A kínai politika és hatásai Afrikában (vita)
Elnök
A következő napirendi pont a Fejlesztési Bizottság nevében Ana Maria Gomes jelentése a kínai politikáról, és annak Afrikára gyakorolt hatásáról.
Ana Maria Gomes
előadó. - (PT) Elnök úr, Kína féktelen hajszája Afrikában az olaj, a természeti erőforrások és az új piacok után aggályokat kelt Kína e kontinensen növekvő jelenléte hatásaival kapcsolatban, és ennek az európai politikákat illető következményei szempontjából. Európa félelmében nem kezdhet ujjal mutogatni Kínára, és nem engedheti meg magának, hogy tisztességtelen versenyben vegyen részt, figyelmen kívül hagyva az egyébként Peking érdekében is álló módszereket és kritériumokat. Európának és Kínának is kötelessége hozzájárulni a millenniumi fejlesztési célok eléréséhez: a szegénység csökkentéséhez és a konfliktusok rendezéséhez Afrikában. Mindkét oldalnak fel kell ismernie, hogy csak a fenntartható fejlődés és a jó kormányzás elősegítése révén lehetnek fenntarthatóak és legitimek saját afrikai és érdekeltségeik és befektetéseik.
A jelentésben kísérletet tettünk arra, hogy objektív módon elemezzük Kína afrikai jelenlétét, elismerve annak mind a pozitív, mind a negatív hatásait. A különböző konkrét intézkedési javaslatok alapján két fő politikai üzenet van: először is, az EU-nak koordinált választ kell adnia Kína állítólagos "pántlikázás nélküli” politikája jelentette kihívásra. E válasznak nem szabad feladnia az európai elveket. Az EU-nak ragaszkodnia kell a fejlesztési együttműködés politikájához, különösen az emberi jogi feltételekkel kapcsolatban. Ez azért van így, mert nincs jó kormányzás az emberi jogok tiszteletben tartása nélkül, és jó kormányzás nélkül, beleértve a jogállamot is, ezek nélkül nincs fenntartható fejlődés Afrikában vagy a világ bármelyik más részén. Másodszor, Európában be kell vonnia Kínát az Afrika-politikáiról szóló vitákba, de egy ilyen együttműködés nyilvánvalóan nem valósulhat meg az afrikaiak feje fölött. Ez a háromoldalú részvétel megfelelő mértékű támogatottságot kíván meg az afrikai intézmények, például a Afrikai Unió, a NEPAD és más regionális intézmények, kormányok és nemzeti parlamentek részéről. Ennélfogva Európának növelnie kell az afrikai civil társadalom megerősítésére irányuló támogatását, hogy bátorítsa a kormányok megfelelő elszámoltatását.
Az javasoljuk ebben a jelentésben, hogy az EU ne mulassza el a lehetőséget, hogy nyíltan beszéljen Kínával, különösen, amikor az bizalmas körben vagy nyilvánosan kifejtett kritikát jelent. Kína felelős szereplőnek szeretne tűnni Afrikában, ám gyakran segítségül hívja a be nem avatkozás retorikáját, hogy elfogadhatatlan lépéseket próbáljon igazolni, például a szudáni kormánynak az ENSZ-Afrikai Unió vegyes erői kiküldése megakadályozása iránt folyamatosan tanúsított megértését - ezeket az erőket már jó ideje ki kellett volna küldeni Darfúrba -, vagy a közelmúltban a Mugabe-rezsim számára egy hajó fedélzetén küldött visszataszító fegyverszállítmányát, amelynek kirakodását a Zimbabwéval szomszédos országok - igen helyesen - megakadályozták. Valójában bármit tesz Kína Afrikában, annak politikai hatása van, legyen az kedvező vagy kedvezőtlen.
Továbbá, Kína gyorsan tanuló pragmatikus hatalomnak mutatkozik. Ennélfogva létfontosságú, hogy Európa ne hagyjon fel azzal a kísérlettel, hogy elfogadtassa: Peking ténylegesen járuljon hozzá az ENSZ elvei és céljai előmozdításához, amit az ENSZ Biztonsági Tanácsa állandó tagjaként el is várhatnak tőle.
Ebben a jelentésben azt javasoljuk, hogy az EU bátorítsa Kínát, hogy fokozza a donorországok multilaterális találkozóin való részvételét, és alkalmazza a meghatározott, nemzetközileg elfogadott kritériumokat és iránymutatásokat a támogatások átláthatóságával, a kitermelő iparágakkal, a jó kormányzással, a környezet védelmével, a munkavállalói jogokkal stb. kapcsolatban, tekintettel arra, hogy ez valóban hozzájárul a szegénység csökkentéséhez, a millenniumi fejlesztési célokhoz és a béke és a biztonság előmozdításához Afrikában.
Ám Európának egyben tükörbe is kell néznie, és tanulnia kell a saját, Afrikával kapcsolatos ballépéseiből és hibáiból. A tagállamoknak teljesíteniük kell hivatalos fejlesztési támogatási felajánlásaikat, és a támogatások és elérendő célok megkurtítása csupán elősegíti Kína érdemeinek hangsúlyozását abban, hogy gyorsan forrásokat bocsát Afrika rendelkezésére. Európának javítania kell támogatásai hatékonyságát, és biztosítania kell a különböző politikái összhangját, beleértve azt is, hogy nem tehet úgy többé, mintha észre sem venné a különböző elnyomó afrikai rezsimek által elkövetett bűnöket, amely államokkal szokás szerint továbbra is üzletelünk, felháborító módon szembehelyezkedve kinyilvánított kritériumainkkal és elveinkkel.
Befejezésül, elnök úr, köszönöm az árnyékelőadóknak és más kollégáimnak a kiváló együttműködést. Az ő módosításaik jelentős mértékben gazdagították e jelentést. Remélem, hogy a jövőben is fennmarad ez a széles körű konszenzus, annál is inkább, mert igen kevés módosításról szavazunk majd. Magam is előterjesztettem három módosítást: kettő apró javításokat tartalmaz, a harmadik pedig újra kinyilvánítja az Európai Parlament álláspontját, hogy az EU fegyverexportról szóló magatartási kódexe jogilag kötelező legyen. Így elkerülhető, hogy a jelenlegi 62. bekezdés megismételje a 66. bekezdésben már szereplő felhívást.
Louis Michel
a Bizottság tagja. - (FR) Elnök úr, előadó asszony, hölgyeim és uraim, tisztelt képviselők, először is gratulálok Gomes asszonynak erről az érzékeny és bonyolult, sőt vitatott témáról szóló kiváló jelentéséhez.
Támogatom az ön által tett számos javaslatot, amelyeket Európai Uniónak el kell fogadnia Kína növekvő afrikai jelenlétének kezeléséhez. Az EU és Kína valójában sok dologban hasonlóképpen viselkedik Afrikával kapcsolatban. Először is, mindketten felismerték Afrika óriási potenciálját, talán jobban - mindenesetre hamarabb -, mint bárki más.
Az EU és Kína Afrika legfontosabb befektető kereskedelmi partneri közé tartoznak, a világon első, illetve harmadik helyen állnak. Ez természetesen nagyobb együttműködést, vitákat és talán közös stratégiákat is követel Afrikával kapcsolatban Kína és Európa között - konzultálva Afrikával is. Osztom a véleményét ebben a kérdésben.
Szeretnék ma beszélni önöknek olyan kérdésekről, amelyeket ígéretesnek tartok abból a szempontból, hogy Kínát és az afrikai partnereinket háromoldalú együttműködésbe vonjuk be. Megosztanám továbbá önökkel kétségeimet és kérdéseimet más ügyekben. Végezetül elmondanám önöknek, hogy szerintem mi kövesse ezt a jelentést.
Először is, Afrika a globális gazdaság és a globalizáció korában él. Ez nemzetközi és globális szereplőként erősíti meg a helyzetét, amely jelentős, globális kérdések kapcsán is cselekszik. Partnerségek hatalmas hálózata épült ki világszerte azzal az egyértelmű céllal, hogy újraszervezzék a kapcsolatokat. Őszintén szólva, ez most arra is ösztönzi a partnereket, hogy versenyezzenek egymással, talán kissé ügyetlenül, de joggal. Ez a valóság, és odáig is elmennék, hogy ez így tisztességes és törvényes. Ez azt jelenti, hogy a partnereknek hozzáállásukban korszerűnek, tisztességesnek kell lenniük, és bízniuk kell egymásban.
Úgy vélem, hogy az EU és Kína készen állnak arra, hogy megvalósítsák ezt az új megközelítést, és céljuk is, hogy így tegyenek, talán különböző okokból, de egyértelmű, hogy készen állnak erre. Mindketten jelentős partnerek vagyunk Afrikában. Afrika-politikánk az elveiben és értékeiben természetesen határozottan különbözik, ám ezen az alapon több közös érdeket és hasonlóságot találhatunk. Például már párbeszédbe kezdtünk az afrikai béke, stabilitás és fenntartható fejlődés témáiban. Egyértelmű, hogy tovább kell lépnünk remek afrikai barátaink támogatásában, ami létfontosságú, nekik pedig lendületet kell adniuk ennek a párbeszédnek. Ez magyarázza a háromoldalú megközelítést, amelyet tavaly javasoltam, és amelyet úgy tűnik, ön is oszt, különösen az állandó platform kiépítésére vonatkozó javaslatában.
Ebből a szempontból ön jogosan hangsúlyozza az egyenlőség és a kölcsönös tisztelet fontosságát, amelyeknek alá kell támasztania ezt a háromoldalú partnerséget. Európának - vita kirobbantásának kockázata mellett - meg kell értenie, hogy a jelenlegi időszakban és egy olyan partnerrel szemben, mint Kína, nem biztos, hogy szükségszerűen bölcs dolog lenne egyoldalú diktátummal kísérletet tenni az irányítás átvételére. El kell kerülnünk az általánosításokat, bele kell kezdenünk a párbeszéd folyamatába. Véleményem szerint, ha elkezdjük a párbeszédet a Kínával, ezt képesek leszünk arra felhasználni, hogy előrejussunk olyan kérdésekben, mint a jogállamiság, a demokrácia és a kormányzás; más szavakkal, minden olyan kérdésben, amelyek európai értékek, és amelyek annak politikáit építkezésre inspirálták.
Egyetértek azzal, hogy szükségünk van egy hatékonyabb és talán eredményesebb európai politikára, mivel ebben van a kínaiak fő előnye velünk szemben. Az vonzóbb lenne, és jobban egybevágna afrikai partnereink prioritásaival. Hogy csupán egy példával szolgáljak, mi, mint európai intézmények, szó szerint tehetetlenek vagyunk abból a szempontból, hogy konfliktus utáni helyzetekben programokat hajtsunk végre, segélyeket adjunk vagy intézkedéseket tegyünk. Vegyük például Libéria esetét. Ebben az országban választott kormány van, és egy olyan elnök, akinek valódi programja van, és aki változást akar. Hol van az a hatékony válasz, amelyre ennek az országnak szüksége van, hogy láthassa a béke, a stabilizáció és a demokrácia előnyeit? Sehol! Ez fáj nekem nap mint nap.
Európa Afrikával kapcsolatos politikájának korszerűsítése a prioritásom, amióta hivatalba léptem. Úgy vélem, nyugodtan állíthatjuk, hogy már most jelentős előrehaladást értünk el, különösen a lisszaboni csúcs eredményeként létrejött stratégia partnerségek tekintetében, bár világos, hogy még hosszú út áll előttünk. A szegénység elleni küzdelem továbbra is fejlesztéspolitikánk fő célja. Hogy ezt elérjük, jólétet és gazdasági növekedést kell létrehoznunk. Kína ezt a gazdasági növekedést tapasztalja nap mint nap, és ez a tapasztalat nyilvánvalóan az afrikai országok hasznára válhat.
Természetesen bármilyen gazdasági növekedéshez társulnia kell egy aktív újraelosztási politikának, ha hatékonyan akar fellépni a szegénységgel szemben. Többször mondtam már: a növekedés nem garantálja a fejlődést. Az újraelosztás a kulcs, és az újraelosztáshoz stabil kormányra van szükség. Szükség van továbbá egy éber civil társadalomra, szabad sajtóra, ezek mindegyikére. Úgy vélem, hogy az EU-nak és Kínának komoly szerepet kell itt játszania, bár ez egy hosszú folyamat lesz, amely jelentős erőfeszítést igényel mindkét oldalról.
Szeretnék beszélni azokról a kérdésekről, amelyek foglalkoztatnak. Például tényleg valószerű, tényleg konstruktív, tényleg hasznos, sőt, tényleg kívánatos, hogy azzal kezdjük ezt az együttműködést, hogy ragaszkodunk ahhoz, hogy Kína átvegye a KAP által kijelölt politikákat és szabványokat? Valahogy kétlem. Ha ez működik, az nagyon jó, de nem hiszem.
Mindenesetre úgy látszik, hogy az afrikaiak nem lelkesednek azért, hogy Kína ezen az úton menjen tovább, éppen azért, mert látják, hogy az európai fejlesztési támogatás alternatíváit keresik. A kínai segélyeket éppen azért értékelik, mert gyorsabb, mint az európai, és nem határoznak meg olyan sok feltételt, amely végső soron korlátozza Afrika politikai játékterét. Ennek van némi alapja. Valami félreértés van itt. Gyakran mondják azt az emberek, hogy "ti európaiak, ti feltételeket szabtok!” Ez nem igaz. Az együttműködésnek vagy az általunk nyújtott pénzügyi támogatásnak nincsenek politikai feltételei. A támogatás természetének, a felhasználása módjának vannak feltételei. Például költségvetési támogatást nem kínálunk, ha a jó kormányzás hiányzik, és nem adunk költségvetési támogatást olyan országoknak, ahol konfliktusok vannak. Ám ez nem akadályoz meg bennünket abban, hogy fejlesztési támogatást vagy humanitárius segélyeket ajánljunk még olyan országoknak is, amelyek kormányával vagy kormányzati rendszerével nem értünk egyet.
Ami alapvető különbség, és ahol zavar van, az az, hogy a kínaiak készségesebbek, a kifizetési folyamataik lényegesen gyorsabbak a mieinknél, hiszen nekünk olyan bürokráciánk van, amely csaknem négy éve keseríti meg az életemet. Ez a valóság, itt van zavar és félreértés, és szerintem ezt egyértelművé kell tenni.
Nyilvánvalóan osztom az ön értékelését. Fontos, hogy a kínai támogatások igazodjanak az afrikai nemzeti prioritásokhoz, a nemzeti rendszerekhez, lehetőleg a más partnerekkel együtt.
Ugyanez mondható el ma. Korai, sőt talán célszerűtlen ilyen értelemben erőltetni dolgokat, nem beszélve az egyoldalú próbálkozásról. Ez egy hosszú távú cél, de jelenleg csak három területet látok, amelyekre az együttműködésünk és párbeszédünk során koncentrálhatunk.
Az egyik egy nyitott és konstruktív párbeszéd létrehozása Afrikáról az EU, a régi donorországok, valamint Kína között. A második a fejlesztési tapasztalataink cseréjének szükségessége Kínával és Afrikával, hogy együtt léphessünk előre a fejlesztési napirenddel. Például Kína számos napelemprogramot tervezett. Egyértelmű, hogy egy olyan kontinens, mint Afrika, a háromoldalú együttműködés térsége, és ez csak egy példa. Beszéltem a kereskedelmi miniszterrel erről, amikor találkoztam vele egy tanácskozás után Tongán, és nagyon nyitott volt a témában. Újra meg fogjuk vitatni ezt Pekingben, mivel én egyenesen odamegyek ezután, szóval ott vissza fogunk térni ezekre a kérdésekre.
Harmadszor, meg kell becsülni a párizsi menetrenddel kapcsolatos elkötelezettségünket. Ez a szabályzások harmonizációja és a munkamegosztás kérdése. Ezzel kapcsolatban kérem, sürgetem a Parlamentet, hogy segítsen nekünk, és kötelezze a tagállamokat, hogy tegyék oda a pénzüket is az ígéretekhez. Európában minden egyes fejlesztési miniszter, minden egyes miniszterelnök kivétel nélkül egyetért abban, hogy jobb munkamegosztás, több koordináció kell ahhoz, hogy biztosítsuk a koherenciát. Ez rendben van, de ha valódi munkamegosztási stratégiákat ajánlunk nekik, akkor nem kapunk választ. Ezt a kérdést ki kell emelni, mert ez tény. Tudják, az én célom nem csak Kína bevonása a KAP-ba. Tovább szeretnék menni ennél azáltal, hogy közös nevezőt próbálok találni az Afrikában működő számos kínai szereplővel, többek között a kormánnyal, hogy előmozdítsuk a fejlődést Afrikában.
Nekünk, európaiaknak, és a kínaiaknak be kell indítanunk az afrikai napirendet, és fel kell használnunk a külön-külön meglévő előnyeinket, hozzá kell járulnunk, anélkül, hogy feláldoznánk azokat az értékeket és elveket, amelyek garantálták az utóbbi ötven évben a békét, a stabilitást, és a gazdagságot Európában. Ez nem tesz engem álmodozóvá vagy ostobává, éppen ellenkezőleg. Fontos felismerni, ahogyan ön is felismeri, hogy Kína elkötelezettsége kérdéseket és bizonyos aggodalmat vet fel még Afrikában is. Néha én is igen aggódom, hogy milyen formát ölt a Kínával való együttműködés, de akkor mi van? Éppen ezért mondom azt, hogy párbeszédre van szükségünk. Nyilvánvaló, hogy Kína gazdasági, diplomáciai, és stratégiai érdekeinek igyekszik érvényt szerezni Afrikában. Európa túl gyakran esett abba a hibába, hogy nem ismeri be, hogy ugyanolyan dolgok kísértik meg, és ahelyett, hogy érvek mögé bújna, amelyek néha rendkívül álszentek, sokkal jobb lenne elismerni, hogy Afrika potenciállal rendelkezik, hogy különleges kapcsolatai vannak Európával, és hogy közös érdekünk felfedezni, felépíteni, és megerősíteni ezeket a kapcsolatokat. Úgy gondolom, hogy ez egy mindenki számára előnyös stratégia, mert csak így tudjuk megoldani a donor és a kedvezményezett közötti negatív egyenletet, amely mindig a megalázottság, a gyanakvás, és a függőség érzetét kelti - a gyengébben az erősebbel szemben.
Mint mondtam, holnapután Pekingben leszek, és, Gomes asszony, megpróbálom az ön kiváló jelentésének pozitív értelmezését tesztelni a gyakorlatban.
Bastiaan Belder
a Külügyi Bizottság véleményének szerzője. - (NL) Elnök úr, a Külügyi Bizottság Gomes asszony kiváló jelentéséről alkotott véleményének szerzőjeként a következőket szeretném kiemelni ebből a véleményből.
A kínai hatóságoknak tiszteletben kell tartaniuk a demokrácia, a jó kormányzás és az emberi jogok elveit az Afrikával ápolt kapcsolataikban. A Külügyi Bizottság ezért helyteleníti Kínának az Afrika elnyomó rezsimjeivel való tisztán pragmatikus együttműködését.
A Kínai Népköztársaság afrikai területeken való kereskedelmi jelenléte olyan ökológiai következményekkel jár, amelyekkel Kínának felelősségteljesen foglalkoznia kell. Végül is a nyugati sajtó igen riasztó jelentésekben számol be a természeti környezet kizsákmányolásáról, különösen a Kongó-delta régiójában. Ezek a jelentések egy hivatalosan természetvédelmi területté nyilvánított térségben az olajkitermeléstől és túlhalászattól az erdőirtásig terjedő tevékenységekről számolnak be.
A Külügyi Bizottság ugyanennyire helyteleníti azt a tényt, hogy Peking számos afrikai országot kizár a Kína és Afrika közötti stratégiai partnerségből, pusztán azok Tajvannal fenntartott diplomáciai kapcsolata miatt. A kínaiak ilyen hozzáállása ellentétes a saját, harmadik országok nemzetközi ügyeibe való be nem avatkozással kapcsolatos elveivel, és nincs összhangban a Tajvan és Peking közötti jelenlegi újbóli közeledéssel sem.
Gay Mitchell
a PPE-DE képviselőcsoportja nevében. - Elnök úr, Kína az 1980-as években kezdett kereskedni, és akkor indult meg az a változás, amelynek révén a saját népéből 400 millió embert emelt ki a szegénységből, ahogyan azt Gomes asszony kiváló jelentése is említi. A világ mely más részén emeltek ki 400 millió embert a szegénységből ebben az időszakban? Reálisan kell látnunk ezt a kérdést. Ez az egyik olyan kérdés, amelynek kapcsán vitatkoznunk kell itt ma este.
A világ számos más része tapasztalta a kínai sárkány tüzét. Több latin-amerikai és afrikai ország gazdasági felemelkedése tört meg nagyrészt Kína gazdasági felemelkedése miatt. Kína tevékenysége, legyen szó befektetésekről, kereskedelemről vagy az Afrikának nyújtott segélyekről, elképesztő mértékben növekedett az utóbbi években. A számok önmagukért beszélnek. Az Afrikával folytatott kínai kereskedelem értéke az 1999-es 2 milliárd dollárról 2005-re majdnem 40 milliárdra nőtt. Amint a biztos úr mondta, Kína már Afrika harmadik legfontosabb kereskedelmi partnere.
Kína Afrika iránti elkötelezettsége számos lehetőséget nyit meg. Ám elengedhetetlen, hogy kritikus szemmel nézzük ennek a fejlődésre gyakorolt hatásait. A fejlődési lehetőségek és a fejlődési feltételek ugyanannak az érmének különböző oldalai. Az egyik nélkül nem lehet a másikat elérni. Tény, hogy fejlődési lehetőségekben sok afrikai ország bővelkedik, de a korrupt afrikai kormányok sok évtizede semmibe veszik a saját lakosságukat, megvonják tőlük a lehetőséget, hogy fejlődjenek. Az afrikai politikai hatóságok döntik majd el, hogy a kínai jelenlét hasznára válik az afrikai átlagembernek, vagy átoknak bizonyul.
Kongó remek példája az olyan országoknak, amelyekben hatalmas fejlődési potenciál rejlik. Az egy főre jutó gazdasági teljesítmény 714 dollár évente. A kongói nép sokat szenvedett. Kína megállapodást kötött Kongóval, amely szerint nyolc kórházat, több ezer kilométernyi utat és vasutat építenek, és cserében igen fontos ásványi kincseket nyernek ki Kína számára. De ha ez működhet, akkor nem csak az igazságos mindenki nyer helyzet áll elő. Ez mindenki számára nyerő helyzet lehet, mivel előmozdítja a millenniumi fejlesztési célok ügyét is. Tudunk-e mi Európában együttdolgozni a kínaiakkal, hogy javítsuk a mai helyzetet, ahelyett, hogy egyszerűen leszólnánk Kína tevékenységét vagy hibáit? Ha együtt tudunk dolgozni Kínával és Afrikával azon, hogy javítsuk a jó kormányzást, akkor szerintem segélyt, kereskedelmet és befektetést hozhatunk.
Úgy vélem, hogy a biztos úrnak igaza volt: ha rá akarjuk bírni Kínát arra, hogy meghallgasson minket, akkor a megafondiplomácia nem fog működni. A kínai alkat fontos része, hogy nem szenvedhetnek presztízsveszteséget. A diplomáciának - a csendes diplomáciának - jobb esélye van elérni azt, amit el szeretnénk érni. Úgy gondolom, Európának együtt kell működnie Kínával, hogy előmozdítsa a legjobb gyakorlatokat, és ez lehet az első valós esély, hogy csináljunk valamit Afrika számára, miután sok évig csak beszéltünk, és nem tettünk semmit. Ha Kína nyomás alá helyez minket, hogy versenyezzünk a millenniumi fejlesztési célok teljesítése érdekében, akkor az annál jobb. Ilyen versenyre, ilyen nyomásra van szükségünk.
Józef Pinior
a PSE képviselőcsoportja nevében. - Elnök asszony, először is gratulálni szeretnék Gomes asszonynak ehhez a komoly és politikailag igen fontos jelentéshez.
Kína a mai világ globális szereplője, és azt szeretnénk látni, hogy Kínai valódi partnere legyen az Európai Uniónak a globalizáció folyamatában. Kínának fontos szerepet kell játszania az új világrendben, és örvendünk Kína békés afrikai szerepvállalásának.
Ugyanakkor Kínának felelősséget kell vállalnia az emberi jogok és a fejlesztés tekintetében. Kínának különösen legveszedelmesebb barátja, a szudáni kormány megfékezése érdekében kell latba vetnie befolyását. Szerencsére Kína már nem ellenzi az ENSZ békefenntartói Darfúrba küldését, és saját hadmérnököket is küld a békefenntartó erőbe.
Ami a negatív oldalt illeti, Kína továbbra is küld fegyvereket afrikai diktatórikus rezsimeknek. Zambia, Mozambik, Dél-Afrika és Tanzánia éppen ezen a héten tartóztatott fel egy jelentős mennyiségű lőszert, aknavetőket és más halálos fegyvereket szállító kínai hajót, amelynek címzettje Zimbabwe elnöke, Mugabe. Ezek a fegyverek antidemokratikus, sőt akár halálos szerepet is játszhatnak a Mugabe-rezsim kezében.
Ebben a jelentésben az Európai Parlament arra kéri Kínát, hogy álljon az afrikai társadalmak, a demokrácia és az emberi jogok oldalára.
Fiona Hall
az ALDE képviselőcsoportja nevében. - Elnök asszony, köszönetet mondanék Gomes asszonynak azért a hatalmas munkáért, amit erre a jelentésre és a közeli kollégáival való szoros együttműködésre fordított.
A jelentés sok témát fog át, ezért csupán néhány kérdésre koncentrálok. Különösen üdvözlöm a felhívást, hogy a Bizottság mielőbb álljon elő az illegális forrásból származó fának és faipari termékeknek az EU piacairól való kitiltására vonatkozó javaslatokkal. Ez kulcsfontosságú, hogy megállítsuk az illegálisan letarolt afrikai erdőkből származó fából készített kínai bútorok tisztességtelen kereskedelmét. Az ilyen kereskedelem nemcsak az afrikai trópusi esőerdőket veszélyezteti, hanem megfosztja az afrikai országokat a rendkívül hiányzó adóbevételektől is. A Világbank becslései szerint az illegális fakitermelés évente 15 milliárd dollár kieső állami bevételt okoz a fejlődő országoknak.
Másodszor, teljes mértékben támogatom az előadót, amikor arra kéri az EU-t, hogy hozzon létre egy jogilag kötelező eszközt a fegyverexport felügyeletére, és tartsa fenn a Kínára vonatkozó fegyverembargóját. A jelentés elkészülte óta, mint több kollégám említette, meggyőző bizonyítékunk van arra, hogy Kína még mindig exportál fegyvereket olyan országoknak, mint Zimbabwe, amelyek súlyosan megsértik az emberi jogokat.
A tágabb, kereskedelmi kérdésekben én személy szerint támogatom a gazdasági partnerségi megállapodások (GPA-k) említését a jelentésben. A GPA-k nem irrelevánsak, mert ha rugalmasabbak és még egyértelműbben fejlődésbarátabbak lennének, akkor a Kína-Afrika kereskedelem modelljéül szolgálhatnának. Most úgy áll a helyzet, hogy Kína Afrikának az árucsapdába történő visszatolását kockáztatja.
Végezetül, üdvözlöm a jelentés felhívását az EU, Afrika és Kína közötti multilaterális párbeszéd mellett. Ez különösen fontos a klímaváltozással kapcsolatban.
A biztos úr említette a napelemprogram példáját. Egyik kontinens sem sebezhetőbb a globális felmelegedés által, mint Afrika, és a jövőben afrikaiak milliói függhetnek attól, hogy sikerül-e az EU-nak bevonnia Kínát a poszt-kiotói megállapodásba és a megújuló energiaforrás-technológiák megosztásába.
Konrad Szymański
az UEN képviselőcsoportja nevében. - (PL) Elnök asszony, Gomes asszony jelentése Kína afrikai jelenlétével kapcsolatos összes fontos szempontot bemutatja. Csupán egy pontatlanság van - Kína afrikai jelenlétének semmi köze a fejlesztési politikához, nem szólva a segélyekről. A fejlesztéspolitika itt nem több mint eszköz Kína két általános stratégiai céljának megvalósításához.
Az egyik cél a nyersanyagellátás biztosítása, meglehetősen durva nyersanyag-diplomácia felhasználásával. A természetes nyersanyagok és az energiahordozók iránti növekvő kínai kereslet az, ami Szudánt, Angolát és a Szaharától délre fekvő afrikai országokat ilyen meghatározóvá teszi.
A második, és nem kevésbé fontos célja a kínai kormánynak a világ autoriter pólusának konszolidálása, hogy ellensúlyozza a nyugati liberális-demokrata modellt. Ezért szegik meg még az ENSZ fegyverkereskedelmi embargóit is Darfúrral, Libériával és Kongóval kapcsolatban. Ezért vannak a politikai kötődések Peking és Szudán, Csád, Zimbabwe és Szomália között.
A Tajvant elismerő országok kizárása a segélyezési együttműködésből további jele annak, hogy a partikuláris stratégia elsőbbséget élvez a fejlesztéspolitikával szemben.
Ma itt elismertük, hogy Európa tehetetlen ebben a helyzeten. Természetesen követhetjük a Bizottság felhívását, és félretehetjük az OECD elveit a korrupcióval és a közpénzügyekkel kapcsolatban, és megtehetjük ugyanezt más nemzetközi megállapodások kapcsán is. Végül, akár az ENSZ alapokmányától is eltekinthetünk, de ebben az esetben nem tudnánk többé, hogy mi a szerepünk a világpolitikában, és hogy miben különbözünk a világpolitika más szereplőitől.
Margrete Auken
a Verts/ALE képviselőcsoportja nevében. - (DA) Elnök asszony, szeretném megköszönni Gomes asszony kiegyensúlyozott jelentését és remek együttműködését. Az EU-ban hozzászoktunk ahhoz, hogy a kereskedelemben és a fejlesztésben vezető szerepet töltünk be Afrikában. Ám a kínai befektetések növekedése gyorsan megváltoztathatja a dolgok állását. Az EU jelenléte Afrikában nem problémamentes; de Kína jelenléte a fejlesztésben azzal fenyeget, hogy az igen szerencsétlen irányba tart. Kína hatalmas nyersanyag- és energiaigénye irányítja a kínai befektetéseket, anélkül, hogy különösebben érdekelné őket a társadalom egészséges fejlődése. Kínának e helyett a megfelelő befektetéseken keresztül történő munkahelyteremtésre kellene koncentrálnia, tehát be kellene fejeznie saját munkaerejének betelepítését, és in situ helyi termelési és feldolgozási szektort kellene létrehoznia Afrikában. A jó kormányzást be kell építeni a befektetési politikába. Kína eddig nem fogadta el ezt a megközelítést, és nem mutatta jelét annak, hogy problémásnak találná akár a korrupt és erőszakos rezsimek támogatását, akár a civil lakosság elnyomásának elősegítését. Kínának követnie kell a demokratikus játékszabályokat, tiszteletben kell tartania az emberi jogokat, ahelyett, hogy pusztán olcsó alternatívának mutassa magát.
Végül is a kínaiak sokkal többet tehetnének az afrikaiakért. Engedjék meg nekem, hogy rámutassak Afrika egyik legjelentősebb problémájára - már említették itt korábban -, nevezetesen a népességnövekedésre. Kínának egyedülálló ismeretei és tapasztalatai vannak e téren, ami sokat segíthet. Továbbá, hölgyeim és uraim, képzeljék el, hogy Kína most felvásárolná azokat a fegyvereket, amelyek beléptetését több ország, például Mozambik és Dél-Afrika megtagadta. Kína ekkor olyan szuperhatalomnak mutatná magát, amely figyel másokra, és megfelel azoknak a várakozásoknak, amelyek az ENSZ Biztonsági Tanácsa állandó tagságából adódnak. Ez az, amit a jelentés bizonyára előmozdít: hasznos párbeszéd kezdődhet az EU, Kína és Afrika között, mindegyik résztvevő hasznára.
Paul Marie Coûteaux
az IND/DEM képviselőcsoportja nevében. - (FR) Elnök asszony, tapsoljuk meg Gomes asszonyt, de feltennék egy általános kérdést. Megkérdezném, hogy a kínai kormány kiket akar átverni. Nos, van egy ötletem: szerintem mindenkit. Az Európai Bizottságot már nevetségessé tették, amely - el kell ismernem - rendkívül naivnak és engedékenynek mutatkozott a textilipari kvótákkal kapcsolatban. Megcsúfolják a nemzetközi kereskedelem szabályait - már ha vannak ilyenek - azáltal, hogy különösen a játékokkal kapcsolatban folyamatosan elmulasztják az export ellenőrzését abból a szempontból, hogy a termékeket az importáló országok minőségi és biztonsági szabványainak megfelelően gyártották-e, és ezzel a szabad kereskedelem abszurditását igazolják.
Párizsi franciaellenes tüntetések szervezésével nevetségessé teszik Franciaországot, mert felzaklatták őket az általuk továbbra is elnyomott Tibet népével való rossz bánásmód miatti francia tüntetések.
Nevetségessé teszik az egész világot, mivel tudják, hogy a világot a piac vezérli, és a világ a kínai piacra vágyik. Ezért pontosan azt csinálja, amit akar. Uralma annál tejesebb lesz, hiszen a kínai kormánynak politikai ravaszsága révén sikerült túljárnia Európa eszén, Michel úr, és ezáltal Afrikában átvették az irányítást a legfontosabb árucikkeink felett. Ki hibáztatná őket? Csupán a mi gyengeségeinkből húztak hasznot, például Európa, és különösen Franciaország ostoba és veszélyes kivonulásából arról a kontinensről, amely egyre fontosabb lesz a XXI. században.
Andreas Mölzer
(DE) Elnök asszony, Afrika példája alapján egyértelmű, hogy a sokat magasztalt fejlesztési együttműködés nem működik annyira a terveknek megfelelően, mint ahogyan azt elképzelnénk. Túl gyakran használják azt a donorországok exportjának előmozdítására, néha diktátorok támogatására, vagy csak arra, hogy új függőségeket hozzanak létre az adósságpolitika segítségével.
Ebben a kontextusban európai szemszögből a legnagyobb szkepszissel kell figyelnünk Kína és India afrikai ambícióit. Itt a nyilvánvalóan olcsón termelő országok, amelyek igen komoly károkat okoznak az európai gazdaságnak, olcsó nyersanyagforrásokat és új felvevőpiacokat biztosítanak maguknak. Az ilyen tartós neokolonializmus - én így nevezném - Afrikában Kína és India által egy csapásra tönkreteheti a nyugati politika minden eddigi erőfeszítését. Nem engedhetjük meg Pekingnek és Újdelhinek, hogy kölcsönök felvételére buzdítsák azokat az országokat, amelyek adósságait a közelmúltban engedték el, és hogy új függőségeket idézzenek elő csupán azért, hogy biztosítsák nyersanyagellátásukat. Ugyanígy az afrikai államoknak sem engedhetjük meg, hogy túl mohón nyújtsák a kezüket fejlesztési segélyekért, ha még arra sem állnak készen, hogy visszafogadják a Frontex által Európa partjainál elfogott illegális bevándorlókat.
A globális hatalmi egyensúly alapján azonban rendkívül nevetségesnek mutatnánk magunkat mi, európaiak, ha nyomást próbálnánk gyakorolni Kínára. Kína sem ijed el attól, hogy olyan országokkal - mint például Szudánnal - üzleteljen, amelyeket nemzetközi szinten pellengérre állítottak. Attól sem riad vissza, hogy fegyverekkel lássa el Zimbabwét. Ez a megközelítés valószínűleg nem teljesen ésszerűtlen egy olyan országtól, amely számára olyan csekély jelentőséggel bírnak az emberi jogok és a demokrácia, a környezetvédelem és a fenntarthatóság.
Afrikával kapcsolatban tehát olyan politikára van szükségünk, amely megköveteli a stabilitást, a demokráciát és az emberi jogokat, akárcsak - és ez a legfontosabb kérdés - az európai érdekek szem előtt tartását. Az Európai Unió nem adhat pénzt Afrikának korlátlanul anélkül, hogy célokhoz kötné ezt, annak tartalmával és az alkalmazott politikákkal kapcsolatban. Az eddigi megközelítés vákuumba helyezett minket, bevándorlási hullámot indított el, az emberi jogok megsértéséhez és nagy szegénységhez vezetett. Kína és India ambíciói valószínűleg csak tovább fokozzák ezt, ha végül nem hajtunk végre teljes fordulatot. Mi, európaiak, nem finanszírozhatunk tovább csupán humanitárius projekteket, és nem hagyhatjuk, hogy más hatalmak, ebben az esetben Kína és India, nagy üzleteket csináljanak.
Daniel Caspary
(DE) Elnök asszony, hölgyeim és uraim, ha Afrikára gondolok, gyakran azt kérdem magamtól: elfelejtett kontinens-e már Afrika a mi európai szemszögünkből, vagy európaiként látunk-e lehetőségeket Afrikában?
Gyakran olyan benyomásom van, hogy mi, európaiak még mindig túl nagy problémát látunk Afrikában, és nem ismerjük fel a lehetőségeket. A kínai megközelítés egészen más. A kínaiak számára Afrika elsősorban lehetőség, és ezt a lehetőséget igen intenzíven kihasználják. Az utóbbi években viszonylag észrevétlenül csinálták ezt. Csupán az utóbbi hónapokban kapnak ilyen sok figyelmet, és ennek oka van, mivel politikájukban pusztán gazdasági érdekeiket képviselik.
Az olyan kérdések, mint az emberi jogok, a jogállamiság és a jó kormányzás, amelyekkel ma több képviselőtársunk foglalkozott, jelenleg egyáltalán nem játszanak fontos szerepet a kínaiak számára Afrikában. Kizárólag az infrastruktúrába való befektetések fontosak nekik Afrikában, hogy korlátlan hozzáférésük legyen a nyersanyagpiacokhoz. Kína növekvő nyersanyagigényének kielégítéséről van szó. Egyáltalán nincs szó az afrikai nemzetek és az emberek megsegítéséről a valóban fenntartható gazdasági fejlődés felé.
Szilárd meggyőződésem, hogy nagyobb hangsúlyt kell fektetnünk az afrikai nemzetek világgazdaságban történő lehorgonyzása érdekében, hogy részesülhessenek a globalizáció előnyeiből a világpiacon a nyersanyagaikkal, a javaikkal, hogy ne kerüljenek a kínai monopóliumoktól egyoldalú függőségbe. Bele kell kezdenünk egy párbeszédbe az afrikai nemzetekkel ebben a kérdésben, jobban, mint ahogyan eddig tettük. Továbbá, a korábbiaknál jobban össze kell kapcsolnunk a Kínával folytatott versenyt ezzel, és tényleg mindent meg kell tennünk, hogy meggyőzzük az afrikaiakat a jó kormányzás és a szabad piacok előnyeiről.
Csak akkor lehetünk sikeresek a jogállamiság, a demokrácia és az emberi jogok előmozdításában Afrikában, és akkor állíthatjuk meg az afrikai nemzetek Kína irányába történő sodródását, mert Afrika bizonyosan semmit nem fog tanulni Kínától a demokrácia és szociális piacgazdaság működésével kapcsolatban - kemény leckéket kaptunk ezzel kapcsolatban a múlt héten.
Alessandro Battilocchio
(IT) Elnök asszony, hölgyeim és uraim, ha Afrikára gondolok, gyakran azt kérdem magamtól: elfelejtett kontinens-e már Afrika a mi európai szemszögünkből, vagy európaiként látunk-e lehetőségeket Afrikában?
Gyakran olyan benyomásom van, hogy mi, európaiak még mindig túl nagy problémát látunk Afrikában, és nem ismerjük fel a lehetőségeket. A kínai megközelítés egészen más. A kínaiak számára Afrika elsősorban lehetőség, és ezt a lehetőséget igen intenzíven kihasználják. Az utóbbi években viszonylag észrevétlenül csinálták ezt. Csupán az utóbbi hónapokban kapnak ilyen sok figyelmet, és ennek oka van, mivel politikájukban pusztán gazdasági érdekeiket képviselik.
Az olyan kérdések, mint az emberi jogok, a jogállamiság és a jó kormányzás, amelyekkel ma több képviselőtársunk foglalkozott, jelenleg egyáltalán nem játszanak fontos szerepet a kínaiak számára Afrikában. Kizárólag az infrastruktúrába való befektetések fontosak nekik Afrikában, hogy korlátlan hozzáférésük legyen a nyersanyagpiacokhoz. Kína növekvő nyersanyagigényének kielégítéséről van szó. Egyáltalán nincs szó az afrikai nemzetek és az emberek megsegítéséről a valóban fenntartható gazdasági fejlődés felé.
Szilárd meggyőződésem, hogy nagyobb hangsúlyt kell fektetnünk az afrikai nemzetek világgazdaságban történő lehorgonyzása érdekében, hogy részesülhessenek a globalizáció előnyeiből a világpiacon a nyersanyagaikkal, a javaikkal, hogy ne kerüljenek a kínai monopóliumoktól egyoldalú függőségbe. Bele kell kezdenünk egy párbeszédbe az afrikai nemzetekkel ebben a kérdésben, jobban, mint ahogyan eddig tettük. Továbbá, a korábbiaknál jobban össze kell kapcsolnunk a Kínával folytatott versenyt ezzel, és tényleg mindent meg kell tennünk, hogy meggyőzzük az afrikaiakat a jó kormányzás és a szabad piacok előnyeiről.
Csak akkor lehetünk sikeresek a jogállamiság, a demokrácia és az emberi jogok előmozdításában Afrikában, és akkor állíthatjuk meg az afrikai nemzetek Kína irányába történő sodródását, mert Afrika bizonyosan semmit nem fog tanulni Kínától a demokrácia és szociális piacgazdaság működésével kapcsolatban - kemény leckéket kaptunk ezzel kapcsolatban a múlt héten.
DanutBudreikait
(LT) Elnök asszony, hölgyeim és uraim, Kína afrikai politikája veszélyt jelent az afrikai országok harmonikus fejlődésére nézve. Az Afrikában működő kínai cégek munkakörülményei a rabszolgasághoz hasonlíthatóak. Kína továbbra is politikai és pénzügyi segítséget nyújt afrikai diktátoroknak, és fokozza a katonai együttműködést az afrikai rezsimekkel. Szudán és Zimbabwe a legnagyobb kínai fegyverimportőrök. Kína hatalmas hiteleket ajánl afrikai országok számára minden átláthatóság nélkül, elősegítve az afrikai országokban hatalmon lévő csoportok körében eleve kiterjedt korrupciót. Az afrikai fa és elefántcsont illegális exportja katasztrofális hatással jár Afrika környezetére nézve. Egy ilyen helyzetben a fejlesztési együttműködés nem éri el céljait. Ennélfogva sürgetném az EU-t, hogy biztosítsa, hogy Kína ne tartsa figyelmen kívül az emberi jogok tiszteletben tartását, a jó kormányzást befektetései megvalósításakor, és hogy leállítsák az olyan afrikai országokkal folytatott fegyverkereskedelmet, ahol háború vagy katonai konfliktus van vagy a küszöbön áll. Amíg Kína fel nem készül fegyverkereskedelmének leállítására, az EU-nak fegyverembargót kell kimondania az országra. Egy további dolgot kell kimondani, és ez az, hogy főleg Kína Afrika-politikájának fényében a tagállamoknak külön-külön túl kell lépniük nézeteltéréseiken. Egy újra megvizsgált EU politika lehetővé tenné Afrikának, hogy kölcsönösen előnyös módon használja fel természeti és emberi erőforrásait, és hogy folytassa a gazdasági és politikai függetlenség felé való fejlődését.
Wiesław Stefan Kuc
(PL) Elnök asszony, biztos úr, Gomes asszony jelentése tulajdonképpen egy részletes előadás az afrikai államok és Kína közötti, rendkívül bonyolult háromoldalú kapcsolatok tárgyában, különös tekintettel az EU érdekeire. Ezen felül szó van benne Afrika fejlesztésében más szervezetekben, például a Világbankban játszott szerepünkről.
Kétségtelen, hogy Kínának az afrikai államok fejlődésében játszott szerepét, amely minden eltelt évben tovább nő, pozitív fényben kell néznünk, a cselekvések prioritásával kapcsolatban való fenntartások ellenére. Választ kell találnunk arra, hogy a kereskedelmi befektetések a fontosabbak, vagy a humanitárius segítség. A szegény afrikai országok számára bármilyen segély fontos, amennyire a víz fontos, akárcsak a betegségek elleni küzdelem, az oktatás, az infrastruktúra kiépítése és a béke. Csupán egy következtetés van: együtt kell dolgoznunk, hogy kialakítsuk a fenntartható, ám felgyorsított és tartós fejlődés létrehozásának legjobb módszereit ezekben az országokban.
Bastiaan Belder
(NL) Elnök asszony, alapos jelentésének 65. cikkében Gomes asszony felhívja az Európai Uniót és Kínát, hogy ne folytassanak fegyverkereskedelmet olyan afrikai kormányokkal, amelyek megsértik az emberi jogokat, konfliktusokban vesznek részt, vagy a háború küszöbén állnak. Teljes mértékben egyetértek az előadóval ebben a kérdésben. Ugyanígy van ez az általa adott konkrét példákkal kapcsolatban, és az afrikai államok listájával kapcsolatban, Mugabe Zimbabwéja bizonyosan kiemelkedik ezekben a napokban.
Múlt héten a nyugati sajtó nagyméretű kínai fegyverszállítmányokról számolt be, amelyek Dél-Afrikán keresztül érkeztek volna a Mugabe rezsimhez, mintha a belső feszültség Zimbabwéban nem lenne elég nagy az elnökválasztási üzelmeket követően. "Zimbabwe számára Kínába menni ugyanazt jelenti, mint a második otthonunkba menni”, mondta Mugabe elnök legutóbbi pekingi látogatása alkalmával, körülbelül másfél évvel ezelőtt. Mikor fognak a kínai hatóságok valóban elhatárolódni az ilyen és ehhez hasonló afrikai "barátaiktól”? Biztos úr, azt várom, hogy ön megkérdezze ezt a fontos kérdést Pekingben. Gomes asszony jelentése is okot ad erre.
Zbigniew Zaleski
(FR) Biztos úr, a sok elmondott dolgot követően vizsgáljuk meg Kína afrikai jelenlétét. Ezt lengyelül folytatom.
(PL) Elnök asszony, biztos úr, a múlt század kezdetén a kínaiak mint egzotikus szolgálók érkeztek angol és francia házakba. Az 1950-es és az 1960-as években voltak kínai termékeink: tollak és különböző iskolai termékek; és mostanra a kínaiak erőteljes gazdasági és politikai erőként tűntek fel.
Mint mondja, mindenkinek joga van arra, hogy szerepeljen a gazdasági és politikai porondon, és senki nem fogja helyteleníteni, ha ezt teszik, de a kínaiak megnövelték erőfeszítéseiket, és egy tervvel haladnak céljaik elérése felé; de mik az elérni kívánt céljaik? Mivel nem gátolja őket a gyarmatosítás becsfoltja vagy címkéje, kizsákmányolhatják és ki fogják zsákmányolni Afrika természeti erőforrásait. Nyersen fejezem ki magam - kizsákmányolni. Továbbá, és ami rosszabb, már most exportálják a totalitárius társadalmi-politikai modelljüket, és Afrikát meg kell védeni ettől. Afrikának védelemre van szüksége ezzel szemben.
Európának hagyományos kapcsolatai vannak a gyarmati időkből, amit finoman "együttműködésnek” neveznek. Mind a humanista perspektíva, mind a bűntudat által vezérelve konstruktív hozzájárulást kell tennünk Afrikához minden szempontból. Mi ezt tesszük, de a kínaiak kiszorítanak minket. E szuperhatalommal párhuzamosan az EU-nak is meg kell szereznie Afrika bizalmát, és ugyanakkor meg mutatnia, hogy készen áll arra, hogy hozzájáruljon ezen oly közeli, hatalmas kontinens fejlődéséhez.
Biztos úr, hatalmas kihívással nézünk szembe.
Vural Öger
(DE) Elnök asszony, az Afrika iránti érdeklődés újjáéledése világszerte együtt jár a nézőpontban való változásokkal. Ma Afrika több mint pusztán a szegénység kontinense. Néhány afrikai ország növekedési üteme eléri a 10 százalékot.
Most a kérdés lényegéről: mit keres Kína Afrikában? A legfontosabb elköteleződési szándéka az energiaforrásokkal kapcsolatos. A nyersanyagokhoz való hozzáférésért folyó küzdelmekben a nyugati értékalapú politika egyre gyakrabban a rövidebbet húzza. Európa legfontosabb szándéka Afrika fenntartható fejlesztése.
Elméletileg nagyon jó lenne egy közös EU-Kína Afrika-terv. Nem kellene a jó fiúk szerepében mutatkoznunk, mert az afrikai országok ugyanolyan kevéssé bíznak az EU-ban, mint Kínában. Az EU nem kínálhat megoldásokat Kínának vagy Afrikának. Az EU-nak továbbra is feltételekhez kell kötnie az elkötelezettségeit. Ugyanakkor az eddigieknél erősebben kellene előmozdítania a kormányzást, az intézményeket és a civil társadalmat. Az Afrikával folytatott párbeszéd szükséges, de nem szabad eltekintenünk a sérelmektől. Ezen a ponton is támogatom Gomes asszony jelentését.
Renate Weber
Elnök asszony, gratulálok kollégámnak, Ana Gomes asszonynak munkájáért és átfogó, valószerű értékeléséért. Mint jelentése mutatja, Kína már most fontos gazdasági és politikai partnere Afrikának. Afrika fejlesztésével kapcsolatban úgy vélem, hogy nagyon sok a teendő ezen a kontinensen, és hogy Kínát, mint új szereplőt, szívesen fogadjuk.
Ám amitől igen erősen félek, az az, hogy ahelyett, hogy konstruktív vállalkozások felé irányítaná támogatását - egészség, oktatás, szegénység csökkentése és infrastruktúra -, Kína a kontinens tragédiáit fogja mélyíteni tevékenységével, és ezt a fegyverkereskedelem, az afrikai országok bármilyen, demokrácia, jó kormányzás és emberi jogok irányába tett lépésének aláaknázása által fogja elérni. A Zimbabwe számára fegyvereket szállító kínai hajó ismét megkérdőjelezi Kína valódi elkötelezettségét az afrikai béke és biztonság irányában.
Számos afrikai ország üdvözli a Kínával való együttműködést, mivel itt a gazdasági előnyök nincsenek feltételekhez kötve, de az EU-nak továbbra is erősen képviselnie kell az intézményépítést, az előrehaladást az emberi jogok területén, és a természeti erőforrások kizsákmányolására vonatkozó átláthatóbb szabályokat, mind Kína, mind az afrikai országok felé. A közelmúlt fejleményei azt mutatták, hogy még azokban az esetekben, ahol a kormányok az utóbbi években nyitottságot kezdtek mutatni a közpénzek és erőforrások elköltésének módja iránt, ezek a kormányok visszaléptek a kevésbé átlátható kormányzás irányba. Az EU kötelessége, hogy segítse Kínát abban, hogy megbízható partner legyen a fejlesztési együttműködésben.
Jan Tadeusz Masiel
(PL) Elnök asszony, biztos úr, a Kína és az afrikai országok közötti élénk kereskedelem ellenére, sőt annak ellenére, hogy Kína a közelmúltban donor lett Afrika vonatkozásában, még mindig Európát választják az afrikai kivándorlók, és nem Kínát, a gyarmati múltunk ellenére. Ez a legjobb bizonyítéka annak, hogy az afrikaiak a mi értékeinket választják, például az emberi jogok és a fenntartható fejlődéshez, mint a jobb jövő garanciájához köthető elkötelezettség kapcsán.
Ez erkölcsi alapot ad az Európai Uniónak, de ebből az a kötelesség is következik, hogy megvizsgáljuk a kínai Afrika-politikát, mivel, mint az előadó helyesen hangsúlyozza, Kína jelentős mértékben felgyorsíthatja a fenntartható fejlődés folyamatát Afrikában, de ugyanígy kárt is okozhat ennek. Erre tekintettel az Európai Unió, az Afrikai Unió tagállamai és Kína közötti háromoldalú tárgyalásoknak az ötlete különösen méltó a támogatásra.
Zuzana Roithová
(CS) Kína Afrikának szóló udvarlása nem csak a katonai együttműködésről, a stratégiailag fontos nyersanyagokról, a nagyméretű befektetésekről és kínai termékek hatalmas piacának létrehozásáról szól; egyben az infrastruktúra kiépítéséről is. A kereskedelem volumene 2000 óta az ötszörösére emelkedett, és hamarosan 100 milliárd dollár értékű lesz, bár a nyugati kereskedelem jelenleg még mindig az afrikai kereskedelem kétharmadát teszi ki. A kínai politika a "be nem avatkozás” és a komparatív gazdasági előnyök alapjain áll. Ez a költséghatékony javak és fegyverek exportját jelenti, nyersanyagokért cserébe. A befektetések és a hosszú távú szerződések egy hosszú távú, előre kigondolt kínai stratégia elemeit jelentik, amelyben nincs részvét Afrika iránt.
Kína befolyása az afrikai országokban veszélyes példája a totalitárius modellnek, és a korrupt piaci modellnek, amely mentes a személyek és az emberi jogok, vagy a természet iránti bármilyen tisztelettől. A kínai nyersanyagéhség, és a cserébe nyújtott feltétel nélküli fegyverellátás egyre nagyobb akadályt jelent a millenniumi fejlesztési célok elérése előtt. Rá kell kényszerítenünk Kínát, hogy fogadja el a fejlesztéspolitika, a szegénység csökkentése és fenntartható növekedés iránti felelősségből való részesedését. Kína végső soron állandó tagja az ENSZ Biztonsági Tanácsának, és mint ilyen, felelősséggel viseltetik az afrikai fejlemények iránt.
Elítélem a szudáni rezsimnek nyújtott kínai támogatást. Támogatom az afrikai politikák harmonizációjára irányuló párbeszédet Kínával, tekintettel a szegénység csökkentésére, de nem tartom vissza a lélegzetemet. Azonban nem adhatjuk fel. Be kell szüntetnünk a nyersanyagrablást, és segítenünk kell Afrikának, hogy elérje a gazdasági függetlenséget. Ragaszkodnunk kell az emberi jogok tiszteletén és a környezetvédelmen alapuló kereskedelempolitikai stratégiánkhoz. Imádkozom Istenhez, hogy ezt el tudjuk érni.
Katrin Saks
(ET) Először is köszönetet mondanék Ana Gomesnek ezért a jelentésért. Számomra a fő üzenet nem csak Kína magatartásához kapcsolódik, hanem az Európai Unió közös külpolitikájának folyamatos hibáihoz is. Nyilvánvaló, hogy egyetértünk abban, hogy igen jó lenne itt egy közös Európai Uniós álláspont.
Néhány dologra koncentrálnék. Először is a globális megközelítés: a Kína és Afrika közötti együttműködést globális perspektívából kell néznünk, nem abból a nézőpontból, hogy Afrika hagyományosan kizárólag az európai befolyás területe. Másodszor, ki kell hangsúlyoznunk a felelősséget: Kínának el kell ismernie az ilyen fajta stratégiai partnerségből következő felelősségét.
És egy utolsó megjegyzés: az AFET javaslatok 13. pontja.
"Úgy véli, hogy Kína afrikai elkötelezettségének egyrészt, és az újonnan indított EU-Afrika közös stratégiának másrészt egymással összeférhetőnek kell lennie.”
Először is nem hiszem, hogy a mi politikánknak a Kínai Népköztársaság politikájához kellene igazodnia, és ennél is kevésbé vagyok meggyőződve arról, hogy a kínaiak akár megfontolják-e a mi narratív stílusú ajánlásainkat.
Cristian Silviu Buşoi
(RO) A Kína és az Afrika közötti kereskedelem értéke az 1999-es 2 milliárd euróról 2005-re megközelítőleg 39,7 milliárd euróra emelkedett, Kína lett Afrika harmadik legfontosabb kereskedelmi partnere.
Ez elég egyértelműen bizonyítja, hogy Afrika milyen fontos Kína globális érdekei szempontjából.
A jelentésben néhány nagyon fontos következtetés van, amelyeket érdemes még egyszer kihangsúlyozni. Nagyon egyértelműen kell közölnünk, hogy az elvárásaink Kína Afrikai részvételével kapcsolatban nem merülnek ki abban, hogy nemzetek kimutatják érdekeiket az energiapolitika nézőpontjából.
Bátorítanunk kell továbbá Kínát, hogy feltétel nélküli támogatást nyújtson afrikai partnereinek, és nemzetközi támogatásokkal vagy hitelekkel kapcsolatos gazdasági feltételeknek nem szabad érintenie a fenntartható fejlődés célját.
Fontosabb ennél, hogy lássuk, mit teszünk mi, és mit tesz az Európai Unió ebben a helyzetben. Egyetértek Louis Michel biztos úrral, aki azt mondta, hogy az Európai Unió sajnos nem használja ki Afrikával kapcsolatos egyedi helyzetének előnyeit.
Az Európai Unió éves költségvetésének nagyobb hányadát kellene a közvetlen külföldi tőkebefektetéseket vonzó infrastrukturális projektek támogatására fordítania.
Végül, a komolyabb európai jelenlétnek Afrikában szándékból valósággá kellene válnia.
Colm Burke
Elnök asszony, Kína jelentősen növelte diplomáciai és gazdasági kapcsolatait Afrikával az utóbbi évtizedben, nagyrészt a nyersanyagok iránti kereslet miatt. A kontinenssel folytatott kínai kereskedelem megnégyszereződött 2001 óta, és az erőforrások utáni hajsza negatív következményekkel is járt, segített megőrizni az afrikai korrupt és elnyomó eliteket. Az ilyen elnyomó rezsimek példája Szudán, ahol a CNPC - a kínai állami tulajdonú olajvállalat - rendelkezik a szudáni olajtermelés körülbelül 60-70 százaléka felett, miközben Szudán jelentős címzettje a kínai fegyvereknek.
A kormányzással, demokráciával és az emberi jogokkal kapcsolatos politikai körülmények nagyon gyakran nem kötődnek Kína Afrikával való üzelmeihez. Kínának magának is súlyos problémái vannak otthon a jó kormányzással, az emberi jogok iránti tisztelettel és az alapvető foglalkoztatási normákkal kapcsolatban. Úgy tűnik, hogy ez az ország nincs olyan helyzetben, hogy az afrikai emberi jogi helyzet javulásához kösse a segélyeit, mivel maga sem felel meg ezeknek. Ugyanakkor Kína gazdasági partnereinek belügyeibe való be nem avatkozási politikája túl kényelmes kifogás lett, hogy tiszta lapot adjon neki a néha igen meggondolatlan szerződéseihez, különösen az afrikai kontinensen.
Ez a be nem avatkozási politika, Kína megkérdőjelezhető rezsimekkel - például a szudánival - szemben mutatott engedékenységével együtt továbbra is aggodalomra okot adó kérdés, amellyel foglalkoznunk kell. Sajnos Kína túlnyomó részt bilaterális megközelítése Afrikával kapcsolatban ellent mond az EU jellemzően multilaterális megközelítésének, és az EU némileg lemaradóban van. A korrupt afrikai vezetők előnyben részesítik az olyan, sok pénzt hozó üzleteket, amelyek mellé nem járulnak feltételek, és így úgy tűnik, az EU kimarad bizonyos üzletekből.
Ennek ellenére az EU-nak fenn kell tartania hagyományos, pozitív feltételekre épülő politikáját, amelyek célja a fenntartható fejlődés előmozdítása, és nem szabadna megváltoztatnia Afrikával kapcsolatos megközelítését csupán azért, mert Kína több szerződést köt. Ehelyett az EU-nak nyomást kell gyakorolnia Kínára, hogy több fejlesztési kritériumot alkalmazzon Afrikával való kapcsolataiban. Kína nagyhatalom, az ENSZ Biztonsági Tanácsának állandó tagja, és ezért felelőssége van Afrikában, és világszerte.
Nirj Deva
Elnök asszony, gratulálok kollégámnak, Gomes asszonynak kiváló jelentéséhez. Ez a jelentés megerősíti a Kínával fenntartott kapcsolatunkat, amely szükséges a globális gazdaság alátámasztásához. Egészen a közelmúltig, évezredeken keresztül, Kína csupán "puha hatalmat” gyakorolt, ahogy mi az EU-ban is tesszük, de Kína változik. Kína szuperhatalom, mind gazdaságilag, mind katonailag, és változásban van.
Kínával fenntartott kapcsolatunknak a tiszteleten kell alapulnia. Ez nem lehet olyan kapcsolat, amelyben valamelyik oldal jogosultnak érzi magát arra, hogy kioktassa vagy megfélemlítse a másikat. Úgy vetettünk véget a hidegháborúnak, hogy tárgyalni kezdtünk a Szovjetunióval, és ezzel elhoztuk a békét Európának. Ehhez hasonlóan, minden szinten tárgyalnunk kell Kínával. Meg kell őriznünk azokat az intézményeket, amelyek alátámasztják a mi szabályokon alapuló globális, liberális gazdaságunkat és értékeinket, máskülönben végünk.
Ez azt jelenti, hogy Kína teljes és aktív szerepet játszik a háború utáni Bretton Woods-i intézményekben, amelyeket oly alaposan építettünk fel. A Kínával való együttműködést is jelenti, hogy úgy erősítsük meg a nemzetközi rend szabályait, hogy azok mindkettőnk érdekeit szolgálják. 2020-ra Kína gazdasága lesz a legnagyobb a világon. Választás előtt állunk. Vagy megerősítjük Kínát, hogy játsszon teljes és aktív szerepet a liberális, mindenki előtt nyitott és szabályalapú multilaterális, Bretton Woods után létrehozott intézményekben - ezek közé tartozik az ENSZ, a WTO, az IMP és a Világbank mellett az EU, az ACP, Rio és Bali is -, vagy rövid távú érdekeinkre koncentrálva arra kényszerítjük Kínát, hogy kivonuljon ezekből az intézményekből, és így idővel elkerülhetetlenül elpusztítsa őket, és felépítse a saját, szuperhatalmi igényeit kielégítő intézményeit.
Ezért időszerű ez a jelentés. És ugyancsak azért - vitatható állítást teszek - olyan fontosak az olimpiai játékok Peking számára, mert most először kapcsolódik össze Kína az egész világgal a történelem folyamán. Ezért fontos, hogy nagy siker legyen, nem csak Kína, hanem a résztvevő világ számára is.
Hatalmas feladatunk van a XXI. század kezdetén. Még soha nem történt ehhez hasonló az egész közös emberi történelem során, de meg kell tennünk. Ez a feladat az, hogy partnerként vonjuk be a Föld legöregebb és legnagyobb nemzetét a Föld bolygó összes ügye kapcsán.
Zita Pleštinská
(SK) Hölgyeim és uraim, ez év márciusi látogatásom Kínában meggyőzött e vita időszerűségéről. Úgy gondolom, hogy az Európai Unió szempontjából Kína nem csupán egy fontos kereskedelmi partner, hanem egyben komoly versenytárs is. Gomes asszony jelentése megerősíti személyes tapasztalatomat.
Lehetőségem nyílt arra, hogy lássam az olcsó munkaerő elképesztő szorgalmát. Bár Kínának hatalmas társadalmi és gazdasági egyenlőtlenségekkel, és ijesztően leromlóban lévő környezettel kell megküzdenie, és bár a politikai jogok és az alapvető szabadságjogok még mindig igen korlátozottak, Kína hatalmas tapasztalattal rendelkezik, amely igen hasznos lehet az afrikai országok számára. Afrika küzd a szegénység ellen, de igen gazdag nyersanyagokban. A Kína és más országok felől érkező keresletnek köszönhetően az afrikai országok jobban megkapaszkodhatnak a piacokon.
Jelenleg az EU az Afrikába irányuló támogatások legnagyobb donorja, és a legfontosabb kereskedelmi partner. Kína arra törekszik, hogy Afrika legnagyobb kereskedelmi partnere legyen 2010-re; afrikai lépései ennélfogva jelentős kihívást támasztanak az EU számára.
Czesław Adam Siekierski
(PL) Elnök asszony, Kína afrikai olaj, nemesfémek és gáz iránti érdeklődése kezd bizonyos európai hatalmak régi gyarmati politikáira emlékeztetni. Kína úgy állítja be magát, mint Afrika jó barátja és üzleti partnere; meggyőzi az afrikaiakat, hogy segíteni szeretne nekik abban, hogy kitörjenek a szegénységből és az elmaradottságból, és hogy segíteni fogja gazdasági fejlődésüket.
Reménykedjünk benne, hogy őszinték a szándékaik, de a politikában és az üzletben általában az a helyzet, hogy a célok igazolják az eszközöket. A kínaiak hidakat, utakat, stadionokat, kórházakat építenek, ellátják az afrikaiakat fegyverrel, hiteleket nyújtanak, és így új piacokat szereznek maguk számára, miközben olyan államnak mutatják magukat, amely törődik Afrika jövőjével.
Az EU-nak jelentős mértékben többet kell tennie Afrika fejlesztéséért. Nem figyelhetünk tovább semlegesen, miközben előrehalad ez az új kínai uralom.
José Ribeiro e Castro
(PT) Elnök asszony, biztos úr, szeretném a Gomes asszonynak szóló gratulációval kezdeni, kiváló jelentéséért, de a rendelkezésemre álló rövid időben felhívnám a biztos úr és képviselőtársaim figyelmét egy, a szemünk előtt történő kapcsolat gyakorlati esetére. Ez a gyakorlati eset Zimbabwe. Az újságok egy hajóról írnak, amely honnan érkezik? Kínából. Mivel megrakodva? Fegyverekkel, Zimbabwe számára, kézifegyverekkel, gránátokkal és aknavetőkkel. Megakadályozták a kirakodását Durbanban, de a jelentések szerint Angola felé tart, hogy eljuttassa azokat a fegyvereket, hogy azokkal ártsanak a zimbabwei népnek.
Erős diplomáciai fellépésre van szükségünk Kínával szemben, és a Zimbabwéval szomszédos országokkal is, hogy a gyökerénél elmetsszük ezt a perverz kapcsolatot, ezt a fajta gyilkos kapcsolatot, és biztosítsuk, hogy a választási eredményeket tiszteletben tartsák. Véleményem szerint a Kínával való kapcsolatunkban fel kell hívnunk Kína figyelmét a nemzetközi porondon betöltött felelősségére, hogy fenntartsa a békét és az emberek jogait, mivel nagyhatalom, és hatalmas ország.
Zbigniew Krzysztof Kuźmiuk
(PL) Elnök asszony, biztos úr, az utóbbi 10-15 év folyamán Kína a világ leggyorsabban fejlődő gazdasága lett, amint azt a nemzeti jövedelmének évi több mint 10 százalékos növekedése tanúsítja. Ez ahhoz vezetett, hogy ez az ország a világ negyedik legnagyobb gazdaságává válik, a világ legnagyobb valutatartalékaival.
A gazdasági potenciáljának ilyen rohamos fejlődése azt jelenti, hogy Kína a világ egyik vezető kereskedelmi partnere lesz. Az utóbbi 15 évben a Kína és Afrika közötti kereskedelem értéke több mint 20 szorosára nőtt. Úgy tűnik, hogy az Európai Unió nincs olyan helyzetben, hogy ellensúlyozza ezt a növekedést. Ezért rá kell vennünk Kínát arra, hogy biztosítsa, hogy az afrikai gazdasági szerepvállalása tartalmazzon társadalmi és környezeti szempontokat, és a demokratikus minták fenntartását.
Az Európai Uniónak ezért oda kell figyelnie Kína afrikai terjeszkedésére. Végső soron továbbra is az afrikai országok legnagyobb donorja vagyunk. Ennek következtében arra kell törekednünk, hogy biztosítsuk, hogy az ezeknek az országoknak felajánlott segély összekapcsolódjon a kereskedelmi kapcsolatok jelentős mértékű kiszélesítésével.
Paul Rübig
(DE) Elnök asszony, én is kifejezném gratulációmat a jelentésért. Igen egyértelműen rámutat, hogy Kína példa is lehet. A kínai fejlődés, különösen a gazdasági fejlődés példa lehet Afrikának. A piaci kapcsolatok és az elért növekedés figyelemre méltóak.
Kína partnerünk a WTO-ban is. Valóban, láthatjuk, hogy amikor az átlagbérről és a kvótacsökkentésről szóló tárgyalások a WTO-ban sikerre vezetnek, akkor ez mindkét oldalon kölcsönösen előnyös helyzethez vezethet. Afrikának és Kínának szüksége van Európára. Európa jelenleg a világ legnagyobb vásárcsarnoka. El tudom képzelni egy jó partnerség kialakulását.
Louis Michel
a Bizottság tagja. - (FR) Nyilvánvalóan nagyon zavarja a képviselőket, hogy egy olyan fontos vitában, mint ez, és ami témájában egy ilyen kiváló jelentés készült, ilyen kevés idejük van.
Én egyszerűen csak nyugtáznám, hogy ma a Parlamentben valójában két tábor kialakulását láttam. Vannak azok - és nem kritikus vagyok, csupán a megfigyeléseimet közlöm -, vannak azok a felszólalók, akik szerint a pesszimizmus és a félelem ki fogja zavarni a kínaiakat Afrikából. Felejtsük el, ez nem fog megtörténni. Én személyesen a modernitásból és a nyitottságból fakadó optimizmus megingathatatlan hitét vallom.
Hallottam ma itt más dolgokat, amelyek elgondolkodtattak arról, hogy éppen ez a fajta kapcsolat az Afrikával, ami miatt Afrika elveszti hitét Európában. Ám nem hihetjük azt, hogy erkölcsi jogunk Afrikában lenni. Nincs jogunk arra, hogy Afrikában legyünk, semmilyen, sem jogi, sem más fajta. A múltunk megvon tőlünk minden jogot, hogy ezt gondoljuk, és szeretnék mindenkit emlékeztetni erre.
Ugyanígy, hallottam olyat, hogy egyesek kritizálták a kínaiakat, mert ellopják a mi természeti erőforrásainkat Afrikából! Elnézést kérek, nem tudom, hogy Coûteaux úr itt van-e még, talán csak egy nyelvbotlás volt. De akkor is, mintha birtokolnánk afrikai erőforrásokat! Ez egyszerűen lenyűgöző. Őszinte leszek önökkel: az ilyen fajta megjegyzések néha nagyon meglepnek.
Elmondanám önöknek, hogy a legnagyobb veszély, amit én a kínaiak afrikai jelenlétében és befektetéseiben látok, az erőforrások átka az afrikaiakon. Ez egy olyan kérdés, amelyet meg kell vitatnunk az afrikaiakkal. Ez az "erőforrás-átokként” vagy "juttatás-gazdaságként” (rentier economy) is ismert. Ezt a kérdést fel kell vetnünk az afrikaiakkal való tárgyalásaink során. Én erősen hiszek a párbeszédben, a háromoldalú partnerségben, a visszajelzésekben és a problémák közös megértésében, valamint a valódi együttműködés keresésében. Azoknak, akik hajlamosabbak a prédikálásra, egyet jelent azzal, hogy "nekünk, európaiaknak leckét kell adnunk arról, hogy hogyan védhetjük meg ezeket a szegény afrikaiakat a kínaiaktól”. El kell mondanom önöknek, hogy minden áldott nap találkozom ezekkel az érvekkel kétoldalú tárgyalásaimon. Ezek teljesen értelmetlen érvek, és nem tenném a magamévá őket, és mástól sem várom ezt.
Gomes asszony jelentése a helyes úton jár. Személyesen azt gondolom, hogy majdnem minden, amit a jelentés állít, igaz. Mint tudják, néhány óra múlva útra kelek Kínába. Találkozni fogok a kínai kereskedelmi miniszterrel. Barroso elnök és én találkozni fogunk a kínai miniszterelnökkel. Tényleg azt gondolják, hogy nem fogunk beszélni az emberi jogokról, Tibetről, a demokráciáról, Afrikáról? Természetesen fogunk, a diplomácia szokásos, különös nyelvén. A megafonos diplomácia ebben az esetben az ellentétes eredményre vezetne. Minél többet mondják az afrikaiaknak, minél gyakrabban utaznak hozzájuk és mondják nekik, hogy vigyázniuk kell a kínaiakkal, hogy ők gyarmatosítani akarják az afrikai országokat, hogy ez egy erőforrás-átok, minél többet mondják ezt, annál kevésbé fognak odafigyelni önökre, és annál kevésbé akarják majd meghallgatni önöket.
Európa rendelkezik azzal az eszközzel, amellyel elérheti célját. Két úton érheti el ezt. Először is, van modellünk, amit meg kell védenünk. Különböznünk kell másoktól, mivel a modellünk is különbözik mások modelljeitől. Az a közös értékeinken, a tolerancián, a nyitottságon, a párbeszéden, a visszajelzéseken, a kölcsönös tiszteleten alapul. Ez Európa, és Európának nem szabad megváltoznia. Európának nem kell mássá válnia vagy más modelleket követnie. Ez az első dolog, amit el akartam mondani.
A második dolog úgy szól, ahogyan korábban mondtam. Ha van némi bátorságunk - és az Európai Parlament hatalmas segítséget adhat nekünk itt, és már eddig is megtette -, hogy meggyőzzük a tagállamokat, hogy osszák meg jobban a munkát, hogy hajlítsák meg az Európai Fejlesztési Alap felhasználásával kapcsolatos szabályokat, ha többet adnánk az európai intézményeknek, ha a Parlament - például az EFA költségvetésbe való beillesztésével, amivel politikailag sokkal hatékonyabbá válna - több erőforrást bocsátana a biztosok rendelkezésére, hogy ők cselekedni tudjanak Európa értékeivel összhangban, akkor garantálom, hogy Európának nem kellene aggódnia a Kína által támasztott verseny miatt Afrikában. Ez tény.
Van némi alapja ennek, mivel jelentős előnyünk van. Milyen előnyökkel rendelkezünk? Mi nem hiteleket adunk, hanem segélyeket. Nem fejezem ki magam rendesen. Ma az afrikaiak a kínaiak felé fordulnak és kritizálnak minket, hogy nem vagyunk elég fogékonyak, annak ellenére, hogy mi segélyeket adunk - más szavakkal, olyan pénzt, ami nem kell visszafizetniük -, ellenben az olyan puha kölcsönökkel, amelyek, el kell mondani, felemésztik a természeti erőforrásokat. Ám ha ezeket a hiteleket infrastruktúrára és fenntartható fejlődésre fordítják, akkor ki állíthatja, hogy Afrika nem húz hasznot ebből? Mint tudják, ha az afrikai infrastruktúráról van szó, akkor adhat Európa, Európa és Kína, Európa, Kína és az Egyesült Államok, Európa, Kína, Japán és az Egyesült Államok, sőt, akár az egész világ, bármennyi pénzt, még mindig évekre lenne szükség, amíg elég infrastruktúra lenne ahhoz Afrikában, hogy az támogasson bármiféle igazi fejlődést.
Ennélfogva, mindez a pénz, ezek a befektetések, nem feltétlenül rossz dolgok. Az igazi kérdés a tudás, hogy hogyan használják fel őket, hogy szervezik meg őket. Tudom, hogy nem vehetek rá mindenkit arra, hogy egyetértsenek, de ez a demokrácia szépsége. Őszintén hiszem, hogy a nyitottságon keresztül, a párbeszéden keresztül, a háromoldalú partnerségek keresésén keresztül, ebben az esetben komoly változásokat érhetünk el. Véleményem szerint Európa mindig Afrika különleges partnere marad, történelmi okokból, földrajzi okokból, modell okokból. Nem félek ettől, és úgy vélem, hogy tényleg igazán jelen szeretnénk maradni Afrikában - mint valaki említette, ez nagyon fontos -, úgy kell tennünk, ahogy én mondom, és hozzátenni még egy hozzávalót. Abba kell hagynunk annak sejtetését, hogy a mi Afrika iránti érdeklődésünk pusztán a nagylelkűségen, a kedvességen és az emberiességen alapul.
Nyilvánvaló, hogy ebben a tekintetben kötelességeink vannak, de el kell fogadnunk, hogy az Afrikával való viszony egy hatalmas, kölcsönösen előnyös helyzet lehetőségét rejti magában Európa számára. A kölcsönös gazdasági fejlődés hatalmas potenciálját ígéri, és nincs abban semmi helytelen, vagy erkölcstelen, ha ebből a szemszögből nézzük a dolgokat. A kínaiaknak legalább egy jó tulajdonságuk van: nem csinálnak titkot a terveikből. Soha nem hallottam azt a kínaiaktól, hogy segíteni szeretnének az afrikaiaknak, vagy hogy a fejlődést szeretnék előmozdítani Afrikában. Nem, ők őszinték. Ők a gazdasági fejlődés szabályai szerint játszanak, ez az ő fő érdekük. Szerintem, ha tisztelni akarjuk a partnereinket, akkor ezt el kell fogadnunk. Nem szabad elítélnünk ez a szempontot. Nincs csoda-megoldás. Ha Afrika nem fejlődik gazdaságilag, akkor egyáltalán nem fog fejlődni, és kész, és akkor a mi jótékony politikáink sem fognak semmi változást előidézni.
Ennyit akartam mondani. Sajnálom, elnök asszony, hogy ilyen hosszan beszéltem, de egy olyan véleményt fejeztem ki, amely az ezekből az országokból származó mindennapos tapasztalataimból származik.
Még egy, utolsó dolog, mivel ez igen fontos. A kínai hajó most visszafordult Kínába. Az emberek mindig azt mondták, hogy Európa kevés politikai befolyással rendelkezik. Most jöttem vissza a SADEC találkozóról, ahol államfőkkel beszéltem. Zimbabwéről egyértelmű, hogy szó volt. Beszéltem az összes államfővel: Angoláéval, Mozambikéval, az összessel. Egyértelművé tettem a kínai hajó kérdését. A dokkmunkások reagáltak, de számos ország ugyancsak visszautasította a hajó kirakodását. A legfrissebb információim szerint a hajót visszaküldték Kínába. Mivel ez egy fontos kérdés, Európa kötelességének megfelelően megpróbáltam puha diplomáciával cél érni, és meggyőzni a kikötő személyzetét, akik persze a nép hangját is jelentik. Mindez megérte az erőfeszítéseket, és bebizonyosodott, hogy az afrikaiak sem fogadnak el bármit a diplomáciával vagy akár a politikával kapcsolatban.
Ana Maria Gomes
előadó. - Elnök asszony, emlékeztetnék arra, hogy kollégánk, Erika Mann, aki a Nemzetközi Kereskedelmi Bizottság véleményének megfogalmazója, nem tud itt lenni velünk. Ő arra kért engem, hogy hangsúlyozzak ki egy kérdést, amelynek helyt adtunk a jelentésben: ez Afrika Kínával kapcsolatos saját stratégiája kidolgozásának fontossága, megemlítve, hogy egy ilyen stratégia javíthatja a Kína és Afrika közötti kereskedelmi kapcsolatok kölcsönös jellegét, ha a kínai projektekben Afrikában az afrikai munkások nagyobb részvételére, Kína részéről a technológia átadásának nagyobb hajlandóságára, és az afrikai exportok előtt a kínai piacokhoz való hozzáférésének javítására koncentrálna.
előadó. - (FR) Engedjék meg nekem, hogy köszönetet mondjak Michel biztos úrnak és a többi képviselőtársamnak megjegyzéseikért, és azokért a fontos kérdésekért, amelyeket felvetettek.
Megértem a biztos urat, amikor azt mondja, hogy Európa egyoldalúan nem diktálhat feltételeket Afrikának, különösen akkor, ha Kína nem tartja be őket. Ám éppen ezért kell nekünk, európaiaknak befektetnünk az afrikai civil társadalom, a parlament, a szabad sajtó, az egyetemek stb. és hasonló intézmények erősítésébe, hogy az afrikaiak maguk követelhessenek és szabhassanak feltételeket, például az MFC-kből következően, és biztosíthassák azok tiszteletben tartását.
Teljesen egyetértek a biztos úrral azon a ponton, és ez nyilvánvaló a jelentésben is, amikor azt állítja, hogy az európai támogatások vagy segélyek gyors kifizetése létfontosságú Afrika számára, és hogy a tagállamok és a Bizottság közötti feladatok megosztása és a koordinált intézkedések nagyon fontosak, hogy lépést tudjunk tartani azzal, ahogyan Kína jelenleg a következmények megfontolása nélkül, csupán a saját érdekeire figyelve támogatja Afrikát.
Az OECD kritériumok kapcsán egyértelműen Kína döntésén múlik, hogy érdemes-e alkalmazni őket. Ám én azt gondolom, hogy a mi feladatunk, hogy afrikai pozitív és negatív tapasztalataink alapján megértessük Kínával, hogy az ő hosszú távú érdeke annak biztosítása, hogy Afrika természeti erőforrásait kitermeljék, és ne megtizedeljék, és hogy jó kormányzás nélkül nincsenek garanciák, még Kína számára sem.
Végül, Kína növekvő afrikai jelenlétének egyik kedvező következménye talán ez a vita, és a jelentés, amelyet holnap fogunk elfogadni. Kína segített Európának, hogy megértsük, hogy Afrikában hatalmas lehetőségek vannak, és hogy vannak sikertörténetek is Afrikában. Őszintén remélem, biztos úr, hogy a jövő heti kínai útja alkalmat ad arra, hogy előmozdítsa a Kína és Afrika közötti konstruktív együttműködést, amelyet e jelentés is felvázolt, és hogy emlékeztesse Kínát, ahogyan ön mondta ma, az ENSZ Biztonsági Tanácsának állandó tagságából következő felelősségére, nem csupán Tibet és Mianmar kapcsán, hanem Afrika, és különösen Zimbabwe és Darfúr kapcsán is. Gratulálok biztos úr, amennyiben az ön lépései valóban segítettek abban, hogy a hajót visszaküldjék Kínába. Ez igen kedvező.
Elnök
A vitát lezárom.
A szavazás szerdán, 11 30-kor kerül sorra.
Írásbeli nyilatkozatok (142. cikk)
Filip Kaczmarek  
írásban. - (PL) Gomes asszony jelentése kétségtelenül részletes és érdekes elemzése a Kínai Népköztársaság afrikai jelenlétének. De sajnos nem tudom elűzni azt a benyomást, hogy valahol a kereskedelem, a befektetések, az infrastruktúra, az energia és más fontos kérdések között szem elől tévesztettük ebben a jelentésben azt a kérdést, amely mind az általunk képviselt intézmény - az Európai Parlament -, mind a jelentésért felelős Fejlesztési Bizottság szempontjából alapvető fontosságú. Az emberi jogok védelme világszerte abszolút prioritást élvez az Európai Parlamentben - ezt olvashatjuk az Európai Parlament honlapján. Ha tényleg hiszünk ebben a jelszóban, kkor nem korlátozódhatunk a kormányzás és emberi jogok részben a következőre:
Kína darfúri részvételének felületes összefoglalójára (mindezt a lehető legkedvezőbb kontextusba helyezve), miközben mind tökéletesen tisztában vagyunk vele, hogy abban a régióban nem volt semmilyen részvétel;
egymondatos hivatkozás arra, hogy a Kínai Népköztársaság megsértette az ENSZ Afrikára vonatkozó fegyverembargóját - ne felejtsük el, hogy Kína az ENSZ Biztonsági Tanácsának állandó tagja;
rövid említése annak a témának, hogy Kína együttműködik olyan kormányokkal, amelyek emberi jogok megsértéséért felelősek, például Zimbabwe.
"Az EU-nak nem szabadna lebecsülnie Kína zárt ajtók mögötti, illetve nyilvános kritizálásának erejét”, ahogyan Gomes asszony írja jelentésének indoklásában. Kár, hogy kihagytunk egy ilyen remek lehetőséget ezzel a jelentéssel. Köszönöm figyelmüket.
Eija-Riitta Korhola  
írásban. - (FI) Gomes asszony jelentése kulcsfontosságú hozzájárulás az ehhez a nemzetközi együttműködést érintő hatalmas kihívással kapcsolatos vitához. Ismét megköszönöm tisztánlátását.
Egyik oldalról úgy tűnhet, hogy Afrika hasznot húzott a Kínával fenntartott szoros gazdasági kapcsolataiból. Az Európa melletti legfontosabb kereskedelmi partnere által adott gazdasági lökés csökkentette a szegénységet. Kína nem teherként, hanem gazdasági potenciáltól duzzadó lehetőségként tekint Afrikára.
A másik oldalról nyilvánvalóvá vált, hogy Kína afrikai helyzetének igen aggasztó szempontjai is vannak. A fegyverexport, az egészségtelen beruházások, a nyersanyagok kitermelése - Európa a nagy lelkesedés közepette túl jól ismeri a neokolonializmus jeleit. Érdemes feltenni a kérdést, hogy fel lehet-e használni a gazdasági erőt a szuperhatalommá válás rögeszméjének ürügyeként. Ez például Darfúrban is felvetődik ez.
Egy másik kérdés, hogy hogyan reagáljon az EU. Sok tekintetben Kína Európa riválisa Afrikában, és többen azt mondták, hogy egy önmagát tisztelő, felemelkedőben lévő szuperhatalom kioktatása nem vezet semmi jóra. A jelentés bölcsen egy konstruktív megközelítést választ. Ebben meg kell határoznunk saját szerepünket, ami abban áll, hogy emlékeztessük Kínát a partnerségből következő kötelezettségekre. Közös erőfeszítésekre van szükség a millenniumi fejlesztési célok eléréséhez, a konfliktusok megelőzéséhez és a fenntartható fejlődés garantálásához.
A klímaváltozás megakadályozása kapcsán a legnagyobb fontossággal bír az együttműködés. Bali után él a remény, hogy Kína, mint fő szennyező, és Afrika, mint ártatlan áldozat, részt fognak venni.
Végül nyugtáznunk kell a tényt, hogy Kína nem osztja Európának az emberi jogok tiszteletéhez kapcsolódó fogalmait. Ezért sokkal nagyobb erőfeszítéseket kell tennünk, hogy biztosítsuk azt, hogy a tartós demokrácia, a jog uralma és jó kormányzás gyökeret eresszenek Afrikában. A kínai kihívásra adott végső válasz nem Kínában, hanem Afrikában kereshető.
Bogusław Rogalski  
írásban. - (PL) Kína, a felemelkedő hatalom hatalmas hatást gyakorol a fenntartható fejlődés afrikai folyamatára, de észben kell tartanunk, hogy az afrikai államok felelősek a külföldiek és a külföldi szervezetek vagy kormányok területükön való jelenlétének átfogó hatásaiért.
Mind az EU, mind Kína a biztonság, a béke és a fenntartható fejlődés előmozdítása érdekében tesznek intézkedéseket Afrikában, de a dolgok jelenlegi állása szerint az EU Afrika legnagyobb donora és fő kereskedelmi partnere. Bár Kína hatalmas pozitív tapasztalattal rendelkezik, miután saját polgárai közül 400 milliót felemelt a rendkívüli szegénységből az elmúlt 25 év alatt, ennek ellenére oda kell figyelnünk a hatalmas szociális és gazdasági egyenlőtlenségekre, valamint a természeti környezet ijesztő lepusztulására, az alapvető szabadságok korlátozására és az alacsony foglalkoztatási normákra.
Nyomon kell követnünk az afrikai természeti erőforrások kiaknázását, mivel ez a teljes kimerülésükhöz és a korrupció elterjedéséhez vezethet, akárcsak a társadalmi egyenlőtlenségek elmélyüléséhez és konfliktusok szításához, amelyek káros hatást gyakorolnak az afrikai országok fejlődésére. Éppen a nyugati országok kereskedelmének és fogyasztásának hatásai miatt növekszik Kína kereslete Afrika természeti erőforrásai iránt, amely a fejlődő országok széndioxid kibocsátásának növekedését eredményezi. Nem kevésbé fontos az a tény, hogy a WTO tagsággal számos kötelezettség jár, amelyeknek Kína nem tesz eleget a megfelelő mértékben. Az EU-nak a Kínával és Afrikával való háromoldalú tárgyalások részeként fel kell vetnie az igazságosság kérdését a kereskedelemmel, az éghajlattal és más problémákkal kapcsolatban.
Toomas Savi  
írásban. - Elnök úr, a legnyugtalanítóbb tény Kína afrikai politikájában az, hogy feltételek nélküli támogatásokat és beruházásokat nyújt. Az Európai Unió által nyújtott fejlesztési támogatás mindig is szigorú feltételekhez volt kötve a demokratikus haladással, a jog uralmának elismerésével, a jó kormányzással és az emberi jogok tiszteletben tartásával kapcsolatban.
Kína pragmatikus "feltételek nélküli” együttműködése afrikai elnyomó rezsimekkel aláássa azokat az erőfeszítéseket, amelyeket az Európai Unió tett a demokratikus államépítés ösztönzésére Afrikában, és arra késztet minket, hogy rugalmasabb politikákat vezessünk be Afrikában. Bár néha rendkívül hatékonyak, a feltételes segélyek néha leereszkedőnek tűnnek, és Kína, hogy kielégítse növekvő erőforrásigényét, nem alkalmazza őket.
Kína növekvő érdeklődése és részvétele Afrikában veszélyezteti az ottani európai érdekeket, és, hogy megakadályozzuk az ottani térvesztésünket, vonzóbb eszközökkel kell előállnunk a demokratikus átmenetek előmozdítására az afrikai országokban. De a másik oldalról nem szabad elijednünk a Kína és az Európai Unió, valamint a több jelentős érdekelt fél közötti, koherens multilaterális stratégia kialakításáról szóló konstruktív párbeszédtől sem.
Bernard Wojciechowski  
írásban. - Napóleon szerint hagynunk kell Kínát aludni, mert ha felébred, akkor meg fogja rengetni a világot. Rossz hír: Kína felébredt, de mi elszenderedtünk. Továbbra is a gyarmati uralom örökségével foglalkozunk, mind a gyarmatosító, mind a gyarmatosított országokban, de nem foglalkoztunk azzal a lehetőséggel, hogy ez a tragédia újra megtörténhet. Nem megalapozatlan az a vád, hogy Kína neokolonializmust folytat. Kína érdekei ugyanazok az afrikai országok kizsákmányolásában, mint néhány európai országéi voltak évszázadokkal ezelőtt. Mi nagy áron tanultunk ebből, de Kínának még meg kell tanulnia, hogy hogyan valósítsa meg az emberi jogokat határain belül, miközben már kísérletezik a gyarmati uralommal. Kína olaj utáni szomjúságával az afrikai erőforrások utáni éhségével veszélyes útra tért. Egyértelmű jelet kell küldenünk Kínába: először foglalkozzanak az emberi jogokkal a határaikon belül, és aztán mutassák meg a világnak, hogy hitelesen szeretnének hozzájárulni Afrika fejlesztési céljaihoz, ahelyett, hogy csupán eszközként használnák fel őket.
