Dioksiinia sisältävän eläinrehun tapaus ja sen vaikutukset Euroopan unionissa (keskustelu) 
Puhemies
(EL) Esityslistalla on seuraavana komission julkilausuma dioksiinia sisältävän eläinrehun tapauksesta ja sen vaikutuksista Euroopan unionissa.
John Dalli
komission jäsen. - (EN) Arvoisa puhemies, kuten hyvin tiedätte, uusi vuosi alkoi vakavalla tapauksella, joka liittyy dioksiinin saastuttamaan eläinrehuun Saksassa. Komission yksiköt ovat seuranneet tilanteen kehittymistä tiiviisti sekä täydessä yhteistyössä Saksan toimivaltaisten viranomaisten kanssa.
Olen jo alkanut miettiä mahdollisia toimenpiteitä, joilla varmistetaan, että elintarvikkeita ja rehuja koskevasta korkeatasoisesta turvajärjestelmästämme saadaan entistäkin tehokkaampi. Haluaisin kuitenkin kertoa ensin tapauksen yksityiskohdista. Tapaus tuli ilmi, kun eräs rehuseoksen valmistaja teki 22. joulukuuta 2010 ilmoituksen Saksan toimivaltaisille viranomaisille saatuaan laboratorioanalyysin tulokset, joiden mukaan omavalvonnan yhteydessä testattu näyte ei täyttänyt EU:n lainsäädännössä asetettuja vaatimuksia.
Viime vuoden marraskuun puolivälin ja joulukuun puolivälin välisenä aikana biodieselin valmistaja oli toimittanut seitsemän erää tekniseen käyttöön tarkoitettuja rasvahappoja rehurasvan valmistajalle, joka valmistaa myös tekniseen käyttöön tarkoitettuja rasvoja. Viimeksi mainittu yritys oli myös rekisteröity rehurasvan valmistaja. Ilmeisesti siis rehurasva ja tekniseen käyttöön tarkoitettu rasva sekoittuivat keskenään. Marraskuun jälkimmäisellä puoliskolla toimitetuista eristä neljästä löytyi myöhemmin dioksiinia. Kolme muuta erää, jotka toimitettiin rehutehtaille joulukuun 2010 ensimmäisen puoliskon aikana, eivät olleet saastuneita.
Ennen kuin asiasta saatiin varmuus, kaikkia eriä pidettiin ja käsiteltiin kuitenkin varotoimenpiteenä mahdollisesti saastuneina. Mahdollisesti saastunutta rehurasvaa toimitettiin kaikkiaan 2 300 tonnia yhteensä 25 saksalaiselle rehun valmistajalle. Rehurasvaa ei toimitettu Saksan ulkopuolelle.
Yhteensä noin 4 800 saksalaiselle maatilalle toimitettiin kaikkiaan 100 000-200 000 tonnia rehua, joka sisälsi 2-10 prosenttia mahdollisesti saastunutta rasvaa. Puhtaasti varotoimenpiteenä kaikki maatilat suljettiin ja niiden kaupallinen toiminta keskeytettiin. Toimenpide koski kananmunatiloja, lihasiipikarjatiloja, hanhitiloja, sikaloita, lypsykarjatiloja, nautatiloja sekä kanitiloja. Mahdollisesti saastunutta siitoskanan rehua toimitettiin jonkin verran myös Ranskaan ja Tanskaan.
Suljetuilla tiloilla tuotettua eläinperäistä ruokaa saa tuoda markkinoille vasta sen jälkeen, kun tilat on avattu uudelleen. Tämä taas voidaan tehdä vasta sitten, kun analyyttisten testien ja tutkimusten avulla on osoitettu, että maatiloilla mitatut dioksiinitasot eivät ylitä EU:n lainsäädännössä sallittua tasoa. Tällä hetkellä alkujaan 4 800 suljetusta tilasta on edelleen suljettuna 939 tilaa, joista suurin osa on siipikarja- tai sikatiloja. Vaikuttaa siltä, ettei saastunutta ruokaa myyty tai viety Saksan ulkopuolelle tapausta koskevan ilmoituksen jälkeen muutamaa poikkeusta lukuun ottamatta.
Analyyttiset testit myös osoittivat lopulta, että kyseiset tuotteet täyttivät EU:n lainsäädännössä asetetut vaatimukset. Tämä osoittaa EU:n jäljitysjärjestelmän tehokkuuden. Tarkkailemme jatkossakin valppaina näitä asioita.
Tapauksessa oli onnekasta se, ettei dioksiinipitoisuus ollut kovin korkea niissä elintarvikkeissa, joissa sen havaittiin olevan EU:n sallimien rajojen yläpuolella. Näin ollen kuluttajille ei odoteta koituvan välitöntä terveysriskiä saastuneiden tuotteiden lyhytaikaisesta käytöstä, jos riskiä ylipäätään on olemassa.
Miten sitten komissio on auttanut tapauksen hallinnassa? Yksikköni ovat olleet jatkuvasti yhteydessä Saksan viranomaisiin. Ne ovat myös välittäneet kaiken tiedon välittömästi muille jäsenvaltioille elintarvikkeita ja rehuja koskevan nopean hälytysjärjestelmän kautta. Yksikköni ovat olleet yhteydessä myös kolmansien maiden toimivaltaisiin viranomaisiin, jotta kauppakumppanimme saisivat selkeän kuvan tapauksesta. Lisäksi komission virkamiehet ovat tavanneet rasva- ja öljyteollisuuden sidosryhmiä selvittääkseen, miten rehujen sisältämiä dioksiinipitoisuuksia voitaisiin valvoa entistä paremmin.
Itse otin henkilökohtaisesti yhteyttä Saksan elintarvike-, maatalous- ja kuluttajansuojaministeri Ilse Aigneriin 6. tammikuuta. Keskustelimme tuolloin siitä, mitä pitäisi tehdä, jotta vastaavat tapaukset voitaisiin välttää tulevaisuudessa. Tänään otin uudelleen yhteyttä kyseiseen Saksan ministeriin, koska olin huolissani viikonloppuna julkaisusta uutisesta. Uutisen mukaan rehun valmistaja ei ollut toimittanut kattavaa luetteloa kaikista niistä tiloista, joille mahdollisesti saastunutta rehua oli toimitettu. Lisäksi valmistaja olisi antanut virheellistä tietoa saastuneen rehurasvan käytöstä rehuseoksessa. Tämän seurauksena suljettiin useita satoja uusia tiloja.
Tapauksessa on rikottu vakavalla tavalla EU:n elintarviketurvallisuutta koskevia säädöksiä. Haluan tehdä seuraavan asian selväksi: Saksan viranomaiset ovat täysin sitoutuneet ratkaisemaan tämän saastumisongelman, ja he tekevät parhaansa ratkaistakseen sen nopeasti ja lopullisesti.
Saamani tiedon mukaan Saksan viranomaiset osoittavat lisäresursseja testausta varten, jotta testit saadaan toteutettua mahdollisimman lyhyessä ajassa. On kuitenkin tärkeää tarkastella kiireellisesti myös sitä, miten tapaus vaikuttaa laajemmin eläinrehujen turvallisuutta koskevaan lähestymistapaan EU:n tasolla. Tästä syystä elintarvike- ja eläinlääkintätoimiston edustajat matkustavat ensi viikolla Saksaan auttaakseen Saksan viranomaisia sekä lisätäkseen yleistä tietämystämme ja ymmärrystämme siitä, miten tällainen saastuminen pääsi tapahtumaan ja miten vastaava voidaan välttää tulevaisuudessa. Vierailusta on ilmoitettu Saksan viranomaisille, ja he ovat myös hyväksyneet sen. Tiedän, että voimme luottaa täysimääräiseen yhteistyöhön saksalaisten kollegoidemme kanssa.
Tapauksesta keskustellaan myös maatalousministereiden neuvostossa, joka kokoontuu ensi maanantaina 24. tammikuuta Brysselissä. Kuten jo mainitsin, keskustelemme erilaisista toimenpiteistä, joihin kuuluu myös lainsäädännöllisiä toimia.
Tapaus on osoittanut miten tärkeää on varmistaa kansallisten valvontajärjestelmien tehokkuus. Ne lisäävät sekä EU:n jäsenvaltioiden että kolmansien maiden luottamusta elintarvikkeita ja rehuja koskeviin turvatoimenpiteisiin. Ongelman ratkaisemiseksi tutkin mahdollisuutta määrätä, että rehuihin ja elintarvikkeisiin tarkoitettujen rasvojen ja öljyjen tuotanto pidetään tiukasti erillään tekniseen käyttöön tarkoitettujen rasvojen ja öljyjen tuotannosta. Lisäksi tarkastelen mahdollisuutta ottaa käyttöön lakisääteisiä vaatimuksia dioksiinipitoisuuden valvonnan vahvistamisesta elintarvikeketjun eri kohdissa.
Olen vakuuttunut siitä, että jos kyseiset toimenpiteet saavat kannatusta ja ne hyväksytään, ne tuovat tarvittavat parannukset jo nyt vankkoihin elintarvike- ja rehuturvallisuutta koskeviin järjestelmiimme.
Albert Deß
Arvoisa puhemies, hyvä komission jäsen, kiitos Saksan dioksiiniskandaalia koskevasta asiapitoisesta puheenvuorosta. Olen äärettömän vihainen - itsekin maanviljelijänä - siitä, että meidän täytyy toistuvasti puuttua tällaisiin skandaaleihin, jotka näyttävät johtuvan huolimattomuudesta mutta myös rikollisesta toiminnasta. Voimme antaa niin paljon lakeja ja määräyksiä kuin haluamme - EU:n elintarviketuotantoa koskevat säädökset ovat jo sitovimmasta päästä, ja kuluttajien terveydelle mahdollisesti haitallisten aineiden ylärajat ovat alhaisimmat - mutta emme silti ole immuuneja tällaisille vaaroille.
Näin ollen on vaadittava - ja myös jäsenvaltiot ovat vastuussa tästä - että jos yleinen syyttäjä katsoo tapaukseen sisältyvän rikollista toimintaa, rangaistuksen on oltava suhteessa suurempi. Asianomaisia ei pidä päästää sakoilla; kyseinen toiminta vaatii vankeusrangaistuksen. Asianomaiset on pantava linnaan, jotta he eivät voi aiheuttaa vastaavaa katastrofia uudelleen.
Arvoisa komission jäsen, olen hyvin tyytyväinen siihen, että totesitte Saksan viranomaisten ryhtyneen asianmukaisiin toimenpiteisiin. Tämän vaikutelman minäkin sain Saksassa. Jonkin verran oli kuultavissa poliittisia soraääniä, joiden mukaan tapausta ei hoidettu oikein. Meidän on kaikkien toimittava yhdessä ja vahvistettava tarvittaessa tiukkoja säännöksiä, jotka ovat tällä hetkellä voimassa.
Mainitsitte yhden erityiskysymyksen, jonka osalta saatte täyden tukemme. Minäkin kannatan - ja puhun tässä ryhmäni puolesta - sitä, että elintarvikkeiden tuotanto erotetaan tiukasti muiden tuotteiden valmistuksesta, jotta vastaavia sekaannuksia ei pääse enää tapahtumaan. Hyvä komission jäsen, autamme teitä parantamaan säännöksiämme ja määräyksiämme, jotta voimme paremmin estää tällaiset skandaalit tulevaisuudessa.
Ulrike Rodust
Arvoisa puhemies, hyvä komission jäsen, olen melko yllättynyt huomioistanne. Minä olen saanut lehdistä - ainakin Saksassa - jossain määrin erilaisen käsityksen. Olen äärettömän vihainen, että joudumme toistuvasti käsittelemään skandaaleja elintarviketurvallisuuden alalla. Emme saa antaa tämän tapahtua. Olen tietoinen siitä, että määräykset ja lait eivät yksin voi estää rikollista toimintaa kyseisellä alalla. Meidän pitää kuitenkin tehdä kaikkemme, jotta se olisi mahdollisimman hankalaa niille, jotka tällaisiin rikoksiin ryhtyvät. Komission täytyy pyytää jäsenvaltioita tarkastamaan kiireellisesti alalla määrättävien rangaistusten tasoa. Elintarvikkeiden ja rehujen tahallisesti välinpitämättömästä käsittelystä ei saa määrätä mitättömiä rangaistuksia. Sakko on usein hyvin alhainen verrattuna käteiskassasta nostettuun hyötyyn.
Valtion tarkastajien määrää on todella tärkeää lisätä. Saksan esimerkkitapaus osoittaa oikein hyvin, että omavalvonnan periaatteeseen liittyy suuria puutteita. Haluaisin todeta, että saastuttaja maksaa -periaatetta on sovellettava johdonmukaisesti läpi koko elintarvikeketjun: eläinten ruokakaukaloista ruokapöytään. Loppujen lopuksi ruokamme turvallisuus perustuu siihen, mitä syötämme elämille.
Viattomien ihmisten ei pitäisi joutua kärsimään toisten ihmisten rikollisen käyttäytymisen seurauksista. Vielä ei ole selvää, kuka korvaa tappiot, joita tämä dioksiiniskandaali on aiheuttanut maanviljelijöille. Yksi asia on kuitenkin varma: maksajiksi eivät joudu saastuttajat, jotka ovat ajautuneet konkurssiin ja joilla ei ole enää yhtään rahaa. Se ei ole hyväksyttävää. Tälle alalle voitaisiin harkita eurooppalaista rahastoa, jonka rahoittamiseen kaikkien rehun valmistajien pitäisi osallistua. Elintarviketurvallisuuteen liittyvät jatkuvat ongelmat ovat tehneet yhden asian selväksi: meidän on varmistettava täysi jäljitettävyys koko tuotantoketjussa niin elintarvikkeiden kuin rehujen osalta. EU:n säädöksiä ja kansallisia lainsäädäntöjä on parannettava tällä alalla.
Corinne Lepage
Arvoisa puhemies, hyvä komission jäsen, Euroopassa on sattunut neljä vastaavaa tapausta kymmenen vuoden sisällä.
Olemme toki tyytyväisiä siihen, että nopea hälytysjärjestelmä toimi oikein, muttemme voi mitenkään hyväksyä tällaisia tapauksia. Eurooppalaisten kuluttajien terveyden ei pidä olla se joustava muuttuja järjestelmässä, jossa kustannusten alentaminen asetetaan etusijalle ja joka edistää välillisesti tällaisia tapauksia, koska rangaistukset ovat niin pieniä.
Hyvä komission jäsen, kansalaistemme täytyy kuitenkin voida luottaa meihin, minkä tiedätte paremmin kuin kukaan muu. Millaisiin toimenpiteisiin aiotte siis ryhtyä? Puhuitte juuri vaatimuksesta - ja olen siihen tyytyväinen - jonka mukaan teollisten öljyjen tuotanto ja elintarvikkeisiin tarkoitettujen öljyjen tuotanto olisi pidettävä erillään. Tämän pitää olla pakollista, hyvä komission jäsen, eikä vain yksi vaihtoehto tuotantoprosessissa. Näin lisäämme turvallisuutta merkittävästi.
Toiseksi on todella epäoikeudenmukaista, että valmistajat voivat ilmoittaa tällä tavalla konkurssistaan. Millaisilla toimilla voimme varmistaa, hyvä komission jäsen, että tällaiset teot eivät jää rankaisematta? Vastuullisuus on yhä turvallisuuden paras vartija.
Lopuksi kysyn, millä toimenpiteillä aiotte parantaa valvontaa jäsenvaltioissa. Hälytys annettiin melkein kolme viikkoa siitä, kun kyseessä olevat öljyt oli toimitettu. Tämä ei tietenkään ole komission vika, mutta samanaikaisesti siitä tulee melko helposti kuluttajien ongelma. Luuletteko, että voimme parantaa tilannetta tältä osin, hyvä komission jäsen?
Martin Häusling
Arvoisa puhemies, hyvä komission jäsen, hyvät kuulijat, on selvää, että kuluttajien luottamus on horjunut pahasti jälleen kerran ja että kuluttajat melko ymmärrettävästi miettivät, mitä kansalliset viranomaiset tekevät ja mitä EU tekee tehdäkseen lopun saastuttajien toiminnasta. Toisin kuin komission jäsen en usko tämän olleen vahinko tai huonoa onnea. Minä luulen, että tämän takana on järjestelmä, jonka ansiosta yksittäiset yritykset ansaitsevat miljoonia sekoittamalla keskenään aineita, jotka eivät todellisuudessa kuulu rehuihin. Sitten ne pakenevat vastuuta ja maanviljelijät ja kuluttajat maksavat laskun.
Mielestäni tämän pitäisi olla lähtökohtanamme ja meidän pitäisi pohtia luonnollisesti myös sitä, tehdäänkö tarkastuksia väärässä paikassa. Saksassa on kourallinen rehualan yrityksiä, jotka käyttävät rasvaa. Miksi emme kohdista tarkastuksia niihin? Miksi luotamme omavalvontaan ja saamme vain melko satunnaisesti tiedon pitoisuuksista, jotka on sitten tarkastettava valtion puolesta jälkikäteen? Toisin sanoen kaikkialla unionissa tarvitaan uhkiin perustuvaa valvontaa. Näin ollen kysyn teiltä, hyvä komission jäsen: Mitä Euroopan elintarviketurvallisuusviranomainen (EFSA) tekee tällä alalla? Koskeeko tämä tapaus vain Saksaa, vai onko unionissa mahdollisesti muita tapauksia, joista emme vain tiedä vielä?
Luullakseni olemme yhtä mieltä siitä, että tarvitsemme positiivisen luettelon siitä, mitä rehu itse asiassa saa sisältää. Tarvitsemme tiukat yrityksiä koskevat hyväksymissäännöt, ja tarvitsemme vastuuvelvollisuuden. Lisäksi perushyödykkeiden virrat on erotettava toisistaan. Olen kuitenkin myös sitä mieltä - ja tämä on tuotava jälleen esiin tässä yhteydessä - että meidän on muutettava kurssia perustavanlaatuisesti monilla politiikan aloilla. Oikeastaan eläinrehujen pitäisi nimittäin tulla pelloiltamme eikä tehtaista. Maanviljelijöiden on tiedettävä, millä he ruokkivat eläimiään, ja kuluttajien täytyy tietää, mistä rehut tulevat. Meidän pitää varmistaa, että näin myös on. Me voimme - ja meidän täytyy - aloittaa maatalouden uudistamisen tästä selvittämällä tämän tapauksen perinpohjaisesti. Viime kädessä nimittäin koko maatalousala kärsii vahingot, joita muutamat rikolliset ovat tässä tapauksessa aiheuttaneet saastuttamalla rehuja. Tämä on estettävä jo periaatteen vuoksi.
James Nicholson
ECR-ryhmän puolesta. - (EN) Arvoisa puhemies, ymmärrän täysin, millaisessa tilanteessa lukuisat saksalaiset maanviljelijät ovat tällä hetkellä.
Koin vastaavan tilanteen kaksi vuotta sitten Pohjois-Irlannissa, jossa sattui hyvin samankaltainen tapaus. Tilanteesta kärsivät todella maanviljelijät, joilla ei oikeastaan edes ollut mitään osuutta asiaan. Luullakseni sana "rikollinen" mainittiin täällä, ja tässä on ollut osallisena ihmisiä, joilla on rikollisia pyrkimyksiä. Meidän pitää kysyä, miksi he tekevät niin ja saavatko he toiminnasta paljon ylimääräistä rahaa, kuten kollega Martin Häusling väittää. Jos saavat, heitä vastaan pitäisi nostaa syyte sen takia.
Meidän pitäisi kuitenkin tehdä erittäin selväksi, että ruoan tuottajat eivät ole tästä vastuussa. Vastuussa ovat ne, jotka toimittavat rehuja ruoan tuottajille. Meidän pitää kohdistaa toimemme noita ihmisiä vastaan varmistaaksemme, ettei tällaista tapahdu, sekä palauttaaksemme kuluttajien luottamuksen. Ymmärrän hyvin, miksi kuluttajien luottamus horjuu tällä hetkellä. Kuten joku totesi, tätä on tapahtunut ennenkin eikä tällaista pitäisi antaa tapahtua enää. Meidän ei pidä suhtautua tähän laaja-alaisesti säätämällä uusia lakeja. Meidän pitäisi panna täytäntöön se, mitä meillä jo on.
Sabine Wils
Arvoisa puhemies, jauhaa, sekoittaa, huijata - siinä on Saksan rehuteollisuuden kolme muotisanaa. Vuodesta 1999 lähtien pelkästään Saksassa on koettu viisi dioksiiniskandaalia. Rehun valmistajat ja suuret elintarvikeyhtiöt eivät selvästikään välitä EU:n direktiiveistä tai kansallisesta lainsäädännöstä, kun ne voivat tehdä suuria voittoja halvalla ruoalla. Kilpailu halvimmista hinnoista Saksan elintarvikemarkkinoilla on ankaraa. Intensiiviseen karjankasvatukseen suunnatun rehun on siten oltava mahdollisimman halpaa. Valtio suorittaa harvoin tarkastuksia rehun ja elintarvikkeiden valmistajien keskuudessa. Valtio on jatkuvasti luottanut yhä enemmän ja enemmän valmistajien omavalvontaan ja välttynyt niin kuluilta, joita pätevien työntekijöiden palkkaamisesta olisi koitunut. Tällaisissa olosuhteissa dioksiinipitoisen tekniseen käyttöön tarkoitetun rasvajätteen oli mahdollista päätyä rehu- ja elintarvikeketjuun.
Tämänkertainen dioksiiniskandaali olisi voitu estää, jos rasvan dioksiinipitoisuus olisi testattu ennen kuin rasva sekoitettiin rehun joukkoon. Saastuminen olisi huomattu ajoissa. Lukuisat kuluttajat ovat nyt jälleen kerran altistuneet liialle dioksiinille. Kahdeksankymmentä prosenttia elimistöömme tulevasta dioksiinista tulee eläinperäisistä elintarvikkeista - toisin sanoen lihasta, maidosta ja kananmunista. Foodwatch on oikeassa vaatiessaan, että rehun valmistajille määrätään velvollisuus testata dioksiini- sekä PCB-pitoisuus kunkin rehun sisältämän ainesosan erän osalta ennen kuin rehu sekoitetaan. Rehu ei saa sisältää yhtään sellaista ainesosaa, joka ylittää raja-arvot. Pahasti saastuneet erät on tuhottava. Lisäksi on voitava todistaa, että näin on tosiasiassa myös tehty. Tämä on ainut keino varmistaa, että saastuttavia aineita ei väärennetä ja laimenneta jatkossa.
Laboratorioilla on myös oltava velvollisuus ilmoittaa kansallisille valvontaviranomaisille tapauksista, joissa raja-arvot ylittyvät. Meidän on otettava käyttöön vaatimus merkitä liha, jotta se voidaan jäljittää. Saksan tämänhetkinen elintarvikeskandaali sekä aiemmat elintarvikeskandaalit ovat osoittaneet, että rehun valmistajiin ja eläintenkasvattajiin kohdistuvat rutiininomaiset valtiontarkastukset ovat olennaisia. Miten aiotte toteuttaa tämän, arvoisa komission jäsen?
Peter Liese
(DE) Arvoisa puhemies, hyvä komission jäsen, hyvät kuulijat, kuluttajia ja maanviljelijöitä on suojeltava paremmin tahoilta, jotka vastuuttomasti laimentavat rehuja ja rehurasvaa. Meidän on tehtävä loppu noiden väärentäjien toimista kaikkialla unionissa. Eräs kollega puhui juuri ainoastaan Saksasta, mutta valitettavasti dioksiiniskandaaleja ja muita vastaavia skandaaleja on koettu myös muissa jäsenvaltioissa.
Ensinnäkin tämä asia kuuluu yleiselle syyttäjälle, koska kyse on rikollisesta toiminnasta. Toivottavasti Saksan yleiset syyttäjät sekä muissa maissa toimivat organisaatiot, jotka mahdollisesti vielä käsittelevät tätä asiaa - myös Alankomaiden mainittiin olevan osa ketjua - työskentelevät nopeammin kuin Irlannin yleiset syyttäjät. Irlannissa vuonna 2008 ilmi tulleen skandaalin aiheuttajat ovat vasta nyt joutuneet oikeuden eteen. Meidän täytyy toimia yleisesti ottaen nopeammin näissä asioissa.
Pyydän, että tarkastelemme tätä skandaalia - tämä on todellakin skandaali - oikeasta perspektiivistä. Pitoisuudet olivat enimmillään nelinkertaiset sallittuun määrään verrattuna. Tämä on huono asia. On hyviä syitä sille, miksi sovellamme varovaisuusperiaatteen mukaista enimmäistasoa, eikä sitä saa ylittää. Varovaisuusperiaatteen mukainen taso on tarkoituksella määritetty siten, että eläinkokeissa havaittiin pitkäaikaisia haittoja vasta sitten, kun kyseinen enimmäismäärä ylittyi satakertaisesti. Näin ollen akuuttia uhkaa ei ole; kyse on varovaisuudesta.
Belgiassa vuonna 1999 sattuneen skandaalin yhteydessä löydetyt pitoisuudet olivat 700 kertaa nykyistä EU:n määrittämää enimmäistasoa korkeammat. Olemme myös onnistuneet alentamaan EU:n toimenpiteillä ympäristön dioksiinipitoisuuksia kymmenykseen siitä, mitä se oli vuonna 1990. Noista toimenpiteistä mainittakoon esimerkiksi kemikaalilainsäädäntö ja jätteenpolttolaitoksia koskevien standardien parantaminen. Tarvitsemme kuitenkin toimenpiteitä, jotka koskevat koko elintarvikeketjua kaikkialla unionissa. Dioksiinipitoisuuksia on valvottava ja rasvat on pidettävä erillä toisistaan. Mielestäni meidän on otettava käyttöön EU:n laajuinen puhtausvaatimus rehuille, ja meidän on myös suojeltava paremmin maanviljelijöitä, jotka eivät voi estää tällaista toistuvaa välinpitämättömyyttä ja rikollista vehkeilyä rehuketjussa.
Luis Manuel Capoulas Santos
(PT) Arvoisa puhemies, en voi kyllin korostaa sitä, että EU:ssa sovelletaan huomattavasti tiukempia elintarvikkeiden laatunormeja kuin missään muualla maailmassa. Kuluttajamme, vientimarkkinamme, tuottajamme sekä kaikki muut vaativat, että ponnistelemme todella ja investoimme merkittävästi ylläpitääksemme nuo normit.
Jos Saksan hiljattainen skandaali olisi tapahtunut jossain muualla maailmassa, emme olisi välttämättä kuulleet koko asiasta. Näin ei kuitenkaan käynyt. Skandaali tapahtui juurikin Euroopan unionissa. Saksan tapaus ei ole hyväksyttävä; se pitää tutkia perinpohjaisesti ja syylliset on saatava vastuuseen tapauksesta, joka vaikuttaa ennemmin rikokselta kuin vahingolta.
Saastumisen alkupiste on edelleen epäselvä, mikä on mielestäni hyvin huolestuttavaa. Vaikuttaa siltä, ettei Saksan viranomaisten vastuuta ole selkeästi määritetty valvontavelvollisuuden epäonnistumisen osalta. Tapaus näyttää tulleen ilmi yhtiön antaman tiedotteen perusteella, ei viranomaisten suorittamissa tarkastuksissa.
Tapauksesta vastuussa olevia ei ole nimetty, ja tilanteen vakavuuden huomioon ottaen komission on selvitettävä tapaus objektiivisesti.
Britta Reimers
(DE) Arvoisa puhemies, hyvä komission jäsen, hyvät kuulijat, tämä dioksiinitapaus on enemmän kuin skandaali. Eurooppalaiset saavat katsoa peiliin. Kuinka kauan olemmekaan valittaneet, että maatalouden alalla käydään hirvittävää hinta- ja selviytymistaistelua, jota loppumattomat vaatimukset aina vaan halvemmasta ruoasta ruokkivat.
Tuo taistelu on jo kauan ollut enemmän kuin pelkkä voimainkoetus. Ihmiset tukeutuvat yhä useammin rikollisiin keinoihin ja toimintatapoihin. Tämä johtaa kuitenkin lopulta siihen, että kaikki häviävät. Voimme säätää uusia lakeja ja direktiivejä, voimme suorittaa enemmän ja yhä kalliimpia tarkastuksia, voimme määrätä aiempaa tiukempia rangaistuksia. Mikään noista toimista ei kuitenkaan pärjää rikolliselle energialle, joka saa voimansa kovasta selviytymistaistelusta.
Meidän on vihdoinkin puututtava ongelman syihin. Meidän on vihdoinkin tehtävä loppu siitä, että ruokaa vaaditaan koko ajan lisää ja aina vaan halvemmalla. Olen itse nähnyt aivan läheltä, miten voimattomia olemme joidenkin henkilöiden rikollisten toimien edessä - kuten tässä tapauksessa. Pelkkä ajatus siitä, kukahan mahtaa joutua seuraavana tahtomattaan tähän kurimukseen, on saanut minut ja maanviljelijäkollegani vapisemaan.
Näin ollen kysyn komissiolta seuraavaa: mitä aiotte kollegoidenne kanssa tehdä palauttaaksenne ruoan arvon? Olen tyytyväinen ehdotuksiinne, mutta ette voi ratkaista niiden avulla pääongelmaa.
Bart Staes
(NL) Arvoisa puhemies, hyvä komission jäsen, hyvät kuulijat, tästä skandaalista tulee oikea déjà vu -tunne, koska se on noudattanut lähestulkoon täysin samaa kaavaa kuin Belgian kriisi 12 vuotta sitten. Viimeisten kymmenen vuoden aikana on sattunut liian monta tapausta, jotka ovat osoittaneet, että eläinrehuun tarkoitettujen öljyjen ja rasvojen valmistajien joukossa on melkoinen määrä toimijoita, jotka ovat valmiita syyllistymään häikäilemättömällä ahneudella ja rikollisella tavalla petokseen - petokseen, joka vaarantaa sekä maanviljelijöiden tulot että kuluttajien terveyden. Tätä ei voida hyväksyä. Näin ollen voimassa oleva lainsäädäntö on alistettava stressitesteille. Toivottavasti maatalousneuvosto ottaa kantaa tähän.
Lisäksi tarvitaan seurantaa ja valvontaa. Alalla harjoitetaan edelleen paljon omavalvontaa. Kansallisten viranomaisten on kohdistettava tiukempia lisätarkastuksia kaikkeen omavalvontaan. Tämä olisi toteutettava suhteellisuuden periaate huomioiden. Toiseksi olen sitä mieltä, että Irlannissa sijaitsevan elintarvike- ja eläinlääkintätoimiston pitäisi valvoa alaa enemmän. Valvojia on valvottava paremmin. Olen lukenut, että viimeisten kymmenen vuoden aikana elintarvike- ja eläinlääkintätoimisto on suorittanut vain kolme valvontakäyntiä. Se on liian vähän, joten määrää on lisättävä. Arvoisa komission jäsen, aiotteko ohjeistaa elintarvike- ja eläinlääkintätoimistoa suorittamaan useammin tarkastuskäyntejä dioksiiniongelmiin liittyen?
Jaroslav Paška
Arvoisa puhemies, niiden lukuisten vuosien aikana, joina Euroopan unioni on toiminut, se on luonut äärimmäisen hankalan sääntöjen ja säädösten järjestelmän. Näin on tarkoitus antaa kansalle vaikutelma, että unioni huolehtii ruokamme puhtaudesta ja laadusta. Vahvistaakseen tuota viestiä unioni on palkannut lukuisia asiantuntijoita, tarkastajia, eläinlääkäreitä sekä virkamiehiä ja luonut siten monimutkaisen institutionaalisen hirviön ruoan laadun varmistamiseksi Euroopassa.
Hyvät kuulijat, näemme nyt, miten hyvin se toimii. Eurooppa on tulvillaan saastunutta ruokaa, eikä byrokraattinen järjestelmämme selvästikään tiedä, mitä sille pitäisi tehdä. Jotta voisimme ymmärtää tilanteen vakavuuden, on palautettava mieliin, mitä hyötyä tästä temppuilusta on meille ollut.
Tiedeyhteisö pitää dioksiineja myrkyllisimpänä kemikaalina, jonka ihminen on kehittänyt. Ne kuuluvat haitallisimpiin karsinogeeneihin, mutta lisäksi ne heikentävät soluimmuniteettia ja hormonaalista immuniteettiä, lisäävät tulehdusalttiutta, alentavat hedelmällisyyttä sekä lisäävät raskaudenkeskeytyksiä, munasarjojen vajaatoimintaa, synnytykseen liittyviä ongelmia, lapsikuolleisuutta ja keskushermoston kehitykseen liittyviä ongelmia sekä aiheuttavat patologisia muutoksia steroidisiin hormoneihin ja reseptoreihin.
Ne eivät hajoa. Ne kertyvät eläviin organismeihin. Maailman terveysjärjestö onkin todennut, että jos yhtä riisinjyvää vastaava määrä dioksiinia päätyy kiertoon, se vastaa vuotuista ylärajaa miljoonaa ihmistä kohti.
Olemme myös tänään saaneet kuulla, että saksalainen yhtiö Harles und Jentzsch on lisännyt dioksiinia eläinrehuihin ja toimittanut markkinoille jopa 3 000 tonnia dioksiinin saastuttamaa rasvaa maaliskuun 2010 jälkeen. Tämänhetkisten tietojen mukaan saastuneita kananmunia on viety Alankomaihin ja Yhdistyneeseen kuningaskuntaan ja saastunutta lihaa Ranskaan ja Tanskaan.
Näin ollen haluaisin kysyä komission jäseneltä, miten on mahdollista, että yhtiötä, joka toimittaa rehuseoksia tuhansille maanviljelijöille, ei ole rekisteröity säänneltyyn valvontajärjestelmään. Millaista yhteistyötä voimme odottaa Saksan valtiollisilta laitoksilta, jos yritys voi valmistaa rehuseoksia rekisteröitymättä lainkaan valvontajärjestelmään? Millaisia eläinlääketieteellisiä tarkastuksia maatiloilla oikein suoritetaan, jos kerran rehun saastuminen on jäänyt eläinlääkintätarkastajilta huomaamatta maaliskuusta 2010 saakka? Hyvät kuulijat, missä näiden elintarvikkeiden hävittämisessä mennään? Puhumme hävitetyistä kananmunista ja hävitetystä lihasta ja siitä, mitä...
(Puhemies keskeytti puhujan.)
Janusz Wojciechowski
(PL) Arvoisa puhemies, käsittelemme skandaalia, mutta skandaali on liian lievä sana tälle tapaukselle. Kyse on tapauksesta, joka aiheuttaa suurta uhkaa tuhansien ihmisten hengelle ja terveydelle. Toivottavasti syylliset löydetään ja he saavat asianmukaisen rangaistuksen. Toivon kuitenkin myös, että tämä tapaus antaa syyn pohtia Euroopan unionissa syntynyttä maatalousmallia. Maataloudesta on tullut teollista. Emme enää kasvata eläimiä; tuotamme lihaa. Maatilat ovat suuria, eläinrehuja valmistetaan teollisesti ja eläimet ruokitaan rehuilla. Ja rehut sisältävät dioksiinia. Rehut sisältävät myös geneettisesti muunneltuja ainesosia, joita ei ole testattu kunnolla. Tämä maatalousmalli ei toimi. Tämä malli ei takaa elintarvikkeiden turvallisuutta.
Ratkaisuna on se, että osoitamme suurempaa kunnioitusta ja arvostusta sellaisille Euroopassa - Puolassa ja muissa maissa - vielä toimiville maatiloille, jotka käyttävät itse tuottamiaan rehuja. Meidän on tuettava niitä.
Kartika Tamara Liotard
(NL) Arvoisa puhemies, hyvä komission jäsen, tapauksesta vastuussa oleva yhtiö tiesi jo maaliskuussa 2010, että sen myymien tuotteiden dioksiinipitoisuudet olivat vaarallisen korkeita. Miten on mahdollista, ettei tätä huomattu yhdessäkään kansallisten viranomaisten suorittamassa tarkastuksessa, jolloin toiminta olisi voitu lopettaa jo tuossa vaiheessa? Ovatko nykyiset elintarviketurvallisuutta koskevat valvontamekanismit todella riittäviä? Ilmeisesti eivät ole, koska jos olisivat, tämä dioksiinikriisi olisi voitu estää.
Ruokaskandaaleja näyttää olevan loputtomasti. Kyse ei ole pelkästään dioksiinikriiseistä, vaan muistanette myös tapauksen, jossa kloonattuja tuotteita päätyi huomaamatta kauppoihimme viime vuonna. Sääntöjä on tarpeeksi, mutta elintarvikkeiden valvontaa on tehostettava ja lisättävä. Lisäksi tarkastusten tulokset olisi julkaistava. Kyse on ruokamme turvallisuudesta ja kansalaistemme terveydestä.
Lisäksi pyydän komissiota tukemaan vahingonkorvausvaatimuksia, joita huijatuksi tulleet maanviljelijät, jotka myrkyttivät tietämättään oman karjansa, esittävät vastuussa oleville yhtiöille.
John Stuart Agnew
(EN) Arvoisa puhemies, haluaisin ilmoittaa eturyhmäni: olen brittiläinen munantuottaja.
Dioksiinitapaus näyttää olevan seurausta siitä, ettei eläinrehujen tuotannossa ole onnistuttu ottamaan käyttöön tiukempia standardeja. Tämä johtuu siitä, että vastassa on helpompi menettely, jota sovelletaan rapsinsiementen muuntamisessa biopolttoaineiksi. EU:n innolla tuottaa biopolttoaineita voi siten olla tahattomia seurauksia. Minun mielestäni tämä ei kuitenkaan ole EU:n asia. Ongelmaa ei ratkaista lisäämällä sääntelyä - eikä sitä todellakaan tarvita. Saksalaiset havaitsivat ongelman, kertoivat siitä meille ja ovat ryhtyneet tarvittaviin toimenpiteisiin.
Yhdistyneessä kuningaskunnassa on käytössä kattava vakuutusjärjestelmä, jota kutsutaan nimellä "Lion Code", "leijonakoodi". Järjestelmä kattaa sekä eläinrehujen tuotannon tehtaassa että kananmunien tuotannon maatilalla. Sen ansiosta tällaiset tapaukset ovatkin hyvin epätodennäköisiä. Jos siis joku teistä vaatii huippulaadukkaita kananmunia, "vaatikaa leijonaa" ja brittiläiset tuottajat toimittavat teille ilomielin kananmunia.
Michel Dantin
(FR) Arvoisa puhemies, hyvä komission jäsen, ensinnäkin meidän pitäisi mielestäni olla iloisia, sillä vaikka puhummekin tänään kriisistä, se on mahdollista, koska järjestelmämme on toiminut.
Kuluttajansuojajärjestelmämme on maailman vankin. Kuluttajien pitäisi muistaa se tällä hetkellä. Järjestelmä ei kuitenkaan toiminut aivan kunnolla, joten ennen kuin luomme uuden järjestelmän, meidän pitäisi mielestäni pohtia huolellisesti ja kattavasti syitä, joiden vuoksi ongelma huomattiin niin myöhään. Meidän pitää myös miettiä, mistä tuo viive johtui.
Mielestäni meidän pitäisi myös miettiä, miksi tällainen rikos tapahtui, sen sijaan, että vain tuomitsemme sen. Luulen, että toteuttamiemme toimien takia maatalous- ja elintarvikealat juoksevat kilpaa kohti alhaisia kustannuksia ja halpoja hintoja jakelupuolella, emmekä ole enää turvassa tämän tapauksen kaltaiselta tuomittavalta käyttäytymiseltä.
Aiotteko siis tiukentaa tällaisista teoista määrättäviä rangaistuksia, hyvä komission jäsen? Toinen kysymykseni on, miten voimme antaa välitöntä - ja tarkoitan todella välitöntä - tukea asianomaisille kasvattajille. Tämä johtuu siitä, että katteet ovat niin pieniä, että jos jotkut kasvattajat eivät hyvin pian saa tukea tai jopa ennakkoa heille kuuluvista summista, heidän toimintansa on loppunut siinä vaiheessa, kun tämä menettely saadaan päätökseen "normaaliajassa".
Franz Obermayr
(DE) Arvoisa puhemies, voinko esittää edelliselle puhujalle kysymyksen? Hän sanoi, että periaatteessa järjestelmä toimii. Minua kiinnostaisi todella kuulla, onko hän tietoinen siitä, ettei tapaus tullut ilmi järjestelmän vaan kuluttajien ansiosta.
Toiseksi haluaisin kysyä edelliseltä puhujalta hänen antamiinsa tietoihin liittyen, onko hän tietoinen tutkimuksista, joiden mukaan kansalaiset maksaisivat mielellään vähän enemmän, jos he voisivat olla varmoja siitä, että tuotteet ovat korkealaatuisia ja peräisin eläimistä, joita on pidetty kullekin lajille ominaisissa oloissa.
Michel Dantin
(FR) Arvoisa puhemies, mielestäni kysymyksen esittänyt kollega esitti pikemminkin huomion tilanteesta kuin kysyi minulta kysymyksen. Tietenkin tiedämme, että järjestelmä epäonnistui. Eurooppalaisten kuluttajien osalta haluaisin kuitenkin korostaa sitä, miten tiukka suojajärjestelmämme on. Emme voi sallia väitteitä, joiden mukaan mitään ei ole tehty, sillä standardimme ovat maailman korkeimmat.
Paolo De Castro
(IT) Arvoisa puhemies, hyvä komission jäsen, hyvät kuulijat, ensinnäkin haluaisin kiittää komission jäsen John Dallia siitä, että hän on tullut tänään kertomaan parlamentille tapauksesta, joka huolestuttaa suuresti eurooppalaisia kuluttajia.
Maatalouden ja maaseudun kehittämisen valiokunta, jonka puheenjohtajana minulla on kunnia toimia, kokoontuu myös ensi viikolla keskustelemaan syvällisemmin tämän vakavan tapahtuman seurauksista. Vaikka unioni on erittäin sitoutunut elintarviketurvallisuuteen, avoimuutta ja tarkastuksia on edelleen parannettava, jotta ruoan saastuminen voitaisiin välttää jatkossa.
Huomautan, että Euroopan parlamentti hyväksyi viime vuonna valiokunta-aloitteisen mietinnön maataloustuotteiden laadusta. Ennen kaikkea huomautan, että täysistunto hyväksyi ensimmäisessä käsittelyssä asetuksen elintarvikkeita koskevan tiedon välittämisestä kuluttajille. Erään asetuksen säännöksen mukaan maataloustuotteiden etiketteihin olisi merkittävä tuotteen lähtöpaikka. Valitettavasti tuo tärkeä kehitys pysähtyi 8. joulukuuta pidettyyn terveysasioiden neuvostoon. Yritämme saada kyseisen kohdan mukaan toisessa käsittelyssä, koska kyse on tärkeästä suojelua ja avoimuutta koskevasta tavoitteesta, joka hyödyttää eurooppalaisia kuluttajia.
Euroopan parlamentti on näin ollen menossa oikeaan suuntaan ja osoittaa olevansa kuluttajien puolella. Toivomme neuvoston ja komission suhtautuvan asiaan samalla tavalla.
Marit Paulsen
(SV) Arvoisa puhemies, hyvä komission jäsen, olen yhtä mieltä monien niiden kollegoiden kanssa, jotka ovat jo todenneet, että pääasiassa nykyinen lainsäädäntö toimii. Ongelma ei piilekään siinä. Ongelma piilee säädösten noudattamisessa, valvonnassa ja rangaistusjärjestelmissä. EU:n tasolla ei voida puuttua rangaistusjärjestelmiin, ja meidän täytyy muistaa, että jos säädämme lakeja mutta meillä ei ole minkäänlaista rangaistusjärjestelmää niitä varten, hyväksymme vain suuren määrän täysin tehotonta lainsäädäntöä. Se ei toimi.
Komission jäsen mainitsi kuitenkin erään äärimmäisen tärkeän asian. Toimin esittelijänä asetuksessa, joka luo perustan rehuja koskeville tarkastuksille. Komission jäsen puhui siitä, että rehuteollisuuteen tarkoitetut raaka-aineet ja teolliseen käyttöön tarkoitetut raaka-aineet, tässä tapauksessa rasvat, täytyisi pitää tiukasti erillään.
Ehdotin kymmenen vuotta sitten, että kaikki sellaiset tuotteet, joiden alkuperästä ei ole varmaa tietoa, värjätään. Mielestäni tämä tapaus on todella suuri vääryys niiden maanviljelijöiden kannalta, jotka kerta toisensa jälkeen joutuvat ongelmiin rehuissa olevien myrkkyjen vuoksi mutta eivät itse voi mitään asialle.
Licia Ronzulli
(IT) Arvoisa puhemies, hyvät kuulijat, halusin olla yksi tämän suullisen kysymyksen allekirjoittajista, koska mielestäni on tärkeää avata keskustelu elintarviketurvallisuudesta viime viikkojen aikana koetun tapauksen takia.
Miten terveellisiä ja ravitsevia ovat miljoonien eurooppalaisten päivittäin kuluttamat tuotteet? Olemmeko aivan varmoja, että ruokapöydällämme olevat tuotteet ovat turvallisia? Raaka-aineiden laatu on olennainen asia lopputuotteen aitouden varmistamisessa. Jatkuva valvonta pellolta pöytään on ainoa tapa välttää elintarvikkeiden saastuminen ja havaita mahdolliset uhat välittömästi.
Tämä viimeisin Saksan tapaus vahvistaa sen, että alkuperämerkintöjen lisäämisen pakkauksiin pitäisi olla pakollista kaikille tuotteille, myös jalostetuille tuotteille, kuten Paolo De Castro jo korosti. Meidän on turvattava kuluttajien oikeus tietää, mistä kukin heidän ostamansa tuote on peräisin, ja ruokamme turvallisuus voidaan taata vain siten, että kaikki toimijat jakavat vastuun yhdessä.
On totta, että unionin nykyisessä lainsäädännössä säädetään jo tarkastuksista ja menetelmistä sen varmistamiseksi, että pöytiimme päätyvä ruoka soveltuu syötäväksi ja että saastumisriski on mahdollisimman pieni. Nyt meidän pitää kuitenkin pyrkiä joka päivä parantamaan kyseisten toimenpiteiden laatua.
Olen ylpeä voidessani ilmoittaa, että Italian parlamentti hyväksyy huomenna lain, jolla pakolliset alkuperämerkinnät laajennetaan koskemaan myös kaikkia sellaisia elintarvikkeita, joita pakko ei vielä koske. Lopultakin saamme tietää, mistä esimerkiksi sianliha, pitkään säilyvä maito, hedelmät, vihannekset sekä jotkut juomat, kuten appelsiinijuoma, ovat peräisin.
Toivottavasti unioni ottaa mallia tästä laista. Aion toimia aktiivisesti sen puolesta, että avoimuus, tiedottaminen ja kuluttajan oikeuksien suojeleminen lisääntyvät. Kyse on välineistä, jotka ovat mielestäni välttämättömiä terveellisen ruoan edistämisessä.
Marita Ulvskog
(SV) Arvoisa puhemies, tärkeä kysymys on nyt se, miten voimme välttää uudet skandaalit ja uhkaavat tilanteet. On myönteistä, että komission jäsen aikoo käydä Saksassa, ja on myös selvää, että maatalousministereiden neuvoston täytyy keskustella tästä asiasta. Olisi skandaali, jos se ei tekisi niin. Alalla riittää yhä tehtävää. Rangaistusten pitää olla tiukempia, jotta jäsenvaltiot ymmärtävät velvollisuutensa päättää tästä asiasta.
Ennen kaikkea on tehtävä loppu omavalvonnasta. Muilla aloilla ja muiden alojen yhtiöissä on aivan selvää, että lainsäädännön noudattamista valvovat riippumattomat viranomaiset. Tämä ei kuitenkaan päde alalla, joka tuottaa syömämme ruoan.
On täysin turhaa syyttää teollista maanviljelyä, hintakilpailua tai muuta sellaista. Me kuluttajat emme halua syödä saastunutta ruokaa. Meidän on varmistettava, että kuluttajat saavat tiedon tapauksesta heti ja että he ovat tietoisia siitä, ettei heidän pitäisi joutua syömään saastunutta ruokaa.
Antonyia Parvanova
(EN) Arvoisa puhemies, keskustelemme tänään Saksan joulukuisesta saastumistapauksesta. Se ja elintarvikeketjussamme havaittu räikeä rikkomus ovat vaarantaneet tuhansien kuluttajien terveyden mutta osoittaneet myös elintarvikkeiden jäljitysjärjestelmässä yhä vallitsevat heikkoudet. On enemmän kuin huolestuttavaa, etteivät Saksan viranomaiset tai itse komissio onnistuneet varmistamaan, ettei saastuneita raaka-aineita, kuten kananmunia, pääsisi elintarvikeketjuun jalostettujen elintarvikkeiden ainesosina.
Jäljitettävyys koetaan usein taakkana elintarviketeollisuudessa, mutta se on elintärkeää sellaisissa hätätilanteissa kuin tapaus, josta tänään keskustelemme. Jäljitettävyys pitäisikin nähdä perusedellytyksenä kuluttajien terveyden ja turvallisuuden suojelemiseksi. Haluaisin näin ollen esittää kaksi kysymystä komissiolle:
Voiko komissio ensinnäkin olla nyt varma ja vahvistaa, ettei saastuneita kananmunia tai yksittäisiä saastuneita tuotteita päässyt elintarvikeketjuun jalostetuissa elintarvikkeissa?
Toiseksi aikooko komissio lisätä jäljitettävyyttä ja tiedottamista koskevia toimenpiteitä taatakseen parhaan mahdollisen kuluttajansuojan tulevissa ruokakriiseissä, jotka voivat vaikuttaa terveyteen?
Elisabeth Köstinger
(DE) Arvoisa puhemies, hyvä komission jäsen, Saksan dioksiiniskandaali on horjuttanut eurooppalaisten kuluttajien luottamusta, ja he ovat aivan oikeassa vaatiessaan korkeinta mahdollista turvallisuustasoa ja täysimääräistä jäljitettävyyttä elintarviketuotannon alalle. Maatalouden kansainvälinen maine on viime aikoina kärsinyt suurten eläinrehutuottajien välinpitämättömyyden takia. Pyydän komissiota palauttamaan pikaisesti luottamuksen Euroopan maataloustuotantoon, joka täyttää korkeimmat mahdolliset standardit.
Kaikkien syyllisten nimeäminen ja vahinkojen rajoittaminen Saksan dioksiiniskandaalissa on vasta alkua. On ryhdyttävä pikaisesti kattaviin toimenpiteisiin, jotta eläinrehujen valmistajia voidaan jatkossa estää käyttämästä tällaisia menettelyjä. Eläinrehuketju ei ole mikään kaatopaikka, eivätkä teollisuusjätteet kuulu eläinten rehuihin. Vaadin sitovampia EU:n laajuisia sääntöjä erityisesti kuljetusten alalle. Yksikin eläinrehuja koskeva saastumistapaus on liikaa. Ennen kaikkea on kuitenkin tärkeää, että kyseiset yritykset tarkastetaan täysimääräisesti ja kattavasti. Maatiloille tehdään useita tarkastuksia vuodessa, eivätkä maanviljelijät voi ymmärtää tarkastuskäytäntöä, jota nykyisin sovelletaan suuriin eläinrehutuottajiin. On kuitenkin huomattava, että keskustelumme aiheena olevassa tapauksessa pallo lähti pyörimään omavalvonnan tuloksena ja toimivaltaiset viranomaiset reagoivat oikein.
Kaikkein tärkeintä on kuitenkin se, että käännämme katseemme maanviljelijöihin, jotka ovat kärsineet epäoikeudenmukaisia vahinkoja. He tarvitsevat kiireellisesti tukea, koska koitunutta vahinkoa ei saa missään olosuhteissa siirtää heidän harteilleen. Tuhansien maanviljelijöiden olemassaolo on tällä hetkellä uhattuna. Viime perjantaina lihasika-alan tuottajahinta oli 0,23 euroa kilolta. Viime vuoden lopulla sianlihantuottajat joutuivat jo sinnittelemään, kun hinta laski 0,13 euroon. Tilannetta pahentaa se, että rehun hinta on noussut jyrkästi viime viikkojen aikana. Meidän on löydettävä nopeasti ratkaisu tähän. Kuluttajien luottamusta maataloustuotteisiin ei saa missään tapauksessa vaarantaa ahneudella ja välinpitämättömyydellä.
Catherine Stihler
(EN) Arvoisa puhemies, kuten olemme kuulleet, dioksiini on vaarallinen kemikaali, jonka tiedetään aiheuttavan syöpää. Tässä tapauksessa sitä joutui elintarvikeketjuun, koska biopolttoaineisiin tarkoitettuja kemikaaleja käytettiin vahingossa eläinrehuissa.
Jotkut maatalousministeriön Schleswig-Holsteinin osavaltion alueella suorittamat testit ovat osoittaneet, että rehuihin joutuneen rasvan dioksiinipitoisuus oli 77-kertainen sallittuun enimmäismäärään nähden. Elintarvikkeita ja rehuja koskevan nopean hälytysjärjestelmän tarkoitus on suojella eurooppalaisia kuluttajia juuri tällaisilta saastumistapauksilta. Kun hälytys annettiin, saastuneita tuotteita oli jo kaikkialla Saksassa sekä muualla EU:n alueella, jopa piiraissa Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Kyseiset tuotteet vedettiin varotoimenpiteenä pois kauppojen hyllyiltä.
Kyse ei ole ensimmäisestä dioksiiniuhasta. Ongelmia on ollut esimerkiksi italialaisen mozzarellajuuston, irlantilaisten sianlihatuotteiden sekä pohjoisirlantilaisten naudanlihatuotteiden kanssa. Haluamme kysyä komissiolta, mistä syystä nopean hälytysjärjestelmän avulla ei taaskaan onnistuttu suojaamaan kuluttajia, ja mitä komissio aikoo tehdä korjatakseen tilanteen.
Spyros Danellis
(EL) Arvoisa puhemies, hyvä komission jäsen, kaksitoista vuotta Belgian dioksiiniskandaalin jälkeen dioksiinia on nyt löytynyt rehuista Saksassa, joka tunnetaan kurista ja luotettavista instituutioista. Tämä tarkoittaa, ettei valvontajärjestelmä ole riittävän tiukka, kohdennettu, avoin ja objektiivinen eikä se sisällä asianmukaisia pelotteita tai rangaistuksia. Nämä puutteet on korjattava velvollisuudesta kuluttajia kohtaan - erityisesti tällä hetkellä, kun talouskriisi kannustaa ihmisiä turvautumaan laittomiin keinoihin tuotantokustannusten alentamiseksi. Emme voi etenkään näissä taloudellisesti epäsuotuisissa oloissa olettaa, että ongelmat ratkeavat vain moraalisiin arvoihin perustuvan itsesääntelyn avulla. Kuluttajien täytyy luonnollisesti saada välittömästi kaikki tiedot heitä uhkaavista riskeistä.
Euroopan unioni on ylpeä siitä, että se on hyväksynyt tiukkoja sääntöjä kansanterveyden turvaamiseksi sekä ympäristön ja eläinten hyvinvoinnin suojelemiseksi. Unionin täytyy kuitenkin varmistaa myös se, että noita sääntöjä noudatetaan ilman poikkeuksia, jollei se halua politiikkansa rajoittuvan pelkästään...
(Puhemies keskeytti puhujan.)
Franz Obermayr
(DE) Arvoisa puhemies, haluan aluksi todeta, ettei tässä ole minunkaan mielestäni kyse huolimattomuudesta vaan harkitusta rikoksesta. Millaisia toimenpiteitä sitten tarvitaan? Tarvitaan muutamia tärkeitä toimenpiteitä: Ensinnäkin kaikkialla EU:ssa on otettava käyttöön pakolliset pakkausmerkinnät, joissa mainitaan teurastuspaikan lisäksi myös alkuperä. Tällä hetkellä kuluttajia johdetaan tahallisesti harhaan. Tutkimukset ovat osoittaneet melko selkeästi, että ihmiset maksaisivat mieluusti. He haluavat vain, että elintarvikeketju on täysin jäljitettävissä; että tiedetään, mistä tuotteet tulevat ja mistä ne todella ovat peräisin.
Toiseksi tarkastusten on oltava tiukempia. Tässä tapauksessahan ongelmaa ei havainnut elintarviketarkastaja tai EU:n elintarviketurvallisuusvirasto vaan yhtiö itse.
Kolmanneksi elintarvikerasvat ja tekniseen käyttöön tuotetut rasvat on eroteltava selkeästi toisistaan. Olen täysin samaa mieltä kuin Pythagoras, joka oli aivan oikeassa todetessaan: "kaikki, mitä ihmiset tekevät eläimille, tulee heille takaisin".
Mairead McGuinness
(EN) Arvoisa puhemies, kaksi vuotta sitten, joulukuussa 2008, meillä oli Irlannissa ongelma. Mietin, mitä komissio on tehnyt kahden vuoden aikana välttääkseen tämänkertaisen kriisin.
Minulla on erityinen kysymys: Jäsenvaltioiden viranomaiset vaativat kovaäänisesti ohjeita terveys- ja kuluttaja-asioiden pääosastolta. He haluavat neuvontaa ja työpajoja rehujen hygieniaa koskevista säädöksistä. Voitteko ystävällisesti tänä iltana luvata, että toteutatte heidän toiveensa?
Minulla on vielä kolme huomiota. Meidän on määritettävä hyvin selkeästi korkean riskin tuotteet, korkean riskin jalostajat sekä korkean riskin valmistajien sijaintipaikat ja nimet. Lisäksi meidän on pidettävä tiukasti erillään eläinten rehuihin eli elintarvikeketjuun tarkoitetut tuotteet. Ei tämä ole mitään rakettitiedettä.
Kuten muutkin ovat todenneet, tarkastuksia on myös tehtävä jatkuvasti, jotta saamme kiinni ne, jotka yrittävät edelleen rikkoa sääntöjä saadakseen rahaa. Kustannusten alentamisessa on kyse mutkien oikomisesta. Ongelmana on, että se maksaa unionille miljardeja, horjuttaa kuluttajien luottamusta sekä...
(Puhemies keskeytti puhujan.)
Karin Kadenbach
(DE) Arvoisa puhemies, hyvä komission jäsen, en ole mikään maatalousromantikko. Toisin sanoen en usko mainoslauseisiin onnellisista kanoista ja porsaista, koska kokemukseni jokapäiväisestä elämästä ovat aika lailla erilaisia.
Olen silti sitä mieltä, että eurooppalaisilla kuluttajilla on oikeus saada turvallista ruokaa. Näin ollen pääasiallinen vaatimukseni on, että tarvitsemme tiukkoja tarkastuksia sekä kovia rangaistuksia. Mielestäni tämänpäiväinen keskustelu on myös tehnyt selväksi, että Euroopan maatalousrakennetta on muutettava. Terveysasioista vastaava komission jäsen John Dalli on tänään kanssamme, ja tavallaan juuri hän on myös tulilinjalla. Meidän on otettava opiksemme tästä skandaalista ja käytettävä näitä oppeja maatalousuudistuksessa, jotta voisimme luoda eurooppalaisen maatalouden alalle rakenteen, joka yhtäältä täyttää maatalouden ja maanviljelijöiden tarpeet ja toisaalta takaa kuluttajien turvallisuuden.
Pyydän, että otamme todella opiksemme tästä skandaalista.
Richard Ashworth
(EN) Arvoisa puhemies, vuosien saatossa olemme kokeneet lukuisia vastaavia tapauksia. Luulin, että jäljitettävyyden ja laadunvarmistuksen merkitys olisi jo tähän mennessä ymmärretty ja että meillä olisi rakenteet ja säädökset vastaavien tapausten estämiseksi.
Tämä nostaa esiin monia vakavia huolenaiheita. Ensinnäkin tämä on äärimmäisen haitallista ajatellen kuluttajien luottamusta elintarviketeollisuuteen ja toiseksi maanviljelijät ovat aina syyttömiä tapahtumiin. Maanviljelijät kärsivät aina suhteettoman paljon verrattuna ruoanjalostusteollisuudelle koituviin seurauksiin.
Olen melko tyytyväinen siihen, että Saksan viranomaiset sekä komission jäsen ja hänen joukkonsa ryhtyivät järkeviin, asianmukaisiin ja ripeisiin toimenpiteisiin, kun saivat tiedon ongelmasta. Tästä herää kuitenkin useita vakavia kysymyksiä - kysymyksiä, jotka koskevat toimintaa joillakin ruoanjalostusteollisuuden aloilla. Ennaltaehkäiseviä toimia on selvästi lisättävä ja rangaistuksen tehoa on lisättävä siellä, missä kyseisen toiminnan seuraukset...
(Puhemies keskeytti puhujan.)
João Ferreira
(PT) Arvoisa puhemies, hyvä komission jäsen, dioksiinin saastuttamien tuotteiden löytyminen ja niiden leviäminen eri myyntikanavien kautta on vakava tapaus.
Sen lisäksi, että tapauksen syylliset on selkeästi nimettävä, seuraukset tarkasti määritettävä ja saastuneiden tuotteiden määränpää kunnolla jäljitettävä, tämän tapauksen on saatava meidät myös pohtimaan syvällisemmin tämänhetkisen sääntelymallin täydellistä epäonnistumista.
Tämä on esimerkki siitä, mitä seuraa sellaisesta markkinavetoisesta yhteisestä maatalouspolitiikasta, jolla edistetään viennin alalla tehotuotantomalleja. Ne taas hyödyttävät vuorostaan suuria elintarviketeollisuuden yrityksiä pienten ja keskisuurten maatilojen sekä perhetilojen kustannuksella. Tällainen politiikka tekee paikallisesta tuotannosta ja paikallisesta kulutuksesta täysin kannattamatonta sen sijaan, että se edistäisi niitä, mikä olisi kuitenkin tarpeen huomattavasti paremman jäljitettävyyden varmistamiseksi.
Tämä on jälleen yksi esimerkki siitä, että nykyistä maatalouspolitiikkaa on muutettava perustavanlaatuisesti kansanterveyden sekä ruoan turvallisuuden ja laadun nimissä.
Marc Tarabella
(FR) Arvoisa puhemies, hyvä komission jäsen, nämä toistuvat kriisit alkavat jossain määrin ärsyttää. Yksi kriiseistä koettiin Belgiassa vuonna 1999, ja se oli hyvin samankaltainen suuri kriisi kuin tämä tämänhetkinen.
On sanottava hyvin selvästi, että toimenpiteemme ovat maailman tiukimpia. Mielestäni meidän ei pitäisi tiukentaa niitä. Meidän täytyy vain saada ne toimimaan paremmin. Ensimmäisten toimenpiteiden joukossa meidän pitäisi varmaankin koventaa rikollisille määrättäviä tuomioita, koska tässä ei ole selvästikään kyse jonkun välikäden kömpelyydestä. Sen sijaan kyse on järjestäytyneestä rikollisuudesta, jota mahdollisimman suuria voittoja tavoittelevat valkokaulusrikolliset harjoittavat.
Toisena ensisijaisena tavoitteena voisi olla tarkastusten vahvistaminen sekä sen varmistaminen, että tarkastukset ovat paremmin linjassa olemassa olevien uhkien kanssa. Kolmanneksi, kuten kollega Catherine Stihler sanoi, nopeassa tietojenvaihtojärjestelmässä RAPEXissa, jonka avulla pyritään yleensä varmistamaan, että kaikki jäsenvaltiot saavat varoituksen mahdollisesta uhasta, on ilmeisesti joitakin heikkouksia näissä kohdissa.
Haluaisin kuulla mielipiteenne tästä asiasta, hyvä komission jäsen.
Peter Jahr
(DE) Arvoisa puhemies, Saksan eläinrehuteollisuudessa sovellettava omavalvontajärjestelmä on hyvä. Järjestelmä ei kuitenkaan estä rikollista toimintaa ja rikollisia hankkeita. Jos joku sekoittaa tarkoituksellisesti ja laittomasti kiellettyjä aineita eläinrehuun, hän jättää myös tarkoituksellisesti omavalvonnan suorittamatta.
Jatkan siitä, mitä kolleganikin ovat sanoneet. Tästä voidaan mielestäni vetää kolme tärkeää periaatteellista johtopäätöstä: Ensinnäkin valtion suorittamien tarkastusten määrää on lisättävä. Toiseksi on otettava käyttöön vaatimus, jonka mukaan kaikista rehuihin liittyvistä testituloksista on raportoitava ja tämä raportti on myös laadittava kunkin tarkastuksen yhteydessä. Kolmanneksi rikollisille langetettavia rangaistuksia on kovennettava. Kyse ei ole mistään pikkurikoksesta - teko oli tahallinen.
Lopuksi haluaisin huomauttaa, että tästä eläinrehuskandaalista kärsivät eniten juuri maanviljelijät. Tällä hetkellä he eivät nimittäin voi lainkaan myydä tuotteitaan, tai jos voivat, he joutuvat myymään ne suurella tappiolla.
John Dalli
komission jäsen. - (MT) Arvoisa puhemies, esitettyjä huomioita kuunnellessani - haluaisinkin kiittää kaikkia niitä, jotka osallistuivat keskusteluun - en voinut muuta kuin ajatella kritiikkiä, jota saamme niin tässä asiassa kuin lähes kaikessa, mitä teemme unionina. Saamme kritiikkiä lisääntyvästä byrokratiasta, jota aiheutamme kaikille tahoille laatiessamme asetuksia ja vaatiessamme tietynlaisia valvontamenettelyitä. Kuluttajat, yrittäjät ja liikemiehet syyttävät meitä siitä, että asetamme esteitä, joiden takia asiat eivät voi sujua jouhevasti.
Mutta tämän dioksiinitapauksen kaltaisten tapausten sattuessa käy kuitenkin selvästi ilmi, kuten tänään olemme kuulleet, että jotkut käytössä olevat valvontajärjestelmät ovat itse asiassa tarpeellisia. Silloin huomaamme, miten tärkeitä ne ovat ja miten huolellisia meidän on oltava toteuttaessamme niitä. Kuluttajana olisin hyvin tyytymätön tällaiseen tilanteeseen. Tämä pätee kaikkiin eurooppalaisiin kuluttajiin, koska tilanne voi horjuttaa luottamustamme eurooppalaisten tuotteiden turvallisuuteen. Lisäksi minua suututtaa kuulla, että tapaus johtuu henkilöistä, jotka ovat tahallaan rikkoneet lakia, ettei kyse siis ollut aidosta vahingosta.
Itse asiassa, kuten viimeinen puhuja juuri totesi, mikään järjestelmä ei voi toimia siellä, missä on rikollisuutta. Ei ole mahdollista taata, että joku järjestelmä toimii kitkattomasti ja ilman ongelmia, jos ihmiset haluavat rikkoa lakia. Siksi meidän on tehtävä kaikkemme sen varmistamiseksi, että turvaverkkomme ovat mahdollisimman hyviä ja niiden silmäkoko mahdollisimman pieni, jotta rikolliset eivät pääsisi luikertelemaan aukoista.
Olen osallistunut omassa maassani lakien laatimiseen vuodesta 1987 lähtien. Minulla on siis alalta 23 vuoden kokemus, ja olen aina ollut sitä mieltä, ettei vaikeinta ole lain sisällöstä päättäminen. Mielestäni vaikeinta on yrittää ennakoida, millä tavoin lakia mahdollisesti rikotaan, ja pyrkiä estämään se etukäteen. Luulen, että juuri näin on asian laita tässä tilanteessa. Emme halua enää vastaavia tapauksia, joten meidän on tehtävä kaikkemme sen varmistamiseksi, että järjestelmämme kykenee ainakin saamaan heti kiinni ne, jotka yrittävät vaivihkaa välttää jo voimassa olevat säännöt sekä yhdessä laatimamme säännöt.
Voimme toimia vain, jos tiedämme, mitä tapahtuu. Emme voi toimia, jos olemme pimennossa tapahtumista. Haluaisin tässä yhteydessä esittää huomion nopeasta hälytysjärjestelmästä. Minun mielestäni ei voida sanoa, ettei järjestelmä toiminut. Itse asiassa se toimi juuri niin kuin pitää, koska sillä sekunnilla kun me saimme tiedon tilanteesta, tieto välitettiin kaikille. Juuri tästä nopeassa hälytysjärjestelmässä on kyse, ja tältä osin järjestelmä toimi oikein hyvin.
Meidän on myös tiukennettava sääntöjämme ja asetuksiamme. Olen samaa mieltä Mairead McGuinnessin kanssa siitä, että on otettava käyttöön ohjeita ja vaatimuksia, joilla varmistetaan mahdollisimman tiukka valvonta terveysuhkia sisältävien elintarvikeketjujen osalta. Tätä varten pyrimme muun muassa siihen, tai siis aiomme ehdottaa, ettei meidän pitäisi keskittyä pelkästään tiettyihin riskitekijöihin ja vaatia yrityksiltä samanlaista rekisteröitymistä kuin rehutehtailta mutta sitten jättäisimme asian sikseen.
Sen sijaan hyväksyntä pitäisi antaa jälkikäteen, kunhan tietyt huolelliset toimenpiteet on suoritettu.
Meidän on varmistettava, että tämä tapaus pysyy nyt hallinnassa. Olen jatkuvasti yhteydessä Saksan viranomaisiin ja olen tyytyväinen siihen, että he tekevät toimivaltansa rajoissa kaikkensa ratkaistakseen tilanteen mahdollisimman nopeasti ja kerätäkseen kaikki tarvittavat tiedot, jotta voisivat muodostaa selkeän ja kattavan kuvan tilanteesta. Olen myös tyytyväinen heidän toteuttamiinsa toimenpiteisiin.
Minulle on esimerkiksi kerrottu, että rehutehdas, joka antoi väärää tietoa väittäessään, että oli toimittanut rehua vain kymmenelle maatilalle, vaikka tiloja oli yhteensä 900, on jo saanut syytteen Saksan syyttäjäviranomaisilta. Väärän tiedon välittämisellä olisi tässä tapauksessa voinut olla merkittäviä seurauksia. Voimme myös olla varmoja siitä, että Saksasta viedyt ja elintarvikemarkkinoille tarkoitetut tuotteet, esimerkiksi kananmunat, tarkastettiin ja niiden dioksiinipitoisuudet todettiin hyvin alhaisiksi. Tämä johtui siitä, että kyseiset tuotteet sekoittuivat muihin, ei-saksalaisiin tuotteisiin ruoanvalmistusprosessissa.
Koska puheaikani on loppumassa, haluaisin tässä vaiheessa esittää vain yhden loppuhuomion. Olen täysin samaa mieltä siitä, että meidän pitäisi langettaa kovimmat mahdolliset rangaistukset niille, jotka käyttävät järjestelmää hyväkseen. On kuitenkin ymmärrettävä, ettei komissiolla ole valtuuksia suunnitella tai määrätä tällaisia toimenpiteitä. On jäsenvaltioiden tehtävä päättää niiden vahvistamisesta kansallisesti.
Puhemies
(DE) Keskustelu on päättynyt.
Kirjalliset lausumat (työjärjestyksen 149 artikla)
Luís Paulo Alves
EU:n pitäisi kehottaa Saksaa ja kaikkia muita tapaukseen liittyviä maita ryhtymään asianmukaisiin toimenpiteisiin tilanteen ratkaisemiseksi. Tätä varten niiden pitäisi määrätä rangaistuksia sekä varmistaa, että kaikki dioksiinikriisin aiheuttajat kantavat täyden vastuun maataloudelle, teollisuudelle sekä kuluttajille aiheuttamastaan suuresta vahingosta. On mahdotonta hyväksyä, että jotkut eläinrehujen valmistajat ovat olleet tietoisia dioksiinista maaliskuusta 2010 lähtien mutta eivät ole ilmoittaneet siitä viranomaisille. Näin ollen vaadin täyttä avoimuutta, kun kaikille jäsenvaltioille sekä kolmansille maille tiedotetaan mahdollisesti saastunutta rehua koskevista yksityiskohdista. Kaikki elintarvikkeet, jotka eivät täytä EU:n lainsäädännössä asetettuja vaatimuksia, on löydettävä ja vedettävä pois markkinoilta. On varmistettava, että kaikki mahdolliset toimenpiteet toteutetaan kansanterveyden suojelemiseksi ja että tilanteen kehittymisestä on saatavilla nopeasti yksityiskohtaista tietoa. Tiedot on välitettävä mahdollisimman tarkasti ja avoimesti, jotta voimme palata normaalitilanteeseen mahdollisimman nopeasti sekä palauttaa elintärkeän kuluttajien luottamuksen elintarvikeketjuun.
