"made in" (ursprungsmärkning) (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är kommissionens uttalande om ”made in” (ursprungsmärkning).
Catherine Ashton
Herr talman! Jag är glad att jag i ett plenarsammanträde i dag får tillfälle att vända mig till er angående förslaget om en förordning om ursprungsmärkning. Detta är ett förslag som parlamentet helhjärtat stött sedan kommissionskollegiet antog det så tidigt som i december 2005, vilket ledamöterna kanske erinrar sig. Jag kommer särskilt ihåg er resolution från juli 2006 och den skriftliga förklaringen från september 2007. Jag hade förmånen att få diskutera denna fråga förra månaden i Strasbourg med en grupp ledamöter som inför mig betonade hur viktigt det var att snabbt vidta åtgärder för att anta denna förordning.
Jag tror att ledamöterna håller med mig om att det är utomordentligt viktigt att handelspolitiken inte bara förbättrar de möjligheter som en öppen marknad kan erbjuda utan också försöker åtgärda de problem som globaliseringen skapar inte bara för konsumenter utan också, och kanske särskilt, för små företag.
Vi bör därför överväga ursprungsmärkning väl medvetna om detta. I 2007 års förklaring betonade ni europeiska konsumenters rätt att få tydlig och snabb information om sina köp. Det är precis det som denna förordning handlar om. Dess syfte är att EU-konsumenterna ska få full kunskap om vilket ursprungsland som varorna de köper kommer från.
Kommissionen har föreslagit en obligatorisk upplysning om ursprungslandet för vissa varor som importeras till EU från tredjeländer. Den täcker inte alla varor - vi koncentrerade oss på dem som var av stort intresse efter att ha samrått med många konsumenter och företrädare för industrin.
Jag vill bara tillägga att ursprungsmärkning ligger helt i linje med nuvarande WTO-regler och -principer och förekommer nästan överallt i världen. Import till Förenta staterna, Kanada, Kina och Japan måste vara märkta med ursprungsland. I själva verket är de flesta varor som man just nu kan köpa i butiker i EU märkta med ursprungslandet, eftersom de flesta rättssystem för närvarande kräver det. Det innebär givetvis att för de allra flesta företag kommer inte kravet på ursprungsmärkning för varor som exporteras till EU att medföra en extra kostnad.
Sedan 2006 har man i rådet fört diskussioner för att nå fram till en överenskommelse om kommissionens förslag. Några medlemsstater återstår att övertyga. De oroar sig för att den administrativa bördan och kostnaderna för systemet med ursprungsmärkning kanske väger mer än fördelarna.
Vi har noga övervägt dessa problem och har nyligen lagt fram konkreta alternativ som vi tror kommer tillrätta med dessa frågor. Det är inte ett nytt formellt förslag; det är ett försök att hitta en gemensam plattform och nå en kompromiss. Ett dokument om alternativa lösningar diskuterades med medlemsstaterna i handelspolitiska kommittén den 23 oktober 2009.
Allra först bad kommissionen medlemsstaterna att överväga alternativet att begränsa produktomfånget så att det bara omfattade slutkonsumentprodukter. Den ursprungliga listan innehöll några mellanprodukter som ogarvat skinn och vissa textilier som inte konsumenten har något direkt intresse av. Kommissionen föreslår nu att man bara inbegriper sådana varor som konsumenterna kan hitta i detaljhandeln.
För det andra föreslog kommissionen att systemet skulle lanseras som ett pilotprojekt. För varje fortsättning skulle det vara obligatoriskt med en konsekvensbedömning av det föreslagna systemet. Detta skulle möjliggöra en uppskattning av kostnads- och priseffekten - det kan kanske också förstås ge en antydan om hur vi skulle kunna ändra förordningens produktomfång.
Jag är glad över att konstatera att medlemsstaterna har mottagit vårt dokument om alternativa lösningar med stort intresse. Även om inte alla tvivel har skingrats och flera medlemsstater fortfarande är principiella motståndare till detta förslag är de beredda att ytterligare överväga frågan, och arbetet kommer att fortsätta några veckor till både på expertmötesnivå och i handelspolitiska kommittén. Jag hoppas innerligt att detta bereder väg för en kompromisslösning.
Som ni vet ger Lissabonavtalets nya artikel 207 parlamentet en ny och utökad befogenhet över lagstiftningsåtgärder på det handelspolitiska området - och made in-förordningen skulle kunna bli en av de första som hamnar på era skrivbord.
Därför är jag mycket angelägen om att hålla er väl informerade om ytterligare diskussioner om detta viktiga ämne och ser fram mot vår korta debatt nu.
Cristiana Muscardini
Herr talman, mina damer och herrar! Vissa problem berör oss också, inte bara tolkarna och dem som vill följa debatten och förhoppningsvis få några konkreta svar på ett problem som har dragit ut på tiden sedan 2005.
Som kommissionsledamoten med rätta påpekat har våra huvudkonkurrenter och ekonomiska partner i många år använt ursprungsmärkning på varor som importeras till deras territorium. EU saknar emellertid fortfarande en bestämmelse trots 2005 års förslag om en förordning, som fick brett stöd av konsumenterna och företrädare för det civila samhället, och trots den positiva syn som parlamentet flera gånger gav uttryck för. Avsaknaden av en förordning om ursprungsbeteckning på varor urholkar medborgarnas och konsumenternas rätt och utgör ett hinder för en välfungerande marknad som måste ha gemensamma och enhetliga regler för att vara fri.
Handelspolitiska kommittén har under de senaste dagarna undersökt förslag på att minska antalet produktkategorier som omfattas av förordningen och skälen till rekommendationen att de ska användas under en försöksperiod. Vi frågar nu kommissionsledamoten: Stöds dessa kompromissförslag av åtminstone några medlemsstater? Kommer man att ytterligare diskutera dem? Ämnar ni fortsatt stödja 2005 års förslag om en förordning, tillsammans med parlamentet och som en del av medbeslutandeförfarandet? Vilka garantier och tidtabeller erbjuder kommissionen när denna svåra och försenade debatt är slut? Och, fru kommissionsledamot, samtidigt som jag i varje fall måste tacka er för vad ni med stor energi och beslutsamhet har uträttat, kan ni bekräfta det som ni skrev i ert svar på min fråga den 5 november 2009, nämligen att kommissionen kommer att fortsatt helhjärtat stödja ett antagande av förslaget som lades fram 2005 och att den står fast vid sitt åtagande?
Gianluca Susta
Herr talman, mina damer och herrar! Jag avser verkligen inte att nu, trots den tid som står till mitt förfogande, återigen gå igenom alla skälen till den upprepade begäran som vi ställer från parlamentets sida. Jag skulle vilja påpeka - och ni har själv redan poängterat det, fru kommissionsledamot - att Cristiana Muscardini och jag är de enda två veteranerna från 2006 som undertecknade den resolution med vilken parlamentet gav sitt stöd till den dåvarande kommissionsledamoten Peter Mandelsons initiativ i december 2006.
Vi hoppades att det initiativ som ni tog för några veckor sedan till att göra små förändringar för att nå en kompromiss skulle ha fått ett kraftigare stöd, även i handelspolitiska kommittén. Bland annat beklagar vi att många länder, även Storbritannien, via sin företrädare inom den kommittén återupprepade sitt motstånd eller sina farhågor. Det enda som vi vill i dag är att påminna er om att denna begäran inte handlar om protektionism. Det är inte industrier som inte längre kan konkurrera på den internationella marknaden som vi vill skydda, utan konsumenterna. Vi vill fästa uppmärksamheten på temat hälsa, miljö och äkta ömsesidighet på världsmarknaden, vilket saknas i dag. Dessutom saknas det inte bara när det rör sig om världens svagaste medborgare, nej det saknas när det gäller Japan, Förenta staterna, Australien, Kanada, Brasilien, Indien, ja, alla viktiga konkurrenter till EU, som har en skyldighet att i dessa ekonomiskt svåra tider försvara gemenskapens intresse, vilket också ligger bakom denna begäran.
Vi hoppas därför att parlamentet sätter in hela sin auktoritet bakom de initiativ som kommissionen lägger fram, och vi hoppas också att man kommer att stå fast vid de åtaganden som gjordes för några veckor sedan, även om denna process inte kan avslutas till jul utan under den nya arbetsordning som införs genom Lissabonfördraget.
Niccolò Rinaldi
Herr talman, fru kommissionsledamot, mina damer och herrar! Jag ställer mig bakom yttrandena från de ledamöter som talat före mig och ansluter mig också till Cristiana Muscardinis yrkande. Jag skulle vilja erinra om en bild från en bok av Italo Calvini som heter Cosmiocomics där big bang beskrivs som en obestämd mängd materia där ingen vet något om någon eller någons härkomst. Vid ett tillfälle säger en kvinna att om hon hade lite utrymme skulle hon kunna göra lite pasta och pizza åt de närvarande. Detta skapar stor entusiasm inom mängden materia: det hörs en explosion, och det önskade utrymmet materialiseras som en värld av olikheter, vilket är dagens universum.
Jag tror att vi på vår globala marknad nu tar ett steg tillbaka och återgår till en obestämd mängd varor, vars ursprung och det tillverkningssätt som kännetecknar dem inte avslöjas för konsumenterna. Som liberaler och demokrater är vi varma anhängare av frihandelssystemet och frihandelsprincipen men också av öppenhetsprincipen och systemet för spårbarhet för varor. Som redan påpekats är detta inte så mycket en fråga om internationell handel utan om konsumentskydd. Vi förnyar vårt stöd för 2005 års förslag och - jag upprepar - jag stöder det yrkande som gjorts av Cristiana Muscardini.
Carl Schlyter
för Verts/ALE-gruppen. - Herr talman! Tack fru kommissionsledamot för att ni äntligen lägger fram ett förslag. Jag tycker att Barroso-kommissionen alltför ofta inte har vågat utmana rådet då rådet strävat bakåt i stället för framåt, men nu har kommissionen gjort det. Tack för det. Redan Adam Smith konstaterade att en marknadsekonomi inte kan fungera om inte konsumenterna får information nog att uttrycka sina val när de köper saker och därför är det direkt nödvändigt att vi har denna ursprungsmärkning.
Det bör inte finnas några undantag för de länder som har ingått frihandelsavtal med EU och så vidare, utan det ska vara lika för alla. Det finns de som påstår att märkningen innebär en hög kostnad, men många produkter märks redan idag så det skulle bli en marginell merkostnad. Det har vi också sett på den mer detaljerade nötköttsmärkningen i Europa: Den är inte alls dyr. Men jag tycker att listan kunde göras längre. Den känns mest inriktad på produkter som ofta förfalskas och där alla har ett intresse av industrin. Samtidigt saknas många viktiga konsumentprodukter och jag tycker därför att listan bör utökas.
Helmut Scholz
Herr talman! Min grupp, GUE/NGL-gruppen, anser att ursprungsmärkningen av produkter som kommer från länder utanför EU är en tvingande nödvändighet för EU. I en till stor del globaliserad och avreglerad värld är det absolut nödvändigt att konsumenter kan få reda på varifrån en vara kommer och vad de köper.
Jag tror att detta är ett område där medborgare och konsumenter verkligen inser vad EU är och hur EU kan bidra till internationell handel och världen utanför. Jag håller med mina kolleger om att vi borde anta 2005 års förslag om ursprungsmärkning. Enligt vår åsikt är det det minsta som man bör garantera europeiska konsumenter och medborgare. Det skulle också kunna gynna de små och medelstora industrierna i Europa.
Vi uppmanar kommissionen och rådet att snabbt lägga fram detta för övervägande av parlamentet. Bland annat är det fråga om en samstämmig uppläggning av politiken, och jag tror att på detta område kan internationell handel också bidra till internationell fred.
Lara Comi
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Vi är del av ett industriellt system på europeisk nivå där varornas goda anseende till stor del beror på produktionssystemets integritet. Genom att behålla åtminstone en del av vår tillverkning i Europa kan vi erbjuda våra konsumenter riktigt kontrollerade varor av hög kvalitet. Det ligger i allas vårt intresse att fortsätta på samma sätt och ge konsumenterna möjlighet att få full vetskap om vad vi producerar och ursprunget till de producerade varorna. För att nå detta mål behöver vi något mycket enkelt men avgörande: öppenhet, ett begrepp som förstärker reglerna för ursprungsmärkning som antogs av parlamentet redan 2006 och, vilket kommissionsledamoten tidigare nämnde, som redan till stor del används på de stora världsmarknaderna som Förenta staterna, Mexiko och Kina.
Trots detta har ursprungsmärkningen fortfarande inte antagits av några EU-medlemsstater. Vi anser att om en produkt är tillverkad i Kina, eller i något annat icke-europeiskt land, måste europeiska konsumenter kunna få veta var produkten har tillverkats så att de kan göra ett medvetet val. Detta gäller oavsett kvalitet, vilken ofta också är hög. Somliga kanske tolkar behovet av öppenhet för extrem protektionism och tror att allt detta kan leda till en kostnadsökning för industrin. Så förhåller det sig emellertid absolut inte.
Frånvaron av ursprungsmärkning på varor som importeras till Europa, till skillnad från Kina, Förenta staterna eller Australien, gör det svårare för europeiska varor att konkurrera på en globaliserad internationell marknad. Att tillvarata uppfattningen om varor som tillverkas under användning av det bästa som Europa har att erbjuda är av alla dessa skäl det första avgörande steget mot erkännande på enskild medlemsstatsnivå.
Kader Arif
(FR) Herr talman, fru kommissionsledamot, mina damer och herrar! Detta är inte vår första debatt om ursprungsmärkning, men eftersom jag är säker på att upprepning har sina fördelar tar jag mig friheten att sluta mig till mina ledamotskolleger och betona behovet av en europeisk lagstiftning om ursprungsmärkning.
I själva verket har bristen på majoritet i rådet alltid lagt hinder i vägen för att denna förordning ska antas, trots den åsikt som uttrycktes av parlamentet 2005 och sedan 2007 via vår kollegas, Enrique Barón Crespos, röst på resolutionen.
En text som denna skulle emellertid representera ett avgörande framsteg inte bara för europeiska konsumenter utan också för våra industrier. Ja, genom att ange ursprungslandet för vissa produkter som importeras från tredjeländer skulle konsumenterna få full vetskap om egenskaperna hos den produkt som de köper. På så känsliga områden som kläder, lädervaror och möbler är det för de företag, som har beslutat att behålla produktionen i Europa och bevara europeiskt kunnande och europeiska jobb, en mycket viktig fråga att skapa möjligheter för konsumenterna att göra ett medvetet val.
Jag välkomnar därför det förslag som ni just har ställt, fru kommissionsledamot, men jag är angelägen att betona att detta förslag inte får vattnas ur. Att söka stöd av en majoritet medlemsstater får inte ske på bekostnad av vårt slutmål. Till exempel skulle det vara oacceptabelt om ursprungsmärkning bara skulle omfatta slutprodukter och på så sätt göra det möjligt att importera alla komponenter var för sig, sätta ihop dem i Europa och beskriva dem som ”tillverkade i Europa”.
Dessutom skulle jag vilja stödja kommissionens ansträngningar att dra så många fördelar som möjligt av ett sådant avtal. Utan att åter ta upp den upprepade begäran att förbättra och förenkla ursprungsreglerna skulle därför möjligheten att skapa ett märke för hela Europa och Medelhavsområdet tillsammans vara ett betydande framsteg när det gäller att förstärka sektorerna runt Medelhavet och syd-syd-handeln.
Till sist skulle jag vilja betona att som en del av genomförandet av Lissabonavtalet kommer utskottet för internationell handel att få väsentligt utökade maktbefogenheter. Kommissionen kommer därför, det försäkrar jag er, fru kommissionsledamot, att kunna räkna med totalt engagemang från ledamöternas sida för att noga följa diskussionerna om denna avgörande förordning för europeiska konsumenter och arbetare.
Jacky Hénin
(FR) Herr talman, mina damer och herrar! Ursprungsbegreppet får inte uteslutande handla om märkning. Det måste snabbt bli ett kraftfullt begrepp som innebär respekt för de mest långtgående regler om kunnande, arbetstagarrättigheter, hållbar utveckling och miljöskydd och ett uttryck för en ansvarsfull ekonomisk politik.
Även om globaliseringen skapar möjligheter för alla att producera innebär den desperata jakten enbart på vinst att arbetstagarnas och befolkningarnas rättigheter hela tiden kränks och att deras miljö förstörs. Kopiering som förr endast gällde lyxmärken berör nu sektorer så olika som läkemedels-, bil- och flygindustrin och föreställningen om vinst hägrar i bakgrunden, medan däremot konsumentskyddet allvarligt urholkas. Samtidigt försvinner tiotusentals jobb.
Med införandet av ett made in EU-begrepp skulle vi kunna ge konsumenterna en möjlighet att göra ett medvetet val och vidta åtgärder för att få nya rättigheter. ”Ja” till respekt för arbetstagarrättigheter och för miljöregler, för vår yrkesskicklighet och för ansvarsfull ledning. Och till sist och allra viktigast, ”ja” till att behålla och skydda industrijobb i EU.
Christofer Fjellner
Herr talman! Protektionister erkänner sällan att deras förslag är protektionistiska, utan de döljer sina syften med andra argument. Jag skulle hävda att obligatorisk ursprungsmärkning är ett tydligt exempel på detta. I juni 2006 stod jag här i kammaren och avlivade ett antal myter om just det här förslaget, och den gången hamnade förslaget där det hör hemma, nämligen i soptunnan.
Men kohandeln inför beslutet om frihandelsavtalet med Korea har gjort att vi återigen behandlar det här förslaget, och det är inte ett värdigt sätt att ta upp den här typen av förslag på. Tre år senare lever uppenbarligen ett antal av myterna kvar, och de förtjänar att avlivas.
Låt oss därför börja med det första som påstås gång efter annan, nämligen att konsumenterna kräver detta, och då stöder sig förespråkarna på kommissionens Internetkonsultation i frågan. Men de nämner inte att 96,7 % av svaren i den konsultationen kom från ett enda land, nämligen Italien, där industrin och organiserade särintressen driver frågan. I dag är det möjligt för den som så önskar att ursprungsmärka sina varor, och tro mig: Varje konkurrenskraftigt företag som ser en konsumentvinst i detta gör det redan i dag, så det behövs inte.
Den andra myten är att märkningen ger konsumenterna relevant information och konsumentskydd samt gynnar miljöintressen, som om det vore en fråga om geografi. Nej, detta är rentav att spela på människors fördomar, inte att skydda människor. Den tredje myten är att märkningen stärker europeisk konkurrenskraft. Men nya tekniska handelshinder skyddar inte europeisk industri. Detta har inte någonting med konkurrenskraft att göra, utan den stärks bara av öppna marknader och ett gott företagsklimat.
Om vi förbjuder EU-länder att tillåta den här typen av lagstiftning inom unionen för att den är protektionistisk, varför ska vi då tillämpa samma regler gentemot resten av världen utan att erkänna att det är protektionism? Vi har avfärdat idén om att införa en obligatorisk made in EU-märkning, och då vore det ju orimligt att nu införa detta gentemot resten av världen.
Mairead McGuinness
(EN) Herr talman! I många fall har vi redan märkning av ursprungsland för mat och andra varor, så detta är inget nytt. Problemet med viss märkning av matvaror är att den inte alltid stämmer, och därför måste vi, hur vi än gör med förslaget, kunna pröva märkningens trovärdighet, dvs. att det som etiketten säger är riktigt, så att konsumenterna kan få den information som de söker.
Jag har en speciell fråga: Jag har fått ett samtal från en fabrikör som arbetar inom EU. Han frågar mig om kommissionen, rådet och parlamentet överväger en made in EU-märkning som skulle göra det möjligt för dem att gynna det faktum att de producerar inom EU. Kan kommissionsledamoten vara vänlig att redogöra för den saken för mig?
Seán Kelly
(EN) Herr talman! Hela den här saken har orsakat en mängd problem, särskilt inom jordbrukssektorn på Irland. Nästan varje gång jag hör ledaren för de irländska jordbrukarnas riksförbund, Padraig Walshe, tala refererar han till svårigheten med att få en riktig märkning som stämmer, som Mairead McGuinness sade.
Det verkar som om produkter kan importeras till Irland, förädlas genom att kryddor eller något annat läggs till och utges för att vara av irländskt ursprung. Detta är att grovt vilseleda konsumenten, och jag tycker att alla har rätt att veta ursprungslandet snarare än förädlingslandet för varje produkt.
Kan jag utgå från att det ska bli slut på denna praxis och att vi kan få en tydlig och riktig märkning så att vi vet exakt vilket land som varje vara kommer från?
Sergio Paolo Francesco Silvestris
(IT) Herr talman, fru kommissionsledamot, mina damer och herrar! Tydlighet, tydlighet, tydlighet: det är vad marknaden ropar efter i dag när den kräver regler som garanterar öppenhet för att skydda konsumenterna. En fri marknad definieras också av tydliga regler som när de tillämpas genom öppna mekanismer ger alla konsumenter en valmöjlighet. Det är det som vi är här i dag för att be om; det är det som vi är här för att kräva.
I italienska statsägda tv-kanaler sänds ofta undersökande dokumentärer som visar hur i vissa länder, som ligger långt från Europa, också kulturellt, produktionstekniken baseras på användning av ytterst förorenande varor, förorenande tekniker, giftiga lösningar och med en arbetsstyrka som omfattar barn, som exploateras och tvingas arbeta ett omänskligt antal timmar. Konsumenterna måste få en möjlighet att också välja och ha en tydlig uppfattning om var speciella varor kommer ifrån. Det är det vi kräver. Jag anser att det nu är på tiden att snabbt anta tydliga regler som gör det möjligt för konsumenterna att fatta sina val genom helt tydliga och genomskinliga mekanismer och att anta dem med mycket stor beslutsamhet och mycket snabbare än vad som hittills varit fallet.
Catherine Ashton
Herr talman! Jag skulle vilja tacka alla som har bidragit till vad som är en viktig debatt om denna fråga.
Om jag får börja med de punkter som Cristiana Muscardini särskilt tog upp - känslan av att detta har dragit ut på tiden. Under min tid som kommissionsledamot har jag varit mycket angelägen att tala med medlemsstaterna om de frågor som de är mest engagerade av och har försökt att reagera när jag upptäckt en fråga som är viktig. Men, som andra ledamöter påpekat, det politiska livets realiteter gör att jag måste få igenom förslagen i rådet. Det innebär att när det står klart att det inte finns någon säker majoritet för en särskild fråga får jag än en gång överväga vad det är som skulle kunna avgöra skillnaden mellan ett misslyckande med att få igenom något som det uppenbart finns mycket bestämda åsikter om och en framgång.
Jag trodde att vi genom att förbättra våra framställningar för att åtgärda den oro som medlemsstaterna kände hade en möjlighet att gynnsamt påverka frågan igen, eftersom den fortfarande ligger på kommissionens bord. Särskilt när en kommission närmar sig slutet på sin ämbetstid och nu, skulle man kunna säga, går på övertid är det viktigt att tänka tillbaka på vad som ännu inte har avslutats.
Jag kan inte ge några tidsgarantier. Det skulle jag gärna vilja, men jag är ofrånkomligt bunden av rådet i detta fall. Men jag åtar mig att helhjärtat fortsätta att arbeta med frågan eftersom många känner så starkt för den. Jag ska återkomma till vad jag tycker och varför jag tycker att det är så viktigt.
Flera ledamöter har särskilt tagit upp frågorna om konsumenter och den möjlighet som detta skulle erbjuda till öppenhet och tydlighet - att ge information till konsumenterna. Jag tror att till och med Adam Smith citerades. Det är viktigt att man om man ska ha frihandel i världen också måste ha tydlighet och öppenhet så att konsumenterna kan göra de slags val som hör ihop med frihandel. De begreppen samverkar, och det tycker jag är riktigt. Därför anser jag att de ledamöter som tog upp den punkten i själva verket berör kärnpunkten i vad vi försöker åstadkomma.
Det handlar inte om protektionism. Det sker i hela världen. Beträffande de flesta länder varifrån man skulle köpa det slags varor som vi har listat vet man redan var man köper ifrån. Jag som konsument tycker själv att det är viktigt att veta var varan är tillverkad. Jag tror att det för många konsumenter har varit en viktig del av det sätt som de interagerar med marknaden på. Möjligheten att kunna säga att vi vill försäkra oss om att vi har den öppenheten, skulle jag påstå, är mycket betydelsefull. Vi bör inte förskräckas av den, för om vi är rädda för den är något fel. Poängen med öppenhet och frihandel och insynsvänlighet är att man ställs inför det och faktiskt förfar med det på lämpligt sätt.
Carl Schlyter bad mig särskilt om en utökning av listan. Den ska diskuteras ytterligare: det finns inte någon slutlig lista alls. Vi har helt enkelt försökt att lägga fram vad vi anser är en realistisk lista, men diskuterar den faktiskt gärna vidare.
Jag tycker också att det inte är mer än rätt att jag också tar upp de problem som har framförts om huruvida vi är tillräckligt ambitiösa. Kader Arif sade att vi inte borde vattna ur förslaget. Givetvis inte - men jag försöker inte vattna ur det; jag försöker att vara realistisk. Om jag till sist har ett förslag som jag helt enkelt inte har möjlighet att få igenom i rådet, anser jag att det är min skyldighet att på nytt undersöka och fråga om det finns saker vi skulle kunna göra, inte för att vattna ur förslaget utan för att medge att det finns legitima skäl till oro. Vi kan kanske försöka få igenom det som pilotprojekt eller som modell i mindre skala för att testa att det jag säger är sant och i förhoppning om att kunna vidga förslaget senare därför att vi då faktiskt har fått en förståelse för vad det är vi försöker åstadkomma.
Vi undersöker hela Euromed-frågan också. Det är del av den diskussion som för närvarande pågår, som ni vet. Jag tar också upp punkten om vad vi försöker göra när der gäller att skydda jobben. Ledamöterna känner säkert till att jag har klargjort skillnaden mellan protektionism och stöd för industrin, att skydda jobb och skydda konsumenter och liknande. Vi måste vara tydliga med att handel inte handlar om att strunta i alla dessa saker. De hör ihop.
Herr Fjellner, jag måste kommentera er särskilda synpunkt eftersom ni beskrev vad jag gjorde som ett otillbörligt sätt att agera. Jag är inte helt säker på hur parlamentariskt det är att i Europaparlamentet beskriva någon som otillbörligt agerande, men jag kan försäkra er om att jag inte på något sätt försöker uppträda så. Det handlar inte om någon koppling till något. Vad jag har försökt göra medan jag har talat med medlemsstaterna om alla dessa synpunkter på handel är att samla ihop frågor, antingen genom det arbete som jag uträttat - och speciellt genom att tala med småföretag i hela Europa som jag är mycket angelägen om ska få verkliga möjligheter så att fler än tre procent av dem kan börja handla med företag utanför EU - som antingen har uppskjutits - saker som vi inte har fattat beslut om i ena eller andra riktningen - eller helt enkelt frågor som länder har en särskilt stark åsikt om.
Detta är inte den enda frågan, inte på långt när, men det slog mig att detta var ett lämpligt tillfälle att försöka påminna om den. Det handlar om likvärdiga förutsättningar. Det handlar om tydlighet och genomskinlighet för konsumenter. Det handlar om att påpeka att vi måste gå vidare. Jag hoppas att parlamentet griper sig an detta och bidrar till att förbättra det ytterligare så att vi faktiskt får något oerhört positivt att ta tillbaka.
Allra sist vill jag ta upp följande: jag tillfrågades särskilt om frågan made in EU. Vi har faktiskt rådgjort med industrin och konsumenterna om den. Det fanns inget gehör för den. Man var rädd för att det skulle bli dyrt. Det var inte det man letade efter, och därför har vi inte gått vidare med det.
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum under nästa sammanträdesperiod.
Skriftliga förklaringar (artikel 149)
João Ferreira  
En följd av liberaliseringen av världshandeln är stor arbetslöshet och en försämring av den sociala situationen i flera regioner och länder, också i Portugal, som är mer beroende av vissa produktionssektorer som textil- och klädindustrin till exempel. I det nuvarande klimatet med svår ekonomisk och social kris behöver vi en ny politik. Att anta regler om ursprungsbeteckning skulle kunna bidra till att höja produktionsprofilen i flera medlemsstater. Emellertid krävs det mycket mer. Vi behöver skydda produktionssektorer genom ett paket av vidgade och mer effektiva åtgärder, som omfattar: genomförande av skydds- och garantimekanismer mot aggressiv export, prioritering av lokal produktion; slopande av modellen baserad på låga löner, låg utbildning och osäkra jobb; en användning av offentliga instrument för att kontrollera produktionen och reglera marknaden så att principen om livsmedelssuveränitet och tryggad livsmedelsförsörjning kan upprätthållas; ett effektivt medel mot utlokalisering av företag. Att skydda varje lands rätt till hållbar produktion är ett framtida krav. Vi behöver göra detta som ett uttryck för en ny ekonomisk samhällskraft och miljörationalitet, som den nyliberala modellen inte bara inte kan garantera utan i själva verket gör omöjlig.
