Basel II şi revizuirea directivei privind cerinţele de capital (DCR 4) (dezbatere)
Preşedinta
Următorul punct pe ordinea de zi este raportul elaborat de dl Karas, în numele Comisiei pentru afaceri economice şi monetare, referitor la Basel II şi revizuirea directivei privind cerinţele de capital (DCR 4).
Othmar Karas
Doamnă preşedintă, domnule comisar, doamnelor şi domnilor, prin raportul referitor la Basel III, Parlamentul European a adoptat o poziţie clară privind deliberările Comitetului de la Basel. Am dori să atragem atenţia asupra chestiunilor şi problemelor nesoluţionate cu care se confruntă Europa şi prezentăm Comisiei o serie de cereri pentru elaborarea proiectului de directivă. Cu toate că acest raport a fost adoptat cu 38 de voturi pentru şi 0 împotrivă în comisie, şi aş dori să le mulţumesc raportorilor alternativi în această privinţă, simt nevoia, în calitate de raportoare, să depune şase amendamente suplimentare, dintre care trei au legătură cu evoluţiile în urma reuniunilor Comitetului de la Basel, pentru a actualiza raportul, iar trei cu rata de îndatorare ("leverage ratio”) şi standardele de lichiditate.
Considerăm că nu este propice să încorporăm în mod automat rata de îndatorare în pilonul 1 din 2018, ci, în schimb, mai întâi ar trebui să se procedeze la o evaluare. În al doilea rând, există câteva chestiuni nerezolvate în Basel în legătură cu standardele de lichiditate care trebuie abordate dacă vrem să rămânem în pas cu evoluţiile.
Sunt un pic uimit de cele nouă state membre UE din Comitetul de la Basel, pentru că au permis să se considere că procesul s-a finalizat, în ciuda faptului că nu reuşim să vedem că există condiţii concurenţiale echitabile între structura economică a Statelor Unite şi structura economică şi bancară europeană, precum şi între băncile clasice pentru persoane fizice şi cele pentru investiţii. Mai mult decât atât, tot nu avem o definiţie a lichidităţii.
Criza economică a demonstrat, desigur, că avem nevoie de o schimbare de cadru. Prin urmare, este corect să abordăm această chestiune şi să prezentăm propuneri. Cu toate acestea, criza a demonstrat în mod clar, de asemenea, faptul că lucrul cu care ne-am confruntat a fost în principal o criză a lichidităţilor şi nu una a resurselor de capital, deşi nu avem nevoie de resurse de capital mai mari - e suficient să ne gândim la Lehman Brothers, unde numai 11 % din capital a fost reţinut, ca să înţelegem acest lucru.
Din punctul nostru de vedere, există cinci chestiuni nesoluţionate. În primul rând, nu există niciun studiu referitor la impactul cifrelor care au fost acum adoptate de comun acord în ceea ce priveşte creşterea şi ocuparea forţei de muncă în Uniunea Europeană. Aş dori să solicit Comisiei să efectueze şi să prezinte de urgenţă un astfel de studiu. În al doilea rând, nu am examinat în amănunt efectele cumulative ale tuturor regulamentelor pe care le analizăm în prezent. Exemple cheie în acest sens ar fi Basel III, protecţia depozitelor, taxarea băncilor şi impozitarea tranzacţiilor, printre altele. În al treilea rând, nu există condiţii concurenţiale echitabile între UE şi Statele Unite, de exemplu, atunci când vine vorba despre reglementările contabile, şi în continuare nu există niciun acord cu privire la perioada de punere în aplicare. În al patrulea rând, nu există condiţii concurenţiale echitabile între băncile pentru persoane fizice şi băncile de investiţii în definiţia capitalului. În al cincilea rând, au rămas chestiuni nerezolvate precum cea a ratei de îndatorare, definiţia lichidităţii şi rolul agenţiilor de rating în lumina deciziilor pe care Statele Unite le-au luat.
Aceste chestiuni trebuie soluţionate înainte ca Comisia să prezinte un proiect de directivă şi nu ar trebuie finalizate înainte de G20, ci clarificate, înainte de a fi finalizate de Comitetul de la Basel. Vom rămâne la minge.
Michel Barnier
Doamnă preşedintă, domnule Karas, doamnelor şi domnilor, la numai câteva zile de la acordul la care s-a ajuns în Comitetul de la Basel, cred că este foarte important ca Parlamentul să facă dovada angajamentului său faţă de reforma bancară şi să arate în mod clar că Europa are şi trebuie să aibă un comportament adecvat poziţiei sale la nivel mondial. Aş dori să-i mulţumesc dlui Karas şi membrilor Comisiei pentru afaceri economice şi monetare pentru angajamentul lor şi pentru acest raport excelent.
Domnule deputat, semnalaţi o serie de puncte critice care vor fi studiate cu foarte multă grijă înainte de adoptarea propunerii noastre de revizuire a directivei privind cerinţele de capital primăvara viitoare.
Vreau mai întâi să spun că împărtăşesc punctul dvs. de vedere, domnule Karas, privind importanţa problemelor specific europene - economia noastră bancară europeană nu seamănă cu cele ale celorlalte regiuni ale lumii în toate domeniile -, necesitatea, domnule Karas, a unei evaluări de impact aprofundate şi necesitatea menţinerii unor condiţii concurenţiale echitabile la nivel internaţional.
Trebuie, desigur, să subliniem că o mai bună capitalizare a băncilor este o condiţie prealabilă necesară pentru a face sectorul financiar mai stabil şi mai solid, dar nu va fi suficientă. Este nevoie, doamnelor şi domnilor deputaţi - ştiţi bine, pentru că lucraţi la acest lucru -, de o supraveghere mai strictă, de o guvernanţă corporatistă consolidată, de o încadrare a activităţilor financiare speculative şi de un cadru pentru gestionarea crizelor şi soluţionarea crizelor bancare. Aceasta este foaia noastră de parcurs. S-au făcut progrese mari în acest sens, în special datorită dumneavoastră. Mă gândesc la acordul privind supravegherea şi la Cartea verde privind guvernanţa întreprinderilor financiare.
Comisia îşi face treaba şi o va face în aşa fel încât, înainte de sfârşitul primăverii viitoare, să vă prezentăm dvs. şi Consiliului toate textele care sunt aşteptate din partea noastră pentru punerea în aplicare a recomandărilor G20. În acest spirit, acum câteva zile am prezentat proiectele de regulament privind produsele derivate şi vânzarea în lipsă. Iar, peste câteva zile, vom prezenta o nouă comunicare privind instrumentele pentru soluţionarea situaţiilor de criză bancară şi gestionarea crizelor.
Dar, pentru a reveni la dezbaterea de azi, aş vrea să vorbesc despre trei subiecte, faţă de care împart preocuparea dlui Othmar Karas. Primul este recunoaşterea instrumentelor de capital emise de băncile cooperatiste, sau întreprinderi mutuale, în contextul definiţiei capitalului de rangul 1 ("tier one capital”). Acordul la care s-a ajuns la Basel ne va permitem să ţinem cont de circumstanţele specifice ale acestor bănci necotate, care joacă un rol esenţial pentru finanţarea întreprinderilor europene. Serviciile mele lucrează în prezent cu experţii din statele membre pentru a defini modalităţi tehnice pentru punerea în aplicare adecvată a acestor principii noi în legislaţia europeană.
În al doilea rând, în ceea ce priveşte normele privind lichiditatea şi definiţia rezervelor de lichidităţi, a conceptului de "liquidity buffer”, Comisia este pe deplin conştientă de problema semnalată în mod particular pentru Danemarca şi Austria. De fapt, îngrijorările foarte mari exprimate de Comisie în acest context sunt însuşi motivul pentru care încă nu s-a ajuns la un acord referitor la această chestiune. Am avut unele rezerve, iar serviciile mele vor continua să lucreze cu partenerii noştri din Basel pentru a găsi o soluţie, în special în ceea ce priveşte recunoaşterea obligaţiunilor acoperite, "covered bonds”.
Al treilea punct se referă la rata de îndatorare. Nu putem să ne răzgândim în privinţa angajamentelor pe care ni le-am asumat în cadrul G20 în această privinţă. Suntem totuşi satisfăcuţi de acordul la care s-a ajuns la Basel, în conformitate cu care rata de îndatorare va face parte din pilonul II de-a lungul unei perioade de raportare, aşa cum a spus dl Karas adineauri, în vederea migrării către un tratament în cadrul pilonului I. Această migrare nu va fi automată şi vom introduce o clauză de revizuire cu privire la acest subiect în proiectul nostru de propunere pentru DCR 4.
Câteva cuvinte acum despre punerea în aplicare a acordului de la Basel în Uniunea Europeană. Criza financiară a scuturat planeta. Ne-a dat nişte lecţii, pe care trebuie să le însuşim. Normele prudenţiale mondiale nu au fost adaptate la realitate. Acordul obţinut recent de grupul guvernatorilor băncilor centrale şi al responsabililor cu supravegherea bancară de la Basel se adaugă reformelor care au fost deja aplicate pentru a consolida normele existente.
După mine, acest acord este o veste bună. Este un pas important pentru consolidarea regulilor jocului şi a stabilităţii financiare mondiale, iar acest nou acord de la Basel va contribui la stabilirea la nivel internaţional a unor norme comune pentru sectorul bancar, lucru care este extrem de important. Acest acord favorizează şi o soluţie echilibrată: întreprinderile beneficiază de o perioadă de timp suficient de lungă pentru respectarea acestor cerinţe noi, ceea ce va permite ameliorarea treptată a stării de sănătate a sistemului bancar, fără a compromite, credem noi, creşterea economică.
Doamnelor şi domnilor, serviciile mere, colegii mei - cărora ţin să le mulţumesc - au lucrat mult la Basel pentru a identifica puncte comune cu partenerii noştri non-europeni. Sper că şefii de stat şi de guvern din G20 vor aproba acest nou acord de la Basel la următorul summit de la Seul din noiembrie. Dar nu ne vom opri aici.
Etapa următoare va fi consacrată reformelor de fond ale sistemului bancar de la nivelul Uniunii. Luăm întotdeauna în considerare circumstanţele specifice ale Uniunii noastre atunci când aplicăm norme internaţionale şi, doamnelor şi domnilor, Directiva DCR 4 nu va face excepţie de la această regulă; şi în acest caz vom lua în considerare circumstanţele specifice ale Uniunii Europene. Şi, în acest context, vom proceda în special la analiza macroeconomică şi microeconomică a acestui acord de la Basel şi, desigur, vă vom ţine la curent, pe dvs., domnule Karas, şi pe colegii dvs.
Obiectivul nostru este de a adopta o propunere de directivă în primul trimestru din 2011. Aceasta înseamnă că statele membre trebuie să o transpună până la 1 ianuarie 2013. Aceasta le va acorda suficient timp pentru a se conforma acestor dispoziţii noi.
Dar trebuie să ne păstrăm simţul realităţii. Acest acord la care s-a ajuns la Basel constituie un progres foarte semnificativ, dar, repet: mai sunt mult de făcut. Vom lucra împreună cu dvs. şi cu statele membre în lunile următoare pentru a pune în aplicare una dintre reformele esenţiale ale perioadei post-criză. Aş vrea să fiu foarte clar şi în ceea ce priveşte acest subiect: vom fi foarte atenţi, foarte vigilenţi la felul în care principalii noştri parteneri mondiali - în primul rând americanii, dar nu numai ei - vor pune, de asemenea, în aplicare, corect şi la timp, această reformă esenţială. Iată o chestiune pe care o voi sublinia cu ocazia vizitei mele foarte apropiate pe care o voi face, pentru a doua oară, în Statele Unite, la sfârşitul acestei luni.
În cele din urmă, sunt de acord cu dvs., domnule Karas, în ceea ce priveşte necesitatea ca Parlamentul European să joace un rol şi mai important în acest proces. Iată de ce, în concluzie, mă angajez faţă de comisia dvs. şi plen să vă informez cu regularitate cu privire la toate evoluţiile viitoare din cadrul Comitetului de la Basel.
Jean-Paul Gauzès
Doamnă preşedintă, domnule comisar, aş vrea mai întâi, foarte repede, să salut munca excelentă a dlui Karas. M-am numărat printre cei care doreau întocmirea unui raport din proprie iniţiativă înainte ca Comisia să facă propunerile necesare pentru transpunerea acordului de la Basel şi mă bucur că activitatea desfăşurată de prietenul nostru Karas în colaborare cu diferiţi raportori alternativi a permis evidenţierea punctelor de interes.
Nu le voi repeta, domnule comisar, şi trebuie să spun că aprob, desigur, elementele pe care le-aţi adus şi hotărârea dvs. de a face în aşa fel încât această reglementare să fie una eficace şi pragmatică şi, mai ales, să nu denatureze concurenţa la nivel internaţional.
Pentru a vorbi despre un alt subiect, constat că deseori există o mare diferenţă între declaraţiile făcute public şi realitatea angajamentelor. Constat, de asemenea, că unele ţări din afara Uniunii Europene - şi mă gândesc la Statele Unite - au o tendinţă supărătoare de a emite judecăţi de valoare privind modul în care lucrăm, în timp ce ei înşişi nu pun în aplicare sistemele pe care ar trebui să le aplice.
În ceea ce priveşte Basel, este esenţial ca întreprinderile europene să fie tratate în acelaşi fel ca cele americane şi să nu fie penalizate mai mult decât acestea. În Statele Unite, puţine bănci iau notă de aceste directive sau de Comitetul de la Basel şi, în prezent, nimic nu este cu adevărat pus în aplicare. Nu aş vrea ca dispoziţiile care au fost adoptate în iunie pentru a reglementa finanţele SUA - iar ceea ce se spune despre ele este peste impactul lor real - să furnizeze un temei juridic pentru a nu aplica dispoziţii care ar fi adoptate de organisme din afara Statelor Unite.
Domnule comisar, contez pe vigilenţa şi determinarea dvs. totale pentru a asigura că acest lucru nu va duce la denaturarea concurenţei pentru băncile franceze, pentru băncile europene şi pentru cele care finanţează economia în general. Este normal să îndreptăm băncile înapoi către rolul lor principal de a finanţa dezvoltarea economică, dar trebuie să ne asigurăm că nu sunt penalizate într-un mod disproporţionat.
Udo Bullmann
Doamnă preşedintă, doamnelor şi domnilor, vreau să subliniez un lucru înainte să încep. Comitetul de la Basel este un grup de bancheri şi supraveghetori centrali mai mult sau mai puţin inteligenţi, dar cu siguranţă nu este un consiliu infailibil de înţelepţi şi, fără îndoială, nu reprezintă legea. Această Cameră este organul legislativ - ştiţi acest lucru, domnule comisar, şi îl ştim şi noi -, iar acest organ legislativ va fi foarte atent la ceea ce este prezentat şi, acolo unde este cazul, şi la ce ne este prezentat nouă.
Este clar că vrem ca normele privind cerinţele de capital să fie înăsprite. Cum am putea să nu dorim acest lucru, având în vedere criza economică cu care încă ne confruntăm? 20 până la 30 % din produsul intern brut al economiilor naţionale este amanetat ca pachet de salvare a băncilor. Oamenii se aşteaptă, desigur, să creăm norme bancare respectabile ca să nu ne mai trezim într-o asemenea criză din nou. Este clar că dorim ca în această garanţie bancară să existe elemente contraciclice asemănătoare, de exemplu, celor care îşi dovedesc deja valoarea de câţiva ani în Spania. Cu toate că şi acolo s-au lovit de o mare opoziţie când au fost aplicate, acum dau roade pentru că au fost implementate într-un moment destul de timpuriu şi nu au agravat situaţia sistemului bancar, ci l-au făcut mai solid.
Există, însă, aspecte esenţiale, şi îi sunt cu adevărat recunoscător raportorului, dl Karas, pentru că a plasat aceste aspecte esenţiale în centrul raportului său din proprie iniţiativă, pe care putem să-l susţinem în mod absolut şi în întregime. Primul dintre acestea este că da, într-adevăr, avem nevoie de un studiu de impact, mai exact un studiu complex care clarifică, pe de o parte, impactul asupra sectorului financiar în toate aspectele sale, dar şi, desigur, în particular, impactul asupra economiei reale. Care este impactul asupra problemei pe care o reprezintă ceea ce rezervă cu adevărat viitorul pentru condiţiile de finanţare a împrumuturilor destinate întreprinderilor mici şi mijlocii?
Al doilea aspect este că avem nevoie de certitudinea că, de data aceasta, spre deosebire de trecut, acordurile vor fi aplicate şi în alte teritorii. Trebuie să ştim acest lucru înainte de a legifera, pentru că, în caz contrar, va apărea o nouă asimetrie pentru care nu putem fi traşi la răspundere.
Al treilea aspect este că nu poate exista discriminare în materie de forme juridice. Acele forme din diversitatea sistemului bancar european care s-au manifestat în mod special în timpul crizei financiare - iar aceasta înseamnă acele bănci care au avut grijă de sectorul întreprinderilor mici şi mijlocii şi acele bănci care se concentrau pe clienţii privaţi şi care, astfel, nu erau supuse unor riscuri transfrontaliere - nu trebuie să fie penalizate pentru solidaritatea instituţiei lor. Propunerea prezentată acum nu face suficient pentru a asigura acest lucru. Prin urmare, considerăm că propunerile trebuie îmbunătăţite acum şi că trebuie să ne gândim cum să abordăm această chestiune în termeni practici. Activitatea bancară publică în general este extrem de valoroasă, cu condiţia să se desfăşoare pe o bază rezonabilă. Mai trebuie să întrebăm - şi mă gândesc aici la rezervele tacite - cum anume va fi pus în practică acest lucru în viitor, dacă acceptăm reglementările aşa cum sunt concepute de Basel. Nu poate fi acesta ultimul cuvânt, şi nici nu este versiunea finală pe care o vom accepta.
Instrumentele de capital trebuie evaluate pentru a vedea în ce măsură asigură calitatea consecventă fără rezerve false, sunt disponibile pentru a absorbi pierderile, sunt durabile şi flexibile din punctul de vedere al plăţilor, aşa cum susţine şi raportorul în raportul său. Cred că pentru noi este un punct de pornire onorabil. Vrem ca efectele îndatorării să fie limitate şi să se aloce o marjă rezonabilă pentru diferitele profile de riscuri. Prin urmare, vom examina propunerea dvs., domnule comisar, şi ne dorim ce e mai bun din cooperarea cu Parlamentul.
Sharon Bowles
în numele Grupului ALDE. - Doamnă preşedintă, vreau să-i spun domnului comisar că, atunci când am votat cu privire la supraveghere, am afirmat că legislaţia noastră este ca un şvaiţer, plin de locuri, locuri în care manualul de reguli comune nu ar ajunge.
Apoi, săptămâna trecută, bancheri din întreaga UE s-au strâns în cadrul EUROFI pentru a discuta Basel III. Cuvântul de ordine a fost "naţional”: flexibilitate naţională, norme naţionale, excepţii naţionale; fiara stimulentelor perverse s-a năpustit. De îndată ce se adoptă un cadru de armonizare şi stabilitate, încep eschivările şi linguşirile pentru a face găuri, şi, sincer, lucrurile nu stau mai bine aici. M-am săturat de lucrurile astea. De ce trebuie să fie Europa plângăcioasa de la Basel? Nu asta a fost intenţia arhitecturii de supraveghere. Nu asta intenţionează Basel III. Lucrurile sunt clare. G20 a fost clar. Băncile trebuie să poată suporta crizele de tipul celei pe care tocmai am avut-o, iar capitalul este esenţial în acest sens.
Nu sunt oarbă la problemele economiei şi la nevoia băncilor de a da împrumuturi şi, la fel ca alţii, aştept cu nerăbdare evaluările impactului macroeconomic şi cumulativ, nu numai al Basel, ci al întregii reglementări financiare post-criză pe care dvs., domnule comisar, şi comisarul Rehn mi-aţi promis-o în timpul audierilor de evaluare a competenţelor.
Băncilor le spun: nu putem lua în considerare protestele voastre atâta timp cât evidenţele voastre contabile sunt învăluite în mister şi aplicaţi ştampila "Confidenţial” pe tot. În ceea ce mă priveşte, calendarul extins propus de Basel este o alunecare suficientă: ajunge.
Acum, domnule comisar, măsurile privind lichidităţile - cum au spus şi alţii - nu sunt pe deplin clarificate şi chiar mi-e teamă că vor apărea mai multe stimulente perverse în urma atenţiei tot mai mari asupra datoriilor suverane şi a instrumentelor pe termen scurt. Trebuie să fim foarte atenţi aici; trebuie să gândim şi să nu repetăm aceleaşi măsuri în fiecare act al reglementării prudenţiale unde s-ar putea să nu fie adecvate şi ar distruge investiţiile în capitalul privat şi economia reală.
Philippe Lamberts
Doamnă preşedintă, Basel III trebuie să fie un punct de plecare şi sub nicio formă nu trebuie să fie punctul cel mai îndepărtat până la care este dispusă să meargă Uniunea Europeană. Celor care spun că dacă vom merge dincolo de Basel, am putea pune în pericol competitivitatea băncilor noastre pe scena internaţională, le spun că principala noastră preocupare este, şi ar trebui să fie, viabilitatea economiei. Iar dacă aceasta înseamnă norme mai aspre, aşa să fie. Aş adăuga, de asemenea, că auzim atât de multe despre condiţii concurenţiale echitabile, şi totuşi Statele Unite nu ezită să joace singură ori de câte ori poate şi când are chef. Prin urmare, nu vreau să văd că Europa aşteaptă pur şi simplu un fel de consens care nu se va materializa niciodată.
În al doilea rând, orice perioadă de tranziţie trebuie neapărat să fie limitată în timp şi vă pot spune că cei opt ani pe care vrem să ni-i alocăm sunt prea mult. De altfel, iar aceasta este ceva care nu a fost prevăzut - această perioadă de tranziţie trebuie să fie însoţită de condiţii stricte în ceea ce priveşte plata dividendelor şi a bonusurilor. Ni s-ar părea indecent şi inacceptabil ca, pe de o parte, băncile să pretindă că este greu să constituie rezervele de capital impuse de noile norme, iar, pe de altă parte, acţionarii şi gestionarii să continue să se servească din casierie.
Mesajul meu final este direct pentru bănci. Băncilor care se plâng că nu vor mai putea să înregistreze aceleaşi profituri pe care le-au avut în anii de aur le spun că toate întreprinderile din industrie sau distribuţie care lucrează în economia reală trebuie să se mulţumească cu profituri anuale nete între doi şi cinci la sută - şi nu e un lucru de care trebuie să ne fie ruşine. Prin urmare, a sosit timpul să înţelegem că distracţia s-a terminat.
Vicky Ford
în numele Grupului ECR. - Doamnă preşedintă, sunt foarte conştientă de faptul că criza economică e departe de a se fi terminat şi că în economie în general nu avem nevoie de împrumuturi. Cu toate acestea, săptămâna trecută am văzut cum băncile în Irlanda continuă să apeleze la contribuabili pentru a se salva.
Nu puteam continua să-i punem pe contribuabili să salveze băncile. Avem nevoie de bănci care să fie pregătite să-şi asume riscurile, dar acestea au nevoie de capital şi de lichidităţi pentru a se autofinanţa atunci când apar probleme. Avem de-a face cu o lucrare complicată, pentru care aş vrea să-i mulţumesc dlui Karas, dar nu este decât o parte, şi avem nevoie şi de mecanismele de rezoluţie adecvate.
Este foarte clar, din numărul amendamentelor, că deputaţii în PE vor să analizeze detaliile şi impactul. Trebuie să ne asigurăm că se adoptă o abordare similară şi pentru garanţii în limbajul instrumentelor financiare derivate. Mai întâi, avem o evaluare de impact - a fost realizată pentru Basel - dar este atât de învăluită în confidenţialitate, încât nu se vede. Haideţi să o eliberăm şi să o utilizăm.
Atunci când încheiem un acord internaţional, trebuie să ne asigurăm că este pus în aplicare la nivel global - nu doar aici şi pe Wall Street, ci la nivel mondial. Există mai multe locuri în text unde s-au strecurat ambiguităţi - punctul 24, privind interesele minoritare şi impozitul amânat, punctul 40, cu descrierea sa a "Pfandbriefe”, şi noul punct 43A.
Da, Basel ar trebui să analizeze reţelele de bănci mici care se sprijină unele pe altele. Ele fac acest lucru. Cu toate acestea, interpretarea pe care o dau eu versiunii în engleză este că am putea, într-un fel, să lăsăm impresia că acordăm prioritate finalizării lor.-
Mai mult decât atât, s-a convenit că va exista o migrare către o rată a îndatorării totală şi obligatorie. Haideţi să ne îndepărtăm de această perspectivă. Sunt de acord că, acolo unde avem practici locale bune, trebuie să le permitem să continue, dar haideţi să le examinăm în public şi să nu introducem excepţii pe uşa din spate. Piaţa va presupune că uşa din spate este o cale de a promova mai curând rele decât bune practici.
Astrid Lulling
(FR) Doamnă preşedintă, mai întâi aş vrea să-i mulţumesc raportorului, dl Karas, pentru activitatea sa excelentă, şi să-i spun că-l susţin pe deplin în abordarea sa faţă de această chestiune complicată. Cu toate acestea, simt că este important să utilizez cele două minute care mi-au fost alocate pentru a sublinia un aspect care a fost menţionat în raport, dar care merită analizat mai îndeaproape. Mă refer la problema obligaţiunilor ipotecare, sau "Pfandbriefe” în germană, în contextul standardelor de lichidităţi.
Noile standarde europene în materie de lichidităţi pe care căutăm să le redefinim ar trebui să asigure o recunoaştere mai mare a naturii lor economice, juridice şi operaţionale specifice. Obligaţiunile ipotecare sunt utilizate pentru finanţarea şi investiţiile pe termen lung în economie în general. Cu toate acestea, propunerea actuală a Comitetului de la Basel privind aceste obligaţiuni ar avea un impact negativ şi disproporţionat asupra economiei Europei comparativ cu alte zone economice majore, precum Statele Unite.
Salut, desigur, faptul că acordul la care a ajuns Comitetul de la Basel la 26 iulie 2010 recunoaşte obligaţiunile ipotecare ca fiind active extrem de lichide în contextul ratei de acoperire a lichidităţilor. Totuşi, invit Comitetul de la Basel şi Comisia, dl Barnier, să acord o recunoaştere mai mare acestui instrument financiar, în vederea promovării diversificării suficiente a rezervelor de lichidităţi eligibile şi a evitării oricăror denaturări ale pieţelor. Acestui instrument financiar cu risc scăzut trebuie să i se asigure un mediu în care să se poată dezvolta.
Anni Podimata
(EL) Doamnă preşedintă, ştim cu toţii că dezbaterea de azi referitoare la acordul la care a ajuns Comitetul de la Basel este încă un pas dictat de criza recentă, criză care a evidenţiat în mod dramatic neajunsurile şi slăbiciunile din reglementarea şi supravegherea sistemului financiar, a răsturnat ceea ce, până atunci, a fost doctrina predominantă a dereglementării pieţelor şi a subliniat necesitatea unor norme mai stricte, în ceea ce priveşte atât adecvarea capitalului, cât şi supravegherea instituţiilor financiare.
În acest context, Comitetul de la Basel a ajuns la un acord care include anumite principii de bază şi modificări care trebuie aduse normelor referitoare la adecvarea capitalului pentru a îmbunătăţi mecanismele de protecţie a sistemului bancar. În ceea ce priveşte punerea în aplicare a acestui acord în Europa, raportul dlui Karas subliniază numeroase aspecte importante care trebuie luate în considerare cu seriozitate, precum caracterul specific al pieţei europene, în care 80 % din împrumuturi se bazează pe credite bancare, necesitatea democratizării procesului de la Basel prin implicarea mai activă a Parlamentului European, printre altele, şi, desigur, propunerea de a include întreaga datorie suverană a zonei euro ca active lichide de bună calitate, indiferent de ratingul lor de credit, pentru a reduce impactul agenţiilor de rating.
Cu toate acestea, doresc să repet că noile măsuri privind adecvarea capitalului sunt o revizuire minimă şi trebuie să treacă printr-o reformă mai generală într-o perioadă de timp mai largă. După cum a spus domnul comisar, Europa a făcut deja un pas important prin adoptarea noului sistem european de supraveghere. Schimbăm tactica şi promovăm coordonarea sporită ca mijloc de prevenire de bază. Totuşi, nu trebuie să ne oprim aici. Trebuie să efectuăm noi paşi introducând un cadru de supraveghere şi reglementare pentru agenţii care, până acum, au funcţionat fără controale, precum agenţiile de rating al creditelor şi fondurile alternative.
La baza propunerilor pe care le-aţi prezentat recent, domnule comisar, trebuie să adoptăm norme de reglementare a tranzacţiilor care sunt extrem de obscure şi, astfel, supuse unor riscuri sistemice mărite, precum piaţa instrumentelor financiare derivate extrabursiere şi opţiuni neacoperite. În sfârşit, domnule comisar, având în vedere că aţi amintit summitul G20 de la Seul, trebuie să depunem eforturi pentru a introduce o taxă asupra tranzacţiilor financiare, desigur, nu pentru a ne răzbuna pe bănci sau pentru a ne lua revanşa, ci pentru a limita speculaţiile şi pentru a trimite un mesaj puternic cetăţenilor UE care plătesc în prezent preţul crizei că aşteptăm o împărţire mai echitabilă a sarcinii.
Wolf Klinz
(DE) Doamnă preşedintă, doamnelor şi domnilor, dacă băncile vor trebui să deţină mai multe capital pentru împrumuturi şi instrumente financiare, acest lucru va creşte capacitatea lor de a suporta pierderile. Cele mai recente propuneri ale Comitetului de la Basel iau ca punct de plecare această abordare bazată pe stabilitate. Din nefericire, Comitetul de la Basel nu a abordat până acum într-un mod satisfăcător problema băncilor relevante pentru sistem. Prin urmare, salut solicitarea dlui Karas ca cerinţele privind standardele de lichidităţi să devină independente de relevanţa pentru sistem. Cu alte cuvinte, cerinţe mai stricte trebuie să se aplice în cazul băncilor care, datorită mărimii şi interconectării lor cu sistemul financiar global, trebuie salvate utilizând banii contribuabililor în situaţii de criză.
Ar trebui să adoptăm o abordare mai diferenţiată a factorului ratei de îndatorare. Numai atunci când se dovedeşte empiric că acest instrument nu duce la măsuri arbitrate şi denaturări ale concurenţei, ci, de fapt, stăvileşte acordarea excesivă de împrumuturi ar trebui să ne gândim să îl încorporăm în primul pilon.
În orice caz, aceste măsuri trebuie puse în aplicare la nivel global. Nu putem permite autorităţilor SUA să aibă o influenţă decisivă asupra propunerilor Comitetului de la Basel, pentru ca mai apoi să nu le pună în aplicare. Summitul G20 de la Seul de luna viitoare va arăta dacă şi în ce măsură putem îndeplini acest obiectiv.
Sławomir Witold Nitras
(PL) Doamnă preşedintă, mai întâi, aş vrea să spun că sunt foarte mulţumit că Parlamentul European a abordat această chestiune, în special pentru că acest raport a fost elaborat la iniţiativa Parlamentului. Aş vrea să-l felicit pe dl Karas foarte călduros.
În ultimii zece ani, am văzut o dezvoltare fără precedent a diferitelor tipuri de inovaţii financiare şi instrumente noi disponibile. Deseori, aceste instrumente sunt cele care, de fapt, determină natura pieţei astăzi. Cred că o condiţie esenţială a unei supravegheri eficace este, în această situaţie, să se afle în posesia unor cunoştinţe cu adevărat fiabile despre ceea ce se întâmplă în aceste pieţe. Între timp, instrumentele financiare care au devenit atât de populare au ajuns la un grad de complicare care îi împiedică mult pe supraveghetori să întreprindă o evaluare adecvată a riscului asociat lor.
Pe lângă aceste instrumente noi, trebuie să fim conştienţi că piaţa se schimbă şi se globalizează foarte rapid şi că în confruntarea dintre piaţa globalizată, în curs de dezvoltare, şi supraveghetorii naţionali, aceste instrumente sunt total inadecvate, iar supravegherea este nereuşită. Creşterea instituţiilor financiare cauzează, de asemenea, într-un fel, o lipsă a monitorizării acolo unde are loc supravegherea şi, prin urmare, şi supravegherea este stânjenită.
Prin toate acestea, aş vrea să spun că, de fapt, lipseşte o vedere de ansamblu a sectorului, atât în ceea ce priveşte aspectul geografic, cât şi în ceea ce priveşte activitatea însăşi a sectorului. Înţelegerea relaţiilor dintre părţile care sunt active în sector, precum şi dezvoltarea activităţii în sine sunt, cred eu, esenţiale pentru securitatea sistemului financiar la scară globală. Mi se pare că, până acum, acest lucru a lipsit.
Reglementările actuale ale Comitetului de la Basel vizează, de fapt, capitalul şi mă bucur că noile măsuri pun în aplicare cerinţele asociate cu aspectele lichidităţii, precum şi mecanisme ale politicii contraciclice. Măsurile propuse în acest domeniu ar trebui salutate. În contextul eficacităţii reduse a indicatorilor de capital ca măsură de diagnosticare avansată, stabilitatea sistemului şi încercarea de standardizare a ratelor de acoperire ale lichidităţilor ar trebui evaluate pozitiv atât pe teren scurt, cât şi pe termen lung, pentru că, până la urmă, problemele cu lichidităţile sunt cele care au creat necesitatea adoptării măsurilor de salvare a băncilor, la care am fost cu toţii martori.
Olle Ludvigsson
(SV) Doamnă preşedintă, este, în multe privinţe, un semn pozitiv faptul că activitatea legată de noile norme privind adecvarea capitalului progresează. Ducerea la bun sfârşit a procesului Basel III este o cerinţă prealabilă pentru a putea reinstaura stabilitatea sectorului financiar. Raportul asupra căruia urmează să votăm este atât echilibrat, cât şi bine formulat, dar, cu toate acestea, aş vrea să subliniez trei puncte în care ar fi putut fi mai clar.
Mai întâi, este important să nu se aplice prea multă presiune asupra băncilor acordându-le o perioadă de punere în aplicare mult prea scurtă, dar, în acelaşi timp, este cel puţin la fel de important ca punerea în aplicare să nu meargă prea încet. Scopul ar trebui să fie ca băncile să se bucure de suficientă stabilitate pentru a putea face faţă următoarei recesiuni. Cu un obiectiv pentru 2017-2018, există riscul ca băncile să nu reuşească să gestioneze acest lucru.
În al doilea rând, trebuie să asigurăm faptul că punerea în aplicare se face în strânsă colaborare cu Statele Unite şi alţi actori. Este clar că scopul trebuie să fie stabilizarea întregului sector bancar internaţional, nu numai a unor părţi din acesta. Zonele cu reglementări mai slabe sau cu o rată mai înceată a punerii în aplicare ar putea expune întregul sistem la riscuri.
În al treilea rând, testele de stres efectuate periodic sunt o metodă excelentă de a asigura în mod continuu faptul că sistemul bancar este stabil. Prin urmare, este ceva ce noi ar trebui să utilizăm ca unealtă eficace de suplimentare a normelor referitoare la capital. Atât frecvenţa, cât şi nivelul cerinţelor acestor teste ar putea creşte mult. Criza a demonstrat că unele lucruri se pot întâmpla extrem de repede. Prin urmare, în sectorul financiar, este important ca evoluţiile să fie monitorizate foarte îndeaproape în orice moment.
Olle Schmidt
(SV) Doamnă preşedintă, domnule comisar, noile norme Basel vor stabili cerinţele prealabile de stabilitate şi creştere durabilă. Criza ne-a învăţat că băncile trebuie să deţină capital mai mult şi mai bun, iar reglementările trebuie să promoveze o activitate bancare sănătoasă şi o asumare a riscurilor solidă. Normele privind rata de îndatorare trebuie formulate în aşa fel încât băncile care împrumută capital cu risc scăzut să fie penalizate. Există riscul ca normele să afecteze băncile din ţările nordice extrem de grav, deoarece aceste bănci deţin portofolii vaste de împrumuturi interne cu riscuri scăzute. Este un motiv de îngrijorare.
Toate directivele şi noile norme trebuie bine gândite, dar, una peste alta, riscăm să ne acoperim de prea multe reguli, care, la rândul lor, ar putea dăuna creşterii. Sunt de acord cu dna Bowles că Comisia trebuie să vină cu o analiză a efectelor tuturor acestor norme bancare noi referitoare la creştere în Europa. Normele şi legile noi nu sunt întotdeauna răspunsul. De ce să ne mulţumim cu puţin dacă putem obţine ce e mai bun.
Antonio Cancian
(IT) Doamnă preşedintă, domnule comisar, aş vrea să-i mulţumesc dlui Karas pentru activitatea sa excelentă. Consider că am stat pasivi şi am privit neputincioşi această cădere economică şi financiară globală gravă în ultimii doi ani, deşi unii pretind că lucrurile ar fi putut sta mai rău.
În prezent, Uniunea Europeană a ajuns la capătul răbdării, iar dvs., domnule comisar, conduceţi o revoluţie, care vizează stabilitatea, pentru a ne oferi garanţiile de care avem nevoie. În timpul ultimei sesiuni plenare, am transmis puterii economice un impuls pozitiv pentru a apăra Europa însăşi. Aşa cum aţi afirmat nu cu mult timp în urmă, au fost pregătite deja propuneri privind instrumentele financiare derivate şi vânzarea în lipsă, şi discutăm, de asemenea, impozitarea băncilor şi taxarea tranzacţiilor financiare, în aşteptarea propunerii finale de revizuire a Comisiei.
Domnule comisar, trebuie să fim foarte atenţi să nu trecem, aşa cum se întâmplă des, de la o extremă la cealaltă, adoptând norme şi legi care ar putea împiedica sau încetini dezvoltarea şi redresarea economică. Cred că rigiditatea şi birocraţia stau mereu la pândă. Este adevărat că, în prezent, avem nevoie de stabilitate, dar este şi mai adevărat că avem foarte mare nevoie de creştere, creştere şi iar creştere - aşa cum a afirmat preşedintele Barroso în această Cameră.
Basel III marchează începutul unui proces care ne solicită tuturor să fim responsabili, dar trebuie, de asemenea, să apărăm competitivitatea şi condiţiile egale şi acordăm atenţie IMM-urilor, pe de o parte, şi caselor de economii şi cooperativelor de credit, pe de altă parte, care sunt apropiate de masa populară.
Seán Kelly
Doamnă preşedintă, cred că toată lumea este de acord că trebuie să consolidăm elasticitatea sistemului bancar. Mulţumită dlui Karas, suntem conştienţi că, în conformitate cu propunerile de la Basel, nu ne bucurăm de un mediu concurenţial echitabil, iar fără acesta nu poţi concura. De fapt, există marele pericol că veţi înscrie multe goluri în propria poartă.
Problema a fost evidenţiată, dar trebuie clarificat faptul că SUA şi Europa sunt total diferite. Economia SUA este finanţată în principal prin piele de capital. Europa se bazează în principal pe capacitatea de împrumut a sectorului bancar şi ştim asta mai bine decât oriunde în Irlanda. Băncile noastre pur şi simplu nu pot acorda credite IMM-urilor, iar IMM-uri altminteri viabile se scufundă în fiecare zi pentru că nu primesc credite. Şi, aşa cum a subliniat Vicky, contribuabilul salvează aceste bănci şi finanţează pachetele pentru şomaj şi fondurile de pensii şi mâinile de aur pe care şi le strâng reglementatorii somnolenţi.
Aşa că sunt multe de făcut pentru a echilibra balanţa, şi cred că aceasta este cheia aici. Sunt încurajat de răspunsul comisarului, care a spus că va colabora cu noi şi va încerca să echilibreze balanţa şi să instituie un mediu concurenţial echitabil. Abia apoi vom înscrie goluri, şi nu autogoluri.
Michel Barnier
Vă mulţumesc, doamnă preşedintă, şi vă mulţumesc tuturor pentru propunerile, încurajările, sugestiile şi solicitările dvs., pe care eu şi echipa mea ni le-am reţinut.
Dl Gauzès a fost primul care a menţionat chestiunea echilibrării corecte a balanţei, lucru care a fost reiterat de dl Schmidt, dl Klinz, dl Ludvigsson, iar acum dl Kelly. Da, vom încerca să asigurăm un echilibru corect; de fapt, trebuie găsit un echilibru în trei domenii speciale cărora le voi acorda o atenţie sporită:
Găsirea unui echilibru inteligent în măsurile Basel însele şi în felul în care le transpunem în legislaţia noastră. Voi utiliza cât mai bine cu putinţă perioadele de tranziţie şi marja de manevră pe care ni le asigură acordul de la Basel, pe lângă care vă veţi aduce propria contribuţie.
Al doilea domeniu în care trebuie să ajungem la un echilibru este între măsurile Basel şi toate celelalte măsuri pe care le introducem în contextul agendei de prevenire şi gestionare a crizelor G20, şi mă voi întoarce la acest subiect peste puţin timp.
Al treilea domeniu, pe care dl Kelly tocmai l-a menţionat, se referă la Statele Unite. Domnule Kelly, înţeleg că sectorul bancar european este mult mai implicat în finanţarea economiei decât este cazul în Statele Unite, şi vom ţine cont de această diferenţă. Aceasta este balanţa transatlantică. Trebuie să înţelegem acest lucru - mă adresez în special dlui Lamberts - fără să aşteptăm Statele Unite. Mă voi întoarce în Statele Unite pentru a mă întâlni cu Tim Geithner şi ceilalţi supraveghetori şi nu mă duc acolo să mă plimb, ci ca să mă asigur că mergem toţi în aceeaşi direcţie în ceea ce priveşte Basel II, Basel II şi jumătate, Basel III, Basel IV - mă scuzaţi, Basel III şi DCR 4 - şi în ceea ce priveşte un alt subiect extrem de sensibil, care ar putea deveni un subiect de divergenţe între americani şi europeni, şi anume chestiunea standardelor de contabilitate. Prin urmare, nu suntem naivi în relaţia noastră cu Statele Unite, dar nici nu vrem să emitem prejudecăţi referitoare la intenţiile acestei ţări.
Prin urmare, pot să-l asigur pe dl Gauzès şi pe toţi ceilalţi onorabili deputaţi că vom acorda o atenţie deosebită acestei balanţe cu trei braţe. Dl Cancian a menţionat, de asemenea, pe bună dreptate, instabilitatea financiară, care este, într-adevăr, cel mai mare duşman al creşterii. Iată de ce trebuie să creăm condiţii care vor promova o mai mare stabilitate financiară şi, având în vedere dezbaterea pe care o purtăm cu China în prezent, aş adăuga şi stabilitatea monetară.
Am luat notă de comentariile dlui Bullmann care ne îndeamnă să întreprindem studii micro şi macroeconomice amănunţite. Vom utiliza, de asemenea, în mod productiv perioadele de tranziţie, care nu sunt nelimitate, şi aveţi dreptate, domnule Bullmann, atunci când spuneţi că aici şi în Consiliu se fac legile Europei, şi nu în altă parte, nici în Basel. Aici se află legiuitorul european şi acesta este motivul pentru care vom prezenta o propunere pentru DCR 4, care va fi o propunere legislativă pentru care vă vom solicita acordul, chiar înainte de etapele dezbaterii şi propunerii de rezoluţie.
Doamnă Bowles, probabil că aveţi dreptate atunci când vă exprimaţi îndoiala cu privire la noi şi când spuneţi că lucrurile nu se pot desfăşura ca de obicei. Mai aud din când în când bancheri care au memorii scurte şi care ne spun că criza economică s-a terminat şi că putem să ne întoarcem la treburile de dinainte. Nu ne putem permite să avem memorii scurte, şi nu vom reveni la situaţia de până acum. Suntem cât se poate de serioşi în ceea ce priveşte reformele.
Aş mai adăuga, doamnă preşedintă, că ameliorarea capitalizării despre care vorbim în Basel şi DCR 4 nu este singurul instrument sau singura soluţie. Mai sunt multe alte soluţii de gestionare a crizei, pe care le-am menţionat mai devreme, în prima mea luare de cuvânt: e tot ceea ce facem ca să reglementăm fondurile speculative, desigur, pe care sper că o vom termina în următoarele câteva zile; apoi mai sunt măsurile noastre referitoare la capitalul privat, instrumentele financiare derivate şi vânzarea în lipsă. Există şi alte instrumente care sunt importante. Acum câteva momente, dl Ludvigsson a vorbit despre testele de stres. Acestea trebuie efectuate periodic. Aşadar, aceasta este abordarea noastră în prezent.
Domnule Lamberts, nu voi menţiona decât un alt aspect important pe care l-aţi amintit: plata dividendelor de către bănci care nu pun în aplicare cerinţele minime de capitalizare. Această problemă a fost justificată în mod clar prin una din aşa-zisele rezerve, în acest caz, rezerva de conservare a capitalului, care prevede că o bancă nu poate plăti dividende dacă nu a îndeplinit cerinţele de capitalizare minime. Aceasta este una dintre dispoziţiile pe care le vom include, desigur, în propunerea noastră legislativă.
Doamnă Ford, trebuie într-adevăr să apărăm contribuabilii. Sunt sigur că veţi urmări îndeaproape propunerile pe care le vom face peste câteva zile privind prevenirea şi gestionarea crizelor şi privind crearea unui fond de soluţionare în fiecare stat membru, sperăm, care va asigura faptul că băncile plătesc pentru bănci, nu contribuabilii.
Dna Lulling a pus o întrebare foarte specifică. Da, în timpul negocierilor Basel, eu şi colegii mei am fost foarte atenţi la acest aspect şi am obţinut un acord ca 40 % din rezerva de lichidităţi să fie alcătuită din "Pfandbriefe”, sau obligaţiuni ipotecare, despre care aţi întrebat. Simt că este un rezultat pozitiv şi suntem toţi pentru diversificarea activelor lichide.
Dl Klinz a menţionat zicala "prea mare pentru a eşua”. Şi aici, atunci când acest lucru a fost semnalat în Statele Unite, am răspuns că nu se pot face comparaţii, pentru că sistemele bancare american şi european nu sunt la fel, nici din punctul de vedere al contribuţiei la economie, nici din punctul de vedere al structurii. Cu toate acestea, domnule Klinz, este o chestiune care nu a fost încă soluţionată la nivel internaţional, atât în contextul G20, cât şi în cel al Comitetului pentru Stabilitate Financiară. Urmărim situaţia îndeaproape, pentru a ne asigura că contribuabilii nu sunt şi nu pot fi puşi la plată.
Domnule Nitras, în ceea ce priveşte instrumentele financiare complexe, avem nevoie de o supraveghere mai puternică. Iată de ce noua autoritate europeană, ESMA, va juca un rol central, mulţumită în mare parte acestui Parlament, în analizarea posibilităţii interzicerii anumitor produse toxice, şi veţi vedea că vom consolida în continuare rolul ESMA în viitorul apropiat.
În cele din urmă, aş vrea să-i spun dnei Podimata că, în ceea ce priveşte agenţiile de rating, va exista o a treia rundă de măsuri. Ceea ce am făcut până acum cu voi înşivă nu este suficient şi, în prezent, lucrez la această a treia rundă de măsuri pentru a reglementa agenţiile de rating şi diversifica piaţa agenţiilor de rating, care, ca să mp exprim politicos, este concentrată în prea puţine mâini. Am adresat întrebări miniştrilor în cadrul ECOFIN vinerea trecută, iar preşedintele comisiei din care faceţi parte, dna Bowles, a fost prezent. Voi pregăti o consultare cu scopul de a consolida această reglementare.
Dl Schmidt a semnalat şi chestiunea unui efect cumulativ; cu toate acestea, am răspuns la această întrebare atunci când am vorbit despre balanţa cu trei braţe, lucru pe care îl vom urmări foarte îndeaproape.
Othmar Karas
Doamnă preşedintă, doamnelor şi domnilor, dezbaterea a fost lucidă, clară, competentă şi responsabilă. Am creat despre noi o imagine foarte bună ca fiind atât uniţi, cât şi hotărâţi. Domnule comisar, şi eu aş vrea să le mulţumesc tuturor participanţilor, inclusiv dvs. Punem procesul la îndoială, dar el nu a fost finalizat. Am evocat şi un subiect dureros. Este vorba, în special, de diferenţele în materie de structuri bancare şi economice dintre Europa şi Statele Unite. Trebuie să spunem un lucru clar în această privinţă, şi anume că, deşi procesul legislativ încă nu a început, procesul de la Basel aduce prejudicii şi limitează libertatea noastră de manevră în procesul decizional. Ce s-ar fi întâmplat dacă nu am fi întocmit un raport din proprie iniţiativă fără să anunţăm pe nimeni? Nu am fi avut o dezbatere astăzi aici. Prin urmare, trebuie să aducem democraţia şi parlamentarismul în procesul de la Basel, procesul din G20, noile instituţii mondiale care sunt create şi, în acelaşi timp, trebuie să ne implicăm în proces ca să nu fim mereu puşi în faţa faptului împlinit.
Basel III şi protecţia depozitelor trebuie legate, şi există o legătură între cele două. Avem nevoie de o legătură între procesul nostru decizional şi punerea în aplicare la nivel global, în special în Statele Unite. Avem nevoie de definiţia lichidităţilor înainte să apară proiectul de directivă. Între timp, legea Dodd-Franck din Statele Unite ne prezintă o altă problemă. Pentru că americanii vor avea probleme cu punerea în aplicare a standardelor privind lichidităţile, încearcă acum, din nou, să introducă criterii suplimentare, pe lângă ratingurile externe. Preceptul nostru trebuie să fie că ori ratingurile externe, ori criteriile alternative precum stabilitatea preţurilor ar trebui să funcţioneze ca bază a evaluării. Şi totuşi, sub nicio formă nu trebuie să se aplice ambele pentru Europa şi numai unul pentru Statele Unite.
Trebuie să fim vigilenţi şi haideţi să ne asigurăm, de asemenea, împreună, domnule comisar, că miniştrii finanţelor şi economiei naţionali transmit parlamentelor lor naţionale ceea ce Comisia prezintă acum în studiul său de impact. În parlamentele naţionale se conştientizează mai puţin ceea ce facem noi aici şi care sunt impactul şi cauzele în statele membre spre deosebire de această Cameră. Trebuie să începem şi o ofensivă aici. Haideţi să implicăm parlamentele naţionale în acest proces de comunicare.
Preşedinta
Dezbaterea a fost închisă.
Votul va avea loc mâine.
Declaraţii scrise (articolul 149 din Regulamentul de procedură)
Sergio Berlato
Sunt de părere că recenta criză economică şi financiară, sau cea mai mare recesiune de pe vremea marii depresiuni, a scos în evidenţă necesitatea revizuirii radicale a actualului cadru de reglementare Basel II. Aş vrea să vă reamintesc aici în Parlament că acordul Basel II defineşte criteriile de acces la credit obligând băncile să evalueze în mod obiectiv starea de credit a unei întreprinderi, ţinând cont de riscurile asociate posibilei sale stări a insolvenţei, a garanţiilor şi a expunerii în caz de faliment. Deşi scopul acestor criterii este să amelioreze competitivitatea întreprinderilor şi să consolideze sistemul financiar, ele sunt extrem de punitive faţă de întreprinderile mici şi mijlocii care reprezintă motoul economiei Uniunii. În termeni concreţi, pentru că întreprinderile europene nu sunt într-o poziţie financiară atât de fermă, aplicarea acordului duce deseori la diminuarea accesului la credit şi la creşterea ratelor dobânzii. Deşi eforturile Comitetului de la Basel de actualizare a cadrului de reglementare mi se par încurajatoare, sunt extrem de preocupat din cauza lipsurilor care au ieşit la iveală în timpul procesului de negociere. Din acest motiv, sunt de acord că este recomandabil ca Parlamentul să se implice mai mult în negocieri cu scopul de a face modificările necesare pentru a asigura faptul că industria europeană şi economia europeană nu sunt dezavantajate.
Giovanni Collino
Un nou pact de stabilitate pentru Europa va implica sistemul bancar, care reprezintă celălalt capăt al procesului în care sunt utilizate resursele proprii ce reprezintă motorul economiei europene. Cu alte cuvinte, datoriile pe care statele membre ale Uniunii Europene le acumulează în timp pentru a produce bogăţie naţională şi pentru a o distribui cetăţenilor săi sunt finanţate şi gestionate de bănci, care ar trebui să fie capabile să le facă să aducă profit.
Deşi este adevărat că statelor membre le va trebui în continuare mult timp pentru a se conforma standardelor legislaţiei lor din domeniul financiar şi pentru a atinge, de asemenea, un nivel adecvat al uniformităţii în cadrul sistemelor lor fiscale, pentru a crea marje decente ale lichidităţii şi pentru a solicita efecte de îndatorare fiabile pentru a garanta economiile şi tendinţele lor pe termen lung, trebuie să ne asigurăm că vom reuşi să găsim răspunsul adecvat la criză în scurt timp.
Fondurile proprii la care Uniunea Europeană va avea tot mai mult acces vor asigura faptul că gestionarea resurselor UE vor exista tot mai puţin pentru a diminua riscurile sistemice şi tot mai mult pentru a crea un set de stimuli care să aducă beneficii economiilor naţionale, care nu numai că sunt păzite cu gelozie în interiorul graniţelor naţionale, ci sunt şi integrate pentru a optimiza utilizarea avantajelor comparative respective.
Diogo Feio
Instituţiile financiare care sunt puternice şi stabile sunt esenţiale pentru sustenabilitatea pieţei de capital, pentru accesul la credite, pentru competitivitate şi pentru stabilitatea economică şi financiară. Prin urmare, salut adoptare acestui raport, în special pentru că include măsuri esenţiale pe care le-am propus pentru abordarea situaţiei instituţiilor financiare naţionale. Mă refer în mod special la: necesitatea ca Comitetul de la Basel şi Comisia să clarifice felul în care sunt tratate acordurile financiare reciproce la nivel de holding, importanţa stabilirii criteriilor pentru activele lichide de bună calitate luând în considerare definirea activelor eligibile ale Băncii Centrale Europene pentru operaţiunile de politică monetară (acorduri de răscumpărare); şi includerea întregii datorii suverane a zonei euro ca active lichide de bună calitate, indiferent de ratingul său specific, reducând astfel impactul disproporţionat al măsurilor agenţiilor de rating.
Jiří Havel
Raportul prezentat a fost elaborat în termeni relativ precişi. Acesta face o analiză clară a noii reglementări bancare aflate în curs de revizuire (Basel II), precum şi o analiză detaliată a principalelor sale puncte, care, în prezent, sunt discutate la nivelurile practic şi academic. Mai concret, aceasta implică introducerea de măsuri care ar trebui să contribuie la creşterea stabilităţii financiare a sectorului bancar şi la reducerea probabilităţii unei noi crize, concentrându-se pe următoarele cinci domenii: calitatea capitalului (creşterea calităţii capitalului bancar este fără îndoială necesară), standarde de lichiditate mai stricte (riscul de lichiditate s-a dovedit a fi semnificativ în timpul crizei), măsurile contraciclice (crearea de capital bancar suplimentar în vremuri bune ar trebui să limiteze creşterea excesivă a creditelor şi crearea în consecinţă a bulelor preţurilor, cum s-a întâmplat în Spania), introducerea unei rate de îndatorare (acest indicator nou ar trebui să contribuie la creşterea stabilităţii băncilor, dar ar trebui să includă nu numai articolele financiare din bilanţul băncii, ci şi articole din afara bilanţului, precum instrumentele financiare derivate şi datoriile contingente ale băncii) şi, nu în ultimul rând, crearea unei contrapartide centrale pentru tranzacţiile extrabursiere, în special în raport cu creşterea transparenţei instrumentelor financiare derivate. Pe baza celor menţionate anterior, consideră că raportul prezentat conţine o analiză detaliată, precum şi recomandări relevante în domeniul reglementării bancare propuse şi, prin urmare, recomand ca textul propus să fie aprobat.
Petru Constantin Luhan
Consider că existenţa unor pieţe financiare dinamice, bine definite şi capabile să finanţeze investiţii substanţiale reprezintă o condiţie sine qua non pentru redresarea economiei europene. Susţin cu fermitate angajamentul luat în cadrul G20 pentru generarea unui volum mai mare de capital şi pentru elaborarea standardelor de gestionare a lichidităţilor. Aceste standarde de bună calitate în ceea ce priveşte lichidităţile constituie o componentă esenţială a reacţiei la criză.
De asemenea, consider că o mai mare flexibilitate a activelor eligibile disponibile în Uniunea Europeană, prin determinarea surselor sigure de finanţare şi prin caracteristicile lor specifice vor determina o stabilitate financiară în faţa situaţiilor de criză, atât pe termen scurt, cât şi pe termen lung.
Czesław Adam Siekierski
Criza financiară şi economică din ultimii ani a năruit mitul că băncile îşi cunosc cel mai bine riscurile şi că sunt capabile să stabilească cerinţele de securitate singure. Ignoranţa profundă a unora dintre persoanele responsabile cu gestionarea băncilor, importanţa deosebită alocată planurilor de vânzări şi ignorarea factorilor de risc, însoţite de pasivitatea sistemului de supraveghere financiară, sunt păcatele fundamentale ale sectorului bancar care au fost factorul declanşator direct al recesiunii mondiale.
Basel II nu s-a dovedit foarte eficace ca mecanism de prevenire a crizelor. În aceste circumstanţe, este esenţial să se creeze cât mai curând posibil un nou cod de standarde - Basel III - care nu va mai include presupunerea optimistă că băncile sunt capabile să se autoreglementeze.
Înăsprirea cerinţelor de capital va contribui cu siguranţă la creşterea insecurităţii sectorului bancar printr-o creştere a lichidităţilor. Cu toate acestea, aceste măsuri prezintă riscul costurilor de transfer către clienţii băncilor - o creştere a preţurilor creditelor şi ale altor servicii financiare - în detrimentul economiei. Prin urmare, este necesar să garantăm cadre protectoare adecvate care nu ne-ar lăsa să fim afectaţi de acest efect nedorit sau, cel puţin, l-ar menţine la un nivel minim. Pe de altă parte totuşi, trebuie să fim conştienţi că şi securitatea financiară costă. Întrebarea este cât de mult suntem dispuşi să plătim pentru ea?
Angelika Werthmann
Criza a demonstrat deja faptul că nici măcar capitalul bancar nu a fost suficient în ceea ce priveşte solvabilitatea şi solvenţa. Cadrul de reglementare existent prevede, aşadar, o revizuire profundă, drept care eforturile Comitetului de la Basel de modernizare a cadrului în general trebuie salutate, în special în cazul reglementărilor uniforme, clare şi transparente. Cu toate acestea, există unele lipsuri pe alocuri şi, în forma sa actuală, cadrul ar dezavantaja economia europeană din punct de vedere concurenţial. Întreprinderile europene se bazează pe creditele de la bănci. Optzeci la sută din investiţiile şi împrumuturile din Europa se bazează pe creditele bancare. În această privinţă, este extrem de important să asigurăm finanţare pentru IMM-uri. Trebuie să luăm în considerare diferenţele fără să penalizăm anumite modele de afaceri. În caz contrat, există riscul de a face rău economiei europene.
