminent. Alte state membre ar trebuie să urmeze acest exemplu şi solicităm, de asemenea, Comisiei să furnizeze ajutor rapid pentru cei persecutaţi politic.
Din exterior, ceea ce putem face este limitat. Schimbările cruciale trebuie să provină din interiorul ţării. Trebuie, totuşi, să menţinem deschise canalele de comunicaţie cu lumea din afară. În acest context, trebuie să criticăm vehement companiile străine precum Siemens şi Nokia, a căror tehnologie face posibilă cenzura şi chiar îi sporesc eficienţa.
Pentru că nu s-a ajuns la niciun acord în negocierile privind problema nucleară, se vorbeşte din ce în ce mai mult despre impunerea de sancţiuni. Nu este clar, totuşi, ce sancţiuni ar avea influenţa dorită asupra conducerii politice. Dacă sancţiunile duc la o înrăutăţire a standardelor de viaţă pentru mulţi cetăţeni, un exemplu fiind sancţiunile privind petrolul, acestea nu-şi vor atinge obiectivele şi vor oferi regimului oportunitatea să învinovăţească pentru deteriorarea situaţiei economice ceea ce ar putea numi cadrul extern ostil.
Prin urmare, este foarte important să dezvoltăm sancţiuni specifice şi inteligente, inclusiv împotriva persoanelor individuale. Prin urmare, de exemplu, Consiliul poate include pe lista neagră persoanele responsabile pentru măsurile represive din ultimele luni. În politica UE privind Iranul, este esenţial să creăm şi să aderăm la o politică pe două niveluri. În ciuda eşecurilor, trebuie să căutăm dialogul politic. Izolarea Iranului nu i-ar ajuta nici pe cetăţenii săi şi nu le-ar ajuta nici pe statele vecine din regiune.
Charles Tannock
în numele Grupului ECR. - Dle preşedinte, ambiţia fără margini a preşedintelui Ahmadinejad de a dezvolta arme nucleare reprezintă, din punctul meu de vedere, cea mai gravă ameninţare la pacea mondială în prezent.
Diplomaţia UE va avea succes, în cele din urmă, doar printr-o abordare unită şi coordonată. Sancţiunile repetate trebuie să fie specifice şi trebuie să prejudicieze în măsură extrem de mare regimul de la Teheran. Dar, în egală măsură, trebuie să recunoaştem că poporul iranian şi regimul iranian nu sunt unul şi acelaşi lucru.
Din cauză că Ahmadinejad a fraudat alegerile prezidenţiale de anul trecut, mulţi dizidenţi şi tineri protestatari curajoşi au ieşit în stradă. Aceşti oameni au nevoie de ajutorul nostru pentru că se identifică cu valorile noastre privind libertatea, democraţia şi statul de drept. Într-adevăr, deznădejdea este atât de mare în Iran, încât liderul opoziţiei, Mir Hossain Musavi, foarte puţin cunoscut ca un democrat în trecut, a spus că este pregătit să-şi sacrifice viaţa pentru un viitor mai bun al ţării sale. În acelaşi timp, abuzurile revoltătoare la adresa drepturilor omului continuă neabătut, în timp ce tinerii şi homosexualii sunt executaţi în mod curent.
Deputaţii din Parlamentul European doresc un Iran democratic şi liber, care nu mai exportă terorismul prin intermediul Hamas şi Hezbollah şi care îşi ocupă locul legitim în comunitatea internaţională. Uniunea Europeană ar trebui să-şi intensifice eforturile pentru a urgenta acest proces în toate modurile posibile.
Bastiaan Belder
Dle preşedinte, mass-media mi-a prezentat o propunere neobişnuită săptămâna trecută: Israelul, spun aceştia, îşi va ataca inamicul numărul unu, Iranul, mai devreme sau mai târziu. În timp ce această dezbatere avea loc în Europa, mass-media din Iran discuta, de asemenea, intens opţiunea militară împotriva proiectului nuclear controversat al Teheranului. Toate sunt minciuni şi exagerări sioniste, a fost verdictul ziarului conservator Kayhan cu privire la presupusa ameninţare nucleară. În acelaşi timp, fără îndoială că programul nuclear al Republicii Islamice reprezintă o ameninţare serioasă la adresa securităţii - pentru Israel, în primul rând, dar şi pentru o regiune mai vastă. Prin urmare, sper în continuare că comunitatea internaţională nu se va mai limita doar la a recunoaşte acest lucru, ci va acţiona cu adevărat în această privinţă. Cred că trebuie avute în vedere toate opţiunile. Un regim de sancţiuni eficient, pe care cancelarul german, dna Merkel, îl solicita încă ieri, va însemna, oricum, că statul evreu nu va putea întreprinde absolut nicio acţiune unilaterală.
Ceea ce mă aduce la o întrebare esenţială pentru Consiliu, pentru dvs., Înaltul Reprezentant. Există, de fapt, o bază europeană pentru înăsprirea sancţiunilor împotriva regimului iranian? Legăturile comerciale strânse între un număr de state membre proeminente ale UE - nu trebuie să menţionez nume deoarece şi dvs. ştiţi cine sunt - şi Republica Islamică ar putea constitui oricând obstacole majore pentru a aborda în mod serios problema nucleară. În ultimele săptămâni, în ziarul The Wall Street Journal au apărut un număr de opinii tăioase despre această problemă, care constituiau practic liste de acuzaţii la adresa Europei. Pe scurt, Baroneasă Ashton, există o bază pentru înăsprirea sancţiunilor eficiente împotriva Republicii Islamice Iran? Aştept răspunsul dvs.
Franz Obermayr
(DE) Dle preşedinte, cele mai recente evenimente, în special, au evidenţiat faptul că tratarea libertăţilor civile în Iran are deficienţe clare, din punct de vedere european. Pedeapsa cu moartea pronunţată în cazul protestatarilor condamnaţi recent este un semn privind modul diferit în care sunt tratate drepturile fundamentale şi respectarea lor în această ţară. Este important de subliniat, totuşi, că politica externă a UE trebuie să fie coerentă, pentru că ignorăm adesea de bunăvoie astfel de probleme în cazul partenerilor importanţi din punct de vedere economic şi geostrategic - precum China sau, poate, Arabia Saudită - în ciuda faptului că şi în aceste ţări au loc abateri grave de la ideile noastre europene de democraţie şi de stat de drept.
Ca membru al delegaţiei pentru Iran, pentru mine este o preocupare deosebită ca deplasarea amânată în Iran să fie reluată cât mai curând posibil pentru a îmbunătăţi comunicarea cu UE şi, prin aceasta, să contribuim, prin intermediul dialogului, la dezamorsarea situaţiei dramatice din Iran.
Lena Kolarska-Bobińska
(PL) Dle preşedinte, Baroneasă Ashton, situaţia internă din Iran se înrăutăţeşte dramatic de la o zi la alta şi de la o săptămână la alta. Drepturile omului sunt încălcate în mod brutal sub ochii noştri şi suntem martorii unei terori cu care nu ne-am mai confruntat de decenii. Un val fără precedent de represiuni din partea statului încearcă să-i reducă la tăcere pe cei care luptă pentru reforme democratice în Iran. În lupta împotriva cetăţenilor săi, guvernul utilizează, de asemenea, tinerii înarmaţi, special antrenaţi, din miliţia Basji.
Parlamentul European trebuie să condamne utilizarea excesivă a forţei de către guvern şi creşterea numărului de încălcări ale drepturilor omului. De asemenea, este inacceptabil să se utilizeze pedeapsa cu moartea împotriva opoziţiei, inclusiv sub pretextul crimei "moharebeh”, insulte aduse lui Dumnezeu. Prin urmare, Uniunea Europeană are nevoie de o abordare nouă faţă de situaţia din Iran. Înaltul Reprezentant al Uniunii Europene, Catherine Ashton, trebuie să trimită un mesaj puternic şi clar cetăţenilor Iranului, confirmând dorinţa noastră de a apăra drepturile omului.
Problema unei arme nucleare este extrem de importantă. Totuşi, nu ar trebui să încetăm să apărăm valorile fundamentale doar pentru a câştiga un avantaj tactic în negocieri. În negocierile cu Iranul, nu trebuie să marginalizăm statul de drept, libertatea de exprimare sau dreptul la informare. Aceste valori nu trebuie tratate ca fiind mai puţin semnificative.
Vin din Polonia unde, acum peste 20 de ani, în 1989, tirania a făcut loc democraţiei. Aceasta a avut loc datorită acţiunii paşnice a mişcării de opoziţie Solidaritatea şi a dialogului paşnic dintre guvern şi cetăţeni. Nu văd o cale mai bună de urmat pentru cetăţenii iranieni.
Ana Gomes
(PT) Problema iraniană este una dintre cele mai importante probleme din politica internaţională modernă. Trebuie să depunem toate eforturile pentru a împiedica regimul Iranian, care a fost atât de nociv pentru pacea şi securitatea din Orientul Mijlociu, să obţină accesul la arme nucleare.
Totuşi, rolul Uniunii Europene în relaţiile sale cu Iranul nu trebuie epuizat cu problema nucleară. De la alegerile fraudate din iunie, am fost martorii unei mişcări populare împotriva naturii represive, obscurantiste şi antidemocratice a regimului iranian.
Europa trebuie să fie consecventă în promovarea valorii universale a drepturilor omului, pentru care mulţi omeni îşi riscă viaţa pe străzile din Teheran. Fără a pune la îndoială dreptul suveran al cetăţenilor de a-şi decide propriul destin, este obligatoriu ca Uniunea Europeană să ia măsuri pentru a-i încuraja pe cei care luptă pentru libertate şi democraţie în Iran. Nu există nimic mai eficient decât canalele de informare libere şi alternative pentru combaterea cenzurii, care perpetuează toate regimurile tiranice.
Ca urmare, ne aşteptăm ca postul de televiziune în limba persană, atribuit Euronews de către Comisia Europeană, să-şi înceapă emisia foarte curând.
De asemenea, ne aşteptăm ca Baroneasa Ashton, noul Înalt Reprezentant, să continue cu iniţiative creative care vor contribui la transparenţă politică mai mare în Iran şi va adopta recomandările făcute de toţi cei care se luptă pentru un Iran liber, inclusiv iranienii din exil.
În plus, această preocupare legată de viitorul politic al Iranului ar trebui să ghideze orice noi sancţiuni care sunt decise în contextul problemei nucleare. După cum a explicat în acest Parlament intelectualul iranian, Aknar Ganji, este imperativ să evităm sancţiunile economice care slăbesc populaţia şi în special clasa de mijloc iraniană, care alcătuieşte marea masă a opoziţiei.
Nimic nu este mai important pentru securitatea din Orientul Mijlociu, Europa şi din lume, decât o democraţie iraniană construită de iranieni. Uniunea Europeană trebuie să facă din aceasta unul dintre obiectivele sale.
Frédérique Ries
(FR) Dle preşedinte, Iranul trece fără îndoială prin cea mai gravă criză din istoria sa de după 1979 din cauza acestui regim, care refuză orice schimbare şi care a crescut numărul de asasinate având ca ţintă opoziţia, de raiduri şi de arestări a demonstranţilor paşnici, precum şi a jurnaliştilor, după farsa electorală din 12 iunie 2009.
La începutul dezbaterii, dna Ashton a menţionat rapoartele ONG, rapoarte dezastruoase în această privinţă, fără a menţiona măcar simulacrul de justiţie de care au avut parte Clotilde Reiss, cetăţean francez şi minoritatea Baha - şapte dintre aceştia au fost judecaţi în Teheran începând cu lunea trecută. Aceştia riscă închisoarea pe viaţă sau mai grav, pur şi simplu pentru că religia lor este diferită de cea a puterii aflate la guvernare.
Raportul este dur, alegerile prezidenţiale nu au schimbat nimic sau mai curând au schimbat: au radicalizat şi mai mult regimul Iranian, dacă acest lucru era posibil; există, de asemenea, radicalizare cu privire la străinătate, odată cu răzgândirea neaşteptată a autorităţilor iraniene privind proiectul de acord nuclear negociat în octombrie 2009 în Viena.
Când vom lua în considerare menţionarea - precizez menţionarea - sancţiunilor inteligente şi specifice, precum cele la care se referă dna Lochbiher; sancţiuni, prin urmare, împotriva acestui regim, care este în mod deschis anti-occidental şi antisemit? Ştiu că este o ocazie foarte limitată, dnă Ashton, dar nu credeţi că trebuie să facem mai mult şi mai bine în acest caz, că trebuie să-i ajutăm pe tinerii iranieni, care îşi proclamă indignarea pe Internet, că trebuie să denunţăm apelurile repetate la distrugerea statului Israel şi, mai presus de toate, că trebuie să sprijinim această societate civilă şi opoziţia, această mişcare democratică ce sfidează un preşedinte care fraudează alegerile şi pe miliţiile sale?
Trebuie să evităm o escaladare, sunt foarte conştient de acest lucru, dar trebuie, de asemenea, să evităm subterfugiul şi să nu repetăm eroarea pe care am făcut-o în Afganistan, unde Europa nu a reuşit să-l protejeze pe comandantul Massoud. Este datoria noastră să-i sprijinim pe liderii opoziţiei Iraniene astfel încât să evite o soartă similară.
Fiorello Provera
(IT) Dle preşedinte, doamnelor şi domnilor, situaţia din Iran continuă să se deterioreze.
Cel puţin opt persoane au fost ucise recent, regimul a crescut numărul de arestări în rândul femeilor - jurnaliste, sindicaliste şi intelectuale - 30 de mame care au solicitat informaţii despre copii lor dispăruţi au fost arestate şi mormântul tinerei martire pentru libertate, Neda AghaSoltan a fost profanat în mod repetat cu focuri de armă. Este clar că regimul intenţionează să sporească represaliile şi să instaureze un climat de teroare.
Pe lângă această situaţie internă, Iranul demonstrează o lipsă de cooperare internaţională, refuzând accesul Agenţiei Internaţionale pentru Energie Atomică la instalaţiile iraniene pentru îmbogăţirea uraniului. Fapt care demonstrează în mod clar intenţiile reale ale programului atomic iranian; dacă ar fi doar paşnice, nu ar fi necesar să le ascundă.
Prin urmare, Europa ar trebui să-şi exprime în mod energic preocupările sale pentru că o putere nucleară, militară poate pune în pericol securitatea continentului şi are consecinţe politice semnificative pentru toate ţările din regiune.
Martin Ehrenhauser
(DE) Dle preşedinte, chiar dacă conflictul din Iran pare adesea a fi o luptă pentru putere între vechile şi noile autorităţi, este evident că acest sistem social foarte închis are fisuri foarte clare. Situaţia din Iran este cu siguranţă o dovadă a importanţei democraţiei, adică a posibilităţii pe care trebuie să o aibă fiecare cetăţean de a-şi exprima voinţa politică.
Cei care au răspunderea politică în Iran reacţionează în prezent la această dorinţă legitimă a societăţii cu represiune din partea statului, care ajunge până la pedeapsa cu moartea. Aceste atacuri asupra cetăţenilor trebuie oprite imediat, deoarece represiunea statului cu siguranţă nu va pune capăt acestei dorinţe a societăţii. Din contră, istoria îndelungată a Iranului ne demonstrează acest lucru.
În ceea ce priveşte deplasarea planificată a delegaţiei Parlamentului European la Teheran, care a fost anulată rapid de guvernul iranian, aş dori să spun doar că, în acest moment, această deplasare este foarte importantă, în primul rând, pentru a ajunge la negocieri şi la dialog cu toată lumea, inclusiv şi în special, cu cetăţenii locali şi cu societatea civilă.
Philippe Juvin
(FR) Dle preşedinte, iranienii au declarat că sunt pregătiţi pentru un schimb treptat de uraniu uşor îmbogăţit contra combustibil. Acest tip de producţie a fost respins de Grupul celor şase, deşi nu era, de fapt, foarte diferit de propunerea pe care acest grup o elaborase cu puţin timp înainte.
Nu subestimez deloc calităţile de negociere ale iranienilor, în special, cu privire la definirea naturii graduale a schimbului pe care l-au propus, dar având în vedere riscurile, dnă Ashton, nu credeţi că acest refuz al Grupului celor şase ar fi putut, poate, să constituie obiectul unei poziţii comune şi precise a Uniunii Europene? De ce nu profităm de această ocazie?
Aş dori să vă exprimaţi părerile în legătură cu acest subiect. Admit că sunt foarte nedumerit de discreţia Europei în această dezbatere. Noi aveam legitimitate, Europa are legitimitate. Să o utilizăm pentru a ajunge la un acord.
María Muñiz De Urquiza
(ES) Primul meu discurs în Parlament, din iunie anul trecut, a avut ca subiect Iranul, ca urmare a ultimului val de execuţii. La momentul respectiv, am solicitat Uniunii Europene să pună în practică toate instrumentele aflate la dispoziţia sa pentru a proteja drepturile omului.
Acum aflăm că represiunea continuă împotriva minorităţii religioase Baha, împotriva homosexualilor - şi solicit în special eliberarea homosexualilor aflaţi în închisoare, care sunt condamnaţi la moarte în unele cazuri - împotriva opoziţiei - cu peste 2.500 de membri ai opoziţiei arestaţi - împotriva libertăţii presei - numai lunea aceasta am fost martorii închiderii ziarului Farhang-e-Ashti pentru publicarea unei declaraţii a dlui Mousavi, liderul opoziţiei - şi împotriva minorităţii kurde.
Iranul rămâne o mare provocare pe agenda europeană şi nu doar din cauza ameninţării nucleare: comunitatea internaţională acţionează deja împotriva acestei situaţii. Provocarea decurge din faptul că Iranul posedă o mare capacitate de a influenţa practic toate domeniile în care se fac eforturi pentru a găsi o soluţie paşnică şi diplomatică în Orientul Apropiat şi, de asemenea, în Irak şi în Afganistan.
Prin acţiunile sale represive, Iranul distruge orice oportunitate de normalizare a relaţiilor sale externe, astfel încât să poată fi acceptat de comunitatea naţiunilor şi să joace un rol constructiv în relaţiile internaţionale.
Aceasta este situaţia pe care o doresc socialiştii, dar poate fi obţinută doar dacă Iranul îşi respectă obligaţiile internaţionale, începând cu Pactul Internaţional privind Drepturile Civile şi Politice. Conform termenilor acestui pact, Iranul trebuie să recunoască partidele politice, sindicatele, organizaţiile non-guvernamentale, dreptul la asociere, libertatea de exprimare etc.
Sprijinul şi solidaritatea Uniunii Europene, pe care le solicit acum în numele celor care cer mai multe drepturi şi pentru cei reprimaţi de regim, nu trebuie confundate cu niciun fel de interferenţă occidentală. În schimb, reprezintă o dorinţă ca Iranul să respecte cerinţele minime necesare pentru a-i permite să negocieze cu restul lumii.
Marco Scurria
(IT) Dle preşedinte, doamnelor şi domnilor, în publicaţiile Uniunii Europene şi pe site-urile Internet ale UE, spunem adesea că drepturile omului se află în centrul procesului integrării europene şi reprezintă elementul cheie al relaţiilor sale externe.
Ţările care au încheiat acorduri politice sau comerciale cu Uniunea Europeană sunt obligate să respecte aceste drepturi. Baroneasă Ashton, ar trebui să ne întrebăm dacă aceste cerinţe mai există în relaţiile noastre cu Iranul şi dacă într-adevăr se justifică să trimitem o delegaţie la Teheran fără să convenim un program cu guvernul iranian pe care să-l susţină ambele părţi, unul care ne va permite să ascultăm, de asemenea, argumentele şi vocile opoziţiei.
Cu privire la ceea ce putem face, trebuie, totuşi, să fim atenţi chiar şi când discutăm despre sancţiuni, deoarece istoria demonstrează că sancţiunile economice şi comerciale au întărit adesea regimurile în loc să le slăbească şi că acestea au slăbit, de fapt, cetăţenii şi, mai ales, pe cei mai săraci dintre ei. Când am ascultat unele persoane din delegaţie şi am auzit mărturii privind drepturile femeilor şi minorităţilor în Iran, aceştia ne-au spus că poate ar fi mai bine să impunem sancţiuni simbolice, cum ar sancţiunile culturale.
În ultimele zile, mulţi reprezentanţi şi intelectuali din toată Europa au scris pentru a solicita UNESCO să nu organizeze Ziua Mondială a Filosofiei în Teheran. Cred că ar putea fi un angajament pe care l-ar putea asuma şi acest Parlament, amintindu-ne că Neda AghaSoltan era studentă cu diplomă în filozofie şi că acest simbol ar putea uni Parlamentul European în solicitarea adresată către UNESCO de a lua această măsură.
Sergio Gaetano Cofferati
(IT) Dle preşedinte, doamnelor şi domnilor, în ultimele săptămâni, am văzut cum guvernul iranian, sau regimul iranian, comite încălcări grave ale drepturilor omului şi a celor mai elementare libertăţi democratice.
Deci, pentru Parlament şi pentru Europa, problema nu mai este doar cea a relaţiilor cu o ţară care se gândeşte la o politică nucleară în afara regulilor acceptate şi a elementelor de control specifice care, de regulă, sunt stipulate de comunitatea internaţională pentru aceste probleme. Există ceva nou sau ceva vechi devine mai acut, în legătură cu o problemă mult mai îngrijorătoare: drepturile omului.
Sunt convins că Iranul ar putea avea un rol mult mai important în regiunea în care se află. Totuşi, cred că acest nou val de încălcări ale drepturilor trebuie să constituie o prioritate pentru noi şi pentru Înaltul Reprezentant. Represaliile guvernului nu au subjugat vocile dizidenţilor democraţi. Acum este momentul pentru comunitatea internaţională să joace un rol activ şi să furnizeze asistenţă celor care se opun regimului şi cred că drepturile lor fundamentale trebuie respectate.
Prin urmare, ar trebui să avem o prezenţă permanentă acolo. Identificând obiective foarte precise, delegaţia Parlamentului European se poate deplasa în Iran pentru a da dovadă de solidaritate cu democraţii iranieni şi desigur nu pentru a susţine, chiar şi involuntar, represaliile guvernului iranian. Cred că ar trebui să discutăm toate acestea în continuare şi să ne atingem scopul.
Monica Luisa Macovei
Am decis să utilizez cea mai mare parte a timpului meu pentru această intervenţie pentru a menţiona numele persoanelor care, conform rapoartelor, sunt deţinute în Iran, unele condamnate la moarte, pentru criticarea regimului politic sau pentru apărarea drepturilor civile.
Ali Mehrnia, Parviz Varmazyari, Majid Rezaii, Alireza Nabavi, Ali Massoumi şi Shirin Alavi Holi sunt deţinuţi conform rapoartelor şi au primit sentinţa de condamnare la moarte pentru "Mohareb”, ceea ce înseamnă a fi duşman al lui Dumnezeu.
33 de femei din organizaţia Mamelor în doliu din Iran, ai căror copii au fost ucişi, au dispărut sau au fost arestaţi în timpul violenţelor postelectorale, sunt hărţuite.
Alte activiste şi familiile lor sunt arestate: Atefeh Nabavi, Shabnam Madadzadeh, Mahsa Naderi, Fatemeh Ziaee Azad şi Nazila Dashti.
Opt activişti din Comisia reporterilor pentru drepturile omului sunt arestaţi: Saeed Kalanaki, Saeed Jalalifar, Shiva Nazar-Ahari, Kouhyar Goudarzi, Saeed Haeri, Parisa Kakayi şi Mehrdad Rahimi. Alţi patru s-au ascuns după ce au fost convocaţi la Ministerul informaţiilor: Hesam Misaghi, Saeed Habibi, Navid Khanjani şi Sepeher Atefi.
Alte persoane din Asociaţia Alumni şi studenţii liberali sunt deţinute: Mehrdad Bozorg, Ehsan Dolatshah şi Sina Shokohi.
Ceea ce au aceste persoane în comun este că au raportat despre sau şi-au exprimat îngrijorările referitoare la situaţia din Iran.
Ce va face Comisia sau Consiliul pentru eliberarea celor arestaţi din motive politice? Ce fonduri prevede Comisia pentru ONG-urile pentru apărarea drepturilor omului care lucrează în Iran?
George Sabin Cutaş
Personal, cred că există un potenţial mare pentru relaţii strânse pe plan economic, cultural şi politic între Iran şi Uniunea Europeană. Cu toate acestea, acest potenţial nu este exploatat. Relaţiile dintre Iran şi Uniunea Europeană întâmpină dificultăţi majore atunci când sunt atinse subiecte sensibile, precum cele ale programului nuclear iranian sau ale drepturilor omului.
Consider că este necesar ca partea iraniană să răspundă voinţei de comunicare exprimată de Uniunea Europeană; refuzul dialogului nu poate decât să limiteze transferul de idei şi cunoştinţe asupra unor subiecte de interes pentru ambele părţi. Ţin să amintesc faptul că Uniunea Europeană este primul partener comercial al Iranului şi, având în vedere obiectivul Iranului de a se alătura Organizaţiei Mondiale a Comerţului, un parteneriat comercial mai strâns cu Uniunea Europeană ar ajuta Iranul în încercarea de a se conforma standardelor organizaţiei.
Atât timp însă cât partea iraniană nu se va arăta deschisă către cooperare, nu va putea exista un dialog constructiv între Iran şi Uniunea Europeană. <BRK>
Salvatore Tatarella
(IT) Dle preşedinte, Baroneasă Ashton, doamnelor şi domnilor, dvs., Baroneasă, aţi prezentat o imagine dramatică a situaţiei din această ţară importantă care are o istorie, o cultură şi o civilizaţie importante.
Dizidenţa şi opoziţia sunt reprimate, există restricţii foarte grave asupra drepturilor civile, există încălcări ale libertăţilor, există un program nuclear îngrijorător şi există o ameninţare la adresa Israelului şi a păcii.
Din păcate, nu am înţeles ce iniţiative intenţionează să lanseze Europa pentru a pune capăt acestei situaţii, pentru a apăra pacea, libertatea şi drepturile civile. Sper ca în concluziile dezbaterii să puteţi enumera câteva date şi câteva iniţiative, unele poziţii care vor fi adoptate şi poate să răspundeţi, de asemenea, la sugestiile propuse de dl Scurria.
Dle preşedinte, în ceea ce priveşte Parlamentul, fac parte dintr-o delegaţie care s-a luptat să obţină permisiunea din partea guvernului iranian pentru a se deplasa în Iran, care, când a trebuit să anuleze deplasarea în semn de protest, nu a fost capabilă să facă acest lucru şi care a suferit, de asemenea, dezonoarea de a-i fi interzis dreptul de vizitare a Iranului.
Sunt în favoarea dialogului cu Iranul, dar parlamentul italian şi delegaţia trebuie să-şi expună ferm poziţia privind apărarea libertăţii şi a drepturilor care sunt ameninţate.
Sari Essayah
(FI) Dle preşedinte, domnule comisar, actuala administraţie a Iranului încalcă în mod flagrant drepturile omului şi desconsideră drepturile fundamentale ale cetăţenilor săi. Cea mai recentă dovadă este uciderea a opt persoane în circumstanţe legate de sărbătoarea Ashura şi faptul că cinci membri ai opoziţiei îşi aşteaptă în prezent sentinţa capitală.
Actualul regim iranian este cea mai mare ameninţare pentru pacea mondială. Este imposibil de conceput ca tot ce poate face comunitatea internaţională este asiste de la distanţă în timp ce guvernului iranian i s-a permis în linişte să dezvolte un program nuclear militar şi să nu ia în considerare punctele de vedere ale Agenţiei Internaţionale pentru Energie Atomică. Conducerea actuală a ţării poate să ameninţe public cu distrugerea altui stat membru al ONU, Israel. Aceasta sprijină, de asemenea, grupul terorist Hezbollah, care este activ în Liban şi în Siria.
Într-un fel, aceste evenimente aduc aminte de momente din urmă cu 60 de ani. Nu trebuie să ne gândim ce am fi făcut diferit pentru a putea preveni ura. În prezent, totuşi, dacă acţionăm eficient, putem împiedica să se întâmple acelaşi lucru.
Trebuie să începem să impunem sancţiuni economice împotriva administraţiei iraniene cât mai curând posibil. Aceasta fiind situaţia, ar fi mai bine ca delegaţia UE să nu se deplaseze în Iran, deoarece vizita ar fi exploatată de Mollahi în scop propagandistic. Să ne amintim: problema în acest caz nu este atât de mare din cauză că există atât de mult rău - ci mai curând din cauză că binele este ţinut sub tăcere.
Bogusław Sonik
(PL) Dle preşedinte, sfârşitul anului trecut a cunoscut cele mai mari proteste ale opoziţiei din Iran de la demonstraţiile care au urmat alegerilor prezidenţiale din iunie, când preşedintele în exerciţiu a fost anunţat învingător. În confruntările cu forţele de securitate, au decedat opt persoane, sute au fost rănite şi sute au fost arestate. Studenţii care sprijină opoziţia au fost atacaţi în campusul universitar, ceea ce a determinat o reacţie din partea a 88 de profesori ai universităţii sub forma unui apel la Ayatollahul Ali Khamenei pentru a opri utilizarea forţei împotriva demonstranţilor.
Situaţia din Iran cauzează o nelinişte profundă care se manifestă şi la nivel internaţional. Impunerea de sancţiuni împotriva guvernului de la Teheran este analizată de germani, al căror cancelar, dna Merkel, a declarat că Iranul nu a răspuns la propunerea occidentului de cooperare în vederea încheierii programului său nuclear. Primul ministru israelian a făcut apel, de asemenea, pentru introducerea de sancţiuni internaţionale severe împotriva Iranului. În opinia sa, un regim care-şi tiranizează propriul popor poate deveni curând o ameninţare pentru întreaga lume.
Deşi respectăm suveranitatea Iranului, trebuie să evidenţiem puternic responsabilitatea care revine autorităţilor ţării de a respecta drepturile omului, politice şi cetăţeneşti şi ar trebui să subliniem, de asemenea, faptul că în exercitarea dreptului său pentru a dezvolta propriul program nuclear, Iranul nu trebuie să constituie o ameninţare la securitatea internaţională. Răbdarea de care dă dovadă comunitatea internaţională în organizarea dialogului cu Teheranul se apropie de sfârşit. Lumea nu trebuie să fie ţinută ostatică de politica agresivă şi provocatoare a actualei conduceri politice din Iran. Preşedinţia spaniolă şi şeful diplomaţiei, dna Ashton, ar trebui să iniţieze discuţii asupra acestui subiect cu Rusia, pentru a include Moscova într-o politică comună de presiune asupra Iranului.
Arnaud Danjean
(FR) Dle preşedinte, dnă Ashton, evenimentele din ziua Ashura şi reprimarea sângeroasă a demonstraţiilor recente din Iran au demonstrat că a fost o greşeală totală să se facă o distincţie foarte artificială între înăsprirea regimului pe plan intern şi politica inflexibilă pe care o urmează pe plan extern, în special, în ce priveşte problema nucleară iraniană.
Prin urmare, perspectiva sancţiunilor suplimentare pare inevitabilă sau chiar de dorit. Aş dori să cunosc exact punctul dvs. de vedere privind calendarul şi natura sancţiunilor posibile, astfel încât să putem face o legătură clară între evenimentele interne din Iran şi problema nucleară.
Potito Salatto
(IT) Dle preşedinte, doamnelor şi domnilor, nu doresc să enumăr în continuare motivele pentru dezaprobarea noastră faţă de guvernul iranian.
Deoarece nu a fost menţionată aici, voi sublinia doar una dintre încălcările grave ale drepturilor civile, care are legătură cu tinerii. Guvernul iranian, deşi a semnat Convenţia ONU privind drepturile copilului, aplică în continuare pedeapsa capitală în cazul minorilor.
După această dezbatere, aş dori, în primul rând, Baroneasă Ashton, să-mi asum sarcina de a expune o abordare comună pentru Europa ca întreg şi Parlamentul European în general privind evenimentele din Iran şi, în al doilea rând, ca delegaţia interparlamentară pentru relaţii cu Iranul să observe că trebuie să-şi schimbe atitudinea.
Eu, împreună cu prietenii mei, dl Scurria şi dl Tatarella, am protestat faţă de delegaţie: într-o declaraţie oficială, aceasta a precizat că dorea să viziteze Iranul în orice caz, deşi făcuse o cerere categorică de a avea oportunitatea să se întâlnească şi să discute cu opoziţia. De acum încolo, aş dori ca delegaţia să schimbe registrul şi să susţină relaţiile de asistenţă, sprijin şi dezbatere cu reprezentanţii din exil ai opoziţiei, în special cu dna Myriam Rajavi, care personifică această situaţie. Este ceea ce ar trebui să facă Uniunea Europeană, în loc să impună sancţiuni.
Tunne Kelam
Dle preşedinte, trebuie să spun dnei Ashton că speranţele noastre de a convinge regimul iranian de preocupările noastre vor fi, din păcate, în zadar.
De fapt, avem de-a face cu o dictatură a trecutului şi acum este necesar să ne concentrăm pe posibilitatea unei schimbări. Regimul se destramă şi cetăţenii iranieni au demonstrat în mod curajos, începând cu iunie anul trecut, că nu au încredere în şi nu sprijină această dictatură nesinceră şi agresivă. De ce ar trebui să facem în continuare acest lucru?
Trebuie să sprijinim în mod serios societatea civilă şi opoziţia democratică, inclusiv Consiliul rezistenţei naţionale, care este singura organizaţie care a exprimat un program democratic foarte clar pentru un Iran fără arme nucleare.
Alexander Alvaro
(DE) Dle preşedinte, ziarul german, Süddeutsche Zeitung, a raportat astăzi că ieri, luni, procuratura generală din Teheran a pronunţat pedeapsa capitală pentru cinci reprezentanţi ai opoziţiei. Conform Amnesty International, aceşti cinci reprezentaţi ai opoziţiei sunt Ali Mehrnia de 17 ani, Parviz Varmazyari de 54 de ani, plus Majid Rezaii, Alireza Mabavi şi Ali Massoumi. Dacă un regim precum cel de la Teheran, care nu este doar anacronic, ci adoptă şi măsuri severe de reprimare a propriilor cetăţeni prin pedeapsa capitală, lapidări şi alte metode şi noi, Uniunea Europeană, nu luăm măsurile necesare, ne facem vinovaţi, în primul rând, faţă de cei care ar construi o societate rezonabilă acolo, faţă de copii care cresc în condiţii complet diferite faţă de cele pe care noi - de acord cu colegul deputat care nu mai este, din păcate, prezent - le-am dori pentru o societate viitoare. Aş dori să aud aici declaraţii ferme şi clare de la Înaltul Reprezentant al Uniunii pentru afaceri externe şi politica de securitate şi nu aş dori doar să solicităm sancţiuni împotriva Iranului, ci şi să implementăm astfel de sancţiuni.
Ulrike Lunacek
Dle preşedinte, cred că este clar pentru noi toţi că regimul iranian este un regim dictatorial şi criminal. Întrebarea este: cum abordăm această situaţie?
Aş dori să afirm foarte clar că susţin delegaţia din acest Parlament care s-ar fi deplasat în Iran. Delegaţia s-ar fi întâlnit, pentru o zi întreagă, cu membri ai opoziţiei şi cu dizidenţi. Aceasta le-ar fi dat putere. Ei şi-au dorit acest lucru. Prin urmare, îmi pare foarte rău că această vizită a delegaţiei nu a putut avea loc.
Am o întrebare foarte concretă pentru dvs., Baroneasă Ashton. Mai mulţi deputaţi au vorbit despre sancţiuni. Din experienţa ca deputat al parlamentului naţional, care a discutat cu mulţi oameni, o perioadă îndelungată, sunt cu adevărat în favoarea sancţiunilor inteligente - orientate, de exemplu, către membri specifici ai Gărzii Revoluţionare, incluzându-i pe o listă de interdicţie pentru vizite, sau către alte persoane specifice.
Sunt ferm împotriva impunerii de sancţiuni asupra întregii ţări, deoarece aceasta ar întări probabil guvernul, deoarece sărăcia ar creşte - nu ar avea acces, de exemplu, la petrol - şi ar ajuta la susţinerea regimului în loc să-l slăbească.
Struan Stevenson
Dle preşedinte, sunt de acord cu Tunne Kelam şi cu dl Alvaro. Ziua dialogului şi a compromisului cu Iranul a trecut demult.
Oamenii mor pe străzi aproape în fiecare zi în proteste împotriva acestui regim fascist. De curând, după cum aţi auzit, un tribunal arbitrar din Teheran a pronunţat pedeapsa capitală împotriva a cinci protestatari arestaţi în revoltele desfăşurate în timpul sărbătorii Ashura din 27 decembrie.
Destul! Gata cu negocierile; gata cu reconcilierea. Trebuie să adoptăm sancţiuni dure. Este singurul mod în care vom demonstra simplilor cetăţenilor iranieni că le susţinem protestele.
Niki Tzavela
(EL) Baroneasă Ashton, am observat cu satisfacţie atitudinea dvs echilibrată, determinată de respectul pentru o ţară cu istoria şi gloria Iranului. Iranul este un caz special şi sunt încântată că aplicaţi abordarea diplomatică cunoscută ca "putere inteligentă”, adică sancţiuni pe de o parte şi dialog de cealaltă parte. Vă recomand să continuaţi acest dialog.
De obicei, ţările care condamnă sunt foarte îndepărtate de cultura şi mentalitatea unor ţări precum Iranul, Irakul şi Afganistanul. Vă sugerez să extindeţi grupul pe care l-aţi creat pentru a continua dialogul deschis cu Iranul prin adăugarea ţărilor care au, în mod tradiţional, relaţii bune cu Iranul, precum ţara mea, Grecia, în special acum când este la putere guvernul socialist. Regiunea nu va putea rezista la alt război. Transmit aici neliniştea, nu doar a Israelului, ci şi a Emiratelor, cu privire la programul nuclear iranian. Continuaţi dialogul şi cred că vom avea rezultate.
Krisztina Morvai
(HU) Trei întrebări scurte. În primul rând, principalul cercetător iranian din domeniul nuclear a fost ucis recent într-un atac terorist brutal. Care este punctul de vedere al Uniunii Europene cu privire la acest caz? În mod ciudat, nu a existat nicio menţiune referitoare la acest caz astăzi. Regret foarte mult acest fapt. În al doilea rând, de ce este potenţialul nuclear iranian o problemă mai mare, un pericol mai mare la adresa păcii decât, să spunem, cel al Israelului? De ce nu este Uniunea Europeană preocupată şi de acesta? În al treilea rând, în 2006, guvernul liberal socialist al Ungariei de la acea dată a ordonat deschiderea focului asupra mulţimii de demonstranţi paşnici. 14 persoane au suferit răni la ochi, printre altele. Multe dintre acestea şi-au pierdut vederea. În ciuda solicitărilor noastre repetate, Uniunea Europeană a refuzat atunci şi refuză în continuare să se ocupe de acest subiect. Care este diferenţa? În mod similar, aceasta nu se ocupă de sutele de prizonieri politici care au fost deţinuţi în Ungaria. Chiar şi astăzi, sunt zeci de prizonieri politici aflaţi în închisorile din Ungaria. Vă mulţumesc foarte mult şi aştept cu interes răspunsul.
Mariya Nedelcheva
(FR) Dle preşedinte, dnă Ashton, decesul şi dispariţia trupului neînsufleţit al lui Seyed Ali Mousavi, nepotul liderului opoziţiei iraniene, este unul dintre numeroasele exemple tragice care demonstrează situaţia precară în care se află Republica Islamică Iran.
Legitimitatea regimului iranian care a urmat alegerilor foarte suspecte din iunie anul trecut este cel puţin contestabilă. Astfel, sarcina noastră este să sprijinim societatea civilă iraniană cât mai mult posibil în mişcarea ei de rezistenţă. Dnă Ashton, puteţi conta pe sprijinul total pe care Parlamentul vi-l va oferi pentru a respinge acest tip de comportament.
Doresc să subliniez că prin negarea în continuare a rolului opoziţiei, regimul iranian nu va reuşi să ne convingă de dorinţa sa de a lucra pentru binele poporului iranian. Dreptul la existenţă al opoziţiei şi dreptul la competiţie liberă între partide, permiţând reprezentarea pluralităţii de opinii din societatea Iraniană, sunt semne pozitive pe care le aşteptăm de mult timp. Totuşi, suntem departe de a observa acest lucru în Iran.
Cu siguranţă, în prezent, mulţi cred că depinde complet de regimul iranian să ia în considerare apelurile demonstranţilor şi dorinţele comunităţii internaţionale pentru a realiza o tranziţie democratică. Europa trebuie să fie mărturia principală pentru ceea ce înseamnă statul de drept.
Piotr Borys
(PL) Dle preşedinte, dnă Ashton, Iranul este o ţară importantă, care afectează stabilizarea păcii în lume şi parţial în Orientul Mijlociu. Bineînţeles, este incontestabil că trebuie să apărăm drepturile omului şi să ne exprimăm în mod ferm îngrijorarea referitoare la încălcările drepturilor opoziţiei care au loc de mai multe luni. Totuşi, doresc să afirm că Uniunea Europeană ar trebui, în primul rând, să implementeze în mod activ un program antinuclear, deoarece Iranul cu o armă nucleară ar fi o ameninţare uriaşă pentru o mare parte a Orientului Mijlociu.
În plus, ştim că instigarea la revoluţie în Yemen şi sprijinul pentru Hamas în Fâşia Gaza şi pentru Al-Qaeda în Afganistan reprezintă, de asemenea, justificarea unei părţi a politicii iraniene. În acest context, este esenţial să avem un echilibru şi cred că rolul Arabiei Saudite este, de asemenea, foarte important. Cred că ar trebui să vedem un dialog foarte activ şi un angajament în acest sens din partea dnei Ashton.
Paul Rübig
(DE) Dle preşedinte, în acest context, ca de obicei, aş dori să subliniez că aici, în Europa, noi recunoaştem doar responsabilitatea individuală şi respingem suspiciunea globală din principiu. Sunt sigur că Baroneasa Ashton, ca cetăţean britanic, poate agrea foarte mult ideea vizării părţilor vinovate în situaţii precum aceasta printr-o blocadă, şi nu asupra unui întreg popor, care s-a trezit în această situaţie mai mult sau mai puţin nevinovat. Ar trebui să avem ca scop negocierile. Întrebarea mea este următoarea. Vedeţi contacte posibile pentru dialog în Iran, cu care putem lua legătura pentru a avea o discuţie serioasă şi obiectivă sub o formă politică adecvată?
Andrew Henry William Brons
Nu susţin regimul Ayatollahilor din Iran sau atitudinile antidemocratice ale acestuia. Dar aş dori să afirm două lucruri: unul este că există o reprimare a libertăţii de exprimare paşnică chiar şi în Europa şi chiar printre membri UE: În plus, activităţile şi evenimentele din Iran sunt utilizate în mod cinic de către Statele Unite şi de aliaţii săi pentru a instiga la o mişcare pentru război împotriva Iranului şi cred că răspunsul ar fi complet disproporţionat.
Catherine Ashton
Înalt Reprezentant al Uniunii pentru afaceri externe şi politica de securitate/vicepreşedintă a Comisiei. - Dle preşedinte, cred că a fost o dezbatere extrem de importantă şi oportună, în primul rând, deoarece am reiterat angajamentul pe care Uniunea Europeană şi-l asumă faţă de importanţa valorilor drepturilor omului.
Şi, într-adevăr, în dialogul nostru cu Iranul, nu solicităm nimic mai mult decât să respecte acordurile internaţionale pe care le-a semnat de bunăvoie şi în mod voluntar şi aceasta este o parte fundamentală a modului în care trebuie să abordăm aceste chestiuni şi deputaţii au subliniat, atât prin numirea persoanelor, cât şi prin descrierea evenimentelor din Iran, problemele care constituie cea mai mare preocupare pentru noi.
De asemenea, deputaţii au prezentat ideea că în cele din urmă, după cum aţi spus, dle Gualtieri, dialogul trebuie să fie inevitabil. Este foarte important să oferim în continuare abordarea care spune "dialog semnificativ”. Dar fac acest lucru recunoscând că predecesorul meu, Javier Solana, a consacrat şase ani dialogului, şase ani oferindu-se să continue această dezbatere; deci, dialog, dar nu ca o scuză pentru lipsa de acţiune din partea Iranului, ci ca un mijloc de a ne asigura că dezvoltăm puterea acestei relaţii şi că obţinem ceea ce credem că este important.
Şi, ca parte a acestuia, în cadrul negocierilor privind calitatea de membru al Organizaţiei Mondiale a Comerţului, care demult nu au mai dus la niciun rezultat, am putea găsi tipul de dezbatere, discuţie şi sprijin care să permită regimului să înregistreze un progres.
Mulţi deputaţi au discutat despre importanţa sancţiunilor, dar cred că în special - sancţiunile inteligente: importanţa esenţială ca toţi să ne asigurăm, pe măsură ce începem să ne gândim la ce va urma şi, dacă o facem şi în timp ce o facem, să analizăm posibilitatea de sancţiuni, să facem acest lucru recunoscând că acestea trebuie să fie concentrate şi ţintite specific pentru obţine ceea ce dorim şi că nimeni din acest Parlament nu doreşte să vadă suferind oamenii simpli din Iran ca o consecinţă a sancţiunilor.
Acest lucru face dezbaterea foarte importantă, dar necesită, de asemenea, să investim energie şi timp. Înalţii oficiali E3+3 s-au întrunit la New York sâmbătă şi am reuşit să avem un dialog, inclusiv, bineînţeles, cu Rusia, asupra acestei probleme.
Fără îndoială că, după cum am menţionat, deşi dorim să obţinem progrese în relaţia semnificativă cu Iranul prin dialog, în cele din urmă, dacă Iranul respinge această opţiune, atunci, conform politicii pe două niveluri pe care am adoptat-o, se pune problema sancţiunilor şi, într-adevăr, ca o consecinţă a întrunirii respective, analiza următoarelor măsuri adecvate a început deja.
Şi acest subiect va fi discutat în cadrul Consiliului Afaceri Externe de luni şi este unul dintre motivele pentru care am dorit foarte mult să aud opiniile onorabililor deputaţi în timp ce mă pregătesc, de asemenea, pentru aceste discuţii.
În ceea ce priveşte delegaţia care vizitează ţara, dnă Lochbihler, sunteţi într-adevăr preşedinta delegaţiei. Este foarte important că aceasta nu a fost încă anulată oficial. Cred că este important să analizăm dacă trebuie sau nu să efectuăm această vizită. Sper că întrunirea va avea loc în curând, din nou, în spiritul încercării de a menţine dialogul deschis.
Ca un rezultat specific al acţiunii acestui Parlament, Euronews îşi va începe emisia în limba persană la mijlocul anului 2010. Acest lucru este important, de asemenea, în ceea ce priveşte comunicarea şi examinarea modului în care utilizăm comunicarea şi tehnologia în mod eficient.
Este dificil să ne gândim la blocarea accesului dacă, în acelaşi timp, blocăm accesul la informaţiile pe care oamenii doresc să le obţină şi cred că trebuie să acordăm atenţie acestui lucru.
În ceea ce priveşte examinarea acţiunilor noastre viitoare, onorabilii deputaţi au specificat clar ce doresc să analizăm. După cum am afirmat, E3+3 analizează deja aceste opţiuni. Avem Consiliul Afaceri Externe. Am indicat că în cadrul acestei politici pe două niveluri dorim să examinăm sancţiunile inteligente. Am afirmat în mod clar şi voi continua să afirm că sunt deschisă şi pregătită să port negocieri - şi am descris în precizările din deschidere potenţialul acestei ţări minunate - dar facem acest lucru ştiind foarte bine că nu putem continua să utilizăm dialogul ca un mod de a împiedica acţiunea.
Trebuie să închei afirmând că am fost foarte surprinsă de fraza pe care preşedintele Obama a utilizat-o în discursul de la recepţia de decernare a Premiului Nobel în care a precizat că, atunci când analizăm valoarea continuării colaborării, "colaborarea cu regimurile represive este lipsită de puritatea satisfăcătoare a indignării. Dar [...] niciun regim represiv nu poate porni pe un drum nou dacă nu are opţiunea unei uşi deschise.”
Uşa este deschisă pentru acest dialog semnificativ pentru a înregistra progrese dar, spunând acest lucru, sunt absolut hotărâtă să recunosc politica pe două niveluri pe care predecesorii mei au elaborat-o şi să o aplic dacă este necesar.
Preşedintele
Dragi colegi, aceste discuţii au durat de la ora 15 la ora 20, adică cinci ore. Sugerez să luăm o pauză de cinci minute pentru ca Înaltul Reprezentant şi toţi cei prezenţi în sala de şedinţe şi care vor continua în sala de şedinţe să se odihnească şi să reluăm la 17.35: peste cinci minute.
Geoffrey Van Orden
Dle preşedinte, înainte de pauză, aş dori doar să fac o precizare. Baroneasă Ashton, aţi vorbit despre delegaţia pentru Iran. Delegaţia trebuia să plece în Iran pe 8 ianuarie, dar vizita respectivei delegaţii a fost anulată. De fapt, aceasta a fost anulată de autorităţile iraniene.
Mulţi dintre noi au solicitat insistent anularea vizitei delegaţiei mai devreme - deşi, de fapt, preşedinta delegaţiei nu ne-a acordat atenţie - ţinând cont de testarea rachetelor cu rază lungă de acţiune, a deschiderii focului asupra demonstranţilor şi a tuturor celorlalte tulburări care au avut loc pe perioada Crăciunului. Ca precizare, prin urmare, vizita delegaţiei respective a fost anulată şi această acţiune ar fi trebuit să aibă loc, de fapt, mai devreme în Parlament pentru a o anula.
Preşedintele
Nu ştiam că există o procedură specială pentru precizări. Dle Van Orden. V-am permis să continuaţi, dar pentru a nu fi părtinitor cu nimeni, acesta nu a fost o solicitare de respectare a Regulamentul de procedură.
Dezbaterea a fost închisă.
Votul va avea loc în cadrul perioadei I de sesiune din februarie, de la Strasbourg.
(Şedinţa a fost suspendată la ora 17.30 şi reluată la ora 17.35)
