A Cancúnban tartott éghajlat-változási konferencia eredménye (vita) 
Elnök
A következő napirendi pont a Tanácsnak és a Bizottságnak a Cancúnban tartott éghajlat-változási konferencia eredményeivel foglalkozó nyilatkozatai.
Joke Schauvliege
Elnök úr, tisztelt parlamenti képviselők, nagy örömömre szolgál, hogy a Cancúnt megelőző vitát követően, majd az eredménnyel zárult, éghajlat-változási konferencia után ismét itt lehetek az Európai Parlamentben.
Ugyancsak örömmel látok néhány ismerős arcot, azokét, akik a cancúni küldöttségben helyet kaptak és bírták az Európai Parlament felhatalmazását, hogy nagyon hasznos és aktív közreműködéssel kivegyék részüket a konferencia sikeréből. Úgy vélem, erre feltétlenül utalnom kell, ezt alá kell húznom!
A cancúni éghajlat-változási konferenciát végeredményben sikeresnek kell tekinteni. Egészen a legutolsó pillanatig kétséges volt, hogy eredményt érhetünk el, de végül is a mérleg pozitív. Minderre nagy szükség volt mind saját éghajlat-politikánk, mind a multilaterális folyamat fennmaradása tekintetében.
Az éghajlat-változási konferencián döntésre jutottunk. Döntésünk lényegében két részből tevődik össze: az első részt úgy tekinthetjük, mint amely néhány, meglehetősen gyorsan alkalmazható konkrét intézkedést tartalmaz. A második rész bizonyos alapokat fektet le, amelyekre építve a 2012 utáni időszakra vonatkozó globális megállapodás segíthető elő. Nyilvánvalóan, mindezen elemeket a 2 °C-célkitűzés keretében fogadtuk el, amely célt az éghajlat-változási konferencia eredményességét meghatározó kiindulási pontok között tartottuk számon.
Amikor az azonnali végrehajtásról vagy pár, azonnal végrehajtható lépésről szólok, akkor az alkalmazkodásról, a technológiáról, az erdőirtás elleni küzdelemről és a pénzügyekről beszélek. Talán röviden kiemelhetnék pár dolgot.
Elsőként és legfontosabbként is az alkalmazkodásról. Elfogadtuk ennek keretét, és létrehoztunk egy bizottságot, amelyek révén segítséget ajánlunk fel a legsebezhetőbb területeknek.
Másodszor, a technológiáról. Segítjük mind a károk mérséklését, mind az alkalmazkodást. Két új struktúra van kialakulóban: a Technológiai Végrehajtó Bizottság és az Éghajlat-technológiai Központ és Hálózat. Az elképzeléssel az a cél, hogy a kutatás, az ismeretek terjesztése és a technológiák átadása révén bővítsük ismereteinket.
Harmadszor, az erdőirtás elleni küzdelemről. A fejlődő országok nemzeti stratégiái és cselekvési tervei alkotják az erdőirtás elleni küzdelem pénzügyi műveleteinek alapját.
Végül, a Zöld Klíma Alapnak biztosítania kell, hogy 2020-ra 100 milliárd dollár álljon a fejlődő országok rendelkezésére.
Ezek Cancún konkrét eredményei. Amennyiben a hosszabb távot és a lefektetett alapokat tekintjük, akkor - természetesen - jövőre folytatnunk kell a munkát annak érdekében, hogy a 2012 utánra vonatkozó nemzetközi megállapodás meg is szülessen. A károk mérséklését célzó intézkedéseket, mind a fejlett, mind a fejlődő országokét, beépítettük és elfogadtuk a szövegben. Mindez nagyon fontos, mivel ezzel a koppenhágai eredményeket is most hivatalossá tettük.
Ugyancsak törekvések irányultak a magasabb fokú átláthatóság biztosítására is. Ennek hosszabb távra, a 2012-öt követő időszakra vonatkozó jogi formája a jövő évig nem igen kerül meghatározásra. Ezzel összefüggésben önálló vita veszi kezdetét: közeledünk-e a Kiotói Jegyzőkönyv keretében a második kötelezettségvállalási időszakhoz, illetve mit is tesznek a feltörekvő országok és az Egyesült Államok?
Ez tehát nem az út vége, hanem a kezdete. Egy új, fontos lépés az éghajlattal kapcsolatos vitában. Úgy gondolom, hogy mindnyájunknak, az Európai Parlamentnek, a Tanácsnak, és a Bizottságnak továbbra is keményen együtt kell működni annak biztosítása érdekében, hogy jövőre határozottan előreléphessünk, és remélhetőleg elérjük a kötelező érvényű nemzetközi megállapodást.
Mindenesetre, szeretném ismét megköszönni a Parlamentnek cancúni erőfeszítéseit.
Connie Hedegaard
a Bizottság tagja. - Elnök úr, úgy tisztességes, ha beismerjük, mi, az Európai Unióból azzal a félelemmel indultunk Cancúnba, hogy esetleg üres kézzel térhetünk haza. Természetesen dolgozott bennünk az az erős vágy is, hogy biztosítsuk, ne ez következzék be és lényegében egy tartalmas és kiegyensúlyozott csomag szülessék. S amint mindnyájan tudják, végül is ez történt.
Ez azt jelenti, a multilaterális folyamat él. Sőt mi több, kifejezetten jól van, és tekintve, hogy akár halott is lehetne, ez önmagában is jelentős tény. Úgy vélem, hogy mindnyájan, akik ott voltunk, megkönnyebbülten sóhajtottunk fel a végső megállapodások elérésekor. Ott úgy tűnt, hogy a nemzetek közösségének egésze ennek bekövetkeztét kívánta, és azt akarta bizonyítani, hogy a globális kihívásokkal szembeni küzdelemben nyilvánvalóan szükség van a multilateralizmusra.
Úgy gondolom, azt is el kell mondanunk, hogy Cancúnban korántsem csak a tárgyalási folyamatot védtük meg. Ennél többre is jutottunk, és természetesen ez volt az alapvető jelentőségű. Meg akartuk védelmezni a folyamatot. Meg akartuk védelmezni a globális megállapodás lehetőségét, de azt is biztosítani akartuk, hogy valami érdemlegeset érjünk el Cancúnban. Nagyon keményen dolgoztunk, a mexikói elnökséggel együtt. Nagyon szorosan együttműködtünk az elnökséggel, és az kezdetektől fogva teljes támogatásunkat élvezte. Azt kell mondanom, a mexikóiak minden dicséretet megérdemeltek. Kiváló munkát végeztek.
Egy évvel ezelőtt a kezdőlépéseket tettük meg Koppenhágában. Úgy hiszem, hogy amennyiben Koppenhága után két-három nappal találkozunk, kevesen gondoltuk volna, hogy egy évvel később a Koppenhágai Egyezmény minden eleme bekerül egy kötelező érvénnyel bíró ENSZ-megállapodásba. És ez nagyon jó.
Cancúnban azonban újabb lépésekre is sor került. Új intézményekkel és alapokkal erősítettük meg az éghajlatváltozás terén követendő nemzetközi rendszert. Három olyan dolgot szeretnék kiemelni, amelyek igen fontosak voltak az Európai Unió számára a végjátékban, amely péntekre esett, amint arra a jelenlévők némelyike visszaemlékszik.
Három prioritásunk volt, amelyet szerettünk volna kifejezésre juttatni az eredményekben. El akartuk érni, hogy az az eltérés, amely a Koppenhágai Egyezménynek most már az ENSZ-szövegben is rögzített kibocsátás-csökkentési felajánlásai, valamint a globális felmelegedés 2 °C alatt tartásával összefüggő kihívás között tapasztalható, elismerésre kerüljön. Ez nagyon fontos volt, miközben magunk nyilvánvalóan láttuk, hogy az eltérés áthidalásának még nem érkezett el az ideje. Ugyancsak igen erőteljesen fokozni akartuk az átláthatóságot: a mérések, jelentéstételek és ellenőrzés (MRV), valamint a nemzetközi konzultációk és elemzések (ICA) révén. Harmadszor, ugyancsak fel akartuk tüntetni a szövegben a 2012 utáni időszakra vonatkozó, majdani jogszabályozási keret lehetőségét.
Mindhárom pont tekintetében haladást értünk el. Első alkalommal került arra sor, hogy egy ENSZ-dokumentum elismerte a 2°C célkitűzést, rögzítette a felajánlásokat. És szó esett egy nyilvánvaló dologról is. Nevezetesen arról, hogy az országoknak többet kell tenniük annak érdekében, hogy Földünkön a hőmérséklet emelkedése 2°C alatt maradjon. Ugyancsak beindult az átláthatóságot erősítő folyamat, és - amint ezt Cancúnban kifejtettük - nem bizonyult elegendőnek annak szóbeli kinyilvánítása, hogy valaki a fokozott átláthatóság mellett foglal állást. Mit is jelent ez? Nagyon fontos, hogy a szöveg számos olyan oldalt tartalmaz, amelyek pontosan meghatározzák azt, milyen politikai útmutatás is lehetséges az MRV és ICA tekintetében.
Mindez nagyon fontos, de még egy pontot szeretnék kiemelni. Azt gondolom, hogy nem pusztán érdekessége volt az éghajlattal kapcsolatos nemzetközi tárgyalásoknak, hogy egy olyan ország, mint Kína, most elfogadta a nemzetközi konzultációkat és elemzéseket. Úgy vélem, hogy ez egy olyan fontos jelzés, amelynek hatása túlmutat az éghajlattal foglalkozó tárgyalásokon. Ez valóban nagyon fontos és jelentős előrelépés volt.
Végül, sikerült nyitva tartani a Kiotói Jegyzőkönyvről, és a tárgyalások majdani jogi érvényű lezárásáról folyó párbeszédet. Azt gondolom, hogy amennyiben nem rendelkeztünk volna egy második kötelezettségvállalási időszak lehetőségével, a folyamat mostanra nagy valószínűséggel hamvába holt volna.
Miután e pozitív dolgokról beszámoltam, szeretném visszhangozni Joke Schauvliege szavait, aki az imént arra hívta fel a figyelmet, hogy mindez nem azt jelenti, hogy nagyon könnyű év áll előttünk. Hosszú, kihívásokkal teli utazás vár ránk. Cancúnban érzékeltük milyen lassú is a folyamat. Amikor az ENSZ keretein belül együttesen lépünk, akkor ez önmagában hordja a lassúság elemét. Senki se gondolja tehát, hogy a Dél-Afrikába vezető út könnyen járható lesz. Az előttünk álló esztendő igen sok kihívást tartogat. A jelenlegi szakaszban csupán azt mondhatom, hogy Európa megtesz minden tőle telhetőt konstruktív szerepének fenntartása érdekében, és saját prioritásait igencsak észben tartva igyekszik hidat verni az eltérő nézetek közé.
Azt gondolom, nagyon fontos, hogy hazatérve most mindenki lásson hozzá nemzeti, regionális és önkormányzati teendőinek elvégzéséhez. Most mindnyájunknak lépnünk kell, amint tesszük ezt itt, Európában. Rendelkezünk saját 2020-as célkitűzéseinkkel, és már kezdeményeztük a vitát arról, hogy már rövid távon is miként erősíthetnénk ambícióinkat. Mint Önök is tudják, tavasszal a Bizottság beterjeszti az alacsony szén-dioxid-kibocsátású gazdaságra való áttérés teljesítésével kapcsolatos 2050-es stratégiáját. A stratégiában egy 2030-as célkitűzés is szerepel.
Hadd szóljak végül pár szót az Európai Uniónak az éghajlat-változási konferencián való szerepléséről. Szeretném felhívni a figyelmet arra, hogy lényegében sikerült egységes álláspontot képviselni. Ezen a fórumon már esett szó arról, hogy ez mennyire fontos. A Bizottság, az Elnökség és a 27 tagállam biztosították, hogy az Európai Unió betöltse szerepét a nemzetközi színtéren. Nagy örömmel említem, hogy kiváló együttműködés valósult meg Schauvliege miniszter és jómagam között; az ő csapata és az én bizottsági csapatom között. Szeretném megköszönni Joke Schauvliege-nek közreműködését e siker elérésében.
Végül, de természetesen korántsem utolsó sorban, hálás köszönetemet fejezem ki a parlamenti küldöttségnek is. Úgy érzem, a küldöttség jelentős mértékben hozzájárult azon üzenet közvetítéséhez, hogy Európa valóban egységes álláspontot képvisel. Külön is szeretnék köszönetet mondani a Környezetvédelmi, Közegészségügyi és Élelmiszer-biztonsági Bizottság elnökének, Jo Leinennek. Azt gondolom, hogy rettentő nagy fontossággal bírt, hogy amikor a küldöttség tagjait az európai álláspontokról faggatták, akkor ők mindannyian megpróbáltak a közös nevezőből kiindulni. Úgy vélem, ez nagyban hozzájárult ahhoz az általános megfontoláshoz, hogy most Európa valóban egységes volt. Nagyon köszönöm ezt!
(Taps)
Richard Seeber
Elnök úr, szeretném támogatni Hedegaard biztos asszony elismerő szavait. Sokat tanultunk az elmúlt évek eseményeiből, s különösen az egységes álláspontot illetően. Amennyiben a mai helyzetet egybevetjük Koppenhágával, azt mondhatjuk, hogy nagy várakozásokkal mentünk Koppenhágába és igen kiábrándultan tértünk vissza. Cancúnba mérsékeltebb elvárásokkal utaztunk, és mégis sikerült valamit elérnünk. Meggyőződésem, hogy jövőre Durbanben elérjük a mindenki által remélt eredményeket.
A lényeges az, hogy az ENSZ-folyamat létezik és működik, és mi az Európai Unióban tudatában vagyunk annak, hogy számos út vezet egyazon cél felé. Közös célunk a globális felmelegedésnek a nevezetes 2ºC-ra korlátozása. Most, első alkalommal sikerült mindezt az ENSZ-dokumentumba beillesztenünk. Azonban még magában Európában is arra kellett ráébrednünk, hogy a híres, kötelező érvényű szerződés sem elegendő. Ugyancsak el kell ismernünk más országok erőfeszítéseit is, és ezek között is különösen az olyan nagy kibocsátókét, mint amilyen az USA és Kína.
Számunkra, politikai szempontból, rendkívül fontos, hogy egységet mutassunk erőfeszítéseink során. És Cancúnban ezt sikerrel teljesítettük. Fontos azonban az is, hogy fejlett világként ne pusztán elismerjük történelmi felelősségünket, de tegyünk is valamit. S mindenekelőtt ki kell alakítanunk a Kiotói Jegyzőkönyvet kiváltó szabályozást. Hasonló jelentőséggel bír az, hogy a fejlődő világ is felismeri, hogy nekik is erőfeszítéseket kell tenniük. Úgy hiszem, e téren jelentős sikereket értünk el, és a helyes úton járunk.
A részletekről már esett szó. Számomra azon tény tűnik különösen fontosnak, hogy egyértelmű haladást értünk el, s különösen az erdőirtás elleni küzdelemben. Az egyes országok megkapták a nemzeti stratégia kidolgozására vonatkozó felhívást, s majd kiderül, hogy mit is érnek el. Ez az elem, beleértve a politikai megfontolásokat is, igen fontos számunkra.
Felelősség terhel bennünket a technológiaátadást illetően. Ebben a vonatkozásban nekünk markánsabb vezető szerepet kellene játszanunk, de ennek ellenére általános értékítéletem mégis kedvező, és biztos asszony, még egyszer szeretném megköszönni erőfeszítéseit.
Jo Leinen
Elnök úr, szeretnénk megköszönni a Bizottságnak és a Tanácsnak, Hedegaard asszonynak és Schauvliege asszonynak azt, hogy Cancúnban az Európai Parlament küldöttségének naponta adtak tájékoztatást. Igazat mondunk, amikor azt állítjuk, hogy Cancúnban az EU nem a probléma, hanem nagyon gyakran a megoldás részét képezte. Mindez elégedettséggel tölthet el bennünket. A kedvező hangulatot ki kell használnunk annak érdekében, hogy új lendületet adhassunk az európai éghajlat-politikának, de magának az Európai Uniónak is. Mindössze három pontra térnék ki: abszolút helyes volt a Parlament számára, hogy határozatában ambiciózusabb tervek kidolgozására szólított fel, és arra, hogy érjük el 2020-ra a CO2-kibocsátás 30%-os mérséklődését. Remélem, hogy jövő tavasszal a Bizottság és a Tanács ezzel egybecsengő határozatokat fogad majd el.
Másodszor, rendelkezésünkre áll a Zöld Klíma Alap. Javasoltuk egy pénzügyi tranzakciós adó bevezetését, amelyből az Alapot fedezhetnénk. Azok, akik ezt elvetették, álljanak most elő új alternatívákkal - ne kerülgessük tovább a forró kását!
Harmadszor, el kell végeznünk házi feladatunkat. Szűkítenünk kell az EU szén-dioxid-lábnyomát. Utolsó észrevételem ez: az éghajlat-változási konferencia lezárult. Fordítsuk tekintetünket a következő felé! A munkát fel kell gyorsítanunk!
Chris Davies
az ALDE képviselőcsoport nevében. - Elnök úr, engem abszolút nem érdekel a futball, de néha-néha már láttam képeket e játékból. És amikor a menedzser arcát mutatták, a biztos asszonyra gondoltam. Kettő-egy a másik csapat javára, és legnagyobb erőfeszítései ellenére is csapatának a kieséssel kell számolnia. Ekkor gólt ér el csapata. Nem tudom, ki is lövi a gólt - talán a másik csapat kapusa egyszerűen besétál saját kapujába a labdával -, de végeredményben ez döntetlen. Egy létfontosságú pontot sikerült szerezni, a csapat a kiesést elkerülte. Ez nem győzelem, de nem is vereség. És a menedzser másnap folytatja a küzdelmet.
Azt mondták nekem, hogy Cancúnban nagy taps fogadta egy tárgyalási határozat megszületését. Megértem a küldöttek felszabadult sóhaját, hogy megúszták a vereséget. De ez még aligha győzelem. Hol kerül említésre az, hogy 2015-re meg kell fékezni a hőmérséklet emelkedését? Hol a nagy elán, hogy 2050-re 50%-kal mérséklődjék a CO2-kibocsátás? Hol vannak a Kiotót követően tett kötelezettségvállalások? Trükközünk, cselezünk, majd a labdát felrúgjuk a lelátóra. Tudom, bírálni könnyű. Amivel most próbálkozunk, még sohasem történt meg korábban. Törekvéseink azt kívánják, hogy a világ kormányai együttes fellépésre szánják el magukat. És természetesen ez az, amiért a nacionalista jobboldal ezt olyannyira gyűlöli.
A világ kormányainak mindegyike elfogadja a tudományt, elfogadja, hogy nem teszünk eleget annak érdekében, hogy megállítsuk a hőmérséklet két foknál magasabb emelkedését. Ezúttal még Kína is elismerte, hogy a nemzeti szuverenitásnak korlátai vannak. Elfogadta, hogy nemzetközi ellenőrzés alá kell vonni kibocsátását, mert e téren egyek vagyunk: egyetlen faj, az emberi faj, egyetlen bolygón.
Továbbhaladásunk folyamatában jelentkeznek nagyon nehezen megválaszolható kérdések. Miként is mozdulunk el innen egy Kiotó-utáni, kötelező érvénnyel bíró megállapodás irányában úgy, hogy ne csupán a fejlett, de a fejlődő országokkal szemben is elvárások jelentkezzenek? Miként biztosíthatjuk a pénzügyi forrásokat? Valóban, honnan is szerezzük meg azt a pénzt, amelyet az alkalmazkodásra és az erdők védelmére beígértünk? Miként is győzzük meg saját kormányainkat annak érdekében, hogy a szén-dioxid-kibocsátásunkat érintő, 2020-ra tervezett törekvéseinket 20%-ról 30%-ra emeljék? Ámbár, talán rendelkezünk a válasszal. Miután Kína hozzáfogott szén-dioxid-kibocsátása intenzitásának 45%-os mérsékléséhez, saját gazdasági érdekeink is intézkedések meghozatalát követelik. Ellenkező esetben gazdaságilag lemaradunk. Most talán, köszönhetően annak, hogy Cancúnban nem szenvedtünk vereséget - kihasználva azon érzetet, hogy haladunk előre -megragadhatjuk az alkalmat és végrehajthatjuk a szükséges változtatásokat.
Yannick Jadot
Elnök úr, Leinen úrhoz hasonlóan, magam is kiemelném azt a figyelemre méltó munkát, amelyet Hedegaard biztos asszony és csapata Cancúnban végzett.
Ma, a cancúni siker bizonyos tekintetben azt jelenti, hogy fel kell hagynunk korábbi stratégiánkkal, miszerint mi majd akkor cselekszünk, ha mások is cselekszenek. Cancún pozitív kihatása, hogy most mindenkinek össze kell kapcsolódnia a nemzetközi tárgyalások gépezetével, és mindenekelőtt meg kell erősítenie nemzeti és regionális célkitűzéseit. Az üvegházhatást okozó gázok kibocsátásához kapcsolódó csökkentési célok tekintetében Európának most 30%-ot kell elérnie. A 30% elérése részét képezi annak a célkitűzésnek, hogy 2050-re elérjük a szén-dioxidmentes gazdaság állapotát. 20%-kal ez az átmenet nem érhető el.
Végül, a 30% elérésével egyértelműen felzárkózunk a feltörekvő gazdaságokhoz, Brazíliához, Kínához, és Dél-Afrikához. Tudjuk, hogy ezek az országok olyan célkitűzésekkel is rendelkeznek, amelyek - bizonyos mértékig - felülmúlják az Európai Unió céljait. Véget kell tehát vetnünk a cselekvés elmaradásának, a status quo-stratégiának. Cancún sikere azt jelenti, hogy sokkalta konstruktívabb módon kell becsatlakoznunk a nemzetközi tárgyalási folyamatba!
Julie Girling
az ECR képviselőcsoport nevében. - Elnök úr, nem voltam oly szerencsés, hogy tagja lehettem a Parlament cancúni küldöttségének, de szeretném ezt az alkalmat megragadva is gratulálni mindenkinek, aki a folyamat részese lehetett. Talán némileg cinikus voltam, amikor kételkedtem abban, hogy az ilyen jellegű találkozók bármit is elérhetnének, de - miközben a sajtóban többen panaszkodtak a részletek ismeretének hiánya, és különösen, mint Jo Leinen is jelezte, a Zöld Alap finanszírozásával, illetve több más kérdéssel kapcsolatos részletek hiánya miatt - magam azt az optimista nézetet képviseltem, hogy nem e találkozóval jött el a legapróbb részletek kimunkálásának helye és ideje, hanem Cancúnt a globális törekvések kinyilatkozásának, a stratégiáról való beszélgetéseknek idejeként kell felfognunk. És úgy gondolom, ez is következett be.
Képviselőcsoportomban, az ECR-ben, a könnyed kormányzásban hiszünk. Hisszük, hogy többet érhetünk el bátorítással, mint dagályos szónoklatokkal, és hiszem, hogy a cancúni lépés az előbbihez áll közelebb. Nem tehetek jobbat, mint hogy zárásként miniszterelnököm, David Cameron szavait idézem, aki tegnap azt mondta: "(A) cancúni megállapodás igen jelentős előrelépés a nemzetek közössége azon eltökéltségének megerősítésében, hogy az éghajlatváltozást multilaterális fellépéssel kezelje”. Elismerésemet fejezem ki mindazon képviselőtársamnak, aki közreműködött ennek elérésében.
Bairbre de Brún
A legfőbb elérendő cél egy jogi érvénnyel bíró, ambiciózus, és a hőmérséklet emelkedésének 2, vagy akár 1,5°C alatt, esetleg még a preindusztriális szint felett tartását megcélzó globális megállapodás.
A Cancúnban elért megállapodásban foglalt intézkedés ebbe az irányba mutató lépés. Egyetértek azokkal, akik ma azt mondják, hogy még rengeteg teendőnk van. A kormányoknak a most elértekre kell építeniük. A különbségeket csökkenteni kell! A napirend bonyolult kérdéseit meg kell oldani, és markánsabb, világosabb és kötelező érvényű célokat kell most kitűzni! A napjaink és a dél-afrikai COP 17 közötti határidőket be kell tartanunk!
Köszönetem mindazért, amit elértünk, a Tanácsnak és Bizottságnak is szól, de kemény munka áll még előttünk. Európában azonnal egyetértésre kell jutnunk a CO2-szivárgás legalább 30%-os mérséklésében! Nemcsak a nemzetközi megállapodás miatt, hanem saját érdekünkben is.
Anna Rosbach
Elnök úr, hálás köszönetemet fejezném ki Biztos asszonynak nagyszerű munkájáért, és azokért a kitűnő tájékoztatókért, amelyeket Cancúnban számunkra rendezett. Az éghajlat-változási konferencia egésze persze - természetes módon - a levegő felmelegedésével és a fejlődő országokat segítő alap felállításával foglalkozott. Ez, megítélésem szerint helyes, de ki is ellenőrzi majd, hogy a pénzeket szabályosan utalják-e ki, és azok nem a diktátorok magánbukszájába kerülnek-e? Nagyon szerettem volna látni, hogy a konferencia megvitatja az, milyen összefüggések is vannak az alapvető források felhasználásának korlátozása, valamint az éghajlattal és a népességnövekedéssel kapcsolatos nemzeti szabályozásnak a biodiverzitás szükségességével való kapcsolata között. Ez az a téma, amelyet illetően a világ valamennyi politikusa behunyja szemét, miközben pár rövid éven belül bolygónknak körülbelül 10 milliárd embert kell élelmeznie. Miként jutunk az élelmezésükhöz szükséges táplálékokhoz anélkül, hogy növelnék a szén-dioxid-kibocsátást, és anélkül, hogy kibillentenénk helyéről a természet egyensúlyát és károsítanánk a Föld éghajlatát?
A Cancúnnal szembeni elvárások rendkívül alacsonyak voltak, és emiatt is vált az sikeressé. Most azonban nyitottak az ajtók a COP 17-et megelőző további együttműködés előtt. Magam ennek szívből örülök.
Nick Griffin
Elnök úr, amint a szén-dioxid-csalók és a világkormány összeesküvői üdvözlik cancúni előrelépésüket, az Egyesült Királyság miniszterelnöke, Dave Cameron is elégedettségét fejezte ki a konferencia eredményeit illetően.
Amióta, 1772-től rögzítik az adatokat, Közép-Anglia leghidegebb decemberi első fél hónapját tapasztalta meg, és ugyanekkor Dave elégedett azzal, hogy a Zöld Klíma Alap 2,9 milliárd fontjába kerül a brit adófizetőknek. Ezzel egészül ki az a 18,3 milliárd, amelyet az Éghajlat-változási Törvény évente szippant ki a brit fogyasztók zsebéből a zöld ipari komplexum vállalati csalói számára. Teljesen véletlenül, ez a 2,9 milliárd font pontosan annyi, mint amennyit a Pénzügyminisztérium megspórol a brit diákok eladósodásának növekedése révén, miáltal is élethossziglan tartóan odaláncolja őket a bankokhoz.
Ez az átverés már diáklázadásokat eredményezett. Az adófizetők lázadása a jóval nagyobb csalások miatt - mint amilyen a korrupt és hozzá nem értő bankok kisegítése, a zombi-euró megtámogatása, és a globális felmelegedéssel való átverés - még várat magára, de bekövetkezik. És Károly hercegtől és Camillától eltérően, a célpontok azt kapják, amit megérdemelnek.
Pilar del Castillo Vera
(ES) Elnök úr, Schauvliege asszony, Biztos asszony, hölgyeim és uraim! Azzal kezdeném, hogy elismerésemet fejezem ki a Bizottságnak, a képviselőtársunk, Leinen úr által vezetett parlamenti küldöttségnek a Cancúnban végzett munkájukért, amely találkozón magam végül - sajnos - nem tudtam részt venni.
Úgy vélem, hogy Cancúnt és annak eredményeit - amint azt képviselőtársam, Seeber úr is említette - a koppenhágai kilátások mentén kell megítélni. Azaz, Cancúnt Koppenhágából kiindulva kell szemlélnünk. E tekintetben az első következtetés az, hogy jelentkezett egy alapvető különbséget jelző tényező. Koppenhágában az elvárások nagyok voltak, míg Cancúnban az elvárások jóval reálisabbnak mutatkoztak. Ebből következően Koppenhága értékelése igen negatív, míg Cancúné - mind a résztvevők, mind általában a média részéről - igen kedvező volt. Cancún tanult Koppenhágából, és szerintem ez az első igen érdekes levonható következtetés.
Úgy látom, hogy intézkedések történtek és megállapodások születtek. Ezek ugyan nem földrengetők, de nagyon érdekesek lehetnek a hatékonyság tekintetében. Egyebek között, egy bizottság, továbbá a technológiai együttműködés elősegítését célzó technológiai hálózat felállítása rendkívül fontos. Ezen ülésszak alatt fogadjuk majd el az energia-hatékonyságról szóló jelentést, amely kérdés az éghajlatváltozás elleni küzdelem sikerének meghatározó eleme. Szerintem a Világbank erőteljesebb szerepvállalása, a kibocsátás csökkentése érdekében lépő országok intézkedéseinek elismerése, az ENSZ-eljárásokhoz és keretekhez való visszatérés, ugyancsak nagyon pozitív elemek.
Végül, egy évünk van még Dél-Afrikáig. Nagyon jó elképzelés volna, ha - mint Cancún tanult Koppenhágából - most Kiotóból tanulnánk, és az éghajlat-változással foglalkozó megállapodás tekintetében egy rugalmasabb, átláthatóbb, hatékonyabb és integratívabb nemzetközi hivatkozási keretet alakítanánk ki.
Linda McAvan
Elnök úr, nem gondolom, hogy az összeesküvés kategóriájába tartozik az, ha azt mondom, hogy egyetlen világunk egyetlen bolygón létezik. És amit Cancúnból megértettem az az volt, hogy ennek valóságát az ott együtt tevékenykedők valamennyien érzékelték. Cancúni tartózkodásunk legszebb pillanatai közé tartoztak, amikor a konferencia központba jövetmenet a buszon ülve a küldötteket hallgattuk. S ők elmondták nekünk, mit is csinálnak: miként dolgoznak együtt a zambiaiak az oroszokkal, a japánokkal, és a kínai tárgyalóval, hogy megegyezésre jussanak. Egyetlen bolygón osztozunk, és nincs jövőnk, csak ha együttműködünk.
Szeretném megköszönni a Tanácsnak és a Bizottságnak az elvégzett munkát. Európa egységes álláspontot képviselt, és a különböző küldöttségekkel lebonyolított megbeszéléseinken teljesen világosan látszott, hogy Európa vezető szerepe elismerést nyert. Az emberek tudatában voltak annak, hogy miközben 20%-os volt a célkitűzésünk, mégis a 30%-hoz közeledésre gondoltunk. Kíváncsi vagyok, hogy miként gondolkodik Biztos asszony most a kilátásokról? Lehetnének-e azok ambiciózusabbak Durban előtt, mert a hallottak alapján azt gondolom, hogy amit Európa Durbanben mond, annak súlya lesz majd.
Satu Hassi
(FI) Elnök úr, hölgyeim és uraim! Egyetértek képviselőtársaimmal, hogy az a munka, amelyet Hedegaard biztos asszony a cancúni Éghajlat-változási Konferencián végzett tapsot érdemel. Cancún egy lépést jelent előre, noha - sajnálatos módon - jóval kisebb lépést, mint amire szükségünk van. Mindenesetre, Cancún hivatalosan jóváhagyta a Koppenhágában elfogadott kibocsátási kötelmeket. Ugyanakkor, a konferencia igazolta azt is, hogy nem volt elég erő az éghajlat-változást a két fokos szint alá nyomni, és rávenni az iparosodott államokat, hogy szigorítsanak kibocsátási céljaikon.
Most gyakorlatilag az éghajlatváltozás terén megmutatkozó európai vezetés tesztelése zajlik: felkészültek vagyunk-e arra, hogy kibocsátási célkitűzéseinket megszigorítsuk, és a 20%-ról a 30%-os mérséklés felé mozduljunk el? Ennek igazolása lenne a legjobb eszköz annak előmozdítására, hogy jövőre Durbanben elérjük azt, amire szükség van: egy átfogó nemzetközi éghajlat-egyezményt. Cancún után az az állítás, hogy Európa valahogy magára maradt éghajlattal kapcsolatos célkitűzéseiben, egyértelműen már nem állja meg a helyét.
Marisa Matias
- (PT) Elnök úr, szeretném megköszönni az elvégzett munkát. Eljött a kiegyensúlyozott cselekvés ideje, de azt is tudjuk, hogy itt az ideje a kötelezettségvállalásoknak, a markáns elkötelezettségeknek is. Komoly dolgokról esett itt szó eddig, és az előttünk álló feladatok felsorolása is hosszú, igen hosszú lenne. Komoly kötelezettségvállalások születtek Cancúnban, de az igazság az, hogy egyetlen egynek hivatalos kidolgozására sem kerül sor a következő évi dél-afrikai konferencia előtt. Egy évünk van, és rengeteg munkánk, amint erre utaltam.
Szeretném kiemelni azt, hogy a helyi lakosság és a legközvetlenebbül érintett emberek jogait is be kell programjainkba illeszteni. Ezt a követelményt napirendre kell tűzni és komolyan kell venni. Nem engedhetjük meg, hogy mindig a legszegényebbek fizessenek többet, hiszen a környezeti és éghajlati válság mindannyiunk túlélésének válsága, azaz ez mindnyájunkat érint.
Ami az ambiciózus célokat illeti, szeretném megismételni a korábban elhangzottakat. Ambiciózusabbnak kell lennünk, amint erre korábban is mutattunk példát. A kibocsátás visszafogása terén ismét el kell érnünk a 30%-ot, miután nincs semmilyen okunk arra, hogy ne teljesítsük ezt a felajánlást. Ugyanez vonatkozik a hőmérsékletre és a globális felmelegedésre vonatkozóan is. Ambiciózusabbak kell lennünk, és közép- és hosszú távú intézkedéseket kell foganatosítanunk. Ennek eléréséhez nem elegendő pusztán beszélnünk erről: szavainkat igazolnunk is kell! Véleményem szerint eljött az ideje, hogy ne apró léptekkel haladjunk tovább az úton!
Paul Nuttall
Elnök úr, remélem mindenki jól érezte magát Cancúnban. Végtelenül kellemes hely, bár kicsit szomorkodom, mert senkit sem látok lesülve.
Feltételezem azonban, hogy nem is várhattunk mást, hiszen miközben Önök közül sokan onnan oktattak ki bennünket arról, hogy miként is változtassunk életmódunkon a globális felmelegedés elleni küzdelemmel összhangban, valójában a mexikói város történelmének évszázadok óta talán leghidegebb hetét élte meg.
Nálunk otthon, az Egyesült Királyságban is az a fura eset állt elő, hogy tudósok igyekeztek bizonygatni, hogy az emlékezet óta egyik leghidegebb november is tulajdonképpen a globális felmelegedésnek volt betudható. Ezek az emberek valóban azt hiszik, hogy tegnap jöttünk le a falvédőről? Ez a magyarázata annak, hogy ma még több brit gondolkodik úgy, hogy ez a globális felmelegedés egy nagy átverés, és pusztán az adók emelésének és az ellenőrzés fokozásának egyik módszere. De mit is értek el ténylegesen Cancúnban azon túl, hogy az adófizető tömegek pénzét a Zöld Klíma Alappal álcázottan szétosztogatják, és feltételezésem szerint ez a pénz az afrikai diktátorok szerencsezsákjában landol, hogy még több Mercedest és magánrepülőt vásárolhassanak maguknak?
Magam úgy vélem, hogy a Zöld Klíma Alap nevét módosítani kellene. A Sárga Politikai Irigység Alap elnevezés jobb, az igazsághoz közelebb álló volna.
(A felszólaló hozzájárul ahhoz, hogy az eljárási szabályzat 149. cikkének (8) bekezdésében meghatározott kék kártya eljárás értelmében kérdést intézzenek hozzá.)
Chris Davies
A világ valamennyi kormánya elfogadta Cancúnban azt a tudományos megállapítást, hogy az emberi tevékenység hozzájárul az éghajlat változásához. A világ valamennyi kormánya elfogadta, hogy ha nem teszünk még többet, akkor képtelenek leszünk megakadályozni, hogy a Föld hőmérséklete ne emelkedjen 2°C-nál magasabb mértékben. Mi az, amit a tisztelt képviselő tud, s a világ fennmaradó része nem?
Paul Nuttall
Ön csúsztat itt, mivel Ön nem másokról beszél, mint kormányokról, politikusokról. Mi pedig tudósokról beszélünk. A tudomány lassan halad előre. A tudomány eredményeit tanulmányozni kell, dekódolni kell. A politika azonban gyorsabb játék, és a politika a tudomány előtt rohan. És itt a probléma gyökere. Az igazság az, hogy a világon nincs felmelegedés. Földünk 1998 óta nem melegszik. Ezzel a játéknak vége. Az emberek felismerik, hogy Önöknek vannak gondjaik. Önök palira veszik az embereket. Mert ez átverés, és az emberek kezdenek átlátni Önökön.
Elisabetta Gardini
(IT) Elnök úr, hölgyeim és uraim! Némileg elkeserít, hogy ilyen fordulatot vett mostani vitánk, mert Cancún egyik legkedvezőbb hozadéka éppen az volt, hogy képesek voltunk vitatkozni és érvelni anélkül, hogy két táborra, a vészmadarak és a tagadók táborára szakadtunk volna, amely pedig a koppenhágai csúcstalálkozó legrosszabb eredménye volt.
Koppenhágában a világ meghatározó szereplőinek mindegyike ott volt. Civil szervezetek ezrei jelentek meg és demonstráltak. És Koppenhága metsző hidegéből túlságosan felizgatva, felhevülten érkeztünk haza, és mindezt kiegészítette a kudarc feletti elkeseredésünk.
Cancúnban pedig azt láttuk, hogy a multilaterális folyamat végül is életben van. És mindezt Mexikó rendkívül szakszerű elnöklésének köszönhettük, amelyet - úgy vélem - mindannyian érzékeltünk, és hálás köszönet jár azért a mexikóiaknak, hogy sikerült a korábban patt-helyzetbe került, rendkívül nehéz tárgyalásokat a helyes mederbe terelni.
Mindazonáltal, úgy vélem, nem szabad elveszítenünk ezt az új, Cancún teremtette, gyakorlatiasságra és tárgyalásokra szorító lehetőséget. Nem ereszkedhetünk le újra a focimeccsek szurkolóinak szintjére, mert hiszen valami rendkívül komoly dologról beszélünk: földgolyónk jövőjéről tárgyalunk!
Ezért is szeretném egy külföldön is igen ismert olasz éghajlatkutató szavait idézni. Ez a kutató, Franco Prodi, a korábbi miniszterelnök, Romano Prodi testvére, nyugalomra, a józan ész megőrzésére, a megosztottság elkerülésére szólít. Azzal a gondolattal érvel, amelyet mindnyájunknak el kellene fogadnunk. Nevezetesen, hogy még sok évnek kell eltelnie addig, amíg annyi ismerettel rendelkezünk majd az éghajlat-változásról, mint amennyit a meteorológiáról már tudunk. Ennél fogva segítenünk kell a tudományt, hogy az felgyorsíthassa munkáját és amilyen gyorsan csak lehet, abba a helyzetbe kerülhessen, hogy megbízható, politika-formálásra alkalmas előrejelzéseket adhasson.
Mindközben a bolygó környezetvédelmének minden környezetvédelmi politikában a központi helyre kell kerülnie. Ezért is gondolom, hogy az e kérdést érintő munkánkat gyakorlatias megközelítéssel kell folytatni, és köszönöm mindenkinek a Cancúnban végzett munkát.
Dan Jørgensen
(DA) Elnök úr, az amerikai író, Mark Twain egyszer azt mondta, "a halálomról szóló pletykák meglehetősen eltúlzottak”. Hasonló módon, szerencsére azt mondhatjuk, hogy az ENSZ éghajlat-folyamataival kapcsolatos rémhírek is meglehetősen eltúlzottak. Az éghajlattal kapcsolatos folyamat köszöni él, és jól van. A cancúni konferencia azt igazolta, hogy az ENSZ valóban képes eredményeket produkálni. Persze, természetesen, az is világos, hogy a kettős akadály - azaz a CO2-kibocsátás lehetséges csökkentésének nagy kérdése, és annak végrehajtása annak érdekében, hogy a hőmérséklet emelkedése a két fok alatt maradjon - a még megválaszolandó kérdések közé tartozik.
Van azonban remény, s különösen akkor, ha valaki felvállalja a vezető szerepét. Magunknak, az EU-nak kell ezt a vezetői szerepet vállalnia! Ezt tettük Cancúnban, de ezt kell tennünk a mérséklésre vonatkozó célkitűzéseket illetően is. Most azt ígértük, hogy 2020-ra 20%-ot vállalunk. Itt a Parlamentben abban is egyetértettünk, hogy 30%-ig el kellene jutnunk. Amikor Cancúnban más országok, az NGO-k küldöttségeivel, illetve az ENSZ-intézmények vezetőivel találkoztunk, számtalan alkalommal kihangsúlyoztuk, hogy nekünk, parlamenti képviselőknek mennyire fontos, hogy az utat mutathassuk, és mennyire reménykedünk abban, hogy mi, Európai Közösségként, amilyen gyorsan csak lehet, döntünk a 30%-os mérséklés melletti kötelezettségvállalásról.
Bas Eickhout
Elnök úr, elismeréssel adózom a Biztos asszonynak és a belga elnökségnek cancúni sikerükért. Mert Cancúnban képesek voltunk a koppenhágai traumát feledtetni. Magam is elfelejtettem e traumát, mert most végre előre is tekinthetünk. Előre tekinthetünk a jövőbe és foglalkozhatunk azzal, hogy mit is kell elérnünk Durbanben.
Valljuk be őszintén, hogy a legérzékenyebb kérdések - a második kötelezettségvállalási időszak, Kiotó, a finanszírozás, a csökkentési célkitűzések problémái - még nyitottak. Durbant megelőzően igen kemény év áll előttünk. Lássunk világosan! Kínával és az USA-val számolnunk kell, és e két ország nagyon gyorsan halad előre. És erre van szükségünk Durbanben. Felvetődik bennem egy végtelenül egyszerű kérdés Biztos asszony számára. Mit is tesz konkrétan az EU annak biztosítása érdekében, hogy a többi partnert, például Brazíliát és Indiát, felsorakoztassuk az európaiak mellé annak érdekében, hogy nagyra törő megállapodást érhessünk el Durbanben? Az egységes álláspont jó, de szükséges, hogy pro-aktív diplomáciánkat is érvényesítsük!
Romana Jordan Cizelj
(SL) Elnök úr, szombat reggel nagy megnyugvással ébredtem annak hallatán, hogy mindkét megállapodás elfogadásra került, és mindez - természetesen - bizalommal tölt el azt illetően, hogy a globális felmelegedés a 2°C-szint alatt tartható.
Hagyott mindez azonban némi keserű szájízt is, mivel a nemzetek közösségének tárgyalási folyamata valójában igen lassú, hiszen egy ilyen megállapodást már egy évvel korábban el kellett volna fogadni. Most az idő szorításában vagyunk, mindenekelőtt azért, mert még nincsenek adataink és nincsenek konkrét vállalásaink arra vonatkozóan, hogy az egyes országok miként is mérséklik az üvegházhatást okozó gázok kibocsátását.
Kedvezően értékelendő azonban, hogy a dokumentum átfogó és lényegében lefedi az Európai Unió által már a tárgyalások megkezdése előtt kijelölt összes prioritási területet.
Értékelésem szerint az Európai Unió sikerrel járt a tárgyalásokon, amint megfelelően ambiciózusnak is mutatkozott, hiszen meglehetősen nagyra törően igyekezett visszaszerezni vezető szerepét és előmozdítani a tárgyalásokat. Amennyiben viszont most túlságosan nagyra törők volnánk, akkor a partvonalra szorulnánk, mint történt ez tavaly. Azt gondolom, hogy sokat tanultunk a múlt évben történtekből. Szeretném, ha ezt a felismerést kamatoztatnánk az előttünk álló tárgyalási fordulókban, és szeretném, ha elkerülnénk stratégiánk módosítását.
Idén igen komoly feladattal kell megbirkóznunk, mindenekelőtt a harmadik országokkal fenntartott kapcsolatainkban. Emiatt, úgy vélem, az Európai Uniónak minden lehetőséget ki kell használnia, hogy segítse az Egyesült Államokat annak érdekében, hogy jövőre még az ideinél is ambiciózusabb vállalásra késztessük az amerikaiakat.
Itt, az EU-ban, magunknak különösen az elmúlt években elfogadott jogszabályok végrehajtására kell összpontosítanunk, mivel számos olyan új dolog van, amelynek gyakorlati megvalósításához hozzá kell fognunk.
Edite Estrela
(PT) Elnök úr, már szóltam itt arról, hogy koppenhágai elvárásaink kezdetben igen nagyok, a cancúniak kevésbé nagyra törőek voltak. Ennek eredményeként Koppenhága kudarcnak, Cancún haladásnak mutatkozott. Van azonban még egy különbség, ami szintén Cancún mellett szól. Ez pedig a konferencia sikeréért minden tőle telhetőt megtevő mexikói elnökség nagyszerű munkája.
Az Európai Unió megbízatásával összhangban végezte munkáját és járult hozzá az elért sikerekhez. Így nyert megerősítést a kétfokos korlát, a Zöld Alap felállítása a fejlődő országok igazodásának, valamint az erdőirtás elleni küzdelemnek elősegítése érdekében. Szeretnék kiemelni egy, általam már szintén említett dolgot, mégpedig annak a bizalomnak ismételt helyreállítását, amelyet a multilateralizmusba, valamint az éghajlatváltozással foglalkozó, jövőre Durbanben kidolgozandó, kötelező érvényű nemzetközi megállapodás elérésének lehetőségébe vetettünk. Erőfeszítést kell tennünk annak érdekében, hogy ez bekövetkezzék!
Mairead McGuinness
Elnök úr, oly sokakhoz hasonlóan mi is megnyugodtunk a jó hírek hallatán. Noha ez inkább visszafogottságot, semmint túlértékelést jelent, elmondható, hogy Önök nyugodt körülmények között, alacsonyabb elvárásainknak is köszönhetően, haladást értek el.
Egy konkrét kérdéssel foglalkoznék itt, az úgynevezett REDD-programmal, az erdőirtásból és erdő-pusztulásból eredő gáz-kibocsátás mérséklésével. Ez igen fontos téma, de aggódom az ezzel kapcsolatos bizottsági politika következetességének hiánya miatt. Például, a kereskedelemmel foglalkozó bizottsági tag most próbál megállapodásra jutni a Mercosur-országokkal, amelynek következményeként az érintett országokban emelkedhet a marhahústermelés. Ez kizárólag az erdőségektől megtisztított területeken állítható elő, ami viszont az éghajlat-változási gondokat fokozza.
Felszólítom Biztos asszonyt, egyértelműen továbbítsa ezt az üzenetet a Kollégium felé, és vezesse elő a kérdést oly módon, hogy az jelezze vissza számunkra, magunk következetesen járunk el az Európai Unióban.
Csaba Sándor Tabajdi
(HU) Kedves Biztos asszony! Kollégák! Ha Cancún még maga nem fordulat, de nélküle nem lenne esély a fordulatra egy év múlva Durbanben. Mindenkinek gratulálok, akik ezt az eredményt összehozták. Én Brüsszelből és Budapestről követtem ezt a folyamatot, és óriási eredmény az, hogy van egy esély egy átfogó, kötelező vállalásokat tartalmazó nemzetközi megállapodásra kemény munkával egy év múlva Durbanben. Fontos előrelépés, hogy a feltörekvő gazdaságok, Kína, Brazília, Dél-Afrika először vállalják a 2ºC-os célt. S végezetül nagyon fontosnak tartom, hogy az Európai Unió nemcsak egy hangon szólt, hanem az Európai Unió változtatott a koppenhágai magatartásán, partnerként, empátiával kezelte a többieket, és ez nagyban hozzájárult Cancún sikeréhez.
Oreste Rossi
(IT) Elnök úr, hölgyeim és uraim! A cancúni, 16. éghajlat-változási konferencia ezúttal is egy kötelező érvénnyel nem bíró kompromisszummal, a "kiegyensúlyozott csomaggal” zárult.
Megszületett a Zöld Klíma Alap, amely 2020-tól kezdődően évi 100 milliárd dollárjába kerül a legfejlettebb országoknak, és 30 milliárd dollár kerül azonnali megajánlásra "gyors-indíttatású” alapként. Ebből 470 millió dollárt Olaszországnak kell előteremtenie.
Eközben semmiféle követelés nem fogalmazódott meg a legnagyobb környezetszennyező államok felé. Ellenkezőleg, Kína maga jelentette be, hogy 2020-ra megduplázza energiatermelését, miáltal - mivel határozottan tartja magát a 80%-os szén- és 20%-os egyéb eredetű energiaforrás-állásponthoz - megkétszerezi gázkibocsátását.
Úgy hisszük, elfogadhatatlan az, hogy elvárjuk saját vállalkozásainktól áldozatok meghozatalát harmadik országok cégeinek érdekében. Létfontosságú a jövő évi COP 17 tekintetében, hogy olyan átfogó, kötelező érvénnyel bíró megállapodás szülessen az éghajlatváltozás elleni küzdelem terén, amely szankcionálja az együttműködést megtagadó országokat.
João Ferreira
(PT) Elnök úr, a Cancún előtt tapasztalt, érzékelhetően mérsékeltebb várakozások nem igazolják a vita során tapasztalt hurrá-optimizmust az eredményeket illetően. Cancúnt aligha tekinthetjük sikeresnek. Ha lenne bármiféle következetesség az elemzési kritériumok terén, akkor el kellene ismernünk, hogy az eredmények - a várakozásokkal összhangban - szerények.
Hol van a Kiotói Jegyzőkönyv felváltása, amelyet abszolút szükségszerűnek ítéltünk egy évvel korábban? Hol vannak az éghajlat-változással foglalkozó kormányközi munkacsoport (IPCC) által javasolt időkeretekhez rendelt csökkentési célkitűzések? Az Európai Unió maga is kívül marad ezeken az időkereteken. Az Egyesült Államok célja 3-4%-os mérséklés az 1990-es szintekhez képest, amely messzire vezet Koppenhágától. Hol folyik komoly tárgyalás az olyan piaci eszközök eredménytelenségéről és visszásságáról, mint a szén-dioxid-piac, az olyan rugalmassági mechanizmusokról, mint amilyen a tiszta fejlődés mechanizmusa, a forró levegő és más zsonglőrködési trükk, amelyek sokkalta inkább segítik kevesek kiváló üzleti lehetőséghez juttatását, mint a mérséklési célok elérését?
Ezek azok a kérdések, amelyeket ma nem vetettünk fel, miközben a gyorsindításúként meghatározott időszak egyharmada már eltelt.
RadvilMorkūnaitė-Mikulėnien
(LT) Elnök úr, szeretnék gratulálni az Európai Parlament küldöttségének, a Bizottság tagjának, és az Európai Unió egészének azért, hogy képesek voltak egyhangúan megszólalni Cancúnban. Múlt évben sajnálkoztunk a koppenhágai eredmények, pontosabban eredménytelenség okán. Ma, örülünk Cancúnnak. Örömömben azért van némi üröm is, miután magam még többet szeretnék. Világos, hogy ez a tárgyalás hatalmas, komplex feladatot jelent. Valóságos kihívás akkor, amikor oly sok eltérő álláspont ütközik. Ami azonban engem leginkább zavar, az mindennek társadalmi megjelenése. A társadalmat ugyanis nem állítottuk magunk mellé. A nehézségek, amelyekkel a megállapodás kidolgozása során szembekerülünk, és ezek alatt magam a jogilag érvényes intézkedések elérését értem, fontosak mindannyiunk számára, de kezdenek igen fárasztóvá válni. Egyetértek a Bizottság tagjával, hogy el kell végeznünk házi feladatunkat, és magunknak, különböző eszközök felhasználásával, de el kell érnünk a 20%-os célkitűzést. Természetesen mindig könnyebb rámutatni azokra, akik talán valóban nem tesznek semmit, és azt mondani, hogy akkor nekünk sem kell ezt vagy azt teljesítenünk. Az elhangzottak ellenére - mármint, hogy elértünk valamit - mégis szeretnék rákérdezni arra, hogy Önök valóban nem vártak-e ennél több eredményt Cancúntól?
Vittorio Prodi
(IT) Elnök úr, hölgyeim és uraim, hálás vagyok a biztos asszonynak és az egész EU-küldöttségnek, akik elősegítették a folyamat életben tartását. A valódi problémákat azonban még nem oldottuk meg. Elsőként is, politikai tartalommal kell feltöltenünk a Bali Nyilatkozatot - különösen a Parlamentünk által éghajlat-igazságként elnevezett témát illetően - és általánosítanunk, illetve egyszerűsítenünk kell a kibocsátás-kereskedelem rendszerét, mert elképzelhetetlen a piaci mechanizmusok működése ott, ahol a kibocsátási kvóták felét ingyenesen osztják szét.
Másodszor, szeretném aláhúzni a követési, jelentéstételi és igazolási rendszer által alkalmazott eszközök megerősítésének szükségességét, különös tekintettel a Globális környezetvédelmi és biztonsági megfigyelési rendszer (GMES) szolgáltatási körébe tartozókra, az érintett területen létfontosságú adatokat nyújtó műholdakra.
Connie Hedegaard
a Bizottság tagja. - Elnök úr, kezdhetem-e azzal, hogy megköszönöm a sok kedves megjegyzést, beleértve Chris Daviesét is. Miután magam még kevesebbet tudok a futballról, mint ő, így nem igazán értettem az általa felvázolt helyzetet, de feltételezem, hogy az kedvező volt.
Sokan kérdeztek rá a 30%-ra. Miként is gyorsítunk most? Hol is tart e folyamat, és - mint Linda McAvan említette - milyenek is a kilátások? Úgy vélem, Önök közül mindenki tudja, miként is állunk a folyamattal. Most elemezzük az egyes tagállamokat abban a tekintetben, hogy melyek is a problémák, mik is a kihívások, milyen kapcsolódó nyereséggel lehet számolni, mit is tehetünk? Majd következik még az általunk márciusban napirendre tűzendő, a 2050-es év szén-dioxid-stratégiájával foglalkozó vita. Abban szerepel, amint ezt említettem, a 2030-as év célkitűzése is, hiszen, ha tudjuk, hogy 2050-re hova is szeretnénk elérni, akkor világossá válik, hogy elkerülhetetlenek bizonyos kompromisszumok. Minél kevesebbet végzünk el 2020-ra, annál több teendő várat majd azt követően, és annál valószínűbb, hogy mindez költséges lesz.
Ezt a fajta vitát próbáljuk meg tavasszal itt lefolytatni, és örömmel nyugtázom, hogy mind több tagállam kezdett hozzá e vita egymás közötti lefolytatásához, és ad jelzéseket nézeteiről.
Chris Davies felvetette 2050, az 50%, de néhány más, eddig nem érintett dolog kérdését is. Mindezeket érdemben kezelte a közös jövőképpel foglalkozó, minisztereket magában foglaló speciális csoport. A svéd miniszter volt a csoportot vezető két miniszter egyike, és határozottan állíthatom, hogy Európa keményen küzdött e témák tekintetében. Mindannyian tudják, miért is oly nehéz e célokat elérni, és ezek azon témák közé tartoznak, amelyek még napirenden szerepelnek Dél-Afrika felé haladtunkban. A napirenden kell szerepelniük!
Del Castillo asszony említette, hogy Cancún tanult Koppenhágából. Magam azt mondom, igen, de talán leginkább abban a tekintetben, hogy az emberek az utolsó 24 órában felismerték, amennyiben nem mutatnak kompromisszum-készséget, akkor fennáll annak valós kockázata, hogy semmit sem sikerül lerendezni, és a folyamat egészének kimúlását kockáztatják. Ez az állítás korántsem volt puszta taktikai elem. Igen valóságos dolog volt ez egy olyan teremben, ahol az emberek tudták, hogy sokuk számára talán ez az utolsó lehetőség annak a folyamatnak megmentésére, amelyben kivételes módon mindenki fellelhető volt az asztal körül. A koppenhágai tapasztalatok miatt igencsak jelentős nyomás nehezedett a résztvevőkre, hogy Mexikóban a szükséges politikai akaratot tanúsítsák.
Felvethető a kérdés, hogy mit is csinál pontosan az EU annak érdekében, hogy Durbanben megegyezés szülessen? Azt mondanám, hogy ugyanazt, mit tettük az idén, mikoris rengeteg tájékoztatót szerveztünk, proaktív eszmecserében vettünk részt, és rengeteget gondolkodtunk azon, hol is érhető el a megegyezés. Önök közül azok, akik ott voltak, tudják, hogy a szövegezésben és az eredményekben jelentős szerepe volt az európai szakértőknek, a számos európai hozzájárulásnak, és ugyanígy kell cselekednünk az elkövetkező évben is. Ugyancsak építenünk kell arra, amit a cartagenai folyamatban elértünk, amelyben 25 - fejlett és fejlődő - állam előre kíván haladni. Folytatjuk ezt a munkát. Nagyon sokat tapasztalatot nyertünk a cancúni folyamatból, mert gyakran vállaltunk koordinációs szerepet a különböző regionális csoportok között. Ez lesz az első dolgunk: megkíséreljük a Cartagena-csoportban az embereket összehozni, majd ott velük együttműködni, valamint összefogni a többiekkel is.
Ugyancsak jelentkezett a Kiotói Jegyzőkönyvet felváltani hivatott szerződés kérdése is. Még nem rendelkezünk ezzel, mert a világ még nem jutott egyetértésre e témában. Mindez egyértelműen nem az Európai Unió miatt van. Szeretném ismét kijelenteni, hogy amennyiben az Európai Unió nem mutatott volna készséget a második kötelezettségvállalási időszak elfogadására, ha ugyanazt mondtuk volna Cancúnban, mint más kiotói partnerek, akkor egy jogi erővel bíró megegyezés elérésének esélye mára a nullával volna egyenlő.
Végül, Morkūnaitasszony megkérdezte, nem vártunk-e valamivel többet Cancúntól? Azt mondom, nem. Tényleg nem. Az utolsó órákban egy ellenőrzési listát tartottam magamnál. Néha nagyon oda kell figyelni arra, hogy ne ragadja magával az embert az a folyamat, amelynek részese. Azt hiheti, hogy amennyiben sikerül valamit lerendezni, akkor talán megnyílik egy másik, az otthonról való elindulást megelőzően lehetetlennek tűnő dolog rendezésének esélye is. Amikor a listámmal ott ültem, azt kell mondanom, hogy azok a témák, amelyeket a listán látni kívántunk, rajta is voltak. Természetesen mindig akadnak dolgok, amiket nem kap meg az ember, de az igazság az, tudtuk például, hogy a második kötelezettségvállalási időszak kérdése nem tisztázható Cancúnban. Ezért pusztán azt akartuk, hogy maradjon meg annak elérése esélye, és építhessünk arra, amit már elértünk.
Egy adaptációs keretre, a technológiai keretre, az erdőkkel kapcsolatos keretre, a Koppenhágai Egyezség összes elemére, annak lehetőségére, hogy még kidolgozható egy jogilag kötelező érvénnyel bíró megállapodás és érdemi haladás érhető el az MRC/ICA terén, és egy sor további témára, továbbá azon tényre is építhetünk, hogy mostanra valamennyi fél elfogadja azt a nézetet, miszerint nem mindegyikünk teljesített együttesen eleget, és úgy gondolom, ha úgy vitattuk volna meg a kérdéseket, mint tettük ezt Cancúnt megelőzően, Önök közül a legtöbben minden bizonnyal azzal értenének egyet, hogy jók az eredmények.
Egy utolsó szó. Nagyon gondosan át kell gondolnunk az előttünk álló úton követett stratégiát. Közülünk többeknek szüksége van egy kis karácsonyi és újévi szünetre, de jövő év elején folytatnunk kell a Tanács, a Bizottság, és az Európai Parlament közötti nagyon szoros párbeszédet. Miután átgondoltuk és megemésztettük Cancún eredményeit, ismét találkoznunk kell. Amint azt az elején kifejtettem, nagyon nehéz év vár ránk, de építenünk kellene a megszerzett tapasztalatokra. Amennyiben Európa világos stratégiával rukkol elő, akkor lényegében sikerülhet a dolgokat a jó irányba mozdítani, és noha ez nem lesz semmivel sem kevésbé kihívó, mint Durban, meggyőződésem, hogy képesek vagyunk ezt elérni. Talán csak némi pihenőre van szükségünk, majd 2011 elején visszatérhetünk a párbeszédhez.
Joke Schauvliege
Elnök úr, Biztos asszony, hölgyeim és uraim, köszönöm, hogy oly sok kedvező megállapítást tettek a Cancúnban elért megállapodással kapcsolatban.
Mindannyian tudják, hogy Cancún egy gyakorlatias, de igen fontos lépést jelentett az éghajlat-politika és az éghajlatról folyó vita terén. Tudják, hogy az az elv, miszerint végül is egy átfogó, jogilag kötelező érvényű megállapodást kell elérnünk, újra megerősítést nyert a Tanács múlt októberében elfogadott következtetéseiben. Azonban mindannyian tudatában voltunk annak is, hogy lehetetlenség lett volna Mexikóban egy átfogó megegyezést biztosítani. Ezt már előre megállapíthattuk. Ezért mi a több, kiegyensúlyozott rész-eredmény elérését céloztuk meg. S ezek az eredmények ma adottak is. S amint azt Biztos asszony mondta, az Európai Unió részéről a jelzett egyensúly eléréséhez fontosnak tartott pontok napirendre is kerültek a cancúni konferencián.
Dicséretet érdemel az Európai Unió, hogy nagyon világos és átlátható álláspontot képviselt. Olyan álláspontot, amely megfogalmazást nyert a Tanács következtetéseiben, és amelyet egységes hangon sikerült védelmezni. A Bizottság és az Európai Parlament valamennyi résztvevője nagyon pozitívan járult hozzá ennek az álláspontnak érvényesítéséhez, amint magunk, a Tanács részéről is minden tőlünk telhetőt megtettünk annak biztosítására, hogy amennyire csak lehetséges elmagyarázzuk ezt az álláspontot. Esetenként valóban szükségessé vált annak ismételt kihangsúlyozása, hogy mi is volt a tartalma e következtetéseknek, illetve mi is volt az Európai Uniónak az álláspont mögött meghúzódó célja.
Hidakat építünk. Mexikóban számos pozitív visszajelzést kaptunk azzal összefüggésben, hogy az Európai Unió felvállalta a vezető szerepét, és hogy mi őszintén próbálkoztunk a számos eltérő nézet egymáshoz való közelítésével. Ezt a szerepünket jól játszottuk el, és úgy vélem, ez is egyértelmű volt az egész világ számára.
Biztos asszony, igaz, hogy most számba kell vennünk egy-két dolgot, de ez nem feledteti azt a tényt, hogy meglehetős gyorsasággal kell haladnunk. Elmondhatom Önöknek, hogy a Tanácsban már jövő hétfőn eszmecserét folytatunk Cancún eredményeiről. Magam is jónak tartom, hogy itt, a Parlamentben már most eszmecserét folytatunk e témában. Ezzel együtt, az is igaz, hogy feltétlenül szükség van, méghozzá a lehető leggyorsabban, egy stratégia kimunkálására.
A Tanács azt is elhatározta, hogy tavasszal napirendre tűzi a 30%-os csökkentésről folyó vitát. Felkértük a Bizottságot, hogy végezze el a második átvilágítást annak érdekében, tudjuk, hogy tagállami szinten milyen következményekkel jár a 30%-os csökkentés. A Tanács pedig egyetértett azzal, hogy tavasszal újranyissuk a vitát.
Mintegy lezárásként, szeretném mindenkinek még egyszer megköszönni az együttműködését, és külön is köszönöm Hedegaard biztos asszonynak azt a nagyon kellemes és konstruktív stílust, mellyel velünk együtt dolgozott, valamint erőfeszítéseit, amelyek számos kiváló cancúni eredményben öltöttek testet. Mindez nem valósulhatott volna meg, ha nem mindenki építő szellemben áll az ügyhöz, és ha az Európai Unió nem lett volna képes rányomni ilyen világosan bélyegét a Cancúnban elért megállapodásra. Ezért is, fogadják meleg köszönetemet.
Elnök
A vitát lezárom.
Írásbeli nyilatkozatok (az eljárási szabályzat 149. cikke)
János Áder
Tisztelt Elnök Úr! Sokan sikerként, áttörésként, a remény visszatérteként értékelik a múlt héten befejeződött cancúni klímakonferencia eredményeit. Véleményem szerint azonban sikerről mindaddig nem beszélhetünk, amíg a 2012-ben lejáró Kiotói Jegyzőkönyv folytatásáról egy jogilag kötelező erejű, szankcionálható nemzetközi megállapodás nem jön létre. Márpedig Cancúnban erről nem született döntés, sőt, egyes országok legszívesebben eltörölnék magát a Jegyzőkönyvet is. A Magyarország szempontjából kulcsfontosságú, nemzeti vagyonnak minősülő kiotói kvótatöbblet 2013 utáni felhasználhatóságának kérdése így a 2011-es dél-afrikai klímacsúcsig továbbra is nyitott marad.
Továbbra is fennáll annak a lehetősége, hogy a kelet-európai országokat méltánytalanul és igazságtalanul megfosztják majd azon jutalmuktól, amit a kiotói rendszerben elért, valós kibocsátás-csökkentési vállalásaik teljesítéséért kapnának, mialatt a kötelezettségszegő feleket semmilyen hátránnyal nem sújtják. Ráadásul a legnagyobb kibocsátók, az Egyesült Államok és Kína továbbra sem részesei a Kiotói Jegyzőkönyvnek, így a globális hőmérséklet-növekedés megállítása szempontjából csak csekély eredményeket lehet elérni. Amíg tehát, Tisztelt Képviselőtársaim, nem születik meg egy olyan jogi kötőerővel bíró nemzetközi megállapodás, amely egyaránt képes a rossz tanulókat büntetni és a jókat megjutalmazni, addig semmiképpen sem beszélhetünk sikerről.
Luís Paulo Alves
Elnök úr, szeretnék gratulálni a cancúni konferencia elnökének azokért az átlátható tárgyalásokért, amelyeket ilyen bonyolult folyamatok közepette is sikerült megvalósítania. Noha lehetett volna több eredmény is, jelenleg ez a megállapodás tűnik a lehető legjobbnak. A Kiotói Jegyzőkönyv még kiterjeszthető, és ez pozitív: nagy lesz a nyomás jövőre Durbanben, miután az egyetlen jogi erővel bíró éghajlat-változási megállapodás lejár. Ugyanakkor nagyon fontos, hogy a Koppenhágában elért megállapodás hivatalos ENSZ-dokumentummá válik, miután minden ország támogatja ezt, Bolívia kivételével. Örömömre szolgál, hogy az e Házban a szocialisták által szorgalmazott álláspontok közül sok beépült a szövegbe. Mint amilyen például a fejlődő országoknak az éghajlat-változáshoz való alkalmazkodását és a kedvezőtlen hatások mérséklését segítő "Globális Zöld Alap” létrehozása. Elismeréssel adózom valamennyi országnak, amelyek egyetértettek a következő csúcstalálkozó napirendjére tűzendő, igen nagyra törő 1,5 Celsius-fokos javaslat fenntartásában. Ez nagyon fontos jelzés, és a következő lépés az lesz, hogy biztosítani kell ennek tükröződését a CO2-mérséklési célok között.
Elena Oana Antonescu
Hosszú tárgyalásokat követően az ENSZ éghajlat-változási konferenciája pozitív kompromisszumokkal zárult. A végeredmény nem tekinthető csúcsteljesítménynek, de fontos lépést jelent az éghajlatváltozás elleni küzdelemben. Minden területen haladás mutatkozott az ENSZ-dokumentumban elsőként megjelenő területeken. Üdvözlöm a megszületett döntéseket, hiszen előmozdítják a tárgyalások előrejutását az előttünk álló időszakban, és biztosítják azt, hogy tekintélyes haladásra kerüljön sor különösen azon kérdésekben, amelyek a fejlődő országokhoz és az éghajlatváltozás által leginkább érintett országokhoz kapcsolódnak. Támogatom azt is, hogy pénzügyi és technikai segítség nyújtásával szűkítsük a fejlett országok és a fejletlen térségek közti szakadékot. Úgy vélem, ez a csúcstalálkozó meghatározó állomást jelez, amelyen tárgyalóink kijelölték a jövőre Dél-Afrikában, Durbanben aláírható megállapodáshoz vezető utat. Szeretném elismerésemet kifejezni az Európai Parlament küldöttségének az általa tett erőfeszítésekért és az elért sikerekért.
Ivo Belet
A cancúni éghajlat-csúcs kimenetele aligha írható le nagy sikerként. Igaz, mégis több a semminél. Néhány konkrét lépés megtételére sor került, például az erdőirtás elleni küzdelemben, továbbá zöld jelzést kapott a 100 milliárd dolláros éghajlati alap. Az egész ügy azonban nagyon lassan és fárasztó ütemben halad. Leginkább az echternachi körmenetre emlékeztet. S eközben a globális felmelegedés-óra csendesen tiktakol tovább.
Hogy mi is volt Európa szerepe e történetben? Egyértelmű, hogy az EU tanult a múlt évi koppenhágai konferencia hibáiból. Cancúnban Európa a tárgyalások középpontjában pozícionálta magát és egységes frontként lépett fel. Most az egész világ szemét az uniós modellre függeszti, és csodálattal adózik annak, mivel mi rendelkezünk a leghaladóbb és kötelező érvényű megállapodással. Európa példaértékű modell, ha az éghajlatról beszélünk.
Az elkövetkező években ki kell tartanunk e vezető szerep mellett. Ez az, ami - pozitív előjellel - megkülönböztet bennünket szinte az összes többi földrésztől. Ez hatalmas adottságként jelentkezik megítélésünkben, de egyidejűleg, mindez komoly gazdasági és szociális előnyökkel is jár.
Maria Da Graça Carvalho
Elnök úr, az elmúlt 15 év során folyamatosan követtem a nemzetközi éghajlat-tárgyalásokat és különösen örömömre szolgálnak a Cancúnban elért megállapodások. A meghozott döntések valóságos haladást jelentenek a tárgyalásokban. A Koppenhágai Megállapodás legfőbb elemei most az ENSZ égisze alá kerültek. Az Egyesült Nemzetek Szervezete visszaszerezte a belé vetett bizalmat egy olyan fórumként, amelyen sor kerülhet multilaterális éghajlat-egyezmények kimunkálására. Mexikó a résztvevőket befogadó, átlátható konferenciát szervezett. Az EU vezető szerepet játszott. Szeretném kiemelni az Európai Bizottság és a belga elnökség hatékony feladat-kezelését. Komoly haladást értünk el a technológia, az erdőkkel való foglalkozás és az alkalmazkodás terén. Külön is üdvözlöm az Éghajlat Alap felállítását. A cancúni eredmények alapján is, kemény munkára van még szükség, hogy a 2011-es durbani konferenciát sikerre vigyük.
Eija-Riitta Korhola
A cancúni konferenciát sikerként állítják be, és ez a helyes szóhasználat, hiszen senki semmit sem várt attól. Mindazonáltal, fontos az EU számára, hogy számba vegyük a tényeket: nem történt csoda a gázkibocsátás mérséklése terén, és nem történtek felajánlások a kibocsátás csökkentését illetően. Nincs a látóhatáron belül egy egyezmény megkötésének lehetősége, és semmi okunk nincs arra, hogy szigorítsunk az Unió saját, egyoldalúan kitűzött azon célján, hogy a kibocsátás csökkentését 20%-ról 30%-ra emelje.
Cancúnban a Parlament küldöttsége találkozott Achim Steinerrel, az ENSZ Környezetvédelmi Programja főigazgatójával, aki a lehető legkomolyabban azt fejtette ki, hogy Európának csak előnyére szolgált a 20%-os célkitűzés. Szerinte ez egyértelműen ösztönzőleg hatott ránk és javított versenyképességünkön. Ez az oka annak, hogy ő támogatta az elképzelést, hogy a célkitűzésen tovább szigorítsunk.
Felszólítom most az összes, a globális piacon tevékenykedő, saját megítélése szerint a szén-dioxid-szivárgással kapcsolatban érintett vállalkozást, hogy számoljon be Achim Steinernek és a többi, hasonlóan befolyásos szervezeti vezetőnek a cég számára jelentkező pénzügyi adottságokról! Ha nem értenek egyet a rendszerrel, akkor tegyék közzé számukra a kibocsátás-kereskedelemmel összefüggésben jelentkező közvetlen és közvetett költség-emelkedési adatokat!
Az európai polgárokat és munkásokat illetően nem helyes az, ha központi döntéshozóink, így a Bizottság is, amelytől feltehetően Steiner információkhoz jutott, olyan álomvilágban élnek, amelyben elrugaszkodnak a valóság talajáról.
Cancún sikere abban a tényezőben fedezhető fel, hogy megőrizhettük a politikai büszkeséget. Megállapodás született arról, hogy lesz majd egy megállapodás. Érzékeljük, hogy az éghajlat-csinnadratta alábbhagy és az éghajlatváltozás megszokott, mindennapi kérdéssé alakul át. Kikerül a rivaldafényből, és ez talán jó dolog. Térjünk vissza a józan, átfogó környezetvédelmi politikához!
