Årlig rapport (2007) om de viktigaste aspekterna och de grundläggande vägvalen när det gäller den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken (Gusp) - EU:s säkerhetsstrategi och den europeiska säkerhets- och försvarspolitiken (ESFP) - Natos roll i EU:s säkerhetsuppbyggnad (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är en gemensam debatt om
betänkandet av Jacek Saryusz-Wolski, för utskottet för utrikesfrågor, om rådets årliga rapport till Europaparlamentet om de viktigaste aspekterna och de grundläggande vägvalen när det gäller den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken (Gusp) - 2007, som läggs fram för parlamentet i enlighet med punkt G.43 i det interinstitutionella avtalet av den 17 maj 2006,
betänkandet av Karl von Wogau, för utskottet för utrikesfrågor, om EU:s säkerhetsstrategi och den europeiska säkerhets- och försvarspolitiken (ESFP), och
betänkandet av Ari Vatanen, för utskottet för utrikesfrågor, om Natos roll i EU:s säkerhetsuppbyggnad.
Mina damer och herrar! Om ni inte är intresserade av att delta i våra debatter ber våra föredraganden, helt korrekt, och för vårt arbetes värdighet, om ni kan lämna kammaren under tystnad.
Jacek Saryusz-Wolski
Tack, herr talman! Jag anser verkligen att EU:s utrikespolitik är värd att uppmärksamma.
(EN) Herr talman! Vi har en speciell debatt i dag om tre viktiga betänkanden om utrikespolitik, om säkerhet och försvar, och om förbindelserna mellan EU och Nato.
Vår årliga rapport om den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken (GUSP) har blivit ett centralt verktyg för parlamentet när det gäller att framföra sin strategiska syn på EU:s utrikespolitik. I årets rapport har vi beslutat att inrikta oss på beslutsfattande och på utformningen av politiken. Vi har betonat behovet av att inrätta en verklig dialog med rådet om de viktigaste målen för EU:s gemensamma utrikes- och säkerhetspolitik. Vi har insett att detta håller på att ske, nämligen genom att rådet för första gången någonsin i sin rapport systematiskt hänvisar till de resolutioner som Europaparlamentet antagit. Vi är tacksamma: detta är en verklig bedrift. Vi har dock också beklagat att rådet inte engagerar sig i en konkret dialog om de åsikter som parlamentet framfört, eller hänvisar till parlamentets resolutioner i operativa dokument som gemensamma åtgärder eller gemensamma ståndpunkter.
Vi förväntar oss att rådets årliga rapport ska göra det möjligt att upprätta en dialog med parlamentet i syfte att utveckla ett mer strategiskt förhållningssätt till GUSP. Vi har åter betonat de viktigaste principer i vårt betänkande som bör ligga till grund för vår utrikespolitik. Enligt vår åsikt måste GUSP bygga på och vägledas av de värderingar som EU och dess medlemsstater omhuldar, framför allt demokrati, rättssäkerhet, respekt för den mänskliga värdigheten, för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna, och främjandet av fred och en effektiv multilateralism.
Vi anser att EU kan påverka, men endast om vi talar med en röst och om vi är utrustade med lämpliga instrument som de som härrör från Lissabonfördraget och en mer generös budget. Vi kan endast vidta effektiva åtgärder om de rättfärdigas av både Europaparlamentet och de nationella parlamenten på deras respektive nivåer och i enlighet med deras egna mandat.
För att vara trovärdiga och kunna bemöta EU-medborgarnas förväntningar - och detta säger jag med tanke på det nya parlamentsvalet som snart äger rum - måste GUSP tilldelas resurser som motsvarar målsättningarna och de specifika målen. Vi beklagar därför att GUSP-budgeten liksom under tidigare år är allvarligt underfinansierad.
Vi tar itu med övergripande och geografiska frågor i vårt betänkande. Angående de övergripande frågorna vill jag bara nämna de viktigaste frågor som vi tar upp: till att börja med upprätthållandet av de mänskliga rättigheterna och främjandet av fred och säkerhet i EU:s grannskap och globalt. För det andra stöd för effektiv multilateralism och respekt för internationell rätt. För det tredje kampen mot terrorismen, för det fjärde icke-spridning av massförstörelsevapen och nedrustning och för det femte klimatförändringar, energitrygghet och frågor som IT-säkerhet.
Vi är medvetet selektiva i betänkandet. Vi inriktar oss följaktligen på vissa strategiskt och geografiskt prioriterade områden som exempelvis Västra Balkan, Mellanöstern och det större Mellanösternområdet, Sydkaukasus, Afrika och Asien och naturligtvis förbindelserna med vår strategiska partner USA, samt förbindelserna med Ryssland.
Betänkandet bör betraktas i samband med och som ett komplement till parlamentets mer detaljerade betänkanden. Det är inte avsett att duplicera dem.
Jag vill tacka mina kolleger i parlamentet från de olika politiska grupperna för deras förståelse och utmärkta samarbete. Vi har försökt att ta itu med merparten av frågorna, och jag hoppas att betänkandet kommer att få stöd av en stor majoritet i parlamentet.
Slutligen vill jag säga till våra partner från rådet och kommissionen att vi hoppas att detta tillfälle kan hjälpa oss att utveckla en djupare strategisk dialog mellan parlamentet, rådet och kommissionen, som kommer att ge ert hårda arbete större demokratisk legitimitet, Javier Solana och Benita Ferrero-Waldner, så att vi kan fördjupa samarbetet mellan våra tre institutioner.
Jag hoppas att ni ska se detta som ett tillfälle att utveckla en ökad synergi, som en möjlighet att stärka vår gemensamma röst - alla tre aktörers röst - och skapa större demokratisk och parlamentarisk legitimitet för vårt gemensamma mål: utrikespolitik, en röst, Europeiska unionen.
Karl von Wogau
Herr talman, ärade höge representant, ärade kommissionsledamot! Detta betänkande bör ge oss en möjlighet att beakta hur långt vi har kommit med Europeiska unionens säkerhets- och försvarspolitik, var vi befinner oss nu och vilken roll Europaparlamentet spelar i allt detta.
När vi gör det måste vi iaktta att 22 insatser genomförts inom ramen för ESFP sedan denna kommit till och att 16 av dessa varit av civil karaktär och sex av militär karaktär. Detta innebär att tonvikten har lagts på det civila inslaget. Självklart innehåller det civila inslaget funktionell demokratisk kontroll eftersom civila ESFP-uppdrag finansieras från Europeiska gemenskapernas allmänna budget och granskas därför av Europaparlamentet. Det finns andra delar som är finansierade av Europeiska gemenskapernas allmänna budget och som är direkt kopplade till säkerhetspolitiken. Till exempel säkerhetsforskning - 1,3 miljarder euro under sju år till Galileo, som vi menar innehåller säkerhetsaspekter - 3,4 miljarder euro och GMES/Kopernikus, ett projekt där ytterligare 1 miljard euro finns att få. Vi har nu även, och detta är en ny utveckling, i Europaparlamentet lagstiftning om säkerhet och försvar. Vi har antagit Europaparlamentets och rådets direktiv om överföringar av försvarsutrustning EU-länder emellan och om kontraktstilldelningar inom säkerhets- och försvarsområdet. Detta är ett viktigt första steg i rätt riktning.
Av särskild vikt är dock informationen till Europaparlamentet. I detta avseende är vår särskilda kommitté, som även har tillgång till hemlig information, av särskild vikt, liksom de regelbundna diskussioner vi har i denna kommitté tillsammans med den särskilde representanten i dessa frågor. Jag vill ta tillfället i akt och tacka den höge representanten för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken och hans kolleger för deras inledda konstruktiva samarbete.
Jag vill nu inrikta mig på enskilda punkter i betänkandet. I detta betänkande uppmanas Europeiska unionen att mycket tydligare definiera sina egna säkerhetsintressen. Vi talar alltid om enskilda länders säkerhetsintressen, när vi faktiskt har gemensamma säkerhetsintressen. De omfattar medborgares säkerhet och dess intressen såväl inom som utanför EU, säkerheten i grannskapet liksom skyddet av unionens yttre gränser och kritiska infrastruktur, energiförsörjning, säkerheten för våra handelsvägar, säkerheten för våra tillgångar på en global nivå och flera andra saker representerar i verkligheten EU:s individuella och gemensamma säkerhetsintressen.
Vi måste även beakta vilka EU:s säkerhets- och försvarsrelaterade ambitioner verkligen är. I förslaget till betänkande konstateras mycket tydligt att EU inte bör försöka bli en supermakt som Förenta staterna. Det tydliggörs även att vi måste koncentrera oss på Europeiska unionens geografiska omgivningar. Våra prioriteringar är Balkan - Europeiska unionens huvuduppdrag - Nordafrika, de frusna konflikterna i öst och vårt bidrag till att lösa Palestinakonflikten. Vi måste tydligt fastställa vår inriktning på dessa områden.
Jag känner mig tvingad att nämna att i slutet av det franska ordförandeskapet upprättade rådet väldigt ambitiösa mål, nämligen att få möjligheten att utföra vissa operationer parallellt. Om det är vad vi vill behöver vi medlen för att genomföra det. Detta skulle inkludera upprättandet av ett oberoende och permanent högkvarter i Bryssel. Detta är ett första och mycket tydligt krav från Europaparlamentet. En bred majoritet var för detta förslag i utskottet. För det andra måste vi komma ihåg att de 27 EU-medlemsstaterna har två miljoner soldater till sitt förfogande. Tre procent av dessa soldater bör alltid stå till EU:s förfogande. Det motsvarar 60 000 soldater. Därför krävs det även i betänkandet att Eurocorps alltid ska stå till EU:s förfogande. Detta krav riktar sig till de sex medlemsstater som utgör Eurocorps.
Sedan beskriver vi tydligt de förmågor som vi behöver utveckla. EU:s 27 medlemsstater spenderar 200 miljarder euro årligen på försvar, och dessa 200 miljarder euro måste användas bättre än vad de tidigare har gjort. Vi har inte råd att uppfinna hjulet 27 gånger och därför uppmanar vi er i dag att se till att, i framtiden, när EU:s och skattebetalarnas pengar ska spenderas på försvar att de spenderas bättre än vad som skett tidigare. Tack.
Ari Vatanen
föredragande. - (EN) Herr talman! För 70 år sedan återvände Chamberlain från München med en papperslapp i handen och sa ”fred i vår tid”. I dag vet vi hur fel han hade, och vi vet också att önsketänkande är ett dödligt substitut för realism. I dag måste vi vara brutalt ärliga i denna fråga. EU har varit oerhört framgångsrikt när det har gällt att skapa fred. Händelserna under andra världskriget ledde till bildandet av EU.
Det gläder mig verkligen att Javier Solana är här i dag, eftersom vi slutligen har fått ett telefonnummer för EU. Javier Solana har fått detta nummer, vilket Kissinger bad om för länge sedan.
Men vilka verktyg ger vi, Javier Solana, medlemsstaterna och politikerna? Det är frågan.
Vi har nu en finansiell kris som inte uppstod ur tomma intet. Den är i mycket hög grad självförvållad. Vi talar om bankernas giftiga tillgångar och om hur vi måste täcka dem. Nu kanske också tiden är inne att fråga sig: vilka är de giftiga tillgångarna och vilka är hindren för vårt fredsskapande, vår raison d'être?
Vi måste gå vidare - EU måste gå vidare med sitt fredsskapande. Världen förändras så snabbt omkring oss. Det största hindret är att vi helt enkelt inte har någon vision. Vi är kortsiktiga dag för dag-politiker. Vårt stora problem är att vi är orörliga. Världen förändras omkring oss, snabbare än vi hinner reagera. Vad leder ineffektiv och bristande säkerhetspolitik till? Mänskligt lidande, döda kroppar, stympade personer och ohyggligheter. Även om dessa personer inte röstar för oss måste vi bry oss om dem, eftersom de är våra bröder och systrar i den mänskliga familjen.
Den 2 april 1917 sa president Wilson att ett orubbligt samförstånd om fred aldrig kan upprätthållas annat än genom ett partnerskap mellan demokratiska nationer. President Wilson fick Nobelpriset - vilket han förtjänade mer än Al Gore.
Vi inom EU inser inte vilka verktyg vi besitter i vår mosaiklika komposition med 27 länder. Denna komposition ger oss ett unikt verktyg för att skapa fred. Vissa människor kanske inte tycker om fransmän, andra tycker inte om tyskar, och vissa andra kanske inte tycker om finländare till och med - även om jag tror att alla tycker om finländare! - men när vi alla 27 länder samlas kan ingen säga att de hatar EU. Därför gör denna unika förmåga att vi kan bege oss till alla krisplatser och agera som läkare eller domare. Men utan den militära kapaciteten och trovärdigheten lovar vi runt men håller tunt. Vi har idealismen, men förser oss inte med verktygen för att nå dessa mål.
Nu är tiden inne att smida medan järnet är varmt: Il faut battre le fer tant qu'il est chaud, som fransmännen säger. Barack Obama är nu USA:s nya president och han värdesätter Europa - han säger att vi är viktiga allierade. Vad måste vi göra? Vi måste organisera oss.
94 procent av Europas invånare är redan Nato-medlemmar och endast 6 procent är det inte. Varför använder vi oss inte av det på ett mer effektivt sätt? Vi är skyldiga människor det, eftersom det är vår plikt att lindra mänskligt lidande. Det är vår moraliska plikt och det ligger i vårt långsiktiga intresse. Endast genom att följa våra förfäder kan vi vara trogna EU:s arv och göra det oundvikliga ofattbart - och det är vad fredsskapande innebär.
Javier Solana
hög representant för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken. - (EN) Herr talman! Tack för att ni åter bjudit in mig för att delta i denna viktiga debatt om GUSP. Jag tror att det håller på att bli en tradition att en gång om året hålla denna debatt och jag är mycket glad över att få delta. Jag vill tacka de tre föredragandena Jacek Saryusz-Wolski, Karl von Wogau och Ari Vatanen för deras betänkanden. Jag tyckte att de innehöll många saker som är i linje med vad vi tänker och gör. Jag har noterat mycket av vad som sägs i betänkandena och hoppas verkligen att de kommer att spela en roll när det gäller att förnya vårt tänkande, med ert samarbete.
När jag i dag, i början av 2009, talar i Europaparlamentet påminns jag om var vi befann oss för tio år sedan, 1999. Det var då vi verkligen började arbeta med den europeiska säkerhets- och försvarspolitiken (ESFP). Och när jag tittar på var vi befinner oss i dag och jämför det med var vi befann oss den dag då vi påbörjade vårt arbete med ESFP har vi verkligen gjort stora framsteg. Ingen kan undgå att se vad som uppnåtts.
Såsom har nämnts har över 20 civila och militära operationer satts in eller håller just nu på att sättas in på alla kontinenter, från Europa till Asien, från Mellanöstern till Afrika. Tusentals europeiska män och kvinnor är delaktiga i dessa operationer, från militären till polisen, från gränsvakter till övervakare, från domare till åklagare - en stor mängd personer som gör en god insats för världens stabilitet.
Detta är enligt min åsikt det europeiska sättet att göra saker och ting. En allsidig syn på krisförebyggande och krishantering, en stor och varierad uppsättning åtgärder som vi kan använda, en snabbinsatsförmåga, att försöka vara vad vi förtjänar att vara, en global aktör, vilket tredjeländerna ber oss att vara. Om Lissabonfördraget skulle ratificeras, och det hoppas jag, skulle vi naturligtvis tveklöst bli mycket mer effektiva.
Jag vill tacka parlamentet för dess stöd under de senaste åren, för det goda samarbete som jag alltid haft med er, EU-medborgarnas företrädare. Utan engagemanget, förståelsen och stödet, inte bara hos ledamöterna här i Europaparlamentet, utan också hos EU-medborgarna genom andra mekanismer - deras egna parlament - vore det svårt att spela den roll som vi försöker spela genom det antal operationer som vi har och med det antal EU-medborgare som deltar i dem.
GUSP är mer än ett instrument. Det handlar om våra värderingar, era värderingar och vårt folks värderingar. Jag känner mig verkligen engagerad i de värderingar som finns representerade i hjärtat av alla EU:s 27 medlemsstater: mänskliga rättigheter, rättssäkerhet, internationell rätt och effektiv multilateralism, eftersom alla dessa ord och begrepp förmodligen är en konstruktiv representation av vad vi är. Men GUSP bidrar också till att forma vårt interna samarbete bland EU:s medlemsstater. Genom att arbeta tillsammans och agera tillsammans definierar vi vilka vi är. Och därför är GUSP också ett sätt för EU att varje dag fortsätta att definiera sig själv.
Jag tror att ordföranden för utrikesutskottet kommer att instämma i vad jag sagt. Detta är verkligen vad vi gör och vad vi är: värderingar och åtgärder och dessutom byggandet av Europeiska unionen. Vi agerar på grund av vilka vi är och vilka vi är visas av våra handlingar. Jag tror att det är viktigt att komma ihåg.
Säkerhetsstrategin från 2003 var ett grundläggande dokument som gjorde att vi kunde staka ut vägen framåt. De tre betänkandena hänvisar till detta dokument. Som ni vet har vi uppdaterat dokumentet i samarbete med kommissionen och parlamentet under 2008. Detta dokument ersätter inte 2003 års dokument, men stärker det förvisso och uppdaterar det genom att införliva de hot och utmaningar som vi står inför i dagens värld, från klimatförändringar till terrorism, från energitrygghet till sjöröveri.
Låt mig säga något om sjöröveri, eftersom det rör vår senaste operation, Atalanta. Jag vill betona att detta är första gången som ESFP har tillämpats för en operation till havs. Det är ett verkligt steg framåt, ett verkligt steg i rätt riktning att vi har denna typ av operation. Denna operation till havs mot sjöröveri utförs från ett operativt EU-högkvarter i Storbritannien, och omfattar ett avsevärt antal länder, och ett stort antal tredjeländer vill ansluta sig. Jag åt lunch i dag med Schweiz utrikesminister och man vill delta i denna operation eftersom man delar vår oro angående sjöröveri. Det är mycket viktigt. Ni anser förmodligen, och jag håller med er, att denna operation till havs är mycket viktig, men att problemen på land måste lösas likaväl som problemen till havs.
Låt mig säga något om strukturer - interna strukturer i sammanhanget med ESFP. Som ni vet arbetade vi under det franska ordförandeskapets sista månad med ett dokument för att omorganisera och starta något som ligger mig mycket varmt om hjärtat. Jag försökte med detta från första början och vi har nu stödet att göra det, nämligen att inrätta en strategisk planeringskapacitet som är både civil och militär. Detta är den moderna synen på krishantering. Jag tror att dessa åtgärder är relativt nya för oss och därför kan vi bli ännu mer effektiva, mer flexibla och ha större möjlighet att anpassa oss till nya verkligheter än andra. Jag tror därför att vad vi gör, genom att ha ett militärt och civilt samarbete på den strategiska planeringsnivån, är mycket viktigt.
Jag måste säga, och jag hoppas att ni håller med, att enbart militära åtgärder inte kan lösa dagens konflikter. Civila åtgärder är inte möjliga utan en säker omgivning. Det är den balans vi måste nå och det är detta vi ser överallt - i Mellanöstern, i Afghanistan, ja, vart man än ser. Det är ett mycket viktigt begrepp med symbios mellan politiska, civila och säkerhetsmässiga aspekter av våra liv.
Såsom de tre föredragandena mycket vältaligt sagt, behöver vi kapaciteter. Utan det har vi endast dokument och vi kan inte lösa konflikter med enbart dokument.
Detta betonades mycket tydligt vid Europeiska rådets möte i december, och jag vill tacka de tre föredragandena för att de tydligt påpekat detta. Vi har ibland problem med styrkebidrag och det är något som det är mycket viktigt att ni känner till. Utan ett snabbare styrkebidrag, om det så rör sig om poliser, åklagare eller militärer, blir det mycket svårt att agera i den takt och den hastighet som krävs för krishantering.
Låt mig säga något om förbindelserna mellan EU och Nato, eftersom de berörs i Ari Vatanens betänkande. Som ni vet har vi samarbetsramar som vi kallar Berlin Plus. Men inte alla operationer som vi utför på EU:s vägnar faller under dessa ramar för samarbetet med Atlantpakten. Vi har fortfarande problem som ni vet, eftersom vi inom ramen för dessa förbindelser inte har lyckats övervinna vissa av de svårigheter som vi har med att verkligen samarbeta inom ramen för operationer med Nato som faller utanför Berlin Plus-ramen. Vi har problem i Kosovo som fortfarande är olösta och vi har problem i Afghanistan. Jag hoppas verkligen att vi inför Nato-toppmötet lyckas lösa dessa problem.
Låt mig säga några ord om Afghanistan. Detta kommer utan tvekan att bli en av de viktigaste frågor som vi kommer att ställas inför under 2009. Ni har sett president Obamas ståndpunkt om detta insatsområde - Afghanistan/Pakistan - och att han utnämnt en särskild representant. Vi måste leverera och göra det på ett förnuftigt sätt. Vi kommer att tvingas engagera oss mer. Det innebär inte nödvändigtvis militärt engagemang, utan vi måste engagera oss på ett mer effektivt och samordnat sätt inom EU och med andra - USA, det internationella samfundet i stort, och FN. Jag har redan haft möjlighet att träffa Richard Holbrooke ett par gånger och general Petraeus. Vi ska ompröva detta koncept under de kommande veckorna och det vore mycket bra om vi då vore redo att på ett konstruktivt sätt ta itu med ett mycket viktigt problem som vi är engagerade i, som Europeiska unionen är engagerad i och som medlemsstaterna är engagerade i, och jag anser att vi borde bevara detta engagemang.
Vi kan prata i timmar om många andra frågor - energi, icke-spridning, ja, vad ni vill, men jag tror att det viktiga är att vi har denna grundläggande överenskommelse i de tre betänkanden som har lagts fram i dag om vad vi har gjort under den senaste tiden. Jag vill avsluta med att tacka så mycket för ert samarbete. Jag vill tacka de som arbetat mer intensivt med mig i vissa av de särskilda ärenden vi är engagerade i. Jag tror som sagt att hur vi agerar på den internationella arenan på EU:s vägnar också visar vilka vi är. I detta skede är det mycket viktigt att vi gör bättre ifrån oss eftersom vi vill bli bättre.
Benita Ferrero-Waldner
ledamot av kommissionen. - (EN) Herr talman! Jag uppskattar denna möjlighet att åter få delta i denna uttömmande debatt om utrikes- och säkerhetspolitiska frågor.
Jag vill tacka författarna till de tre betänkanden som ligger till grund för dagens debatt. Jag vill säga att Javier Solanas och mina egna tjänsteavdelningar har bedrivit ett mycket bra samarbete i fråga om betänkandet om den europeiska säkerhetsstrategin (ESS) och jag anser att detta avspeglas i resultatet. I betänkandet återspeglas tydligt de nya säkerhetsutmaningar som EU står inför och ger en bred definition av säkerhet.
Låt mig först säga ett par ord om den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken (GUSP). I samtliga de betänkanden som vi diskuterar i dag samt i den europeiska säkerhetsstrategin dras slutsatsen att EU kan påverka om alla arbetar tillsammans för att se till att vi får en helt och hållet samstämmig politik, som omfattar GUSP, gemenskapsdimensionen och naturligtvis medlemsstaternas åtgärder. Vi behöver inte bara tala med en röst, utan vi måste också agera tillsammans på ett konsekvent och samordnat sätt.
Detta gör att vi måste sammanföra den bästa blandningen av EU:s politiska instrument, från ESFP-operationer till konfliktförebyggande och krishanteringsåtgärder genom instrumentet för stabilitet, utvecklingsstöd, humanitärt bistånd, eller demokrati- och människorättsverktyg. Låt mig ge ett par exempel: Afghanistan, Georgien, Kosovo och Tchad visar hur vi gör detta i praktiken.
I Afghanistan har vi gett reformen av säkerhetssektorn och styrelseformer en framträdande plats inom vår övergripande stödstrategi. Sedan 2007 har kommissionen inlett ett nytt program om reform av den juridiska sektorn. Angående polisstyrkor står rådets EUPOL-delegation för mentorskap och utbildning på plats, medan kommissionen stöder det afghanska nationella polisväsendet genom förvaltningsfonden för lag och ordning i Afghanistan (Lotfa). Kommissionen är också den största betalaren för de löpande kostnaderna för den afghanska polisen med över 200 miljoner euro hittills sedan 2002.
I Georgien ger EU ytterligare finansiellt stöd efter konflikten. Hittills har totalt 120 miljoner euro - av ett paket på 500 miljoner euro från 2008 till 2010 - lämnats till regeringen. Detta exceptionella EU-stöd har bidragit till att förhindra en stor humanitär kris.
I Kosovo har kommissionen spelat sin roll genom att se till att Eulex Kosovo-delegation fått personal och utrustning i tid. Utöver det pågående stödet kommer vi i år att genomföra en studie som ska fastställa hur Kosovos politiska och socioekonomiska utveckling kan föras framåt, och hur dess framsteg mot en integration med EU kan stärkas.
I Tchad har vi avsatt totalt 311 miljoner euro under den tionde europeiska utvecklingsfonden. Där är vårt mål att bidra till fattigdomsminskning och att underlätta den ekonomiska utvecklingen. Våra prioriteringar är goda styrelseformer, bland annat inom domstolar och polisväsendet, infrastruktur och landsbygdsutveckling. Dessutom stöder vi utbildningen av 850 poliser i Tchad genom FN:s Minurcat-uppdrag genom stabilitetsinstrumentet med 10 miljoner euro. Vi underlättar också det frivilliga återvändandet av internförflyttade personer och flyktingar från Tchad och avsätter 30 miljoner euro i humanitärt bistånd.
Jag tror att detta är rätt strategi, och den måste fullföljas systematiskt varje gång EU ställs inför en ny kris.
Denna flexibilitet i vår policymix betonas i betänkandet om den europeiska säkerhetsstrategin från december förra året och nämns i alla de tre betänkanden vi har framför oss. I betänkandet om den europeiska säkerhetsstrategin sägs med rätta att sambanden mellan intern och extern EU-politik har blivit tydligare, vilket naturligtvis är grundläggande när vi diskuterar frågor som energitrygghet och klimatförändringar, eller betoningen på sambandet mellan säkerhet och utveckling och erkännandet av vikten av långsiktig fattigdomsminskning som verktyg för att minska säkerhetshoten.
I betänkandet erkänns behovet av en bättre kommunikation med våra medborgare om alla säkerhetsaspekter som är av särskild vikt för dem, så att vi kan bevara stödet för vårt globala engagemang, och man betonar att alla EU:s insatser på säkerhetsområdet bygger på våra värderingar och principer och har varit kopplade till FN:s mål. Vi måste fortsätta att föra ut detta budskap till människor, också i frågor som terrorism, och vi måste säga att det har en stark förankring i respekten för de mänskliga rättigheterna och den internationella rätten.
Vi erkänner också den roll som det civila samhället och icke-statliga organisationer och kvinnor spelar när det gäller att skapa fred, vilket verkligen återspeglar en europeisk strategi.
Det gladde mig att kunna konstatera att parlamentet i sitt betänkande om den europeiska säkerhetsstrategin betonade behovet av att fortsätta att tillämpa resolutionerna 1325 och 1820 från FN:s säkerhetsråd om kvinnor och konflikter.
Om vi övergår till energifrågan saknade effekterna av den gaskris som drabbade EU i år motstycke. I fråga om energitrygghet är det tydligt att vi har lärdomar att dra. Behovet av en fungerande intern EU-marknad för energi, av samtrafik och infrastrukturprojekt, av utveckling av mekanismer för att hantera försörjningskriser och av att EU har en stark extern energipolitik är nu tydligt, och vi stöder detta breda tillvägagångssätt.
I betänkandet kräver man att EU ska få en större roll i sitt grannskap, men det ska jag inte tala om nu.
Våra förbindelser med Ryssland, som på senaste tiden har prövats, spelar en viktig roll och har en stor säkerhetsmässig inverkan.
Den transatlantiska förbindelsen förblir grundläggande för vår gemensamma säkerhet, och på det området kommer vi snart att arbeta med president Obama om frågor av hög prioritet.
Låt mig avsluta med ett par ord om en särskild aspekt av kommissionens bidrag till EU:s krishantering, nämligen stabilitetsinstrumentet. De två första åren för det nya instrumentet har varit framgångsrika, både i fråga om budgetgenomförande, operativ kvalitet och politisk samordning med rådet och parlamentet. Hittills har 220 miljoner euro avsatts för 59 åtgärder över hela världen under 2007 och 2008, med det största beloppet i Afrika, följt av Asien och Mellanöstern, plus Kosovo och Georgien. Våra prioriteringar för 2009 kommer, liksom Javier Solana redan sagt, naturligtvis att omfatta Afghanistan, Pakistan och Mellanöstern.
Låt mig säga att vi genom stabilitetsinstrumentet och i nära samarbete med rådets sekretariat är engagerade i ett antal verksamheter och spelar en allt viktigare roll när det gäller utbildning för uppdragens personal om offentliga upphandlingar och finansiell administration och om ESFP-relaterad utbildning för civila insatsgrupper. Vi har utbildat 600 polisexperter i civil krishantering i enlighet med FN:s utbildningsstandarder, så att stabiliteten, flexibiliteten och interoperabiliteten hos EU:s polisstyrkor har förbättrats.
Jag vill lägga till - och detta är en mycket viktig fråga, särskilt för Afghanistan - att vi också måste se till att villkoren och bestämmelserna för tjänstgöring för utstationerad personal från medlemsstaterna och kontraktsanställd personal är tillräckligt attraktiva för att locka tillräckligt många kvalificerade kandidater för att bemanna våra uppdrag. Jag tror att vi måste arbeta i den riktningen. Det innebär att vårt deltagande i krishanteringen efterfrågas allt mer, och att förväntningarna på vad EU kan bidra med är höga. Men vi ska försöka leva upp till dessa förväntningar.
Valdis Dombrovskis
Herr talman, mina damer och herrar! När det gäller den årliga rapporten (2007) om de viktigaste aspekterna och de grundläggande vägvalen när det gäller den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken vill jag understryka några av de viktigaste frågorna ur budgetutskottets yttrande. För det första vill jag nämna insynen i budgetutgifterna för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken. Den praxis som Europeiska kommissionen haft om överföring av outnyttjade anslag som avser Gusp-kapitlet, som av kommissionen betraktas som inkomster avsatta för särskilda ändamål, är oroväckande. Budgetutskottet har uppmanat kommissionen att förse Europaparlamentet med all relevant information om i synnerhet denna finansiella praxis och föreslår att denna fråga utreds närmare vid ordinarie samrådsmöten inom ramen för Gusp. För det andra vill jag diskutera överföringen av anslag mellan artiklar inom budgetkapitlet för Gusp. Självklart måste det garanteras en viss flexibilitet här för att underlätta snabba insatser vid krissituationer i tredjeländer. Kommissionen skulle kunna öka insynen och därigenom den demokratiska kontrollen av Gusp genom att informera parlamentet i rimlig tid om interna överföringar, särskilt som de flesta av dessa Gusp-uppdrag, för att inte nämna övervakningsuppdraget EUMM Georgien eller Eulex Kosovo, är politiskt känsliga. För det tredje i samband med de regelbundna samråd om den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken som hålls i enlighet med det interinstitutionella avtalet av den 17 maj 2006 om budgetdisciplin och sund ekonomisk förvaltning anser budgetutskottet att dessa samråd kunde utnyttjas mycket mera effektivt genom att bedöma avsedda åtgärder på området för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken och om EU:s medel- och långsiktiga strategier i tredjeländer samt även förbereda budgetmyndighetens ståndpunkt före samråden. Tack för er uppmärksamhet.
José Ignacio Salafranca Sánchez-Neyra
Herr talman! Jag vill tacka Europaparlamentets tre föredraganden - Jacek Saryusz-Wolski, Karl von Wogau och Ari Vatanen - för deras betänkanden och understryka, som Benita Ferrero-Waldner och Javier Solana gjorde, att det är ett viktigt bidrag från Europaparlamentet för att utveckla en stark, synlig och effektiv säkerhets- och försvarspolitik. Denna politik måste garantera försvaret av våra intressen i världen och skydda och främja säkerheten för våra medborgare. Den måste bidra till att Europeiska unionen spelar sin roll i ett effektivt multilateralt system och framför allt måste den hjälpa till att garantera att de mänskliga rättigheterna och demokratiska värdena råder i alla delar av världen.
Jag anser att vi kan se utifrån Lissabonfördraget och nyheterna som når oss i dag från Irland - där opinionsundersökningar visar att 60 procent är för fördraget - och Tjeckien - med det tjeckiska parlamentets ratificering av fördraget - om att Europeiska unionens utrikes- och försvarspolitik håller på att mogna. Framför allt måste detta även bidra till att våra regeringar har ett mer europeiskt synsätt när kriser uppstår framöver.
Jag anser att Europeiska unionen måste utveckla sina egna strategiska mål - detta är självklart och omfattas av den nya säkerhetsstrategin - men utan att glömma av att den transatlantiska länken finns inskriven i Europeiska unionens genetiska kod. Förenta staterna har, genom Nato, varit en garant för Europas säkerhet och för tillfället finns det fortfarande inget alternativ till denna länk.
Dessutom anser jag att det endast är möjligt för Europeiska unionen att etablera sig som en ”maktfaktor” om den gör det genom att hävda sig själv och i stället för att hävda sig mot Förenta staterna, ställa sig bredvid Förenta staterna, som två partner som delar samma världsvision och har en ömsesidig respekt för varandra. Självklart innebär inte detta att Europeiska unionen ska ge Förenta staterna ett carte blanche. Vi måste försvara våra intressen och våra värderingar varhelst vi anser det passande. Förenta staterna måste också lära sig att respektera EU:s ståndpunkter, eftersom, i likhet med vad Benita Ferrero-Waldner och Javier Solana antar i sitt arbete, är vi en institution som kan respekteras internationellt och som har betydande potential i egenskap av interlokutör i varje region i världen.
Helmut Kuhne
Herr talman! Det stämmer inte in på rådet, men Europaparlamentet, och som ett resultat av detta även kommissionen, är inne på upploppet för denna mandatperiod. Därför anser jag att det verkar logiskt att vi inte bara agerar som revisorer som kontrollerar balansräkningen för den gemensamma säkerhets- och försvarspolitikens framsteg, utan agerar i en mer grundläggande kapacitet.
Jag måste erkänna att jag slits helt mellan två synsätt på saken. Jag vill slita mitt hår när vi måste ta itu med de dagliga behoven, när ett uppdrag riskerar att misslyckas på grund av att det fattas sex helikoptrar, när det inte finns någon politisk vilja i de olika huvudstäderna eller när det uppstår splittringar i tekniska projekt.
När jag ser sakerna ur ett historiskt perspektiv ser det dock annorlunda ut och Javier Solana förtjänar faktiskt en hel del beröm för detta. Den gemensamma säkerhets- och försvarspolitiken har endast funnits i cirka tio år, vi måste komma ihåg det, och dokumentet om säkerhetsstrategin skrevs inte förrän 2003. Sett ur den synvinkeln är framstegen som gjorts ganska stora, sett ur ett historiskt perspektiv. Som historisk optimist väljer jag det senare perspektivet när jag tvivlar.
Den andra punkten jag i egenskap av socialdemokrat vill ta upp handlar om någonting som varken Europeiska unionen eller Nato är ansvariga för men som påverkar alla oss européer. Det handlar om utvecklingarna i samband med missilförsvarssystemet i Polen och Tjeckien. Vi socialdemokrater gläder oss över att aspekter som vi har presenterat nu genomförs i samband med förändringarna i Förenta staterna.
Vi har hela tiden sagt att det inte är klokt att forcera beslutet om placeringen av utrustning, eftersom det just nu inte finns något hot från till exempel Iran. Hillary Clinton sa i förra veckan att ytterligare beslut från Förenta staternas sida kommer att fattas utifrån vad som händer i Iran. Joe Biden har sagt att det beror på tekniska möjligheter och ekonomiska överväganden. Detta välkomnar vi. Vi kommer i alla fall inte att vara den sista dödsdömda brigaden som fortfarande vajar flaggan för detta missilförsvarssystem.
Annemie Neyts-Uyttebroeck
Dagens debatt som utgår från de tre betänkandena visar att, tvärtemot vad många EU-pessimister och EU-skeptiker hävdar håller en gemensam europeisk försvars- och säkerhetspolitik och en gemensam europeisk utrikespolitik på att ta form och visar alltfler tecken på överensstämmelse. Detta har rikligen bevisats av talarna före mig.
Jag vill börja med att tacka de tre föredragandena för hur de har beaktat yttrandena från de liberala skuggföredragandena när de har skrivit sina betänkanden. Vi gläder oss över att flera av våra åsikter återspeglas i dessa betänkanden. Det är något olyckligt anser jag att i fallet med Ari Vatanens Nato-betänkande, som ansträngt sig så för att beakta så många åsikter och strategier som möjligt, las ändringsförslag fram i allra sista minuten av gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater samt Socialdemokratiska gruppen i Europaparlamentet, som om dessa två grupper ville sätta sin egen prägel på betänkandet.
Vi kommer att stödja det ändå, eftersom vi anser - och detta med hänvisning till betänkandet - att det betonar de rätta aspekterna och att det även visar en tillräcklig realism. Till exempel medges det, om än på ett elegant sätt, att det definitivt förekommer konkurrens mellan Europeiska unionen och Nato. Detta är saker som vanligtvis ignoreras helt, trots att det är precis så det är.
Dessutom har ändringsförslaget som jag och Andrew Duff presenterade, där vi tydligt fastställer svårigheterna orsakade av respektive attityder från Turkiet, Grekland och Cypern i Nato och Europeiska unionen, antagits. Vanligtvis kommer vi inte mycket längre än till eleganta hänsyftningar.
Till sist finns det en vädjan om komplementaritet mellan EU:s och Natos strategier i förhållande till försvar och säkerhet som är absolut central.
Konrad Szymański
Herr talman! Det liberala historieslutet som förespåddes på 90-talet har visat sig vara en fantasi. Vi har rätt att känna oss alltmer isolerade. Därför finns det inget alternativ till samarbete mellan Europeiska unionen och Nato. Det finns inget alternativ till ett större engagemang från EU:s och Förenta staternas sida i internationella säkerhetsfrågor. Annars kommer världsordningens principer att i själva verket dikteras av Nordkorea, Iran eller terroristerna i Hamas.
Energiförsörjningen, råmaterial, piratverksamhet och Internetsäkerhet kräver särskild uppmärksamhet. Nyligen lärde vi oss i Polen att en bättre samordning av räddningen av gisslan är också ett stort problem. Men bara för att beslut fattas gemensamt är de ingen garant för att vara goda beslut. Därför vill jag inte överskatta Lissabonfördragets roll. Begränsningarna för vår effektivitet kan vi hitta i de europeiska huvudstäderna. Det är där vi måste leta efter den politiska viljan att driva en gemensam världspolitik och inte i förfaranden.
Angelika Beer
Herr talman, mina damer och herrar! Under de senaste åren har den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken utvecklats snabbt. Vi måste dock se till att det förekommer en lika snabb utveckling och förändring i samband med hot och kriser av oavsett typ.
Min grupp är emot att förgylla vårt eget arbete. Av den anledningen är jag heller inte beredd att tala om betänkandena som vi har framför oss i dag. Jacek Saryusz-Wolski har framställt ett välgrundat betänkande och vi kommer att stödja det. Men det strategiska dilemmat är väldigt tydligt. Javier Solana, ni har alldeles rätt. Ni har precis sagt att det europeiska samarbetet måste stärkas på strategisk nivå. Det viktigaste som vi måste sträva efter, och vad vi måste utforma, är en gemensam europeisk strategi för utrikes- och säkerhetspolitiken - något som vi fortfarande inte har.
Jag säger detta eftersom vi befinner oss vid ett historiskt vägskäl. Dessa betänkanden, särskilt Ari Vatanens betänkande om Nato, haltar fram i skuggan av den nya amerikanska regeringen. Ari Vatanen avböjde att ta itu med frågan om kärnvapennedrustningen - som vi kommer att rösta om ännu en gång i morgon - i sitt betänkande. Så vad talar vi egentligen om då?
Jag vill nu ta upp Karl von Wogaus betänkande. I detta betänkande diskuteras ett nytt koncept: SAFE. Detta är en fin ordlek - Synchronised Armed Forces Europe - men detta koncept existerar helt enkelt inte. Vi förstår dessutom inte varför vi skulle stödja detta när detta koncept helt enkelt inte ligger på bordet. Karl von Wogau har försummat att diskutera människors säkerhet i sitt betänkande. Min grupp insisterar på att Europeiska unionen måste tydligt fastställa detta mål i sin internationella politik. Han har struntat i att se till att vi talar om det fredsbyggande partnerskapet eller utveckling av en civil fredsstyrka. Av dessa anledningar känner jag mig tvingad att säga att detta betänkande är fullständigt otillräckligt om vi anser att Europeiska unionen ska agera nu, under de kommande månaderna, från och med i dag - och det är någonting som blev tydligt vid säkerhetskonferensen i München.
Det finns nu ett gyllene tillfälle efter valet i Förenta staterna. Jag vet inte hur länge detta tillfälle kommer att finnas. I egenskap av européer måste vi nu formulera våra strategiska intressen och införliva dem i alliansen - Nato - och vi måste också nu fastställa våra definitioner av säkerhet, som Benita Ferrero-Waldner påpekade, med hänsyn till Ryssland. Annars, vad som kommer att ske om några månader är att den amerikanska administrationen kommer att vara mer framåtblickande än Europeiska unionen och kommer att fatta beslut, i bilaterala samtal med Ryssland, om centrala säkerhetsstrategiska positioner utan att EU kommer att ha någon makt - politisk makt, konfliktförebyggande makt - att påverka omstabiliseringen av transatlantisk säkerhetspolitik.
Av den anledningen uppmanar jag oss alla att lämna bakom oss de gamla tänkesätten från det kalla kriget och välja ett synsätt, hålla fast vid det och gå vidare. Europeiska unionen är skyldig sina medborgare att skapa ett säkerhetspartnerskap nu som skapar fred, i stället för motsatsen.
Tobias Pflüger
Herr talman! Betänkandena från Karl von Wogau och Ari Vatanen är explicita, tydliga och driver på militariseringen av Europeiska unionen ännu mer. I betänkandena uppmanas faktiskt till en omvandling av EU till en militär makt. Karl von Wogaus betänkande om EU:s säkerhetsstrategi kräver en ”integrerad europeisk försvarsstyrka”. Vi håller inte med om att detta är vägen framåt. Dessutom förespråkas det bland annat i betänkandet om att upprätta ett operativt EU-högkvarter och en gemensam marknad för försvarsutrustning.
Karl von Wogaus betänkande stöder även retrospektivt det alldeles för dyra programmet Eurofighter. I betänkandet fastställs att Lissabonfördraget, som ”kommer att innebära stora innovationer inom den europeiska säkerhets- och försvarspolitiken”, är av central betydelse. Detta är en av anledningarna till vårt motstånd mot Lissabonfördraget.
I Ari Vatanens betänkande krävs permanenta samarbetsstrukturer mellan EU och Nato. Vi anser att detta är fel. Varje nytt militärt EU-uppdrag är problematiskt. Nato är inte en allians för fred - den är en krigsåklagare, i Jugoslavien och nu i Afghanistan. Vilka krig kommer sedan? Nato representerar krigspolitiken. I betänkandet betecknas Nato som ”kärnan i europeisk säkerhet”. Nej! Nato står för osäkerhet! Att blanda ihop Nato och EU skulle vara mycket problematiskt, särskilt när det gäller de två strategierna.
Vi i gruppen Europeiska enade vänstern/Nordisk grön vänster står för ett civilt EU och motsätter oss Nato. Vad som behövs är upplösningen av Nato. Nato vill fira sitt sextioårsjubileum i Strasbourg, Baden-Baden och Kehl. Jag vill här uppmana Europaparlamentet att protestera mot detta Nato-toppmöte! Sextio år med Nato är sextio år för mycket.
Som grupp har vi lämnat in minoritetsbetänkanden som svar på betänkandena av Karl von Wogau och Ari Vatanen och mina kolleger kommer att utveckla närmare de särskilda problemen i förhållande till Ryssland. Liksom tidigare är vi emot missilförsvarssystemet och vi är emot formuleringarna i detta betänkande som hänvisar till Cypern. Därför kommer vi att rösta emot dessa två betänkanden.
Bastiaan Belder
När jag tillsammans med en delegation från Europaparlamentet för nästan ett år sedan fick reda på Europeiska unionens polisuppdrag på Västbanken kände jag en strimma hopp om en palestinsk myndighet som faktiskt kunde hävda sin auktoritet med hjälp av ett effektivt polisarbete och säkerhetssystem. I punkt 25 i Jacek Saryusz-Wolskis betänkande välkomnas därför en förlängning av EU:s polisuppdrags mandat på de palestinska territorierna.
Under tiden har jag nyligen sett en del väldigt ogynnsamma rapporter om allmänhetens säkerhet på Västbanken, inklusive utpressningsverksamhet från medlemmar i det palestinska säkerhetssystemet, som fungerar som maffialedare under nätterna, eller till och med medlemmar från terroristgrupper som står på den palestinska myndighetens avlöningslista.
Jag vill fråga rådet och kommissionen om dessa rapporter stämmer. Är de påhittade? Kort sagt, vilka är de senaste nyheterna om EU:s polisuppdrag i de palestinska territorierna? Detta är trots allt centralt. Om de vill ha en livskraftig palestinsk stat måste först lag och ordning återställas på Västbanken.
Luca Romagnoli
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Jag vill hävda att Atlantpakten är ett omodernt försvarsinstrument och att det i vissa fall inte har hjälpt i relationerna med till exempel Ryssland. Jag anser att vi bör upprätthålla våra relationer med Ryssland och använda dem för att bana vägen för ett privilegierat partnerskap.
Jag håller med Benita Ferrero-Waldner om att en gemensam säkerhetspolitik inte bör förbise det faktum att under senare tid har Nato inte visat sig vara det lämpligaste instrumentet för avrådan eller fredsstiftan.
Jag anser att Europeiska unionen nu är moget och har det politiska behovet att ta fram dess egna oberoende säkerhetsstrategi. Detta innebär inte att anta en motliggande position. Vi kan stå jämsides med - vilket andra ledamöter har sagt - utan att fortsätta vara föremål för vad som oftast är icke-europeiska intressen. Av den anledningen kan jag inte stödja betänkandena som lagts fram.
Javier Solana
hög representant för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken. - (ES) Herr talman! Jag vill så kortfattat som möjligt och med tanke på föregående talares anföranden i allmänna termer ta upp tre eller fyra frågor som uppkommit efter att jag har hört anförandena här i dag.
Till att börja med gäller det resurser och medel. Föredragandena för de olika betänkandena har sagt att det stämmer att vi har haft problem med resurser och medel och att en bättre användning av nationella resurser skulle kunna vara en bra väg att gå. Jag vill dock även nämna att vi har vissa möjligheter som vi inte använder på bästa sätt och jag vill betona dem här för er.
Jag anser att det var en god idé att upprätta Europeiska försvarsbyrån genom avtal i Europeiska rådet, utan att behöva tillämpa eller anta Lissabonfördraget. Jag anser att Europeiska försvarsbyrån kan utföra ett stort arbete när det gäller att samordna nationella politiska åtgärder, för att öka mervärdet för samtliga politiska åtgärder som fastställs.
Någon nämnde helikoptrar. Helikoptrar behövs för alla slags uppdrag: civila uppdrag, militära uppdrag, alla typer av uppdrag, för transport. Helikoptern har i dag blivit ett oumbärligt krishanteringsverktyg.
Bättre samordning av våra resurser, både i fråga om hårdvara och bättre användning av mjukvaran för helikoptrar, skulle tillåta oss en förbättrad användning av dem och faktiskt ge oss mer i vår dagliga användning.
Jag skulle också vilja säga att under de senaste veckorna, har vårt strategiska förhållande med Förenta staterna och med den Ryssland gjort stora framsteg.
Angelika Beer talade om säkerhetskonferensen i München. Jag anser att den var en viktig händelse, där framsteg gjordes i spontana samtal eftersom det inte var något politiskt forum för beslutsfattande, utan ett extremt viktigt forum för reflektion. Jag anser att frågan som kommer att diskuteras under de kommande åren och månaderna kommer att bli våra relationer till både Förenta staterna, ur strategisk synvinkel under de kommande åren, och Ryssland. Så var det i München, liksom senare när Benita Ferrero-Waldner och jag var i Moskva och diskuterade det grundläggande temat för nya idéer om europeisk säkerhet med de ryska ledarna.
Europeiska unionen vill inte vara någon militärmakt. Jag anser att Europa - Europeiska unionen - är en civil makt med militära medel, vilket inte är detsamma som en militärmakt, och detta bör fortsätta att vara så. Allt arbete och alla dokument som vi producerar, och som både Europaparlamentet och kommissionen - eller jag själv - producerar arbetar mot det målet.
Några få ord om polisen i de palestinska territorierna, som vi diskuterade under föregående session. Europeiska unionens polisuppdrag är en av de viktigaste tillgångarna vi har när det gäller trovärdighet och arbetet i säkerhetsfältet med palestinierna och i de ockuperade territorierna, och det kommer att fortsätta vara en viktig tillgång för Europeiska unionen, som kommer att vinna erkännande från samtliga parter, palestinierna, israelerna och de kringliggande länderna. Därför kan ni vara säkra på att vi kommer att fortsätta arbeta mot detta mål.
Elmar Brok
(DE) Herr talman, ärade kommissionsledamot, herr Solana! Jag vill tacka de tre föredragandena och vill endast kommentera några aspekter. Jag vill dock understryka att 60 år av Nato har inneburit 60 år av fred och frihet för min generation. Detta bör beaktas.
Om vi nu lyckas med att stärka EU:s utrikes-, säkerhets- och försvarspolitik vid en tidpunkt då multilateralismen ökar igen - som den höge representanten Javier Solana sa tidigare - det vill säga om vi lyckas införliva vår vision av förebyggande åtgärder och mjuk makt i en gemensam transatlantisk strategi i en större omfattning vid denna tid av multilateralism kommer vi att ha en ljus framtid framför oss.
Samtidigt stärker Frankrikes återgång till militär integration EU:s position. Säkerhetskonferensen i München var talande. Efter förklaringar från premiärminister Tusk, förbundskansler Angela Merkel och president Sarkozy - i närvaro av Joe Biden, Förenta staternas vicepresident - gick en europeisk styrka inom Nato praktiskt taget igenom oemotsagd. I mina ögon åtminstone var det en sensationell upptäckt att det inte förekom några protester från amerikanerna. I de transatlantiska relationerna kan vi också gradvis utveckla de gemensamma positionerna inom det militära området, så att de sedan kan ses som trovärdiga inom ramen för Nato. Därför bör vi använda vår vision om militära möjligheter med en betoning på mjuk makt och förebyggande för att ta itu med en ny agenda, en som redan existerade men som blev tydlig i München. President Obamas politik gör det möjligt för oss att träda in i en ny era av nedrustningsförhandlingar. Vi européer kan spela en roll i detta med START, med fördraget om icke-spridning av kärnvapen, som behöver omförhandlas och särskilt CFE-fördraget, som är särskilt viktigt för Europeiska unionen då vi har vissa problem med Ryssland.
Om allt detta införlivas, inklusive missilskölden, kommer det att ge oss nya - bättre - möjligheter att föra en gemensam transatlantisk politik, med Förenta staterna som vår allierade och Ryssland som vår strategiska partner. En politik för Europeiska unionens intresse för fred. Vi kan endast ta detta tillfälle i akt om vi själva blir starkare och mer inflytelserika. Därför är denna politik ett steg i rätt riktning.
Ioan Mircea Paşcu
(EN) Herr talman! Betänkandet om Natos roll för EU:s säkerhetsstruktur återspeglar olika åsikter i Europaparlamentet och omfattar å ena sidan de som fortsätter att betrakta Nato som den organisation som erbjuder sina medlemmar den största säkerhetsgarantin och å andra sidan de som tvärtom anser att Nato behövs allt mindre i en värld som uppenbarligen saknar stora hot - åtminstone jämfört med det tidigare hotet från Sovjetunionen.
Fram till nu har dock ingen medlem i båda organisationerna varit villig att avstå från Natos säkerhetsgaranti, även om EU satsar på sin försvars- och säkerhetsinsats och har infört sin motsvarighet till artikel 5 i Washingtonfördraget: solidaritetsklausulen i Lissabonfördraget.
Enligt min åsikt borde förbindelsen mellan Nato och EU - den viktigaste beståndsdelen i den större transatlantiska förbindelsen - vara naturligt komplementär och ömsesidigt fördelaktig för två partner som måste arbeta tillsammans för att bemöta dagens allt fler och allt mer komplexa utmaningar. I detta syfte kan de befintliga mekanismerna - till exempel Berlin Plus-avtalen - förbättras, och nya mekanismer - till exempel förslaget till ett operativt EU-högkvarter - bör övervägas. Hinder - till exempel den negativa inverkan av Cypern-problemen - bör övervinnas och främst av allt bör parternas uppfattningar om varandra definitivt förbättras. Å ena sidan bör vi alltså sluta att betrakta Nato som en motståndare och å andra sidan EU som ett bihang till Nato.
Såsom har nämnts är sanningen att dessa två partner i praktiken kan samarbeta mycket väl med varandra och ömsesidigt komplettera varandra. I det syftet har betänkandet ändrats och förhoppningsvis kommer slutresultatet att bli godtagbart för många av oss.
Andrew Duff
(EN) Herr talman! Flera talare håller god min i elakt spel här i eftermiddag. Faktum är att inte alla ESFP-uppdrag har visat sig vara framgångsrika: flera uppdrag har misslyckats med att ha ett tydligt syfte, flera är dåligt finansierade och det är möjligt att vi fortfarande kommer att misslyckas i den afghanska insatsen. Så det är bra att parlamentet beslutsamt bidrar när det gäller att definiera gemensam säkerhet, och vi måste nu fastställa mycket tydligare kriterier för ESFP-uppdragen.
Angående integrationen av våra styrkor går framstegen långsamt och jag kan inte tänka mig att kolliderande franska och brittiska ubåtar är riktigt vad vi hade förväntat oss!
Ryszard Czarnecki
(PL) Herr talman! När det finns för många presidenter finns det i själva verket inga alls. När vi talar om säkerhetsfrågan bör vi tala mycket tydligt och exakt om någonting som är mycket brådskande och viktigt. Det som hände förra året i Kaukasus, i Europeiska unionens omedelbara närhet, visar att vi verkligen måste lägga vikt vid östpolitiken och behandla den som en särskild investering för Europas och EU:s säkerhet. Detta är också anledningen till att jag anser att partnerskap med länderna öster om Europeiska unionen är absolut grundläggande och även om jag gläder mig över att detta partnerskap existerar så är jag även oroad, eftersom den tilldelade budgeten för det östliga partnerskapet har minskat nästan trefaldigt. Jag anser att detta är en absolut grundläggande fråga och jag anser att det kommer att vara en särskild paroll för Europeiska unionen, inte bara för dess närmsta grannar utan även för länder som ligger långt bortom Vitryssland, Ukraina eller Georgien.
Satu Hassi
(FI) Herr talman, mina damer och herrar! Jag vill tacka de tre föredragandena. Tyvärr måste jag säga att jag inte delar den okritiska syn på Nato som i synnerhet framhålls i Ari Vatanens betänkande.
Självklart är inte Nato detsamma som det var under det kalla kriget, liksom inte Europeiska unionen är och ett samarbete mellan Nato och EU är utmärkt. Jag delar dock inte uppfattningen om att det är ett problem om inte samtliga EU:s medlemsstater är medlemmar i Nato.
Vi måste erkänna att vissa länder har kunnat ge ett givande bidrag till fredsbyggandet just därför att de har stannat kvar utanför militära allianser, vilket är fallet med mitt land Finland. Eftersom Finland inte tillhör någon militär allians uppfattas det nästan aldrig som fientligt eller som en talesman för fienden. Detta har gjort att många finländare har kunnat agera som fredsbyggare. Till exempel vår tidigare premiärminister Holker i Nordirland, vår tidigare president Ahtisaari i Namibia, Indonesien, Aceh och Kosovo, och vår tidigare minister Pekka Haavisto i Sudan.
Även om de flesta EU-medborgare bor i ett land som är medlem i Nato måste vi ändå erkänna att förekomsten av alliansfria länder är en värdefull resurs för fredsbyggande. Det kan inte avfärdas för att vi har ett mål om att samordna militärpolitiken inom Europeiska unionen.
Vladimír Remek
(CS) Ursprungligen ville jag tala om farorna med en militarisering av rymden eftersom jag, i egenskap av tidigare astronaut, anser att jag besitter en särskild kunskap om detta. I de dokument som lagts fram betonas dock bland annat behovet av att använda säkerhetspolitiken för att gagna EU:s medborgare. Samtidigt ignorerar vi till exempel fullständigt medborgarnas åsikter om det planerade byggandet av nya utländska baser på EU:s territorium. Särskilt i Polen och Tjeckien fortsätter förberedelserna för installeringen av komponenter för det amerikanska missilförsvarssystemet. Särskilt i mitt eget land Tjeckien ignoreras allmänhetens åsikter och intressen fullständigt. Inte en enda officiell röst har hörts från Europeiska unionen som stöder medborgarnas intressen, som i detta fall anser att EU inte existerar för dem i detta avseende. Samtidigt ogillar två tredjedelar av den tjeckiska befolkningen genomgående den utländska basen, trots en informations- och reklamkampanj som har pågått i mer än två år. Jag anser att det är något fel med Europeiska unionen när medborgarnas intressen inte återspeglas i våra dokument och när människors åsikter ignoreras i så kallade demokratiska intressen. Det är inte så konstigt då att människor vänder sig bort från EU:s politik, ser den som någonting som inte angår dem eller förkastar den helt och hållet.
Bernard Wojciechowski
(EN) Herr talman! EU-medborgarna behöver en stark union med en konkurrenskraftig utrikes-, säkerhets- och försvarspolitik. Detta kommer inte att ske om EU står stilla på samma plats. Kina och Indien växer inte bara med avseende på ekonomisk makt utan också gällande militär styrka.
Europas konkurrensfördel bör bygga på kunskap och innovation. Det bör vi alla bidra till och stödja. I en effektiv säkerhetsstrategi bör våra europeiska styrkor ha tillgång till utrustning och resurser av högsta kvalitet. Medan USA spenderar miljarder dollar på säkerhet är vi i Europa långsamma eller slöa med att utveckla vår egen strategi. I kristider stänger vi vapenfabriker, som fabriken i Radom i Polen. Vi borde i stället investera i avancerad teknik, som exempelvis den rekylfria teknik som utvecklas i Polen just nu. Innovation skapar nya företag och arbetstillfällen. Vi kan inte uppnå europeisk kapacitet genom att stänga våra fabriker.
Roberto Fiore
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! I princip är jag för idén om en europeisk styrka men vi måste definiera vilken typ av styrka det skulle vara och vilka begränsningar den skulle ha.
Det är faktiskt helt orimligt att vi har två beväpnade styrkor mot varandra - den turkiska och den grekiska armén - som är med i samma allians. Jag är säker på att rådet har besökt norra Cypern och har kunnat bedöma de skador som de turkiska soldaterna och den turkiska ockupationen åsamkat en ö som väl är europeisk.
Det måste även sägas att alliansen med Förenta staterna tydligt är en allians som väldigt ofta medför stora problem. Förenta staterna har dragit in oss i flera krig, i flera konflikter - jag tänker på Serbien, Irak och Afghanistan - i vars centrum låg intressen som säkerligen inte var europeiska.
I stället bör vi alliera oss med Ryssland och Vitryssland som faktiskt historiskt, religiöst, militärt och geopolitiskt är europeiska. Detta är framtiden för den europeiska styrkan. En styrka som därmed förvisso inte är i krig med Förenta staterna utan håller en respektfull distans. En styrka utan Turkiet, eftersom så länge vi inte får bevis för motsatsen så är Turkiet en del av Asien och i Medelhavsområdet befinner sig tyvärr landet i konflikt med en EU-medlemsstat och med en armé som är allierad och nära knuten till Ryssland och Vitryssland.
Geoffrey Van Orden
(EN) Herr talman! Ni blir säkert inte förvånad om jag säger att jag bekymrar mig över huvudbudskapet i betänkandena om ESFP, och särskilt i Karl von Wogaus betänkande, som är fullt av felaktiga antaganden om Europeiska unionen och om strävan att skapa en europeisk armé under EU-kontroll. I betänkandet betraktas, och jag citerar ”'Synchronised Armed Forces Europe' (SAFE) som ett steg på väg mot 'en integrerad europeisk försvarsstyrka'”. Alltså en europeisk armé med andra ord. Som vi alla vet ger ESFP inget militärt mervärde. Det är ett politiskt verktyg som ska främja ett integrerat Europa. Det bör tas för vad det är.
Jag har länge hävdat att Europeiska unionen kan spela en värdefull roll när det gäller att tillhandahålla civila instrument för krishantering och återuppbyggnad efter konflikter. Detta skulle faktiskt vara till hjälp. Förresten anser inga militärer som jag känner att konflikter som den i Afghanistan kan hanteras endast genom militära medel. Det är inget nytt med vad som nu populärt kallas den övergripande strategin. Vi brukade kalla det ”hearts and minds”. Så det är helt fel - ett bedrägeri helt enkelt - EU försöker berättiga sitt deltagande i militära frågor genom att på något sätt göra anspråk på den övergripande strategin för egen del - ett slags EU-unikt säljargument. För EU vore den ärliga och förnuftiga strategin att utesluta försvarsambitionen från ESFP och koncentrera sig på det civila bidraget. Då kanske Europa och dess allierade skulle kunna inrikta sina militära bidrag på Nato och vitalisera den transatlantiska förbindelsen under de svåra år vi har framför oss, utan att distraheras av EU:s överlappande agenda.
Det omedelbara problemet är att EU:s ambitioner nu börjar smitta av sig på Nato och jag är allvarligt oroad över att detta ska påverka 60-årsfirandet. I Storbritannien förnekar regeringens ministrar samtidigt att något av detta sker.
Martí Grau i Segú
(ES) Ärade kommissionsledamot, herr Solana, mina damer och herrar! Jag vill börja med att tacka de tre föredragandena för deras arbete. I egenskap av skuggföredragande för betänkandet om den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken (Gusp) kommer jag att hänvisa särskilt till det dokumentet. Först vill jag gratulera Jacek Saryusz-Wolski till resultaten av hans arbete och hans samarbete med andra grupper för att uppnå ett samförstånd.
På samma sätt som Europaparlamentet har krävt så många gånger att Europeiska unionen ska få de nödvändiga verktygen för att kunna ge det en gemensam röst i världen, kan även denna kammare ställa upp med en enad front vid utvärdering och driva på de stora prioriteringarna med den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken.
Socialdemokratiska gruppen i Europaparlamentets arbete har haft ett dubbelt mål. För det första att införa eller förstärka de stora frågorna som vi anser vara kraftigt bidragande till över alla utrikespolitikens områden, som till exempel kampen mot klimatförändringarna, främjandet av fred över hela världen eller ett åtagande om mänsklig utveckling. För det andra föreslå sätt att återställa balansen mellan den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitikens geografiska prioriteringar och den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitikens geografiska prioriteringar som de ursprungligen föreföll i texten, om de överhuvudtaget förekom, eller införa dem som ett nytt inslag om de fattades.
Därför har vi kämpat för att till exempel förtydliga åtgärderna mellan de institutionella och samverkande ramarna inblandade i den nyligen definierade östliga dimensionen. Vi har argumenterat för större spridning och betoning av relationerna med Afrika, en kontinent som vi ofta endast uppmärksammar när särskilt våldsamma krig bryter ut och väldigt ofta inte ens då.
När det gäller Latinamerika ville vi att de nuvarande förhandlingsprocesserna för associeringsavtal - de första biregionala samtalen av detta slag som EU är i färd med att slutföra - ska beaktas.
När det gäller Medelhavsområdet har vi vänt oss mot en förenklad tillnärmning som endast tar upp säkerhet. Vi vill i stället införliva det rika politiska, ekonomiska och sociokulturella arvet som omfattas av Barcelonaprocessen.
När det gäller ändringsförslag till Europaparlamentet har vår grupp inte lagt fram några eftersom vi på så sätt vill förstärka den balans som till viss del uppnåtts med kompromissen. Därför kommer vi att rösta mot majoriteten av ändringsförslagen just för att inte skada den kompromiss som nåtts i utskottet för utrikesfrågor.
Janusz Onyszkiewicz
(PL) Herr talman! Liksom Tony Blair en gång sa borde EU inte vara en superstat, men dock en supermakt. Vi skulle kunna lägga till att unionen inte bara borde vara en ekonomisk supermakt, för det är den redan, utan också en viktig aktör på världsarenan, eftersom det krävs för att tillgodose alla medlemsstaters intressen, däribland de ekonomiska.
Henry Kissinger ska en gång ha begärt ett telefonnummer för att få veta Europeiska unionens ståndpunkt i viktiga internationella politiska frågor. Detta nummer går i dag till den höge representanten. Problemet är dock att när telefonen ringer måste Javier Solana veta vad han ska säga. Det är därför av avgörande vikt att vi utarbetar en gemensam utrikespolitik som omfattar en säkerhets- och energipolitik, och därför också en gemensam politik för Ryssland.
Jag vill återkomma till det ständigt upprepade förslaget att alla EU-länder ska tala med en röst i sin dialog med Ryssland. Om det ska kunna ske måste en väldefinierad politik för Ryssland utvecklas snarast möjligt, en politik som förs gemensamt och som bygger på solidaritet. Detta skulle leda till en tydlig ram inte bara för samtalen mellan EU och Ryssland, utan också för bilaterala samtal mellan enskilda medlemsstater. Vid utformningen av denna politik bör Europaparlamentet ges en mycket viktig roll, med tanke på det mandat som parlamentet erhållit genom demokratiska val, vilket det kan vara stolt över.
Adamos Adamou
(EL) Betänkandet om Natos roll i Europeiska unionen har använts som en ursäkt för att slippa besvara frågan om Cyperns anslutning till partnerskapet för fred och Nato. Republiken Cyperns ståndpunkt måste respekteras. Att ingripa i en suverän medlemsstats inrikespolitik för att få till stånd en integration som inte föreskrivs i något fördrag är inte legitimt.
Vid en tidpunkt då Republiken Cypern befinner sig mitt i förhandlingarna för att lösa Cypernfrågan, uppstår nya fronter som påverkar processen mycket negativt. Att fullständigt demilitarisera ett hemland som ockuperas av Turkiet och att garantera hållbarheten hos en framtida lösning måste vara allas enda mål. Dessutom intar Europaparlamentet denna ståndpunkt i andra betänkanden.
Vi uppmanar er att stödja ändringsförslagen 22, 23 och 24 och att rösta emot de punkter som innebär ett ingripande i en suverän stats interna angelägenheter. Vi uppmanar er att bekräfta att principen med respekt för medlemsstaternas suveräna rättigheter är okränkbar, oavsett er allmänna åsikt om partnerskapet eller Nato. Vårt val är demilitarisering och respekt för de internationella rättsprinciperna.
Georgios Georgiou
(EL) Herr talman! I enlighet med internationell rätt innebär begreppet ”jag har en stat” att man kontrollerar vissa territorier där man inrättar en regering som för en försvars- och utrikespolitik. Jag vill nu diskutera ”staten Europa” som många predikar om och jag undrar: var går dess gränser, vilka är dessa särskilda territorier och var finns dess försvar, när dess försvar ligger i händerna på en stor armé, som tyvärr är amerikansk. Var finns dess utrikespolitik när vi har ett Mellanöstern som står i lågor och utgör ett slags terrorismens växthus som exporterar terrorism, vars flyktingar och offer inte är på väg till Alabama, Arizona eller Kentucky utan tyvärr kommer till Grekland, Cypern, Tyskland och Spanien?
Därför måste jag säga att jag börjat tvivla på möjligheten att stödja idéerna i dessa förslag från de personer som lagt fram sina betänkanden i parlamentet och att jag funderar på att rösta emot dem i morgon.
Jim Allister
(EN) Fru talman! De som påstår att en EU-superstat inte byggs framför våra ögon har mycket att förklara när det gäller innehållet i dessa imperiebyggande betänkanden.
Påståenden som att en gemensam försvarspolitik - vilket nu tas för givet - och vad som kallas EU:s strategiska autonomi kräver en integrerad europeisk väpnad styrka, och kraven på ett autonomt och permanent operativt EU-högkvarter - tillsammans med krav på likvärdighet med Nato - lämnar ingen i tvivel om att de som inom ramen för vår gemensamma utrikes- och säkerhetspolitik stöttar det europeiska projektet inte bara kräver politisk makt utan också militär makt, vilket bara kan nås genom minskad makt, färre rättigheter och minskad självständighet för medlemsstaterna. Jag förkastar en sådan superstat och en centraliserad armé för EU, på samma sätt som jag förkastar Lissabonfördraget, som skulle göra allt detta möjligt.
Tunne Kelam
(EN) Fru talman! Budskapet från våra föredragande i dag kan vara att ett livfullt partnerskap mellan EU och USA är den bästa garantin för den europeiska säkerheten och stabiliteten.
Jag stöder verkligen antagandet av en ny transatlantisk agenda och införandet av en ny uppsättning euro-atlantiska institutioner, vilket i slutändan ska leda till en omfattande transatlantisk gemensam marknad.
Ari Vatanen har krävt att alla EU- och Nato-medlemmar ska delta i ett närmare samarbete, oavsett vilken organisation de tillhör. Jag anser att det är en mycket praktisk idé, liksom hans idé om ett permanent operativt EU-högkvarter som skulle komplettera - och naturligtvis inte konkurrera med - Natos ledningsstrukturer.
Ytterligare en mycket viktig punkt är att vi utgår från samma reserv med nationella resurser. Jacek Saryusz-Wolski har sagt att GUSP är allvarligt underfinansierad, så det är avgörande att undvika duplicering och att öka effektiviteten. Frågan för medlemsstaterna är: Vad erbjuder de Javier Solana för att genomföra vår gemensamma försvarspolitik?
För det tredje är det nu dags att ta itu med de nya utmaningarna för vår säkerhet. Framtida konflikter kommer faktiskt att utkämpas och kanske avgöras i cyberrymden, där alla stater måste reagera och försvara sig själva, ibland inom en tidsram under en sekund. Europaparlamentet måste också ta ett initiativ för att bidra till denna dramatiska förändring av det nya århundradet, en utmaning som bygger på demokratisering av den moderna tekniken.
Hannes Swoboda
(DE) Fru talman! Nationalisterna och de trångsynta ledamöterna här i parlamentet tror säkert att riskerna och problemen i världen kan hanteras enbart av enskilda nationer.
Jim Allister är ett typiskt exempel. Tror han verkligen att världens terrorism kan bekämpas enbart genom hans lands nationella försvar? Tror han verkligen att problemen med energitrygghet kan lösas om alla tar itu med dem på egen hand? Den synen är förlegad. Lissabonfördraget, som så ofta kritiseras, skulle naturligtvis medföra den stora fördelen att det skulle göra det möjligt för oss att samarbeta lite mer, till exempel i fråga om energipolitiken och den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken, i syfte att effektivt ta itu med farorna och riskerna i världen.
Den nya amerikanska regeringen under ledning av president Obama är glad över denna gemensamma europeiska politik, eftersom det innebär att USA har en partner när det gäller att hantera vissa av dessa problem. Dessutom har nu också Ryssland - vilket klargörs av de ryska företrädare som ofta närvarar här i parlamentet - insett att den gamla modellen med att bara tala med enskilda länder och sedan spela ut dem mot varandra helt enkelt inte fungerar längre. Ryssland har insett att de måste tala med Europeiska unionen om vi ska nå gemensamma lösningar till exempel i fråga om energitrygghet.
Detta nämns naturligtvis också flera gånger i Saryusz-Wolski-betänkandet. Hur kan vi försöka lösa dessa problem gemensamt: problemet med energitryggheten till exempel? Det gläder mig att den höge representanten och en person från hans tjänsteavdelning ytterligare ska fördjupa sina insatser för detta i framtiden, eftersom det kommer att göra det möjligt för oss att visa för våra medborgare på vilket sätt den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken väger in deras specifika intressen, och hur vi har tänkt förhindra att européerna ska behöva oroas igen i framtiden. Det är vad detta handlar om, och det är därför vi förespråkar en gemensam utrikes- och säkerhetspolitik i stället för en nationalistisk utrikespolitik.
Philippe Morillon
(FR) Fru talman! Jag gratulerar de tre föredragandena till denna tämligen anmärkningsvärda sammanfattning av det aktuella tillståndet för vår gemensamma utrikes- och säkerhetspolitik.
Herr Solana! Ni vet bättre än någon annan att EU förväntas spela sin roll på den internationella arenan, vilket påbjuds genom dess ekonomiska och demografiska inflytande och dess många demokratiska och humanistiska värderingar.
Det måste sägas att trots viljan hos över två tredjedelar av EU-medborgarna, som ni sa, har vissa framsteg gjorts under de senaste tio åren, det kan jag hålla med om, men det måste också sägas att detta EU fortfarande inte existerar.
EU:s motvilja mot att lösa den nya tragedin i Mellanöstern kan vara ett aktuellt exempel på att ett sådant EU behövs. Det fanns och finns fortfarande ett behov av en närvaro i Gaza av ett EU som spelar en aktiv roll, som hjälper befolkningen att överleva och återuppbygga landet och som bidrar till kampen mot vapensmuggling, som har gjort att detta territorium omvandlats till en bas för avfyrning av raketer av alla storlekar.
Trots diskussionerna i Sharm el-Sheikh och Jerusalem har inget ännu gjorts i detta hänseende. Jag vill återigen ställa en fråga som redan ställdes vid tidpunkten för krisen i Libanon: Herr Solana, när kan vi förvänta oss att en EU-flotta, liknande den som ni placerat ut för att ta itu med sjöröveri, kommer att placeras ut i Medelhavet? Vi har resurserna. Kommer vi också en dag att ha viljan?
Mirosław Mariusz Piotrowski
(PL) Fru talman! Europeiska unionen måste agera till förmån för medborgarnas säkerhet i alla medlemsstater. EU bör framför allt ta på sig en del av ansvaret för kriget mot terrorismen och reagera beslutsamt på alla uttryck för terrorism.
Mordet på en polsk ingenjör som hållits gisslan i Pakistan av lokala talibaner har nyligen fått långtgående konsekvenser. Den så kallade EU-diplomatin deltog inte i de föregående samtalen i syfte att garantera ett frigivande. Denna chockerande incident, som är en del av det större säkerhetsproblemet, borde vara föremål för en separat parlamentsdebatt och borde leda till att specifika åtgärder vidtas, och det vädjar jag om. Nu måste prioriteringen vara att forsla hem den mördade polska ingenjörens kropp och att hjälpa hans familj. Dessa grundläggande men kortsiktiga åtgärder kan dock inte ersätta en omfattande strategi för terrorism och för att öka de diplomatiska påtryckningarna på länder som Pakistan.
Pedro Guerreiro
(PT) I sina internationella förbindelser följer Portugal principerna om nationellt oberoende, respekt för de mänskliga rättigheterna och folkrättigheterna, jämlikhet mellan stater, fredlig lösning av internationella konflikter, icke-ingripande i andra staters interna angelägenheter och samarbete med alla andra folk för att möjliggöra mänsklighetens frigörande och framsteg.
Portugal förespråkar avskaffandet av imperialism, kolonialism och andra former av angrepp, kontroll och exploatering i förbindelserna mellan olika folk, och också en omfattande, samtidig och kontrollerad nedrustning, upplösning av politiska och militära block och inrättande av ett gemensamt säkerhetssystem för att skapa en internationell ordning som kan garantera fred och rättvisa i förbindelserna mellan olika folk.
Jag vill hänvisa till texten i artikel 7 i Republiken Portugals konstitution för att visa hur långt EU befinner sig från dessa principer. Genom att åta sig rollen som Natos europeiska pelare, i partnerskap med USA, och genom att allt mer främja en militarisering av de internationella förbindelserna, kapprustning, ingrepp och angrepp för att se till att de stora makterna kontrollerar och delar marknaden och naturresurserna, agerar EU helt i strid mot dessa principer.
Gerard Batten
(EN) Fru talman! Dessa betänkanden är initiativbetänkanden och därför kan de avfärdas som tomt prat. Men vi vet att initiativbetänkanden ibland används som ett sätt att införa politiska ambitioner för EU.
Karl von Wogau var en gång i tiden ordförande för utskottet för ekonomi och valutafrågor och bidrog till att införa den europeiska gemensamma valutan. Han är nu ordförande för underutskottet för säkerhet och försvar och när han skriver ett betänkande om att EU behöver sina egna väpnade styrkor kan vi vara säkra på att det är exakt vad EU har för avsikt att införa i sinom tid.
I dessa betänkanden kräver man att EU ska utveckla sina egna väpnade styrkor genom en gemensam offentlig vapenupphandling, ett gemensamt kommunikationssystem och en autonom gemensam lednings- och kontrollstruktur. Karl von Wogau förespråkar en ständig EU-armé med 60 000 soldater som när som helst kan utplaceras. EU vill ha sina egna soldater, vapen, stridsvagnar, flygplan och bomber för att kunna ”påta sig sitt globala ansvar”.
Exakt vilka skyldigheter rör det sig om? För att ta reda på det måste man vänta och se om Lissabonfördraget ratificeras fullt ut och medför ”en gemensam utrikes- och säkerhetspolitik som leder till ett gemensamt försvar”. Ingen kan säga att de inte varnades för EU:s militära ambitioner.
Bruno Gollnisch
(FR) Fru talman! Hur stor vänskap vi än känner för föredragandena, Ari Vatanen och Karl von Wogau, kan vi inte godkänna deras betänkanden.
Till att börja med för att Nato inrättades 1949 som svar på kommunismens fruktansvärda hot mot Västeuropa. Nato spelade en användbar och till och med avgörande roll. I dag har dock detta förfärliga kommunistsystem kollapsat och Warszawapakten har upplösts.
Nato utvidgas dock konstant. Dess verksamhet sträcker sig bortom dess geografiska ramar. Afghanistan har såvitt jag vet ingen nordatlantisk kustlinje. Det har inte heller Kosovo, där Nato bidragit till etnisk rensning av serber i ett orättvist krig som inte löst någonting. Nato överträder därmed FN-stadgan.
Mina damer och herrar! Ni är fullständigt inkonsekventa. Ni vill skapa ett starkt och oberoende EU och ni införlivar det europeiska försvaret i ett USA-dominerat ledningssystem. Hur kan Ryssland och andra nationer undgå att se något annat än en aggressiv attityd i allt detta?
Nato har gjort att EU har underkuvats av USA:s politik. Vi är deras vänner, men vi vill inte vara deras vasaller och ännu mindre deras lakejer. Vi måste sätta stopp för detta och ta oss ur situationen. Nato har haft sin tid.
Hubert Pirker
(DE) Fru talman, fru kommissionsledamot, herr Solana! Som vi alla vet förändras riskscenarion ständigt. Fördraget förändras också, och med det möjligheterna för den europeiska säkerhets- och försvarspolitiken. Det som dock aldrig kommer att förändras är människors önskan om säkerhet och stabilitet, en stark union och nedrustning, särskilt kärnvapennedrustning.
I och med de tre betänkanden som diskuteras i dag ger Europaparlamentet en mycket stark indikation om hur det avser att nå dessa mål och garantera säkerheten. Till att börja med har vi betänkandet om den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken, som är inriktat på säkerhet i Balkan, stabilitet i Afrika och fred på de palestinska territorierna. För det andra har vi betänkandet om samarbetet med Nato, med dess tydliga betoning på ett närmare samarbete mellan EU och Nato och på bättre samordning. Till grund för det tredje betänkandet ligger en vidare utveckling av den europeiska säkerhets- och försvarspolitiken, i syfte att nå större effektivitet och bättre samordning i fråga om försvarskostnaderna, och att nå en strategisk autonomi för hela unionen och därmed också lätta bördan på våra medlemsstater.
Med alla dessa mål i åtanke måste vi stödja kraven i dessa betänkanden, till exempel kraven på gemensam forskning och utveckling och på utarbetande av gemensamma normer och gemensamma upphandlingssystem, som alla syftar till interoperabilitet. Detta kommer även att innebära ett optimalt samarbete mellan militären i medlemsstaterna, samarbete mellan polisväsendet och militären, och också ett inrättande av permanenta militära strukturer och av ett operativt högkvarter och/eller ett ministerråd för försvar.
Jag är övertygad om att detta ger oss ett mycket viktigt tillfälle att omvandla vår union till en politisk union och att utveckla en säkerhetsunion som ger allmänheten vad den förväntar sig av unionen: varaktig säkerhet, stabilitet och fred.
Talmannen
Mina damer och herrar! Fram till nu har talarna respekterat sin talartid. Vi har verkligen ont om tid. Jag vill därför be er att respektera era talartider.
Jan Marinus Wiersma
(EN) Fru talman! GUSP har blivit nästan allting, så man kan säga nästan vad som helst i en sådan här debatt. Tidigare diskuterade vi endast säkerhetsfrågor och nu diskuterar vi till och med klimatförändringarna och energifrågor osv. Därför måste jag vara selektiv och säga något om förbindelserna mellan EU och USA och om nedrustningsagendan, som jag tror att vi kan föra framåt i år.
Den nya amerikanska regeringen har fått en mycket positiv start, också symboliskt sett genom tillkännagivandet att stänga Guantánamo. Jag anser att vi borde arbeta med denna fråga och försöka samarbeta för att lösa några av de problem som USA står inför.
Den andra grundläggande debatten i år kommer att handla om ekonomisk säkerhet: kan USA och EU tillsammans göra något åt krisen eller kommer de att försöka göra det på egen hand, vilket skulle innebära att protektionistiska åtgärder snabbt kommer att vidtas?
Afghanistan är också en viktig fråga. Kommer vi att kunna matcha amerikanernas ökade insatser eller inte, och under vilka villkor? Det positiva tecknet i detta hänseende är att USA har sagt att de är medvetna om att det borde finnas en politisk lösning eftersom detta inte kan lösas militärt. Det för omedelbart in EU i ekvationen.
I fråga om nedrustningsagendan höll ni, Javier Solana, ett mycket bra anförande här i parlamentet i december förra året om er uppfattning och om rådets och unionens uppfattning om att främja en agenda som är positiv, genom att börja stödja USA och Ryssland när det gäller att omförhandla START-fördraget och arbeta med USA i fråga om ratificeringen av det omfattande provstoppsavtalet. Vi kommer också att förespråka ett avskaffande av de kvarvarande tekniska kärnvapnen i Europa och det vore bra när det gäller att stödja idéer om hur man kan få bränslecykeln under internationell kontroll för att se till att de länder som vill utveckla kärnenergi har fredlig tillgång till detta, men inte kan missbruka det militärt.
Vi vill att EU ska stödja denna typ av agenda, eftersom vi vet att president Obama har sådana ambitioner. I sitt invigningstal nämnde han i sammanhanget med utrikesfrågor först Irak och Afghanistan, men sedan sina ambitioner att göra något åt kärnvapennedrustningen.
Samuli Pohjamo
(FI) Fru talman! Jag ska tala om Ari Vatanens betänkande och jag vill börja med att tacka honom för hans öppna sätt att utarbeta det.
Jag anser dock att parlamentet sänder en farlig signal om det fortsätter att insistera på en förstärkning av dess militära organisation och att betona vikten av en militär makt som är beroende av Nato på det sätt som föreslås i betänkandet. Samarbete och partnerskap, demokrati och mänskliga rättigheter som en garanti för fred och stabilitet är en livskraftig europeisk modell som borde användas i alla världens oroshärdar där kriser råder. Vi står dessutom inför en allt djupare ekonomisk kris, miljöproblem och utmaningarna med klimatförändringarna, varav inga kan lösas med militär styrka.
Enligt min åsikt vore det viktigare att betona betydelsen av EU:s gemensamma utrikes- och säkerhetspolitik och att koncentrera sig på att förebygga konflikter och avskaffa orsakerna till kriser genom att till exempel utrota fattigdom och främja demokrati, mänskliga rättigheter och det civila samhället.
Slutligen vill jag påminna alla om att det inom unionen finns medlemsstater som inte är Nato-medlemmar och som har sina egna skäl till det. Dessa länder måste tillåtas att själva besluta om sina säkerhetspolitiska lösningar, utan påtryckningar utifrån. Finland har till exempel hanterat sina egna försvarsfrågor väl och har varit delaktigt i fredsbevarande operationer i olika delar av världen i årtionden. Det har gjorts många ändringsförslag som förbättrar betänkandet, men de ändrar inte dess grundläggande tonfall.
Mario Borghezio
(IT) Fru talman, mina damer och herrar! Har EU sin egen geopolitik? Jag tycker inte att det verkar så! Om Karl Haushofer hade levt hade han lärt detta aningen ryggradslösa EU att det behöver en havsstrategi för Atlanten, Stilla havet och Indiska oceanen och för länderna i norr, där Norra ishavet har enorma och oerhört värdefulla energiresurser. Det är supermakterna USA och Ryssland som är aktiva på dessa områden, och inte EU!
Kampen mot terrorism innebär också att vi måste bekämpa dem som sprider terroristinstrument, dvs. människor som kan utnyttjas av terrorister. När vi talar står Lampedusa i lågor eftersom någon har tänt eld på interneringscentren för olagliga flyktingar. EU måste stödja den italienska regeringen, som försöker förhindra invasionen av olagliga flyktingar som kan användas av maffian och terrorister. Men jag ser inga bevis för den beslutsamma och konkreta inställning som behövs. EU måste försvara sig mot detta hot, inte med ord utan med handling, liksom Marco Maroni och den italienska regeringen gör.
Rihards Pīks
(LV) Fru talman, fru Ferrero-Waldner, herr Solana! Alla tre betänkandena från våra kolleger i parlamentet är mycket yrkesmässiga och välavvägda och har framför allt utarbetats vid rätt tidpunkt. Utan att gå in på det stora antalet precisa fakta, bedömningar och förslag i betänkandena, vill jag betona två punkter. Det är till att börja med viktigt att se över Europas säkerhetsstrategi vart femte år, eftersom vi ser att sådana säkerhetsfrågor som energisäkerhet, it-säkerhet och klimatsäkerhet under senare år har blivit mycket aktuella, och också att de möjliga konfliktområdena har rört sig från en region till en annan. För det andra måste Europeiska unionen avsevärt öka sina insatser för konfliktförebyggande. Jag tror att detta också hade varit möjligt i Sydkaukasus, men enligt min åsikt var Europeiska unionens ståndpunkt före den väpnade konflikten alltför begränsad. Europeiska unionen har en rättighet och en skyldighet att genomföra förebyggande verksamhet och medlingsuppdrag, eftersom EU är ett projekt avsett att skapa fred, vilket är en uppgift som unionen utfört under de senaste 50 åren. För att kunna möta utmaningarna och vidta preventiva åtgärder behöver vi först och främst den politiska viljan och vi måste för det andra kunna skapa och förbättra en gemensam utrikes- och säkerhetspolitik tillsammans med de europeiska säkerhets- och försvarspolitiska institutionella instrumenten. Ett av dessa instrument är det östliga partnerskap som nämndes i betänkandet från Jacek Saryusz-Wolski, däribland inrättandet av den gemensamma parlamentariska församlingen Euronest. Detta skulle förbättra förståelsen och också utvecklingen av demokrati bortom våra östliga gränser. Slutligen vill jag säga hur nöjd jag är med införlivandet av punkt 33 i betänkandet från Karl von Wogau, eftersom händelserna i Kaukasus och den allt större nationalismen i vår grannstat ger upphov till allvarlig oro i vårt land. Vi har ett klokt gammalt talesätt i mitt land: ”Hoppas alltid på det bästa, men förbered dig för det värsta, och Gud hjälper den som hjälper sig själv!” Tack.
Ana Maria Gomes
(PT) Jag vill tacka föredragandena Ari Vatanen och Karl von Wogau för deras arbete och insatser för att nå en enighet, framför allt i den viktiga frågan om kärnvapenpolitik, som omgående måste ses över av EU och Nato vid en tidpunkt då president Obama förnyar målet med att befria världen från kärnvapen och då två europeiska kärnvapenubåtar nästan orsakat en katastrof.
I Vatanen- och von Wogau-betänkandena betonas behovet av ett politiskt, strategiskt och operativt oberoende EU, genom en ambitiös europeisk säkerhets- och försvarspolitik (ESFP). Vi behöver institutionella, finansiella och operativa instrument för att nå dessa mål. Vi behöver därför ett nära samarbete mellan Nato och EU som bygger på respekt för dessa komplementära organisationers politiska oberoende. Vi kräver därför att ett permanent operativt EU-högkvarter ska inrättas i Bryssel, med kapacitet att oberoende planera och utföra militära operationer inom ramen för ESFP. Vi uppmanar därför EU:s medlemsstater att öka arbetet med att spendera sina nationella försvarsbudgetar på ett klokare, mer effektivt och mer europeiskt sätt, vilket de inte kan göra ordentligt var för sig.
Budskapet från parlamentet är otvetydigt och tjänar som en varning. Utan ett försvarets EU kommer försvaret inom EU att hotas. Våra försvarsindustrier kan komma att hotas. De befogenheter som EU behöver för att uppfylla sitt ansvar för att skydda civilbefolkningen och förhindra massakrer och folkmord kan komma att hotas. EU:s roll som en global aktör inom krishantering kan komma att hotas. Utvidgningen av den europeiska politiska integrationen till att omfatta säkerhet och försvar, vilket föreskrivs i Lissabonfördraget, är brådskande och måste påskyndas. Detta ligger inte bara i EU:s intresse, utan också i Natos intresse, eftersom båda organisationerna kommer att dra nytta av ett EU som är bättre rustat att hantera de allt större utmaningarna för den europeiska säkerheten och den globala säkerheten.
Andrzej Tomasz Zapałowski
(PL) Fru talman! Nato har visat sig användbart som en internationell säkerhetsorganisation i en tid då fred råder på de flesta håll i Europa. Den känsla av säkerhet som Nato ger oss begränsas naturligtvis avsevärt av den takt i vilken beslut fattas i de organ som leder alliansen och också av besluten själva. Trots detta har Nato en stabiliserande effekt på världens säkerhet. Försöken att ”mjuka upp” Nato - att försvaga dess position genom att utöka EU:s militära strukturer - är ett misstag. Europeiska unionen har i dag problem med att enas om svåra politiska beslut, för att inte tala om militära beslut.
EU bör koncentrera sig på att stärka den interna säkerheten och öka sina medlemmars försvarsförmågor, särskilt de medlemsstater som gränsar till länder där extrema nationalistideologier är populära, och också de medlemsstater som har ådragit sig terroristgruppers intresse. EU får inte bli alltför involverat i åtgärder som syftar till att skapa stora expeditionsstyrkor för operationer utanför EU.
Alojz Peterle
(SL) Den höge representanten för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken, Javier Solana, har med rätta påmint oss om var vi befann oss 1990. Det vore ännu mer intressant att fråga sig vilken typ av gemensam politik vi förde i början av 1990-talet.
Vid den tidpunkten var Europeiska gemenskapen maktlös. Vi har följaktligen sett önskemål ersättas av visioner, strategier, politisk vilja och möjligheter, vilket också fått oss att agera, inte bara på EU-nivå utan också globalt. Under dessa år, och framför allt efter den historiska utvidgningen 2004, har sammanhanget och ambitionerna för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken (Gusp) förändrats i hög grad.
För tio år sedan var vi fortfarande till stor del upptagna av våra egna frågor. I dag kan vi dock se tillbaka på de framgångar som vi nått och det är omöjligt att tänka sig en gemensam utrikes- och säkerhetspolitik eller en europeisk säkerhets- och försvarspolitik (ESFP) utan en global dimension. Med tanke på detta är jag inte förvånad över att samtliga tre betänkanden och många av mina kolleger i parlamentet har uppmärksammat oss på den nya situationen, på behovet av förändrade strategier, större enighet och ett mer omfattande interinstitutionellt samarbete.
Allt detta har åtföljts av konkreta förslag om förbättring av våra operativa strukturer och vår politiska beslutsprocess som jag uppriktigt stöder. Jag håller med om att vi nått ett nytt skede för vår gemensamma politik och vill i detta sammanhang lyfta fram två frågor.
För det första måste vi titta i detalj på hur den finansiella eller ekonomiska krisen kan påverka förutsättningarna för vår gemensamma politik. Jag tror bestämt att vi noga måste uppmärksamma de möjliga politiska konsekvenserna av denna kris, framför allt de som kan uppstå om vi ställs inför en ännu djupare valutakris.
För det andra har jag under ett antal år förvånats över att många av våra partner vill att EU ska ha en enhetlig utrikespolitik och försvarsidentitet som är mer väldefinierad och starkare. Med andra ord är ett EU som global aktör den önskade lösningen. I den andan anser jag att det är viktigt att vi betraktar våra bilaterala partnerskap ur ett mer globalt perspektiv än hittills och att vi också bör utveckla innovativa strategier för multilaterala partnerskap, som inte bara beaktar bilaterala intressen, utan också tjänar till att stabilisera större regioner.
Maria Eleni Koppa
(EL) Fru talman! Det internationella systemet befinner sig i en övergångsfas och vi står alla inför enorma utmaningar. Vi måste därför ompröva och förbättra förbindelserna mellan Europeiska unionen och Nato för att ta itu med gemensamma hot, såsom terrorism, spridning av massförstörelsevapen, det ökade internationella sjöröveriet och de nya problemen orsakade av klimatförändringarna.
Samtidigt anser jag dock att tiden är inne för oss att bekräfta rollen för FN:s säkerhetsråd som grundläggande garant för internationell fred och säkerhet. Det finns nu ett brådskande behov av att reformera organisationen och vi har åtagit oss att föra denna reform framåt, så att FN kan bemöta denna viktiga uppgift mer effektivt.
Det är också viktigt att vi betonar att alla stater och internationella organisationer, däribland Nato, bör avstå från hot om och användning av alla typer av våld, vilket inte är förenligt med målen och principerna i FN-stadgan. Nato och EU har gemensamma intressen och deras förbindelser bör inte präglas av konkurrens. Vi behöver ett mer balanserat partnerskap med bättre samordnade åtgärder och ett starkare samarbete. Båda sidor bör dock respektera den andra sidans oberoende i fråga om beslutsfattande och se till att det finns en ömsesidig förståelse när de militära bedömningarna skiljer sig åt.
Slutligen vill jag betona behovet av att respektera staternas rätt till neutralitet och i detta skede begära att kravet på att Republiken Cypern ska ansluta sig till partnerskapet för fred ska tas bort. Detta beslut är varje stats suveräna rätt att fatta och Cypern är en oberoende och suverän stat som kan fatta beslut om sin egen framtid.
Jana Hybášková
(CS) Låt oss fira Natos sextioårsdag. Omfattande toppmöten kommer snart att hållas mellan USA, EU och Nato. Frankrikes återgång till Natos militära strukturer, tillsammans med den kraft som avsatts för den europeiska säkerhets- och försvarspolitiken, utgör ett utmärkt tillfälle för harmonisering av EU:s säkerhetsstrategier och för potentiella nya Nato-strategier. Dagens ratificering av Lissabonfördraget i Tjeckiens parlament utgör en stegvis förändring för EU:s försvar och säkerhet. Låt oss skapa ett gemensamt europeiskt ledarskap. Låt oss rationalisera EU:s försvarsmarknad. Låt oss avsätta resurser för vetenskap och forskning, för Europeiska försvarsbyrån, låt oss skapa en lag för europeiska soldater, förhindra mångdubblering och låt oss bokstavligen komma över det turkiska syndromet. Låt oss ta den chans som den nya amerikanska regeringen erbjuder till verkligt samarbete i Afghanistan och till ett missilförsvar i Europa. Vi har en enorm möjlighet framför oss att göra den europeiska säkerhets- och försvarspolitiken till motorn för en djupare integration och större säkerhet i Europa. Låt oss inte slösa bort denna möjlighet.
Libor Rouček
(CS) Jag vill säga ett par ord om förbindelserna mellan EU och Ryssland. Enligt min åsikt kan skapandet av en gemensam utrikes- och säkerhetspolitik inte nås utan en dialog med Ryssland. Den europeiska säkerhetsbyrån, som för samman USA, Nato och OSSE och internationella nedrustningsavtal, bör också innefatta en dialog med Ryssland.
Jag vill därför uppmana såväl rådet som kommissionen att inta ett öppet och konstruktivt förhållningssätt till möjliga förhandlingar mellan EU, USA och Ryssland om förnyandet av den transatlantiska dialogen om säkerhetsfrågor med utgångspunkt i Helsingforsprocessen.
Enligt min åsikt borde dessa förhandlingar också omfatta diskussioner om missilförsvar. EU borde spela en mycket viktigare roll i denna fråga än vad den hittills gjort. Enligt min åsikt får detta avtal inte lämnas till enbart USA och Ryssland. Den europeiska allmänheten förväntar sig detta av oss.
Józef Pinior
(PL) Fru talman! Parlamentet är enigt om den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken för Europeiska unionen. Det finns en enighet om detta bland de stora politiska krafterna. Problemet, det verkliga politiska problemet, är hur det grundläggande syftet ska kunna nås.
Till att börja med måste Lissabonfördraget ratificeras snarast möjligt. De politiska ledare som fördröjer ratificeringsprocessen för fördraget försvagar utvecklingen av EU:s gemensamma utrikes- och säkerhetspolitik. Det är svårt att på allvar tala om en gemensam säkerhetspolitik för EU utan Lissabonfördraget.
För det andra vill jag betona frågan med mänskliga rättigheter i samband med utvecklingen av EU:s utrikespolitik. Politiken bör stödja internationell rätt - internationell humanitär rätt, liberal demokrati och rättssäkerhet.
För det tredje kräver politiken en verklig utveckling av en europeisk försvarspolitik, en utveckling av militära EU-strukturer och en utveckling av den europeiska försvarsindustrin.
Adrian Severin
(EN) Fru talman! Jag vill göra två påpekanden. Det första handlar om värderingar. Europeiska unionen är en union med värderingar. Dessa värderingar utgör kriterier för anslutning. De vägleder oss i vårt agerande. De är ett sätt att skapa interoperabilitet med våra externa partner. Men vi borde inte anpassa räckvidden för vår externa politik genom att exportera våra värderingar. Tvärtom måste vi lära oss att agera i en diversifierad värld och också respektera andras rätt att ha fel.
För det andra, institutioner. Dagens internationella institutioner och internationella rätt utformades och skapades i en helt annan värld. Varje dag inser vi att de inte är anpassade till de nya utmaningarna, de nya möjligheterna och de nya hoten i dagens värld. Jag anser därför att EU borde stödja idén med en ny konferens om säkerhet och samarbete i Europa i ett större Europa - från Vancouver till Shanghai, och inte bara till Vladivostok - för att skapa ett nytt område för säkerhet, frihet och samarbete. Jag anser att detta borde vara en av våra främsta prioriteringar, och vi borde inte vara rädda för att andras åsikter ibland ska avvika från våra i detta hänseende.
Luis Yañez-Barnuevo García
(ES) Fru talman! Jag vill till att börja med framföra mitt allmänna stöd för de tre betänkanden vi diskuterar.
För det andra vill jag gratulera framför allt Benita FerreroWaldner till vad hon sagt om det nära samarbetet mellan hennes team och Javier Solana. För det tredje vill jag gratulera Javier Solana, för utan hans egenskaper och kreativitet skulle den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken förmodligen inte vara vad den är i dag: den rättsliga och dokumentariska grunden, också i och med framläggandet av 2003 års strategidokument, skulle inte ha varit tillräcklig för att göra så stora framsteg med denna gemensamma utrikes- och säkerhetspolitik som under de senaste åren. För det fjärde vill jag säga att Lissabonfördraget om vilket vi, liksom sagts i dag, har hört goda nyheter som säger att det snart kan ratificeras, utan tvekan kommer att bli ett mycket viktigare och bättre verktyg för Javier Solana och för EU för att omvandla unionen till vad den borde vara: en global aktör, i ordets fullständiga bemärkelse.
Jag vill avsluta med den idé som Solana själv framförde: EU måste vara en civil aktör och en makt med militära medel, och inte en militär makt.
Proinsias De Rossa
(EN) Fru talman! Efter att i helgen ha återvänt från ett besök i Gaza tänker jag ägna mina 60 sekunder åt att tala om vad jag anser är ett allvarligt problem där. Vår princip med mänsklig säkerhet är en princip som tvingar oss att bemöta den humanitära krisen, men också att bemöta och tala om för Israel att det räcker, och att EU inte längre kan blunda för missbruket av den palestinska rätten till självbestämmande.
Det tydligaste missbruket av den rätten är Israels obevekliga och avsiktliga kolonisering av Västbanken och Östra Jerusalem. 500 000 bosättare ockuperar nu ett territorium som är tänkt att utgöra det huvudsakliga territoriet för den föreslagna självständiga palestinska staten. Det är allt svårare att tro att Israel verkligen förespråkar en självständig palestinsk stat, samtidigt som det fortsätter att annektera allt mer palestinskt territorium, vilket det fortfarande gör.
Uttalandena om att EU och USA har förbundit sig för en tvåstatslösning, vilket innefattar en suverän och livskraftig palestinsk stat, är egentligen inte värda papperet de skrivits på om vi inte säger ”stopp” till Israel när det gäller bosättningarna. De måste stoppas nu och slutligen rivas, annars kommer vi aldrig att få en varaktig fred i Mellanöstern, Javier Solana.
Călin Cătălin Chiriţă
(RO) Jag vill framföra min uppskattning av de tre föredragandena. Natos roll för EU:s säkerhetsstruktur har visat sig grundläggande, inte bara fram till nu, utan medför också verkliga möjligheter för resten av 2000-talet. Jag anser att EU och Nato måste samarbeta med varandra, och undvika eventuell rivalitet.
Mäktiga och produktiva transatlantiska förbindelser kan utgöra den bästa garantin för fred, säkerhet och stabilitet i Europa, tillsammans med respekten för principerna med demokrati, mänskliga rättigheter, rättssäkerhet och goda styrelseformer. Vi befinner oss vid en historisk knutpunkt då det transatlantiska samarbetet har blivit mycket viktigt när det gäller att gemensamt utarbeta en ny säkerhetsstrategi för Europeiska unionen och ett nytt strategiskt koncept för Nato.
Vid det Nato-toppmöte som ägde rum i Bukarest i april 2008 välkomnade de allierade den politiska roll som EU kan spela om den utvecklar en handlingskraft på området för säkerhet och försvar. Det partnerskap för fred som Nato och det östliga partnerskapsprojekt som främjas av Europeiska unionen är av avgörande vikt för utvecklingen av demokrati och rättssäkerhet, samt för övergången till en effektiv marknadsekonomi i vissa länder i Svartahavsregionen.
Rosa Miguélez Ramos
(ES) Herr Solana! Jag har varit här sedan kl. 15 bara för att tala till er om sjöröveri till havs och få gratulera er till inledandet av en europeisk sjöfartsoperation mot sjöröveri till havs i Indiska oceanen. Ni vet att mitt lands regering deltar fullt ut i detta uppdrag. Jag vill påminna er om att fiskesäsongen börjar i april och om att våra fiskare är oroliga för hur styrkorna i Indiska oceanen för närvarande är fördelade geografiskt. De vill att skyddet flyttas närmare det område där de kommer att fiska, alltså längre söderut. Jag skulle vilja höra era kommentarer om detta.
Jag vill också tala om för er att jag vill att denna operation ska fortsätta efter den fastställda tidsperioden. Jag anser att det vore synd om så mycket gemensamma insatser inom samtliga tre pelare på en och samma gång skulle avbrytas abrupt i slutet av ett år, särskilt med tanke på att det inte verkar troligt att situationen i Somalia och i regionen kommer att förändras eller förbättras på kort eller medellång sikt.
Marios Matsakis
(EN) Fru talman! Nato är grundstommen i det europeiska försvaret, och vi förlitar oss till Natos styrkor för vår unions säkerhet. Men Natos styrkor i Cypern - de turkiska Nato-styrkorna - är inte en frihetsstyrka, utan en ockupationsstyrka för ockupation av EU:s territorium. Dessa turkiska styrkor orsakade inte bara död och förstörelse på ön vid Turkiets invasion 1974, utan de fortsätter än i dag att hålla en EU-medlemsstat splittrad, och orsakar rädsla och förtryck hos både grek- och turkcyprioter och hindrar de nuvarande förhandlingarna mellan de två gemenskapsledarna på ön.
Så när vi diskuterar Natos viktiga roll för det europeiska försvaret är det inte mer än rätt att komma ihåg att EU ännu inte har utövat de nödvändiga påtryckningarna på Turkiet för att få dess Nato-invasionsarmé ut ur Cypern villkorslöst och omedelbart. Håller ni inte med mig, Javier Solana? Han kanske inte lyssnar. Håller ni inte med mig om att den turkiska armén bör lämna Cypern omedelbart, Javier Solana?
Marie Anne Isler Béguin
(FR) Fru talman Jag vill ta upp exemplet med Georgien för att visa hur långt vi befinner oss från vår angivna ambition för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken, trots vår höge representants och kommissionsledamot Ferrero-Waldners arbete.
Herr Solana, ni begär nu naturligtvis mer resurser och mer stöd. Jag för min del vill ställa följande fråga till er: kan Europeiska unionen för närvarande uppfylla sina åtaganden, i synnerhet beträffande avtalet om vapenstillestånd som vi har föreslagit med Ryssland?
Jag förstår naturligtvis, herr kommissionsledamot. Vi vet i vilken utsträckning Europeiska unionen har varit närvarande och att den har agerat snabbt, men i dag måste vi också vara medvetna om att georgierna konfronteras av den ryska armén som är baserad i Abkhazien och Sydossetien. Jag ifrågasätter inte alls det anmärkningsvärda arbete som det civila observatörsuppdraget utfört på plats. Men vad kan våra observatörer göra för att försvara civilbefolkningen mot det dagliga våldet? Inte mycket, förutom att agera som vittnen.
Dessutom kommer ambitionen med Gusp, i det här fallet i Georgien, att dömas utifrån vårt mod att slutligen sända fredsbevarande styrkor för att stabilisera en region som vi har inkluderat i vår grannskapspolitik.
Alexandru Nazare
(RO) I de tre betänkanden som vi diskuterat i dag har jag stött på vissa relevanta, användbara punkter som kan definiera EU:s framtida politik som global aktör.
Jag vill göra tre påpekanden. Till att börja med vill jag betona vikten av den transatlantiska aspekten av EU:s utrikespolitik. Vi måste dra nytta av det nuvarande klimatet för förbindelserna med USA för att inleda ett nytt kapitel på detta område för att öka vårt globala inflytande.
För det andra måste EU:s säkerhetsdimension harmoniseras med Natos för att förhindra eventuell mångdubblering av insatser och resursbrist.
För det tredje tror jag att EU måste använda den europeiska säkerhets- och samarbetspolitiken för att stärka stabiliteten på Västra Balkan, efter klargörandet av Kosovos status. Kosovo befinner sig nu i en fas med ”övervakad självständighet”, enligt EU:s särskilda sändebud Peter Faith. Även om Peter Faith vid en utfrågning nyligen i Europaparlamentet förkastade användningen av termen ”EU-protektorat” för Kosovo, medgav han att vägen till fullständig självständighet är lång och komplicerad. Han säger att ”det vore ett mirakel om vi skulle kunna slutföra vårt uppdrag inom två år”.
Jag anser dock att vi måste utvärdera en tydlig tidsram för EU:s engagemang i Kosovo. Därför välkomnar jag kommissionens initiativ att genomföra en studie om Kosovo, så länge som den bidrar till EULEX-uppdragets framgång.
Benita Ferrero-Waldner
ledamot av kommissionen. - (EN) Fru talman! Låt mig bara göra ett par kommentarer, och särskilt en: Jag anser att denna debatt har visat att det finns en allt större acceptans för EU:s strategi för krishantering och konfliktförebyggande. Vid Münchenkonferensen om säkerhet bekräftades den övergripande strategin, eftersom säkerhet och utveckling går hand i hand - de är båda nödvändiga. Jag anser att denna europeiska strategi är ett grundläggande inslag i vår strategi för att främja fred och säkerhet i vårt grannskap, men också därutöver.
Det fungerar, men det måste få tillräckliga resurser, så vi måste arbeta med att bygga upp våra kapaciteter och våra förmågor på både det civila och militära området, och vi ska försöka att åtminstone spela vår roll i så hög grad som möjligt.
Men jag vill också besvara era frågor, i synnerhet den från Jacek Saryusz-Wolski, ordföranden för utskottet för utrikesfrågor, om underfinansieringen av GUSP-budgeten. Det är sant att budgeten har minskats i år, men vi hoppas att det inte borde vara ett hinder för våra politiska ambitioner i den civila europeiska säkerhets- och försvarspolitiken, under förutsättning att det inte blir fler stora uppdrag i år. Det är viktigt att komma ihåg att endast vissa kostnader täcks av GUSP-budgeten - utrustningskostnader, kontraktsanställda, särskilda bidrag, till exempel för EU:s särskilda representanter - men medlemsstaterna betalar också kostnaden för sin utstationerade personal. Budgeten kommer att utökas till 400 miljoner euro som ni vet, inte i år men 2013.
Angående överföringarna mellan budgetartiklarna, vilket Valdis Dombrovskis nämnde, inför kommissionen information om överföringarna inom GUSP-budgeten i sina kvartalsrapporter till budgetmyndigheten, och under senare år har åtagandebemyndiganden gjorts för hela GUSP-budgeten.
Låt mig kommentera två specifika frågor: till att börja med om människors säkerhet. Människors säkerhet är något som jag personligen känner mycket starkt för, eftersom den måste främjas: att människor ska slippa lida nöd och vara rädda till följd av utrikes- och säkerhetspolitiken. Detta medges också i vårt betänkande från 2008 om den europeiska säkerhetsstrategin (ESS), som vi båda nämnt tidigare. I ESS-betänkandet medges dessutom att utan utveckling och fattigdomsutrotning kan vi inte få någon varaktig fred. Därför är detta mycket viktigt och främjandet av de mänskliga rättigheterna ingår också i denna ekvation.
Låt mig slutligen säga något om tidiga varningar och konfliktförebyggande, vilket Rihards Pīks nämnde. Jag håller i allmänhet med om att vi inom EU måste arbeta mer med de tidiga skedena av konfliktcykeln, vilket innebär tidiga varningar, konfliktförebyggande och förebyggande diplomati. Från kommissionens sida tar vi ett initiativ på detta område för att stärka förbindelserna med icke-statliga organisationer som en del av ett fredsskapande partnerskap, och också för att förbättra vår användning av öppna informationskällor. Men vi kommer att försöka stärka det tidiga förebyggandet i framtiden. Vi vet att detta är en mycket viktig del.
Javier Solana
hög representant för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken. - (EN) Fru talman! Jag ska fatta mig mycket kort. Jag vill tacka de parlamentsledamöter som talat och säga att jag har noterat deras kommentarer och frågor. Jag kommer naturligtvis att kontakta er för att svara dem som måste få ordentliga svar.
Jag vill säga att detta är andra gången vi haft en debatt av detta slag i Europaparlamentet, dvs. en nästan tre timmar lång diskussion om europeisk säkerhet. Jag anser att detta är mycket viktigt, och jag hoppas verkligen att denna idé kommer att bevaras i framtiden. Till de tre föredragandena vill jag säga tack så mycket för ert arbete. Ni kan vara säkra på att vi kommer att fortsätta vårt samarbete med er i framtiden.
Jacek Saryusz-Wolski
föredragande. - (EN) Fru talman! Detta är en mycket bred och för mig tillfredsställande debatt om framgång, brister och pågående åtgärder. Jag skulle grovt räknat säga att det rör sig om idén om det halvtomma/halvfulla glaset, beroende på vems perspektiv man ser det ur.
Vissa frågor besvarades åtminstone av majoriteten av dem som talade. Sker framsteg på detta område? Ja. Är de tillräckliga? Nej. Är konvergensen mellan institutioner som parlamentet, rådet, kommissionen och medlemsstaterna större? Ja, det har skett större framsteg, även om detta breda utrikespolitiska synsätt inom EU inte är tillräckligt stort, och då hänvisar jag till vad ni sa om pengar, kommissionsledamot Ferrero-Waldner. Om vi hade mer pengar, eller åtminstone så mycket som kommissionen föreslagit för bredband i landsbygdsområden - 1,5 miljarder euro - kanske medlemsstaterna utan att behöva betala skulle vara mer villiga att delta i GUSP-åtgärderna. Ni vet mycket väl att parlamentet vädjar om att unionsbudgeten ska täcka detta.
Värderar medborgarna denna utrikespolitik? Svaret är återigen ja. Använder vi utrikespolitiken i tillräcklig utsträckning för att legitimera unionen? Svaret är nej. Angående förmågor: i termens bredare betydelse, det vill säga allt som rör hantering av krisförebyggande och snabba insatser, har vi vad vi kan få - och ännu mer - och jag förmodar att Javier Solana kommer att instämma i det. Jag har redan nämnt finanser. I fråga om de rättsliga och institutionella instrumenten - Lissabonfördraget - håller alla med om att vi behöver fler och bättre utrustade instrument i enlighet med fördragsbestämmelserna.
Denna konvergens utarbetas på ett diskret sätt, och jag vill hylla den höga representantens diskreta åtgärder och diplomati, inte bara externt utan även internt. Hur skapas denna samstämmighet i tanken? När ni kan tala för hela unionen, Javier Solana, måste det på förhand vidtas åtgärder för att övertala alla och få dem med på noterna.
Frågan om värderingar togs upp. Är vi eniga om värderingar? Ja, det är vi, men vi har olika praxis och dessa värderingar vägs mot intressen, och det bästa exemplet på hur man genomför detta är i Centralasien: det nämndes i debatten om strategin för Centralasien.
Avslutningsvis vill jag säga att jag berördes av vad Javier Solana sa om att EU identifierar sig själv genom utrikespolitiken. EU:s identitet blir starkare. Vad vi lägger till i vår strategi i parlamentet är att det ger ökad legitimitet, vilket innebär mer inflytande. Av det skälet kan utrikespolitiken vara en ingående del i den europeiska integrationen. Den dominerande debatten har visat att man vill ha mer Europa inom utrikespolitiken och att vi måste sammanföra politiskt och materiellt kapital.
Talmannen
Vi har gett föredragandena lite mer tid, men nu har vi tidsbrist och kan inte fortsätta att göra det.
Karl von Wogau
Herr talman, mina damer och herrar! Jag vill kommentera ett antal punkter.
Jag vill till att börja med förklara varför jag inte införlivat principerna med ”människors säkerhet” och ”ansvar att skydda” i mitt betänkande. Detta har varit mycket kontroversiellt. Enligt min personliga åsikt lämpar sig dessa begrepp som vi har utformat inte för en säkerhetspolitik, trots att de är mycket viktiga, eftersom de kan missbrukas för att berättiga militärt ingripande världen över. Det är en mycket verklig risk som jag kan förutse. Därför stöder jag dessa två begrepp, men inte för säkerhetspolitiken.
Det har också sagts att jag håller på att skapa en europeisk armé och att jag kräver detta i mitt betänkande. Jag vill be er att läsa hela betänkandet en gång till - ni hittar garanterat inte orden ”europeisk armé” i texten. Vad som står i betänkandet är att skattebetalarnas pengar bör användas bättre på detta område än vad som hittills varit fallet.
Sedan har vi den europeiska säkerhetsstrategin, som nu har allas stöd. Det arbete som behövde göras beträffande detta tog flera år och var mycket framgångsrikt. Enligt min åsikt måste nästa steg vara att utarbeta ett dokument om tillämpningen av säkerhetspolitiken, en vitbok om säkerhetspolitik. Det är en uppgift som får utföras under nästa parlamentsmandatperiod.
Sist men inte minst tror jag att frågan om EUBAM Rafah måste tas upp i nästa samtal som vi håller om detta ämne: hur kan detta uppdrag förnyas och eventuellt utökas?
Ari Vatanen
föredragande. - (EN) Fru talman! Jag vill bara upprepa vad president Wilson sa 1917 och vad till exempel vår kollega Hannes Swoboda sa för en halvtimme sedan: nationerna kan inte ensamma lösa problem. Parlamentet och EU är bevis för det. Vi måste lära oss av våra misstag. Oavsett vilken livssituation vi har måste vi samarbeta: man kan inte välja ut godbitarna, och i den verkliga världen kan man inte åka snålskjuts på andra. Vi kan inte låta bördan bäras av enbart vissa: vi måste dela den, eftersom vi är demokratiska nationer. Det är en ädel sak.
Ibland har jag problem med att förstå varför somliga så fort ordet ”Nato” nämns, på grund av sin antiamerikanska inställning eller sina antimilitaristiska tendenser, är emot Nato. Ja, vi är pacifister. Vem är inte det? Alla som är vid sina sinnens fulla bruk är pacifister. Vem vill ha lidande eller krig? Men vi måste ha verktygen för att kunna förhindra det. Vi måste förebygga. Krig kommer och går om man har denna inställning, men vi måste bygga fred aktivt.
Jag vill verkligen berömma merparten av ledamöterna i Europaparlamentet som i kväll återigen visat att konstruktivt, ansvarstagande sunt förnuft kommer att råda, och att det är det som parlamentet är menat att vara: ett parlament som ser framåt, eftersom freden kommer att offras om vi inte arbetar tillsammans.
Låt mig göra en sista kommentar. Michel Platini - en fotbollens maestro - talar just nu i en annan sal. Jag befann mig i Frankrike när massakern i Rwanda ägde rum - och detta är inte riktat mot Frankrike, utan det är en kommentar om hur medierna rapporterar information - och det faktum att fotbollsstjärnan Zinedine Zidane hade en vårta på knäet fick bokstavligen talat mer uppmärksamhet än massakern i Rwanda. Nej, vi kan inte vara tysta: vi måste arbeta förebyggande, för annars överser vi med denna typ av handlingar i världen.
Talmannen
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum torsdagen den 19 februari 2009.
Skriftliga förklaringar (artikel 142)
Alexandra Dobolyi  
skriftlig. - (HU) Hur borde EU reagera på att Shanghai Cooperation Organisation (SCO), en regional organisation som består av flera tillväxtsupermakter och stater som är rika på energiresurser, blir allt starkare vid dess östliga gränser? Genom Ryssland gränsar SCO till EU, och därför måste EU noggrant uppmärksamma denna organisation. Genom att analysera medlemmarna och observatörerna i SCO kan vi utan tvekan dra slutsatsen att dessa länder äger en betydande andel av världens olje- och gasreserver.
Mot bakgrund av detta är det oundvikligt att ta itu med frågan om en ny strategi för Ryssland och Centralasien, som också måste omfatta en politisk riskbedömning för varje land.
Låt mig också påpeka att EU:s nuvarande sårbarhet och avsevärda energiberoende, liksom framgick av gasdispyten mellan Ryssland och Ukraina, undergräver utvecklingen av en verklig, effektiv och konsekvent gemensam utrikes- och säkerhetspolitik.
Dessutom reagerar länder olika på grund av sina historiska erfarenheter och finansiella intressen. Det är nu mer än någonsin tidigare särskilt viktigt att vidta enhetliga politiska åtgärder och harmonisera avvikande nationella intressen och ståndpunkter.
Det är oumbärligt för EU att öka effektiviteten och samstämmigheten hos sina åtgärder på den internationella arenan. Ratificeringen av Lissabonfördraget och de utrikespolitiska verktyg som anges där kan i hög grad bidra till detta mål.
EU:s allt större behov av att agera effektivare och snabbare, och händelseförlopp som kräver allt snabbare intellektuella svar, kräver en översyn av de organisatoriska och beslutsrelaterade mekanismerna för vår utrikespolitik, och för utarbetandet av lämpliga strukturella svar.
Glyn Ford  
skriftlig. - (EN) Jag gratulerar Ari Vatanen till hans betänkande som jag stöder. Jag stöder framför allt tanken med inrättandet av ett operativt EU-högkvarter. Nato måste naturligtvis vara och är vår främsta instans vid hot mot säkerheten. Ändå sa George Bush i debatterna med Al Gore för lite över tio år sedan att om han hade varit president skulle han inte ha ingripit i Kosovo.
Trots min antipati för Bush-regeringens utrikespolitik tycker jag ändå att det är en helt rimlig ståndpunkt för Bush att inta mot bakgrund av USA:s egenintresse. Men ändå är det inte en ståndpunkt som EU hade kunnat följa eller borde ha följt. Bortsett från det starka moraliska argumentet att vi hade en skyldighet att skydda de som riskerade att utsättas för serbernas folkmord, hade vi också konsekvenserna med tiotusentals och hundratusentals flyktingar att beakta. Vi måste, i vårt eget och deras intressen, ha kapaciteten att engagera oss utan USA. För att kunna göra det betalar vi ett mycket lågt pris för att ha ett permanent operativt EU-högkvarter redo för en sådan eventualitet.
Anneli Jäätteenmäki  
skriftlig. - (FI) Fru talman! Finland behöver inte skämmas över sina säkerhetspolitiska lösningar. Finland står utanför Nato i gott sällskap med Sverige, Österrike och Schweiz. Det är lätt att identifiera sig med dem. Alliansfrihet i fråga om Nato är det moderna alternativet för en mogen stat.
Vi har börjat prata om ett mjukare Nato, eftersom den ”stridslystna” presidenten bytts ut mot en ”fredlig” president i USA. Man kan förvänta sig att de extatiska talen om ett mjukt Nato under Obama och utrikesminister Hillary Clinton kommer att förekomma allt oftare. Låt oss dock låta lite tid passera så att vi får se exakt hur Nato utvecklas.
Min egen åsikt är att Natos grundläggande karaktär inte har förändrats alls sedan det bipolära säkerhetssystemets misslyckande. Å andra sidan har propagandan om ett mjukt Nato varit en framgång.
Att bara blicka mot Ryssland (Ryssland, Ryssland, Ryssland) eller att vänta på ett nytt kallt krig kommer inte att leda någonstans. Inte heller är Nato det rätta svaret på de större problem som Finland står inför inom den närmsta framtiden, som främst är ekonomiska till sin natur.
Adrian Manole  
skriftlig. - (RO) Utvärderingen av Nato/EU-alliansens roll måste inledas med erkännandet att det politiska landskapet i såväl EU som USA har förändrats i grunden på senaste tiden, eftersom EU nu har en legitim roll att spela i fråga om den globala säkerheten.
Denna situation gör att alliansen åter måste ”politiseras” så att den blir ett forum för öppen dialog där man diskuterar de stora frågor som alliansen oundvikligen kommer att bli involverad i. En uppriktig transatlantisk dialog om till exempel vilken strategi som krävs för att till exempel bekämpa terrorism är ett absolut måste, just för att de allierade har olika uppfattning om hur de bör reagera när de ställs inför denna gemensamma utmaning.
I den aktuella situationen där medlemsstaterna står inför allt fler utmaningar för den globala säkerheten, som omfattar allt från interetniska konflikter i det allierade territoriets omedelbara närhet till globala terroristnätverk och spridning av massförstörelsevapen, måste de fästa särskild vikt vid processen med reflexion och dialog om denna fråga och stödja alliansens reformprocesser. Jag tänker särskilt på säkerhetsproblemen i de omedelbart intilliggande områdena, där alliansen kan spela en central roll för skapandet av demokratiska försvars- och säkerhetsinstitutioner på Balkan och i den större Svartahavsregionen.
Marian-Jean Marinescu  
skriftlig. - (RO) Vi behöver en gemensam, sammanhängande och uppdaterad europeisk säkerhetspolitik som kan bidra till att stärka vår europeiska identitet och göra det möjligt för EU att tala med en enda trovärdig röst på den internationella arenan.
Den aktuella verklighet som vi står inför, som är fylld av viktiga utmaningar som t.ex. den ekonomiska krisen, energitrygghet, klimatförändringar och migrationshantering, kräver att medlemsstaterna samarbetar och tar ansvar för att skydda sina gemensamma intressen och främja fred, säkerhet och respekt för den territoriella integrationen.
EU kan endast påverka om den talar med en enda röst och har de nödvändiga instrumenten till hands och använder dem på ett effektivt sätt så att de bidrar till att stärka samarbetet med grannstaterna.
Vi måste tänka strategiskt, bli aktivt delaktiga och agera konsekvent på global nivå. Vi behöver också en regional säkerhet och nära band med de berörda regionala aktörerna.
Strategiska partnerskap med grannländerna öster om EU är en nödvändighet, och vi måste investera i förbindelserna med Ryssland och tillämpa en sammanhängande strategi med gemensamma och ömsesidigt fördelaktiga åtaganden.
Vi måste investera i grannländerna, särskilt de öster om EU, och ge dem de nödvändiga incitamenten för att fortsätta med sina reformer och kunna stärka EU:s närvaro på området. Vi har nya instrument till vårt förfogande, såsom det östliga partnerskapet, som kommer att hjälpa oss att inrätta en ny konsoliderad strategi på högre nivå med våra partner i regionen.
Zdzisław Zbigniew Podkański  
skriftlig. (PL) Den internationella säkerheten är en av de viktigaste normerna i alla frågor som rör internationella förbindelser. Nuförtiden bevittnar vi en omdefiniering av detta koncept och en förflyttning av tyngdpunkten till icke-militära faktorer som hotar stabiliteten och den internationella säkerheten. Exempel på sådana hot är organiserad brottslighet, Internetterrorism, sjöröveri (vilket vi ser utanför Somalias kust), klimatförändringar och hoten i form av den världsekonomiska krisen. Samtidigt som Europeiska unionen fäster sin uppmärksamhet på inrättandet av gemensamma militära instrument, som t.ex. Europakåren, den europeiska flygtransportflottan och det permanenta operativa EU-högkvarteret, får unionen dock inte glömma de andra hoten som inte är mindre viktiga. Mer uppmärksamhet borde ägnas åt att skapa organ och institutioner som kan tillåta oss att övervinna den finansiella situation som orsakats av den världsekonomiska krisen och skydda den naturliga miljön och den biologiska mångfalden. De interna hoten, som narkotika, fattigdomen i samhället och Internetbrottslighet, får heller inte glömmas bort.
Alla dessa faktorer är viktiga och påverkar den internationella säkerheten, EU:s säkerhet och alla nationers säkerhet. Utan en lösning på dessa grundläggande frågor är det omöjligt att skapa en stabil europeisk säkerhetsstrategi.
Flaviu Călin Rus  
skriftlig. - (RO) Den gemensamma säkerhetspolitiken är ett ämne som diskuterats många gånger och som det har skrivits mycket om. Europeiska unionen är en allt viktigare möjliggörare på regional och global nivå. Det är av exakt det skälet som jag anser att Europeiska unionen måste vara mer påtagligt aktiv inom sina gränser och proaktiv i alla områden i världen.
Efter att ha granskat dagens tre betänkanden: den årliga rapporten för 2007 om de viktigaste aspekterna och de grundläggande vägvalen när det gäller den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken (Gusp), EU:s säkerhetsstrategi och ESFP samt Natos roll i EU:s säkerhetsuppbyggnad, anser jag att vi kan dra tre slutsatser:
1. Europeiska unionen måste föra en gemensam säkerhetspolitik som kan stödja demokratierna inom dess gränser och partnerskapen med sina grannländer.
2. Bilden av EU måste vara en bild av en enad helhet och EU behöver en snabbinsatsstyrka som kan ingripa när som helst för att stödja fred, demokrati och mänskliga rättigheter.
3. EU måste befästa sin position globalt och fortsätta agera som en möjliggörare för stabilitet och balans mellan världens stormakter.
Katrin Saks  
Fru talman! Jag vill tacka min kollega Ari Vatanen för hans utmärkta betänkande om synergin mellan EU och Nato. Den allomfattande intensifieringen av samarbete och partnerskap, den förnuftiga användningen av resurser och undvikandet av mångdubblering, uppropet till såväl EU:s som Natos medlemmar att vara mer flexibla, målinriktade och pragmatiska - detta betänkande innehåller allt som vi inom EU, och också Europaparlamentet, alltid har betonat i våra ståndpunkter.
Bland andra inslag i betänkandena finns rekommendationen att de kandidatländer till EU-anslutning som också är Nato-medlemmar bör beviljas ett slags tillfällig status i Europeiska försvarsbyrån. Detta skulle definitivt innebära en lösning av Turkietfrågan ur Natos synvinkel.
Betänkandet om ESFP och ESS från vår kollega Karl von Wogau träffar allmänt sett rätt. ESS-betänkandet, som antogs av rådet i december, besvarade de flesta frågor som tagits upp. De nya aspekter som läggs fram i betänkandet och ståndpunkterna för EU:s säkerhetsrelaterade verksamhet kommer att hjälpa EU att stå upp för sina säkerhetsintressen på ett mer effektivt sätt, vilket rekommenderas i von Wogau-betänkandet. Betänkandets inriktning på att EU ska söka samarbete med andra partner är lovvärt.
Tack!
Theodor Dumitru Stolojan  
Jag vill framföra mitt stöd för Jacek Saryusz-Wolskis betänkande där det med rätta betonas att uppgiften att garantera en energitrygghet för EU-medborgarna måste bli en viktig prioritering inom EU:s gemensamma utrikes- och säkerhetspolitik.
Jag vill säga högt och tydligt att säkerheten hos vår energiförsörjning, och i synnerhet diversifieringen av gasförsörjningskällorna, inte kommer att bli något annat än en vacker dröm om vi inte bygger Nabucco-ledningen.
Nabucco-projektet måste antas som ett strategiskt mål för hela EU. Projektet kräver både stora finansiella investeringar och i synnerhet en effektiv europeisk utrikes- och säkerhetspolitik. En effektiv politik lämnar garantier för regional stabilitet i det område genom vilket denna gasledning ska dras. Med detta mål i åtanke måste vi göra allt vi kan för att förse vår gemensamma utrikes- och säkerhetspolitik med den sammanhängande och effektiva struktur som den så väl behöver för att nå konkreta resultat.
Jag tror till exempel att EU behöver en hög tjänsteman för energipolitikens externa aspekter som kan få starkt politiskt stöd och till sitt förfogande ha de nödvändiga instrument som krävs för att agera.
Jag inser att EU måste avsätta tillräckliga finansiella och mänskliga resurser för sin gemensamma utrikes- och säkerhetspolitik för att nå de konkreta resultat som EU-medborgarna förväntar sig av oss.
Daniel Strož
skriftlig. - (CS) Jag förkastar i grunden betänkandet om EU:s säkerhetsstrategi och om en europeisk säkerhets- och försvarspolitik i dess nuvarande utformning. Detta betänkande är ett typiskt exempel på militariseringen av EU och bevisar att inom EU:s säkerhetssfär måste militära resurser och åtgärder ersätta och till och med tränga ut de nödvändiga politiska åtgärderna. Många av slutsatserna och rekommendationerna i betänkandet står i direkt konflikt med det faktum att EU ska utvecklas som ett projekt för fred. Det är inte att undra på att EU-medborgarna, närhelst de får en chans att framföra sin åsikt, tar ställning mot Lissabonfördraget bland annat på grund av dess sätt att ge EU en militaristisk karaktär. Det finns en mycket märklig och farlig ståndpunkt i betänkandet som å ena sidan rör EU:s säkerhetsintressen och å andra sidan innehåller kritik mot Ryssland för att landet försvarar sina egna helt legitima säkerhetsintressen i Kaukasus.
Dushana Zdravkova  
skriftlig. - (BG) Mina damer och herrar! Att vi diskuterar tre betänkanden om säkerhet och försvar här i parlamentet är ett uttryck för vårt stora politiska ansvar gentemot EU-medborgarna så här inför Nato-toppmötet. Den etablerade praxisen att anta resolutioner om de viktigaste aspekterna och besluten i rådets rapport om den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken är ett utmärkt tillfälle att vädja till medlemsstaterna om att tillämpa denna praxis på nationell nivå.
Det är särskilt viktigt att utveckla en oberoende akademisk kapacitet för att analysera och bedöma den europeiska säkerhets- och försvarspolitiken tillsammans med den nationella säkerhetspolitiken. Detta kommer att utgöra grunden för en offentlig debatt om ESFP genom ett nätverk av analyscenter i medlemsstaterna.
Det går inte att utarbeta en vitbok om EU:s säkerhet och försvar om inte medlemsstaterna införlivar dokumentet i sina nationella strategier. Detta innefattar en förstärkning av den nationella analytiska kapaciteten och förmågan till datorbaserad inlärning och utbildning för att testa och få grepp om nya begrepp på området för civilt-militärt samarbete.
Vi måste uppmuntra medlemsstaterna att genomföra en gemensam strategisk översyn på säkerhetsområdet för att inrätta en välgrundad bas för EU:s och Natos samspel i processen med att utveckla ett nytt strategiskt koncept för Nato i sammanhanget med ESFP.
