Internationella kvinnodagen
Talmannen
Nästa punkt är talmannens uttalande om Internationella kvinnodagen.
Kvinnodagen i Europa är i dag en annan dag än den som vi minns från förr, åtminstone i Central- och Östeuropa. Nuförtiden handlar det inte bara om att ge blommor till de kvinnor som vi känner. I dag utgör kvinnodagen ett tillfälle för viktiga debatter om jämlikhet, stöd till mödrar i familjer med många barn och ett slut på våldet mot kvinnor. Europaparlamentet deltar aktivt i dessa debatter.
Utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhet mellan kvinnor och män är ett oerhört viktigt utskott. I november 2009 antog vi en resolution om avskaffande av våld mot kvinnor där vi uppmanar Europeiska kommissionen och medlemsstaterna att upprätta följdriktiga handlingsprogram mot denna typ av våld. Vår ambition är att Europeiska unionen ska kunna föregå som exempel för hela världen i denna fråga.
Kvinnor förtjänar en bättre situation i dag, för när allt kommer omkring vill vi ju rädda EU från en demokratisk kollaps, men detta får inte ske på kvinnornas bekostnad. Mödrar till tre eller fyra barn måste ha möjlighet till sysselsättning och befordran på samma villkor som män. Att skapa en stor tillgänglighet till dagis och jobb är bara ett sätt för att nå detta mål. Å andra sidan bör mödrar som vill vara hemma med sina barn dock också ges möjlighet att vara detta, t.ex. genom ett lämpligt beskattningssystem som grundas på hela familjen och inte bara på de båda makarna.
Vårt mål är att nå fullständig jämlikhet där detta är möjligt och viktigt, det vill säga överallt. Diskriminering på arbetsplatsen och i samhället måste bli historia. I Europeiska unionen har kvinnor och män samma värdighet och rättigheter, och det är även vårt och Europaparlamentets jobb att försvara dessa rättigheter.
Min önskan för alla kvinnor i Europaparlamentet är att varje dag kunde vara deras dag, så att de aldrig skulle uppleva sig själva som offer för diskriminering, och att det skulle kunna bli fler och fler kvinnliga kolleger i Europaparlamentet.
Corien Wortmann-Kool
Herr talman! Som ni sade är det Internationella kvinnodagen i dag. Det är 100 år sedan denna dag instiftades. Är detta en anledning till att fira? Vi har åstadkommit mycket, men mycket återstår fortfarande att göra och vi kan bara klara detta om vi alla - såväl kvinnor som män - arbetar tillsammans.
Ett tema för Internationella kvinnodagen i år är solidaritet och självsäkerhet bland kvinnor över hela världen. Detta är ett viktigt tema i en ekonomisk kris. Det ger män och kvinnor incitament att tillsammans verka för en bättre framtid för oss själva och våra barn, eftersom det bara är tillsammans som vi kan se till att kvinnor och män är lika inför lagen, men även att det råder jämställdhet i vardagen och i det ekonomiska och sociala livet. När allt kommer omkring utgör kvinnor cirka 50 procent av världsbefolkningen, men deras sammanlagda inkomst utgör bara 10 procent av världsinkomsten. Bara 5 procent av alla ledande befattningar i världen innehas av kvinnor. Kvinnor utgör 75 procent av de fattiga i världen. Dessa siffror kan och måste förbättras avsevärt.
Det hela handlar dock inte bara om fattigdom. Om man tittar på andra delar av världen, i synnerhet stora delar av Asien till exempel, är pojkar mycket bättre ansedda än flickor eftersom de ger mer pengar till familjen. Detta resulterar i att döttrar överges och till och med i att flickfoster avlägsnas genom abort. Tråkigt nog är kvinnohandel också en vanlig och ofta förekommande företeelse. I Afrika faller många unga kvinnor och flickor offer för krig och våldtäkt. Det finns många kulturella faktorer som ligger till grund för detta och man måste även ägna stor uppmärksamhet åt dessa om kvinnornas ställning ska förbättras. Kvinnor och flickor utsätts för förtryck, särskilt i muslimska länder, på religiösa grunder.
Därför är det viktigt att vi, Europeiska unionen, också betonar jämställdhet mellan flickor och pojkar samt mellan kvinnor och män i våra stödprogram och internationella förbindelser. Det handlar således inte bara om att minska fattigdomen utan även om att minska de kulturella fördomarna. Detta är en viktig uppgift för den vice ordföranden/höga representanten Catherine Ashton och även för kommissionsledamot Kristalina Georgieva.
Det finns dock fortfarande en hel del att göra på närmare håll, och faktiskt även inom vår grupp, särskilt med stöd från vår ordförande, Joseph Daul. Till sist vill jag säga något om oss själva här i Europeiska unionen. Det hela börjar vid en mycket ung ålder, det vill säga under ett barns utbildning. Flickor i EU garanteras fortfarande inte tillgång till utbildning. Tillgångsnivån borde vara 100 procent i vår civiliserade värld. Detta borde vara ett viktigt mål i den nya EU 2020-strategin.
Martin Schulz
Herr talman, mina damer och herrar! Ett samhälle där män och kvinnor inte har samma rättigheter i arbetslivet och i livet generellt sett är inte något demokratiskt och humant samhälle. Grundförutsättningen för ett rättvist samhälle är att det råder rättvisa för alla oavsett kön. Detta är något som vi män tar för givet, men kvinnor - till och med i Centraleuropeiska samhällen - gör inte detta, inte på långa vägar. Ett mycket tydligt exempel på detta är en av de största skandalerna någonsin som jag anser att vi måste ta oss ur så fort som möjligt. Som parlament skulle vi kunna göra en betydande insats i detta avseende.
Hur kan egentligen ett samhälle med rätta hävda att det är jämlikt om män och kvinnor får olika lön för samma arbete på samma plats? Ingenstans accepteras diskriminering av kvinnor så ofta utan invändningar i detta samhälle som på arbetsplatserna där kvinnor utför samma arbete som män, i viss utsträckning på mycket mer extrema levnadsvillkor, och får 30 eller 40 procent mindre betalt för detta. Vi måste befria EU från denna skam. Om vi ska föra fram ett budskap på Internationella kvinnodagen här i EU, låt det då handla om lika lön för lika arbete på samma arbetsplats för både män och kvinnor. Det är ett viktigt krav för social rättvisa.
(Applåder)
Vi har erkänt att kommissionen anstränger sig. Vi kan nu se att den europeiska stadgan om kvinnors rättigheter håller på att bli verklighet i dag. Det är bra och vi välkomnar detta. Vi är dock lite besvikna och ber er att meddela Viviane Reding och José Manuel Barroso detta. Vi hade gärna sett att starten av denna stadga hade varit mer än ett formellt uttalande. Vi hade också velat att det löfte som inledningsvis gavs hade hållits, nämligen löftet att parlamentet kommer att vara delaktigt och att organisationerna i det civila samhället måste medverka. Nu är så inte fallet. Vi kan fortfarande gottgöra detta. Vi skulle dock uppskatta om det görs mer än bara ett formellt uttalande och om institutionerna samarbetade för att hjälpa till att åtgärda det särskilda exempel som jag just nämnde. Min kollega, Corien Wortmann-Kool, har nämnt andra exempel.
Det är en sak som alla vi européer måste erkänna på Internationella kvinnodagen. På vår kontinent har vi fortfarande inte åstadkommit lika rättigheter, men vi borde inte bara den 8 mars bekymra oss om de dramatiska orättvisorna gentemot kvinnor i andra delar av världen. Det rör sig om alltifrån könsstympning till slöjtvång och alla de grundläggande rättigheter som kvinnor och framför allt barn över hela världen fråntas.
Därför vill jag tacka människorättsexperterna i parlamentet. Varje torsdagseftermiddag under Strasbourg-veckan diskuterar vi bland annat kränkningar av kvinnors mänskliga rättigheter. På Internationella kvinnodagen bör vi också säga att lika många ledamöter som närvarar vid plenarsammanträdena borde närvara i de diskussioner som förs på torsdagseftermiddagarna.
Diana Wallis
Herr talman! Jag vill först säga att jag inte trodde att jag skulle hålla detta anförande förrän för en liten stund sedan. Det är dock viktigt att vi firar Internationella kvinnodagen och särskilt den här gången eftersom det är hundra år sedan man för första gången föreslog att denna dag skulle firas. Det stämmer att det bör vara en dag för att fira hur långt kvinnorna har kommit och även för att öka medvetenheten om hur långt vi har kvar i vår resa mot jämlikhet.
Ni uppmanade, herr talman, till fler kvinnor i detta parlament. Man har kommit långt, men fortfarande inte tillräckligt långt. Om jag ser på parlamentet i mitt eget land kommer det enligt vissa uppskattningar att ta 200 år för att nå jämlikhet med de framsteg som görs i dag. Vi går alltså inte framåt tillräckligt snabbt för att verkligen nå en riktig jämlikhet.
Den andra fråga som parlamentet arbetar med denna vecka är människohandel och våld gentemot kvinnor. Förra veckan gick jag på en utställning i min valkrets där hemma. Det var en tavel- och fotoutställning med temat kvinnor som hade blivit föremål för människohandel till vår union från ett av våra grannländer, nämligen Moldavien. Enligt vissa uppskattningar utsätts lika många kvinnor, och faktiskt även män, för människohandel som under den 350 år långa afrikanska slavhandeln, men att det är kvinnorna som är de främsta offren. Om vi, som en europeisk gemenskap, inte kan göra något åt detta och ta hand om de kvinnor som faller offer för denna handel, vore det dåligt om vi inte gör några framsteg denna dag.
Vad vi även bör koncentrera oss på är alla de hälsoproblem bland kvinnor som måste hanteras och som inte ges den tid och energi som de förtjänar. Mycket har åstadkommits, mycket kan firas, men det finns mycket mer att göra.
Marije Cornelissen
Internationella kvinnodagen den 8 mars. Jag har firat denna dag så länge jag kan minnas, liksom min mor och mormor. Den 8 mars blir jag ibland modfälld när jag tänker på allt det som fortfarande måste göras för att män och kvinnor ska kunna åtnjuta riktigt lika möjligheter. Våld tillhör vardagen för så många kvinnor, så många kvinnor lever i fattigdom, så många kvinnor tar hand om sina barn och föräldrar på egen hand och mycket få kvinnor når toppen i affärsvärlden samt inom den akademiska och politiska världen.
Men sedan tänker jag på min mormors generation. Hon tvingades sluta arbeta när hon gifte sig och hade inte någon som helst möjlighet till utbildning. Min mor kämpade oerhört hårt för att själv få bestämma över sin egen kropp. Då inser jag hur långt vi har kommit inom loppet av ett århundrade. Jag inser att saker och ting faktiskt kan förändras. Vi måste dock göra vårt bästa nu om vi ska få en bättre värld inom en snar framtid.
Europeiska unionen kan göra en betydande insats, men det kräver mer än vackra ord. Kampen för lika rättigheter har redan belamrats med alldeles för många vackra ord under en alltför lång tid, och många fler har sagts efter dessa. I fredags presenterade kommissionen en stadga för kvinnors rättigheter som innehåller oerhört många vackra ord. Jag hyser en mycket sund skepsis mot genomförandet av denna. Denna skepsis förstärks av det faktum att Europaparlamentet och icke-statliga organisationer inte har rådfrågats, liksom Martin Schulz redan har sagt. Eftersom detta är kommissionsledamot Viviane Redings första uppgift som kommissionsledamot med ansvar för lika möjligheter är jag dock mer än villig att hellre fria än fälla henne.
Det som spelar roll är den typ av initiativ som hon tar efter att ha sagt sina vackra ord. Om hon under denna period lägger fram ett direktiv om bekämpning av våld mot kvinnor, ett direktiv om pappaledighet, kraftfulla åtgärder för att bekämpa diskriminering gentemot kvinnor, kraftfulla åtgärder för att öka den kvinnliga sysselsättningsnivån - t.ex. genom att förbättra den ömsesidiga förenligheten mellan arbetstider och skoltider - och kvotering av kvinnor till ledande befattningar, åtminstone i de egna leden inom kommissionen, om kommissionen omsätter sina vackra ord i handling kommer mina kolleger i gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen och jag att vara de första att ställa oss upp och visa vår uppskattning.
Om vi vill ha en förändring måste vi arbeta tillsammans: kommissionen, rådet samt vänster och höger i detta parlament. I dag den 8 mars är det inte bara Internationella kvinnodagen utan även min sons födelsedag. Han fyller två år i dag. Jag hoppas av hela mitt hjärta att han om 30 år kommer att leva i ett Europa där han och hans fru - eller man - jämlikt delar på ansvaret att ta hand om sina barn och där kvinnor har lika stor chans att bli professorer, verkställande direktörer eller ledamöter av Europeiska kommissionen. Hans mamma kommer att göra sitt yttersta de kommande åren för att nå detta mål, och lyckligtvis är jag inte den enda.
(Applåder)
Marina Yannakoudakis
Herr talman! Internationella kvinnodagen utgör ett tillfälle för oss att gemensamt koncentrera oss på de problem och utmaningar som kvinnor står inför i dag, nämligen de olika typer av ojämlikhet som kvinnor upplever, men även att fira kvinnornas framsteg under hela århundradet.
Vi i Storbritannien är särskilt stolta över att kunna hylla personligheter som har hjälpt vår nation framåt inom området för kvinnors rättigheter. Det är kvinnor som Emily Pankhurst, ledare för de brittiska suffragetterna, som fick igenom kvinnlig rösträtt, Shirin Ebadi, som fick Nobelpriset 1993 för sitt arbete för de mänskliga rättigheterna, särskilt för kvinnor, och Margaret Thatcher, den första kvinnliga premiärministern i England, som valdes 1979.
Frågan om att kvinnor ska få inneha ledande befattningar och att kvinnor ska ha samma möjligheter som män är precis lika relevant i dag som den var i Storbritannien när den första kvinnliga premiärministern valdes.
Vi kan ge utbildnings- och sysselsättningsmöjligheter, men klyftan kvarstår. Vi kan lagstifta mot diskriminering, men vi kan inte lagstifta mot pressen att förena arbete med familjeliv och ta hand om hemmet.
Som ett parlament bör vi verka för att ge kvinnor möjlighet att välja vad de vill göra. Om de väljer att göra karriär måste de få stöd så att de kan göra detta på likvärdiga villkor. Om de väljer att stanna hemma och ta hand om sin familj får de inte underskattas. Man får inte säga ”bara hemmafru”. Ingen kvinna är ”bara” något. Båda dessa saker uppskattas utifrån hennes insats.
Så om vi talar om kvinnor som gör stora gärningar anser jag att en grupp kvinnor måste hamna högst på listan, och i Storbritannien firar vi deras insatser den 14 mars, det vill säga alla mödrar i världen. Det är kvinnor som frivilligt ger upp sina egna ambitioner och ger sina liv för att uppfostra sina barn. För om de gör det på rätt sätt kommer de att bidra till det mål som vi alla har - ett samhälle som grundas på jämlikhet och tolerans, där mänskliga rättigheter respekteras oavsett kön.
Eva-Britt Svensson
för GUE/NGL-gruppen. - Herr talman! När vi i dag firar Internationella kvinnodagen så är det 15 år sedan FN:s plattform för kvinnors rättigheter antogs. Halvvägs genom den nu pågående uppföljningen i New York så kan jag och övriga deltagare från Europaparlamentets delegation konstatera att kvinnor världen över får nöja sig med status quo. Trots parlamentets nyligen antagna och bra resolutioner, Tarabellabetänkandet och Peking +15-resolutionen, så har resultaten vid FN-mötet tyvärr uteblivit hittills.
EU:s förhandlande regeringar har tydligen inte lika starka ambitioner när det gäller kvinnors rättigheter som i vart fall Europaparlamentet har visat med tidigare nämnda resolutioner. Ibland upplever jag att EU:s regeringar i huvudsak använder handlingsplanen från Peking för att undervisa icke-EU-länder om jämställdhet. Det är ibland lättare att undervisa andra än att åstadkomma resultat själva.
Kommissionens ordförande Joe Manuel Barroso utlovade före ordförandevalet att utarbeta en stadga för kvinnors rättigheter. Vi har i dag fått ta del av kommissionens dokument. Jag och min grupp, GUE/NGL, är djupt oroade över både det svaga innehållet och hur stadgan tagits fram. Risken är stor att det inte blir mer än en pappersprodukt. Varken parlamentet, nationella instanser eller europeiska frivilligorganisationer har medverkat eller deltagit i arbetet, och naturligtvis har Europas medborgare inte heller varit delaktiga.
Jag vill säga till ordförande Barroso: Det räcker inte med en förklaring om gemensamma värderingar. Vad Europas kvinnor och män behöver är ett kraftfullt dokument som utvecklats och framtagits i samarbete med alla relevanta parter.
Låt detta vara ett första utkast till en stadga för kvinnors rättigheter. Använd sedan tiden till nästa internationella kvinnodag för en debatt och diskussion med parlamentet, nationellt ansvariga och frivilligorganisationer i Europa. Då kommer vi, när vi firar nästa internationella kvinnodag, att se att vi har gjort framsteg.
Vi arbetar för kvinnors rättigheter, inte bara den 8 mars utan årets alla dagar. Det är vad kvinnor och män i Europa behöver.
Marta Andreasen
Herr talman! Denna dag vill jag be alla politiker och lagstiftare att sluta upp med att utfärda alla dessa demagogiska lagar om jämlikhet som gör livet svårare för de kvinnor som vill arbeta. De skrämmer organisationer från att anställa kvinnor. Jämlikhet handlar inte om lagar. Det handlar om beteende.
Som en arbetande mamma har jag under alla mina 30 yrkesår aldrig anställts eller befordrats på grund av något annat än mina kvalifikationer och meriter, och jag skulle bli förolämpad om någon särbehandlade mig bara på grund av mina kromosomer. Jag har dock särskilda önskemål när det gäller parlamentets försvar av kvinnorna i världen.
Jag vill att problemet med det olagliga ”markrofferiet” i Spanien diskuteras och blir löst för att få ett slut på lidandet för många kvinnor och män som riskerar att få sina hus rivna och inte kan bo i dem. Anser inte ni att detta är våld?
Jag vill att parlamentet stoppar utbetalningarna av EU-medel till de områden där denna enorma kränkning av de mänskliga rättigheterna sker. Anser inte ni att detta är våld?
Jag vill att parlamentet uppmärksammar och skyddar de som vill tillkännage sin oro över de strukturmässiga oegentligheter som påverkar EU:s budget, liksom jag gjorde för åtta år sedan, och ser till att dessa personer inte drabbas av samma öde som jag. Är inte detta våld?
Jag vill att ni väntar med att bevilja Europeiska kommissionen ansvarsfrihet tills revisorerna godkänner budgeten till 100 procent utan reservationer. Det är så här som jag vill att parlamentet ska hedra de kvinnor och män i EU som med sina skatter gör det möjligt för Europeiska unionen att finnas.
Krisztina Morvai
(HU) Jag vill påpeka för mina kolleger att det är ett allvarligt misstag att föra en allmän diskussion om europeiska kvinnor och rättigheterna för de kvinnor som bor i Europeiska unionen utan att ta hänsyn till att kvinnor ofta är andra klassens medborgare i de forna kommunistländer i Central- och Östeuropa som nu är medlemmar i EU. Det är dags att EU undersöker vilka rättigheter som just dessa länder saknar och utifrån detta åtgärda den allvarliga diskriminering som finns bland kvinnor inom EU självt.
Låt mig bara nämnda två områden. Båda rör globalisering, den nyliberala ekonomin, liberaliserad frihandel och nackdelarna med dessa saker. Det första är att multinationella företag, liksom stora EU-registrerade europeiska företag, tillämpar olika arbetsrättsliga regler och regler om arbetsmiljö. Jag tänker till exempel på stora återförsäljare och stormarknader som de som finns på båda sidorna av gränsen mellan Österrike och Ungern. Samma företag tillämpar olika regler i fråga om raster, lunchtider och uppsägningar. De utnyttjar östeuropeiska, i detta fall ungerska, kvinnliga anställda praktiskt taget som slavar.
Det andra området är helt outforskat och handlar om hur kvinnor flyttar inom Europeiska unionen. Kvinnor som är andra klassens medborgare i Central- och Östeuropa, t.ex. ungrare, söker anställning som hushållerskor i väst och lever som tjänstefolk och ekonomiska flyktingar som ofta har tvingats överge sina barn. Om man ser till deras rättigheter och värdighet är deras situation mycket mer lik situationen för kvinnorna i tredje världens utvecklingsländer än situationen för deras västeuropeiska systrar som också är EU-medborgare. Detta måste åtgärdas omedelbart.
Talmannen
Jag vill ge ett varmt välkomnande till kommissionsledamot John Dalli. Välkommen herr Dalli. Kommissionsledamoten kommer nu att hålla ett anförande på kommissionens vägnar.
John Dalli
Herr talman! Jag är mycket glad över att det är denna viktiga dag - Internationella kvinnodagen den 8 mars - som jag närvarar vid Europaparlamentets plenarsammanträde för första gången. Det är även en ära för mig att företräda kommissionen och särskilt vice ordförande Reding som kommer att leda kommissionens arbete för skydd av de grundläggande rättigheterna.
Detta är ett unikt tillfälle att tillsammans fira kvinnors tidigare, nuvarande och framtida ekonomiska, politiska och sociala framsteg. År 1957 skrevs jämställdhet mellan kvinnor och män in i Europafördragen. Sedan dess har ett imponerande antal rättsliga instrument, följt av ett stort antal beslut från Europeiska unionens domstol, skapat ett regelverk på EU-nivå.
Jag vill påminna er om att jämställdhet mellan kvinnor och män inte bara är ett grundläggande värde som har skrivits in i fördraget, utan även att jämställdhetspolitik har visat sig vara en drivmekanism för ekonomisk tillväxt. Förra fredagen förnyade Europeiska kommissionens ordförande och vice ordförande Reding kommissionens åtagande för värdena med jämställdhet mellan kvinnor och män genom att presentera en kvinnostadga.
Kvinnostadgan utgör kommissionens politiska åtagande att öka jämställdheten mellan kvinnor och män inom fem områden: lika ekonomiskt oberoende för kvinnor och män, lika lön för lika arbete och arbete av samma värde, lika medverkan av kvinnor och män vid beslutsfattande, värdighet, integritet och avskaffande av könsrelaterat våld och jämställdhet utanför unionen.
Kvinnostadgan kommer att åtföljas av en ny omfattande strategi för jämställdhet mellan kvinnor och män i september 2010. Denna strategi kommer att omsätta principerna i kvinnostadgan i konkreta åtgärder som ska genomföras under de kommande fem åren.
Detta är ambitiösa projekt och mål som kommissionen inte kommer att kunna nå på egen hand. Kommissionen kommer att behöva föra ett nära samarbete med sina huvudpartner på EU-nivå och särskilt med er, Europaparlamentet och utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhet mellan kvinnor och män. Internationella kvinnodagen är ett utmärkt tillfälle att påminna oss alla om detta åtagande.
Talmannen
Det sätter punkt för anförandena om Internationella kvinnodagen men även om våra kontinuerliga ansträngningar för att åstadkomma lika rättigheter för kvinnor och utrota våldet.
