
Puhemies.
   Julistan Euroopan parlamentin torstaina 9. kesäkuuta 2005 keskeytetyn istuntokauden uudelleen avatuksi. 
Puhemies.
   Ennen kuin hyväksymme työjärjestykseen esitetyt muutokset, haluan antaa julkilausuman puheenjohtajakokouksen puolesta. Hyvät parlamentin jäsenet, tänä samana päivänä 65 vuotta sitten kesäkuussa 1940 kolme nykyisin Euroopan unioniin kuuluvaa maata – Liettua, Latvia ja Viro – menettivät itsenäisyytensä, kun Neuvostoliitto miehitti ne. Tämän seurauksena näiden maiden kansalaisilta riistettiin ihmisoikeudet, ja he joutuivat kokemaan kauhua ja karkotuksia 50 vuoden ajan.
Tänään toimielimemme muistelee näitä tapahtumia, jotka muiden tapahtumien tavoin ovat osa historiaamme. Tämä ei ole ensimmäinen kerta, kun Euroopan parlamentti puhuu tästä aiheesta, eikä ole ensimmäinen kerta, kun parlamentti muistelee näiden maiden menneisyyttä, maiden, jotka ovat nyt Euroopan unionin jäseniä.
Vuonna 1983 eli 22 vuotta sitten parlamentti tuomitsi valtioiden miehittämisen. Ja juuri nyt, kun Euroopan unioni elää vaikeita aikoja, meidän on muistettava, että Baltian maiden liittyminen unioniin on edesauttanut ja edesauttaa vastakin pääsemistä kansalaisten vapautta ja hyvinvointia koskeviin tavoitteisiin. Tänään voimme olla ylpeitä siitä, että voimme yhteistyössä rakentaa yhtenäistä Eurooppaa, jossa kunnioitetaan yhteisiä arvoja.
On tärkeää muistaa tämä, on tärkeää muistaa, että paremman tulevaisuuden rakentaminen kaikille unionin kansalaisille perustuu ihmisoikeuksien kunnioittamiseen ja vaatii jatkuvaa huolenpitoa ja valvontaa, sillä ne, jotka unohtavat historiansa, ovat vaarassa joutua kokemaan sen uudelleen. Paljon kiitoksia.
Puhemies.
   Poliittisten ryhmien suostumuksella ehdotan tämän istuntojakson esityslistaan seuraavia muutoksia, jotka on lisätty jaettuun oikaisuun.
Garganin mietintöä Euroopan parlamentin jäsenten asemasta käsitellään heti Eurooppa-neuvostoa ja puheenjohtajavaltio Luxemburgin puheenjohtajakauden tuloksia koskevan yhteiskeskustelun jälkeen. Neuvoston puheenjohtaja sekä komission puheenjohtaja Barroso osallistuvat tähän keskusteluun.
Myös Cashmanin mietintöä henkilöiden toimesta tapahtuvaa rajojen ylittämistä koskevasta yhteisön säännöstöstä käsitellään Garganin mietinnön jälkeen, ja siitä äänestetään huomenna ilman tarkistuksia.
Othmar Karasin laatima julkisyhteisöjen rahoitusaseman valvontaa sekä talouspolitiikan valvontaa ja koordinointia koskeva suositus toiseen käsittelyyn hyväksyttiin 20. kesäkuuta. Tämä asia lisätään tämänpäiväisen esityslistan loppuun. Määräaika tarkistusten jättämiselle tai yhteisen kannan hylkäämiselle päättyy tänään klo 16.00.
Äänestysten osalta totean, että esityslistalta poistetaan Barón Crespon mietintö matkustajien törmäyssuojista ja sille lisätään kaksi kohtaa: Cavadan Sudania ja Kongoa koskevat kaksi mietintöä, jotka on hyväksytty työjärjestyksen 131 artiklan mukaisesti, sekä Garriga Polledon ja Jensenin mietintö esityksestä lisätalousarvioksi nro 2/2005.
Onko huomautettavaa? Hans-Peter Martin haluaisi esittää huomautuksen. 
Hans-Peter Martin (NI ).
    Arvoisa puhemies, kuten ennalta ilmoitettiin, esitän työjärjestyksen 132 artiklan mukaisesti puheenvuoron, jossa pyydän teitä poistamaan esityslistalta parlamentin jäsenten asemaa koskevan keskustelun tai estämään keskustelun jatkamisen. Asiaa koskevaa äänestystä ei ole edes ilmoitettu huomisen esityslistalla. Oikeudellisten asioiden valiokunnassa on jo pidetty sääntöjenvastainen äänestys, ja nyt, kun EU on keskellä pahinta kriisiään, antaisimme täysin vääränlaisen viestin, jos hyväksyisimme parlamentin jäsenten asemaa koskevat säännöt ja lisäisimme samalla vaivihkaa etuoikeuksiamme.
Demokraattista kansalaisten edustuslaitosta ei voida kohdella näin.
Tämän vuoksi pyydän teitä noudattamaan työjärjestyksen 132 artiklan 2 kohtaa ja ryhtymään tarvittaviin varotoimiin, jotta pääministeri Blair voi puhua säästöohjelmasta ilman, että parlamentti saattaa hänet huonoon valoon hyväksymällä samanaikaisesti uusia etuoikeuksia. 
Puhemies.
   Tutkittuani työjärjestyksen 132 artiklan 2 kohtaa parlamentin yksiköiden neuvomana ja avustamana, en näe mitään syytä suostua pyyntöönne.
Puhemies.
    Esityslistalla on seuraavana yhteiskeskustelu Eurooppa-neuvoston kertomuksesta ja komission julkilausumasta: Eurooppa-neuvoston kokous (Bryssel, 16. ja 17. kesäkuuta 2005) ja neuvoston julkilausumasta: Luxemburgin puheenjohtajakauden tulokset.
Kummastakin aiheesta keskustellaan yhdessä. Ensimmäisenä puheenvuoro on neuvoston puheenjohtajalla Junckerilla.
Jean-Claude Juncker,
   .  Arvoisa puhemies, puheenjohtaja Barroso, hyvät parlamentin jäsenet, Luxemburgin puheenjohtajakausi lähestyy loppuaan. Jotkut sanovat: "Luojan kiitos", mutta itse olen pahoillani siitä, että se päättyy, sillä olisin mielelläni vielä jatkanut.
On tullut aika arvioida tuloksia. Voidaan esittää useita huomioita, jotka ovat toivoakseni kiistattomia. Ensinnäkin onnistuimme johtamaan Eurooppa-neuvostoa tai ministerineuvostoa tekemään useita päätöksiä sellaisilla aloilla, jotka vuoden alussa olivat hyvin kiistanalaisia. Uudistimme vakaus- ja kasvusopimusta ja päätimme samalla sen kauan kestäneen epävarmuuden kauden, joka olisi voinut repäistä syvän juovan euroalueeseen kuuluvien jäsenvaltioiden välille. Emme suinkaan ole poistanut vakautta, vaan lisänneet sitä sopimuksen ennaltaehkäisevissä näkökohdissa. Emme myöskään ole lisänneet liikaa sopimuksen korjaavan roolin joustavuutta, vaan muutimme sitä niin, että se kuulostaa ja tuntuu pikemminkin talouteen pohjautuvalta kuin automaattiselta. Euroryhmän puheenjohtajana jatkan työtäni varmistaakseni sen, että sopimusta sovelletaan oikein ja tulkitaan järkevästi, sillä tulevaisuudessa sopimuksessa otetaan paremmin huomioon sen kaksi yhtä tärkeää ulottuvuutta, nimittäin kasvuun yhdistetty vakaus ja vakauteen sidottu kasvu.
Toiseksi parlamentti, komissio ja neuvosto ovat onnistuneet antamaan uutta pontta Lissabonin strategialle. Parempi kilpailukyky, asenteemme ja talouspolitiikkamme uudistaminen edelleen sekä uusi määrätietoisuus innovoinnissa ja tutkimuksen kehittämisessä ovat uuden strategian tärkeimmät osa-alueet. Ne eivät ole johtaneet umpikujaan, kuten jotkut saattoivat aluksi toivoa, sen enempää sosiaalisen yhteenkuuluvuuden – joka on säilytetty päätavoitteena, yhtenä Euroopan unionin keskeisimmistä päämääristä – kuin asianmukaisen ympäristöpolitiikankaan alalla – joka ei todellakaan uhkaa työpaikkoja eikä kilpailukykyä.
Haloo.
Tiedän, että ihmiset usein reagoivat puheisiini. Yleensä he eivät tee sitä näin nopeasti.
Palatakseni Lissabonin strategiaan, muutamme parhaillaan sen soveltamistapaa. Jäsenvaltiot lisäävät kansallisten uudistusohjelmien avulla osallistumistaan strategiaan, ja näin ne ovat vastuussa omille parlamenteilleen unionin asiakirjoja ja eurooppalaista sitoutumista koskevien parhaiden kansallisten perinteiden mukaisesti.
Viime torstaina ja perjantaina pidetyssä kesäkuun Eurooppa-neuvostossa hyväksyttiin ensimmäistä kertaa sen historian aikana yhdennetyt suuntaviivat. Valitettavasti tätä tärkeää tapahtumaa ei ole juurikaan viime päivinä huomattu. Niille, jotka haluavat uudistaa Euroopan unionia ja jotka antavat samalla vaikutelman, että muut vastustavat uudistusta, niille, jotka haluavat vastata Euroopan unionin kohtaamiin uusiin haasteisiin ja jotka antavat samalla vaikutelman, että kukaan muu ei ole tietoinen näistä haasteista, totean seuraavaa: lukekaa omat päätöksenne ja soveltakaa niitä älkääkä vaatiko uusia.
Kolmanneksi, arvoisa puhemies, asetimme onnistuneesti uudet tavoitteet Euroopan unionin julkiselle kehitysavulle. Vahvistettuamme, että unionin kehitysapu on nostettava 0,70 prosenttiin bruttokansantuotteesta vuoteen 2015 mennessä, asetimme Euroopan unionin välitavoitteeksi 0,56 prosenttia bruttokansantuotteesta vuoteen 2010 mennessä. Olen ylpeä tästä päätöksestä, sillä tiesin vuoden alussa, että kysymys on hankalasta ja kiistanalaisesta asiasta. Tämä päätös, tämä edistysaskel nostaa kehitysapua 46 miljardista 66 miljardiin euroon vuosina 2006–2010. Näin ollen avun määrä kasvaa joka vuosi, ja vuodesta 2010 alkaen se kasvaa vuosittain vielä 20 miljardia euroa. Tämä ei ole täydellinen ratkaisu, mutta se on kuitenkin merkittävä edistysaskel. Muut maanosat, jotka ovat yhtä vauraita kuin Euroopan unioni, voisivat ottaa meistä esimerkkiä ja auttaa poistamaan köyhyyttä, joka on todellinen nykyajan vitsaus. Koska onnistuimme poistamaan orjuuden 1800-luvulla, meidän on voitava poistaa köyhyys 2000-luvun ensimmäisellä puoliskolla.
Arvoisa puhemies, neljänneksi ja viimeiseksi, kuten lupasin 12. tammikuuta Luxemburgin puheenjohtajakauden toimintaohjelmaa esitellessäni, olemme parantaneet suhteitamme kumppaniimme Yhdysvaltoihin. Tämä oli selvää tavatessamme presidentti Bushin 22. helmikuuta 2005 täällä Brysselissä. Presidentti Bush oli ilmoittanut olevansa halukas tulemaan vierailulle Eurooppaan. Tämä oli selvää myös maanantaina puheenjohtaja Barroson ja presidentti Bushin välisessä huippukokouksessa.
Toteaisin vielä, että sunnuntaina pidettiin myös toinen huippukokous, tällä kertaa Kanadan kanssa. Emme kiinnitä riittävästi huomiota Kanadaan, joka on Euroopan unionin tärkeä liittolainen. Myös Kanada kuuluu Pohjois-Amerikkaan.
Palatakseni maanantain huippukokoukseen: vahvistimme, että sekä unionille että Yhdysvalloille on elintärkeää, että puolustamme yhdessä yhteistä vakaumustamme. Tänään Brysselissä pidetään Irakia koskeva kokous, kuten ehdotimme presidentti Bushille tavatessamme hänet 22. helmikuuta. Euroopan unioni ja Yhdysvallat järjestävät ja johtavat yhdessä Irakia koskevaa kokousta. Kuka olisi uskonut vuosi tai edes puoli vuotta sitten, että niinkin kiistanalaisessa kysymyksessä kuin Irakin tilanne Euroopan unioni ja Yhdysvallat voivat jonain päivänä tehdä yhteistyötä kestävän demokratian ja vapauden luomiseksi Irakiin. Olen melko ylpeä siitä, että onnistuin avustamaan yhdysvaltalaisia ja eurooppalaisia löytämään yhteisen Irakia koskevan näkökulman ja strategian. Voimme siis onnitella itseämme tästä tuloksesta.
Huomaan, että suosionosoitukset ovat erityisen laimeita juuri tässä asiassa. Jos olisin palannut parlamenttiin ja ilmoittanut, että Euroopan unionin ja Yhdysvaltojen suhteet ovat huonontuneet entisestään, ainakin puolet teistä olisi ponnahtanut pystyyn ja vaatinut puheenjohtajavaltiota tunnustamaan epäonnistuneensa raskaasti keskeisessä ulkopoliittisessa kysymyksessä.
Arvoisa puhemies, vastaavasti pääsimme naapurimme Venäjän kanssa sopimukseen niin sanotusta neljästä toiminta-alueesta. Suhteemme Venäjään, jotka ovat 10. toukokuuta pidetyn huippukokouksen jälkeen olleet hyvin tärkeitä, ovat lämmenneet huomattavasti. Voimme olla tähän tyytyväisiä, vaikka myönnämmekin, että mielipide-eroja on edelleen olemassa.
Arvoisa puhemies, joulukuussa 2004 Alankomaiden puheenjohtajakaudella – jota emme ehkä saisi unohtaa – tulevaa puheenjohtajavaltiota Luxemburgia neuvottiin pyrkimään poliittiseen sopimukseen rahoitusnäkymistä kesäkuun 2005 loppuun mennessä. Vain kolme viikkoa myöhemmin 12. tammikuuta 2005 seisoin edessänne Strasbourgissa ja arvioin mahdollisuuksia päästä sopimukseen. Tuolloin – toivon, että sallitte minun esittää siteerauksen, tiedättehän, että siteeraan mielelläni itseäni – totesin:
"Teemme kaiken voitavamme päästäksemme sopimukseen. En kuitenkaan elättele harhakuvitelmia. Jäsenvaltiot ovat tällä hetkellä linnoittautuneet asemiinsa, eikä varmasti ole helppoa saada niitä liikkumaan asemistaan juuri nyt". Olin oikeassa, ja lisäsin – siteeraan jälleen itseäni – seuraavaa: "Jos sovintoon ei ole päästy kesäkuuhun mennessä, kyse ei ole puheenjohtajavaltion epäonnistumisesta…
...vaan Euroopan unionin epäonnistumisesta". Tässä kohtaa erehdyin – tai pikemminkin en ollut täysin oikeassa. Toiset syyttävät puheenjohtajavaltiota epäonnistumisesta, koska se pyrki toteuttamaan sekä edellisen puheenjohtajavaltion että jäsenvaltioiden antaman toimeksiannon kokonaan. Toiset taas väittävät, että erimielisyys ei merkitse unionin epäonnistumista, sillä rahoitusnäkymistä päästään aina sopuun viime hetkellä. Itse olen sitä mieltä, että tämä merkitsee sekä unionin että puheenjohtajavaltion epäonnistumista, sillä rahoitusnäkymiä koskeva erimielisyys, joka normaalioloissa olisi ollut vähäisempi ongelma, syöksi meidät syvään kriisiin, koska se syntyi Ranskan ja Alankomaiden kansanäänestysten aiheuttaman epävarmuuden vallitessa. On selvää, että asiasta vastuussa olevat sanovat teille, ettei mitään kriisiä ole. Minun mielestäni kriisi on kuitenkin syvä, sillä se ei liity ainoastaan talouteen tai talousarvioon.
Laitetaanpa asiat oikeaan järjestykseen. Ensinnäkin tiettyjen jäsenvaltioiden toiveen unionin talousarvion osuuden pitämisestä 1 prosentissa ja komission runsaamman alkuperäisen ehdotuksen välisenä kompromissina puheenjohtajavaltio ehdotti, että vuosien 2007–2013 talousarviossa maksusitoumusmäärärahojen osuus olisi yhteensä 1,056 prosenttia bruttokansantuotteesta ja maksumäärärahojen osuus 1 prosentti bruttokansantuotteesta. Käsittääkseni kaikki jäsenvaltiot ovat nyt hyväksyneet tämän. Tästä on nyt päästy sopimukseen, ja saatte huomata, että kaikkien tulevien kompromissien vaikutukset tähän menotasoon ovat mitättömän pieniä. Mikäli tulevaisuudessa saamme aikaan ainoastaan mitättömän pieniä muutoksia tähän tasoon, olisi mielestäni ollut parempi tehdä päätös jo viime viikolla.
Kaikki kollegani Eurooppa-neuvostossa kokoontuivat Luxemburgissa 30. toukokuuta ja 12. kesäkuuta välisenä aikana klo 8.30–22.30. Käytin heidän kanssaan käytyihin rahoitusnäkymiä koskeviin neuvotteluihin 50 tuntia. Jos tähän lisätään 15 tuntia keskusteluja, neuvotteluja ja kuulemistilaisuuksia itse Eurooppa-neuvostossa, on kuulemisiin, keskusteluihin ja neuvotteluihin käytetty yhteensä 65 tuntia. Suoraan sanottuna emme olisi pystyneet parempaan, ja suoraan sanottuna kukaan meidän jälkeemme ei pysty samaan.
Näiden 50 tuntia kestäneiden neuvottelujen aikana, joiden voin sanoa olleen ystävällismielisiä ja kahdenvälisiä, kuuntelin kollegojani tarkasti. Kukaan, ja tarkoitan todella, ettei kukaan pyytänyt säilyttämään Yhdistyneen kuningaskunnan hyvitystä entisellään – ei kukaan. Puheenjohtajavaltio Luxemburg kannatti lopullista kompromissia koskevassa viimeisessä ehdotuksessaan Yhdistyneelle kuningaskunnalle annettavan hyvityksen periaatetta: viimeinen ehdotuksemme ei ollut, että se pitäisi jäädyttää. Kompromissi oli pääpirteittäin seuraavanlainen: hyvitys pysyisi ennallaan 15 vanhan jäsenvaltion osalta – täsmälleen samana kuin ennen – ja Yhdistynyt kuningaskunta rahoittaisi koheesiopolitiikkaa normaalisti ainoastaan uusissa jäsenvaltioissa, mutta se ei rahoittaisi näiden jäsenvaltioiden yhteistä maatalouspolitiikkaa. Tämä muutos olisi vastannut 5,5 miljardin euron vuosittaista hyvitystä, joka olisi ollut suurempi kuin koskaan vuosina 1984–2005. Alun perin puheenjohtajavaltio oli ehdottanut Yhdistyneen kuningaskunnan hyvityksen jäädyttämistä 4,7 miljardiin euroon, jonka ansiosta olisimme voineet pienentää Alankomaiden nettomaksuosuutta noin 1 miljardilla eurolla ja keventää erityisesti Saksan ja Ruotsin maksutaakkaa, jota pidettiin liian suurina.
Koska vaaditte aina avoimuutta, nyt saatte sitä. Alankomaat – maan pääministeri, ulkoministeri ja valtiovarainministeri – tiesi, että puheenjohtajavaltio pyrki keventämään maan taakkaa 1 miljardilla eurolla vuodessa. Emme voineet tehdä tätä, koska Yhdistynyt kuningaskunta ei ollut valmis pienentämään hyvitystään niin paljon, että olisimme näin saaneet talousarvion puitteissa riittävästi liikkumavaraa voidaksemme leikata Alankomaiden osuutta 1 miljardilla eurolla ja keventää Ruotsin ja Saksan maksutaakkaa. Jos Alankomaille olisi myönnetty 1 miljardin euron vähennys, Saksan olisi ollut pakko maksaa se Alankomaille, sillä Yhdistynyt kuningaskunta ei ollut vähentänyt hyvitystään riittävästi. Halusin teidän tietävän tämän. En pyytänyt Saksaa maksamaan, sillä ensimmäiseen ehdotukseensa verrattuna Saksa oli jo lähentynyt huomattavasti muiden jäsenvaltioiden kantaa. Jos siis puheenjohtajavaltion alkuperäinen ehdotus olisi hyväksytty, Alankomaiden, Saksan ja Ruotsin ongelma olisi ratkaistu helposti. Puheenjohtajavaltion lopullisella ehdotuksella 5,5 miljardin euron hyvityksestä kaikkea tätä ei olisi voitu saavuttaa, mutta ainakin Yhdistynyt kuningaskunta olisi voinut sen avulla rahoittaa normaalisti uusien jäsenvaltioiden koheesiopolitiikkaa lukuun ottamatta yhteistä maatalouspolitiikkaa, josta maalla on omat mielipiteensä, kuten tiedämme. Asia on juuri näin yksinkertainen ja juuri näin monimutkainen. Kunpa vain ne kuusi valtiota, jotka hetken innoituksesta laativat yhteisen kirjeen, olisivat olleet samaa mieltä ehdotuksensa yksityiskohdista!
Lisäksi puheenjohtajavaltio ehdotti Eurooppa-neuvoston julkilausumaa, jossa tämä olisi todennut, että olisi harkittava asianmukaisemmin sitä, miten unionin talousarviolla voidaan vastata unionin tulevaisuuden haasteisiin ja kansalaistemme tärkeimpiin tavoitteisiin. Tämän yleisen pohdinnan jälkeen olisi uudistettava kaikkia talousarvion näkökohtia. Kaikkiin talousarvion näkökohtiin kuuluu myös yhteinen maatalouspolitiikka. Tiesimme varsin hyvin, että jos meidät olisi yritetty saada sanomaan, että olisi pohdittava yksinomaan yhteistä maatalouspolitiikkaa, ehdotusta ei hyväksyttäisi ja muut jäsenvaltiot hylkäisivät sen. Mikäli kuitenkin kaikki asianomaiset alat, kategoriat ja osa-alueet olisi otettu mukaan kriittiseen talousarvion uudelleentarkasteluumme, komissio olisi voinut tehdä myönteisen päätöksen. Pyysimme komissiota raportoimaan kaikista näistä näkökohdista, ja komissio suostui pyyntöön, sillä sen puheenjohtaja oli mukanani kaikissa Eurooppa-neuvoston kokouksissa käydyissä kahdenvälisissä keskusteluissa. Komission puheenjohtaja voi osallistua tällaisiin kuulemistilaisuuksiin. Sen vuoksi ehdotimme komission kertomuksen perusteella, että Eurooppa-neuvoston on ryhdyttävä asianmukaisiin toimiin, joihin ehdottamani tekstin mukaan sisältyivät myös vuosien 2007–2003 rahoitusnäkymiin tehtävät mahdolliset muutokset.
Tämä oli puheenjohtajavaltion ehdottama päätös: Yhdistyneen kuningaskunnan hyvitys pysyy ennallaan 15 jäsenvaltion osalta, ja Yhdistyneen kuningaskunnan maksuosuudella tuetaan uusien jäsenvaltioiden koheesiopolitiikkoja lukuun ottamatta näiden maiden maatalouspolitiikkaa. Lisäksi komissio tekee ehdotuksen talousarvion uudelleenjärjestelystä vuoden 2008 loppuun mennessä, ja neuvosto tarkastelee tätä ehdotusta ja muuttaa tarvittaessa tulevien vuosien rahoitusnäkymiä, eli vuodesta 2009 alkaen. Halusin kertoa tämän teille, sillä kukaan ei ole vielä antanut tätä selitystä ja pian te kuulette todennäköisesti erilaisen selityksen.
Ei ole totta, että puheenjohtajavaltio pyrki lopettamaan Yhdistyneen kuningaskunnan hyvityksen. Pyrimme säilyttämään sen EU:n 15 jäsenvaltion osalta mutta lisäämään sen vaikutuksia uusille jäsenvaltioihin osoitettavaan solidaarisuuteen. Tämä oli se paketti, joka hylättiin. Sen hylkääminen oli virhe.
Paketti hylättiin, vaikka olimme lisänneet 6 miljardia euroa niihin määrärahoihin, joita myönnetään lokakuussa 2002 tehdyn päätöksen mukaisesti Bulgarialle ja Romanialle yhteisen maatalouspolitiikan rahoittamiseen. Vaikka kuuden valtion laatima kirje antaa ymmärtää, että ne kaikki olivat yhtä mieltä siitä, ettei lokakuussa 2002 tehtyä sopimusta saa muuttaa, otin tämän riskin 15 jäsenvaltion puolesta – muut sitä paitsi kannattivat tätä riskiä ja iloitsivat siitä, että joku teki järkiperäisen aloitteen 15 jäsenvaltion puolesta. Kun vuonna 2006 suoriin tukiin ja markkinatoimiin käytetään 42 miljardia euroa, puheenjohtajavaltion ehdotus olisi merkinnyt sitä, että 15 jäsenvaltion osalta tämä summa olisi vuonna 2013 leikattu 35 miljardiin euroon. Puheenjohtajavaltion ehdotukseen olisi sisältynyt suorien tukien ja markkinatoimien rahoituksen leikkaaminen 42 miljardista eurosta 35 miljardin euroon vuonna 2013. Tämä olisi merkinnyt 15 jäsenvaltiolle lähes 17 prosentin vähennystä yksinomaan yhteisen maatalouspolitiikan menoista. Jopa 27 jäsenvaltion unionissa, eli ystävämme Romania ja Bulgaria mukaan luettuina, YMP:n menoja olisi vähennetty kyseisellä jaksolla yli 5 prosenttia. On yksinkertaisesti perätön väite, ettei mitään ole tehty yhteisen maatalouspolitiikan menotaakan keventämiseksi. Teimme kaiken voitavamme onnistuaksemme siinä. Lokakuussa 1985, kun esittelin täällä parlamentille ensimmäistä talousarviotani – vuodeksi 1986 – maatalouden osuus yhteisön talousarviosta oli 68 prosenttia. Ehdotin, ettei se saisi ylittää 37:ää prosenttia tai 35 miljardia vuonna 2013. Kuinka pitkän matkan olemmekaan kulkeneet! Kuinka itsepäisiä olemmekaan olleet, koska emme ole nähneet tätä!
Puheenjohtajavaltion ehdotuksen mukaan YMP olisi ollut ainoa ala, jolla menoja olisi leikattu huomattavasti. Esimerkiksi kaikkia kauaskantoisia investointeja olisi lisätty. Lissabonin tavoitteita koskevia menoja olisi lisätty 7,5 prosenttia: 7,5 prosenttia joka vuosi jaksolla 2007–2013, mikä olisi merkinnyt sitä, että Lissabonin tavoitteisiin myönnettyjä määrärahoja olisi lisätty 65 prosenttia vuoteen 2006 verrattuna. Oikeus- ja sisäasioita koskevien politiikkojen määrärahoja olisi lisätty 15 prosenttia, ja tähän sisältyy erityisesti rajat ylittävän rikollisuuden torjuntaan tarkoitettujen toimien tehostaminen. Lopuksi 27 jäsenvaltion koheesiopolitiikan määrärahoja olisi lisätty 2 prosenttia, ja painopiste olisi ollut ennen kaikkea uusissa jäsenvaltioissa. Olimme esittäneet joitakin muutoksia vanhojen ja uusien jäsenvaltioiden välisiin koheesiopolitiikkaa koskeviin jakoperusteisiin niin, että uusien jäsenvaltioiden kokonaismäärärahat olisivat nousseet 53 prosenttiin komission ehdottamaan 47 prosenttiin verrattuna. Väite, että pääosa maksutaakasta olisi kaatunut uusien jäsenvaltioiden harteille, on yksinkertaisesti väärä.
Arvoisa puhemies, seuraavaksi käsittelen tutkimustalousarvion vertaamista yhteisen maatalouspolitiikan talousarvioon ja päinvastoin. Omenoita ei voida verrata päärynöihin. Miksi olisi yritettävä vertailla asioita, joita on mahdotonta verrata toisiinsa? Yhteinen maatalouspolitiikka on ainoa todellinen yhteisön politiikka, jota rahoitetaan ainoastaan yhteisön talousarviosta. Tutkimus on ennen kaikkea kansallista politiikkaa, jota tuetaan yhteisön talousarviosta. Näitä kahta ei voida verrata keskenään. Puheenjohtajavaltion ehdotuksen mukaan YMP:n kustannukset olisivat olleet 305 miljardia euroa koko kyseisellä kaudella. Jäsenvaltioiden ja Euroopan unionin julkisen tutkimustoiminnan menot, sikäli kuin kansallinen tutkimustoiminta olisi pysynyt tämänhetkisellä tasolla, olisivat olleet 524,5 miljardia euroa vuosina 2007–2013. Se on paljon enemmän kuin yhteisen maatalouspolitiikan menot. Mikäli Euroopan unioni olisi osoittanut pystyvänsä puheenjohtajavaltion ehdotuksen mukaiseen ponnistukseen ja mikäli jäsenvaltiot olisivat täyttäneet Lissabonin strategian uudistamista koskevat lupauksensa, ne olisivat nostaneet tutkimustalousarvion julkisen osuuden 1,9 prosentista 3 prosenttiin BKT:sta. Jäsenvaltioiden ja EU:n tutkimustoiminnan talousarvio olisi kasvanut kaiken kaikkiaan 785 miljardiin euroon vuoteen 2013 mennessä. Jos kaikkia päätöksiä olisi noudatettu ja jos puheenjohtajavaltion ehdotukset olisi hyväksytty, tutkimustalousarvio olisi ollut 785 miljardia euroa – tarkoitan tutkimustalousarvion julkista osuutta – verrattuna YMP:n 305 miljardin euron talousarvioon. En halua kuulla enää enempää roskapuheita tästä asiasta. Yhteisen maatalouspolitiikan menoja olisi vähennetty, ja verratakseni niitä johonkin aidosti vertailukelpoiseen seikkaan ne olisivat olleet reilusti alle puolet tutkimusmenoista. Älkäämme siis enää vertailko asioita, joita ei voida verrata toisiinsa.
Arvoisa puhemies, tämä oli lyhyt selvitys tosiasioista. Tänään olemme eri mieltä asioista. Meidän on päästävä sopimukseen, jotta voimme ottaa käyttöön uusia menettelytapoja hyvissä väleissä uusien jäsenvaltioiden kanssa vuodesta 2007 alkaen. Meillä ei ole oikeutta tuottaa pettymystä uusille jäsenvaltioille, jotka kaikissa niiden kanssa käymissäni kahdenvälisissä keskusteluissa sekä lopullisissa ja yleisissä keskusteluissa käyttäytyivät huomattavan arvokkaasti. Nyt meidän on mentävä eteenpäin ja löydettävä parempi toimintamalli, mikäli sellainen on olemassa. Emme saa kuitenkaan samalla tuhota koheesion mekanismeja, emme saa vesittää yhteisiä menettelytapoja emmekä koheesiopolitiikkaa. Tämä on tärkeää – täysin välttämätöntä. Lisäksi Luxemburg – odotan kovasti sinne palaamista lähitulevaisuudessa, jotta voin omistautua yksinomaan maan moniin ja lyhyellä aikavälillä myös hyvin tärkeisiin kysymyksiin – on halukas osallistumaan varauksettomasti tämän ratkaisun etsimiseen ilman katkeruutta tai kostonhalua.
Arvoisa puhemies, Eurooppa-neuvoston asialistan viimeinen kohta oli perustuslain ratifioimisprosessi. Käsittelen tätä aihetta ytimekkäämmin, sillä osallistujat ja tarkkailijat ovat raportoineet objektiivisemmin sitä koskevia Eurooppa-neuvoston päätöksiä. On totta, että kymmenen maata on ratifioinut perustuslakisopimuksen, kun taas kaksi maata, Ranska ja Alankomaat, on hylännyt sen. Meidän näkemyksemme mukaan – ei siksi, että olisimme jääräpäisiä, uppiniskaisia tai lyhytnäköisiä – tärkeintä ei ollut itse perustuslakisopimus vaan se, että perustuslakisopimus oli vastaus moniin unionin kansalaisia vaivaaviin Euroopan unionia koskeviin ongelmiin. Päätimme siis jatkaa ratifiointiprosessia. Tietyt jäsenvaltiot, jotka epäilemättä katsoivat tarvitsevansa lisää aikaa harkintaa, selittämistä ja keskustelua ja näin ollen demokratiaa varten ennen kuin ne antaisivat sopimuksen kansalaisten päätettäväksi parlamentissa tai kansanäänestyksessä, päättivät siirtää suunniteltua kansanäänestystä tai parlamentissa tapahtuvaa ratifiointia. Näissä maissa asiasta käydään keskustelua.
Itse haluaisin, että tämä Eurooppa-neuvoston vetoomus kuullaan ja että harkintaa, selittämistä, keskustelua ja tarvittaessa erimielisyyksiä varten annetaan lisäaikaa kaikkialla Euroopassa – niissä jäsenvaltioissa, jotka eivät ole vielä ratifioineet sopimusta, niissä, jotka ovat jo ratifioineet sen, ja niissä kahdessa valtiossa, jotka hylkäsivät perustuslakisopimuksen. On tärkeää, että Euroopan laajuista keskustelua, jota kaikkien siihen osallistuvien ajatukset rikastavat ja ravitsevat, käydään kaikissa Euroopan unionin jäsenvaltioissa. Meidän on keskusteltava Euroopan unionista, ja haluan, että unionin toimielimet, Euroopan parlamentti, neuvosto, komissio, jäsenvaltiot, kansalaisyhteiskunta, ammattijärjestöt, poliittiset puolueet ja kansalliset parlamentit osallistuvat kaikki tähän laajaan keskusteluun. Haluan myös, että komissio ottaa oikeutetun asemansa tässä keskustelussa, jota käydään sekä 27 valtiossa että unionin tasolla. Haluan, että komissio, joka ei ole vain EU:n perustamissopimuksen vartija vaan myös perustamissopimuksen hengen ja eurooppalaisten tavoitteiden vartija, on keskeisessä asemassa tässä keskustelussa. En halua antaa sitä vaikutelmaa, että kaikki keksitään, että kaikkea johdetaan ja kaikki päätetään ennalta Brysselissä, vaan tarkoitukseni on varmistaa, että tätä 27-kertaisesti kansallista ja sen vuoksi eurooppalaista keskustelua johdetaan viisaasti ja kunnianhimoisesti.
Arvoisa puhemies, pyydän, suosittelen ja kehotan teitä osallistumaan itse tähän keskusteluun ja liittämään siihen myös komission. Tiedän, että palatte halusta tehdä niin. Tehkää se, tämä on erittäin tärkeää.
Meille on kerrottu, ja olen sanonut niin itsekin, että talousarviokeskusteluissa olemme nähneet kahden Eurooppa-näkemyksen erottuvan toisistaan: toinen perustuu enemmän markkinavoimiin, sellaisiin markkinoihin, jotka eivät pysty tuottamaan solidaarisuutta, ja toinen perustuu ei enemmän vaan kokonaan hyvin kehittyneeseen poliittiseen yhdentymiseen. Toisella puolella on siis vapaakauppa-alue ja toisella poliittinen unioni. Tätä keskustelua me pian käymme, ja näemme jo nyt Euroopan jakautuneen kahteen vastakkaiseen leiriin. Toisten mielestä unionissa on jo nyt menty liian pitkälle, ja toisten, myös minun itseni mielestä, unionissa ei ole vielä menty riittävän pitkälle. Selittävää keskustelua on käytettävä sovitteluun näiden kahden yleisessä mielipiteessä olevan ryhmän välillä, sillä tällä hetkellä ne eivät puhu toisilleen, ne vain tuijottavat toisiaan kuin patsaat eivätkä ne pysty edes aloittamaan vuoropuhelua. Meidän unionin toimielinten on rakennettava silta näiden kahden yleisessä mielipiteessä muodostuneen leirin välille. Rauhoituin kuitenkin huomattavasti lukiessani, että ne, jotka olivat edellisen Eurooppa-neuvoston jälkeen luulleet, että kaksi Eurooppa-näkemystä olisi törmännyt yhteen, olivat pahasti väärässä. Kukaan ei todella halunnut unionin muuttuvan vapaakauppa-alueeksi, ja se rauhoitti minua.
Kuten tiedätte, vapaakauppa-alueita ei muodosteta yhdessä yössä. Mitä vähemmän satsaamme poliittiseen unioniin, sitä enemmän – tietämättämme, tiedostamattamme ja huomaamatta – tasoitamme täysin loogisesti tietä näkemykselle vapaakauppa-alueesta. Kun tämä näkemys on toteutettu, sen huomataan olevan täysin luonnollisen kehityksen tulosta ja sulkevan pois kaikki mahdollisuudet palata takaisin poliittiseen unioniin, jota vapaakauppa-alueen kannattajat pitäisivätkin askeleena taaksepäin. Toiset sanovat, ettei heillä ole aikomustakaan johtaa Eurooppaa kohti vapaakauppa-aluetta, joka olisi liian yksinkertainen näkemys äärimmäisen moniulotteisesta maanosasta.
Asia on varsin yksinkertainen: ne, jotka luulivat korostavansa vapaakauppa-alueen vaaroja, olivat väärässä. Ne, jotka sanovat olleensa väärässä, pyrkivät tulevien kuukausien ja vuosien aikana osoittamaan, että hekin haluavat vain perustuslaissa kuvailtavaa poliittista unionia. Asia on näin yksinkertainen. Kysymys on siitä, vastataanko juuri esittämääni kysymykseeni kyllä vai ei.
Arvoisa puhemies, puheenjohtajakauden lopussa haluaisin muistuttaa teitä, ja tällä kertaa siteeraamatta itseäni, että olen alusta lähtien korostanut tarvetta noudattaa toimielinsääntöjä, noudattaa sitä, jota usein kutsutaan kolmijakoiseksi toimielinrakenteeksi ja jonka katson edelleen tarjoavan monia etuja. Olemme tehneet näin järjestelmällisesti puheenjohtajakautemme aikana. Euroopan unionin puheenjohtajavaltio ja komissio ovat vaihtaneet näkemyksiä ja käyneet jatkuvaa ja hyveellistä keskustelua. Puheenjohtajavaltio ei ole tehnyt mitään ilmoittamatta siitä ensin komissiolle. Komissio ei ole tehnyt mitään aloitteita ilmoittamatta niistä ensin puheenjohtajavaltiolle. Puheenjohtajavaltio kysyi komission mielipidettä aloitteistaan, ja päinvastoin. Tämän komission ja erityisesti sen puheenjohtajan kanssa on ollut ilo työskennellä, ja haluaisin kiittää komissiota ja sen puheenjohtajaa siitä, että se antoi niin paljon hyviä neuvoja puheenjohtajavaltio Luxemburgille. Kiitos, puheenjohtaja Barroso.
Parlamentin kanssa työskentelimme yhdessä kuin kaksoset. Olimme usein eri mieltä, joko sen vuoksi, etteivät ehdotuksenne olleet järkeviä tai että kaikki jäsenvaltiot eivät hyväksyneet puheenjohtajavaltion järkeviä ehdotuksia ja että sen vuoksi emme saaneet teidän hyväksyntäänne. Tosin voimme odottaa pääsevämme sopimukseen aina, kun puheenjohtajavaltio kertoi aloitteistaan teille ennen kuin toimitti ne jäsenvaltioiden käsiteltäväksi. Nyt Euroopan parlamentista on tullut täysi-ikäinen. En sano tätä holhoavasti tai alentuvasti, vaan mittaan täysi-ikäisyyttä selitysten syvällisyydellä sekä nykyisten keskustelujen intensiivisyydellä ja laadukkuudella verrattuna muihin keskusteluihin, joita olen kuullut vuodesta 1982 alkaen. Tämä on suurenmoinen parlamentti, jolla ei ole mitään syytä pitää matalaa profiilia, joka on legitiimi ja johon unionin kansalaiset panevat toivonsa. Hyvin usein täysistunnoissa ei ole riittävästi jäseniä paikalla – olen iloinen voidessani todeta, että tänään tilanne on toinen.
Tämä on ehkä alue, jolla kaivataan lisää ponnistuksia. Puhun ensin parlamentille, ja kun poistun täältä, puhun vieraileville ryhmille.
Parlamentissa vierailevat eivät tule katsomaan vain istuntosalia, vaan he haluavat nähdä salin täynnä. Tässä on siis parantamisen varaa. Lisäksi tiedämme, miksi jäsenet eivät aina voi olla läsnä istunnoissa. On todettava, että on suuri ilo työskennellä parlamentin kanssa sekä julkisissa istunnoissa että ennen kaikkea valiokunnissa. Kuinka syvää tietämystä ja sitoutumista Eurooppa-asiaan osoitetaankaan poliittisten ryhmien ja valiokuntien kokouksissa sekä monissa yksittäisten jäsenten kanssa käymissäni keskusteluissa! Olen hyvin pahoillani siitä, etten tulevaisuudessa voi enää tulla Euroopan parlamenttiin niin usein ja osallistua tähän suurenmoiseen eurooppalaiseen keskusteluun täällä istuntosalissa tai muualla.
Arvoisa puhemies, 18. kesäkuuta varhain Eurooppa-neuvoston jälkeisenä aamuna olin syvästi harmissani siitä, etten onnistunut estämään unionia syöksymästä kriisiin vaikkakaan ei peruuttamattomasti niin kuitenkin kiistattomasti. Olin siitä pahoillani, ja se myös näkyi. Olen lukenut, etten ollut kovin diplomaattinen, mutta en halua olla millään tavoin diplomaattinen silloin, kun unioni on kriisissä.
En myöskään halunnut olla näyttelijä, joka vain esittää tiettyä roolia. En ole näyttelijä, haluan työskennellä unionin ja sen kansalaisten etujen hyväksi. Minulla ei ole aikaa näytellä. Koska emme koskaan sano, mitä ajattelemme, koska esitämme aina jotain roolia, koska yritämme aina olla diplomaattisia, jotta emme vain loukkaisi ketään, ihmiset eivät ymmärrä, vaan he uskovat meidän olevan koneita. Me emme ole koneita, vaan ihmisiä, jotka kokevat pettymyksiä ja epätoivoa.
Olin pettynyt, koska olin uskonut, että unioni olisi jo saavuttanut täysi-ikäisyyden, että se olisi aikuistunut. Minun oli myönnettävä, että se oli vielä alaikäinen. Vaikka luulin unionin kasvaneen aikuiseksi, näen nyt, että elämme vielä lapsuuden viimeisiä hetkiä. Sen vuoksi olen pettynyt. Minulla oli kuitenkin syitä olla myös tyytyväinen. Olin tyytyväinen esimerkiksi siihen, että olimme onnistuneet – enimmäkseen yhdessä – pääsemään rahoitusnäkymistä sopimukseen ainakin 20 valtion kanssa. Kaksikymmentä maata kahdestakymmenestäviidestä ei ole lainkaan huono saavutus. Olin myös iloinen ja ylpeä kun kuulin, kuuntelin ja katselin uusia jäsenvaltioita, jotka pitivät meille oppituntia Euroopan päämääristä Eurooppa-neuvoston lopussa. Mikä häpeä niille, jotka eivät pystyneet samaan!
Tunsin vakaumukseni horjuvan varhain aamulla 18. kesäkuuta, eikä minulla ollut voimia eikä ylevyyttä esittää jälleen uutta vetoomusta samana päivänä. Kaikki eivät voi olla De Gaullen kaltaisia. Olen yllättynyt omasta vaatimattomuudestani.
Hetken ajan tunsin vakaumukseni horjuvan, mutta kun muutama päivä oli kulunut ja kun olin saanut tuhansia kirjeitä kaikkialta Euroopasta, kun olin saanut rohkaisua komissiolta, parlamentilta ja monilta tarkkailijoilta, jotka ovat myös tärkeässä asemassa, tunnen olevani nyt ensimmäisen pettymyksen ohi mentyä määrätietoisempi kuin koskaan. Meidän sukupolvellamme ei ole oikeutta romuttaa aiempien sukupolvien saavutuksia.
Meillä ei ole oikeutta tuhota edeltäjiemme aikaansaannoksia, sillä tulevat sukupolvet tarvitsevat poliittista Euroopan unionia. Ellei se ole poliittinen, se eksyy suunnastaan. Tulevat sukupolvet tarvitsevat ja haluavat solidaarisen Euroopan, sosiaalisen Euroopan, kilpailukykyisen Euroopan, sellaisen Euroopan, joka on vahva sekä kotona että maailmalla. Näin ollen, vanhan Euroopan unionin jäsenet, sitoutuneet eurooppalaiset, takaisin töihin! Ja innokkaasti!
José Manuel Barroso,
     Arvoisa puhemies, puheenjohtaja Juncker, hyvät parlamentin jäsenet, kerran eräs opettajistani neuvoi minua aina olemaan pessimistinen, koska tällä tavoin olisin koko loppuelämäni aina joko oikeassa tai iloisesti yllättynyt. Viime päivien reaktioista ja tapahtumista päätellen pessimismi näyttäisi olevan täysin perusteltua, mutta minun on todettava, etten usko pessimismiin. Mielestäni voin todeta, että nyt jos koskaan meidän on oltava määrätietoisia.
On totta, että Euroopassa on ongelmia, ja on totta, että ne ovat vakavia, mutta meidän on kohdattava ne ja pystyttävä löytämään niihin ratkaisu. Luxemburgin puheenjohtajakaudella olemme nähneet toteutettavan suurenmoisia aloitteita ja innovaatioita, jotka ohjaavat Euroopan unionin toimintaa tulevina vuosina. Aluksi palaan komission näkökulmasta kuluneeseen puolivuotiskauteen, johon ystäväni Junckerin kokemus ja eurooppalainen vakaumus ovat jättäneet jälkensä.
Ensinnäkin onnistuimme hyväksymään EU:n strategiset tavoitteet seuraavaksi viideksi vuodeksi. Tämä oli ensimmäinen kerta, kun neuvosto ja parlamentti hyväksyivät ne yhdessä. Nyt nämä samat hyvinvointia, solidaarisuutta ja turvallisuutta koskevat laajat pääperiaatteet muodostavat kehyksen, joka on kaikille Euroopan unionin toimielimille yhteinen. Näin ollen meillä on mahdollisuus tehostaa ja kohdentaa toimiamme selvästi enemmän sekä muuttaa toimintaamme todelliseksi uudistukseen tähtääväksi kumppanuudeksi.
Puheenjohtajavaltio Luxemburgin ansiosta olemme myös neuvotelleet sopimuksen siitä, miten vakaus- ja kasvusopimukselle luodaan realistisempi ja käytännöllisempi perusta. Tämä uudistus ei ole heikentänyt eikä lieventänyt sopimusta. Se on rahoitusvälineiden avulla jopa lisännyt hallitusten joustovaraa kasvun optimoimiseksi suhdannekierron aikana.
Luxemburgin puheenjohtajakauden paras saavutus komission ensisijaisten tavoitteiden kannalta oli ehkä kuitenkin Lissabonin strategian uudelleen käynnistäminen kevään Eurooppa-neuvostossa. Tämä oli edistysaskel paitsi toimielimille ja hallituksille myös kaikille unionin kansalaisille.
Kannattaa muistaa, että vaikka toimielinten välinen keskustelu onkin todella tärkeä, niin eurooppalaisten kokoontuessa yhteen perheenä, koulussa, töissä tai vapaa-aikana he eivät keskustele määräenemmistöpäätösmenettelyyn sisältyvän määrävähemmistön mahdollisista rakenteista. Todellisuudessa kansalaisiamme huolestuttaa talouskasvun hidastuminen. He ovat ennen kaikkea huolissaan työpaikoistaan tai vaikeuksista löytää työpaikka. Sen vuoksi olemme käynnistäneet uudelleen Lissabonin strategian, joka edistää kasvua ja työllisyyttä. Tämän vuoksi katsomme, että meidän kaikkien on unionin toimielimissä lisättävä ponnistuksia niillä aloilla, jotka vaikuttavat suoraan kansalaistemme elämään. Tämä on se tie, joka meidän on valittava luodaksemme uudelleen yhteyksiä unionin ja sen kansalaisten välille ja vastataksemme eurooppalaisten huolenaiheisiin.
Lisäksi Luxemburgin puheenjohtajakaudella on ollut muitakin onnistumisia ja erityisesti ulkosuhteissamme. Puheenjohtaja Juncker jo mainitsikin tämän: Venäjän kanssa pidetty huippukokous, Kanadan ja Yhdysvaltojen kanssa pidetyt huippukokoukset ja tämänhetkiset paremmat suhteet kumppaniimme Atlantin toisella puolella, kaikki tämä voidaan katsoa puheenjohtajavaltio Luxemburgin ansioksi.
Edellisen Eurooppa-neuvoston aikana keskustelimme pääasiassa kahdesta kysymyksestä: mitä meidän olisi tehtävä Alankomaiden ja Ranskan kansanäänestysten jälkeen ja mitä meidän olisi tehtävä rahoitusnäkymien osalta? Ensinnäkin puhun unionin tulevaisuutta koskevasta keskustelusta. Eurooppa-neuvoston päätös on mielestäni viisas. Euroopan johtohahmot päättivät ottaa miettimisaikaa ja avasivat oven keskustelulle, vuoropuhelulle ja demokratialle. Muistatte varmasti, että komissio totesi juuri ennen Eurooppa-neuvostoa, että se halusi käynnistää tämän keskustelun ja mennä tarvittaessa – näin aiomme myös tehdä – kaikkiin EU:n jäsenvaltioihin keskustelemaan ja kuuntelemaan paitsi näiden maiden hallituksia, mikä on toki tärkeää, myös parlamentteja, työmarkkinaosapuolia ja nuorisoa. Olemme hyvin ylpeitä siitä, että Eurooppa-neuvosto on antanut tehtäväksemme omaksua erityinen rooli tässä hankkeessa, tässä keskustelussa, jota on käytävä jokaisessa jäsenvaltiossa mutta jota on käytävä myös unionin tasolla.
Tämän aiomme tehdä, ja toivomme, että hankkeen lopussa voimme esitellä kaikille eurooppalaisille strategisen näkemyksemme Euroopan unionista. Millainen Eurooppa on tulevina vuosina, kuuden tai viidentoista vuoden päästä? Meidän on käynnistettävä tämä keskustelu pelkäämättä mitään aiheita, edes niitä, jotka ovat toimielimille vaikeampia ja monimutkaisempia. Meidän on keskusteltava paitsi menoista myös tavoitteistamme. Meidän on keskusteltava Euroopan sosiaalisesta mallista. Miten voimme työskennellä sen pohjalta 2000-luvulla? Miten voimme uudistaa Euroopan sosiaalista mallia? Miten saatamme yhteisön lainsäädännön tasapainoon? Miten voimme välttää byrokratiaa unionin tasolla? Miten voimme käsitellä uutta laajentumista niin, että eurooppalaiset voivat tukea sitä ja ymmärtää yhtenäisen Euroopan merkityksen? Olemme varmoja, että Euroopan parlamentti voi vaikuttaa tähän keskusteluun hyvin merkittävästi, ja Euroopan komissio haluaa työskennellä kanssanne, sillä mielestämme on tärkeää luoda Euroopassa uudenlaista yhteisymmärrystä.
Seuraavaksi puhun viimeviikkoisen huippukokouksen toisesta pääaiheesta. Olin hyvin pettynyt siihen, että emme päässeet rahoitusnäkymistä sopimukseen. Puheenjohtajavaltio teki väsymättä työtä läpimurron aikaansaamiseksi, ja minun on todettava, että sopimukseen pääseminen oli lähellä. Valitettavasti talousarviota koskevat keskustelut eivät useinkaan ole tuoneet jäsenvaltioiden parhaita puolia esiin, eikä viime viikko surullista kyllä ollut poikkeus.
Keskustelussa on tullut esiin joitakin perustavanlaatuisia näkemyseroja ja joitakin selkeitä kansallisia etunäkökohtia, mutta tämä ei sinänsä ole mitenkään poikkeuksellista. Tilanne on erityisen arkaluonteinen sen vuoksi, että rahoitusnäkymissä jouduttiin pattitilanteeseen sen jälkeen, kun kahdessa kansanäänestyksessä oli saatu kielteinen tulos. Pidän valitettavana sitä, ettei Eurooppa-neuvostossa yhdenkään maan johtaja pystynyt tällä hyvin tärkeällä hetkellä osoittamaan todellista kompromissin ja solidaarisuuden henkeä. Olisi kuitenkin väärin antaa sellainen kuva, ettemme ole päässeet viime viikon jälkeen lainkaan eteenpäin.
Puheenjohtajavaltio Luxemburgin omistautuneen työskentelyn ansiosta olemme kuluneen puolen vuoden aikana päässeet pitkälle. Tämä on tärkeää, sillä sopimukseen pääseminen on todella välttämätöntä. Ellemme pääse sopimukseen, unioni on vaarassa halvaantua, ja sillä olisi hyvin kielteisiä vaikutuksia sekä toimintaamme että kaikkiin jäsenvaltioihin, myös uusiin jäsenvaltioihin.
Haluan korostaa uusien jäsenvaltioiden omaksumaa hyvin rakentavaa lähestymistapaa. Toisinaan ihmiset kysyvät minulta, eikö ole vaikeampaa työskennellä komissiossa nyt, kun jäsenvaltioita on 25 ja hyvin pian 27. Eikö Euroopan unioni ole nyt paljon monimutkaisempi ja ongelmallisempi? Vastaan, että kyllä on, mutta olkaamme rehellisiä. Nykyiset ongelmat eivät johdu uusien jäsenvaltioiden vaatimuksista. Ne eivät ole syynä unionin nykyisiin ongelmiin.
Kun tarkastelemme Luxemburgin puheenjohtajakauden tuloksia, on todettava, että emme voi palata taaksepäin. Meidän on työskenneltävä kautensa päättävän puheenjohtajavaltion saavutusten pohjalta, jotta pääsemme sopimukseen mahdollisimman pian.
Kautensa aloittava puheenjohtajavaltio on tehnyt selväksi, että sekin pyrkii ajamaan näitä asioita eteenpäin, ja odotamme innokkaasti, että puheenjohtajavaltio Yhdistynyt kuningaskunta käynnistää prosessin uudelleen. Komissio on valmis työskentelemään uuden puheenjohtajavaltion ja kaikkien jäsenvaltioiden kanssa.
On tehtävä enemmän töitä. Viime viikolla tein selväksi, että minun on hyvin vaikea hyväksyä tiettyihin komission ja parlamentin painottamiin toimenpiteisiin kohdistuvia vähennyksiä. Tämä koskee erityisesti niitä toimenpiteitä, joilla uudistetaan talouden dynamiikkaa. Todellisella uudistuksella on hintansa. Jos komission ehdottamia menoja vähennetään tutkimuksen, innovaation, koulutuksen sekä liikenne- ja energiaverkkojen aloilla, sillä on todellinen poliittinen hinta. Kansalaisemme tuskin antavat meille anteeksi, jos emme onnistu täyttämään kasvua ja työllisyyttä koskevia lupauksiamme.
Olkaamme kuitenkin rehellisiä. Kun neuvosto vähensi komission ja parlamentin laatiman ehdotuksen kunnianhimoisuutta ja kun neuvosto päätti liittyä "yhden prosentin kerhoon", ongelmana oli se, että eniten tästä joutuivat kärsimään nimenomaan kilpailukyvyn, kasvun, koulutuksen, innovaation ja tutkimuksen alat. Koheesiopolitiikka säilyi kutakuinkin ennallaan. Yhteinen maatalouspolitiikka säilytettiin tietenkin kolme vuotta sitten tehdyn sopimuksen mukaisella tasolla, mutta kilpailukykyä, kasvua, innovaatiota ja tutkimusta leikattiin tuntuvasti.
Tämä osoittaa, mikä oli sen kuuden jäsenvaltion laatiman kuuluisan kirjeen hinta, jossa pyydettiin 1 prosenttia. On sääli, että ne jäsenvaltiot, jotka olivat yhtä mieltä 1 prosentin menoista – ne, jotka olivat tästä yksimielisiä – eivät nyt pääse sopimukseen Eurooppa-neuvostossa. Itse asiassa heidän mielipiteensä jakautuivat tässä asiassa. Tämä on esimerkki siitä, mitä unionissa tapahtuu nykyisin aivan liian usein. On helpompaa koota liitto "ei"-äänen kuin "kyllä"-äänen taakse. Unionissa kuitenkin tarvitaan nyt nimenomaan "kyllä"-ääntä puolustavia liittoja eikä enää enempää "ei"-ääntä puolustavia liittoja. Näitä tärkeitä liittoja tarvitaan, jotta Eurooppa-hankkeessa päästään etenemään.
Komissio jatkaa työtään ja pyrkii jäsenvaltioiden kanssa tasapainoiseen sopimukseen. Parlamentin on oltava tässä mukana. Haluamme olla varmoja siitä, että kun Eurooppa-neuvosto on valmis pääsemään sopimukseen, tämän jälkeen voidaan nopeasti allekirjoittaa toimielinten välinen sopimus kaikkien osapuolten välillä: parlamentin, komission ja neuvoston välillä. Neuvottelut ovat vain toistaiseksi ohi. Luotan tältä osin parlamentin tukeen.
En halua aliarvioida tehtävän vaikeutta enkä ensisijaisia tavoitteita koskevia erimielisyyksiä, mutta tämä välttämätön keskustelu ei saisi viivästyttää sopimukseen pääsyä. Tämän vuoksi komissio ehdotti jo ennen Eurooppa-neuvostoa tarkistuslauseketta. Työskentelin hyvin mielelläni puheenjohtaja Junckerin kanssa, ja kuten hän totesi aikaisemmin, keskustelimme tarkistuslausekkeesta jäsenvaltioiden kanssa. Tämä tarkoittaa sitä, että koska emme tarkalleen tiedä, millainen maailma on vuonna 2013, emme saisi käydä yleistä keskustelua ennen kuin hyväksymme rahoitusnäkymät. Sen sijaan meidän olisi hyväksyttävä rahoitusnäkymät heti kun mahdollista ja järjestettävä myöhemmin kokous, jossa mukautamme talousarviota muuttuviin tavoitteisiin ja kansainväliseen ympäristöön. Tämä juuri on viisautta. Me emme voi nyt käyttää ensisijaisia tavoitteita koskevaa yleistä keskustelua syynä tai tekosyynä sille, ettemme pääse sopimukseen rahoitusnäkymistä. Samalla on kuitenkin totta, että meidän olisi käynnistettävä vakavamielinen keskustelu yhteisön talousarvion uudistamisesta. Meidän on katsottava eteenpäin. Myös se on totta, että meidän olisi järjestettävä myöhemmässä vaiheessa kokous, jossa käsittelemme kaikkia näitä tärkeitä kysymyksiä.
Tämän vuoksi meidän olisi toteutettava seuraava neuvotteluvaihe sovitussa aikataulussa. Ellemme tee niin, voimme epäonnistua, ja minun tehtäväni on kiinnittää parlamentin huomiota siihen, että Euroopan unioni on vaarassa halvaantua. Meidän on vältettävä tätä vaaraa. Myös tässä hyvin vaikeassa tilanteessa me jatkamme päätösten tekemistä. Kuten puheenjohtaja Juncker totesi, Eurooppa-neuvoston jälkeen teimme päätöksiä yhdysvaltalaisten ja kanadalaisten kumppaneidemme kanssa. Eilen olin Italiassa Euroopan elintarviketurvallisuusviraston avajaisissa. Tänään komissio teki tärkeitä päätöksiä, jotka koskevat energiatehokkuutta koskevaa vihreää kirjaa ja sokerin uutta markkinajärjestelmää. Jatkamme päätösten tekemistä. Lupaan teille, ettei komissio arkaile lainkaan sellaisten päätösten tai aloitteiden tekemistä, joita Eurooppa ansaitsee. Nyt on kuitenkin tärkeää ottaa neuvosto, kaikki kumppanit ja toimielimet mukaan ja kulkea samaan suuntaan.
Pyydän, ettette väheksy muita Eurooppa-neuvoston saavutuksia. Se on tukenut kasvun ja työllisyyden yhdennettyjä suuntaviivoja sekä laatinut toimintasuunnitelman vapautta, turvallisuutta ja oikeutta koskevan Haagin ohjelman täytäntöön panemiseksi. Nämä kaksi tulosta liittyvät vaurautta ja turvallisuutta koskeviin keskeisiin tavoitteisiimme sekä kansalaistemme tärkeimpiin huolenaiheisiin.
Eurooppa-neuvosto hyväksyi myös kestävän kehityksen pääperiaatteet. Tämän pitäisi varmistaa se, että sekä nykyisen että tulevien sukupolvien elämänlaatu paranee jatkuvasti. Tehtiin myös hyvin tärkeä päätös vahvistaa korkealla tasolla – Euroopan unionin huippukokouksessa – kehitysyhteistyöministerien tekemät päätökset ja noudattaa näin komission ehdotusta, joka koskee sitoumustamme valvoa kehitysapua ja sitoutumistamme Afrikan tukemiseen. Tämä oli hyvin tärkeä Eurooppa-neuvoston ottama edistysaskel.
Mitä tapahtuu seuraavaksi? Onko lasi puoliksi tyhjä vai puoliksi täysi? Kuten aiemmin totesin, ongelma on vakava, mutta me voimme muuttaa sen mahdollisuudeksi. Ennemmin tai myöhemmin tilanteen oli selkiydyttävä, ja olkaamme realistisia, nyt meillä on siihen tilaisuus. Olemme lähempänä rahoitusnäkymiä koskevaa sopimusta kuin monet ymmärtävät. Meidän olisi muistettava myös se, ettei rahoituspaketteja ole koskaan Euroopan unionin historiassa hyväksytty ensimmäisellä neuvottelukierroksella. Tämän vuoksi kehotan kaikkia osapuolia harkitsemaan, mitä seurauksia umpikujaan ajautumisella on, ja osoittamaan hieman joustavuutta. Kehotan kaikkia osapuolia esittämään vähemmän kansallismielisiä puheita ja ryhtymään toimiin todellisen eurooppalaisen ratkaisun löytämiseksi.
Tosiasia kuitenkin on, että yleisesti puheenjohtajavaltio Luxemburg ja erityisesti Eurooppa-neuvosto ovat saavuttaneet paljon sellaista, josta voimme olla ylpeitä. On totta, että tehtävää on vielä paljon. Komissio tekee yhteistyötä parlamentin jäsenten kanssa sellaisen tulevaisuuden hyväksi, jossa varmistetaan unionin kyky harjoittaa liiketoimintaa, vaikka ajat eivät vaatisikaan tavanomaista liiketoimintaa. Silloin voimme todistaa, etteivät pessimistit ja kyynikot ole aina oikeassa ja että on monia syitä luottaa tulevaisuuteen. 
Lopuksi haluaisin esittää muutaman sanan ystävälleni Junckerille. En osoita sanojani ainoastaan puheenjohtaja Junckerille vaan myös koko puheenjohtajavaltio Luxemburgille, ulkoministerille, Eurooppa-asioiden ministerille, diplomaateille ja asiantuntijoille. Olen hyvin liikuttunut siitä vakaumuksesta, siitä määrätietoisuudesta ja innokkuudesta, jota kaikki tämän suurenmoisen tiimin jäsenet ovat osoittaneet.
Euroopan komission puolesta haluan kiittää sinua, Jean-Claude, ja kaikkia kollegojasi siitä, mitä olette tehneet Euroopan unionin hyväksi. Toivon vilpittömästi, että voin sanoa saman seuraavalle Eurooppa-neuvoston puheenjohtajalle. Sanon hänelle saman, jos olen sitä mieltä, mutta ellen ole, en myöskään sano sitä. Puheenjohtajavaltiot tulevat ja menevät, mutta komissio on ja pysyy. Komissio puolustaa Euroopan unionin yleisiä etuja, ja sanoisin, että komissio – toivottavasti yhdessä parlamentin kanssa – tukee täysin vilpittömästi eri puheenjohtajavaltioita. Omalta osaltaan komissio odottaa eri puheenjohtajavaltioilta samaa kutsumusta, samaa määrätietoisuutta ja samaa innokkuutta työssään Euroopan unionimme hyväksi.
Hans-Gert Poettering,
   .  Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, hyvät kollegat, aivan ensimmäiseksi haluaisin esittää Euroopan kansanpuolueen (kristillisdemokraatit) ja Euroopan demokraattien ryhmän puolesta sydämelliset kiitokset Eurooppa-neuvoston puheenjohtajalle Jean-Claude Junckerille siitä intohimosta ja vakaumuksesta, joilla hän on meitä johtanut näiden kuukausien aikana. Puheenjohtaja Juncker, PPE-DE-ryhmä kiittää teitä lämpimästi tästä omistautumisesta, intohimosta ja vakaumuksesta.
Lauantaiaamuna me kaikki pystyimme näkemään selvästi Eurooppa-neuvoston puheenjohtajan pettymyksen, ja olimme itsekin pettyneitä. Toivon, että vielä tulee se päivä, jolloin voimme yhdessä iloita onnistumisista, ja se on nyt meidän kaikkien tehtävä.
Parlamentin puhemiehen viittaus hetki sitten siihen, miten Neuvostoliitto miehitti 65 vuotta sitten kolme Baltian maata – Viron, Latvian ja Liettuan – on jo sinänsä toivon merkki. Kuka olisi uskonut 20 vuotta sitten, että Euroopan parlamentissa olisi Virosta, Latviasta ja Liettuasta kotoisin olevia jäseniä? Tämä on niin uskomattoman hieno asia, että meidän on nytkin pakko uskoa Euroopan tulevaisuuteen.
Kun pyrimme analysoimaan tilannetta, meidän on aloitettava nykytilanteesta sellaisena kuin se on. Niille, jotka sanovat meidän olevan poliittisessa kriisissä, vastaan olevani samaa mieltä. Meidän on kuitenkin huolehdittava siitä, ettei tämä poliittinen kriisi johda meitä harhaan eikä houkuttele meitä toimimaan vain toiminnan vuoksi. Meidän on myös vastattava tähän kriisiin määrätietoisesti ja harkitsevasti. Uskomme Eurooppaamme, ja sen vuoksi meillä on oltava poliittista tahtoa johtaa Eurooppamme, tämä Euroopan unionimme, valoisaan tulevaisuuteen.
Olemme kuitenkin kaksijakoisessa luottamuskriisissä. Toisaalta kriisissä on osallisena useita maita Eurooppa-neuvostossa, jossa se on kehittynyt vähitellen useiden vuosien aikana, ja toisaalta kriisi on syntynyt monien kansalaisten luottamuspulasta Euroopan unionin päätöksentekijöitä kohtaan. Monet kokevat, että monissa asioissa edetään liian nopeasti, ja meidän on pyrittävä yhdessä saamaan takaisin heidän luottamuksensa. Mikä on tavoitteemme? Me haluamme Euroopan unionin, joka on vahva, tehokas ja demokraattinen, ja kaikki ne, jotka haluavat tehdä siitä vain eurooppalaisen vapaakauppa-alueen, joutuvat taistelemaan siitä. Ryhmämme ei halua olla millään tavoin tässä mukana. Me haluamme vahvan, tehokkaan ja demokraattisen unionin, sellaisen, jossa voimme puolustaa etujamme maailmassa. Sanomme saman niille, joiden mielestä meidän on nyt luotava uudelleen kahdenvälisiä akseleita. Olemme kuulleet ehdotuksen ranskalais-saksalaisen unionin perustamisesta, kun taas toiset unelmoivat sellaisesta hallituksen vaihdosta, joka johtaisi Yhdistyneen kuningaskunnan ja Saksan välisen akselin syntymiseen.
Niille, jotka ajattelevat näin, haluan todeta seuraavaa: päinvastoin, vaikka tarvitsemme hyviä kahdenvälisiä suhteita, niitä on tarjottava koko unionille, ja tämän hyvän tahdon mukaisesti meidän on toimittava Euroopan unionissa yhteisönä.
On syytä lisätä, että Nizzan sopimuksessa määrätään yhteistyön parantamisesta. Mikäli jotkut maat haluavat mennä nykyistä pitemmälle, voimme tehdä niin monella alalla – myös ulko- ja turvallisuuspolitiikassa.
Perustuslakisopimuksen osalta meidän on oltava itsekriittisiä. Luxemburgin kansanäänestys pidetään nyt varmasti 10. heinäkuuta, ja toivotan neuvoston puheenjohtajalle sen osalta kaikkea hyvää. Nyt meillä on miettimistauko, ja se on käytettävä miettimiseen. Emme saa pitää taukoa miettimisestä, vaan aika on käytettävä miettimiseen ja sen varmistamiseen, että kun harkintaprosessi on päättynyt, perustuslakisopimuksen osa 1 ja osa 2 voidaan toteuttaa sekä oikeudellisesti että poliittisesti.
Seuraavaksi puhun Euroopan unionin talousarviosta. Pidämme valitettavana sitä, ettei tulokseen ole päästy, mutta me – myös Reimer Böge, joka on täällä salissa läsnä – voimme olla ylpeitä siitä, että parlamentti on onnistunut laatimaan ehdotuksen, ja kehotamme valtioiden ja hallitusten päämiehiä ottamaan sen ohjenuorakseen ja pyrkimään toteuttamaan tarvittavat uudistukset. Parlamentti on jo vastauksensa antanut.
Näitä rahoitusnäkymiä tarvitaan – ja totean tämän äärimmäisen vakavasti – niitä Keski- ja Itä-Euroopan maita varten, jotka liittyivät Euroopan unioniin 1. toukokuuta 2004 ja joiden on voitava luottaa yleiseen solidaarisuuteemme kun suunnittelemme, miten niiden pitäisi kehittää heikoimpia alueitaan. Tästä syystä toivon, että voimme päästä rahoitusnäkymistä sopimukseen tulevalla Yhdistyneen kuningaskunnan puheenjohtajakaudella, sillä olemme sen velkaa Euroopan unionin uusille jäsenvaltioille. Me PPE-DE-ryhmän jäsenet pyrimme osaltamme tekemään tämän mahdolliseksi ja teemme niin solidaarisuuden hengessä.
Martin Schulz,
   .  Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, Luxemburgin puheenjohtajakauden plussien ja miinusten summaaminen on ollut tunteikas prosessi. Olemme juuri kuulleet poikkeuksellisen puheen: sen pitäjä on poikkeuksellinen jo henkilönä, mutta nyt hän puhui lisäksi harvinaisen suoraan.
Olen ollut parlamentin jäsenenä 11 vuotta. Koko tänä aikana en ole koskaan kokenut tällaista suorapuheisuutta puheenjohtajavaltion esitellessä Eurooppa-neuvoston tuloksia.
Kiitän tästä suorapuheisuudesta, sillä sen ansiosta parlamentti on paremmin perillä asioista ja voimme analysoida paremmin viime viikonlopun tapahtumia. Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, viikonlopun aikana tapahtui paljon, ja sallinette minun palata aluksi siihen, mitä sanoitte. Kyseessä oli Euroopan tappio, missä olitte aivan oikeassa. Jatkoitte toteamalla, että lopputulos oli tappio myös puheenjohtajavaltiolle, mutta siinä olitte väärässä. Jokainen, joka seurasi toimianne viikonlopun aikana, huomasi, ettei kyse ollut puheenjohtajavaltion tappiosta – ja me kaikki seurasimme teitä. Tänään saattaa olla vielä liian aikaista sanoa, mutta olen aivan varma, että seuraajamme pitävät Jean-Claude Junckeria vielä yhtenä todella suurista eurooppalaisista.
Kiitämme teitä tästä. Neuvotteluja käytiin 60 tuntia, minkä jälkeen yksi neuvotteluosapuolista tuli paikalle 15 minuutin ajaksi. Voimmekin ymmärtää osan katkeruudesta, joka puheestanne ilmeni. Tämän huippukokouksen perusteella on nimittäin selvää, että Euroopan unionin on tullut aika tuoda tosiasiat julki. Euroopan unioni on todellakin kriisissä, mutta samoin on valtioiden ja hallitusten päämiesten laita. Euroopan todelliset vallanpitäjät – Eurooppa-neuvosto eli valtioiden ja hallitusten päämiehet – ovat jo vuosien ajan noudattaneet johdonmukaisesti samaa toimintamallia. Voitto oli heidän; häviäjiä olivat Brysselin byrokraatit.
Viime viikonlopun huippukokouksen jälkeen on selvää, että voimme nyt nimetä syyn Euroopan tappioon. Syynä on niiden valtioiden ja hallitusten päämiesten partikularismi, jotka kuvittelevat yhteistä etua voitavan ajaa siten, että jokainen ajattelee vain itseään.
Parlamenttien tehtävänä on tuoda julki kansan tunnot, ja olitte oikeassa todetessanne, että kohteliaan diplomatian paikka on muualla. Parlamentissa asioista on puhuttava niiden oikeilla nimillä.
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja Juncker, tänään haluan kiittää teitä lämpimästi suorasukaisuudestanne ja siitä, että olette puhunut asioista niiden oikeilla nimillä. Meidän on syytä ottaa opiksemme, ja meidän on tärkeää aloittaa tunnustamalla, että kaksi kolmesta toimielimestä on tehnyt kotitehtävänsä: komissio on esittänyt ehdotuksensa rahoitusnäkymiksi ja parlamentti on määritellyt kantansa. Neuvosto ei ole kuitenkaan kyennyt pääsemään yksimielisyyteen asiasta. Haluan korostaa, että kaksi kolmikantaneuvotteluihin osallistuvaa toimielintä on tehnyt tehtävänsä. Neuvosto ei ole tehnyt omaa osuuttaan, ja odotamme siltä edistystä.
Ei voi olla niin, että jokainen pöydän ympärillä istuva neuvottelija väittää olevansa oikeassa – että puhuja toisensa perään toteaa: "Asian voi nähdä noin, mutta minä olen oikeassa".
En voi ymmärtää, miten tällaiset ihmiset voisivat saavuttaa tuloksia, jotka olisivat hyödyksi Euroopan unionille. Ennen kaikkea mielestäni on mahdotonta ymmärtää, että kuka tahansa hallituksen päämies voi ensin sanoa tavoitteidensa olevan aivan erityisiä mutta edesauttaa sitten omilla toimillaan niiden välineiden romuttamista, joita näiden tavoitteiden saavuttamiseen tarvitaan. En voi mitenkään ymmärtää tätä, eikä Euroopan parlamentin mielestäni pidäkään hyväksyä tällaista.
Mistä rahoitusnäkymissä on kyse? Niissä on kyse siitä, että jokainen tekee oman osuutensa. Tiedämme, että maanosamme selviytymiskyky riippuu siitä, miten edistämme innovaatioita, tutkimusta ja teknologiaa, ja että nämä asiat ovat ratkaisevan tärkeitä Lissabonin prosessin kannalta. Tiedämme tietenkin myös, että tarvitsemme rahaa näiden asioiden tekemiseen ja että varamme on kohdistettava uudelleen. Jos kaikki kerran tietävät tämän, miksi emme saavuta oikeita tuloksia?
Sallinette minun sanoa, mitä ajattelen, ja tuoda julki henkilökohtaisen mielipiteeni: syy on siinä, ettei eurooppalainen politiikka noussut viime viikonloppunakaan määrääväksi tekijäksi. Euroopan tulevaisuudesta sanottiin tietenkin yhtä ja toista, mutta useimmissa puheenvuoroissa keskityttiin sisäpolitiikkaan. Tiedämme kaikki, että unionissamme on suuri saarivaltakunta, jossa puoluetason sisäiset ongelmat rajoittavat liikkumatilaa. Tiedämme niin ikään kaikki, että Manner-Euroopassa on suuri valtio, jossa maatalous vaikuttaa vaalien tuloksiin. Näiden kahden tekijän lisäksi meidän eurooppalaisten ratkaistavaksi on mahdollisesti tulossa myös monia muita sisäpoliittisia ongelmia ja niiden seurauksia. Todetkaamme tässä parlamentissa siis yhteen ääneen, ettemme voi enää hyväksyä tällaista, sillä tilanteen jatkuminen merkitsee Euroopan unionin tuhoa.
Komission puheenjohtaja ansaitsee erityiskiitoksemme siitä, että hän on tänään vahvistanut käsityksensä omasta roolistaan Euroopassa. Arvoisa komission puheenjohtaja Barroso, te olette todellakin Euroopan yhteisön perussopimusten vartija. Kukaan ei pysty tekemään Nizzan sopimuksesta perustaa vapaakauppavyöhykkeelle: kaikesta päätellen tämä sopimus on riittämätön, ja yhdentymisprosessi on viety sen avulla aivan liian pitkälle. Jos haluatte puolustaa Euroopan unionin syventämistä, parlamentti on aina tukenanne. Juuri nyt eurooppalaiset odottavat kuitenkin viestejä Euroopan unionilta. Tarvitsemme todellakin markkinoita ja sisäistä ja ulkoista kilpailua. Ne alankomaalaiset ja ranskalaiset, jotka äänestivät perustuslakia vastaan, tekivät näin kuitenkin ennen kaikkea siksi, että he pelkäsivät markkinoiden ja kilpailun romuttavan heidän sosiaaliturvansa, jota on rakennettu vuosikymmenien ajan. Käytännön toimien nimissä Euroopan parlamentin sosiaalidemokraattinen ryhmä on laatinut viisikohtaisen suunnitelman, jossa osoitetaan, miten voitte edesauttaa työaikadirektiivin ja palveludirektiivin hyväksymistä sosiaalisena lainsäädäntönä; emme halua ei-sosiaalista lainsäädäntöä. Suunnitelman avulla voitte tuoda julki komission kannan.
Olemme kuulleet suurenmoisen puheen suurenmoiselta puheenjohtajalta. Hän ja koko Luxemburgin tiimi ovat tehneet erinomaista työtä, kuten komission puheenjohtaja perustellusti totesi, ja kiitän tästä työstä neuvoston puheenjohtajaa Junckeria, ministeri Schmitiä ja kaikkia niitä, jotka ovat tehneet kanssamme yhteistyötä kuluneen puolivuotiskauden aikana. Yhteistyö puheenjohtajavaltio Luxemburgin kanssa on ollut poikkeuksellisen antoisaa, ja uskon kaikkien jakavan tämän käsityksen. Poliittisessa elämässä esiintyvät näkemyserot eivät ole aina miellyttäviä. Kiitän teitä puheestanne, ja uskon puhuvani monien kollegojeni puolesta todetessani, että odotan huomista innolla.
Graham Watson,
    Kiitoksia, arvoisa puhemies. Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, jos Luxemburgin puheenjohtajakausi ei ole vastannut odotuksianne, toivon, ettette syytä siitä itseänne. Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, parlamentin liberaalidemokraatitkiittävät teitä yrityksistänne pitää EU:n show raiteillaan. Yrititte kovasti saada aikaan sopimukset, joita Euroopan unioni tarvitsee. Epäonnistuminen ei johtunut yrityksen puutteesta.
Viimeisin huippukokouksenne oli tuomittu epäonnistumaan siitä hetkestä lähtien, kun ranskalaiset äänestivät perustuslakia vastaan. Perustuslain vastustajien voitonriemu jää kuitenkin lyhytaikaiseksi. Kreikkalaisissa tragedioissa hahmot usein vain pahentavat ahdinkoaan toimilla, joiden avulla he uskovat parantavansa tilannettaan. Tämä pätee myös ranskalaisiin perustuslain vastustajiin ja sosialisteihin, jotka toimivat heidän puuhamiehinään. Äänillään vastustajat saavat vielä aikaan juuri ne muutokset, joita he eniten pelkäävät.
Kreikkalaisissa tragedioissa sallitaan sentään yleisön ymmärtävän, mitä tapahtuu. Tämä ylellisyys on tarjolla useimmille meistä vasta jälkiviisautena, kun kansanäänestykset ovat jo takanapäin. Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, pidän myönteisenä intohimoista sitoutumistanne Euroopan etuun, mutta uskon, että juuri tämän sitoutumisen vuoksi ette kyennyt astumaan taaksepäin ja tarkastelemaan puolueettomasti sitä vaikutusta, joka 29. toukokuuta 2005 päättyneellä viikolla oli puheenjohtajakauteenne. Jos olisitte tarkastellut tilannetta puolueettomasti, olisitte saattanut ymmärtää, että kyseinen viikko oli käännekohta Euroopan unionin historiassa – unionin, joka ei palaa enää koskaan entiselleen.
Viimeisintä huippukokoustanne määritti kahden kituvandinosauruksen, Yhdistyneen kuningaskunnan ja Ranskan, välinen taistelu – eivät suinkaan vastarintapesäkkeet, joiden talttumiseen suhtauduitte toiveikkaasti. Yhdistynyt kuningaskunta ja Ranska eivät ole valmiita myöntämään, että kansallinen riippumattomuus on mennyttä ylellisyyttä, ja ne pyrkivät itsepintaisesti tyrkyttämään omaa järjestystään muille. Brittien tavoitteena on brittiläinen Eurooppa, ei eurooppalainen Britannia. Ranska on aivan yhtä ahdasmielinen, eikä sillä ole verukkeenaan edes saarivaltakunnan asemaa. Molemmat maat elättelevät vaarallista harhakuvitelmaa, sillä Euroopassa voi olla ainoastaan yksi Euroopan unioni, todella eurooppalainen unioni. Toimiakseen tarkoituksenmukaisesti tämä unioni tarvitsee rahoitusta. Jotkin jäsenvaltiot vaativat rajan asettamista 1 prosenttiin bruttokansantulosta, mutta näin meiltä vietäisiin mahdollisuudet investoida Lissabonin prosessiin. Viimeisimmän ehdotuksenne vaikutus olisi ollut aivan samanlainen. On kenties parempi olla saavuttamatta yhteisymmärrystä ja pohtia uudelleen sekä sitä, miten keräämme varamme, että sitä, miten ne käytämme, kuin pyrkiä saavuttamaan yhteisymmärrys millä hinnalla hyvänsä.
Niille, jotka pyrkivät käyttämään näitä takaiskuja hyväkseen ja luomaan uuden rautaesiripun, siteeraan Robert Schumania, joka totesi vuonna 1949 seuraavaa: "Tarkoituksenani ei ole vetää maantieteellistä rajaa Euroopan ja ei-Euroopan välille. On toinenkin tapa vetää raja: erottaa ne, jotka edustavat eurooppalaista henkeä, niistä, jotka eivät edusta sitä."
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, Euroopan yhdentymisen ranskalais-saksalainen moottori, johon puheenjohtajuudessanne nojasitte, on rikki. Meidän on vaihdettava moottori uuteen, eikä tämä moottori saa olla brittiläinen eikä ranskalainen. Unionin on tunnustettava siirtyneensä elintarviketuotannossa vallinneesta sovinnosta ja turvallisuudesta nopeasti muuttuvan maailman muihin vaatimuksiin. Tämä maailma ei odota Eurooppaa. Älkää siis antako tämän pohdintatauon merkitä halvaantumista.
Menkää kotiin ja varmistakaa, että voitatte kansanäänestyksenne. Saattakaa sen jälkeen pienemmät valtiot liikekannalle, jotta ne voivat estää esihistoriallisia petoja tuhoamasta sitä, mikä on onnistuttu rakentamaan. Olkaa tyytyväinen puheenjohtajakautenne saavutuksiin, joita ovat esimerkiksi sopimus liikenneinfrastruktuurin hinnoittelua koskevasta Eurovignette-direktiivistä, Haagin ohjelmaa koskeva toimintasuunnitelma, sopimus eurooppalaisesta ajokortista ja – jos teillä on onnea – myös hankalasti määritettävä Euroopan parlamentin jäsenten ohjesääntö, joka ilmentää parlamenttimme kypsyyttä. Kaikki nämä saavutukset merkitsevät unionille hienoja edistysaskelia, ja voidaan hyvin sanoa, että jätätte jälkeenne muutakin kuin pelkän täysinäisen tuhkakupin. Kuten Aristoteles opetti, emme aina onnistu saavuttamaan tavoitteitamme, mutta niihin pyrkimällä voimme muuttaa historian kulkua.
Monica Frassoni,
   . Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, asiamme olisivat hyvin, jos Euroopan unionin toimintakykyiseksi saattamiseen tarvittaisiin vain tehokas puheenjohtajavaltio ja neuvoston puheenjohtaja, jolla on luja usko Eurooppaan ja tiettyä karismaa ja uskottavuutta. Arvoisa puheenjohtaja Juncker, totean myös, että mikäli halusitte aidosti jatkaa työtänne, olisitte kenties voinut valita toisen, vakaamman toimielimen puheenjohtajuuden, jolloin olisitte voinut osallistua välittömämmin eurooppalaisen keskusteluun, jota pidämme todellakin hyvin tärkeänä.
Luxemburg ja sen pääministeri ovat ohjanneet unionia ansiokkaasti näiden myrskyisten kuukausien aikana, mutta tämä ei ole auttanut palauttamaan ranskalaisten ja alankomaalaisten äänestäjien luottamusta, elvyttämään Euroopan talouskonetta eikä valmistelemaan myönteisiä aloitteita, jollaisia ihmiset toivovat. Eurooppa-neuvosto on ainoastaan vahvistanut hallitusten moottoroiman Euroopan jakautumisen: nämä hallitukset eivät ole erityisen kiinnostuneita vaalimaan aitoa kunnianhimoa Euroopassa, joka on täynnä epävarmoja ja pelokkaita kansoja.
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja Juncker, pidämme valitettavana, että puheenjohtajakautenne viimeisenä toimenpiteenä olette esittänyt talousarvioehdotuksen, jota on täysin mahdotonta hyväksyä: se noudattelee vanhaan malliin outoa logiikkaa, johon kuuluu unionin talousarvion pienentäminen kestämättömällä tavalla. Pidän suuressa arvossa käytännönläheisyyttänne, realismianne ja kykyänne ymmärtää ongelmia ja monimutkaisia laskelmia, jotka olette meille hahmotellut. Pitää kuitenkin paikkansa, että myös teidän ehdotuksenne sisälsi leikkauksia myönteisiin politiikkoihin – kehitysyhteistyöpolitiikkaan, maaseudun kehittämiseen ja jopa pyhään Lissabonin politiikkaan. Näitä leikkauksia ei voida hyväksyä nykypäivän Euroopassa. Siksi toivomme todella, että puheenjohtajakautenne päättyessä hallituksenne heittää tämän ehdotuksen romukoppaan. Uskomme, että tämä saattaisi auttaa teitä myös kansanäänestyksessänne.
Tänä päivänä näyttää siltä, että ne, jotka haluavat Euroopan unionin olevan pelkkä suuri valintamyymälä, ovat saaneet selvän niskaotteen niistä, joiden tavoitteena on poliittinen unioni. Valintamyymälän kannattajat ovat nimittäin ainoita, joita kaksinkertainen äänestystappio on vahvistanut, ja uskon, että saamme tälle käsitykselle uuden vahvistuksen huomenna, kun Tony Blair tulee luoksemme tyylikkäänä ja hymyssä suin kertomaan, miten Euroopan unionista voidaan tehdä entistäkin hallitustenvälisempi ja heikompi. Ainoa näköpiirissämme oleva suunnitelma on selvästikin Blairin suunnitelma.
Ryhmäni pitääkin myönteisenä sitä, ettemme päätyneet epätyydyttävään sopimukseen rahoitusnäkymistä, ja mielestämme on merkittävää, että neuvosto on päättänyt ottaa aikaa perustuslain pohtimiseen pysäyttämättä kuitenkaan ratifiointiprosessia niiden osalta, jotka haluavat jatkaa sitä. Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, voin kertoa teille jo tänään, että hyvin monet Vihreät / Euroopan vapaa allianssi -ryhmän jäsenet antavat teille tukensa Luxemburgin kansanäänestyksessä.
Katsomme kuitenkin, että mainitsemani pohdinta edellyttää aikaa, asianmukaista menettelyä ja selkeitä tavoitteita sekä sitä, että rahoitusnäkymien hankalat kohdat, jotka näyttivät jo lukkoon lyödyiltä, avataan uudelleen. Juuri näiden kahden kysymyksen kohdalla valintamyymälän ja poliittisen unionin kannattajien välinen konflikti kärjistyy. Arvoisa puheenjohtaja Juncker, voimmekin yhtä hyvin ryhtyä teroittamaan aseitamme, sillä meidän ei todellakaan kannata hukuttautua vaikeaselkoisiin kompromisseihin, vaikka niille saataisiinkin 20 ministerin siunaus.
Jos todella pidämme poliittista unionia yhä tavoitteenamme ja jos olemme aidosti häpeissämme siitä, että meidän on hyväksyttävä kymmenen uuden jäsenvaltion talousarvioaloite, meidän on toimittava välittömästi ja yksiselitteisesti. Unohtakaa yksityiskohtia koskeva yhteisymmärrys. Meidän on torjuttava kuuden jäsenvaltion kirje ja ymmärrettävä vihdoin, että keskustelun talousarvion suuruudesta on perustuttava poliittisiin painopisteisiin eikä päinvastoin. Meidän on käynnistettävä uudelleen keskustelu kaikesta: YMP:stä, LIFE-Nature-hankkeesta ja rakennerahastoista.
Arvoisa puheenjohtaja Barroso, meidän on tehtävä "jotakin eurooppalaista", kuten kuuluisa italialainen elokuvaohjaaja on sanonut – jotakin aivan muuta kuin mitä edustavat Bolkesteinin direktiivi, ohjelmistojen patentointi, uusien geneettisesti muunnettujen organismien mielivaltainen ja salamyhkäinen salliminen sekä kestävän kehityksen vaimea edistäminen. Myös ympäristöpolitiikka on jäämässä valitettavasti yhä sivummalle komissiossanne. Euroopan unionin tulevaisuuden ja oikeutuksen pohtimista helpottaa huomattavasti, jos unionilla on tarjota jotakin tulevina kuukausina: tarkoitan REACH-menettelyä, toimia ilmastonmuutoksen torjumiseksi, sosiaalisen Euroopan konkreettista uudelleenmäärittelyä, työaikadirektiiviä sekä vakavan huomion kiinnittämistä vuosituhannen vaihteen neuvottelukierroksella annettuihin sitoumuksiin. Kaikki tämä on täysin toteutettavissa, ja nämä toimet auttavat meitä elvyttämään perustuslain.
Arvoisa puhemies, lopuksi totean, että epäilemme hyvin suuresti, pystyykö vallan kahvassa oleva kinasteleva joukko todella edistämään ja ohjaamaan perustuslakia koskevaa pohdintaa. Euroopan parlamentin on otettava kantaakseen osa vastuusta. Arvoisa puhemies Borrell, jäljellä olevien sekuntien aikana osoitan sanani teille: en halua parlamentin olevan pelkkä keskustelukerho, vaan haluan, että teette aloitteen parlamentin ottamisesta mukaan eurooppalaisesta hankkeesta käytävän keskustelun polttopisteeseen. 
Puhemies.
   Paljon kiitoksia, hyvä jäsen Frassoni. Ette voi kuitenkaan perustella puheajan ylittämistä sillä, että osoitatte sananne parlamentin puhemiehelle. 
Francis Wurtz,
    Arvoisa puhemies, arvoisa puheenjohtaja Juncker, arvoisa puheenjohtaja Barroso, aloitan kiittämällä lämpimästi puheenjohtaja Junckeria siitä kunnioituksesta, jota hän juuri osoitti Euroopan parlamenttia kohtaan esittelemällä meille vilpittömän, avoimen ja valaisevan kertomuksen Eurooppa-neuvostosta. Minulla on 26 vuoden kokemus parlamenttityöstä, ja tämä on ensimmäinen kerta, kun koen vastaavaa. Palaan tähän aiheeseen hetken kuluttua ja huomenna, mutta ennen sitä tarkastelen hetken aihetta, jonka puheenjohtaja Juncker nosti esiin puheenvuoronsa lopuksi: perustuslakiluonnoksen ratifiointia.
Panen mielenkiinnolla merkille, että kun kolme viikkoa on kulunut edesmennyttä perustuslakiluonnosta koskevista kielteisistä äänestystuloksista, totuus on vähitellen nousemassa esiin niin ei-äänten taustalla olevien vaatimusten kuin niiden mittasuhteidenkin osalta: vaatimukset ulottuvat huomattavasti laajemmalle kuin kahteen asianosaiseen maahan. Komissio teetti Ranskan kansanäänestyksen jälkeen itse tutkimuksen, jonka tulokset analysoitiin tätä taustaa vasten Eurobarometri-tiedonannossa, jossa todetaan seuraavaa: "sosiaaliset huolenaiheet … [ovat] … tärkeimpiä syitä kielteisen äänestystuloksen taustalla". Yleisimmin perustuslain vastustamista perustellaan sillä, että "luonnosta pidetään taloudellisessa mielessä liian avokätisenä" ja että se ilmentää "Euroopan sosiaalisuuden puutetta". Huomioissa todetaan lisäksi, että Turkin EU-jäsenyyden vastustamisen mainitsi spontaanisti ainoastaan 6 prosenttia perustuslain vastustajista. Kuten Eurobarometri-tutkimuksessa todetaan, äänestäjät tekivät valintansa huolellisen harkinnan jälkeen. On syytä lisätä myös, että vain 4 prosenttia kyselyyn vastanneista ilmoitti vastustavansa Euroopan unionia. Viesti on siis selvä: kyllä Euroopalle, joka käsittää myös laajentuneen unionin, mutta ei unionin valitsemalle vapaamieliselle linjalle.
Tämä tunne on yhteinen monille kansoille, mikä epäilemättä selittää kahden ensimmäisen kielteisen tuloksen aiheuttaman dominovaikutuksen. Nyt ollaan vähitellen ottamassa opiksi näistä kansalaisten voimakkaista hätähuudoista, jotka koskevat Euroopan unionia nykymuodossaan. Huolensa on tuonut julki myös Euroopan ammatillinen yhteisjärjestö, joka on juuri kehottanut 25:tä jäsenvaltiota ottamaan huomioon elintason laskemista ja uusliberaaleja poliitikkoja koskevat pelot, jotta eurooppalaisten luottamus voidaan palauttaa. Viimeksi pidettyä Eurooppa-neuvostoa on arvioitava tässä valossa.
Tehkäämme yhteenveto. Edellisen perustuslakisopimuksen ratifiointiprosessia on päätetty jatkaa mukauttamalla aikataulu olosuhteisiin, mikä ilmentää tavattoman ylimielistä asennetta demokratiaa kohtaan. On päätetty pohtia yhdessä ja ottaa hieman lisäaikaa, kuten korkea-arvoinen unionin virkamies ystävällisesti määritteli. Ennen kaikkea Eurooppa-neuvosto on kuitenkin tarjonnut meille karkeaa kaupallista, itsekeskeistä ja päämäärätöntä unionin irvikuvaa, jonka kansalaisemme ovat täysin ymmärrettävästi torjuneet: eurooppalaisille ei olisi voitu tuottaa pahempaa pettymystä.
Tässä yhteydessä neuvoston puheenjohtaja Juncker, joka on työskennellyt lujasti tällaisen murheellisen tuloksen välttämiseksi, löysi oikeat sanat tuomitessaan syypäät tähän täydelliseen epäonnistumiseen. Lisäksi haluan todeta, että koko kuuden maan ryhmä – maat, joita on jo kuukausia ajanut eteenpäin pakkomielle talousarvioiden jäädyttämisestä 1 prosenttiin Euroopan tuloista – edustavat ahdasmielistä Eurooppaa, jolla ei ole mitään tekemistä julistamiemme tavoitteiden kanssa.
Mitä todellisia vaihtoehtoja on olemassa yhtäältä talousarvion ja toisaalta institutionaalisten kriteerien kehityksen suhteen? Ryhmäni katsoo, että tästä aiheesta on käytävä laajaa kansalaiskeskustelua, jonka on ulotuttava koko unionin tasolle ja jota vaadin jo edellisellä istuntojaksollamme osoittaen sanani erityisesti parlamentin vasemmistolle. Jäsen Schulz vaikuttaa suhtautuvan tähän ajatukseen myönteisesti mutta vain hyvin institutionaalisessa mielessä. Nimetäkseni kolme tällaisen keskustelun onnistumisen ehdoista totean ensinnäkin, että keskustelun on mielestäni oltava vapaata kaikesta painostuksesta; toiseksi, että keskustelun on oltava avointa todellisille kansalaisille eikä ainoastaan kansalaisyhteiskunnan institutionaalisille edustajille; ja kolmanneksi, että keskustelun tuloksena on oltava uusi sopimus, jonka kansalaisemme voivat hyväksyä.
Totean vielä, että nimenomaisilla päätöksillä, joita unionin tasolla tehdään tämän pohdintatauon aikana, on osoitettava kansalaistemme silmissä, että kykenemme kuuntelemaan heitä ja että haluamme ottaa heidän näkemyksensä huomioon täysimääräisesti. Keskustelemme aiheesta kuitenkin vielä huomenna tulevan puheenjohtajamme läsnä ollessa; uudesta puheenjohtajakaudesta tulee selkeästi erilainen kuin nyt päättymässä oleva kausi. Laaja keskustelu Euroopan tulevaisuudesta on pääsemässä hyvään alkuun. 
Jens-Peter Bonde,
    Olen usein kiittänyt puheenjohtajavaltio Luxemburgia. Arvoisa puheenjohtaja Juncker, teknisellä tasolla teette asiat aina hyvin, mutta tänään minun on kritisoitava teitä huippukokouksen päätöksestä jatkaa sellaisen asiakirjan ratifiointiprosessia, jonka ranskalaiset torjuivat sitovassa kansanäänestyksessä. Mikä loukkaus ranskalaisia naapureitanne ja Benelux-ryhmään kuuluvia alankomaalaisia ystäviänne kohtaan! Millaista oikeuden halventamista! Nizzan sopimus on yksiselitteinen: sitä voidaan muuttaa vain yksimielisellä päätöksellä, eikä tällaisesta yksimielisyydestä ole enää tietoakaan nyt, kun Alankomaatkin on kieltäytynyt ratifioimasta perustuslakia. Millaista todellisuuden pakoilua! Jokainen ajatteleva ihminen tietää, ettei kyseinen asiakirja koskaan läpäisisi kansanäänestystä esimerkiksi Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Perustuslaki on kuollut. Kuolleet pitäisi haudata, eikä sellaista voida lykätä eikä viivyttää. Kaikella kunnioituksella on todettava, ettette edes te voi herättää ruumista henkiin uhkaamalla erota pääministerin tehtävistä siinä tapauksessa, että luxemburgilaisetkin torjuvat kohteliaasti perustuslain, jolla valta siirrettäisiin äänestäjiltä virkamiehille, joka perustuu pelkkiin väestöä koskeviin lukuihin ja jolla ei ole mitään tekemistä asianmukaisen demokratian kanssa.
Haaskaatte aikaa. Aloittakaamme mieluummin alusta. Saattakaamme yhteen yhtä paljon perustuslain puolustajia ja vastustajia ja laatikaamme kuulemisen perusteella yhteinen asiakirja uusien perussääntöjen laatimista varten. Pystymme kyllä keskustelemaan tästä asiasta ja valitsemaan uuden valmistelukunnan, joka edustaa äänestäjien näkemystä Euroopan unionin tulevaisuudesta. Näin voimme saada aikaan käytännönläheisen, tiiviin ja helppotajuisen yhteistyösopimuksen, joka voidaan hyväksyä kansanäänestyksissä samojen kahden päivän aikana kaikissa EU-maissa. Jos valmistelemme Nizzan sopimusta paremman sopimuksen, suurin osa eurooppalaisista äänestää luonnollisesti sitä vastaan. Jos sopimuksen avainsanoja ovat avoimuus, demokratia ja ihmisläheisyys, myös me hyväksymme sen ilomielin. Uuden mielipidemittauksen mukaan 80 prosenttia tanskalaisista kannattaa ehdotusta todistustaakan kääntämisestä avoimuutta koskevissa asioissa ja 79 prosenttia tanskalaisista haluaa kunkin maan voivan valita itse oman komission jäsenensä. Ensin mainittua ehdotusta vastustaa ainoastaan 11 prosenttia ja toista ehdotusta 12 prosenttia tanskalaisista. Tällaista tukea meidän on tavoiteltava uuden sopimuksen avulla. Emme saa tavoitella perustuslakia, joka menee Luxemburgin ja muiden maiden perustuslakien edelle. 

Guntars Krasts,
   –Arvoisa puhemies, Eurooppa-neuvoston tulos ei tule suurena yllätyksenä, sillä Ranskan ja Alankomaiden kansanäänestyksissä saadun kylmän suihkun jälkeen emme voineet odottaa, että kaikki kääntyisi lopulta niin kuin puheenjohtajavaltio oli kuvitellut. Osoittautui, että Euroopan unionin laajentumisella ja siitä mahdollisesti aiheutuvilla sosioekonomisilla uhkilla eli maahanmuutolla – mistä se sitten onkaan lähtöisin – ja talouden vapautumisella – kuka sitä sitten vaatiikaan – oli huomattava merkitys kielteisen asenteen muotoutumisessa. Näin Euroopan unionin kansalaiset ovat asian nähneet.
Kun otetaan huomioon, mitä aiemmat puhujat ovat todenneet, ja mielipidemittauksissa paljastuneet muut kielteiset asenteet Euroopan unionia kohtaan, suurin vastuu tilanteesta on kiistatta jäsenvaltioiden poliitikoilla. Euroopan unionilta vaaditaan liikaa, ja jäsenvaltiot ovat valmiita investoimaan liian vähän unioniin, jotta se voisi kulkea voitosta voittoon. Jäsenvaltioiden poliitikot ovat halunneet kansallistaa ja pitää ominaan liian monta Euroopan unionin todellisista saavutuksista ja sysätä omat poliittiset epäonnistumisensa unionin syyksi. Tehdessään vaikeita kansallisia päätöksiä jäsenvaltioiden poliitikot muistavat liian usein perustella niitä viittaamalla Euroopan unionin vaatimuksiin. Näyttää siltä, että luottorajamme on ylittynyt. Euroopan unionin tulevaisuudesta vallitsee kaksi näkemystä, joista ensimmäinen liittyy poliittiseen unioniin ja toinen tiiviin taloudellisen yhteistyön unioniin. Todellisuudessa nämä kaksi näkemystä ovat saman kolikon kaksi puolta: ilman taloudellista ja myös sosiaalista yhdentymistä ei ole mahdollista rakentaa kestävää poliittisen yhdentymisen rakennelmaa.
Tämä on mielestäni kahden viimeisimmän kansanäänestyksen selkein opetus. Meidän on luotava asianmukaiset sosioekonomiset edellytykset, jotta Euroopan unionin kansalaiset voivat arvioida ja ymmärtää, miksi poliittinen yhdentyminen on tarpeen ja miksi me haluamme esimerkiksi kutsua eurooppalaista perussopimusta perustuslaiksi. Voimmeko todella pitää neuvoston kokousta epäonnistumisena pitkällä aikavälillä? Neuvosto hyväksyi Lissabonin strategian, joka merkitsee paljon enemmän kuin sisämarkkinoiden yhdentyminen. Lissabonin strategia on Euroopan unionin yhteistyömalli, joka – siinä vaiheessa, kun sitä sovelletaan täysimääräisesti – auttaa järjestämään Euroopan unionin talous- ja sosiaalipoliittiset tavoitteet, määrittelemään Euroopan kasvusuunnan kohti yhtenäisyyttä ja kilpailukykyä ja keskipitkällä aikavälillä myös palauttamaan yhteiskunnan luottamuksen. Lissabonin toimintaohjelma on ollut viiden viimeksi kuluneen vuoden aikana räikeä esimerkki Euroopan unionin päättämättömyydestä, mutta jatkossa siitä on tultava esimerkki onnistumisesta ja yhteistyöstä.
Tämä voidaan kuitenkin saavuttaa vain, jos murramme tähänastisen asenteen Euroopan unionissa tehtävää yhteistyötä kohtaan. Tarvitsee vain palauttaa mieleen parhaillaan käytävät tuloksettomat keskustelut palveludirektiivistä, joka on Lissabonin strategian kulmakivi. Lissabonin strategiasta tehdyn sopimuksen päätössanat osoittavat, että neuvostolla on kumppaneita, jotka ovat sitoutuneet Euroopan unionin tulevaisuuteen ja jotka kykenevät löytämään perustan tärkeille tavoitteille – turvallisuudelle, yhteistyölle, Euroopan unionin laajentumiselle ja koheesiopolitiikalle. 
Koenraad Dillen (NI ).
    Arvoisa puhemies, Bertolt Brecht letkautti aikanaan, että jos kansa äänestää väärin, poliittisten johtajien on vain vaihdettava kansaa. Tämä saksalaisen näytelmäkirjailijan lausunto on ajankohtaisempi kuin koskaan nyt – viimeksi viime viikolla Brysselin epäonnistuneessa huippukokouksessa – kun tarkastelemme toteutettavia kuumeisia toimia Alankomaiden ja Ranskan äänestystulosten sivuuttamiseksi. Sallinette minun viitata asiaa havainnollistaakseni pieneen esimerkkiin omasta maastani. Oma puolueeni, Vlaams Belang, on Flanderin kolmanneksi suurin puolue. Vastustamme eurooppalaista supervaltiota, jonka perustaksi perustuslakia suunnitellaan, eikä meidän sallittu edes osallistua aiheesta järjestettyihin radio- ja televisiokeskusteluihin. Tiedotusvälineiden ja poliittisen eliitin toimet muistuttivat hyvin paljon sikojen toimia George Orwellin Eläinten vallankumouksessa: kaikki eläimet ovat tasavertaisia, mutta jotkut ovat tasavertaisempia kuin toiset.
Kaikki väittävät, että jotkut eurooppalaispoliitikot estivät kirjanpitäjämentaliteetillaan sopimuksen monivuotisesta talousarviosta, koska talousarvio oli suuruudeltaan noin 1 000 miljardia dollaria jaettuna seitsemälle vuodelle. Vertailun vuoksi todettakoon, että Yhdysvalloissa jo vuotuinen talousarvio nousee 2 500 miljardiin dollariin. Kyse ei kuitenkaan ole niinkään siitä, käyttääkö Euroopan unioni tarpeeksi rahaa voidakseen vastata tulevaisuuden haasteisiin, kuin siitä, että näihin haasteisiin on pyrittävä vastaamaan käyttämällä varat uudella tavalla. Unionin ei pidä sekaantua asioihin, joita voidaan viime kädessä säännellä tehokkaammin kansallisella tasolla. Unionin on todellakin ryhdyttävä ottamaan huomioon toissijaisuusperiaate, jos se haluaa laskea kansalaisten ymmärtämyksen varaan.
Kun näen Flanderissa, miten unionin miljardit valuvat rakennerahastojen kautta vallonialaisten edunsaajien pohjattomiin kukkaroihin, voin vain tuntea myötätuntoa sellaisia ihmisiä kuin Alankomaiden pääministeriä kohtaan: oma ulkoasiainministerimme kohteli häntä äärimmäisen halveksivasti hänen johdonmukaisen kantansa vuoksi. Silläkin uhalla, että saatan järkyttää joitakuita teistä, totean, etten ole kovin huolissani viimeviikkoisen huippukokouksen epäonnistumisesta. Päinvastoin kuin jotkut yrittävät väittää, sen paremmin maailma kuin Eurooppakaan ei kaadu tähän epäonnistumiseen.
Yksi huippukokouksessa esiin noussut myönteinen seikka oli, että kaikki, mukaan lukien kovapintaisimmatkin rajoittamattoman laajentumisen kannattajat, ovat nyt sitä mieltä, että tarvitsemme pohdinta-aikaa, ennen kuin viiletämme eteenpäin valitsemallamme tiellä. Jos alankomaalaiset ja ranskalaiset vaativat äänellään Turkin liittymistä koskevan epädemokraattisen prosessin – jossa byrokratia ajaa eurooppalaisten toiveiden edelle – pysäyttämistä, Euroopan perustuslain loppu saattaa hyvinkin merkitä alkua tuoreelle ja erilaiselle unionille, jossa kansan tahto otetaan huomioon. 
Jean Spautz (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, huippukokous, johon Luxemburgin puheenjohtajakausi päättyi, ei tuonut menestystä, jota suurin osa parlamentistamme toivoi. Tiedämme kaikki, mitä Brysselissä päätettiin, ja ennen kaikkea tiedämme mitä siellä ei päätetty. Haluan välittää tässä yhteydessä kaksi viestiä luxemburgilaisilta Euroopan kansanpuolueen (kristillisdemokraatit) ja Euroopan demokraattien ryhmän jäseniltä. Ensimmäinen viesti on, että arvostamme yleisesti ottaen puheenjohtajavaltio Luxemburgin ja erityisesti sen pääministerin Jean-Claude Junckerin erinomaisia saavutuksia. Jos yksittäiset valtioiden ja hallitusten päämiehet ovat niin röyhkeitä, ylimielisiä ja omien etujensa motivoimia, että ovat valmiit vaarantamaan eurooppalaisen hankkeen edistymisen ja unionin laajentumisen, emme voi odottaa huippukokouksen tulosten vievän Eurooppaa yhtään eteenpäin.
En aio paneutua tässä yhteydessä siihen, mitä seurauksia nykytilanteella voi olla Euroopan unionin tulevaisuudelle, mutta totean kuitenkin, että esityksillä, jollaisen jotkut eurooppalaiset hallitusten päämiehet järjestivät viime viikolla, emme pysty voittamaan takaisin niiden ranskalaisten ja alankomaalaisten luottamusta, jotka äänestivät Euroopan perustuslakia vastaan.
Toisen viestini lausun henkilönä, joka selviytyi toisesta maailmansodasta, joka vielä vanhoilla päivillään pystyy työskentelemään tässä parlamentissa Euroopan edun puolesta yhdessä Itä- ja Keski-Euroopan jäsenvaltioita edustavien jäsenten kanssa ja joka ei voi tällä hetkellä muuta kuin lainata puheenjohtaja Junckerin sanoja: "Häpeän viimeisintä Eurooppa-neuvostoa." Häpeän sitä väistämätöntä tosiasiaa, ettei tietyillä hallitusten päämiehillä maanosamme länsiosassa ole minkäänlaista käsitystä siitä, mistä itälaajentumisessa on pohjimmiltaan kyse, ja etteivät he ymmärrä, ettei unioni ole mikään eurooppalainen tavaratalo. Häpeän sitä, ettemme kykene yli vuosi laajentumisen jälkeen motivoimaan ihmisiä Tallinnan ja Ljubljanan välillä ja vakuuttamaan heille, etteivät heidän uhrauksensa, saavutuksensa ja peräänantamattomuutensa viimeisten 15 vuoden aikana ole valuneet hukkaan. Meidän olisi kaikkien syytä hävetä tiettyjen huippukokouksen osanottajien käytöstä. Jos unionin perustajaisät olisivat käyttäytyneet kuin he, emme olisi koskaan nähneet yhdistynyttä Eurooppaa eikä puoli miljardia eurooppalaista olisi koskaan päässyt osalliseksi rauhasta, vapaudesta ja vauraudesta.
Eurooppa muuttuu ja jatkaa kehitystään, aivan kuten silloinkin, kun Ranskan kansalliskokous torjui Euroopan puolustusyhteisön. Omalta osaltani voin vain toivoa, että muutoksissa, joita maanosamme kokee ja käy läpi tulevina vuosina, ei näy jälkiä pikkumaisuudesta ja itsekeskeisyydestä, jotka aiheuttivat viimeisimmän Eurooppa-neuvoston epäonnistumisen. 
Robert Goebbels (PSE ).
    Arvoisa puhemies, arvoisa komission puheenjohtaja Barroso, arvoisa neuvoston puheenjohtaja Juncker, hyvät kollegat, puheenjohtajavaltiot johtavat aina puhetta, mutta ne eivät tee päätöksiä. Puheenjohtajavaltio Luxemburg on todellakin johtanut puhetta. Se on laatinut monia rakentavia ehdotuksia ja onnistunut saamaan aikaan arvokkaita kompromisseja monissa kysymyksissä. Lissabonin strategia on käynnistetty uudelleen, ja kansalliset parlamentit ovat vihdoin tulleet ymmärtäväisemmiksi tätä suurta eurooppalaista tavoitetta kohtaan. Vakaus- ja kasvusopimus on jatkossa aiempaa järkevämpi, sillä se mukautetaan taloussuhdanteisiin. Laajat talous- ja työllisyyspolitiikan suuntaviivat on lyöty lukkoon kolmeksi vuodeksi. Puheenjohtajavaltio Luxemburg on onnistunut viemään EU:ta eteenpäin niinkin moninaisissa kysymyksissä kuin vuosituhannen tavoitteita koskevan sitoutumisen lisääminen, aiempaa paremmin kohdennettu tuki maaseudun kehittämiselle sekä poliisiyhteistyön ja ulkorajojen turvallisuuden huomattava parantaminen.
Puheenjohtajakauden myönteisiä saavutuksia on varjostanut yhden valtionpäämiehen ja tiettyjen hallitusten päämiesten kansallinen itsekkyys viime viikon lopulla. Minulla on ollut tilaisuus sanoa tässä parlamentissa, että EU:lta puuttuvat valitettavasti juuri nyt valtiomiehet. Unionia hallitsevat poliittiset tontut, joilla on täysi työ pitää kiinni omista pikku aarteistaan. Vain hyvin harvoilla johtajilla on aitoa poliittista näkemystä Euroopan poliittisesta tulevaisuudesta. Neuvoston puheenjohtaja Juncker ei kuulu heihin. Hän on sekä arkkitehti että putkimies. Politiikka on toisinaan ajanut minut vastustamaan maani pääministeriä, mutta myötätuntoni oli hänen puolellaan, kun hän toi julki häpeänsä joidenkin rikkaita maita edustavien kollegojensa pahansuovasta röyhkeydestä.
Kyllä, Eurooppa kärsii sisäisistä ristiriidoista. Jotkut pyrkivät lisäämään poliittista yhdentymistä ja toiset haluavat saada aikaan vain yhden valtavan markkina-alueen. Eurooppa on kriisissä. Etymologisesti kreikan kielen sana merkitsee päätöstä. Päätöksen aika on tullut: meidän on valittava yhtäältä Euroopan roolin vahvistamisen ja toisaalta yhteistyön vähentämisen ja opt-out-vaihtoehdon välillä. Puheenjohtajavaltio Luxemburg on tehnyt parhaansa viedäkseen unionia eteenpäin, ja se ansaitsee eurooppalaisten kiitoksen. Puolen vuoden kuluttua arvioimme uuden puheenjohtajavaltion aikaansaannoksia, mutta pääministeri Blairin on tarjottava meille jotakin muuta kuin näennäisen uutta vuoropuhelua rakenneuudistusten tarpeellisuudesta.
Kyllä, maailma on muuttumassa ja Euroopan on sopeuduttava muutoksiin. Mistä tahansa yhteisöstä, jolla ei ole läheisiä siteitä työllisyyteen, palkkoihin ja tuottavuuteen, tulee epäoikeudenmukainen ja lopulta myös köyhempi. Lainasin juuri Carlos Fuentesia. Talouden on palveltava edelleen sosiaalista hyvinvointia, ja solidaarisuuden on oltava avainsana eurooppalaisessa politiikassa. Arvoisa puhemies, joko meillä on sosiaalinen Euroopan unioni tai ei unionia ollenkaan. 
Lapo Pistelli (ALDE ).
    Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja Juncker, hyvät kollegat, on vain harvoja eurooppalaisia poliitikkoja, jotka onnistuvat sisällyttämään Euroopan yhdentymisen uhrauksineen päivineen politiikan myönteisiin tavoitteisiin, saamaan aikaan todellisen yhteisymmärryksen toiveista – eikä peloista – ja tekemään kaikille selväksi, että uusiin maailmanlaajuisiin ongelmiin voidaan puuttua vain unionin avulla.
Haluan kiittää puheenjohtaja Junckeria hänen vilpittömistä pyrkimyksistään ja hänen osoittamastaan eurooppalaisesta intohimosta. Parlamenttimme suosionosoitukset ovat osoittaneet, että euroskeptikkojen huudoista ja Euroopan äärimmäisten puolustajien hiljaisuudesta huolimatta olemme panneet merkille poliittisen älynne ja näkemyksenne, jonka jaatte suurimpien Euroopan puolustajien kanssa. Näkisimme mielellämme, että myös muut yhteisön toimielinten johtajat osoittaisivat jatkossa samanlaista rohkeutta ja johtajuutta. Muistakaamme kuitenkin, että tappio on tappio vasta, kun tunnustamme sen. Meidän ei pidä tunnustaa sitä.
Käsillä on vaikea kriisi, vaikein moniin vuosiin. Sen taustalla ovat ennen kaikkea kansanäänestys ja tämänpäiväinen yhteisymmärryksen puute. Pandoran lipas on avattu ja esiin on noussut eriäviä käsityksiä Euroopan tulevaisuudesta. Totean kaikille niille, jotka väittelevät Euroopan unionin kustannuksista, että – kuten Cecchin totesi mietinnössään lähes 20 vuotta sitten – ellemme ratkaise tätä kriisiä pian, joudumme puhumaan kustannuksista, joita aiheutuu unionin puuttumisesta, ja että nämä kustannukset ovat Euroopan unionin kustannuksia suuremmat.
Tämän vuoksi ristiriita yhtäältä niiden tehtävien, jotka haluaisimme unionille antaa – ja jotka liittyvät maailmanjärjestykseen, talouteen ja tutkimukseen – ja toisaalta puheenjohtaja Junckerin hahmottelemasta talousarviosta käytävien keskustelujen välillä on kestämätön. Kehitys ja sosiaalinen malli eivät ole enää mahdollisia, ellei euroryhmä käsittele yhteisen rahapolitiikan ohella myös yhteistä talouspolitiikkaa. Maailmanlaajuisen epäjärjestyksen keskellä ei ole enää Euroopan unionia, elleivät tämä parlamentti ja asiaan suotuisasti suhtautuvat maat aloita keskustelua yhteistyön tiivistämisestä ulkopolitiikan ja yhteisen turvallisuuden aloilla.
Tämä kriisi ei jää lyhytaikaiseksi, eikä Saksan, Ranskan ja Italian vaalikalenteri auta asiaa – muista maista puhumattakaan. Hyvät kollegat, pohdinta-ajasta ei voi eikä saa muodostua meksikolaista siestaa. Osoitan sanani parlamentin puhemiehelle ja kaikille muille todetessani, että kansanäänestykset ja kriisit koskettavat ja velvoittavat meitä mutta etteivät ne ole koskaan saattaneet kyseenalaiseksi parlamenttimme tekemää työtä toimielinten muodostamassa kolmiyhteisössä. Vaikeinakin aikoina parlamenttimme on pystynyt esittämään uusia ajatuksia ja pitämään yllä eurooppalaista henkeä. Vuosien ajan on keskusteltu Euroopasta, joka on olemassa ihmisiä varten, mutta nyt meidän on aika oppia pitämään yhteyttä kansalaisiin.
Päätän puheenvuoroni toteamalla, että tämän parlamentin on myös osoitettava – toimien aina järjestyksessä ja sääntöjen ja aikataulujen mukaan – ettei se jatka toimintaansa tavalliseen tapaan ja että olemme panneet merkille sekä kansalaisten levottomuuden että monien hallitusten epätyydyttävät vastaukset. Pyrimme pitämään mielessämme, että komissio on aina perussopimusten vartija mutta että me edustamme Euroopan unionin kansalaisia. 
Claude Turmes (Verts/ALE ).
    Arvoisa puhemies, haluan aloittaa kiittämällä puheenjohtajavaltio Luxemburgia sen tekemästä hyvästä ja käytännönläheisestä työstä. Olen sitä mieltä, että tilanteemme olisi paljon parempi, jos useammat puheenjohtajavaltioistamme puolustaisivat Eurooppaa yhtä voimakkaasti kuin Luxemburg eivätkä ajaisi niin pikkumaisesti kansallisia näkemyksiä ollessaan vetovuorossa.
Huippukokouksen jälkeen Eurooppaan on yhdistynyt paljon kielteistä kielenkäyttöä ja kielteisiä tunteita. Luonnollisesti kärsimme jonkinasteisesta krapulasta ensimmäisinä huippukokouksen jälkeisinä päivinä, mutta olen iloinen, että esiintyessään eilen Luxemburgin parlamentissa ja tänään täällä pääministerimme on saanut takaisin oman ryhtinsä ja että olemme paremmin kuin koskaan tietoisia tarpeesta omaksua tulevaisuuteen tähyävä ja myönteinen suhtautumistapa Euroopan unioniin. Kriisiä lieventää hieman se, että Euroopan unionista on kiinnostunut nyt suurempi osa kansalaisista kuin koskaan ennen. Heidän toivelistallaan on kaksi asiaa: ensinnäkin he haluavat osallistua aktiivisemmin keskusteluun, ja toiseksi he haluavat, että unionin todelliset politiikat kohdennetaan uudelleen. Eurooppalaisen politiikan uudesta suunnasta – ja huomaan puheenjohtaja Barroson kumartuvan jo eteenpäin odottavana – totean olevani sitä mieltä, että johdettuanne komissiota vuoden ajan teidän olisi todella syytä miettiä, missä määrin komissionne päätökset Bolkesteinin direktiivistä, työaikadirektiivistä, REACH-asetuksesta ja ilmastonmuutoksesta ovat auttaneet edistämään myönteistä suhtautumista Euroopan unioniin vai onko niillä pikemminkin taipumus saada entistä useammat kansalaiset kääntymään perustuslakia vastaan.
Viimeisenä huomiona totean, että kampanjoimme perustuslain puolesta Luxemburgissa 10. heinäkuuta. Me Vihreät / Euroopan vapaa allianssi -ryhmän jäsenet teemme oman osuutemme auttaaksemme perustuslain kannattajat voittoon, sillä Euroopan unioni ja tämä perustuslaki eivät ole ongelma vaan pikemminkin ratkaisu ongelmaan.
Erik Meijer (GUE/NGL ).
    Arvoisa puhemies, ei on ei, ja Alankomaiden ei on lopullinen. Nämä eivät ole omia sanojani, vaan lainaan Alankomaiden pääministerin Balkenenden sanoja tämänpäiväisestä Volkskrant-lehdestä. Alankomaalaisten ja ranskalaisten äänestäjien torjuttua ehdotetun perustuslakitekstin useimmat kansalliset hallitukset ovat nyt vaatimassa pohdinta-aikaa. Muodostuuko tästä ajasta hallitusten mahdollisuus miettiä taktiikkaansa vai tarjoaako se mahdollisuuden muuttaa ja parantaa perustuslakia hyödyntämällä laajaa yhteiskunnallista keskustelua, johon osallistuvat myös kansalaiset ja yhteiskunnalliset järjestöt? Puolueeni ehdotti tällaista laajaa yhteiskunnallista keskustelua, ja Alankomaiden hallitus hyväksyi ehdotuksemme. Miten neuvosto aikoo auttaa varmistamaan, että keskustelua käydään kautta Euroopan?
Kun katsomme taaksepäin, jotkut torjutun tekstin puolustajista pitävät kielteistä äänestystulosta ennen kaikkea sellaisen laajentumisen vastustamisena, jossa unioni laajenisi matalan elintason maihin, erityisesti Turkkiin, ja köyhimpiä alueita kohtaan osoitettavan taloudellisen solidaarisuuden vastustamisena. On kaiketi kuitenkin paljon merkittävämpää, että monet ovat vihaisia epävarmasta tulevaisuudesta ja eroista, jotka ovat kasvaneet vuosien mittaan vaurauden ja osallistumismahdollisuuksien osalta. He pelkäävät, että Euroopan unioni alkaa muistuttaa yhä enemmän Yhdysvaltoja. Ihmiset ovat myös närkästyneitä hankkeista, jotka ovat alttiita petoksille, ja tukien syytämisestä suurille maatalousyrityksille. Rakennerahastovarojen tarpeeton pumppaaminen rikkaimpien jäsenvaltioiden välillä on sekin yksi närkästyksen aiheista. Arvoisa puheenjohtaja Juncker, oletteko kanssani samaa mieltä siitä, että uusliberaali markkinalähtöinen politiikka on lisännyt perustuslain vastustusta äänestäjien keskuudessa?
On hyvä, ettei neuvosto tehnyt viime viikolla hätiköityjä päätöksiä mielivaltaisista leikkauksista tai uusien jäsenvaltioiden poissulkemisesta. Ensinnäkin meidän on puhuttava siitä, mitä haluamme, sekä siitä, mitä unionin on syytä tehdä ja mitä ei. Tutkimukset saattavat osoittaa, etteivät ihmiset halua puuttua suuriin rajatylittäviin kysymyksiin ihmisten ja ympäristön suojelun tehostamisesta, koska he haluavat unionin sekaantuvan mahdollisimman vähän kansalliseen, alueelliseen ja paikalliseen demokratiaan. Onko neuvosto valmis käynnistämään tällaisen tutkimuksen? Haluaisin kuulla vastauksenne tähän. 
Mario Borghezio (IND/DEM ).
    Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, käsittämättömien puolustelujen jälkeen Eurooppa-neuvosto päätyi tuloksettomaan lörpöttelyyn: pohjimmiltaan kyse oli Euroopalle soivista synkistä kuolinkelloista – pankkiirien Euroopalle, joka on kaukana isänmaanystävien, visionäärien ja unionin perustajaisien unelmasta. Joidenkin päivien kuluttua tulee kuluneeksi 200 vuotta kansojen Euroopan ennustajan ja Nuori Eurooppa -liikkeen perustajan Giuseppe Mazzinin syntymästä, mutta Eurooppa-neuvoston keskusteluista paistaa pikemminkin Wienin kongressin henki kuin tämän suuren isänmaanystävän solidaarisuuskäsitys.
Kansojen ääntä on kuultava, eivätkä rahapoliittiset edut saa mennä sen edelle. Juuri kansat ja todellinen talous kärsivät eniten kaaoksesta ja euron kompuroinnista. Miksi emme siis järjestäisi kansanäänestystä eurosta? Kuultuanne kansanäänestysten tulokset te päinvastoin kirjoititte päätelmiinne, etteivät viimeaikaiset tapahtumat saata ratifiointiprosessin jatkamista kyseenalaiseksi. Mikään ei muutu. Siksi ette pane myöskään merkille Euroopan yhdentymistä koskevia harhakäsityksiä, kuten väitettä, jonka mukaan maanosamme kansat, Euroopan runko, olisivat katoamassa.
Onneksi nämä kansat eivät ole kadonneet: rippeitä kansallisesta riippumattomuudesta on edelleen jäljellä. Paljon on kuitenkin pakkolunastettu: rahapoliittinen riippumattomuus on viety jäsenvaltioilta väkisin. Haluammekin antaa euroa koskevan päätösvallan takaisin kansalle, sillä kansa sanoo hyvin usein saaneensa tarpeekseen eurosta. Juuri jäsenvaltiot, kansakunnat, ovat kansalaisten demokraattisen tahdon vaalijoita – ei teidän teknobyrokratianne, jossa kukaan ei ole vastuussa kenellekään. Nämä keskustelut ja Euroopan unionin loppu ovat seurausta laajentumismenettelystänne. Jopa komission entinen puheenjohtaja Prodi on nyt ottamassa etäisyyttä laajentumiseen ja Turkkia koskevaan päätökseen. Tämä tapahtuu kuitenkin hieman liian myöhään. 
Wojciech Roszkowski (UEN ).
    Arvoisa puhemies, hiljattaisen EU-huippukokouksen surkean epäonnistumisen jälkeen Euroopan unioni on tienhaarassa. Kenelläkään ei ole kuitenkaan syytä iloita tästä kriisistä, olivatpa sen takana piilevät syyt mitä tahansa. Unioni kansakuntien Euroopan puolesta -ryhmän puolalaiset jäsenet voivat hyvinkin vastustaa perustuslakisopimusta, mutta tämä ei tarkoita, että vastustaisimme Euroopan unionia sinänsä. Unionia meidän kaikkien on syytä arvostaa. Kenenkään ei pitäisi tehdä myöskään hätiköityjä johtopäätöksiä. Mieleen tulee kuitenkin väistämättä, että vaikka vanhat jäsenvaltiot ovat kiistelleet vuosia siitä, pitäisikö etusijalle asettaa rakenneuudistukset ja toimien tehostaminen vai säännökset, joilla lisätään yhteiskunnallista solidaarisuutta, EU näyttää nyt sanovan, ettei se ole kiinnostunut sen paremmin tehokkuudesta kuin solidaarisuudestakaan.
Kukaan ei voi kiistää, että kriisin syynä on EU:n viimeaikainen laajentuminen. Kukaan ei kuitenkaan saa vierittää vastuuta kriisistä uusille jäsenvaltioille tai 150:lle Ranskassa työskentelevälle puolalaiselle putkimiehelle, jotka eivät edes pysty vastaamaan nykyiseen putkimiespalvelujen kysyntään kyseisessä maassa. Uusiin rahoitusnäkymiin liittyvissä ongelmissamme ei ole pohjimmiltaan kyse yksinkertaisesta rahaa koskevasta kiistasta. Ei ole enää mitään mieltä käydä keskusteluja EU:n tulevaisuudesta sellaisten vanhentuneiden ideologisten käsitteiden kuin "liberalismi" tai "sosiaalinen malli" pohjalta, sillä työpaikkoja ei voida luoda ilman kasvua. Kaikki EU:n taloudet ovat liiaksi säänneltyjä, eikä työttömyyskään ole laskusuunnassa. Ellemme halua kärjistää kriisiä entisestään, meidän on kehitettävä työpaikkojen luomiseksi strategia, joka perustuu aiempaa tehokkaampiin toimiin, parempaan kilpailukykyyn ja suurempiin tuloihin.
Tällä kriisillä on toinenkin ulottuvuus, perustuslakisopimuksen kariutuminen. Jos sopimuksen arkkitehdit olivat kiinnostuneita kuulemaan, mitä EU:n kansalaisilla on sanottavanaan, he ovat saavuttaneet tavoitteensa. Ongelmana on vain se, että EU:n kansalaiset ovat ilmaisseet kansallisen vastustuksensa federalistista unionia kohtaan. Eurooppalaista hanketta onkin tarkasteltava uudelleen perusteellisesti, ja uudistukset on aloitettava ruohonjuuritasolta. Kaikkitietävän eliitin yrityksettyrkyttää kansalle onnea väkisin osoittautuvat aina haitallisiksi.
Viimeinen huomioni liittyy yhteiseen ulkopolitiikkaan, jonka osalta ihmisillä on aivan selvästi erisuuntaisia tavoitteita. Sanoessani tämän viittaan neuvoston puheenjohtajan Junckerin huomioihin EU:n parantuneista suhteista Venäjään. Eikö ole niin, että suhteet ovat parantuneet, koska EU on katsonut sormien läpi Venäjän koppavaa käyttäytymistä Puolaa ja muita uusia jäsenvaltioita kohtaan? Jos yhteisessä ulkopolitiikassa halutaan säilyttää pieninkin maalaisjärjen hiven, sen avulla pitäisi pyrkiä saavuttamaan kaikkia jäsenvaltioita koskeva turvallisuuden vähimmäistaso eikä ajaa yksittäisten maiden etuja. 
Irena Belohorská (NI ).
    Olisin halunnut aloittaa kiittämällä neuvoston puheenjohtajaa Junckeria, mutta hän ei taida olla kiinnostunut mielipiteistämme. Haluan kuitenkin todeta arvostavani hänen lähestymistapaansa: hän todella yrittää integroida uudet jäsenvaltiot Euroopan unionin toimintoihin.
Pidän valitettavana, että Luxemburgin puheenjohtajakausi yhdistetään tulevaisuudessa perustuslakisopimuksen kariutumiseen. On kuitenkin todettava, että juuri neuvoston kyvyttömyys käsitellä nykyistä tilannetta on osoitus perustuslakisopimuksen tarpeellisuudesta. Perustuslakisopimus ei ole kuollut: ainoa ruumis ja tehottomuuden ilmentymä on itse neuvosto, joka ei pysty ratkaisemaan tätä umpisolmua. Neuvoston jäsenet eivät pääse sopimukseen, koska he tekevät kaikkensa suojatakseen poliittisia kätköpaikkojaan kotikentällä.
Tätä nykyä Euroopan parlamentti ja Euroopan komissio tietävät, miten päästä sopimukseen ja hyväksyä enemmistöpäätöksiä. Nämä kaksi toimielintä tekevät työtä ja päätöksiä, jotka vaikuttavat suoraan Euroopan unionin kansalaisten elämään. Puheenjohtajakautenne aikana todettiin, että Lissabonin strategiassa asetetut tavoitteet ovat epärealistisia. Realismia, ratkaisuehdotusta, meille ei kuitenkaan tarjottu, ja aihe jääkin seuraavan puheenjohtajakauden kuumaksi perunaksi. Valitettavasti seuraavakaan puheenjohtajavaltio ei pysty takaamaan Lissabonin strategiaan liittyvien ongelmien ratkaisemista: toimet jäänevät jälleen pelkän arvostelun asteelle.
Jos Kissingeriltä kysyttäisiin nykyään Euroopan puhelinnumeroa, hänen valittavakseen annettaisiin 25 numeroa. Kenet valita? Suuri? Rikas? Aktiivinen? Hän valitsisi juuri ne, jotka ovat nyt kääntäneet selkänsä solidaarisuudelle ja kaikille meille. 
Alain Lamassoure (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, minä puolestani haluan kiittää puheenjohtajavaltio Luxemburgia kaikin tavoin. Kuunnellessani puheenjohtaja Junckeria olin ylpeä kuulumisestani Eurooppaan, jota johtaa näin suurenmoinen mies. Olette osoittanut, että puheenjohtajavaltion vaikutusvallan mittarina voidaan käyttää sen valmiutta asettaa yhteinen etu oman kansallisen edun edelle, ja juuri tämän kriteerin perusteella arvioimme myös seuraajanne toimia huomisesta lähtien.
Haluan lisätä rahoitusnäkymistä käytävään keskusteluun kolme huomiota. Ensinnäkin tietyt hallitukset vaativat EU:n kaikkien politiikkojen palauttamista työpöydälle, minkä Euroopan parlamentti tekikin, kun sen väliaikainen valiokunta oli työskennellyt yhdeksän kuukautta. Parlamenttimme on onnistunut tekemään vaikeita valintoja vanhojen ja uusien politiikkojen välillä. Neuvoston kannattaisi ottaa opikseen tästä esimerkistä. Olen varma, että tuleva puheenjohtajavaltio löytää siitä ajattelemisen aihetta.
Toinen huomioni on, ettei neuvoston kannan puuttuminen saa viivästyttää uuden koheesiopolitiikan eikä uuden tutkimuksen puiteohjelman täytäntöönpanoa. Ehdotamme, että monivuotisten politiikkojen oikeusperustaa koskevaa lainsäädäntöä kehitetään siten, että nämä politiikat voivat astua voimaan 1. tammikuuta 2007.
Kolmas ja viimeinen huomioni on, ettei neuvoston epäonnistuminen liity tärkeimpään kysymykseen eli talousarviomenojen määrään vaan siihen, ettei se ole kyennyt määrittämään keinoa rahoittaa talousarviota, joka on pysynyt EU:n tuloihin nähden vakaana. Tämä osoittaa oikeaksi arvion, josta olemme puhuneet täällä alusta lähtien. Tulevista menoista ei voida päästä sopimukseen uudistamatta samalla tulojärjestelmää, ja tämä aihe on liian tärkeä jätettäväksi ainoastaan valtionvarainministerien vastuulle. Budjettivaliokuntamme kutsui kansallisten parlamenttien valiokunnat viime viikolla alustavaan mielipiteiden vaihtoon aiheesta. Ehdotamme, että EU:n omien varojen järjestelmää arvioidaan parlamenttien välisessä konferenssissa, johon osallistuvat Euroopan parlamentti ja kansalliset parlamentit ja jonka tarkoituksena on auttaa hallituksia niiden etsiessä välttämätöntä kompromissia. 
Magda Kósáné Kovács (PSE ).
    Arvoisa puhemies, viimeksi kulunut puolivuotiskausi on ollut uusille jäsenvaltioille menestyksekästä aikaa, vaikka menestys onkin edellyttänyt joitakin vaikeita kompromisseja. Tänä aikana on kuitenkin koettu myös monia pettymyksiä. Mekin uskomme Lissabonin strategiaan, jonka keskeinen periaate, solidaarisuus, on yksi Euroopan vasemmiston perusarvoista. Tämä solidaarisuus on hyvin tärkeää, vaikka tiedämmekin, ettei se ole ollut kovin yleistä viime päivinä.
Kulunut puolivuotiskausi on merkinnyt meille myös kokemuksen karttumista unionin toimielinten toiminnasta ja niiden välisistä suhteista. Myönteisestä kehityksestä huolimatta emme ole täysin tyytyväisiä rooliin, jonka parlamentti on omaksunut tässä oikeudellisesti monimutkaisessa ja epävarmassa tilanteessa. Ne, jotka vastustivat Euroopan perustuslain pikaista ratifiointia, eivät ottaneet huomioon, että he heikensivät samalla Euroopan parlamentin asemaa: perustuslain nopean edistymisen sijaan olemme joutuneet tyytymään tältä osin jatkuviin ja monimutkaisiin poliittisiin kompromisseihin. Puheenjohtajavaltio Luxemburgin viesti oli kuitenkin selvä: ei kaksivauhtiselle Euroopalle, kyllä sosiaaliselle Euroopalle.
Tärkeimmistä alkuperäisistä tavoitteista rahoitusnäkymät jäivät hyväksymättä. Uudet jäsenvaltiot olivat valmiita tekemään huippukokouksessa monia myönnytyksiä, mutta niiden pyrkimyksistä huolimatta keskustelu talousarviosta ei johtanut varauksettoman myönteiseen lopputulokseen. Neuvoston puheenjohtajalla ei ole kuitenkaan mitään hävettävää.
Tarkasteltaessa kuluneen puolivuotiskauden tapahtumia totean olevani vakuuttunut siitä, että jatkamme yhteistä matkaamme eurooppalaisella tiellä. Haluan uskoa, että reittiä suunniteltaessa pienilläkin mailla on sanansa sanottavanaan. 
Cecilia Malmström (ALDE ).
    Arvoisa puhemies, EU on epäilemättä kriisissä. Kahden kansanäänestyksen selkeästi kielteiset tulokset ovat sysänneet koko EU:n eräänlaiseen tyhjiöön, jossa tulevaisuudesta vallitsee suuri epätietoisuus. Pidän luonnollisesti valitettavana, että ranskalaiset ja alankomaalaiset torjuivat perustuslakisopimuksen, mutta näin selkeää kielteistä vastausta on kunnioitettava. Siksi nyt olisi viisasta pysähtyä, miettiä ja käyttää hieman aikaa analysointiin, kuunteluun ja sen pohtimiseen, miten voimme edetä ja panna täytäntöön EU:n niin kovasti tarvitsemat uudistukset.
Kriisiä pahensi luonnollisesti täydellinen epäonnistuminen talousarvion suhteen, mutta on monellakin tavoin parempi olla kokonaan ilman talousarviota kuin joutua tyytymään huonoon talousarvioon. Mielestäni ehdotettu talousarvio ei ollut erityisen uudenaikainen. Emme voi kuitenkaan syväjäädyttää koko EU:ta ja odottaa, että monien kansalaisten EU:ta kohtaan tuntema epäluottamus äkkiä häviää. Nyt jos koskaan tarvitaan johtajuutta ja sellaista henkilöä, joka rohkenee nousta puolustamaan uraauurtavia ihanteita, eurooppalaista yhteistyötä ja Brysselissä tehtyjä päätöksiä. Tältä osin neuvoston puheenjohtaja ansaitsee kaiken kunnioituksen sekä suorasta puheestaan että pyrkimyksestään sovittaa yhteen toiveet, jotka ovat keskenään hyvin ristiriitaisia.
Emme saa sallia, että koko Euroopan ylle laskeutunut painostava sumu pysäyttää yhteistyön. Meillä on valtavasti tekemistä. Vastuullamme on Lissabonin prosessi ja myyttien verhoama palveludirektiivi, joita molempia todellakin tarvitaan. Meidän on torjuttava rajatylittävää rikollisuutta. REACH-asetukseen liittyy kunnianhimoisia ympäristötavoitteita, ja ulkopolitiikan alalla on vielä suunnaton määrä tekemistä. Ulkopoliittisten toimenpiteiden luettelo – neuvoston 33-sivuiset päätelmät – koottiin varmasti jo ennen kuin neuvoston kokous edes alkoi, mutta se antaa kuitenkin vaikutelman suuresta kunnianhimosta ja yhtenäisyydestä. Tämä on äärimmäisen myönteistä. EU:lla on ja sillä täytyy olla jatkossakin merkittävä asema suhteessa ympäröivään maailmaan.
Olen kuitenkin huolissani laajentumisesta, joka ohitetaan neuvoston kokouksen päätelmissä miltei huomaamatta. Emme voi käyttää kansanäänestyksiä minkäänlaisena tekosyynä laajentumisen jäädyttämiselle. Vain hieman yli vuosi sitten tapahtunut laajentuminen kymmenellä uudella jäsenvaltiolla merkitsi riemuvoittoa koko Eurooppaa koskevalle unelmalle. Idän ja lännen yhdistäminen on parasta, mitä olemme saaneet aikaan. Eurooppalaisen kodin, joka ei tällä hetkellä tunnu välttämättä erityisen lämpimältä ja kotoisalta, on oltava avoinna naapurimaillemme, jos ne täyttävät asiaankuuluvat vaatimukset. Emme voi välittää vaikutelmaa siitä, että laajentumisprosessia ollaan panemassa jäihin ja että naapurimaamme joutuvat odottamaan. Eurooppa merkitsee monin tavoin vastausta näiden maiden ongelmiin, vaikkei se välttämättä näyttäydykään omille kansalaisillemme vastauksena heidän kysymyksiinsä.
Kaikki toimielimemme jäävät pian kesälomalle. Nyt tarvitsemmekin – kenties enemmän kuin koskaan – muutaman viikon lepoa, jotta voimme pysähtyä miettimään, miten meidän on syytä jatkaa eteenpäin. Uskon, että pitkällä aikavälillä tällä kriisillä on myönteisiäkin vaikutuksia. Eurooppa on vaivan arvoinen, mutta meidän on todella tartuttava toimeen ja varmistettava, ettei ratifiointiprosessissa pidettävä tauko ulotu koko eurooppalaiseen yhteistyöhön, sillä tämä merkitsisi katastrofia. 
Johannes Voggenhuber (Verts/ALE ).
    Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston jäsen Schmit, mahdattekohan enää pystyä pitelemään kaikkia kukkia, jotka parlamentti on teille tänään ojentanut. Yhdyn edellisten puhujien ilmaisemiin kiitoksiin ja haluan antaa teille vielä yhden kukkasen siitä rohkeudesta, jota tämä puheenjohtajavaltio, Luxemburgin hallitus, on osoittanut järjestämällä kansanäänestyksen ja jatkamalla näin ratifiointiprosessia.
Arvoisa neuvoston jäsen Schmit, tästä päätöksestä saattaa seurata, että jonakin päivänä poliittisesti yhtenäisessä Euroopan unionissa on jäljellä kuuden sijasta enää yksi perustajavaltio ja että tämä maa on nimenomaan piskuinen Luxemburg. Kenties tämä päätös merkitsee poliittisesti yhtenäisen Euroopan voittoa rahvaanomaisista yhteismarkkinoista – ihmisten yhtenäistämisen voittoa pelkkien markkinoiden, markkinavoimien ja voimavarojen yhtenäistämisestä. Tänään ja huomenna tässä salissa kohtaa joka tapauksessa kaksi erilaista Eurooppaa.
Neuvoston puheenjohtaja piti syvällisen puheen, jossa hän muistutti meitä poliittisen unionin tärkeydestä. Huomenna kuulemme henkilöä, joka julistaa ulkomailla nationalismin valtaaman Euroopan ja kansallisten kabinettien ilosanomaa unohtamatta myöskään Rumsfeldin mallia, jonka mukaan Eurooppa on jaettu "uuteen" ja "vanhaan". Näin meidät kiskaistaan takaisen 1800-luvulle, jolla Eurooppaa leimasivat tasapainottelu voimasuhteilla, valtataistelut, kilpailu, kansallinen itsekeskeisyys ja hegemoninen politiikka. Tällainen Eurooppa ei ole meidän Eurooppamme. Toivon, ettei kansanäänestysten tuloksia tulkita väärin ja käännetä päälaelleen niin, että niitä voidaan käyttää kansalaisia vastaan. Kansanäänestyksiä ja niiden tuloksia on käytettävä siihen tarkoitukseen, johon ne on alun perin tarkoitettu, eli Euroopan asian ajamiseen. 
Dimitrios Papadimoulis (GUE/NGL ).
   – Arvoisa puhemies, pidän neuvoston puheenjohtajaa Junckeria suuressa arvossa, ja kun ajattelen, että hänen seuraajansa on pääministeri Blair, arvostan Junckeria vieläkin enemmän.
Poliittinen ryhmäni haluaa vahvistaa yhteisön talousarviota, toisin kuin pääministeri Blair ja monet muut, jotka syyllistyvät pikkusieluiseen omaneduntavoitteluun ja kansankiihotukseen. Haluamme Euroopan unionin, jolla riittää kunnianhimoa ja solidaarisuutta kansalaisiaan kohtaan: haluamme aiempaa yhtenäisemmän, vahvemman, sosiaalisemman ja demokraattisemman unionin, jonka parlamentti on sekin aiempaa vahvempi.
Vastauksemme on selkeä ei, kun kyse on uusliberalismista, paluusta etnosentrisyyteen ja unionin muuttamisesta vapaakauppa-alueeksi. Ranskalaisten ja alankomaalaisten kielteisen viestin sivuuttaminen ei tule kysymykseenkään.
Yhteisön talousarvio, jota jotkut pitävät ylisuurena, vastaa ainoastaan 2,5:a prosenttia jäsenvaltioiden julkisista menoista. Se on kasvanut viimeisten 7 vuoden aikana ainoastaan 8 prosenttia, kun kansalliset talousarviot ovat kasvaneet samaan aikaan 23 prosenttia. Tämän vuoksi meidän on tehtävä loppu myönnytyksistä kuuden jäsenvaltion ryhmän pakotustaktiikalle. 
Bastiaan Belder (IND/DEM ).
    Arvoisa puhemies, olin yllättynyt kuullessani ensiaskelista, jotka otettiin kohti pohdinnan aloittamista unionin toimielimissä. On valitettavaa, että monet hallitusten päämiehet asettuvat koko arvovallallaan sellaisen tekstin taakse, joka on torjuttu tarkoituksineen ja päämäärineen päivineen, ja että näin jarrutetaan tarpeettomasti Euroopan tulevaisuuden tarkastelua. Lisäksi 16. ja 17. kesäkuuta pidetty huippukokous ilmensi yksiselitteisesti tämän perustuslain kariutumista. Johdanto-osassa esitetyt toiveikkaat viittaukset yhteiseen kohtaloon kuulostavat keinotekoisilta sellaisen maan kansalaisen korvissa, joka kaikesta yltäkylläisyydestään huolimatta kieltäytyy tekemästä mitään köyhien maiden hyväksi. Tässä mielessä diplomaattisten sanavalintojen pohtiminen on Pariisin kannalta ensiarvoisen tärkeää.
EU:n monivuotista talousarviota ympäröivää umpikujaa ei voida tarkastella erillään unionin nykyisestä institutionaalisesta kriisistä. Keskustelu EU:n tulevasta talousarviosta on läheisesti yhteydessä keskusteluun Euroopan perustuslaista. On mahdotonta ja todellakin epämieluisaa määritellä poliittisia painopisteitä uudessa monivuotisessa talousarviossa ja kohdentaa varoja näihin painopisteisiin, kun pohdinta-aika ja koko EU:n toimeksiannon uudelleenmuotoilu ovat vielä täydessä vauhdissa.
Euroopan unionin on otettava vakavasti kansalaisten vastalauseet, jotka liittyvät Euroopan yhdentymisprosessin nopeuteen ja suuntaan. Kansalaiset haluavat tervettä eurooppalaista yhteistyötä, jossa kansallisia etuja ei välittömästi leimata itsekkäiksi tai nationalistisiksi. Kansalaiset haluavat Eurooppaa, jota ei herätetä kesken federalististen unien vaan joka tarttuu määrätietoisesti rajatylittäviin kysymyksiin. 
Alessandro Battilocchio (NI ).
    Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, puhun Italian uutta sosialistipuoluetta edustavien parlamentin jäsenten puolesta.
Kuten meidän oli perusteltua korostaa neuvostolle, Euroopassa tarvitaan selkeitä ja nopeita päätöksiä tulevia vuosia koskevasta strategiasta. On tehtävä perustavanlaatuinen valinta Itämeren näkökulman, Välimeren näkökulman ja näiden näkökulmien tasapainoisen yhdistämisen välillä. On päätettävä, haluammeko todella saavuttaa Lissabonin tavoitteet käytännöllisten ja yhtenäisten toimien avulla. Poliittisen yhdentymisen perusteet on määriteltävä uudelleen. Lisäksi tarvitaan rohkeutta pyrkiä selkeästi kohti vapaata ja kilpailukykyistä talousjärjestelmää ja sosiaalisesti järjestäytynyttä yhteiskuntaa, joka pystyy selviämään jatkuvista globalisaatioprosesseista.
Lisäksi pidämme välttämättöminä toimia yhteisen eurooppalaisen hengen luomiseksi: tämä henki voidaan saada aikaan vain yhdenmukaistamalla politiikkoja vähitellen ja käymällä keskustelua, jonka tarkoituksena on lisätä kansalaisten, kansalaisyhteiskunnan ja työmarkkinaosapuolten aktiivisuutta.
Puheenjohtajavaltio Luxemburg tarttui uuteen haasteeseen ja osoitti toimissaan laajaa sitoumusta ja kunnianhimoa, ja nyt työtä jatkaa pääministeri Blair. 
Gerardo Galeote Quecedo (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, toivon, että ministeri Schmit kuulee minua, sillä haluan todeta, että kansalaiset vaativat nyt tähänastista suurempaa avoimuutta, mihin heillä on täysi oikeus. Uskon, että hallituksenne pääministeri puki sanoiksi kaikkien tunteet, kun hän totesi selkeästi olevansa häpeissään.
On uskomatonta, että tietyt jäsenvaltiot esittävät kaikenlaisia lausumia unionin puolesta ja sanovat haluavansa lisätä unionin painoarvoa sekä rajojemme sisä- että ulkopuolella, kun ne vaativat samalla osuutensa dramaattista pienentämistä unionin talousarvion rahoituksessa.
On mahdotonta hyväksyä, että tietyt hallitukset valittavat nettomaksuosuudestaan Euroopan unionille ottamatta lainkaan huomioon kaupallista tasapainoa oman maansa ja muiden jäsenvaltioiden välillä. Saksan suhde muihin jäsenvaltioihin, kuten kotimaahani Espanjaan, kertoo tilanteesta paljon. Saksan nettoalijäämä suhteessa Euroopan unioniin on pienempi kuin oman maani kaupallinen alijäämä suhteessa Saksaan.
Arvoisa neuvoston jäsen Schmit, emme voi hyväksyä myöskään sitä, että tietyt hallitusten päämiehet puhuvat neuvostossa yhtä ja omien maidensa tiedotusvälineissä aivan toista. Haluankin kysyä, pitääkö paikkansa, että jotkin jäsenvaltiot ovat jopa luvanneet tukevansa päätöstä lopullisessa äänestyksessä mutta muuttaneet sitten mielensä ja äänestäneetkin sitä vastaan. Pyydän teitä vastaamaan tähän kysymykseen. Juuri tämänkaltaisten tapausten vuoksi neuvostossa käytävien keskustelujen on muututtava avoimiksi – riippumatta siitä, mitä perustuslakiluonnoksessa sanotaan, ja siitä, miten häpeällisiä nämä keskustelut ovat.
Arvoisa ministeri, lopuksi toivotan teille mitä parhainta onnea heinäkuun 10. päiväksi. 
Bárbara Dührkop Dührkop (PSE ).
    Arvoisa puhemies, haluan kiittää aluksi puheenjohtajavaltio Luxemburgia sen toteuttamista toimenpiteistä ja mielikuvituksesta, jota se on osoittanut Eurooppa-neuvostossa pyrkiessään saamaan aikaan sopimuksen rahoitusnäkymistä.
Olemme nähneet jälleen kerran, etteivät eurooppalaiset johtajat ole tilanteen tasalla: he eivät ole kyenneet irtautumaan kansallisesta tilinpidosta, ja ratkaisevalla kriisin hetkellä he eivät ole pystyneet näyttämään merkkiäkään tulevaisuuteen suuntautuneesta poliittisesta näkemyksestä.
Komissio on hoitanut velvollisuutensa, kuten Euroopan parlamenttikin. Olemme hyväksyneet kantamme suurella enemmistöllä, ja ensimmäistä kertaa historiamme aikana olemme myös ottaneet vastuuta tilanteesta ja ottaneet huomioon tiettyjen jäsenvaltioiden taloudelliset vaikeudet: olemme ehdottaneet hieman matalampia lukuja kuin komissio. Sekä komissio että parlamentti ovat hoitaneet velvollisuutensa. Neuvostolla on sen sijaan yhä suurempia vaikeuksia muodostaa yhteinen kanta. Tämä on valitettavaa, sillä tilanteesta seuraa johtajuuden puute, joka puolestaan horjuttaa Euroopan yhdentymisen perusteita ja kansalaisten luottamusta.
Haluan korostaa, että ryhmämme pitää kiinni sitoumuksistaan ja että mikäli rahoitusnäkymistä ei päästä sopimukseen, sovellamme täysimääräisesti perustamissopimuksen 272 artiklaa ja pyrimme määrittelemään vuosittain luvut, jotka tämä parlamentti hyväksyy yhteisön toiminnan takaamiseksi. Haluamme edelleen edistää Euroopan yhdentymistä, ja siksi tarvitsemme varoja, jotka parlamenttimme on budjettivallan käyttäjänä osoittanut.
Arvoisat neuvoston edustajat, suhtautukaamme asiaan vakavasti: emme voi sanoa viimeisellä minuutilla, että meidän on muutettava unionin rahankäyttöperiaatteita, emmekä voi liioin vaatia merkittävää lisäarvoa tuovien politiikkojen rahoituksen lisäämistä maatalouden kustannuksella. Mitä tietyt ihmiset ajattelivat lokakuussa 2002, kun he hyväksyivät käsittelemäämme kautta koskevat menot? Meidän on pidettävä kiinni antamistamme sitoumuksista.
Toivon, että Lissabonin strategiaa ja siten myös taloudellista ja sosiaalista yhteenkuuluvuutta pidetään keskipitkän aikavälin kehitystavoitteena sosialistiryhmässä ja neuvostossa. Olemme tietoisia hallitustenvälisen yhteistyön tuloksista Lissabonin tavoitteiden suhteen, emmekä panisi pahaksemme varojen merkittävää lisäämistä. Siksi haluan korostaa, että kaikkien politiikkojen on heijastuttava lopulta talousarvioon. Jos rahoitusnäkymät ylipäätään tuovat mukanaan lisäarvoa, se koostuu nähdäkseni unionin koheesiopolitiikkaan liittyvien ohjelmien turvaamisesta. Nämä ohjelmat ovat paitsi keino edistää solidaarisuutta ja korjata alueellisia epätasapainotiloja myös yhteisön tärkein julkinen väline, jonka avulla voidaan edistää investointeja, talouskasvua ja työllisyyttä ja saada näin kansalaiset kiinnostuneiksi eurooppalaisesta hankkeesta.
Arvoisat neuvostoa edustavat herrat – puhun herroista, koska naisia ei ole läsnä – ryhmäni puolesta pyydän teitä osoittamaan vastuunne. Kansanäänestysten kielteinen lopputulos ja yhteisymmärryksen puute neuvostossa ovat vain saman kolikon kaksi puolta. 
Kyösti Tapio Virrankoski (ALDE ).
    Arvoisa puhemies, viime viikon Eurooppa-neuvosto oli suuri pettymys. Se ei pystynyt sopimaan omasta kannastaan uusiksi rahoitusnäkymiksi, vaikka nykyiset päättyvät jo ensi vuonna. Siksi uusien aikaansaamisella on kiire.
Euroopan parlamentti päätti omasta kannastaan jo kesäkuun alussa. Siitä päätettiin perusteellisen valmistelun jälkeen, jossa käytiin läpi kaikki EU:n keskeiset politiikan alat. Siksi parlamentin johtopäätökset ovat selkeät ja perusteelliset.
Huippukokouksen käsittelyä leimasi erityisesti Ison-Britannian ja Ranskan kiistely Ison-Britannian jäsenmaksun palautuksesta ja EU:n maatalouspolitiikasta. Harvoin, tuskin koskaan, ovat jäsenvaltioiden omat nettomaksu-osuudet nousseet niin hallitseviksi tekijöiksi kuin nyt. Ehkä ainoa ratkaisu kiistaan löytyy maataloustukien yhteisrahoituksesta, johon parlamenttikin viittaa. Sen asteittainen toimeenpano yhtäaikaisesti Ison-Britannian jäsenmaksupalautuksen vähennyksen kanssa voisi luoda riittävän pohjan kompromissille.
EU tarvitsee toimielinten välisen sopimuksen rahoituskehyksestä. Ilman sopimustakin voidaan kyllä laatia vuotuinen budjetti perustamissopimuksen 272 artiklan perusteella, mutta se ei takaa eri politiikan alojen pitkäjänteistä ja tasapainoista kehitystä. Useimmat monivuotiset ohjelmat ovat katkolla vuoden 2006 lopussa. Näistä tärkeimmät koskevat alue- ja rakennepolitiikkaa, maaseudun kehittämistä, tutkimus- ja kehityspolitiikkaa sekä monia muita aloja. Näitä aloja koskevat uudet lainsäädäntöhankkeet ovat parhaillaan parlamentin käsittelyssä, mutta lopullisia päätöksiä on vaikea tehdä, kun ei tiedetä, minkä verran käytettävissä on määrärahoja.
Erityisen vaikeaksi tilanne näyttää käyvän yhden rahoitusnäkymien todellisen painopisteen, kilpailukyvyn vahvistamisen, osalta. Kasvua ja työllisyyttä edistävät tutkimus- ja tuotekehittelyvarat, koulutusohjelmien rahoitus sekä Euroopan laajuisten verkkojen rahoitus on tarkoitus kolminkertaistaa. Nyt tilanne näyttää todella surkealta. Jo kompromissiesityksissä rahoitus olisi puolitettu, ja nyt meillä ei ole lainkaan rahoituslinjauksia.
Myös alue- ja rakennepolitiikka vaatii ratkaisun. Kun nykyisen ohjelmakauden rahoitus ratkaistiin vain puoli vuotta ennen ohjelmakauden alkua, Agenda 2000 -keskustelussa Berliinissä, seurauksena oli rakennepolitiikan lamautuminen lähes kolmeksi vuodeksi. Jäsenvaltiot ja komissio eivät ehtineet laatia ja hyväksyä ohjelmia nopeammin. Nyt tilanne on vielä vaikeampi, koska meillä on 10 uutta jäsenvaltiota, joiden on vaikea edes arvioida tulevan rakenne- ja koheesiopolitiikan laajuutta. Seuraava puheenjohtajavaltio Iso-Britannia ei voi odottaa kädet ristissä ajan kulumista, vaan odotamme siltä nyt esityksiä ja ratkaisuja. 
Bernat Joan i Marí (Verts/ALE ).
    Arvoisa puhemies, osoittaaksemme, että Eurooppa on todella yhtenäinen, meidän on kuunneltava, mitä eurooppalaisilla on sanottavanaan. Ranskassa ja Alankomaissa on nyt koettu ensimmäistä kertaa EU:n rakentumisprosessin aikana suuri ero vaaleilla valittujen edustajien ehdotusten ja kansalaisten enemmistön tahdon välillä. Kannatamme Euroopan unionia, haluamme yhtenäisen Euroopan ja teemme työtä tämän tavoitteen eteen, mutta me katalonialaiset ja muut valtiottomiin kansoihin kuuluvat eurooppalaiset katsomme, että joissakin kysymyksissä ollaan menossa väärään suuntaan.
Emme saa unohtaa valtiottomien kansojen oikeuksia osana ihmisoikeuksia, kulttuurisia ja kielellisiä oikeuksia sekä kansalaisoikeuksia, joita tarvitaan rakentaessamme tavoittelemaamme yhtenäistä Eurooppaa. Näinä aikoina meidän on kuunneltava ja opittava: opittava vanhoista virheistä, kuten pyrkimyksistä rakentaa Euroopan unionia yksinomaan kansallisvaltioiden varaan, ja kuunneltava Euroopan unionin kansalaisia.
Saattaa olla, että EU:n uudet jäsenvaltiot ymmärtävät hyvin parlamentin jäseniä, jotka edustavat valtiottomia kansoja. Useimmat uudet jäsenvaltiot ovat uusia eurooppalaisia valtioita, joilla on kuitenkin takanaan villi historia, kuten meilläkin. Meidän kaikkien on rakennettava uusia siltoja ja hyväksyttävä uusia ajatuksia sellaisen unionin rakentamiseksi, jossa jokaisen asema voidaan tunnustaa täysimääräisesti. Euroopan unioni ei selviä, jos jatkamme etenemistä väärään suuntaan ja jos pitäydymme yksinomaan jakobiinisessa mallissa. 
Miguel Portas (GUE/NGL ).
   – Arvoisa puhemies, neuvostolla ei ole rohkeutta haudata perustuslakia. Kuollutta ei voida kuitenkaan herättää henkiin; emme voi elvyttää sellaista, mitä ei voida pelastaa. Neuvostolta puuttuu myös näkemystä. Sen puheenjohtajan suorapuheisuus ilmentää vain koruttomalla tavalla totuutta, jota hallitukset piilottelevat unionilta. Kansallisen itsekkyyden vankina neuvostolla ei ole omaa poliittista kunnianhimoa, ja se pyrkii valmistamaan munakasta rikkomatta munia. Tällaisella kauppiaan ajatustavalla tavoitteemme on tuhoon tuomittu.
Ranskan kansanäänestys merkitsi käännekohtaa. Joko Euroopan unionista tehdään pelkkä markkina-alue tai sitä pyritään syventämään ja viemään eteenpäin kiinnittämällä suurta huomiota kansanäänestysten tulosten taustalla oleviin sosiaalisiin syihin. Julkinen mielipide on tärkein uusi tekijä tässä kriisissä. Kansalaiset eivät halua vähentää unionin painoarvoa vaan lisätä sitä ja parantaa unionia. Reaktiona ei pidä olla pysähtyminen, vaan meillä on oltava rohkeutta käynnistää uusi, aidosti demokraattinen perustuslakiprosessi: emme saa kulkea kohti umpikujaa, vaan meidän on saatava aikaan unioni, jolla on omat varat ja jolle on ominaista aiempaa suurempi solidaarisuus ja aiempaa paremmat valmiudet torjua työttömyyttä. 
Nils Lundgren (IND/DEM ).
    Arvoisa puhemies, Ranskan ja Alankomaiden kansanäänestykset ja viimeviikkoiset huippukokoukset paljastivat selvästi, että eurooppalaisessa hankkeessa on kyse eliitin hankkeesta, jolta puuttuu ruohonjuuritason tuki. Kansan päätöksen nimittäminen kriisiksi osoittaa, ettei demokraattiseen unioniin uskota. Nyt meidän on todettava, että perustuslakiluonnos on kaatunut EU:n omien sääntöjen perusteella. Jo kaksi perustajavaltiota on torjunut sen. Asia on selvä, ja kysymys kuuluukin, mitä teemme nyt.
Mielestäni meidän on perustettava uusi, demokraattisesti nimitetty valmistelukunta, joka edustaa kansan eikä eliitin näkemyksiä. Kolmea eri kysymystä ei saada sekoittaa keskenään niin kuin nyt on tapahtunut. Eurooppalaisille on yritetty tyrkyttää jotakin, mitä he eivät halua.
Ensinnäkin meidän on muokattava jo solmittuja sopimuksia niin, että ne ovat selkeitä ja helppotajuisia. Tämä ei ole suuri poliittinen kysymys, vaan kyse on yksinkertaisesta muokkauksesta. Toiseksi meidän on muutettava päätöksenteossa sovellettavien sääntöjen muotoa aloilla, joiden osalta olemme jo todenneet, että päätökset on tehtävä yhdessä. Kolmanneksi perustuslakiluonnos sisälsi kaikenlaisia suunnitelmia, jotka koskivat yhteistä puolustusta, yhteistä ulkopolitiikkaa ja monia muita asioita, joita ei olisi missään tapauksessa pitänyt käsitellä tässä yhteydessä. Tällaisia kysymyksiä ei pidä sisällyttää mihinkään, mikä näyttää perustuslailta, vaan eurooppalaisten on saatava keskustella niistä tulevaisuudessa.
Meidän on aloitettava uudelleen alusta, kunnioitettava kansalaisten päätöstä ja annettava demokraattisesti valittujen ihmisten arvioida tätä päätöstä demokraattisessa valmistelukunnassa. 
Andreas Mölzer (NI ).
    Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, ensisijainen motiivi arvioida minkä tahansa puheenjohtajakauden kulkua vaikuttaa olevan EU:n poliittisen eliitin halu päästä osoittamaan keskinäistä arvonantoa. Tämä ei kuitenkaan millään tavoin auta unionia pääsemään yli tämänhetkisestä raskaasta, kaksitahoisesta kriisistä.
Kaksitahoisen tästä kriisistä tekee yhtäältä se, että Ranskan ja Alankomaiden kansanäänestykset ovat osoittaneet kansalaisten ylivoimaisen enemmistön torjuvan selkeästi EU:n nykysuunnan – olivatpa sisäpoliittiset motiivit mitä tahansa. Toisaalta huippukokouksen epäonnistuminen on osoittanut, etteivät hallitusten päämiehet löydä keskuudestaan halua kulkea yhteistä tietä. Sekä kansalaisten kielteinen suhtautuminen perustuslakiin että sisäpoliittinen taktikointi ja kansallisen itsekkyyden ylivalta neuvostossa osoittavat, että EU on kriisissä, josta selviäminen ei ole helppoa. Tämä kriisi saattaa kuitenkin tarjota myös mahdollisuuden radikaaliin suunnanmuutokseen, Euroopan unionin kehityssuunnan uudelleenmääritykseen. Irtautukaamme unionista, jolle on ominaista kansasta vieraantuneiden byrokraattien, käytäväpoliitikkojen ja teknokraattien itsekkyys. Siirtykäämme omista asioistaan päättävien kansojen ja täysivaltaisten kansalaisten unioniin. Mahdollisuuden radikaaliin muutokseen pitäisi merkitä juuri tätä. 
Struan Stevenson (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, ensimmäistä kertaa elämässäni huomaan olevani ainakin joissakin asioissa samaa mieltä Tony Blairin kanssa. Mielestäni hän on oikeassa vaatiessaan EU:n rahoitusmenettelyn perusteellista uudistamista erityisesti yhteisen maatalouspolitiikan osalta. Ei voi olla oikein, että 25 jäsenvaltion unionissa 42 prosenttia talousarviosta hupenee YMP:hen, kun alle 4 prosenttia työvoimastamme työskentelee maatalouden palveluksessa. Ei voi myöskään olla oikein, että vaikka YMP-kakku on jaettava 25 jäsenvaltion kesken, yksi jäsenvaltio saa siitä jättimäisen 23,4 prosentin siivun.
Miten voimme hyväksyä järjestelmän, jossa täällä Brysselissä kokoontuva ympäristön, kansanterveyden ja elintarvikkeiden turvallisuuden valiokunta vaatii aivan oikeutetusti yhä ankarampia säännöksiä tupakkatuotteiden myynnille ja markkinoinnille – tuotteiden, jotka tappavat vuosittain puoli miljoonaa kansalaistamme – kun toisella puolen käytävää kokoontuva maatalouden ja maaseudun kehittämisen valiokunta äänestää tyytyväisenä yli miljardin euron vuosittaisista tuista eurooppalaisille tupakanviljelijöille?
Uudistuksia tarvitaan kuitenkin paljon laajemmalti kuin ainoastaan YMP:n osalta. Ranskalaiset ja alankomaalaiset osoittivat meille, että olemme menettäneet kosketuksen omiin äänestäjiimme. Kyseessä oli arvokas opetus, joka meidän kaikkien on syytä painaa mieleemme. Rohkeat sanamme Lissabonin strategiaan liittyvien tavoitteiden savuttamisesta, vastaamisesta globalisaation haasteisiin, kilpailukyvyn lisäämisestä ja taloudellisista uudistuksista eivät saa koskaan seurakseen rohkeita tekoja. Olemme käytännöllisesti katsoen hylänneet vakaus- ja kasvusopimuksen, olemme aloittaneet odotetun ja kokonaisvaltaisen vetäytymisen palveludirektiivistä ja äänestimme tässä parlamentissa työaikadirektiiviä koskevan opt-out-mahdollisuuden poistamisen puolesta, mutta samaan aikaan komissio valmistelee 900 uuden direktiivin julkistamista. Luvassa on lisää paperisotaa, byrokratiaa ja sekaantumista kansalaistemme elämään. Kuvittelemmeko todella, että tämä tuo meille kilpailuetua maailmanlaajuisilla markkinoilla? Kuvittelemmeko, että saavutamme näin Lissabonin tavoitteet? En usko, että näin käy. Ranskalaiset ja alankomaalaiset herättivät meidät. Herätkää ja haistelkaa aamukahvin tuoksua! 
Jo Leinen (PSE ).
    Arvoisa puhemies, neuvoston puheenjohtaja Juncker totesi pitävänsä valitettavana, että hänen on luovuttava neuvoston puheenjohtajuudesta jo puolen vuoden jälkeen. Jos perustuslaki olisi voimassa, hänet voitaisiin valita kahdeksi ja puoleksi vuodeksi. Ehkäpä huippukokous osoitti, miten tärkeää neuvoston olisi kehittyä tähän suuntaan.
Olen hyvin tyytyväinen, ettei huippukokouksessa päädytty suunnitelmaan B, joka olisi merkinnyt ratifiointiprosessin keskeyttämistä ja tekstin neuvottelemista uudelleen, vaan suunnitelmaan D, joka merkitsee sekä ratifioinnin että keskustelun jatkamista. Keskustelulla tarkoitan suurta keskustelua Euroopan unionin tulevaisuudesta. Arvoisa komission varapuheenjohtaja Wallström, teidän käsissänne ovat nyt avaimet eurooppalaisesta hankkeesta käytävän keskustelun aloittamiseksi yhdessä kansalaisten kanssa.
Tämä on oikea strategia, jota tuen täydestä sydämestäni. Toivon, että Luxemburgin kansanäänestys osoittautuu menestykseksi, sillä siinä tapauksessa meillä olisi kaksi kansan kyllä-ääntä kahta ei-ääntä vastaan, mikä saattaisi merkitä uutta pontta perustuslain hyväksymiselle. Nyt meidän on keskusteltava siitä, mitä EU on ja miksi tarvitsemme sitä. Keskustelun aiheet ovat ilmeisiä: niihin kuuluvat EU:n rooli globalisaatiossa, ulospääsytiet talous- ja työllisyyskriisistä, EU:n ulkorajat ja kysymys siitä, miten kauas ne voidaan ulottaa, puhumattakaan EU:n sisäisestä avoimuudesta ja demokratiasta.
Huippukokouksen päätöslauselmassa jäin kaipaamaan mainintaa siitä, miten keskustelu pitäisi järjestää. Ei riitä, että järjestämme 25 kansallista keskustelua, jotka eivät ole yhteydessä toisiinsa. Meidän on yhdistettävä nämä keskustelut ja luotava koko EU:n kattava kokonaisuus. Jos Giscard d'Estaingin ajatusta kansojen kongressista ei olisi tyrmätty valmistelukunnassa, voisin melkein pitää hyvänä ajatuksena järjestää samankaltaiselta pohjalta Euroopan parlamentin ja kansallistan parlamenttien välinen tilapäinen edustajakokous. Toivon joka tapauksessa, että tämän kriisin seurauksena syntyy entistä vahvempi Euroopan unioni, joka on aiempaa lähempänä kansalaisiaan. 
Paolo Costa (ALDE ).
    Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston jäsen Schmit, hyvät kollegat, Luxemburgin puheenjohtajakausi jää mieliin samanaikaisuudesta sellaisten ulkoisten tapahtumien kanssa, jotka ovat sysänneet eurooppalaisen hankkeen todelliseen kriisiin mutta joiden ansiosta Euroopan unioni voi nyt määritellä uudelleen tehtävänsä ja kehittää tiedustelutoimintaansa, toimielimiään, järjestäytymistään ja varainkeruutaan.
Tämä ei vähennä teitä kohtaan tuntemaamme kiitollisuutta. Menneen ajan – jolloin maailma ja Eurooppa olivat meille synonyymejä – maailmanlaajuisten ongelmien ratkeaminen merkitsee, että menestyksen myötä voimme todeta tämän aikakauden Euroopan historiassa tulleen päätökseen. Kaikkien kysymysten nopea globalisoituminen velvoittaa meidät aloittamaan uuden aikakauden, joka on aivan yhtä haastava ja etten sanoisi yhtä jännittävä kuin edellinenkin.
Euroopan sisällä on saavutettu rauha ja vakaus, laajentumiskierrosten ja Euroopan sisämarkkinoiden avulla on varmistettu vaurauden leviäminen ja Euroopan lukuisia kulttuureja – joiden kaikkien juuret ovat yhteisessä juutalais-kreikkalais-kristillisessä perinteessä – on onnistuttu vaalimaan, eli perustajaisien alkuperäinen hanke on saatettu suurelta osin päätökseen, vaikka Kaakkois-Euroopan täysimääräistä ja välttämätöntä osallistumista vielä odotellaankin.
Vanhat kysymykset – rauha, vauraus ja identiteetti – voidaan ratkaista nykyään vain kansainvälisellä tasolla, jolla maailmanlaajuiset toimijat odottavat eurooppalaista toimijaa. Meidän on oltava tehtävämme tasalla, aiempaa yhtenäisempiä ja integroituneempia ja suoremmin tilivelvollisia Euroopan kansalaisille. Emme kaipaa jäsenvaltioiden tarpeetonta, ellei suorastaan vahingollista väliintuloa: ilman sitä voimme saavuttaa tavoitteet, joiden saavuttamiseen eurooppalaiset eivät usko nykyisen unionin enää pystyvän.
Puheenjohtajavaltio Luxemburg on tehnyt parhaansa lieventääkseen ulkoisten tapahtumien vaikutusta, huolimatta monien suurten jäsenvaltioiden synkästä taloudellisesta tilanteesta ja vaikeista työllisyysoloista, 25 jäsenvaltion neuvoston toimimisesta Nizzan sopimuksen mukaan ja komissiosta, joka ei edelleenkään pysty täysin iskostamaan yhteisöhenkeä unionin työhön. Puheenjohtajavaltio Luxemburgin ansiosta asialistallamme ovat edelleen vakaus- ja kasvusopimuksen periaatteellisen täysimääräisyyden puolustaminen, kannustaminen perustuslakisopimuksen ratifiointiin, avoin ja määrätietoinen pyrkimys saavuttaa sopimus talousarviosta sekä Lissabonin strategian antamat virikkeet.
Ennen kaikkea puheenjohtajavaltio Luxemburg on kuitenkin opettanut meille, että odoteltaessa tarkoituksenmukaisempia menettelyjä, kuten perustuslakisopimuksessa määriteltyjä menettelyjä, unionin on käytettävä kaikki poliittiset voimavaransa pitääkseen prosessin tasapainoisena. Unionin on kuitenkin otettava lisäaikaa keskittyäkseen uudelleen perustavoitteisiinsa ja omiin työtapoihinsa. Emme saa päästää paniikkimielialaa valloilleen. Emme saa myöskään vaikeuttaa nykyisten perussopimusten hyödyntämistä yhteisön säännöstön suojaamisessa ja laajentamisessa, vaikka aluksi saavutettaisiinkin vain vaatimattomalta näyttäviä tuloksia, kuten eurooppalainen ajokortti, joka toivottavasti hyväksytään muutaman päivän kuluttua yhteispäätösmenettelyssä. 

Friedrich-Wilhelm Graefe zu Baringdorf (Verts/ALE ).
    Arvoisa puhemies, neuvoston puheenjohtaja totesi odottaneensa Euroopalta kypsempää asennetta. Kypsymättömyyttä ei ole kuitenkaan osoittanut Eurooppa vaan neuvosto, joka on pilannut maineensa lakiasäätävänä elimenä. Onkin korkea aika, että pakotamme neuvoston tekemään kokouksistaan julkisia, mistä saattaisi olla apua.
Ison-Britannian pääministeri Tony Blair vaatii nyt maatalouspolitiikan radikaalia uudistamista. Olemme valmiita siihen. Blairin vaatimus on kuitenkin tekopyhä, sillä hän oli yksi niistä, jotka jarruttivat edellistä maatalousuudistusta estäessään suorien maksujen rajoittamisen tai mukauttamisen. Blair esti sosiaalisen yhteenkuuluvuuden toteutumisen, joka palkkioiden sitomisella tilojen työvoiman määrään olisi saavutettu. Äänestämällä vastaan hän esti myös määrärahojen kohdentamisen uudelleen toiseen pilariin, siis innovaation, työllisyyden ja ympäristön sekä maaseutualueiden talouskehityksen tukemiseen. Ottaessaan maatalouspolitiikan esille Blair antaa meille näin ollen tilaisuuden vaatia, että Isolle-Britannialle myönnettävä alennus otetaan uudelleen käsiteltäväksi, mitä useimmat meistä täällä parlamentissa joka tapauksessa kannattavat. 
Graham Booth (IND/DEM ).
    Arvoisa puhemies, kun Jean-Claude Juncker esitteli täällä parlamentissa tammikuussa puheenjohtajakautensa painopistealueet, Yhdistyneen kuningaskunnan itsenäisyyspuolue muistutti hänen todenneen, että neuvoston on mahdollista päästä EU:n talousarviosta pikaisesti sovintoon, joka pitää sisällään vuotuisen alennuksen Yhdistyneelle kuningaskunnalle. Huomautimme tuolloin, että puheenjohtaja Junckerilla oli sellainen käsitys, että hän pystyisi muuttamaan kuudessa kuukaudessa järjestelyä, josta oli neuvoteltu viisi vuotta. En tiedä, oliko puheenjohtaja Juncker naiivi vai ylimielinen, mutta viime viikolla hän ymmärsi, mitä seurauksia sillä olisi.
Tiedotusvälineissä on esitetty väite, jonka mukaan salliessaan alennuksesta keskustelemisen ajankohtana, jolloin tällaiset keskustelut ei olisi olleet välttämättömiä, Blair putosi presidentti Chiracin asettamaan ansaan. Viimeksi mainittu halusi tiedotusvälineiden mukaan kääntää näin huomion pois Ranskan kansanäänestyksen kielteisestä tuloksesta. Itse asiassa alennuksesta oli joka tapauksessa määrä keskustella viime viikolla, koska puheenjohtaja Juncker oli vakaasti päättänyt, että näin tehtäisiin. Hänen mahdollisuutensa olivat lähes menneet, ja esirippu oli laskeutumassa pian Luxemburgin puheenjohtajakauden päätteeksi. Puheenjohtaja Juncker on oikeassa yhdessä asiassa: EU on syvässä kriisissä, ja siitä saamme kiittää hänen kuusi kuukautta kestänyttä kauttaan EU:n peräsimessä.
Haluan myös kiittää neuvoston puheenjohtajaa johtopäätöksestä, jonka hän teki Ranskan ja Alankomaiden kielteisistä kansanäänestyksistä. Neuvoston puheenjohtajan sanat "haluan itsepintaisesti uskoa siihen, etteivät ranskalaiset eivätkä alankomaalaiset ole torjuneet perustuslakisopimusta" jäävät historiaan tyypillisenä esimerkkinä EU:n poliittisen eliitin asenteesta 2000-luvulla.
Olen kotoisin Devonista, jossa asuvia pidetään usein yksinkertaisina maalaisina. Mutkattomasta elämänkatsomuksestani huolimatta, tai ehkä juuri sen ansiosta, EU:n perustuslakia oli mielestäni uskomattoman helppo ymmärtää. On päivänselvää, että jos haluat kotimaasi säilyttävän itsenäisyytensä, on äänestettävä perustuslakia vastaan. Ranskalaisilla ja alankomaalaisilla on selvästikin devonilaisten tapaan kyky ymmärtää tämä asia. Mitä osaa sanassa "ei" arvoisa neuvoston puheenjohtaja Juncker ei ymmärrä? 
James Hugh Allister (NI ).
    Arvoisa puhemies, Junckerin puheenjohtajakausi on merkinnyt valtavaa epäonnistumista niille, jotka pitävät edelleen tiukasti kiinni eurooppalaisesta unelmasta. Hänen puheenjohtajakaudellaan kallisarvoinen perustuslaki on ajautunut kansanäänestyksissä kohtalokkaasti karille ja talousarviosta käytäviä keskusteluja leimaa täydellinen sekasorto ja katkeruus, kuten Junckerin tämänpäiväinen puhe osoittaa.
Tästä voi kuitenkin seurata jotain hyvääkin. Jos eurooppalaiset johtajat havahtuvat tämän seurauksena samaan todellisuuteen, jossa monet heidän kansalaisistaan jo elävät, tuloksena voi olla toimiva Eurooppa. Olennaista on tehdä perinpohjaisia muutoksia, joissa tulisi asettaa kansallisvaltio jälleen etusijalle ja luopua Bryssel-keskeisyydestä, samalla kun kansallisille hallituksille ja parlamenteille palautetaan laaja-alaiset toimivaltuudet. Jotta Euroopalla olisi jonkinlaisia toiveita menestymisestä, sen on perustuttava suvereeneihin valtioihin, jotka käyvät kauppaa ja tekevät yhteistyötä molemminpuolisten etujen nimissä eivätkä hyödyttääkseen yhä tiiviimpää unionia, joka ei toimi ja jota kukaan ei halua.
Eurooppa ei nykymuodossaan voi toimia, kuten puheenjohtajakautenne osoittaa, arvoisa neuvoston puheenjohtaja Juncker. 
Konstantinos Hatzidakis (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, ottaen huomioon institutionaalinen roolini Euroopan parlamentissa minun pitäisi puhua Brysselin huippukokouksen epäonnistumisesta yhteenkuuluvuuden osalta. Tämä epäonnistuminen surettaa meitä kaikkia ja aiheuttaa ongelmia uuteen ohjelmakauteen 2007–2013 sisältyvien, yhteisön tukikehystä ja aluepolitiikkaa koskevien ohjelmien käynnistymiselle hyvissä ajoin.
Erityisesti yhden jäsenvaltion aloitteesta käynnistetyssä keskustelussa on kuitenkin otettu esille myös asioita, jotka eivät sisältyneet Brysselin huippukokouksen ennalta sovittuun esityslistaan. Tällainen on esimerkiksi yhteinen maatalouspolitiikka. Minua mietityttää se, miksi ne, jotka ottivat tämän asian esille nyt, eivät voineet tehdä sitä vuonna 2002, kun kaikki yhteistä maatalouspolitiikkaa ja maatalousbudjettia koskevat asiat lyötiin lukkoon vuoteen 2013 saakka. Mietin, olisivatko he kaikki valmiita näyttämään esimerkkiä leikkaamalla laajamittaista maanviljelyä harjoittavien viljelijöidensä määrärahoja. Etelä-Eurooppa ei voi maksaa laajentumisen kustannuksia, kuten eivät entiset koheesiomaatkaan.
Keskustelussa on otettu esille myös kysymys uudesta mallista Euroopalle, mutta kaikki mallit edellyttävät rahoitusta. Enemmän Eurooppaa tarkoittaa myös enemmän rahaa. Emme voi puhua uudesta eurooppalaisesta visiosta, kun yhteisön talousarvio vastaa vain 2,5 prosenttia jäsenvaltioiden julkisista menoista.
Eurooppa tarvitsee nyt enemmän kuin koskaan aiemmin rohkeaa ja näkemyksellistä johtajuutta, jossa suunnataan katseet tuleviin sukupolviin tulevien vaalien sijaan. Poliittisen johtomme ei pitäisi esittää Eurooppaa velvollisuuksiensa "ripustimena" tai välttämättömänä pahana. Meidän on näytettävä kansalaisille, mistä Euroopassa on todella kyse, nimittäin päätöksestä rauhan, yhteistyön, kehityksen ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden puolesta. 
Catherine Guy-Quint (PSE ).
    Arvoisa komission jäsen, arvoisa komission puheenjohtaja Barroso, arvoisa neuvoston puheenjohtaja Juncker, ensinnäkin on minun vuoroni kiittää puheenjohtajavaltio Luxemburgia sen ponnisteluista ja ennen kaikkea menettelytavasta, joka oli kunnioittava muita toimielimiä kohtaan ja erittäin demokraattinen. Uskon, että turvaudumme tähän menettelytapaan tulevina vuosina aina tilanteen vaikeutuessa.
Olen kuitenkin erittäin katkera tästä huippukokouksesta ja sen tuloksesta erityisesti rahoitusnäkymien osalta. En halua mitenkään provosoida, mutta olen henkilökohtaisesti kiusaantunut ja jopa häpeissäni joidenkin eurooppalaisten valtioiden toiminnan kuvastamasta kansallisesta omahyväisyydestä. Uudet jäsenvaltiot ovat antaneet arvokkaan opetuksen eurooppalaisuudesta näille maille, jotka pitävät liian tiukasti kiinni aiemmin saavuttamistaan eduista. Neuvoston toiminta on jälleen kerran ollut esimerkki siitä, että lupaukset sitovat vain niitä, jotka uskovat näihin lupauksiin, kuten Corrèzen esittämä poliittinen ajatelma kuuluu. Euroopan kansalaiset alkavat kuitenkin menettää uskoaan.
Arvoisat neuvoston jäsenet, haluan huomauttaa ohimennen, että Eurooppa-neuvoston kokouksessa oli läsnä erittäin vähän naisia, ja mielestäni tasa-arvoisuus neuvostossa edistäisi sen poliittisia toimintatapoja. Siis, arvoisat neuvoston jäsenet, mitä on tapahtunut sitoumuksillenne vauhdittaa kasvua ja innovaatiota, jotta jokainen voi löytää hyvän työpaikan ja paikan yhteiskunnassamme? Sanansa pitäminen on epäilemättä ikivanha ja poissa muodista oleva hyve, mutta kun alettiin käsitellä talousarviota, neuvoston lupaukset haihtuivat savuna ilmaan.
Parlamentin pelot kävivät näin ollen toteen neuvostossa. Parlamentin laajan enemmistön hyväksymä päätöslauselma oli kuitenkin erittäin maltillinen hankkeidemme osalta ja mahdollisti tiettyjen politiikanalojen realistisen kehittämisen seitsemän vuoden ajan. Tämä päätöslauselma on ainoa asia, johon olen tyytyväinen Euroopan parlamentin jäsenenä ja Euroopan kansalaisena. Me parlamentissa olemme valmiita jatkamaan neuvotteluja Eurooppa-neuvoston kanssa heti, kun sillä on taas jalat maassa, mutta ennen kaikkea sitten, kun neuvosto jatkaa todellisen poliittisen yhdentymishankkeen edistämistä. Kukin jäsenvaltio on edelleen vakuutettava siitä, että 25 jäsenvaltion muodostaman unionin tuottama lisäarvo on paljon suurempi kuin rahoitusosuutemme Euroopan unionin talousarviosta.
Haaveilemamme Eurooppa on olemassa, mutta se tarvitsee laajempaa, ylevämpää, kunnianhimoisempaa ja humanistisempaa näkemystä, johon yhdistyy suurempi yhteisvastuullisuus, jonka kansalaiset jakavat ja jota neuvosto kunnioittaa, jotta voimme yhdessä kohdata todellisuuden ja tulevat haasteet. 
Alfonso Andria (ALDE ).
    Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, nämä ensimmäiset kuusi kuukautta ovat olleet erityisen täynnä suuria haasteita Euroopan unionin tulevaisuudelle: vakaus- ja kasvusopimuksen uudistaminen, Lissabonin toimintasuunnitelman elvyttäminen, perustuslain ratifiointi ja rahoitusnäkymät.
Pyrkiessään ansiokkaasti käsittelemään kaikkia näitä haasteita puheenjohtajavaltio Luxemburg on osoittanut omat poliittiset kykynsä ja päättäväisen tukensa yhteisön hankkeelle. Puheenjohtajavaltio kärsi viime torstaina ja perjantaina kokoontuneessa Eurooppa-neuvostossa valitettavan taka-iskun, mikä ei ainakaan auta Eurooppaa rakentamaan kansalaisiin toimivaa ja aidosti luottamukseen perustuvaa suhdetta.
Arvoisa ministeri, minun on kuitenkin lisättävä, etten ollut yhtä vaikuttunut nykyisen puheenjohtajavaltion kannasta koheesiopolitiikan määrärahoihin seuraavalla ohjelmakaudella. Alkuperäisen, hyvin rajoittavan ehdotuksen osalta huippukokouksen alussa otettiin edistysaskel, jota en henkilökohtaisesti pidä tyydyttävänä ja joka ei itse asiassa olisi, mikäli asiasta olisi kyetty sopimaan, ollut riittävä vastaus vaatimuksiin kehityksessä jälkeenjääneiden alueiden tasapainoisesta kehittämisestä. Parlamentti oli kuitenkin lähettänyt tärkeän myönteisen viestin hyväksymällä suurella enemmistöllä Bögen päätöslauselman ja näkemyksen, joka vastaa täysin Euroopan komission kantaa.
Onko mahdollista, ettei kaikella tällä ole mitään merkitystä? Onko näin ollen mahdollista, ettei päätöslauselman puolesta äänestäneiden 426:n demokraattisesti valitun parlamentin jäsenen mielipidettä oteta lainkaan huomioon?
Päätän puheenvuoroni toivomalla omasta puolestani, että viimeviikkoisen epämiellyttävän koetuksen jälkeen saadaan aikaan vallitsevat näkemykset huomioon ottaen tasapainoinen sopimus. Toivon myös, että sopimus syntyy mahdollisimman pian eikä meidän tarvitse käyttää siihen nyt saamaamme lisäaikaa. 
Marianne Thyssen (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, parlamentin Lissabonin strategiaa käsittelevän ohjausryhmän Euroopan kansanpuolueen (kristillisdemokraatit) ja Euroopan demokraattien ryhmän koordinaattorina haluan aloittaa ilmaisemalla olevani jossain määrin tyytyväinen. Tyytyväinen siihen, että Luxemburgin puheenjohtajakaudella Lissabonin strategialle annettiin uusi piristysruiske ja että tämä strategia voi todellakin edetä nyt, kun viimeisin ja erityisen hankalaksi osoittautunut huippukokous on hyväksynyt yhdennetyt suuntaviivat. Tämä on osoitus siitä, että sosiaalinen yhteenkuuluvuus, kestävä kehitys sekä kasvun ja työllisyyden uusi painottaminen ovat edelleen kolmen toimielimen yhteisiä painopistealueita.
Tiedämme, että jäsenvaltiot ovat pääosassa tässä strategiassa nyt ja tulevaisuudessa, mutta tiedämme myös, että Euroopalla on oma tehtävänsä. Voidaksemme pitää oman osamme sopimuksesta tarvitsemme rahaa. Epäonnistuminen rahoituspakettia koskevan sopimuksen aikaansaamisessa tarkoittaa, ettei antamiamme lupauksia voida täyttää tai ei voida täyttää ainakaan riittävästi. Tämä on häpeällistä eritoten uusien jäsenvaltioiden kannalta monestakin syystä, joita muut puhujat ovat jo selittäneet. Erityisen valitettavaa on kiusallinen tapa, jolla paljastui, että jäsenvaltioilta puuttuu poliittinen halu kehittää Euroopan unionia yhdessä.
Kehittää EU:ta mihin suuntaan? Hyödyntäkäämme hyvin tätä aktiivista pohdinta-aikaa, joka meillä on joka tapauksessa käytettävissämme. Meidän pitäisi käyttää tätä aikaa tehdäksemme Euroopan unionista jälleen hankkeen, jolla on näkyvää lisäarvoa kaikille niille kansalaisille, jotka ovat huolissaan työpaikoistaan ja yritysten siirtymisestä ulkomaille ja joita maahanmuutto pelottaa. Kansalaisten on vaikea käsitellä EU:n laajentumista, koska he saivat asiasta aivan liian vähän tietoa kotimaissaan, ja he pelkäävät myös globalisoitumisprosessia, jota he eivät tiedä ohjattavan tavalla tai toisella.
Mikäli kaikkivaltias olisi olemassa ja ylijumala Zeus hallitsisi edelleen, hänen pitäisi voida rakastua Eurooppaan uudelleen. Meidän pitäisi mielestäni varmistaa, että tarjoamme kansalaisille esikuvansa kaltaisen, karismaattisen ja jälleen vetovoimaisen Euroopan. Luxemburgin puheenjohtajakausi lähentelee nyt loppuaan. Olen varma, että puhun monien puolesta todetessani, että luotan sitoutuneisuutenne ja vakaumukseenne puheenjohtajakautenne päättymisen jälkeenkin. Arvoisa neuvoston puheenjohtaja Juncker, uskon myös puhuvani monien puolesta sanoessani, että olemme kiitollisia avoimuudestanne ja rehellisyydestänne. 
Edite Estrela (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, haluan aloittaa kiittämällä komissiota ja puheenjohtajavaltio Luxemburgia niiden ponnisteluista Eurooppa-neuvoston katastrofin estämiseksi.
Puheenjohtaja Junckeria mukaillakseni Eurooppa-neuvosto ei ollut puheenjohtajavaltion epäonnistuminen vaan Euroopan epäonnistuminen. Se oli valtava pettymys. Kansalaiset odottivat Eurooppa-neuvostolta vahvaa viestiä mutta saivat vastauksen, josta puuttui laatu, kunnianhimo ja kantava ajatus.
Unioni menetti siten ainutlaatuisen tilaisuuden antaa kuva vahvasta ja yhtenäisestä johtajuudesta. Eurooppalaisten johtajien toiminta ei vastannut tehtävää, jonka historia oli heille asettanut. Kansalliset edut asetettiin unionin arvojen edelle, ja puheenvuoroissa korostui itsekkyys yhteisvastuullisuuden sijaan. Käyttäkäämme nyt hyväksemme tätä tilaisuutta etsiä vastauksia kansalaisten esittämiin, esimerkiksi seuraavankaltaisiin kysymyksiin. Mikä rooli Euroopalla on maailmassa? Miten lisäämme tuottavuutta ja parannamme kilpailukykyä globalisoituneessa maailmassa? Miten vähennämme työttömyyttä? Miten edistämme sosiaalista yhteenkuuluvuutta? Mitä sosiaalista mallia meidän pitäisi toteuttaa?
Eurooppa saattaa olla nyt tienhaarassa, mutta historia on opettanut meille, että parhaimmat muutokset voidaan tehdä juuri kriisiaikoina. Toivokaamme, että osoitamme pystyvämme kääntämään vaikeudet mahdollisuuksiksi. Maailma on muuttunut, ja kansalaisten huolenaiheet ja tarpeet ovat muuttuneet sen mukana. EU:n on pysyttävä tämän kehityksen tasalla ja aloitettava rakentamalla uusi suhde kansalaisiin. Muutos ei tarkoita sellaista muuttamista, että kaikki säilyy ennallaan, kuten eräs Lampedusan romaanin henkilöistä totesi. Siinä olisi kyse pelkästä silmänkääntötempusta.
Eurooppa tulee toimeen ilman perustuslakisopimusta, mutta on kyseenalaista, tulisiko se toimeen ilman rahoitusnäkymiä koskevaa sopimusta. Euroopan on oltava poliittinen unioni sekä yhteenkuuluvuuteen ja yhteisvastuullisuuteen perustuva alue eikä pelkkä vapaakauppa-alue. Tämä on haaste tulevalle puheenjohtajakaudelle, jonka toivon voivan tuottaa meille miellyttävän yllätyksen. 
Othmar Karas (PPE-DE ).
    Arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, meidän pitäisi mielestäni pysähtyä pohtimaan ja ennakoimaan tulevaa sen sijaan, että teemme täyskäännöksen ja palaamme taaksepäin. Olemme iloisia, että Eurooppa voi jälleen hengittää molemmilla keuhkoilla. Neuvostossa näyttää olevan niitä, jotka pyrkivät käyttämään hyväkseen vastakkainasettelua "uudet vastaan vanhat" ja "tulevaisuus vastaan menneisyys". Euroopan parlamentti hyväksyy perustuslakisopimuksen kahden kolmasosan enemmistöllä. Samaan aikaan useat hallitustenpäämiehet eivät saa kansalaistensa enemmistön tukea demokratian, kansalaisoikeuksien ja avoimuuden lisäämiselle.
Euroopan parlamentti hyväksyy rahoitusnäkymät, koska se haluaa tehdä Euroopan unionista tehokkaamman, toimivamman ja taloudellisemman. Samaan aikaan neuvostossa istuu hallitustenpäämiehiä, jotka eivät ota omia päätöksiään eivätkä sopimuksia huomioon, heikentävät yhteistä tavoitetta eli Euroopan unionin kehittämistä edelleen poliittiseksi unioniksi eivätkä noudata toimielimiä koskevia sääntöjä, koska uskovat tulevansa toimeen omillaan.
Minulla on sellainen vaikutelma, että neuvostossa on liian monia kansallisia johtajia, joille kotimaan kansalaisten suosio on tärkeämpää kuin heidän vastuunsa yhteisölle, jotka syyttävät mieluummin toisia kuin jakavat vastuuta ja jotka valitsevat itsekkyyden yhteisvastuullisuuden sijaan. Jos haluatte voittaa jälleen kansalaisten luottamuksen eurooppalaiseen hankkeeseen menestystarinana, ette voi uskotella heille kaikenlaista, pitää heitä typeryksinä tai olla välittämättä heidän huolenaiheistaan ja peloistaan. Teidän on sen sijaan tultava kansalaisia puolitiehen vastaan, kerrottava heille, miten asiat ovat, toteutettava päätöksenne ja noudatettava sopimuksia. Jos haluatte tehdä lopun johtotasolla suljettujen ovien takana harjoitettavasta kaksinaismoralismista, teidän on annettava kansallisille parlamenteille enemmän sananvaltaa päätöksentekoprosesseissa ja hyväksyttävä perustuslakisopimus vakuuttavasti. Jos haluatte korvata itsekkyyden yhteisvastuullisuudella, teidän on tavoiteltava sosiaalista markkinataloutta. Jos haluatte estää vähemmistöä pitämästä enemmistöä panttivankinaan, teidän on asetettava tavoitteeksenne vahvempi kansalaisten ja kansallisten parlamenttien Eurooppa.
Olen yhä vakuuttuneempi siitä, että kaikkien niiden, jotka pyrkivät todella vakavissaan luomaan poliittisen unionin ja vahvistamaan maanosamme asemaa maailmassa, on todella sitouduttava ajatukseen liittovaltiosta, toisin sanoen Euroopan yhdysvalloista, sekä tällaisen liittovaltion suunnittelemiseen ja toteuttamiseen. 
Pervenche Berès (PSE ).
    Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja Juncker, arvoisa komission jäsen, kiitän aluksi puheenjohtaja Junckeria tavasta, jolla hän kertoi Brysselin Eurooppa-neuvostosta. Mielestäni oli hienoa kuulla puheenjohtajan kuvailevan Eurooppa-neuvoston työtä avoimuuden käsitettä soveltaen. Tällaisen kertomuksen esittämisestä parlamentissa oli erittäin suurta hyötyä.
Kiitän neuvoston puheenjohtajaa myös päätelmistä, jotka Eurooppa-neuvosto hänen myötävaikutuksellaan teki perustuslain ratifioinnin osalta. Kunkin jäsenvaltion kansalaisilla on mielestäni vapaus päättää, haluavatko he mahdollisesti jatkaa ratifiointiprosessia. Lisäksi on erittäin tärkeää pitää hieman taukoa, koska mitä voimme tehdä, kun meille esitetään kysymys, johon meillä ei ole vastausta. Kukaan ei vielä tiedä, minkä kannan ranskalaiset tai alankomaalaiset ottavat tulevaisuudessa mihinkin tekstiin ja missä oloissa. Tähän kysymykseen meidän on vielä vastattava.
Haluaisin kuitenkin esittää tietyille puhujille ja ehkäpä komission tai muiden toimielinten jäsenille varoituksen sanan. On virhe sanoa, että viestinnässä on ongelmia ja että näiden viestintäongelmien vuoksi perustuslaki torjuttiin kahdessa äskettäisessä kansanäänestyksessä, ja kuvitella, etteivät kansalaiset ymmärrä. Siihenhän tällä väitteellä viitataan. Uskon, että kansalaiset tiesivät aivan hyvin, mitä tekivät antaessaan äänensä. Näin ollen väitteellä, jonka mukaan kansalaiset äänestivät väärin, koska eivät ymmärtäneet perustuslakisopimusta, puolletaan tavallaan rajoitettuun äänioikeuteen palaamista. En toki kuvittele, että kukaan täällä parlamentissa vaatisi tällaista kehitystä.
Talousarviokysymyksen osalta uskon puheenjohtajavaltio Luxemburgin yrittäneen kaikkensa. Kysymys ei ole oikeastaan siitä, ovatko kansalliset egot esteenä sopimuksen syntymiselle. Kyse on siitä, haluammeko jatkaa strategiaa, jossa tehdään enemmän kuin vaaditaan ja joka perustuu eurooppalaiseen lisäarvoon. Tämän vuoksi on syytä tarkastella, onko meidän viimeinkin luovuttava tästä kauheasta oikeudenmukaisen palautuksen -periaatteesta, jonka Margaret Thatcher lanseerasi useita vuosia sitten ja jota jotkut tahot näyttävät selvästikin edelleen kannattavan. Arvoisa neuvoston puheenjohtaja Juncker, tältä osin olette mielestäni esittänyt muutamia hyviä ehdotuksia. Meidän on jatkettava tätä keskustelua. Minusta on häpeällistä, ettei Lissabonin strategian kunnianhimoisten tavoitteiden edellyttämää rahoitusta oteta loppujen lopuksi huomioon rahoitusnäkymissä. 
Hartmut Nassauer (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, huippukokouksen epäonnistuminen ja myös siihen liittyvät olosuhteet ovat oireita syvästä kriisistä, jossa nyt olemme. Tätä kriisiä on vauhdittanut dramaattinen tapa, jolla kansalaiset ovat evänneet meiltä uskollisuutensa.
Tämä on käynyt ilmeiseksi Ranskan ja Alankomaiden äänestäjien menettelystä, ja hylätessään perustuslain he ovat varmasti edustaneet myös monia muita. Heidän motiivinsa yksilötasolla saattavat vaihdella, mutta näiden motiivien taustalla olevat syyt ovat yleiseurooppalaisia. Jos aiomme voittaa takaisin kansalaisten luottamuksen, meidän on muutettava eurooppalaista politiikkaa ja sen suuntaa.
Haluan esittää tähän liittyen muutamia huomautuksia. Ensinnäkin me emme halua perustuslakia. Jo pelkkä termi "perustuslaki" muistuttaa eurooppalaisesta supervaltiosta, jota kukaan ei halua ja jota me emme myöskään yritä rakentaa. Me tarvitsemme kuitenkin pikaisesti perustavanlaatuisen sopimuksen, jossa määritellään, miten päätöksiä tehdään Euroopan unionissa ja millainen on toimielinten, siis neuvoston, parlamentin ja komission, välinen suhde. Tarvitsemme sopimuksen, joka kattaa perusoikeuskirjassa käsitellyt asiat. Nämä edellä mainitut näkökohdat ovat keskeisiä osa-alueita asiakirjassa, jota tarvitsemme ja joka antaa meille mahdollisuuden organisoida ja johtaa 25:n tai jopa useamman jäsenvaltion unionia järjestelmällisesti. Meidän on tehtävä laajentumisesta kansalaisille ymmärrettävä ja konkreettinen, mikä tarkoittaa, että Eurooppa tarvitsee rajoja. Laajentumisprosessi on keskeytettävä siihen saakka, kunnes olemme vakiinnuttaneet viimeisimmän laajentumisen myötä syntyneen tilanteen. Haluaisin vielä huomauttaa, että useimmat Euroopan kansalaiset tuntisivat itsensä loukatuiksi, jos liittymisneuvottelut Turkin kanssa alkaisivat 3. lokakuuta 2005. Tarvitsemme etuoikeutettua kumppanuutta Turkin kanssa, mutta emme sen jäsenyyttä unionissa.
Viimeinen huomautukseni koskee sitä, että komission byrokratiassa tarvitaan uudenlaista toissijaisuuskulttuuria. Komission on pohdittava sitä, missä määrin asioita on tarpeen säännellä Brysselistä käsin ja missä alkaa jäsenvaltioiden toimivalta. 
Inger Segelström (PSE ).
    Arvoisa puhemies, arvoisa neuvosto, arvoisa komission jäsen Wallström, hyvät parlamentin jäsenet, kun otitte neuvoston puheenjohtajuuden hoitaaksenne Luxemburgissa, jouduitte ensitöiksenne käsittelemään tsunamin muodossa ilmennyttä luonnonkatastrofia. Nyt olette päättämässä puheenjohtajakauttanne huippukokoukseen, jossa ei ole tehty talousarviota koskevia päätöksiä eikä uutta sopimusta. Valitettavasti vain harvat puhuvat erinomaisista ulkopoliittisista päätöksistä, joita puheenjohtajakaudellanne on tehty. Kiitos kaikista näistä saavutuksistanne. Puheenjohtajakautensa aikana Luxemburg on varmistanut, että Bulgariasta ja Romaniasta tulee unionin jäseniä ja että neuvottelut Turkin kanssa aloitetaan lokakuussa. Olette tehnyt historiaa, ja kiitän teitä siitä.
Eurooppa ei todellakaanole kriisissä, koska nyt käytävässä keskustelussa ei ole tietenkään kyse siitä, että tietyt jäsenvaltiot haluaisivat irtautua EU:sta. Kansanäänestyksistä voidaan pikemminkin päätellä, että kansalaiset haluavat EU:n tekevän enemmän oikeita asioita ja neuvoston keskittyvän oikeisiin asioihin, mikä olisi parempi tulevaisuuden kannalta. Kansalaiset haluavat, että esitämme selkeämmin tavoitteemme, joita ovat siis uusien työpaikkojen luominen, asianmukaisesti toimivat työmarkkinat, sosiaalinen vastuu, kansainvälinen yhteisvastuullisuus, rikollisuuden torjunta, kestävä kehitys ja sukupuolten välinen tasa-arvo. Viimeinkin saamme nähdä, miten jäsenvaltioissamme käydään keskustelua tulevaisuudesta, johon Euroopan kansalaiset nyt haluavat osallistua. Ei riitä, että me täällä Brysselissä teemme hyvää työtä, jos kukaan ei tiedä tai välitä siitä. 
Toivon ja odotan vilkasta keskustelua, mutta tällä kertaa keskusteluun otetaan mukaan kaikki, jotka haluavat siihen osallistua. Emme saa näin ollen pukeutua säkkiin ja tuhkaan, hankkia keltaista korttia tai masentua. Meidän pitäisi pysähtyä miettimään, mikä ei kuitenkaan tarkoita passiivisuutta. Asettakaamme kansalaisille haaste ja vaatikaamme heiltä sitoutumista sekä vastauksia kysymyksiin, ja näiden vastausten pohjalta voimme pohtia, miten haluamme EU:n kehittyvän. Meidän on kuunneltava enemmän ja puhuttava vähemmän. Se on vaikeaa meille poliitikoille mutta tarkoittaisi sitä, että tämä aika, jonka käytämme asioiden pohtimiseen, loppujen lopuksi vahvistaa meitä. Totean lopuksi, että nyt käytävässä keskustelussa on kyse politiikasta sekä EU:n tulevaisuudesta ja tavoitteista, ja pidän tätä keskustelua myönteisenä. 
Camiel Eurlings (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, samalla kun me kaikkien muiden tavoin pahoittelemme sitä, ettei rahoituksesta päästy sopimukseen, meidän pitäisi mielestäni myös ottaa huomioon asian myönteiset näkökohdat. Euroopan parlamentin suuri enemmistöhän on joka tapauksessa ilmaissut kannattavansa säästöjä aloilla, joilla niitä on mahdollista tehdä, mutta myös investointeja niille aloille, joilla investointeja tarvitaan, mikä oli myös Bögen mietinnön johtoajatus. Myös neuvostossa mielipide-erot ovat tällä hetkellä mitättömämpiä kuin monet olivat uskoneet olevan mahdollista. Arvostan puheenjohtajavaltion tältä osin tekemiä ponnisteluja ja myös sitä, minkä puheenjohtaja Juncker jo mainitsi, nimittäin että hän yritti tulla vieläkin pitemmälle Alankomaita vastaan.
En sano tätä itsekkäistä syistä vaan ainoastaan osoittaakseni, ettei Alankomaiden tapaisella jäsenvaltiolla ole mitään oman rahoitusosuutensa maksamista vastaan. Jos sanomalehdissä kuitenkin muistutetaan vuodesta toiseen, että alankomaalaiset maksavat EU:n talousarvioon moninkertaisen summan muihin rikkaisiin jäsenvaltioihin verrattuna, Euroopan yhdentymistä kannattanut Alankomaat muuttuu lopulta epäileväiseksi. Alankomaiden on pian palattava raiteilleen kansanäänestyksessä, ja meidän kaikkien on totuteltava uuteen tilanteeseen.
Meidän on myös otettava opiksemme näistä kansanäänestyksistä. Perustuslain hylkäämiseen oli monia syitä. Yksi asia, jolla oli aivan varmasti merkitystä, on tietty kansalaisten tuntema pelko sitä kohtaan, miten nopeasti laajentumisia toteutetaan ja mihin ne päättyvät. Meidän on selitettävä paremmin, ettei laajentumisista ole meille haittaa vaan hyötyä, ja kerrottava täsmällisemmin, mitä ne ovat meille tuoneet. Meidän on myös varmistettava, että meneillään olevat laajentumisprosessit säilyttävät uskottavuutensa. Tämä tarkoittaa, että meidän on otettava vakavasti paitsi ehdokasvaltioiden näkemykset myös laajentumisille asettamamme kriteerit ja että meidän on saatava takeet näiden kriteerien täyttymisestä. Me kaikki olemme omalta osaltamme vastuussa tästä erityisesti sen kriteerin osalta, jonka mukaan Euroopan unionin on kyettävä hoitamaan laajentumiset.
Meillä ei ole ollut helppoa laajentumisen suhteen, ja juuri neuvoston puheenjohtajalla Junckerilla ja hänen tiimillään oli valmiudet hoitaa tilanne menestyksellisesti. On vaikuttavaa, miten hän kerta toisensa jälkeen korosti työssään ja neuvottelujen kuluessa ajatusta siitä, että Euroopan unionissa on kyse yhteistyöstä ja että Euroopan unioni on muutakin kuin pelkkä vapaakauppa-alue. Puheenjohtaja Juncker teki näin myös tänään täällä parlamentissa, kun hän muistutti meitä toisen maailmansodan päättymisestä 60 vuotta sitten juuri niin empaattisesti kuin häneltä voidaan odottaa.
Kerroin puheenjohtaja Junckerille hetki sitten, että hän on pienen jäsenvaltion johtaja mutta suuri eurooppalainen johtaja. Olen vakuuttunut, että jatkamalla sitä, minkä hän aloitti, saamme pian kerätä satoa niistä siemenistä, jotka puheenjohtajavaltio Luxemburg on kylvänyt tällä vaikealla hetkellä. Kiitän teitä, kiitän puheenjohtajavaltiota, ja jatkakaamme tätä hyvää työtä. 
Borut Pahor (PSE ).
   On erittäin huolestuttavaa, miten helposti Eurooppa ajautui kriisiin. Se nimittäin viestittää, että kansalaiset ja heidän poliittiset johtajansa pitävät rauhaa ja edistystä Euroopassa itsestäänselvyyksinä, mitä ne eivät kuitenkaan ole.
Mikäli rauhan ja edistyksen edellytyksenä on todellakin eurooppalaisten kansankuntien yhteenkuuluvuuden, vastavuoroisuuden ja yhteisvastuullisuuden lisääntyminen, kaikkien Euroopan ideaan uskovien on juuri nyt kriisiaikana keskityttävä paljon voimakkaammin tilanteeseen, jossa meidän on tehtävä vaikeita valintoja. Pystymmekö antamaan ajatukselle poliittisesta unionista uutta pontta ja innoitusta ja pääsemmekö eteenpäin vai tyydymmekö pelkästään yhteismarkkinoihin ja otamme tässä mielessä askeleen taaksepäin? Lähes 20 vuotta sitten todettiin aivan oikein, etteivät yhteismarkkinat voi yksin tarjota riittävää vastausta Euroopan haasteisiin. Nyt 20 vuotta myöhemmin Euroopan tarpeita on entistäkin vaikeampi täyttää pelkästään yhteismarkkinoiden avulla.
Ehdotankin, ettemme yritä ratkaista kriisiä, johon olemme nyt mitä ilmeisimmin ajautuneet, muutamilla vähäisillä korjauksilla, vaan että keskitymme jälleen perusasioihin. Tällainen on esimerkiksi se, onko Lissabonin tavoitteiden kannalta oikein, että osoitamme lähes puolet koko unionin talousarvion määrärahoista maatalouteen, samalla kun olemme aivan valmiita leikkaamaan Lissabonin strategian perustoimien ja -välineiden eli tieteen, koulutuksen ja teknologian rahoitusta. Haluan myös huomauttaa, etten kannata pääministeri Blairin lähestymistapaa, vaikka haluankin kiinnittää huomiota erääseen hänen näkemykseensä, joka vaikuttaa minusta merkitykselliseltä Euroopan tulevaisuutta koskevan pohdintamme kannalta.
Nämä ovat mielestäni niitä olennaisia peruskysymyksiä, joita meidän pitäisi nyt käsitellä. Mitä rohkeammin otamme kantaa näihin kysymyksiin, sitä suuremmat mahdollisuudet meillä on löytää hyvä ratkaisu nykyiseen hankalaan tilanteeseen. 
Íñigo Méndez de Vigo (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, pettymys ja päättäväisyys ovat kaksi sanaa, jotka alkavat p-kirjaimella ja joiden uskon kuvastavan osuvasti neuvoston puheenjohtajan Junckerin ja monien parlamentin jäsenten tuntemuksia tänään. Olemme pettyneitä Eurooppa-neuvoston tapahtumiin, mutta päättäväisiä tulevaisuuden suhteen. Olemme pettyneitä siihen, että puheenjohtaja Juncker kuulosti rahoitusnäkymistä käytyä keskustelua kuvaillessaan tilintarkastusta suorittavan ryhmän johtajalta.
Kysynkin, kuka puhui Euroopasta silloin, kun Eurooppa-neuvostossa neuvoteltiin rahoitusnäkymistä? Kukaan ei puhunut Euroopasta, sillä kaikki puhuivat kansallisista eduistaan. Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, tämä ei itse asiassa pidä aivan paikkaansa, sillä muutamat jäsenvaltiot puhuivat kyllä Euroopasta, nimittäin ne, joita kutsumme "uusiksi jäsenvaltioiksi" ja joista tuli viimeisimmän laajentumisen myötä unionin jäseniä. Mikäli tämä huippukokous on ollut esimerkki näkemyksestä ja kunnianhimosta, jotka ovat aina olleet tunnusomaisia eurooppalaisuudelle, se on nimenomaan uusien jäsenvaltioiden ansiota. Ehdotankin, ettemme kutsu näitä maita enää "uusiksi jäsenvaltioiksi", koska ne ovat osoittaneet, ettei niiden tarvitse ottaa oppitunteja eurooppalaisuudessa keneltäkään.
Jäsen Lamassouren tapaan uskon, että meidän on varmastikin syytä pohtia omien varojen järjestelmää. Yritimme sitä Eurooppa-valmistelukunnassa, kuten jotkut teistä muistavatkin, mutta uudistusten tekeminen oli tuolloin mahdotonta. Valmistelukunnassa oli itse asiassa pieni ryhmä pohtimassa sitä, miten uusi omien varojen järjestelmä voitaisiin sisällyttää perustuslakiin. Meidän on palattava tähän kysymykseen myöhemmin.
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, perustuslain osalta uskon, että kehitys, joka johtaa käytännössä kansanäänestysten lykkäämiseen, on hyvä asia. Tämä ei ole oikea ajankohta uusien kansanäänestysten järjestämiselle, ja meidän on keskityttävä nyt keskustelemaan. Pidän näin ollen hyvänä ajatusta, jonka mukaan ratifiointiprosessi tulisi käynnistää uudelleen ajankohtana, jolloin Itävallan puheenjohtajakausi päättyy, ja Euroopan parlamentin on uskoakseni alettava pohtia, mitä se aikoo tehdä tulevaisuudessa. Tältä osin päätöslauselmaan, josta äänestämme huomenna, sisältyy tällainen maininta, ja uskon päätöslauselman olevan yhdenmukainen sen päättäväisyyden kanssa, jota puheenjohtaja Juncker kehotti meitä osoittamaan. Olen varma, että parlamentti on yhtä mieltä tämän tarpeellisuudesta. 
Carlos Carnero González (PSE ).
    Arvoisa puhemies, haluan onnitella Luxemburgia kolmesta asiasta. Ensinnäkin siitä, että se on puolustanut neuvoston puheenjohtajakautensa aikana vankkumattomasti ja päättäväisesti Euroopan perustuslakia, jonka se allekirjoitti muiden 24 jäsenvaltion hallitusten tavoin 29. lokakuuta 2004. Toiseksi haluan onnitella Luxemburgia siitä, ettei se ole lykännyt kansanäänestystään. Kolmanneksi onnittelut siitä, että puheenjohtaja Juncker ilmaisi asian erittäin selvästi eilisessä EU:n ja Yhdysvaltojen huippukokouksessa käyttäessään ilmaisua, joka sai minut tuntemaan suurta ylpeyttä ja mielenliikutusta: "Eurooppa ei ole polvillaan". Tämä vastaa suunnilleen lausuntoja, joita esittivät esimerkiksi ne meistä, jotka edustivat Euroopan parlamenttia tarkkailijoina viikonloppuna päättyneissä Libanonin vaaleissa. Näissä lausunnoissa todettiin, että Eurooppa on olemassa ja että se on lisäksi hyödyllinen paitsi eurooppalaisille myös koko muulle maailmalle.
Olen samaa mieltä siitä, että meidän pitäisi pohtia asioita, mutta mitä tarkoitusta varten näin pitäisi tehdä? Onko tämän pohdinnan päämääränä se, että voimme jäädä epävarmuuden tilaan, palata taaksepäin, heikentää unionia, pysähtyä ja antaa maailman lopulta ajaa ohitsemme? Ei, vaan meidän on pohdittava asioita, jotta voimme jatkaa edistymistä, toisin sanoen saattaa Euroopan perustuslain voimaan. Meidän on uskoakseni todettava erittäin selvästi, että jos pidämme Euroopan perustuslakia hyvänä asiana, perustuslakisopimusta ei saa neuvotella uudelleen. Meidän on samoin tehtävä selväksi, että kansalaisten on ilmaistava mielipiteensä perustuslaista joko suoraan tai kansallisten parlamenttiensa välityksellä, kesti se miten kauan tahansa.
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, haluan muistuttaa teitä siitä, ettei asia ole niin, että tähän mennessä on järjestetty kaksi kansanäänestystä, joissa molemmissa perustuslakisopimus on hylätty. Kansanäänestyksiä on nimittäin ollut kolme. Ensimmäinen niistä järjestettiin kotimaassani, jossa 77,7 prosenttia kansalaisista äänesti Euroopan perustuslain puolesta. Jos laskemme tähän mennessä järjestetyissä kansanäänestyksissä annetut kyllä- ja ei-äänet yhteen, kyllä-ääniä on itse asiassa enemmän kuin ei-ääniä ja perustuslain hyväksyneitä maita on huomattavasti enemmän kuin sen hylänneitä. Meillä on nyt kuitenkin tavanomainen ongelma, nimittäin todellisen keskustelun käyminen euroskeptikkojen ja Euroopan kannattajien välillä, toisin sanoen niiden, jotka haluavat enemmän Eurooppaa, ja niiden, jotka haluavat vähemmän Eurooppaa. Minä kuulun niihin, jotka haluavat enemmän Eurooppaa, ja uskon näin ollen vasemmiston näkökulmasta, että kansalaiset haluavat nimenomaan enemmän Eurooppaa ja paremman Euroopan, toisin sanoen demokraattisemman ja tehokkaamman Euroopan unionin. Juuri tästä syystä tarvitsemme Euroopan perustuslain, joka tarkoittaa tasapainoa mutta ennen kaikkea edistystä. 
Jacques Toubon (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, palatakseni siihen, mitä puheenjohtaja Barroso totesi, haluan ensinnäkin kiittää neuvoston puheenjohtajaa Junckeria ja hänen tiimiään. Onnittelen puheenjohtajavaltio Luxemburgia siitä, että se on ollut näiden lähes kuuden kuukauden ajan hyvä puheenjohtajavaltio. Voisin sanoa, että Luxemburg on ollut koko puheenjohtajakautensa ajan herkeämättä kokonaisvaltainen, sitoutunut, poliittinen ja tehokas puheenjohtajavaltio. On totta, ettei viimeisin Eurooppa-neuvosto tuottanut toivomiamme tuloksia, mutta puheenjohtaja Juncker on antanut meille selkeän selonteon neuvottelujen sisällöstä, Yhdistyneelle kuningaskunnalle myönnettävästä alennuksesta ja yhteisen maatalouspolitiikan rahoituksesta. Haluan muistuttaa teitä siitä, että yhteisen maatalouspolitiikan määrärahat vastaavat kuitenkin vain 0,4 prosenttia EU:n bruttokansantuotteesta. Olimme erittäin lähellä sopimuksen syntymistä sen jälkeen, kun puheenjohtajavaltio ja komissio olivat onnistuneet saamaan useimmat valtuuskunnat lähentymään toisiaan erittäin merkittävästi. On todella valitettavaa, ettei sopimusta kuitenkaan syntynyt.
Yhden aiheen osalta neuvosto on mielestäni ollut erityisen hienotunteinen, kuten tietyssä määrin on soveliasta, ja se on laajentuminen. Haluaisin kuitenkin olla hieman suorapuheisempi ja todeta, että on selvää, että nykyisen puheenjohtajavaltion, jonka kausi jatkuu kesäkuun loppuun, ja seuraavan puheenjohtajavaltion on kysyttävä itseltään, voimmeko antaa Turkin kanssa käytävien liittymisneuvottelujen käynnistämisen suhteen sellaisen vaikutelman ja käyttäytyä, aivan kuin mikään ei olisi muuttunut vuoden 2004 joulukuun jälkeen. Toisin sanoen aivan kuin Turkki olisi jatkanut ponnistelujaan entiseen tapaan ja Euroopan unioni olisi laatinut perustuslain ja talousarvion. Totuus kuitenkin on, ettei EU:lla ole perustuslakia eikä talousarviota ja ettei Turkki ole jatkanut ponnistelujaan entiseen tapaan.
Totean näin ollen erittäin selvästi, ettei Euroopan unioni täytä tällä hetkellä Kööpenhaminan kriteeriä, jonka mukaan unionilla on oltava kyky ottaa jäseneksi uusia valtioita säilyttäen samalla Euroopan yhdentymisen eteneminen. Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, totean vain, että lähettäisimme erittäin vahvan viestin toteamalla kansalaisille, että Euroopan unioni ottaa kohtalonsa takaisin omiin käsiinsä määrittämällä, missä sen rajat kulkevat. 
Panagiotis Beglitis (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, on todettu, että pienet jäsenvaltiot tekevät ja sinetöivät työllään Euroopan unionin suuret puheenjohtajakaudet. Puheenjohtajavaltio Luxemburg, pääministeri Juncker henkilökohtaisesti sekä ulkoministerit Asselborn ja Schmit vahvistivat tämän todeksi erittäin päättäväisellä toiminnallaan. Kiertävä puheenjohtajuus siirtyi Luxemburgille Euroopan yhdentymisen erityisen kriittisessä vaiheessa.
Ranskan ja Alankomaiden kielteisten kansanäänestysten jälkeen Euroopan unioni on nyt institutionaalisessa, poliittisessa ja strategisessa kriisissä. Tätä kriisiä syvensi ja pahensi Brysselin Eurooppa-neuvosto, joka epäonnistui huolimatta puheenjohtajavaltio Luxemburgin urheista ja kunnioitettavista ponnisteluista uusia rahoitusnäkymiä koskevan järkevän kompromissin aikaansaamiseksi.
Jäsenvaltioilta ei puuttunut kyseisessä Eurooppa-neuvostossa vain poliittista tahtoa vaan valitettavasti myös poliittista johtajuutta ja kykyä hallita eurooppalaista kehitystä, mikä oli vakava puute. Brysselin Eurooppa-neuvostoa leimasivat poliittinen sekasorto ja poliittinen pelkuruus, kuten kokouksen päätelmät osoittavat. Sen tavoitteena oli tuhota Euroopan yhdentymisen syventämistä koskeva tavoite ja purkaa sitä koskevaa sääntelyä, toisin sanoen heikentää poliittista unionia ja sosiaalista yhteenkuuluvuutta.
Brysselin Eurooppa-neuvosto oli tyypillinen esimerkki poliittisten johtajien kansalaisten pelkoa kohtaan tuntemasta pelosta. Hyvä esimerkki tästä on tapa, jolla päätelmissä viitattiin laajentumisprosessiin. Koska kuviteltu laajentumisen pelko vaikutti perustuslain ratifiointiprosessiin Ranskassa ja Alankomaissa, Eurooppa-neuvosto katsoi tarpeelliseksi omistaa päätelmissään kirjaimellisesti ainoastaan kaksi riviä strategiselle suunnitelmalle edistää rauhaa, turvallisuutta, vakautta, kehitystä, ja mikä tärkeämpää, ehdokasvaltioiden poliittista ja sosiaalista demokratisoitumista.
Strateginen suunnitelma antoi kansalaisille toivoa murtautua kehittymättömyyden ja itsevaltiuden noidankehästä sekä toteuttaa eurooppalaisia periaatteita ja arvoja käytännössä. Nykyään kukaan ei enää puolusta tätä strategista suunnitelmaa, joka teki Euroopan unionista vahvan kansainvälisen toimijan, koska vanhoillisemmat ja ulkomaalaisvastaiset poliittiset voimat Euroopassa lietsovat pelkoa laajentumista kohtaan.
Puheenjohtajavaltio Luxemburgilla oli onni saada Euroopan parlamentin tuki vaikealle tehtävälleen. Sillä oli kuitenkin samaan aikaan epäonnea, kun se sai rinnalleen pelkurimaisen ja heikon Euroopan komission puheenjohtajan, jolla ei ole poliittista näkemystä.
Puheenvuoroni päätteeksi minun on todettava, että puheenjohtajavaltio Luxemburgilla oli ennen kaikkea rohkeutta jatkaa kansanäänestyksiä näinä vaikeina aikoina. 
Timothy Kirkhope (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, viimeviikkoinen Eurooppa-neuvoston kokous oli selkeä muistutus siitä, ettei Euroopan unioni voi jatkaa entiseen tapaan Ranskan ja Alankomaiden perustuslakia koskevien kansanäänestysten jälkeen. Päätös pysähtyä pohtimaan perustuslakia pelkästään korostaa sitä, että eurooppalaiselta politiikalta puuttuu suunta koko EU:ssa. Kun kaksi yhteisön perustajajäsentä hylkää perustuslain eikä uutta äänestystä ole odotettavissa, on vaikea ymmärtää perusteita ratifiointiprosessin jatkamiselle. Olisimme toivoneet neuvoston toimivan päättäväisesti, hyväksyvän äänestäjien tahdon ja siirtyvän eteenpäin. Meillä on tietysti vielä aikaa käydä todellista keskustelua Euroopan tulevaisuudesta. Uskomme Ison-Britannian hallituksen tapaan, että Euroopan on käsiteltävä joitakin perimmäisiä kysymyksiä. Poliittinen yhdentymisprosessi on saavuttanut lakipisteensä. Tätä taustaa vasten minun on kaikella kunnioituksella oltava eri mieltä neuvoston puheenjohtajan kanssa, kun hän totesi, ettei usko ranskalaisten tai alankomaalaisten äänestäjien hylänneen perustuslakia.
Tällaiset lausunnot vahingoittavat poliitikkojen ja kansalaisten välistä suhdetta, ja juuri nyt poliitikkojen on aika osoittaa kuuntelevansa kansalaisia. Eurooppalaiset johtajat olisivat hulluja, jos ne eivät välitä siitä, mitä todellisuudessa on tapahtunut. Tämä kriisi olisi voitu välttää: puolueeni on useiden vuosien ajan vaatinut joustavampaa Eurooppaa. Euroopan yhdentymisprosessi on jatkunut liian kauan poliittisen eliitin hankkeena. Nämä ajat ovat nyt ohi, ja meillä kansalaisten edustajina on velvollisuus jatkaa keskustelua siitä, millaisen Euroopan haluamme.
Yhdentymisprosessia vastustaviin parlamentin jäseniin on kohdistettu usein arvostelua, ja monet täällä salissa uskovat, että yhdentymisen vastustaminen on ainoa tapa edetä, mutta näin ei ole. Tulevina kuukausina ajamme myönteisesti ja innolla toisenlaista Eurooppaa, jossa otetaan kansalaisten mielipiteet huomioon. Eurooppaa, joka hylkää aiemmat pakkomielteensä ja jatkaa työtään kansalaisille todella tärkeiden asioiden parissa. Näitä ovat työpaikat, kasvu ja hyvinvointi. Näin äänestäjät voidaan saada sitoutumaan uudelleen Euroopan unioniin.
Pahoittelen sitä, ettei neuvosto tällä kertaa onnistunut osoittamaan tarvittavaa johtajuutta. 
Proinsias De Rossa (PSE ).
    Arvoisa puhemies, haluan onnitella puheenjohtaja Junckeria ja hänen asialle omistautuneita kollegoitaan erinomaisesta diplomaattisesta ja virkamiestason toiminnasta työssä, jota he ovat tehneet viimeisten kuuden kuukauden ajan. Hän on osoittanut jälleen kerran, että Euroopan rakentamisessa on kyse laadusta ja näkemyksestä.
Haluan myös ilmaista ihailuni uusia jäsenvaltioita kohtaan niiden yhteisvastuullisuudesta ja tulevaisuuteen suuntautuvasta toiminnasta talousarvioneuvottelujen epäonnistumisen välttämiseksi. Kuten toistuvasti on todettu, uudet jäsenvaltiot eivät ole syy Euroopan ongelmiin. Ne itse asiassa antavat ja tarjoavat meille paljon enemmän rauhanomaisen, turvallisen ja vauraan tulevaisuuden muodossa kuin me voimme tarjota niille. Haluan myös muistuttaa parlamenttia siitä, että Eurooppa-valmistelukunnan työhön osallistui 28 valtiota, ei siis 25, ja että ainakin Turkki, Bulgaria ja Romania pitäisi ottaa mukaan kaikkiin keskusteluihin, joita nyt käydään Euroopan tulevaisuudesta. Mikäli näistä maista on määrä tulla unionin täysivaltaisia jäseniä muutaman vuoden kuluessa, niillä on mielestäni oikeus osallistua keskusteluun siitä, millaisen Euroopan aiomme rakentaa.
Puheenjohtaja Juncker antoi meille tänään erinomaisen oppitunnin avoimuudessa, vilpittömyydessä ja humaaniudessa. Juuri tällaista politiikkaa Euroopan kansalaiset kipeästi tarvitsevat. Kehotankin parlamenttia vaatimaan, että huomisesta alkaen kaikkien puheenjohtajavaltioiden ja kaikkien komission jäsenten on yllettävä samaan kuin puheenjohtaja Juncker tänään.
Ryhmäjohtajani, jäsen Schulz on lanseerannut viisikohtaisen eurooppalaisen toimintaohjelman, jolla pyritään käynnistämään prosessi eurooppalaisten itseluottamuksen palauttamiseksi. Pyydän puheenjohtaja Junckeria ennen puheenjohtajakautensa päättymistä sekä puhemies Borrellia ja puheenjohtaja Barrosoa tukemaan tätä aloitetta ja osoittamaan Euroopan kansalaisille, että meillä on yhteinen tulevaisuus. Meidän on varmistettava, ettemme jätä Euroopan kansalaisia jäsen Bonden ja hänen kaltaistensa armoille muissa jäsenvaltioissa. Tehdessämme niin pettäisimme vanhempamme ja isovanhempamme, jotka ovat vuodattaneet hikeä ja verta yhtenäisen Euroopan puolesta, ja opetukset, jotka he oppivat eläessään kahtia jaetussa Euroopassa, joka on omien suvereenien rajojensa vanki ja joka ei pysty jakamaan valtaa eikä yhteistä tulevaisuutta. 
Rihards Pīks (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, puheenvuoroni jää aiottua lyhyemmäksi, koska puheenjohtaja Juncker on jo maininnut erittäin vilpittömässä ja kattavassa puheenvuorossaan monia niistä kysymyksistä, joista halusin esittää mielipiteeni. Tämän vuoksi haluan esittää hänelle henkilökohtaisen kiitokseni ja kiittää myös koko puheenjohtajavaltio Luxemburgia sen äärimmäisen tärkeästä työstä. On todella sääli, että toivomamme menestys antaa vielä odottaa itseään.
Nyt muutama sana ongelman ytimestä. Äänestäjämme ja kansalaisemme eivät ilmeisesti edelleenkään ymmärrä, että edessämme on uusia haasteita. Muutama vuosikymmen sitten Euroopassa elettiin vielä Berliinin muurin ja kylmän sodan varjossa, mikä ehkä vaistomaisesti yhdisti ihmisiä sekä helpotti yhteisten päätösten tekemistä ja niiden puolesta äänestämistä. Näitä kansalaisia yhdistäviä tekijöitä ei ole kuitenkaan enää olemassa. Euroopan kansalaiset eivät ehkä edelleenkään näe tai ymmärrä tätä uutta haastetta eli maailmanlaajuista kilpailua, joka asettaa haasteita paitsi yksilötasolla myös koko Euroopan unionille. Tämän vuoksi on olennaista, että meillä on tarvittavat lääkkeet, toisin sanoen perustuslakisopimus. Samasta syystä on myös erittäin tärkeää tarkastella sitä, mitkä ovat Euroopan arvot. Euroopan arvothan liittyvät nykyään tietenkin sen kansalaisiin, sillä meidän on otettava huomioon väestötilanne, jonka kehitys ei valitettavasti ole Euroopalle myönteinen. Tiedän, ettei se ole myönteinen omalle kansakunnalleni muttei myöskään koko Euroopalle. Jos meitä on jatkossa yhä vähemmän, jokaisen yksilön on yllettävä parempiin suorituksiin. Näin ollen tärkein tehtävämme on investoida kansalaisiin ja koulutukseen, sillä siinä on tulevaisuutemme. 
Lasse Lehtinen (PSE ).
    Arvoisa puhemies, kahden kansanäänestyksen aikaansaama eurooppalainen kriisi on selkeä osoitus siitä, että poliittinen eliitti ei saa yhteyttä kansalaisiin. Julistusten ja todellisuuden välinen ero on niin suuri, että valitsijat ovat lakanneet kuuntelemasta. Jos esimerkiksi solidaarisuus uusia jäsenvaltioita kohtaan on vain maininta juhlapuheessa, ei kansalaisten tarvitse uskoa muutakaan puhetta.
Tunnelma on nyt sellainen, että kansanäänestyksen voi järjestää mistä tahansa kysymyksestä, ja vastaukseksi tulee aina ei. Kansojen johtajat voivat syyttää siitä vain itseään. Ei uskalleta kertoa valitsijoille, että globalisaatiolle ei ole vaihtoehtoa, ja että sitä ei voi poliittisin päätöksin vastustaa, mutta siihen voitaisiin oikeilla päätöksillä sopeutua.
Samat johtajat, jotka puheissa pahoittelevat, että Lissabonin strategia on pahasti aikataulusta myöhässä, sallivat sen, että heidän omissa maissaan ei ole pantu täytäntöön edes jo yhdessä maassa hyväksyttyjä päätöksiä. Sen sijaan ongelmista ja vastoinkäymisistä syytetään Brysseliä.
Kansanäänestykset eivät todellakaan sovi yleiseurooppalaisen päätöksenteon välineeksi. Kansallisten hallitusten ja parlamenttien on uskallettava tehdä tarvittavat päätökset. Eurooppalaisen politiikan selittäminen ja perustelu on aina paikallista, jos halutaan, että ihmiset ymmärtävät hyvät tarkoitukset. Yhteisten päätöstemme laskut maksetaan lopulta kuitenkin kansallisista budjeteista, ja silloin vain Ranskan hallitus voi uskottavasti perustella kansalaisilleen, että maatalouden asema tässä maanosassa on muuttunut, ja vain britit voivat saada omat kansalaisensa ymmärtämään, että Britannian saama alennus EU-maksuista on syntynyt aiemmin ja toisissa oloissa. 
Josef Zieleniec (PPE-DE ).
    Parhaillaan tapahtuva Euroopan polarisoituminen on seurausta EU:n rahoituskriisistä, jonka on puolestaan laukaissut unionin institutionaalinen kriisi. Näyttäisi siltä, että Eurooppaa uhkaa jakautuminen kahteen leiriin. Toisaalla ovat tiiviimmän poliittisen yhdentymisen kannattajat, jotka pyrkivät saavuttamaan sosiaalisemman Euroopan, ja toisaalla sisämarkkinoihin keskittyvää ja löyhemmän institutionaalisen kehyksen Eurooppaa ajavat tahot.
Haluan korostaa sitä, ettei EU:n tulevaisuudessa ole kyse näiden kahden lähestymistavan välillä tehtävästä valinnasta. Euroopan unionin on jatkettava vakaamman institutionaalisen kehyksen luomista, aivan kuten sen on uudistettava talousarviotaan ja keskitettävä voimavaransa aloille, jotka antavat meille mahdollisuuden osallistua maailmanlaajuiseen kilpailuun.
Tuleva Ison-Britannian puheenjohtajakausi on saavuttanut huomattavaa suosiota Keski-Euroopassa, koska Iso-Britannia on pyrkinyt ajamaan rahoitusuudistusta ja talouden nykyaikaistamista. Tällaiset pyrkimykset eivät saa kuitenkaan johtaa toimielinten heikentämiseen. Samaan tapaan Ranskan ja Saksan pyrkimyksiä tiiviimmän poliittisen yhdentymisen saavuttamiseksi tuetaan yleisesti edellyttäen, ettei tähän liity tehottomia hyvinvointijärjestelmiä ja tiukasti määriteltyjä protektionistisia lähestymistapoja. Meidän on ratkaistava taloudellisia ja sosiaalisia strategioita koskeva poliittinen kiista nykyisten institutionaalisten toimintaedellytysten rajoissa. EU ei löydä ulospääsyä nykyisestä kriisistään, jos se yrittää samanaikaisesti määritellä institutionaalisen kehyksensä ja päättää erityisten politiikanalojen sisällöstä. Se ei toisin sanoen saa yrittää merkitä pelikenttää samaan aikaan, kun se päättää, kuka on tehnyt maaleja, kuinka monta ja mihin verkkoon.
Tulevalla puheenjohtajavaltiolla on ainutlaatuinen mahdollisuus lisätä EU:n talousarvion ja talouden uudistamispyrkimystensä uskottavuutta, nimittäin varmistamalla, että puheenjohtajavaltion ensisijaisena tavoitteena on perustuslain I ja II osaan perustuva vakaampi institutionaalinen kehys. 
Libor Rouček (PSE ).
      Minäkin haluan aloittaa puheenvuoroni esittämällä muutamia kiitoksen sanoja. Kiitän puheenjohtajavaltio Luxemburgia sen työstä, joka on ollut sekä erittäin ammattitaitoista että ensiluokkaista. Kiitän myös Eurooppa-neuvoston puheenjohtajaa Jean-Claude Junckeria. Vaikka puheenjohtaja Juncker edustaakin pientä jäsenvaltiota, hän on suuri valtiomies ja poliitikko ja on osoittanut hyvin selvästi, että myös pienillä ja keskisuurilla jäsenvaltioilla voi olla suuri rooli Euroopassa. Tämä edellyttää, että jäsenvaltiot pysyvät uskollisina ajatuksille, joiden pohjalta Eurooppaa on toisen maailmansodan jälkeen vähitellen rakennettu. Tarkoitan näillä ajatuksilla eurooppalaisuutta, yhteisvastuullisuutta ja eurooppalaisten etujen asettamista yksilöllisten ja usein itsekkäiden kansallisten etujen edelle. Jean-Claude Juncker toimii uskoakseni aina erinomaisena esimerkkinä erityisesti uusille jäsenvaltioille tai toisin sanoen Keski- ja Itä-Euroopan pienille ja keskisuurille maille.
Haluan myös onnitella puheenjohtajavaltio Luxemburgia ratkaisusta, jota se esitti Euroopan perustuslain ratifiointiin liittyviin ongelmiin ja joka antaa jäsenvaltioille mahdollisuuden halutessaan jatkaa ratifiointiprosessia. Uskon luxemburgilaisten äänestävän perustuslain puolesta 10. heinäkuuta 2005 järjestettävässä kansanäänestyksessä. Toivon, että muiden jäsenvaltioiden ja myös kotimaani Tšekin tasavallan poliitikot ovat yhtä rohkeita ja antavat kansalaistensa äänestää perustuslaista kansanäänestyksissä.
Haluan ottaa vielä lopuksi esille yhden asian, johon ei ole vielä puututtu, nimittäin EU:n laajentumisen. Luxemburgin puheenjohtajakaudella allekirjoitettiin liittymissopimukset Bulgarian ja Romanian kanssa. Parlamentin jäsenten enemmistön tapaan kannatin sopimusten allekirjoittamista, ja uskon Ranskan ja Alankomaiden tapahtumista huolimatta edelleen, että päätös oli ehdottomasti oikea. Ongelmistamme huolimatta meidän ei pitäisi sivuuttaa sitä tosiasiaa, että Euroopan yhdentyminen on koko Euroopan etujen mukaista ja historiamme huomioon ottaen järkevin vaihtoehto. Viime vuonna toteutunut laajentuminen osoitti, etteivät ongelmana ole uudet jäsenvaltiot, sillä ne toimivat äärimmäisen vastuullisesti, oli kyse sitten perustuslain ratifioinnista tai viikonloppuna pidetystä huippukokouksesta. Uskon Romanian ja Bulgarian toimivan yhtä vastuullisesti, kun ne liittyvät unioniin vuonna 2007 tai 2008. 

Alexander Stubb (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, haluan esittää kolme huomautusta. Ensinnäkin meidän ei pitäisi syyttää Luxemburgia, aivan päinvastoin. Se teki erinomaista työtä puheenjohtajakaudellaan ja osoitti, mitä pienet jäsenvaltiot voivat yleisesti ottaen tehdä toimiessaan puheenjohtajina. Jean-Claude Junckerin tämänpäiväinen puhe oli yksi parhaista, joita olemme kuulleet täällä parlamentissa moneen vuoteen.
Toiseksi tarvitsemme myönteisen vision. Olen lopen kyllästynyt kuuntelemaan, miten kaikki syyttävät toisiaan ja etsivät syntipukkeja. Kaksi pahinta syntipukkia, jotka olen toistaiseksi kuullut mainittavan, ovat ensinnäkin laajentuminen ja toiseksi markkinoiden vapauttaminen. Kahden äskettäisen kansanäänestyksen tai Eurooppa-neuvoston tulosten ei pitäisi mielestäni tarkoittaa sitä, että suljemme Euroopan rajat ja teemme lopun kilpailukykyisyydestä. Aivan päinvastoin, kaksi viimeisintä laajentumiskierrosta ovat parasta, mitä meille on tapahtunut kymmeneen vuoteen. Meidän on vältettävä protektionismia ja nationalismia.
Kolmas ja samalla viimeinen huomautus, jonka halusin esittää, koskee sitä, että meillä on Euroopassa nyt johtajuustyhjiö. On selvää, etteivät Ranska ja Saksa ole enää Euroopan moottori. Jonkun on otettava vastuu ja vietävä asioita eteenpäin. Tiedotusvälineiden mukaan Tony Blair olisi oikea henkilö tähän tehtävään. Jos Tony Blair on todellakin oikea henkilö siihen, hänen on tehtävä kaksi asiaa. Ensinnäkin hänen on vaadittava enemmän eikä vähemmän Eurooppaa. Toiseksi hänen on yhdistettävä tämä politiikka talouden uudistukseen. Jos Blair onnistuu tässä tehtävässä, hän voi täyttää Euroopassa olevan johtajuustyhjiön. Valitettavasti Tony Blairin aiempia toimia ja lausuntoja, joiden avulla hän on yrittänyt päästä Euroopan ytimeen, voidaan kuitenkin kutsua "pelkäksi puheeksi ilman tekoja". 
Neena Gill (PSE ).
    Arvoisa puhemies, en valitettavasti usko, että neuvoston ja komission parlamentissa tänään antamat julkilausumat vastaavat kansalaistemme odotuksia. Niillä ei juurikaan palauteta EU:n uskottavuutta maailmanlaajuisena toimijana. Näillä julkilausumilla ei myöskään taata tulevaisuuteen katsovaa talousarviota, jota 2000-luvun EU edellyttää.
Sekä komissio että neuvosto ovat uskoakseni hukanneet tilaisuuden tarkistaa EU:n talousarviota ja jättää vanhentunut järjestelmä taaksemme. Meillä on nyt talousarvio, jonka ainoa lippulaiva on maatalous. Tällainen talousarvio ei juurikaan vastaa kansalaisten kuvitelmia ja toiveita. Talousarvioon sisältyy lisäksi valtavia poikkeavuuksia, ei vähiten Luxemburgin osalta, joka on EU:n rikkain maa ja samaan aikaan suurin nettosaaja.
Tämän päivän Euroopan on kohdattava edessä olevat haasteet, ja meidän on otettava opiksemme näistä tapahtumista. Kansalaisemme haluavat meidän luovan paremman Euroopan, mikä tarkoittaa lisääntyvää talouskasvua ja vakaata työllisyyttä. Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, miten voitte näin ollen oikeuttaa määrärahojen leikkaukset juuri niillä aloilla, joita kansalaiset haluavat tutkimusrahoituksen, kasvun ja työpaikkojen muodossa? Emme selvästikään kuuntele tai toteuta kansalaistemme ensisijaisia tavoitteita.
Totean lopuksi avoimuuden osalta, että monet kysyvät, miksi näitä keskusteluja käydään suljettujen ovien takana. Ehdotankin, että jos neuvosto haluaa luoda yhteyden kansalaisiin, sen pitäisi jättää nämä ovet auki ja antaa kansalaisten seurata siellä käytävää keskustelua. Voin vain sanoa toivovani, että puheenjohtajavaltio Iso-Britannia tekee avoimuudesta tärkeimmän painopistealueensa. Kunpa Ison-Britannian puheenjohtajuus alkaisi jo! 
Georgios Papastamkos (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, onniteltuani Luxemburgin pääministeriä ja muita puheenjohtajavaltion edustajia haluan kommentoida kahta asiaa, jotka hallitsivat viimeisimmässä Eurooppa-neuvoston kokouksessa käytyjä keskusteluja.
Ensimmäinen näistä on perustuslain ratifiointimenettely. Kansanäänestysten jälkeen alkanut pohdinta-aika tuottaa luovaa aineistoa institutionaalista, poliittista ja strategista itsekritiikkiä varten.
Kysymykseni komission varapuheenjohtajalle kuuluu seuraavasti: miten komissio aikoo käsitellä kansalaisten esittämää kritiikkiä, joka koskee liiallista sääntelyä ja lainsäädäntöehdotusten kohtuutonta teknisyyttä? Vakavasti ottaen, mitä on tapahtunut Valkoiselle kirjalle eurooppalaisesta hallintotavasta?
Kysymykseni neuvoston puheenjohtajalle kuuluu seuraavasti: kuullaanko kansalaisyhteiskuntaa riittävästi ennen päätösten hyväksymistä neuvostossa ja sen jälkeen sekä tiedotetaanko kansalaisyhteiskunnalle riittävästi näistä päätöksistä?
Kysymykseni Euroopan parlamentin puhemiehelle kuuluu seuraavasti: pystyykö Euroopan parlamentti hoitamaan tärkeän roolinsa poliittisena elimenä ja foorumina luovalle keskustelulle kansalaisten ilmaisemasta tahdosta, ?
Ainoa ulospääsytie perustuslaillisesta ja poliittisesta kriisistä on jatkuvan, avoimen ja demokraattisen vuoropuhelun käynnistäminen kansalaisyhteiskunnan kanssa. Mikäli perustuslaillista kriisiä ei pystytä ratkaisemaan vuoteen 2007 mennessä, meidän on edettävä joko kohti perustuslain tarkistamista tai eräänlaisen "Nizza plus" -sopimuksen suuntaan tai, viimeisenä vaihtoehtona, valittava tehostettu yhteistyö.
Toinen huomautukseni koskee rahoitusnäkymiä. Meitä kehotetaan ymmärtämään, että kunnianhimoiset tavoitteet edellyttävät riittävää rahoitusta. Laajentuminen edellyttää myös resurssien lisäämistä. Euroopan historiallisen ja poliittisen yhtenäisyyden palauttaminen nostaa esiin uusia koheesiopolitiikan määritelmiä. Koheesiopolitiikka, joka on horisontaalinen periaate sekä vanhoille että uusille jäsenvaltioille, viestii vakauteen, yhteisvastuullisuuteen ja sosiaaliseen hyvinvointiin perustuvasta Euroopasta. Tähän korkeaan poliittiseen asemaan yhteinen maatalouspolitiikka pyrkii. 
Laima Liucija Andrikienė (PPE-DE ).
    Monien kollegoideni tavoin haluan aloittaa kiittämällä Luxemburgin pääministeriä Jean-Claude Junckeria, Eurooppa-neuvoston puheenjohtajaa ja hänen kollegoitaan. Odotin Eurooppa-neuvoston tuloksia Liettuan Vilnassa ja seurasin Jean-Claude Junckerin lehdistötilaisuutta televisiossa puolenyön jälkeen torstaina. Hän näytti erittäin hyvältä, eikä hänen mielenliikutuksensa juurikaan haitannut, mutta jotkut toiset Eurooppa-neuvoston jäsenet eivät lievästi sanottuna näyttäneet kovinkaan hyviltä. En epäile sitä, etteivätkö uudet jäsenvaltiot ja myös Liettua arvosta puheenjohtajavaltion toimia viimeisten kuuden kuukauden aikana ja Junckerin henkilökohtaista panosta. Luxemburg on selvästi osoittanut, että tunnettu määritelmä Luxemburgista valtiona, joka on "pieni mutta huomattava", pitää paikkansa. Mitä Euroopan unioni olisikaan ilman teitä!
Historia ja aiemmat kokemukset ovat selvästi osoittaneet, että Eurooppa, toisin sanoen Euroopan unioni, on ollut vahva aina silloin, kun se ei ole antanut etusijaa kansallisille eduille, valtioiden voimannäytölle ja tiettyjen poliittisten johtajien henkilökohtaisille kunnianhimoille vaan yhteisille arvoille ja yhteisvastuullisuudelle edistäen samalla sisäistä kilpailua, joka on kaiken edistyksen moottori. Kun nyt tiedämme ja hyväksymme Eurooppa-neuvoston tulokset sekä sen, että sopimus Euroopan unionin perustuslaiksi hylättiin Ranskan ja Alankomaiden kansanäänestyksissä, ja kun otetaan huomioon, millainen visio Yhdistyneellä kuningaskunnalla on Euroopan unionista, meidän pitäisi uskoakseni myös analysoida erittäin huolellisesti nykytilanteeseen johtaneita syitä. Perustuslakisopimuksen ratifioinnin ei pitäisi olla itsetarkoitus, eikä agitaattoreista ja perustuslain tulkitsijoista ole apua tässä tilanteessa, olivat he miten päteviä tahansa. Meidän pitäisi toteuttaa julistamamme kansalaisten Eurooppa, mikä tarkoittaa, että meidän on kuunneltava tarkasti kansalaisten mielipidettä, jos haluamme välttää uuden pettymyksen.
On analysoitu, että sopimus Euroopan unionin perustuslaiksi hylättiin Ranskassa ja Alankomaissa pääosin siksi, että Turkille on annettu mahdollisuus liittyä EU:hun tulevaisuudessa. Panemme myös merkille, että kansalaisille tärkeimpiä kysymyksiä ovat tällä hetkellä työllisyys, uudet työpaikat, taloudellisen kilpailun lisääntyminen ja Euroopan unionin laajentuminen. Näiden kysymysten tulisi viitoittaa Euroopan unionin kansalaisten kanssa käytävää vuoropuhelua. 
Etelka Barsi-Pataky (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, neuvoston puheenjohtaja tunnetaan kaikkialla Euroopassa erinomaisena ja kokeneena neuvottelijana. Meidän on etsittävä muualta syitä siihen, miksi seisomme täällä tänään tyhjin käsin.
Monet ovat puhuneet parlamentissa tänään Euroopan kriisistä, mikä ei kuitenkaan pidä aivan paikkaansa. Kyse ei ole Euroopan kriisistä vaan 15 jäsenvaltion kriisistä, eikä pelkästään maantieteellisessä mielessä. Tarvitsemme uuden sopimuksen, jossa pitäisi epäilemättä käsitellä paljon muitakin asioita kuin pelkästään rahoitusta. Jotkut haluavat puhua Lissabonista ja kilpailukyvystä, joten tehkäämme niin. Kaikkien 25 jäsenvaltion on kuitenkin osallistuttava tähän keskusteluun. Emme voi neuvotella kilpailukyvystä, jos kätemme ja jalkamme on sidottu. Meidän on nyt joka tapauksessa korkea aika tarkistaa henkilöiden vapaata liikkuvuutta koskevia säännöksiä. Emme saa tehdä samaa virhettä palveluiden vapaan liikkuvuuden kohdalla kuin teimme henkilöiden kohdalla. Kun emme nimittäin kyenneet ratkaisemaan asiaa poliittisella tasolla, asetimme henkilöiden vapaalle liikkuvuudelle hallinnollisia esteitä. Jotkut taas haluavat puhua maatalouspolitiikasta. Hyvä niin, mutta muistuttaisin teitä siitä, että me kymmenessä uudessa jäsenvaltiossa rahoitamme yhteistä maatalouspolitiikkaa huomattavasti omista varoistamme. On tärkeää päästä sopimukseen rahoituksesta, mutta vieläkin tärkeämpää on välttää tilanne, jossa uusien jäsenvaltioiden mahdollisuuksia päättää määrärahojen käytöstä rajoitetaan jälleen lukuisilla hallinnollisilla esteillä, koska juuri tähän suuntaan näytämme olevan menossa.
Jos tarvitsemme uuden sopimuksen, yhtenä sopimuksen pilareista on oltava laajentuneen 25-jäsenisen unionin vakauttaminen. Me kymmenessä uudessa jäsenvaltiossa olemme viimeisten 15 vuoden aikana määrätietoisesti selvittäneet esteet kaikista vaikeuksista huolimatta. Euroopan elvyttäminen, koska sitä Eurooppa näyttää tarvitsevan, edellyttää, että kaikki 25 jäsenvaltiota tavoittelevat määrätietoisesti vakautta. Viimeisen vuoden aikana tästä ei ole juurikaan ollut merkkejä nähtävissä. Ehkä nyt tilanne muuttuu. 
Jacek Protasiewicz (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, on aivan selvää, että viimeviikkoisen Eurooppa-neuvoston tulos on heittänyt varjon Luxemburgin puolivuotisen puheenjohtajakauden ylle. Tämän fiaskon syistä on puhuttu tänään jo erittäin paljon. Minä yhdyn täysin puheenjohtaja Barroson keskustelun alussa esittämiin näkemyksiin ja erityisesti hänen huomautuksiinsa syistä siihen, miksei rahoitusnäkymistä päästy kompromissiin.
En jaa näkemystä, jonka mukaan EU on pitkän aikavälin kriisissä, ja uskon sen pääsevän pian ulos umpikujasta, johon olemme nyt ajautuneet unionin menojen osalta. Samaan aikaan haluan kuitenkin korostaa erittäin voimakkaasti, etteivät uudet jäsenvaltiot saa joutua kärsimään tästä tilanteesta. Eurooppalainen yhteisvastuullisuus ei saa joutua 15 vanhan jäsenvaltion keskinäisten konfliktien uhriksi.
Dynaamisen talouskasvun saavuttaminen Euroopassa on mahdotonta, jos lähes neljännekseltä Euroopan unionin väestöstä riistetään tärkeä tuki, jota nämä Keski- ja Itä-Euroopan kansakunnat tarvitsevat muutamien seuraavien vuosien aikana selvitäkseen Euroopan poliittisen ja taloudellisen kahtiajaon vaikutuksista. Koko EU:n on työskenneltävä yhdessä tämän päämäärän hyväksi. Rikkaampien jäsenvaltioiden elintärkeiden etujen mukaista on investoida uusiin jäsenvaltioihin niiden kehityksen vauhdittamiseksi. Vahva koheesiopolitiikka ja palveluiden vapaa liikkuvuus tarjoavat parhaat keinot tämän tavoitteen saavuttamiseen.
Parlamentin perussopimus-, työjärjestys- ja toimielinasioiden valiokunnan jäsenenä haluan myös antaa puheenjohtajavaltio Luxemburgille tunnustusta siitä, että se on käynnistänyt niin sanotun pohdinta-ajan perustuslakisopimuksesta käytävässä keskustelussa. Tämä oli erittäin viisas siirto ja myös hyvin tärkeä, mikäli haluamme säilyttää terveen eurooppalaisen demokratian. Ranskan ja Alankomaiden kansanäänestysten tuloksia ei voida sivuuttaa etäännyttämättä samalla Euroopan eliittiä entisestään Euroopan kansalaisista. Ne tahot, jotka ovat vaatineet ratifiointiprosessin välitöntä jatkamista aivan kuin mitään ei olisi tapahtunut, saavuttaisivat tällä juuri päinvastaisia tuloksia kuin heidän aikomuksenaan oli. He menettäisivät kaikki mahdollisuudet saada eurooppalaiselle yhdentymishankkeelle todellinen demokraattinen legitimiteetti ehkä useiden vuosien ajaksi.
Olen aivan varma, että ottamalla jalkansa pois kaasulta puheenjohtajavaltio Luxemburg on luotsannut EU:n vaarallisen mutkan läpi tämän kysymyksen osalta. Haluan käyttää tätä tilaisuutta kiittääkseni erityisesti pääministeri Junckeria ja ministeri Schmitiä tästä toiminnasta. 
Ioannis Kasoulides (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, lukuisa joukko kollegoitani on vuoron perään onnitellut puheenjohtajavaltio Luxemburgia. Olen kaksin verroin ylpeämpi tänään, koska edustamani jäsenvaltion kokoinen Luxemburg on tuottanut johtajia, jotka osoittavat osaavansa puhua kaunistelematta ja jotka voivat myös toimia johtajina kotimaansa rajojen ulkopuolella.
Pieni Kypros, joka luokitellaan nettomaksajaksi tiettyjen kyseenalaisten tilastojen perusteella, ei voi olla nettomaksaja, kun Isolla-Britannialla on samaan aikaan etuoikeus alennukseen jäsenmaksuista. Maatalouden osuutta bruttokansantuotteesta ei voida käyttää tässä yhteydessä kriteerinä. Kyse on oltava kaupunkien ja maaseutualueiden välisestä sosiaalisesta tasapainosta, kaupungistumisen torjumisesta ja ympäristönsuojelusta.
Olette edistäneet Lissabonin prosessia, jonka tähänastisesta epäonnistumisesta on jälleen syytettävä jäsenvaltioita. Olette saaneet aikaan vakaussopimuksen, jonka osalta jäsenvaltioiden hallitukset osasivat tehdä kompromisseja, koska kyse oli niille erityisen tärkeästä asiasta.
Haluan myös onnitella teitä toimista, joilla edesautoitte Euroopan unionin ja Turkin assosiaationeuvostoa koskevan yhteisen kannan syntymistä, mikä on laskettava yhdeksi saavutuksistanne. Arvoisa ministeri Schmit, haluan myös onnitella teitä henkilökohtaisesti myötävaikutuksestanne Kyprosta koskevan ehdotuskokonaisuuden löytymiseen. Nämä ehdotukset muodostavat perustan kahden yhteisön väliselle vuoropuhelulle, jota käydään hyvässä hengessä ongelmiemme ratkaisemiseksi. 
James Elles (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, haluan yhtyä Eurooppa-neuvoston puheenjohtajalle Junckerille esitettyihin onnitteluihin siitä, että hän on ponnistellut niin määrätietoisesti näitä erittäin vaikeita ja monitahoisia kysymyksiä koskevan päätöksen aikaansaamiseksi viimeviikkoisessa Eurooppa-neuvostossa.
Jälkeenpäin ajatellen huomaamme jäsen Schulzin olleen oikeassa siinä, että me parlamentissa olimme tehneet oman työmme ja komissio oli tehnyt omansa, mutta neuvosto ei ylikuormitetun esityslistansa vuoksi ollut itse asiassa todella pohtinut rahoitusnäkymiä. Näin ollen sopimuksen aikaansaaminen kahden viikon kuluessa oli ehkä unionille hieman liian vaativa tehtävä. Sopimuksen syntymättä jääminen on parempi vaihtoehto kuin huono sopimus.
Nyt meidän on suunnattava katseemme tulevaisuuteen, ja haluan tarkastella tässä yhteydessä lyhyesti neljää näkökohtaa. Ensimmäinen koskee todellisen keskustelun käymistä unionin painopistealueista. Miten voidaan sopia rahoitusnäkymistä, ellei tiedetä, mitkä ovat jatkossa politiikan painopistealueet? Myös talouden uudistusohjelman on kuuluttava näihin painopistealueisiin.
Jäsen Watson viittasi Yhdistyneeseen kuningaskuntaan ja Ranskaan dinosauruksina. Mielestäni Ranskan ja Saksan taloudet ovat tällaisia dinosauruksia. Meidän on varmistettava talouden dynaamisuus, joka osoittaa, että voimme olla kilpailukykyisiä globaalissa taloudessa.
Toiseksi meidän on päästävä sopimukseen talousarviosta. En kuitenkaan kannata puheenjohtaja Barroson mainitsemaa seitsenvuotista sopimusta, jota tarkistetaan sen voimassaoloajan päätyttyä. Palatkaamme siihen, mitä totesimme Bergerin päätöslauselmassa, ja tehkäämme viisivuotinen sopimus, jota komissio ja parlamentti voivat tarkistaa vuonna 2011. Näin meidän on mahdollista nähdä, miten pitkälle olemme menossa, mutta emme joudu ennakoimaan menojamme liian pitkälle tulevaisuuteen. Tätä vaihtoehtoa harkitessamme meidän on tehtävä enemmän maataloustukien yhteisrahoituksen toteutumiseksi, kuten jäsen Virrankoski totesi.
Kolmanneksi meidän on ensinnäkin tarkasteltava perustuslakisopimusta, ja esitän tässä yhteydessä kaksi viimeisintä huomautusta. Pidän ratifiointiprosessin keskeyttämistä myönteisenä, koska meillä on paljon tehtävää avoimuuden, vastuun, demokratian ja kansallisten parlamenttien mukaan ottamisen osalta. Tämä on olennaista tulevaisuuden unionin kannalta.
Lopuksi on syytä mainita laajentumiskysymys. Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, asioita ei saada kuntoon siten, että ensin rakennetaan uusi lisärakennus ja sitten yritetään varmistaa, että taloa voidaan edelleen laajentaa. Kuten jäsen Nassauer totesi, keskittykäämme siihen, mikä on todella olennaista Euroopan kansalaisten kannalta, ja ajatelkaamme vasta sitten laajentumista, mikäli se on tarpeen, yksi askel kerrallaan. 
Maria da Assunção Esteves (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, eurooppalaiselle yhdentymishankkeelle on tällä hetkellä tunnusomaista epävarmuus ja huolestuneisuus. Elämme tästä huolimatta myös aikaa, joka kannustaa meitä suuntaamaan katseemme tulevaisuuteen. Euroopasta on tullut kunnianhimoinen, minkä seurauksena se arvioi ja esittää itselleen perimmäisiä kysymyksiä.
Euroopan kunnianhimoisena tavoitteena oli luoda osallistava, yhdennetty oikeusjärjestelmä, jolle on tunnusomaista ihmisarvon kunnioittaminen ja joka voi näyttää esimerkkiä maailmalle. Eurooppa laati perustuslakisopimuksen, joka antoi sille mahdollisuuden murtautua byrokratian kahleista ja mennä kansan pariin. Euroopan perustuslaista käytävä keskustelu on kiistatta merkinnyt Euroopan historian suurinta demokratisoitumista.
Euroopan tavoitteena on luoda kansalaisille avoin organisaatio, jolle ovat tunnusomaisia läpinäkyvyys ja luottamus.
Tältä matkalta ei viime kädessä ole paluuta. Euroopalla on velvollisuus olla hylkäämättä yhteistä poliittista tavoitetta. Eurooppa ei lisäksi saa tehdä ajatustyötä yksin. Ilman yhdennettyä Eurooppaa ei ole olemassa eurooppalaista mallia, ja ilman eurooppalaista mallia emme voi näyttää esimerkkiä ihmisarvon kunnioittamisessa kaikkialla maailmassa.
Vain poliittisen yhdentymisen kautta päätöksenteko voi olla tehokasta, arvojärjestelmällemme voidaan luoda vankka perusta ja Eurooppa voi ottaa yhtenäisen kannan asioihin.
Parlamentin on jatkossa ennakoitava tulevaa ja toimittava näkyvästi. Sen on tehtävä yhteistyötä kansallisten parlamenttien kanssa. Myös poliittiset puolueet, paikallisviranomaiset, kansalaisjärjestöt ja tiedotusvälineet on otettava mukaan tähän työhön.
Tässä suhteessa unionin toimielimillä on velvollisuus, joka niiden on täytettävä peräänantamattomasti, koska eurooppalainen keskustelu ei ole pelkästään kansallisten keskustelujen summa. Perustuslaki sopii tähän prosessiin, jossa etsitään konsensusta avoimessa ja pirstaloituneessa todellisuudessa. Meillä on velvollisuus lisätä perustuslain välityksellä tietoisuutta yhteisestä edustamme.
Näin ollen EU:ssa on käsiteltävä muun muassa seuraavia aiheita: laajentuminen ja hallintotapa, EU:n rahoitusmalli, päätöksentekoprosessi ja toissijaisuus, yhdentyminen ja sosiaalinen, taloudellinen ja poliittinen pluralismi sekä perustuslaki yhdentymisen liikkeelle panevana voimana tai sen kehyksenä.
Polut tehdään tallaamalla. 
Malcolm Harbour (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, ryhmäni koordinaattorina sisämarkkina- ja kuluttajansuojavaliokunnassa haluan onnitella puheenjohtajavaltio Luxemburgia erinomaisesta työstä, jota se on tehnyt ensinnäkin pyrkiessään ratkaisemaan muutamia erittäin tärkeitä kysymyksiä, joista esimerkkinä ovat epäoikeudenmukaiset kauppakäytännöt. Puheenjohtajavaltio on lisäksi osallistunut hyvin tarmokkaasti valiokuntamme työhön ja sitoutunut erittäin voimakkaasti sisämarkkinoiden toteuttamiseen.
Haluan kiittää puheenjohtajavaltio Luxemburgia erityisesti siitä, että se on ministeri Kreckén johdolla edistynyt erittäin tärkeässä palveludirektiiviä koskevassa työssä. Olen iloinen, ettei meteli, jonka tietyt merkittävät eurooppalaisen politiikan hahmot ovat nostaneet kyseiseen direktiiviin liittyvistä ongelmista, ole säikäyttänyt puheenjohtajavaltio Luxemburgia, kuten ei myöskään se, miten nämä henkilöt ovat käsitelleet direktiiviä ja miten he ovat joissakin tapauksissa jopa estäneet sen syntymisen. Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, olen ollut tyytyväinen siihen, että te olette sitoutunut sisämarkkinoiden toteuttamista koskevaan elintärkeään hankkeeseen aivan yhtä voimakkaasti kuin me. Aiomme tehdä jatkossakin tarmokkaasti yhteistyötä puheenjohtajavaltio Ison-Britannian kanssa saattaaksemme sisämarkkinat päätökseen ja jatkaaksemme teidän työtänne.
Jos sallitte, haluaisin viitata tässä yhteydessä muutamiin tärkeisiin huomautuksiin, joita neuvoston puheenjohtaja esitti tänään iltapäivällä. Halusin poimia yhden näkökohdan, josta olen eri mieltä hänen kanssaan. Neuvoston puheenjohtaja totesi, että yksi valinta, joka meidän on nyt tehtävä, on valinta vapaiden markkinoiden ja vahvemman poliittisen unionin välillä. Hyvät kollegat, väittäisin kuitenkin, ettei tästä valinnasta ole lainkaan kyse. Olemme jo edenneet paljon vapaita markkinoita pitemmälle, ja sisämarkkinoissa on kyse kokonaan toisesta asiasta. Sisämarkkinat ovat merkittävä poliittinen ja taloudellinen voimatekijä. Kansalaisemme ymmärtävät tämän ja myös haluavat sitä, mutta kysyn niiltä teistä, jotka olette edelleen täällä salissa, miten monet äänestäjistänne tietävät, mikä poliittinen unioni on ja mihin suuntaan se vie meitä. Yhtenä syynä siihen, että perustuslaki hylättiin niin perinpohjaisesti Alankomaissa ja Ranskassa, oli varmastikin se, etteivät kansalaiset ymmärrä, mikä poliittinen unioni on. He itse asiassa kokevat uhkaavana mahdollisen suvereniteetin menetyksen, johon poliittinen unioni viittaa. Jatkakaamme näin ollen sisämarkkinoiden toteuttamista. Haluamme ehkä tarkastella uudelleen sitä, minne poliittinen unioni on menossa, samoin kuin perustuslakiin tehtäviä muutoksia, mutta sisämarkkinoiden on oltava liikkeellepaneva voima myös Ison-Britannian puheenjohtajakaudella. 
Nicolas Schmit,
     Arvoisa puhemies, ensinnäkin haluan Eurooppa-neuvoston puheenjohtajan puolesta, omasta puolestani, kaikkien muiden neuvoston eri kokoonpanojen puheenjohtajien ja myös koko puheenjohtajavaltio Luxemburgin puolesta kiittää teitä kaikkia esittämistänne onnitteluista ja myönteisistä arvioista sekä ennen kaikkea kannustuksesta, jota olette antaneet tämän keskustelun kuluessa.
On totta, että Euroopan tilanne on erittäin vaikea, mutta uskon, että nämä vaikeudet voivat auttaa meitä. Ensinnäkin pakottamalla meidät keskittymään jälleen Euroopan kehityksen syvällisempään pohdintaan. Tästä on jossain määrin sovittukin, kun päätettiin käynnistää pohdinta, jota ei tehdä suljettujen ovien takana ja salassa vaan keskustelemalla ja käymällä vuoropuhelua kansalaisten kanssa Euroopan yhdentymisen tiestä, jota meidän on seurattava. Jos tämänhetkiset vaikeutemme voivat auttaa meitä avaamaan näitä ovia ja käynnistämään tällaista keskustelua, niillä on mielestäni ollut viime kädessä jokin tarkoitus.
Muutamat puhujat ovat esittäneet ajatuksen siitä, että kielteisten kansanäänestysten vaikuttimena olivat kansalaisten ilmaisemat useat huolenaiheet, jotka liittyvät erityisesti sosiaalikysymyksiin tai globalisoitumiseen. Lyhyesti sanottuna kaikki nämä huolenaiheet on sisällytettävä nyt käynnistettävään keskusteluun ja kansalaisten kanssa käytävään vuoropuheluun. Me Luxemburgissa otamme riskin järjestämällä kansanäänestyksen ja olemme pitäneet kiinni sovitusta päivämäärästä, joka on 10. heinäkuuta 2005. Tämä on rohkea päätös, jota luxemburgilaiset kuitenkin vaativat. Luotan heihin ja uskon, että 10. heinäkuuta järjestettävässä kansanäänestyksessä lähetetään selkeä viesti perustuslakiprosessin jatkumisesta. Olen luottavainen ja toivon, että kun tämä äänestys, jonka toivon hartaasti olevan myönteinen, on ohi, parlamentti ottaa tahtipuikon käteensä, jottei perustuslakia panna jäihin määrittelemättömäksi ajaksi. Luulin meidän päässeen eroon jäästä, kun uudistimme yhteistä maatalouspolitiikkaa eikä meillä ollut enää voivuoria. Nyt kuitenkin näen, että panemme perustuslain ja rahoitusnäkymät jäihin. Eurooppa ei kuitenkaan tarvitse talviunta vaan toimintaa. Eurooppa tarvitsee selkeästi viitoitetun polun.
Nyt on siis tullut aika luovuttaa tahtipuikko eteenpäin. Rahoitusnäkymien osalta olisi ollut mahdollista päästä sopimukseen, ja on äärimmäisen valitettavaa, ettei näin tapahtunut. Pääministeri Juncker antoi mielestäni juuri niin avoimen kertomuksen kuin jäsen Bonde on aina toivonutkin, niin avoimen kuin ylipäätään on mahdollista. Keskustelussa on puhuttu erittäin paljon neuvottelujen eri näkökohdista. Sopimuksen syntyminen oli aivan hiuskarvan varassa, koska tiedämme, että mikäli neuvotteluissa olisi vallinnut todellinen sovinnon henki, sopimuksen hylkäämistä kannattaneet jäsenvaltiot olisivat lopulta hyväksyneet sen. Näin ei kuitenkaan tapahtunut, koska sovinnon henkeä ei syntynyt syistä, jotka ovat tiedossanne. Keskustelussa on myös esitetty monia syitä, miksi tätä sopimusta ei pitäisi hyväksyä. Minulla on paha aavistus, että nämä syyt ovat viime kädessä enemmänkin tekosyitä kuin todellisia syitä. Jos uudistusta käytetään tekosyynä Euroopan kannalta tärkeiden päätösten hylkäämiseen, Euroopalle tehdään näin karhunpalvelus. Sanon teille saman asian, jonka pääministeri Juncker jo totesi, nimittäin että me olimme valmiita tekemään julkilausumassa huomattavan sitoumuksen uudistamiseen. Tämä sitoumus ei kuitenkaan nähnyt päivänvaloa, koska rahoitusnäkymistä ei kyetty tekemään lopullista päätöstä. Kannatan uudistusta edellyttäen, että se tehdään yhteisvastuullisesti. Uudistus ei ole mahdollinen ilman kansalaisia eikä ilman solidaarisuutta kaikkia kohtaan.
Myös maatalouspolitiikkaan kohdistettiin paljon arvostelua. Unohdamme hieman liian helposti, että yhteisessä maatalouspolitiikassa on kaikesta huolimatta tehty perustavanlaatuisia saavutuksia. Kuka toivoisi valtavien eurooppalaisten maaseutualueiden aavikoitumista? Kuka sellaista toivoo? Kuka toivoisi maaseudun väestön köyhtymistä? Kuka sitä haluaa? Meidän on mielestäni jälleen kerran keskusteltava maatalouspolitiikasta eikä syytettävä sitä kaikista ongelmista. Maatalouspolitiikasta ei siis saa niin sanoakseni tehdä paholaista. Tämän aiheen osalta tarvitaan nähdäkseni tiettyä rehellisyyttä. Uskon toistavani jäsen Baringdorfin sanoja kysyessäni, ovatko kaikki todellakin niin viattomia, kun keskustelemme maatalouspolitiikasta? Ajattelevatko kaikki vain yhtä maatalouspolitiikan uudistamistapaa eivätkä lainkaan jotain toista mahdollista uudistamistapaa? Teillä on uskoakseni tulevaisuudessa monia tilaisuuksia keskustella uudistuksista ja myös yhteisen maatalouspolitiikan uudistamisesta. Älkää kuitenkaan unohtako solidaarisuutta maaseutua kohtaan, sillä maaseutu on myös osa eurooppalaista kulttuuria.
Olen tietysti pahoillani siitä, ettei Eurooppa ole kyennyt löytämään myönteistä dynamiikkaa, jota se olisi voinut ammentaa paremman vakaus- ja kasvusopimuksen hyväksymisestä ja erityisesti Lissabonin strategian tarkistamisesta. Rahoitusnäkymät ovat vielä auki. Toivon tulevan puheenjohtajavaltion onnistuvan hyväksyttävän ja tasapainoisen sopimuksen aikaansaamisessa – joku puhujista mainitsikin jo tasapainoiset sopimukset – jossa otetaan huomioon parlamentin erittäin suurella enemmistöllä hyväksymä Bögen mietintö. Ottaen huomioon, että neuvoston sopimuksesta olisi joka tapauksessa pitänyt vielä neuvotella parlamentin kanssa, on harhaluulo, että neuvosto päättää yksin rahoitusnäkymistä, sillä on selvää, että neuvosto voi tehdä sopimuksen ainoastaan toimielinten välisessä kehyksessä parlamentin ja tietysti myös komission suostumuksella.
Keskustelussa on puhuttu paljon "fair return" -periaatteesta. Pidän tätä periaatetta eurooppalaista yhteisvastuullisuutta jäytävänä tautina, joka meidän on hävitettävä. Eurooppa on todellakin rokotettava tätä ahdasmielistä "fair return" -ajatusta vastaan.
En aio puhua rikkaimpien jäsenvaltioiden määritelmästä, koska en halua olla mukana sellaisessa keskustelussa, mutta olen pannut merkille, että tässä yhteydessä on tapahtunut paljon tilastojen parantelua. Tämän parantelun tarkoituksena on ollut oikeuttaa näkemykset siitä, että hieman perusteellisemmalla selittämisellä ne vaikuttaisivat täyttävän vaatimukset paremmin.
En kuitenkaan halua päättää Luxemburgin puheenjohtajakautta koskevaa arviotani korostamatta, kuten jäsen Harbour aiemmin teki, että rahoitusnäkymiä koskevasta epäonnistumisesta huolimatta olemme myös onnistuneet monissa asioissa. Euroopan unioni jatkaa työtä muilla aloilla, jotka ovat tärkeitä Euroopan kansalaisille. Huomautan esimerkiksi, että olemme osittain parlamentin ansiosta sopineet "ulkorajoja koskevasta yhteisön säännöstöstä". Tämä säännöstö on erittäin tärkeä, jos aiomme lisätä turvallisuutta ulkorajoillamme, ja parlamentti äänestää uskoakseni asiasta tämän istuntojakson aikana. Emme saa vähätellä tätä menestystä emmekä hukuttaa sitä erittäin kielteiseen keskusteluun Euroopan nykytilasta.
Huomautan myös, että neuvosto ja parlamentti ovat hyväksyneet ensimmäisessä käsittelyssä useita ehdotuksia tärkeissä kysymyksissä, joita ovat esimerkiksi rajatylittävät sulautumat, tai sisämarkkinoiden osalta. Nämä ovat minusta tärkeitä saavutuksia, joita ei saa vähätellä. Sama koskee toisessa käsittelyssä hyväksyttyjä ehdotuksia, joissa ei ole tarvittu sovittelumenettelyä ja jotka koskevat esimerkiksi ajoneuvovakuutuksia. Näillä vakuutuksilla on välitön vaikutus kansalaisiin, jotka ylittävät matkustaessaan jäsenvaltioiden rajoja.
On totta, että Euroopan tilanne on hyvin vaikea, mutta mielestäni Euroopan kohtalo on nyt osaksi myös teidän käsissänne. Me haluamme avata keskustelun, jota on käytävä täällä Euroopan parlamentissa ja kansallisissa parlamenteissa sekä kansalaisten keskuudessa. Toivon, että osoitatte samaa rohkeutta ja luovuutta kuin aiemminkin ruokkiessanne tätä keskustelua, jotta voimme päästä mahdollisimman pian ulos tästä vaikeasta tilanteesta.
Margot Wallström,
   . Arvoisa puhemies, ensinnäkin haluan yhtyä kaikkiin niihin, jotka ovat ilmaisseet vilpittömän ihailunsa ja kiitollisuutensa Jean-Claude Junckerille, ministeri Schmitille ja heidän tiimilleen siitä sitoutuneisuudesta, intohimosta ja eurooppalaisuuden tajusta, kuten haluaisin sitä nimittää, jota he ovat osoittaneet. Puhumme usein suurten valtiomiesten ja -naisten yhteydessä valtion tajusta, mutta on korkea aika lanseerata eurooppalaisuuden tajun käsite, ja sitä erityisesti puheenjohtaja Juncker on osoittanut koko Luxemburgin puheenjohtajakauden ajan. Haluaisin lisätä, että arvostamme myös suuresti teidän tuomaanne läpinäkyvyyttä ja avoimuutta, puheenjohtaja Juncker.
Meidän pitäisi tietysti myös korostaa onnistumisia, joita olette saavuttaneet erittäin vaikeassa poliittisessa tilanteessa. Parhaillaan käytävä keskustelu Luxemburgin puheenjohtajakaudesta on kuitenkin muuttunut keskusteluksi eurooppalaisesta kriisistä. Tämän kriisin merkittävin ilmentymä on ehkä se hämmentyneisyyden tunne, jota nyt havaitsemme kansalaisten keskuudessa ja niissä perimmäisissä kysymyksissä, joita he ovat alkaneet esittää. Mitä tapahtuu perustuslaille? Mitä se tarkoittaa, jos emme lopulta saakaan perustuslakia? Miten tämä vaikuttaa laajentumiseen? Onko se jo alkanut vaikuttaa laajentumiseen? Eri puolilla Eurooppaa kansalaiset ovat jo alkaneet kysyä aivan peruskysymyksiä talousarviosta: Mitä jatkossa tapahtuu? Saammeko rahamme? Mitä tapahtuu kaikille hankkeillemme?
Saanen vain sanoa jäsen Harbourille ja muille, ettei meidän pitäisi aliarvioida Euroopan kansalaisia. Kaikkien jäsenvaltioiden kansalaiset tietävät, ettei Euroopassa ole kyse pelkästään markkinoista vaan myös elämänlaadusta. He odottavat Euroopan unionin harjoittavan ja laativan politiikkaa, joka vaikuttaa heidän elämänlaatuunsa, ympäristöön ja kaikkiin muihin asioihin, jotka ovat niin tärkeitä jokapäiväiselle elämällemme. Nämä ovat niitä kysymyksiä, joita Euroopan kansalaiset esittävät jatkossakin kaikille toimielimillemme, ja yhteinen velvollisuutemme on antaa näihin kysymyksiin vastaukset sikäli kuin siihen pystymme.
Euroopan unioni on ainutlaatuinen luomus. Sen toiminta perustuu institutionaalisen kolmion erittäin rakentavaan, tai toivottavasti rakentavaan, vuorovaikutukseen. Viikonloppuna kokoontuneen Eurooppa-neuvoston tulos näyttää kuitenkin osoittavan, että yksi kolmion kulmista on jollain tapaa murtunut. Tämä asettaa suuremman vastuun kahdelle muulle kolmion kulmalle, komissiolle ja parlamentille, mutta tämän keskustelun kuluessa olen nähnyt, että parlamentissa on halukkuutta ja päättäväisyyttä tehdä tätä työtä yhdessä.
Pääministeri Juncker viittasi institutionaaliseen kypsyyteen, jota parlamentti on osoittanut. Tästä on osoituksena esimerkiksi parlamentin äskettäin hyväksymä rahoitusnäkymiä koskeva päätöslauselma. Kuten puheenjohtaja Barroso aiemmin totesi, komissio on valmis auttamaan seuraavaa puheenjohtajavaltiota tulevia rahoitusnäkymiä koskevan sopimuksen aikaansaamisessa. Meidän on kuitenkin pidettävä mielessä kolme erittäin tärkeää seikkaa.
Ensinnäkin tarvitsemme varat toteuttaaksemme politiikkaa, jota kansalaiset odottavat unionin harjoittavan, ja sitä varten tarvitsemme talousarvion. Sopimus, jossa ei turvata riittävää rahoitusta, ei anna meille mahdollisuutta rakentaa siltaa kansalaisten ja Euroopan välisen kuilun yli. Toiseksi parlamentin on hyväksyttävä syntynyt sopimus.
Kolmanneksi sopimuksen on vastattava uusien jäsenvaltioiden oikeutettuja tarpeita. Kyseiset jäsenvaltiot ovat osoittaneet Eurooppa-neuvoston kokouksen kuluessa rakentavan asenteensa.
Suurimpana haasteena tulevina kuukausina on aidon vuoropuhelun käynnistäminen Euroopan tulevaisuudesta. Eurooppa-neuvosto on vaatinut tällaista vuoropuhelua, johon myös komissiota pyydetään osallistumaan keskeisenä toimijana.
Tarjoamme tietysti puitteet tälle toiminnalle, josta käytämme nimitystä suunnitelma D: keskustelu, vuoropuhelu ja demokratia (engl. debate, dialogue and democracy). Teemme yhteistyötä muiden toimielinten kanssa ja yritämme saada käyttöön tarvittavat varat tähän tarkoitukseen.
Komissio hyväksyy vastuunsa, ja alamme myös välittömästi laatia "strategista etenemissuunnitelmaa", jossa annetaan toivottavasti enemmän vastauksia aiemmin mainitsemiini perimmäisiin kysymyksiin.
Tarvitsemme enemmän kuin koskaan aiemmin parlamentin ja kaikkien niiden panosta, yhteistyötä ja tukea, jotka ovat puheenjohtaja Junckerin tavoin kehittäneet eurooppalaisuuden tajun ja ovat valmiita vastaamaan tähän erittäin juhlalliseen kehotukseen.
Puhemies.
   Kiitos, arvoisa varapuheenjohtaja Wallström. Toivon, että Euroopan parlamentilla ja kansallisilla parlamenteilla voi olla pieni rooli suunnitelma D:ssä, jota esitätte neuvoston ja komission kanssa.
Olen vastaanottanut kuusi työjärjestyksen 103 artiklan 2 kohdan mukaisesti käsiteltäväksi jätettyä päätöslauselmaesitystä(1).
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 12.00.
Ilda Figueiredo (GUE/NGL ).
   – Perustuslain vastustajien Ranskan ja Alankomaiden kansanäänestyksissä 29. toukokuuta ja 1. kesäkuuta saavuttaman kaksoisvoiton vaikutukset olivat selvästi nähtävissä Brysselin Eurooppa-neuvostossa. Tämä voitto mahdollisti niiden yhä neoliberaalimpien suuntaviivojen torjumisen, joita EU:ssa on vähitellen otettu käyttöön viime vuosina ja jotka on lopulta kirjattu ehdotukseen niin sanotuksi Euroopan perustuslaiksi. Poliittiselta ja oikeudelliselta kannalta katsottuna kansalaiset antoivat näissä kansanäänestyksissä perustuslakisopimukselle kuolettavan iskun, koska sopimus voi tulla voimaan vain, jos kaikki 25 jäsenvaltiota ovat ratifioineet sen.
Kesäkuun 16. ja 17. päivä kokoontuneella Eurooppa-neuvostolla oli todisteet aivan nenänsä alla, mutta se päätti kuitenkin olla välittämättä niistä ja sen sijaan myöntää, että perustuslakiprosessi oli kärsinyt takaiskun. Antamalla itselleen vuoden aikaa arvioida tilannetta se pitkittää perustuslain kuolinkamppailua. Eurooppa-neuvoston on jossain vaiheessa tunnustettava, ettei ehdotus voi nykyisessä muodossaan tulla voimaan ja että sen on jopa tarkistetussa muodossa käytävä koko ratifiointiprosessi uudelleen läpi.
Rahoitusnäkymien osalta yhteisvastuullisuuden hengen täydellinen puuttuminen on valitettavaa ...

Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana keskustelu Garganin laatimasta oikeudellisten asioiden valiokunnan mietinnöstä (A6-0189/2005) Euroopan parlamentin jäsenten asemaa koskevien sääntöjen vahvistamisesta 4. kesäkuuta 2003 annetun päätöksen (2005/2124(INI)) muuttamisesta. 
Giuseppe Gargani (PPE-DE ),
   . Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, keskustelemme Euroopan parlamentin jäsenten asemaa koskevista säännöistä, joilla on ennen kaikkea vakiinnutettava jäsenten tehtävät. Säännöissä on todettava, ketkä ovat Euroopan parlamentin jäseniä ja mitkä ovat heidän oikeutensa, velvollisuutensa ja vapautensa. Näin jäsenistä tehdään jäsenvaltioiden valtuutettujen sijaan Euroopan kansojen muodostaman kokonaisuuden edustajia.
Itse asiassa Euroopan parlamentin jäsenten asemaa koskevat säännöt ovat Euroopan yhdentymisprosessin perustava osa, eikä niitä laadita palkkojen tai kulukorvausten hallinnoimiseksi vaan parlamentin jäsenten aseman ja tehtävän hallinnoimiseksi ja vahvistamiseksi Euroopan yhteisössä.
Standardoidun lähestymistavan vaarana palkkauksessa olisi syrjivyys, koska siinä suhtauduttaisiin eri tilanteisiin samalla tavoin. Sääntöjen kyseisellä osalla on mielestäni vähemmän merkitystä, ja sillä palvellaan mielestäni vain demagogisia tarkoitusperiä ja kiihdytetään tunteita tiedotusvälineissä. Ne, jotka kiinnittivät huomiota kyseiseen osaan, ovat erehtyneet. He eivät ole ymmärtäneet, että uusilla säännöillä voi olla Euroopan unionille suuri merkitys.
Arvoisa puheenjohtaja Juncker, mielestäni päätös, jota parlamentti on tekemässä nyt kriisin aikana, on tärkeä, koska on kannattavaa toimia parlamentin tehtävän liittämiseksi tiiviimmin Euroopan unioniin, sillä se on perustavan tärkeää myös unionin uskottavuuden kannalta. Neuvosto ja jäsenvaltiot eivät halua, että Euroopan parlamentin asema vahvistuu, minkä vuoksi ne siis vastustavat jäsenten asemaa koskevia sääntöjä.
Parlamentin viime toimikaudella pääsimme miltei sopimukseen, kun etevä lakiasiantuntija jäsen Rothley ja minä teimme paljon työtä sääntöjen eteen. Euroopan parlamentti teki osansa kesäkuussa ja joulukuussa, kun se kuunteli neuvoston ehdotuksia. Neuvosto veti ehdotuksensa kuitenkin pois sen jälkeen, kun olimme vahvistaneet ne, eikä se ole sittemmin hyväksynyt niitä. Haluan mainita jäsen Lehnen, joka työskenteli merkittävällä, älykkäällä ja yhteistyökykyisellä tavalla kyseisen asiakirjan parissa. Jäsen Lehne teki joulukuussa 2003 osuvan yhteenvedon todetessaan, että olemme neuvotelleet lähes viisi vuotta, emmekä voi enää jatkaa tilanteessa, jossa neuvosto johdattelee parlamenttia eteenpäin ilman, että parlamentilla olisi mitään sananvaltaa. Toistan nyt sen, mitä jäsen Lehne tuolloin totesi.
Euroopan parlamentin jäsenillä on oltava oma, itsenäinen viitekehyksensä, joka ei enää ole kunkin oma jäsenvaltio vaan se, että jäsenet ovat Euroopan yhteisön edustajia. Neuvosto otti virallisessa lausunnossaan asiakseen aloittaa prosessin, jonka tarkoituksena on laatia Euroopan parlamentille yhteiset parlamentaarista koskemattomuutta koskevat säännöt. Se on vahva poliittinen sitoumus, johon suhtaudun myönteisesti ja jonka puheenjohtajavaltio Luxemburg toivoaksemme tänään vahvistaa parlamentissa.
Arvoisa puhemies, oikeudellisten asioiden valiokunnassa laaditussa asiakirjassa otetaan huomioon neuvoston lukuisat ehdotukset, ja asiakirja on tasapainon kannalta tärkeä seikka, josta meidän on päästävä sopimukseen. Totean jälleen kerran, että me parlamentin jäsenet olemme olleet valmiita uhrauksiin sääntöjen aikaansaamiseksi, ja totean myös, että tämä koskee myös italialaisia parlamentin jäseniä, joita on pidetty palkan suhteen joustamattomina ja jotka ovat tehneet osansa, koska säännöillä leikataan suuri osa heidän kulukorvauksistaan.
Vaikka olemme myöntyneet kaikkiin neuvoston pyyntöihin, puheenjohtajavaltio Luxemburg on silti ilmaissut joitakin epäilyjä, ja se vastustaa ehdottamaani johdanto-osan 12 kappaletta, joka meni läpi valiokunnassa. Kyseisellä johdanto-osan kappaleella annetaan jäsenvaltioille mahdollisuus hyväksyä korvaustoimia Euroopan parlamentin jäsenten rinnastamiseksi kansallisten parlamenttien jäseniin. Johdanto-osan 12 kappale on peilikuva johdanto-osan 11 kappaleesta, jolla sitä vastoin annetaan jäsenvaltioille mahdollisuus soveltaa kansallista verolainsäädäntöään. Jos joillekin valtioille annetaan mahdollisuus kansallistaa järjestelmä ja todella alentaa palkkaamme, miksi toiset eivät voi sen sijaan täydentää sitä tai antaa meille niitä etuuksia, joita ne antavat kansallisten parlamenttien jäsenille?
Hyvät parlamentin jäsenet, miksi on niin vaikea ymmärtää sitä tärkeää seikkaa, että parlamentin jäsenten asemaa koskevat säännöt muodostavat lainsäädännöllisen perustan, jolla jäsenvaltioille annetaan oikeus antaa Euroopan parlamentin jäsenille samat edut kuin kansallisten parlamenttien jäsenille annetaan heidän kotimaassaan? Todettakoon, että puheenjohtajavaltio Luxemburg on reagoinut hätiköidysti tähän muutokseen toteamalla vastustavansa sitä, lähettämällä henkilökohtaisen kirjeen ja jättämällä neuvottelematta neuvoston kanssa. Se on lähettänyt kirjeen, joka mielestäni ja uskoakseni myös parlamentin jäsenten enemmistön mielestä ei voi olla hyväksyttävissä toimielinten näkökulmasta.
Arvoisa puhemies, kyse on tarpeettomasta väliintulosta, ja kerron teille siitä puolustaakseni itsenäisyyttämme ja itsemääräämisoikeuttamme. Puheenjohtajavaltio Luxemburgia on muistutettava, että sen on kunnioitettava parlamentin tehtävää ja valtaoikeuksia. Jos puheenjohtajavaltio ei olisi hukannut aikaa arvostelemalla parlamenttia tai keksimällä näennäisiä ja tekaistuja esteitä ja jos se olisi käyttänyt enemmän energiaa estääkseen neuvoston epäonnistumisen, se olisi ehkä toiminut viisaasti. Nyt se yrittää saada aikaan edes yhden myönteisen tuloksen ja haluaa tuoda esiin ilmoituksen sääntöjen aikaansaamisesta, joka on mielestäni tärkeä hetki parlamentin historiassa.
Parlamentti on tietoinen Euroopan unionin kriisistä, josta olemme keskustelleet koko iltapäivän, ja tarpeesta vaihtaa menetelmää. Euroopan on päästävä yli aikakaudesta, jolloin byrokratia oli tärkeämpää kuin asioiden edistyminen. Euroopan unioni on poliittinen asia eikä stereotypia, ja unionia varten tarvitaan selkeät säännöt eikä missään nimessä kompromissia. Toivon, että Yhdistynyt kuningaskunta omaksuu uuden toimintatavan, samoin kuin parlamentinkin on omaksuttava uusi toimintatapa.
Olen vakuuttunut, että neuvosto ei hylkää sääntöjä tämän muutoksen perusteella. Siinä annetaan mahdollisuus, jonka neuvosto itse muodollisesti totesi olevan hyväksyttävissä. Tämä on lainsäädännöllinen perusta. Mitä jos näitä lainsäädännöllisiä toimia ei olisi? Arvoisa puhemies, mielestäni yhteisöjen tuomioistuin voisi todeta ne pätemättömiksi. Parlamentin puhemiehen ja neuvoston puheenjohtajan välillä käydyllä kirjeenvaihdolla on suuri poliittinen merkitys, mutta yhteisöjen tuomioistuimelle sillä ei ole merkitystä. Jos näihin mahdollisuuksiin suhtaudutaan poliittisesti myönteisesti, miksi niitä ei kirjattaisi sääntöihin, elleivät niihin suhtaudu varauksella tietyt ihmiset, joiden toivon olevan alentumatta tällaiseen vilpillisyyteen?
Arvoisa puhemies, lopetan puheenvuoroni pyyntöön: hyväksykäämme säännöt sellaisina kuin oikeudellisten asioiden valiokunta on jättänyt ne käsittelyyn. Kaikki jäsenet ovat tehneet merkittävää yhteistyötä, ja säännöt ovat tasapainoinen asiakirja, joka tulee voimaan vuonna 2009. Näin jää riittävä siirtymäaika uuteen järjestelmään sopeutumiseksi. Tämä on aidosti ensimmäinen askel kohti yksiä Euroopan parlamentin jäsenten asemaa koskevia sääntöjä. 
Nicolas Schmit,
    Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, jo 15 vuotta on keskusteltu Euroopan parlamentin jäsenten asemaa koskevista säännöistä, ja, kuten tiedätte, sekä Euroopan parlamentti että neuvosto ovat tehneet lukuisia aloitteita tällaisten sääntöjen laatimiseksi.
Tänään käsittelemämme säännöt on laadittu pääasiassa Belgian puheenjohtajuuskaudella vuoden 2001 toisella puoliskolla. Parlamentti ja neuvosto olivat silloin todella lähellä sopimukseen pääsyä. Tuolloin epäonnistuminen liittyi todellisten kulujen korvaamiseen ja verovelvollisuuteen. Tämän jälkeen asiassa ei edetty, ennen kuin jäsen Rothley esitteli Italian puheenjohtajakaudella uuden mietintöehdotuksen, jolla oli myös hyvät onnistumisen mahdollisuudet. Jäsen Rothley ehdotti mietinnössään ratkaisua, jolla olisi voitu sovitella sekä neuvostoa että parlamenttia. Erityisesti on huomioitava, että Euroopan parlamentti kannatti tuolloin jäsenten todellisten kulujen korvaamista järjestelyllä, jonka oli tarkoitus tulla voimaan samanaikaisesti uusien sääntöjen kanssa. Rothleyn mietintö jätettiin 21. tammikuuta 2004 Euroopan parlamentin oikeudellisten asioiden valiokunnan käsittelyyn. Valitettavasti yleisten asioiden neuvosto ei päässyt 26. tammikuuta poliittiseen sopimukseen pääasiassa mietintöehdotusten budjettiseuraamusten vuoksi.
Marraskuussa 2004 puhemies Josep Borrell, siis te, arvoisa puhemies, totesi puheessaan Eurooppa-neuvostolle, että parlamentti oli valmis osoittamaan joustavuutta tämän asiakirjan suhteen, jotta asiassa voitaisiin päästä nopeasti sopimukseen. Puhemies myös korosti Eurooppa-neuvostolle, että Euroopan parlamentti ei voi esittää muodollisesti toista ehdotusta ilman takeita neuvoston hyväksynnästä ja että aiheesta oli siten käytävä epävirallisia neuvotteluja. Loppuvuodesta 2004, Alankomaiden puheenjohtajuuskaudella, pidettiin tuollainen neuvottelu tulevan puheenjohtajavaltion Luxemburgin edustajien läsnä ollessa. Neuvottelussa sovittiin, että asiassa yritettäisiin päästä sopimukseen vuoden 2005 ensimmäisellä puoliskolla. Neuvoston puheenjohtaja vakuutti 12. tammikuuta 2005 esitellessään puheenjohtajavaltio Luxemburgin ohjelmaa Euroopan parlamentille, että puheenjohtajavaltion tarkoitus oli saattaa onnistuneesti loppuun neuvottelut kyseisessä asiassa yhteistyössä parlamentin ja parlamentin puhemiehen kanssa. 
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, 26 vuotta, siis 26 vuotta sen jälkeen, kun Euroopan parlamentti alettiin valita välittömillä vaaleilla, ei ole edelleenkään Euroopan parlamentin jäsenten asemaa koskevia yhtenäisiä sääntöjä. Sen vuoksi tämä päivä ja huominen voivat äänestyksen myötä olla ratkaisevia, koska vaikuttaa siltä, että neuvosto ja Euroopan parlamentti voisivat viimeinkin edetä päätökseen.
Arvoisa puhemies, kiitän erityisesti esittelijää, oikeudellisten asioiden valiokunnan puheenjohtajaa, jäsen Gargania hänen työstään ja myös oikeudellisten asioiden valiokunnan jäseniä. He ovat erittäin lyhyessä ajassa onnistuneet laatimaan mietinnön, jonka olisi todella tyydytettävä neuvostoa suuresti. On myös totta, että neuvoston puheenjohtajavaltio olisi voinut omistaa vielä enemmän aikaa tälle asialle. Ajattelimme, että olisimme voineet päästä samanaikaisesti sopimukseen talousnäkymistä. Jos olisimme tienneet tuolloin sen, mitä tiedämme nyt, olisimme jättäneet talousnäkymät seuraavalle puheenjohtajavaltiolle ja keskittyneet paremmin jäsenten asemaa koskeviin sääntöihin. Arvoisa puhemies, haluan ennen kaikkea kiittää teitä, puhemiehistöä ja sihteeristöä siitä, että toimitte yhdessä ja että kävitte meidän, puheenjohtajavaltion kanssa muodollista ja epämuodollista vuoropuhelua. Olette osoittaneet paljon rohkeutta ja pitkäjänteisyyttä käsitellessänne tätä asiakirjaa, mikä ei aina ole ollut helppoa. Haluan kiittää myös kaikkia muita parlamentin jäseniä, jotka ovat auttaneet meitä kärsivällisesti ja toisinaan hienovaraisesti työskentelemään tämän vaikean ja arkaluonteisen asian parissa, joka on aina vaarassa joutua kansankiihottajien kohteeksi. Olen jälleen huomannut tämän tänä iltapäivänä täällä parlamentissa.
Neuvosto on osaltaan pitänyt lupauksensa yrittäessään saada aikaan konsensuksen useista asioista, joiden avulla voitaisiin päästä sopimukseen jäseniä koskevista säännöistä. Lähetin 6. kesäkuuta parlamentin puhemiehelle kirjeen, jossa luettelin nämä asiat. Niistä tärkeimmät koskivat korvauksia, periaatetta matkakorvausten ja henkilökunnan korvausten maksamisesta todellisten kustannusten perusteella ja sitä, että Euroopan parlamentti ottaa hoitaakseen eläkemaksut eli ne maksetaan yhteisön budjetista. Neuvosto ei voi kuin todeta ilahtuneena, että tiiviin yhteistyömme ansiosta kaikki nämä asiat on otettu mukaan lopulliseen mietintöön, joka on jaettu teille tänään. Mielestäni siirrymme yhä suurempaan avoimuuteen tällä ehdotuksella, josta valmistaudumme päättämään. Avoimuus on vaatimus, joka tulee jatkuvasti esiin niin parlamentin kuin neuvostonkin toimissa. Ehdotuksessa kunnioitetaan myös kaikelle Euroopan unionin toiminnalle ominaista syrjimättömyyden perusperiaatetta ja periaatetta, jonka mukaan samasta työstä on maksettava sama palkka.
Ilmaisin kirjeessäni 16. kesäkuuta puhemies Borrellille, että olin tyytyväinen oikeudellisten asioiden valiokunnan jäsenten toimittamaan todella myönteiseen äänestykseen, joka koski esittelemäänne mietintöä. Totesin myös, että puheenjohtajavaltio voi hyväksyä kaikki muut valiokunnan tekemät muutokset paitsi parlamentin päätöslauselman johdanto-osan 12 kappaleeseen sisältyvää ehtoa, joka sisältyy lopulliseen mietintöön ja josta jäsen Gargani juuri puhui. Mielestämme kyseinen johdanto-osan kappale kuuluu itse asiassa pääosin kansallisten lakien ja asetusten piiriin. Mikään ei voi estää hallituksia maksamasta lisää tai korvausta, miksi sitä sitten nimitetäänkään, Euroopan parlamentin jäsenille heidän rinnastamisekseen kansallisten parlamenttien jäseniin. Kyseessä on kuitenkin jäsenvaltioiden asia eikä Euroopan unionin lainsäädännön piiriin kuuluva asia. Euroopan unionin lainsäädännöllä on varmistettava, että Euroopan unionissa toimitaan tasa-arvoisesti. Puhumme toissijaisuusperiaatteesta, mutta soveltakaamme sitä kerrankin myös käytännössä. On todellakin totta, että eri osapuolet ovat keskustelleet kyseisestä säännöstä. Olemme vaihtaneet näkemyksiä, joilla mielestäni on tietty poliittinen arvo ja jotka kuuluvat tiettyyn neuvoston ja parlamentin puheenjohtajien välisen luottamuksen piiriin. Kirjeissä on todettu selvästi, että emme vastusta asiaan liittyviä sopimuksia tai mahdollista asiaan liittyvää jäsenvaltioiden lainsäädäntöä.
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, toivon, että voimme löytää myös neuvostoa tyydyttävän ratkaisun tähän viimeiseen avoimeen kysymykseen, joka koskee siis johdanto-osan 12 kappaletta. Olisi väärin antaa sellainen vaikutelma, että kun toteutamme yhteisön lainsäädännöllisen toimen, Euroopan unionin lainsäädännöllisen toimen, yhtäältä laadimme nämä jäsenten asemaa koskevat säännöt ja toisaalta annamme mahdollisuuden saattaa nämä säännöt uudelleen jäsenvaltioiden päätäntävaltaan. Erityisesti sen vuoksi emme halua kyseistä muutosta johdanto-osan 12 kappaleeseen.
Menettelystä totean, että kun olette äänestäneet valiokunnan puheenjohtajan Garganin mietinnön puolesta, samoin kuin päätöslauselman ja päätöksen puolesta, Coreper käsittelee asiaa hyväksyäkseen sen kokouksessaan 30. kesäkuuta EY:n perustamissopimuksen 190 artiklan 5 kohdan mukaisesti. Toivon, että pääsemme näin lähellä loppua olevassa menettelyssä tyydyttävään lopputulokseen. Mielestäni tekemällä tämän, hyväksymällä nämä säännöt päätämme tilanteen, joka on kansalaisille, kuten meille itsellemmekin, täysin käsittämätön. Arvoisa puhemies, kuten totesitte, vahvistamme Euroopan unionin ja Euroopan parlamentin uskottavuutta sekä parlamentin jäsenten aseman ja myös neuvoston uskottavuutta, koska neuvosto itse asiassa antaa hyväksyntänsä näille säännöille. Mielestäni puheenjohtajavaltio on osoittanut tiettyä sitoutumista, joka ei ehkä ole ollut riittävää: otan kritiikin vastaan. Tänään haluamme kuitenkin saattaa asian loppuun ja tehdä päätöksen.
Lopuksi totean, että pidämme puheenjohtaja Garganin esittämää kysymystä Euroopan parlamentin jäsenten erioikeuksista ja vapauksista erittäin tärkeänä ja ymmärrämme, että parlamentti haluaa selvittää asian. Neuvosto on yhtä mieltä siitä, että on syytä laatia asiaa koskeva selkeä julistus ja toivomme, että voimme ratkaista erioikeuksia ja vapauksia koskevan asian pian. 
Margot Wallström,
    Arvoisa puhemies, kiitän esittelijä Gargania, parlamenttia ja puheenjohtajavaltio Luxemburgia toimista, joilla niiden on onnistunut löytää kaikkien osapuolten hyväksyttävissä oleva ratkaisu parlamentin jäsenten asemaa koskeviin sääntöihin. Komissio antoi lausuntonsa alkuperäisestä ehdotuksesta säännöiksi kesäkuussa 2003. Komission lausunto oli myönteinen, ja siinä tehtiin kaksi yleistä huomiota. Totesimme ensinnäkin, että sääntöehdotuksessa esitettyjä sääntöjä, jotka koskivat jäsenten erioikeuksia ja vapauksia ja joita säädellään primaarioikeudella, ei voida muuttaa EY:n perustamissopimuksen 190 artiklaan perustuvalla lainsäädännöllisellä toimella. Nämä säännöt on poistettu tästä uudesta ehdotuksesta.
Toinen huomiomme liittyi sääntöjen taloudellisiin seuraamuksiin, ja myös näitä huolenaiheitamme on käsitelty. Aiemmin olemme olleet todella lähellä sopimusta, mutta toiveet sopimuksesta ovat rauenneet viime hetkillä. Toivon todella, että säännöt voidaan tällä kertaa viimeinkin hyväksyä. 
Maria Berger,
    Arvoisa puhemies, minun on myönnettävä, että en vielä muutama viikko sitten uskonut pääsevämme yhtä lähelle päätöstä parlamentin jäsenten asemaa koskevista säännöistä kuin tänään. Tästä yllättävästä käänteestä on erityisesti kiitettävä puheenjohtajavaltio Luxemburgia, vaikka voin myös kuvitella, että puheenjohtajavaltio olisi pitänyt suuremmassa arvossa ja tärkeämpänä menestystä muissa asioissa.
Haluan kiittää myös parlamentin puhemiestä ja oikeudellisten asioiden valiokunnan puheenjohtajaa heidän panoksestaan tähän asiaan. Olemme näin lähellä sääntöjen aikaansaamista paljolti aikaisemman kollegamme ja esittelijän Willy Rothleyn toiminnan ansiosta, ja haluan osoittaa hänelle kunnioitukseni. Neuvoston puheenjohtajakin mainitsi hänet. Toivon toimivani siten kuin hän olisi halunnut ja muistutan kolmesta perustavasta asiasta, jotka ovat aina olleet taustalla, kun olemme esittäneet vaatimuksia parlamentin jäsenten asemaa koskevien yhteisten sääntöjen laatimiseksi.
Kun Euroopan parlamentti ensimmäisen kerran valittiin välittömillä vaaleilla vuonna 1979 ja kun sen oikeuksia ja valtaoikeuksia yhteisenä EU:n lainsäätäjänä vähitellen parannettiin, kävi selväksi paremmin kuin koskaan aikaisemmin, että parlamentin jäsenten oikeuksien sääntely kansallisella lainsäädännöllä ei ollut suotavaa tai aiheellista ja että meidän, parlamentin jäsenten olisi oltava kansallisista parlamenteista riippumattomia. Kuten hyvin tiedetään, sen seurausta on, että me, yhden parlamentin jäsenet, olemme nyt 25 eri kansallisen asetusjärjestelmän alaisia, mikä tekee tyhjän siitä periaatteesta, että kaikki parlamentin jäsenet ovat samanarvoisia. 
Sisäisiä järjestelyjä, esimerkiksi matalan peruspalkkatason korotusta, kohtaan esitetyllä kritiikillä on joitakin perusteita. Kaikkien näiden asioiden perusteella meillä on ainakin kolme hyvää syytä sille, miksi on parempi, että meillä on millaiset tahansa parlamentin jäsenten asemaa koskevat säännöt kuin ei sääntöjä ollenkaan. Ei ole kuitenkaan epäilystä, etteivätkö nyt käsittelemämme säännöt, joita on pitkään siirrelty neuvoston ja parlamentin välillä, ole paljon enemmän kuin mitkä tahansa säännöt. Tämä on tasapainoinen ja kunnioitettava ehdotus, ja sillä ratkaistaan nykyiset ongelmat, joihin olen jo viitannut. Meidän on tosin otettava huomioon tarve pitkiin siirtymävaiheisiin, kun etenemme kohti standardoitua järjestelmää.
Muiden tavoin olisin toivonut, että tietyt asiat olisi voitu järjestää toisella tavoin. Olisin halunnut esimerkiksi, että bruttopalkka olisi ollut korkeampi ja että olisimme itse maksaneet eläkemaksumme, mutta nyt ei selvästikään ole sopiva hetki esittää monia erilaisia ja keskenään ristiriitaisia yksilöllisiä näkemyksiä. Jos haluamme saada säännöt aikaiseksi, nämä ovat ainoat mahdolliset säännöt, ja sen vuoksi ryhmäni äänestää niiden puolesta huomenna. Myös me pidämme ongelmallisena johdanto-osan 12 kappaletta, jota vastaan olemme jo äänestäneet oikeudellisten asioiden valiokunnassa. Olemme pyytäneet sitä koskevaa erillistä äänestystä, ja ryhmäni äänestää johdanto-osan 12 kappaletta vastaan. Teemme näin siitä huolimatta, että emme halua sääntöjen kariutuvan viime hetkellä tämän asian vuoksi, joka aiheuttaa nyt ongelmia mutta jolla ei ole mitään oikeudellista merkitystä.
Mielestämme myös 23 artiklan muutos on ongelmallinen sellaisena kuin oikeudellisten asioiden valiokunta sen hyväksyi, koska sen seurauksena Euroopan parlamentti, Euroopan unionin toimielin, voi suorittaa maksuja eurojen lisäksi myös euroalueen ulkopuolisten maiden valuutoilla. Mielestäni ei ole hyvä asia, että Euroopan parlamentin kaltainen kokonaisuus suorittaa maksuja muussa valuutassa kuin euroina. Asiaan liittyy myös lukuisia hallinnollisia ongelmia Euroopan parlamentille. Sen vuoksi vastustamme tätä lisäystä, josta ei tehty alun perin sääntöä.
Kiitän jälleen mitä lämpimimmin kaikkia niitä, jotka ovat osallistuneet sääntöjen laatimiseen, vaikka toteankin oikeudenmukaisuuden nimessä, että haluamme tehdä lukuisia lisäyksiä huomenna hyväksyttäväksi tulevaan päätöslauselmaan. Toivomme erityisesti voivamme ilmaista, että haluamme myös avustajien asemaa koskevat säännöt. On ainoastaan oikeudenmukaista ja oikein, että jos me Euroopan parlamentin jäsenet vihdoinkin saamme kaikkia koskevat yhteiset säännöt, olisi oltava myös säännöt, joilla henkilökuntamme lainsäädännöllinen asema voitaisiin selventää. Tarkoitus ei ole tehdä sääntöjä riippuvaisiksi toisistaan, mutta meidän, parlamentin jäsenten olisi tehtävä kaikki voitavamme, jotta voisimme tarjota henkilökunnallemme oikeudenmukaiset sopimukset.
Diana Wallis,
    Arvoisa puhemies, olemme melkein jo saaneet aikaiseksi parlamentin jäsenten asemaa koskevat säännöt, joita on odotettu jo pitkään. Tämä on varmasti tähän asti paras mahdollisuus toteuttaa ne, ja haluan kiittää puheenjohtajavaltio Luxemburgia ja teitä ALDE-ryhmän puolesta siitä, että olemme jo näin pitkällä.
Säännöt ovat tietenkin kompromissi, mutta säännöt ovat tärkeä kompromissi kahdesta syystä. Ensimmäinen syy on yhtäläisten palkkioiden maksaminen yhtäläisestä työstä. Se merkitsee kaikkien parlamentin jäsenten yhtäläistä, oikeudenmukaista kohtelua. Tämä on tietenkin keskinäinen asiamme, mutta se on myös pieni edistysaskel Euroopan unionille. Toinen ja todennäköisesti tärkeämpi syy liittyy meidän ja kansalaisten välisiin suhteisiin. Säännöillä saadaan viimeinkin aikaan avoin kulujärjestelmä, joka perustuu todellisiin kustannuksiin. Selvennämme toimintaamme ja poistamme jatkuvan julkisen kritiikin aiheen. Tämä on suuri askel Euroopan unionille ja Euroopan parlamentille, joka osoittaa näin oman kypsyytensä.
ALDE-ryhmä ottaa periaatteekseen äänestää kaikkia muutoksia vastaan, myös johdanto-osan 12 kappaleen muutosta vastaan. Emme tee näin siksi, että millään muutoksilla ei olisi hyviä puolia. Tietenkin haluamme, että parlamenttiin saadaan parempi kielihallinto ja että laaditaan avustajien asemaa koskevat säännöt. Tietenkin toivomme eläkerahastoasian selvittämistä ja tietenkin toivomme aiempaa täytäntöönpanoa. Eniten haluamme kuitenkin, että jäsenten asemaa koskevat säännöt saadaan aikaiseksi, ja yhdelläkin muutoksella voidaan vaarantaa herkkä tasapaino parlamentissa ja suhteessa neuvostoon. Jos sääntöjen laatiminen epäonnistuu, olkoon se neuvoston eikä parlamentin vika. Mikä tahansa muutos saattaisi tässä tilanteessa johtaa koko asian epäonnistumiseen. Parlamentin on osoitettava huomenna kypsyytensä ja pidättyvyytensä, äänestettävä olennaisista asioista ja saatava aikaiseksi Euroopan parlamentin jäsenten asemaa koskevat säännöt. 
Monica Frassoni,
    Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, myös minä haluan kiittää puheenjohtajavaltio Luxemburgia ja teitä siitä, että olemme tänään päässeet tähän tulokseen. Kun keskustelu parlamentin jäsenten asemaa koskevista säännöistä alkoi, se oli hyvin ylevää. Puhuttiin koskemattomuudesta ja asemasta ja näin pyrittiin korostamaan Euroopan kansalaisten välittömillä vaaleilla valitsemaa ylikansallista parlamenttia.
Sitten kaikki alkoi mennä huonosti. On alettu keskustella rahasta ja erilaisista mitättömyyksistä, ja keskustelua vaikeuttavat erityisesti kansalliset poikkeukset, jotka ovat osin vieneet sääntöjen eurooppalaisen arvon. Tällä hetkellä säännöt perustuvat lähes yksinomaan rahaan. Vaikka äänestäisimme 12 kappaletta vastaan, vetoan puheenjohtajavaltioon, jotta se ymmärtäisi, että tämä kappale ei millään tavalla tee säännöistä vähemmän eurooppalaisia. Nimenomaan ne, jotka puuttuivat erityisesti verotusjärjestelmään, ovat tuhonneet aidon eurooppalaisen sisällön.
Edellisen jälkeen totean, että ryhmäni jakaantuu huomenna tasan sääntöjä vastustaviin ja kannattaviin, koska säännöissä käsitellään monia erittäin vakavia asioita, erityisesti eläkkeitä. Mielestämme olemme kansalaisia kuten muutkin, minkä vuoksi on täysin perusteltua, että eläkkeeseen oikeutetun on jollain tavalla vaikutettava ja osallistuttava tuon varannon rahoittamiseen. Sen vuoksi monet ryhmämme jäsenistä äänestävät tyhjää tuon asian kohdalla, ja sen vuoksi he äänestävät esittämämme muutoksen puolesta.
Toisaalta haluan korostaa, että kannatamme vahvasti näitä sääntöjä. Myös me ymmärrämme, että olemme "nyt tai ei koskaan" -tilanteessa.
Lopuksi totean, että viime vuosina Luxemburgin hallitus ja myös koko neuvosto ovat tehneet tilanteesta aiempaa monimutkaisemman ja paljon aiempaa vaikeamman. Osasyy tähän on se, että Luxemburgin hallitus on ottanut käyttöön uuden käsitteen, jota voisimme kutsua vaikka laajennetuksi suostumukseksi ja jonka ansiosta ei tarvitse rajoittua sanomaan ainoastaan kyllä tai ei. Toivomme, että myös me Euroopan parlamentissa voimme vastaisuudessa hyödyntää tätä laajennetun suostumuksen menettelyä. 
Helmuth Markov,
   .  Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, vaikka ryhmäni on yksimielinen siitä, että tarvitaan parlamentin jäsenten asemaa koskevat säännöt, ryhmässämme on tietenkin kuin missä tahansa ryhmässä hyvin erilaisia ajatuksia siitä, millaisessa nimenomaisessa muodossa säännöt olisi laadittava. Tämä on yksi syy siihen, miksi kaikki ryhmäni jäsenet eivät äänestä samalla tavoin.
Rothleyn mietintöön tehdyt muutokset tukivat vaatimustamme, joka on aina ollut, että matkakulujen yhteydessä korvattavan summan olisi vastattava todellisia kustannuksia, koska avoimuus on ensisijainen asia. Mikään todelliset kustannukset ylittävä korvaus ei voi olla hyväksyttävä. Haluan lisätä, että liiallisten matkakorvausten takaisinmaksu on jo mahdollista ja että esimerkiksi saksalaiset parlamentin jäsenet ovat jo käyttäneet tätä mahdollisuutta.
Eläkerahastosta totean, että ryhmässämme on eriäviä mielipiteitä Euroopan parlamentin jäsenten maksettavaksi tulevasta osuudesta verrattuna parlamentin maksettavaksi tulevaan osuuteen, mutta kannatamme joka tapauksessa perusperiaatetta, jonka mukaan Euroopan parlamentin jäsenten on muiden kansalaisten lailla maksettava osuutensa sosiaaliturvajärjestelmiin ja kannettava osansa eläkeohjelman rahoituksesta, vaikka tiedämme, että tämä on paremminkin eläkerahasto kuin solidaarisuuteen perustuva järjestelmä.
Sama koskee tapaturmavakuutusmaksuja. Keskusteluissamme emme koskaan saisi unohtaa, että parlamentin jäsenten on maksettava maksuja muun muassa siksi, että veronmaksajat maksavat palkkamme. Kannatamme kaikki ajatusta siitä, että samasta työstä on maksettava sama palkka. Ei ole hyväksyttävää, että eri maista tulevien parlamentin jäsenten tulot eroavat toisistaan jopa 11 000 euroa, minkä vuoksi olisi oikeudenmukaista ottaa käyttöön yhtenäinen palkkaus. Voisimme tietenkin esittää joitakin erinomaisia perusteluja sille, kuinka suuri summa tästä sitten tulisi. On myös itsestään selvää, että yhtäläistä palkkaa saavia Euroopan parlamentin jäseniä olisi myös verotettava yhtäläisillä perusteilla, nimittäin Euroopan unionin verolainsäädännön mukaisesti. 
Jos jäsenvaltiot menevät pitemmälle ja päättävät, että ne haluavat periä Euroopan unionin verotuksen ja kansallisen verotuksen välisen erotuksen, niillä on täysi oikeus tehdä niin edellyttäen, että tämä ei johda kaksoisverotukseen. 
Hélène Goudin,
    Arvoisa puhemies, ruotsalainen kesäkuun lista uskoo, että kunkin Euroopan parlamentin jäsenen olisi saatava palkkansa kotimaansa parlamentilta ja että jokaisen jäsenen olisi saatava yhdenmukaista korvausta Euroopan parlamentilta. Toissijaisuusperiaatteen on ohjattava toimintaamme. On kunkin yksittäisen jäsenvaltion asia päättää omille Euroopan parlamentin jäsenilleen maksettavista palkoista. Euroopan parlamentin jäsenille maksettavat kansalliset palkat mukautetaan kunkin jäsenen jäsenvaltion senhetkiseen palkka- ja hintatasoon. Kunkin parlamentin jäsenen kotimaan olisi maksettava heidän palkkansa, ja jäsenten olisi maksettava myös veronsa omaan kotimaahansa. Puhtaasta periaatteellisesta näkökulmasta on niin, että EU:n ei mielestämme pitäisi määritellä palkkaa, jota kunkin EU:n jäsenvaltion kansalaisten valitsemat Euroopan parlamentin jäsenet saavat.
Ei olisi oikeudenmukaista, jos alhaisen palkkatason maasta tuleva Euroopan parlamentin jäsen saisi useita kertoja korkeampaa palkkaa kuin mitä joku samassa tai korkeammassa asemassa oleva saa hänen omassa kotimaassaan. Euroopan parlamentin jäsenten asemaa koskevien yhteisten sääntöjen eräs seuraus voisi esimerkiksi olla, että jostakin jäsenvaltiosta tuleva Euroopan parlamentin jäsen saisi monta kertaa korkeampaa palkkaa kuin kyseisen maan valtionpäämies tai hallituksen päämies. On tärkeää, että äänestäjät eivät pidä oman maansa Euroopan parlamentin jäseniä etuoikeutettuna eliittinä, vaan että palkkaehdot ovat järkevästi samalla tasolla kuin samanarvoisten tehtävien kansallinen palkkataso.
Nykyinen matkakorvausjärjestelmä, jossa ei oteta huomioon todellisia kustannuksia ja joka perustuu standardimaksuihin, on mielestämme suhteellisen epäoikeudenmukainen. Jäsenille olisi maksettava korvauksia ainoastaan todellisista matkoihin liittyvistä kustannuksista. Matkakorvausjärjestelmä on mahdollista uudistaa ilman, että yhteiset Euroopan parlamentin jäsenten asemaa koskevat säännöt hyväksytään. Kesäkuun lista on päättänyt edellä mainituista syistä äänestää ehdotusta vastaan.
Lopuksi huomautan, että säännöissä Euroopan parlamentin jäseniä kutsutaan juuri tällä nimellä, jäseniksi tai nimellä ". Sen vuoksi vaikuttaa oudolta, että tietyissä valtioissa Euroopan parlamentin jäsenet kutsuvat itseään "arvoisiksi". Tällaiset ilmaukset ovat vanhentuneita demokraattisessa EU:ssa. 
Umberto Pirilli,
   . Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, en pidä valmistelemaani puhetta ja pahoittelen asiaa, mutta komission jäsenen Schmitin pitämän puheen vuoksi minun on nopeasti muutettava puheeni aihetta.
Pidän ilmausta "sama työ, sama palkka" täysin järjettömänä. Sanon tämän asianajajana ja oikeusasiantuntijana: ei voida ajatella, että jäsen kuvailee itseään työntekijäksi, joka saa palkkaa. Jäsenet saavat korvausta, minkä vuoksi he tuntevat arvonsa, ja jos haluamme antaa sen takaisin parlamentille, olemme ensimmäisiä, joiden on kunnioitettava parlamentin sääntöjä. Ne ovat myös käytössääntöjä kirjallisten sääntöjen lisäksi ja niitä rikotaan toisinaan.
Euroopan unionin lainsäädäntö kuuluu näihin sääntöihin, ja sillä on varmistettava tasa-arvoisuus. Kysyn komission jäseneltä Schmitiltä, onko jokin tasa-arvoisuuden periaate, jonka mukaan viiden tähden hotellihuone yhdessä uusista jäsenvaltioista maksaa 40 euron verran, mikä oli kokemuksemme kaksi viikkoa sitten Krakovassa Puolassa, kun taas samantasoinen hotellihuone maksaa 500 euroa tai 700 euroa Roomassa, Pariisissa tai missä tahansa muussa eurooppalaisessa pääkaupungissa. On mahdollista syödä päivällistä ravintolassa 10 eurolla Itä-Euroopan valtioissa, kun taas päivällinen samantasoisessa ravintolassa Italiassa, Saksassa tai Ranskassa maksaa 70 euroa, 80 euroa tai 100 euroa. Tänään näyttelemme osaamme täysin tietoisina siitä, että olemme vähintäänkin tekopyhiä. Lainsäädännöllisestä näkökulmasta tämä ei mielestäni ole hyväksyttävää, mikä johtuu osin tulkinnasta, jonka olemme antamassa. Tämä tulkinta on, että jäsenillä on oikeus oikeudenmukaiseen korvaukseen, joka riittää itsenäiseen elämiseen. Arvoisa puhemies, puhun nyt ainoastaan 9 artiklasta ja 10 artiklasta.
Mistä oikeudenmukaisuus ja jäsenen itsenäisyys sitten muodostuvat? Mihin itsenäisyys suhteutetaan, jos 10 artiklassa jäsenen arvo määritellään 38,5 prosentiksi tuomioistuimen tuomarin peruspalkasta? En pyydä, että tämä mainittaisiin. Vaadittu korvaus on silti määriteltävä, mutta ei niin, että se liitetään siviilipalvelushenkilön korvaukseen. Jäsenten arvo perustuu siihen, että kansalaiset ovat valinneet heidät välittömillä vaaleilla. Minut valitsi 15 miljoonaa italialaista äänestäjää, mikä ei ole sama kuin tulla jäseneksi ennalta määrätyltä listalta, jonka puolueet ovat tuottaneet toisessa maassa, jossa ihmisillä ei ole kuluja...
Hans-Peter Martin (NI ).
    Arvoisa puhemies, tämä on epäilemättä merkkihetki parlamentin historiassa, koska tämä keskustelu ja äänestys ovat suoraan sanottuna epäilyttäviä, ja näiden sääntöjen sisältö on yhtä kuin paketti demokratiaa heikentäviä etuuksia. Ennustan, että parlamentin jäsenten suuren enemmistön tänään aikaansaama asia epäilemättä saatetaan huomenna loppuun ja että se jää historiaan viimeisenä iskuna tuhoutuvalle Euroopan unionille. Sen lopputuloksena kansalaisten parlamentti etääntyy niin paljon todellisuudesta, että monet katselevat ylhäältä korkeuksista Eurooppaa koskettavia todellisia ongelmia, ovatpa ongelmat ruokaa koskevia etuoikeuksia tai jotain muuta.
Kuusi vuotta sitten tulin Euroopan parlamenttiin vakuuttuneena EU:n kannattajana ja saman puolueen johtoehdokkaana, johon puhemiehemme kuuluu. Hän johtaa juuri puhetta ja antaa tämän tapahtua. Uskoin, että voisimme säästyä maailmanlaajuistumisen uhalta ja tehdä eurooppalaisesta unelmasta totta. Sen sijaan minun on täytynyt viettää kuusi vuotta katsellen, kuinka asioita johdatellaan Euroopassa huonoon suuntaan hiljalleen, kun väärät päätökset ja etuuspaketit seuraavat toistaan. Se on traagista.
Kaikesta huolimatta olen edelleen vakuuttunut, että on mahdollista saavuttaa todellista, vakavaa demokratiaa Euroopan unionissa vaikka ei tietenkään tällä tavalla. Samalla kuitenkin parlamentin enemmistön syyttäminen sokeudesta, mitä tapahtuu yhä uudelleen, on sokeiden loukkaamista. Minun isoisäni oli sokea, ja kuitenkin hän oli hyvin herkkätuntoinen. Hän aisti ja huomasi monia asioita. Samaa ei voi sanoa useimmista parlamentin jäsenistä.
Toivon pitkää ikää mille tahansa todelliselle ja demokraattiselle parlamentille, joka on lähellä kansalaisia ja joka sitoo kansoja yhteen. On sanottava, että tämä ei ole sellainen parlamentti. Tämä on paremminkin etuoikeutettujen joukko. 
Luigi Cocilovo (ALDE ).
    Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, yhden minuutin aikana voi välittää ainoastaan muutaman lyhyen viestin. Ensimmäinen viesti on epäilemättä kiitos neuvoston puheenjohtajalle, joka jollain tavalla auttoi keskustelun ohjaamisessa takaisin esityslistalle.
Kiitän vielä edellistä lämpimämmin Euroopan parlamenttia. Sallitte minun tehdä näin, koska mielestäni poliittisesti tärkeä tavoite saavutetaan tunnustamalla Euroopan parlamentin jäsenten yhtenäinen asema, mikä on myös osoitus etenemisestämme kohti Euroopan poliittisen yhdentymisen prosessia. Parlamentti on myös laatinut lukuisia kompromissiarvioita, joita ei mielestäni pidä sivuuttaa.
Esille on tuotu syrjimättömyyden periaate, mikä on erittäin tärkeää. Tämä on yksi niistä syistä, miksi äänestän vakaumuksella näiden ajatusten puolesta. Syrjimättömyyden periaatetta ei kuitenkaan voida ulottaa edes arvioihin vertailusta kansallisten parlamenttien jäseniin. Mielestäni ei ole tyydyttävää esittää, että Euroopan parlamentin jäsenten erilainen palkka- ja korvausjärjestelmä on etuoikeus kansallisten parlamenttien jäseniin nähden, ja jättää huomiotta, että se on ainoa edellytys, joka estää pitämästä Euroopan parlamentin jäseniä hierarkkisesti alempiarvoisina kuin kansallisten parlamenttien jäseniä.
Sama koskee myös muita asioita. Arvoisa puhemies, jos sallitte, lopetan puheeni kuitenkin toteamalla vain yhden asian hetken kuluttua. Saavutamme viimeinkin tavoitteen, joka oikeuttaa monet vääristyneet keskustelut ja monet avoimuuteen liittyvät provokaatiot. Huomaamme sen. Huomaamme sen, kun viimein otamme käyttöön todellisten kulujen korvaamiseen perustuvan järjestelmän, ja havaitsemme sen vaikutukset parlamentin budjettiin. 
Nicolas Schmit,
   . Arvoisa puhemies, totean lyhyesti, että mielestäni nämä säännöt ovat avoin asiakirja. Säännöillä muutetaan tilanne, joka ei periaatteessa ollut hyväksyttävä, vaikka en tiedä, oliko se sellainen etuoikeuksiin perustuva tilanne kuin jäsen Martin juuri totesi. Onko itse asiassa normaalia, että yksi parlamentin jäsen ansaitsee 700–800 euroa, kun toinen jäsen ansaitsee kymmenen- tai kaksitoistakertaisesti tuon summan tai enemmän? Onko normaalia missään hallinnossa tai yksikössä, että kulukorvausjärjestelmä ei ole lainkaan avoin?
Uskon, että kansalaiset ymmärtävät näiden sääntöjen mukanaan tuoman avoimuuden, koska he eivät voi ymmärtää, miksi kenellekään, joka ostaa lentolipun, korvataan sen todellinen arvo kymmenkertaisena. Tätä kansalaiset eivät voi ymmärtää. Mielestäni tästä syystä on siis jo merkittävää, jos tilannetta muutetaan.
Omasta puolestani totean ainoastaan, että en halua kenenkään sortuvan kansankiihotukseen, kun käsittelemme parlamentin jäsenten asemaa koskevia sääntöjä. On myös Euroopan parlamentin ansiota, että se on hyväksynyt nämä säännöt tai hyväksyy ne huomenna. Mielestäni parlamentti ansaitsee kiitosta tästä, kaikkien mukana olleiden työstä. 
Giuseppe Gargani (PPE-DE ),
   . Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, esitän nopeasti yhden huomion. Olen tyytyväinen keskusteluun, jossa on eri syistä kiitetty tekemäämme työtä, mikä ilahduttaa minua. Mielestäni keskustelussa on annettu asiaankuuluva arvo päivälle, joka on parlamentille tärkeä, mikäli asiassa päästään sopimukseen.
Minulla on ilo kiittää parlamentin puhemiestä kaikesta hänen tarjoamastaan avusta ja komission jäsentä Schmitiä hänen omistautumisestaan sääntöjen ensimmäiselle osalle, joka neuvoston on hyväksyttävä toisella aikataululla ja toisenlaisella menettelyllä, ja myös hänen valmiudestaan etsiä jopa viimeisinä tunteina tämän illan ja huomisen välillä kompromissia johdanto-osan 12 kappaleeseen. Arvoisa puhemies 12 kappale on mielestäni yhä tärkeä sääntöjen lainsäädännöllisen perustan kannalta. 
Puhemies.
   Haluan kiittää puheenjohtajavaltio Luxemburgia omasta puolestani ja myös tämän toimielimen puolesta. Tämä oli vaikea aihe, jonka jokainen halusi siirtää seuraavalle henkilölle toivoen, että hänen ei tarvitsisi käsitellä sitä liian pitkään.
Puheenjohtajavaltio Luxemburgilla on ollut rohkeutta kohdata ongelma ja omistaa sille paljon aikaa, energiaa ja tervettä järkeä tietäen, että tämä on kompromissi, joka ei tyydytä ketään täydellisesti. Sillä saatetaan kuitenkin toivoakseni varmasti loppuun pitkäaikainen tilanne, joka ei ollut hyväksyttävä, kuten ministeri totesi.
Joka tapauksessa parlamentti ilmaisee päätöksensä huomenna äänestyksellä. Haluan vielä ilmaista kiitokseni puheenjohtajavaltio Luxemburgille. Äänestys pidetään huomenna, ja hyvät parlamentin jäsenet päättävät tuolloin, tukevatko vai vastustavatko he esittelijän tekstiä.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna keskipäivällä klo 12.00.
Elisabeth Schroedter (Verts/ALE ).
    Eräs puheenjohtajavaltio Luxemburgin suurista onnistumisista oli, että se onnistui saamaan aikaan sopimuksen Euroopan parlamentin jäsenten asemaa koskevista säännöistä. Parlamentin jäsenten asemaa koskevien sääntöjen avulla on mahdollista päästä eroon monista harmaista alueista ja riittämättömistä säännöistä, minkä vuoksi tämän kompromissin jatkuvalla vastustuksella ei mielestäni ole minkäänlaisia perusteita. Kansalaisten on mahdollisuus saada parempi kokonaiskuva Euroopan unionin asetuksista kuin 25 tai 27 kansallisesta sääntöjärjestelmästä ja lukuisista korvausjärjestelyistä, joista osa on sallittuja ja osa ei. Tiedän, että jopa tässä kompromissiehdotuksessa on selvästi huonoja puolia. Eräs perustava ongelma on eläkkeitä koskeva sääntö 14 artiklassa. Jäsenten on syytä maksaa oma osuutensa eläkerahastoon. Vaikka muutoksemme, muutos numero 1 tähän asiaan on nyt hylätty, olen vakuuttunut, että on mahdollista löytää ratkaisu alemmalla tasolla kuin sääntöjen yhteydessä, ja jatkan tällaisen sääntöjen lisäksi tulevan ratkaisun ajamista. Parlamentin jäsenten asemaa koskevat säännöt pohjustavat viimeinkin tietä myös avustajien asemaa koskeville säännöille. Parlamentin on nyt toimittava mahdollisimman nopeasti, jotta työ avustajien asemaa koskevien sääntöjen parissa saadaan onnistuneesti päätökseen.

Puhemies.
   –Esityslistalla on seuraavana minuutin puheenvuorot poliittisesti tärkeistä asioista. 
Bogusław Sonik (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, olin hämmästynyt luettuani eräästä brittilehdestä, että Yhdistyneessä kuningaskunnassa asuu useita satoja natsirikollisia, myös 75 Auschwitzin keskitysleirin vartijaa, jotka ovat paenneet oikeutta. Haluan muistuttaa parlamenttia siitä, että Auschwitz-Birkenaun kuolemantehdas oli keskitysleireistä kaikkein pahin. Olen järkyttynyt tällaisista raporteista, varsinkin koska vain 700 leirin 8 000 vartijasta, toisin sanoen alle 10 prosenttia, on tuotu oikeuteen. Useimmat näistä oikeudenkäynneistä on järjestetty Puolassa.
Kehotan parlamentin jäseniä, Yhdistyneen kuningaskunnan hallitusta ja kaikkia ihmisiä, joilla on omatunto, muistamaan tehdyt rikokset sen sijaan, että käännämme selkämme uhreille tai asetumme väkivaltaisten rikollisten puolelle. On häväistys eurooppalaisten arvolle ja täysin käsittämätöntä, että Auschwitz-Birkenaun murhaajia kohdellaan pitkämielisesti ja lempeästi yhdessä EU:n jäsenvaltiossa. Kehotan siksi parlamentin puhemiestä ryhtymään mahdollisimman pikaisiin toimiin ja varmistamaan, että Yhdistyneen kuningaskunnan hallitusta vaaditaan tilille tässä asiassa. 
Jörg Leichtfried (PSE ).
    Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, palaan Strasbourgin istunnossa esittämääni puheenvuoroon ja toistan kantani elävien eläinten kuljetuksia koskevaan kysymykseen. Elävien eläinten vientiä varten myönnettävät tuet ovat nyt ja vastakin täysin skandaalimaisia etenkin, koska valtaosassa tapauksia ne hyödyttävät joko maatalouteen liittyvää liiketoimintaa tai jakelijoita ja tukkukauppias-jakelijoita eikä niillä juurikaan auteta pieniä ja keskisuuria maatalousyrityksiä.
Meidän tehtävämme on kuitenkin tehdä jotakin, sillä mekin voimme saada aikaan tiettyjä muutoksia tällä alalla. Haluaisin korostaa, että usein riittää, kun muutetaan tiettyjen alojen kustannusrakenteita joidenkin käytäntöjen minimoimiseksi tai niiden lakkauttamiseksi kokonaan. Pyydän parlamenttia ottamaan tämän huomioon infrastruktuurin hinnoittelua koskevasta direktiivistä käytävässä keskustelussa, sillä tämä on meille eräs mahdollisuus ryhtyä lainsäädäntötoimiin.
Haluaisin jälleen kerran pyytää komissiota ja neuvostoa saattamaan alulle tämän järjestelmän uudistuksen, jotta toisaalta lopetetaan eläinten kärsimykset ja toisaalta tuetaan pieniä ja keskisuuria maatiloja. 
Bairbre de Brún (GUE/NGL ).
Puhemies.
   – Puhumastanne kielestä ei valitettavasti järjestetä tällä hetkellä tulkkausta eikä puhettanne näin ollen käännetä. 
Bairbre de Brún (GUE/NGL ).
    Arvoisa puhemies, irlantilaisena olen tyytyväinen päätökseen hyväksyä gaelin kieli Euroopan unionin viralliseksi työkieleksi. Haluan onnitella ja kiittää lämpimästi kaikkia niitä, jotka olivat mukana kampanjassa, jonka tavoitteena oli saada gaelin kielelle Euroopan unionin virallisen työkielen asema. Pyydän parlamentin puhemiestä kertomaan neuvostolle, että olemme tähän tyytyväisiä, ja pyydän myös toteuttamaan kaikki mahdolliset toimet 1. tammikuuta 2007 mennessä, jotta täytetään tästä uudesta asemasta johtuvat tarpeet, ja varmistamaan, että Euroopan parlamentti ja muut EU:n toimielimet kykenevät tarjoamaan asianmukaisia palveluja gaelin kielellä. 
Urszula Krupa (IND/DEM ) –
   Haluan esittää parlamentille vastalauseeni puolalaisten ja koko Puolan herjaamisesta. Puola voisi toimia monikulttuurisen rinnakkaiselon mallimaana, sillä puolalaisessa yhteiskunnassa elää useita kansallisia vähemmistöjä.
Euroopan komission uusimmassa kertomuksessa rasismin ja suvaitsemattomuuden torjumisesta Puolaa syytetään juutalaisvastaisuudesta ja romanien syrjinnästä. Kertomuksessa tuomitaan kansalliset liikkeet ja etenkin , vaikka sen pyrkimyksenä on esittää puolueeton ja oikeudenmukainen kuva todellisuudesta.
Juutalaisvastaisuus on aina ollut vierasta puolalaisten kristilliselle maailmankuvalle, kun taas Saksan natsit ja totalitaristinen neuvostojärjestelmä ovat aiheuttaneet fyysistä ja henkistä vahinkoa miljoonille ihmisille. Siitä alkaen kun Puola sai takaisin itsenäisyytensä, puolalaisia on yritetty syyttää näistä vahingoista.
Myös Puolan juutalaisyhteisö vastustaa kertomuksessa esitettyjä väitteitä juutalaisvastaisuudesta. Kertomuksessa ei sen sijaan mainita millään tavoin puolalaisvastaisia ajatuksia, jotka tuodaan usein julki etenkin niissä tiedotusvälineissä, jotka ovat ulkomaisen pääoman omistuksessa.
Vaadimme siksi, että kertomusta korjataan ja nämä loukkaukset peruutetaan. 
Zita Pleštinská (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, myös minä haluan käyttää puheenvuoron aiemmin tarkastellusta aiheesta.
17. kesäkuuta 2005 kirjataan Euroopan historiaan epäonnistuminen päivänä. Kun Euroopan parlamentti antoi selvän viestin hyväksymällä suurella enemmistöllä Bögen mietinnön rahoitusnäkymistä, odotimme malttamattomina huippukokouksen tulosta ja toivoimme myönteistä päätelmää. Näin ei kuitenkaan tapahtunut. Viidesosa EU:n 25 jäsenvaltiosta hajaantui itsekkäästi, ja laajentunut Euroopan unioni sai jälleen uuden läimäyksen kasvoilleen. Näin tapahtui niiden 10 köyhemmän jäsenvaltion tahdosta huolimatta, jotka olivat halukkaita hyväksymään kompromissin jopa menetysten kustannuksella päästäkseen sopimukseen.
Perustuslakisopimuksesta järjestettyjen epäonnistuneiden kansanäänestysten ja kesäkuun huippukokouksen talousarviofiaskon jälkeen olemme valitettavasti alkaneet rakentaa uutta eurooppalaista muuria unionin vanhojen ja uusien jäsenvaltioiden välille. Sana "kansalainen" on jäänyt yksistään meidän politiikkojen huulille. Emme saa kuitenkaan unohtaa sitä, että Kiina-juna on syöksemässä Eurooppaan tähtitieteellistä vauhtia. Olemme hidastaneet Eurooppa-junan vauhtia tai jopa suunnanneet sen muualle vähintäänkin kolmessa kohdassa rataa. Jollemme puhalla mitä pikemmin uutta henkeä unioniin, meidän on nimettävä toteutumaton Lissabonin strategia uudelleen eurooppalaiseksi tragediaksi. 
Kartika Tamara Liotard (GUE/NGL ).
    Arvoisa puhemies, Alankomaiden pohjoisessa maakunnassa Limburgissa ympäristöstandardit ylittyvät jo nyt merkittävästi sijaintiin ja tieverkoston tiheyteen liittyvien tekijöiden takia. Tilannetta pahentaa entisestään A74-moottoritien liittäminen nykyisen A73-moottoritien yhteyteen. A74-moottoritie lisää rekka-autoliikennettä, ja rekat ovat suuria saastuttajia. Hallituksen päätös suunnitella A74-moottoritie tälle alueelle osoittaa, ettei se ota vakavissaan Alankomaiden ja Euroopan unionin ympäristöstandardeja. Hienon pölyn määrä lisääntyy merkittävästi. Miten voimme ylipäätään edetä tällä tavoin? Tulimme hiljattain siihen johtopäätökseen, että tätä menoa Eurooppa ei pysty enää täyttämään edes Kioton vaatimuksia. Suunniteltu A74-moottoritie on moottoritie helvettiin. Jos haluamme saavuttaa Kioton tavoitteet, meidän on tehtävä U-käännös. 
Puhemies.
   – Esityslistalla on seuraavana keskustelu Michael Cashmanin laatimasta kansalaisvapauksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunnan mietinnöstä (A6-0188/2005) ehdotuksesta Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi henkilöiden toimesta tapahtuvaa rajojen ylittämistä koskevasta yhteisön säännöstöstä (KOM(2004)0391 – C6-0080/2004 – 2004/0127(COD)). 
Nicolas Schmit,
    Arvoisa puhemies, kaksi–kolme viikkoa sitten juhlimme Schengenin sopimusten 20-vuotispäivää. Näillä sopimuksilla luotiin uusi eurooppalainen ulottuvuus ja uusi eurooppalainen näkökulma. Uskon, että asetuksella, josta keskustelemme tänä iltana ja joka ilmentää parlamentin ja neuvoston ensimmäisessä käsittelyssä aikaansaamaa sopimusta, lähetämme hyvän viestin 20 vuotta Schengenin sopimusten tekemisen jälkeen.
Olemme saavuttaneet erään tämän alan tavoitteen, jonka Thessalonikin Eurooppa-neuvosto asetti meille 19.–20. kesäkuuta 2004. Toisin sanoen olemme saavuttaneet tämän tavoitteen eräänlaisessa ennätysajassa, sillä tämän asetuksen mukaisen uudistuksen tarkoituksena on toisaalta poistaa käsikirjasta tarpeettomat säännökset ja toisaalta kehittää ja selventää muita säännöksiä unionin ulko- ja sisärajoilla käytännössä todettujen jokapäiväisten ongelmien analysoinnin pohjalta.
Asetuksessa ei kuitenkaan rajoituta pelkkään uudistukseen, vaan siinä vahvistetaan todellinen yhteisön säännöstö, jolla säännellään henkilöliikenteen rajanylitystä, eikä ainoastaan unionin ulkorajoilla vaan, kuten jo totesin, myös unionin sisärajoilla, sillä nämä kaksi näkökohtaa täydentävät kiistatta toisiaan. Lisäksi asetuksella ratkaistaan säännöstön epäselvään oikeusperustaan liittyvä ongelma, sillä siinä otetaan käyttöön asianmukainen oikeudellinen väline, joka kattaa kaikki rajoihin liittyvät perusperiaatteet ja -säännöt.
Sisärajoja koskevassa osassa toistetaan Schengenin sopimuksen säännökset, jotka liittyvät henkilötarkastusten lakkauttamiseen sisärajoilla ja tällaisten tarkastusten väliaikaista käyttöönottoa koskeviin menettelyihin, jos yleinen turvallisuus tai jäsenvaltion sisäinen turvallisuus on uhattuna. Asetuksessa mukautetaan näitä säännöksiä yhteisön toimielinjärjestelmän mukaisiksi.
Ulkorajoista totean, että asetuksessa toistetaan enemmän tai vähemmän ulkorajoilla tehtäviä tarkastuksia sääntelevät perusperiaatteet, jotka on vahvistettu Schengenin yleissopimuksessa ja yleisen käsikirjan joissakin osissa. Tällaisten tarkastusten toteuttamista koskevista käytännön toimista säädetään liitteissä, ja asetuksen keskeisten säännösten tavoin niihinkin sovelletaan useimmiten yhteispäätösmenettelyä.
Yhteisön säännöstöä koskevat työt aloitettiin 2. heinäkuuta 2004 puheenjohtajavaltio Alankomaiden johdolla, ja niitä on jatkettu tarmokkaasti Luxemburgin koko puheenjohtajakauden läpi. Coreper-kokouksessa 1. kesäkuuta päästiin yleiseen sopimukseen säännöstön sanamuodosta, ja 13. kesäkuuta kansalaisvapauksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunta hyväksyi yksimielisesti kompromissitarkistukset. Yhteisön säännöstö on ensimmäinen turvapaikkaa, maahanmuuttoa, oleskelulupia ja rajavalvontaa koskeva väline, johon sovelletaan parlamentin yhteispäätösvaltaa. Tästä syystä on erittäin tärkeää, että se hyväksytään ensimmäisessä käsittelyssä, jotta luodaan yhtäältä keskinäiseen luottamukseen perustuva suhde parlamentin ja neuvoston välillä ja toisaalta ennakkotapaus, jolla ainoastaan parannetaan yhteispäätösmenettelyssä tarkasteltavien asiakirjojen parissa tulevaisuudessa tehtävän työn tehokkuutta. Se osoittaa myös, ettei yhteispäätösmenettely suinkaan ole esteenä nopealle etenemiselle vaan päinvastoin sillä nopeutetaan menettelyä ja parannetaan tehokkuutta, ja mikä tärkeintä, sillä lujitetaan demokraattista toimintaympäristöä.
Puheenjohtajavaltio haluaa kiittää parlamenttia ja etenkin esittelijäänne jäsen Cashmania siitä, että olette tehneet yhteistyötä puheenjohtajavaltion ja neuvoston kanssa avoimuuden mutta myös keskinäisen luottamuksen hengessä. Tämän yhteistyön ansiosta olemme päässeet kompromisseihin, jotka kaikki kolme toimielintä voivat nyt hyväksyä. On itse asiassa parlamentin tarkistusten ansiota, että rajanylitystä koskevalla yhteisön säännöstöllä taataan parempi avoimuus ja Euroopan unionin ja unionin ulkopuolisten maiden kansalaisten parempi suojelu.
Mielestäni tänään on puhuttu paljon kriisistä, kriisiin ajautuneesta Euroopan unionista. Meillä on epäilemättä huomattavan suuria vaikeuksia, mutta katson, että säädös, josta keskustelemme tänä iltana valmistellaksemme sen hyväksymistä huomenna järjestettävässä ensimmäisessä käsittelyssä, osoittaa, että Euroopan unioni kykenee tekemään päätöksiä, kehittymään kansalaisten etujen mukaisesti ja ennen kaikkea, kuten totesin jo aiemmin, kehittymään demokraattisesti parlamentin tuella. Mielestäni tämä on asian ydin, koska tällä alalla, joka koskettaa ennen kaikkea kansalaisia, yhteispäätösmenettelylle on vihdoinkin annettu oikea asema, mistä on kiittäminen Amsterdamin sopimuksen soveltamista.
Puheenjohtajavaltio haluaa kiittää myös komissiota sen ponnisteluista ja sen myötävaikutuksesta koko lainsäädäntömenettelyn aikana sekä arvokkaasta teknisestä tietämyksestä, jota ilman säännöstö ei olisi koskaan nähnyt päivän valoa. Siksi katson, että tämä on hyvä ilta Euroopan unionille. Olemme valmiita hyväksymään tärkeän välineen. Puheenjohtajavaltion puolesta kiitän parlamenttia ja komissiota niiden yhteistyöstä. 
Franco Frattini,
   . Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, minäkin olen tyytyväinen siihen, että voin todeta tänä iltana edellä puhuneen neuvoston puheenjohtajan Schmitin tapaan, että tämä on aidosti myönteinen esimerkki parlamentin, neuvoston ja komission välisestä institutionaalisesta yhteistyöstä ja että käytämme sen toteuttamiseen erästä välinettä, nimittäin yhteispäätösmenettelyä, jota sovelletaan tänään ensimmäistä kertaa todella merkittävässä mielessä tällä alalla, joka koskettaa ihmisten jokapäiväistä elämää.
Esittelijä on tehnyt kiistatta erinomaista työtä, ja samaa on sanottava puheenjohtajavaltiosta. Puheenjohtajavaltio Luxemburg on pyrkinyt asianmukaisesti sitoutumaan siihen – ja komissio on aina tukenut tätä sitoumusta – että se saa aikaan tasapainoisen säännöksen, josta äänestetään parlamentissa ensimmäisessä käsittelyssä.
Tällä säännöksellä on useita etuja, ja on vaikeaa esitellä ne vain muutamassa minuutissa. Ensinnäkin siinä on saavutettu tasapaino yhtäältä henkilöiden vapaata liikkuvuutta unionissa koskevan periaatteen vahvistamisen tarpeen ja toisaalta Euroopan unionin ulkorajoilla tehtäviä tehokkaita tarkastuksia koskevan yhtä keskeisen vaatimuksen välillä. Toinen merkittävä etu liittyy siihen, että sillä mukautetaan useita menettelyjä, jotka juontavat juurensa puhtaasti hallitustenväliseen toimintaan, Euroopan unioniin sopiviksi.
Olemme ottaneet askeleen eteenpäin. Viittaan tällä periaatteeseen, joka koskee sisärajoilla tehtävien tarkastusten palauttamista valvontaan liittyvien ilmeisten syiden takia ja niiden tehokasta toteuttamista turvallisuuden varmistamiseksi. Tämä oli äärimmäisen arkaluonteinen aihe, ja väärillä toimilla olisi aidosti hankaloitettu tilannetta. Komission kannalta sillä on se myönteinen vaikutus, että komissio osallistuu ja on aktiivisesti mukana tarkastusten palauttamisessa.
Mielestäni tämä on eräs toinen tärkeä todiste siitä, miten Euroopan komissio voi tarjota jatkuvaa ja – olen tästä varma ja on selvää, että pyrin tähän – rakentavaa apua sen varmistamiseksi, että säädöstä sovelletaan optimaalisesti.
Arvoisa puhemies, totean lopuksi, että Euroopan kansalaiset odottavat tällaisia todisteita. Ne ovat todisteita uskosta Eurooppaan, Euroopan unioniin, joka on elossa ja joka voi kehittyä edelleen ja saada aikaan konkreettisia tuloksia. Turvallisuus ja vapaus ovat Euroopan unionin kaksi pilaria, ja tässä säädöksessä niiden välille on luotu hyvä tasapaino. Sanoisin, että se on malliesimerkki, jota on syytä korostaa. 
Michael Cashman (PSE ),
   .  Arvoisa puhemies, on ollut todella etuoikeus tehdä töitä tämän asiakirjan parissa, etenkin koska töitä aloitellessamme ihmiset kertoivat meille, ettemme saa sitä päätökseen Itävallan puheenjohtajakauden aikana puhumattakaan Luxemburgin puheenjohtajakaudesta.
Edelliset puhujat ovat korostaneet tämän merkitystä. Parlamentti on nyt käyttänyt ensimmäistä kertaa yhteispäätösvaltaansa turvapaikan, maahanmuuton ja rajavalvonnan alalla. On äärimmäisen tärkeää, että parlamentti käsittelee tätä asiakirjaa rakentavasti, järkevästi ja käytännöllisesti. Toivomuslistat kuuluvat menneisyyteen. Emme tietenkään ole saavuttaneet kaikkea, mitä me parlamentissa olisimme halunneet. Tiedämme kuitenkin, että se on luontaista kompromisseille. En tarkoita tällä sitä, että kompromissi olisi pahasta, vaan se on loistava asia. Eurooppa-hanketta rakennettiin 1950-luvun alussa ja vuonna 1957 nimenomaan kompromissin käsitteen pohjalta. Olen ylpeä tämänpäiväisistä lainsäädäntötoimistamme. Me puhumme liikaa ja teemme liian vähän niin parlamentissa kuin muissakin toimielimissämme. Tänä iltana me säädämme ja esitämme muutoksia, joilla on todellista vaikutusta todelliseen elämään. 
Kuten todettiin aiemmin, etenkin poliitikkoina me kaikki voimme muuttaa puheillamme käännekohdan kriisiksi. Mitä kuitenkaan saavutamme sillä? Me itse asiassa lujitamme euroskeptikkojen ja pelottelijoiden väitteitä, joiden mukaan parlamentilla ei ole mitään tarkoitusta eikä se saa aikaan minkäänlaisia tuloksia. Meillä on vaikeuksia, mutta vaikeuksien kautta päästään uudelleensyntymään, renessanssiin. Ilman uudelleensyntymistä ei ole tulevaisuutta. Yhteispäätösmenettelyn ei siten tarvitse olla hidas, mutta sen on oltava perusteellinen ja sen on perustuttava ehdottomaan keskinäiseen kunnioitukseen kaikkien neuvotteluosapuolten välillä.
Miksi olemme saavuttaneet niin paljon? Se perustuu siihen, että ainoastaan tekemällä yhteistyötä voimme saavuttaa enemmän kuin voimme ikinä saavuttaa toimimalla yksin.
Minun on kiitettävä yhteisesittelijöitä. Tässä mietinnössä ei ole varjoesittelijöitä, vaan olemme olleet yhdenvertaisia esittelijöitä, yhdenvertaisia osallistujia ja ilman heitä emme olisi pystyneet esittämään tänään tätä asiakirjaa.
Haluan kiittää jäsen Battilocchiota hänen kehitysyhteistyövaliokunnan puolesta laatimasta lausunnostaan. Mikä tärkeintä, haluaisin kiittää takanamme istuvia henkilöitä, jotka toisinaan huomaamme toisinaan emme: avustajiamme ja neuvonantajiamme, joita ilman emme olisi voineet tehdä tätä työtä. He saavat niin harvoin kiitosta.
Saanen sanoa vielä kerran, että olemme saaneet paljon aikaan. Olemme lujittaneet parlamentin roolia, etenkin sisärajojen palauttamista koskevassa kysymyksessä. Olemme lujittaneet komission asemaa, mutta toivon jälleen kerran, että olisimme voineet tehdä enemmän Schengenin säännöstön soveltamista koskevien satunnaistarkastusten suhteen. Se ei kuitenkaan ollut mahdollista. Halusin meille muutoksenhakuoikeutta tai Euroopan yhteisöjen tuomioistuimelle lainkäyttövaltaa. Emme saavuttaneet näitä tavoitteita mutta saavutimme paljon muuta. Syrjinnän torjumisesta, joka liittyy Amsterdamin sopimuksen 13 artiklaan, totean esimerkiksi, että henkilöillä, joille tehdään toisen linjan tarkastus, on oikeus siihen, että nämä tarkastukset tehdään kunnioittavasti ja tarvittaessa muussa kuin julkisessa paikassa. Maahantulon epäämisestä totean, että tekstissä selkeytetään epäämisen perusteita ja oikeutta hakea muutosta päätökseen, kun hakija on palannut alkuperämaahan. Jos muutoksenhaku hyväksytään, välttämätön korvaus myönnetään kansallisen lainsäädännön ja oikaisujen perusteella. Olemme lujittaneet ja vahvistaneet EU:n kansalaisten ja muiden vapaata liikkuvuutta koskevaa periaatetta säätämällä oleskeluoikeudesta, jota pidetään Eurobarometri-tutkimuksen mukaan Euroopan unionin jäsenyyden suurimpana yksittäisenä hyötynä.
Tekstin varsinaiseen osaan liitetyt liitteet ovat erittäin tärkeitä, kun hyväksymme tämän asetuksen ja tarkistamme sitä tulevaisuudessa. Komission on määrä laatia asetuksen täytäntöönpanoa koskevat määräaikaiskertomukset. Hyvin tärkeää on myös se, että neuvosto ja parlamentti antavat valtiottomista henkilöistä lausuman jossa todetaan, että "Euroopan parlamentti ja neuvosto pyytävät komissiota antamaan asetuksen (EY) N:o 539/2001 tarkistuksen yhteydessä ehdotuksia, jotka koskevat jäsenvaltioissa oleskelevien muukalaispassin ja kansalaisuudettoman passin haltijoiden vapauttamista viisumivelvollisuudesta".
Olen ylpeä siitä, mitä me olemme tehneet, olen ylpeä yhteistyöstämme ja jään nyt kuuntelemaan yhteisesittelijöiden huomautuksia. 
Alessandro Battilocchio (NI ),
   . Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, kehitysyhteistyövaliokunnan lausunnon laatijana haluaisin ensimmäiseksi onnitella jäsen Cashmania hänen tekemästään hienosta työstä ja hänen erinomaisesta ehdotuksestaan. Hänen mietinnöllään täydennetään ja se sisältää useita huomioita, jotka olen esittänyt tätä tärkeää aihetta koskevassa kehitysyhteistyövaliokunnan puolesta laatimassani lausunnossa.
Haluaisin myös korostaa sen mielestäni hyvin myönteisen seikan poliittista arvoa, että Euroopan parlamentin jäsenet voivat nyt ensimmäistä kertaa osallistua yhteispäätösmenettelyyn tällä alalla. Jos Euroopan perustuslakisopimuksen ratifiointimenettely kariutuu Ranskassa ja Alankomaissa annettujen ei-äänten takia, menetämme muiden lukuisten mahdollisuuksien ohella mahdollisuuden saattaa alulle ensimmäistä kertaa kaikille jäsenvaltioille yhteinen maahanmuuttopolitiikka.
Euroopan parlamentti on vahvistanut tältä osin yhä uudelleen, että on tarpeen tasapainottaa Euroopan kansalaisten, maahanmuuttajien, jäsenvaltioiden ja kehitysmaiden etuja. Yhtälö ei ole helppo, mutta meidän on ryhdyttävä toimiin saattaaksemme tasapainoon yhtäältä tarpeen pitää yllä maittemme turvallisuutta ja taata se ja toisaalta avoimuuteen perustuvan lähestymistavan niitä kohtaan, jotka laillisesti saapuvat rajojemme sisälle parempien elinolojen toivossa.
Meidän olisi itse asiassa muistettava, että Euroopan unionilla on myös humanitaarisia velvollisuuksia. Siksi on oikein toteuttaa välttämättömät tarkastukset rajanylityspaikoilla, jotta säännellään oleskelulupaa ja turvapaikkaa hakevien tulvaa, mutta meidän on kuitenkin omaksuttava solidaarisuuteen ja ihmisoikeuksien kunnioittamiseen perustuva yleinen lähestymistapa, etenkin humanitaarisissa kriisitilanteissa, kuten hiljattain tapahtuneessa hyökyaaltokatastrofissa ja Darfurin konfliktissa.
Kolmansien maiden kansalaisille on annettava perusteellista tietoa maahanmuuttoa koskevista säännöistä ja valvontamenetelmistä. Maahanpääsyn epäämistä koskevien perusteiden on oltava puolueettomia ja todennettavia, jotta estetään epämiellyttävät ja valitettavasti edelleen toistuvat syrjintätapaukset. Tiukat tarkastukset, jotka perustuvat selviin sääntöihin, ja yksilöiden oikeuksien kunnioittaminen: yhteisön tällä arkaluonteisella alalla toteuttamien toimien perustana on oltava nämä toisistaan erottamattomat tekijät. Se ei tule olemaan helppoa, mutta se on haaste, joka nyky-Euroopan on otettava vastaan ja josta sen on selviydyttävä. 
Manuel Medina Ortega (PSE ),
   . Arvoisa puhemies, tämäniltainen puheeni liittyy sattumalta ehdotetun asetuksen oikeusperustaa koskevaan tutkimukseen. Yhdessä vaiheessa esittelijä kannatti mukautuksen esittämistä, etenkin poikkeamista Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehdyn yleissopimuksen 22 artiklasta ja esitettyjä tarkistuksia 85 ja 70. Yleissopimuksen 22 artiklan mukaan ulkomaalaisten olisi ilmoitettava maahantulostaan toimivaltaisille viranomaisille joko alueelle tultaessa tai kolmen arkipäivän kuluessa alueelle tulosta, ja jäsenvaltioiden olisi määritettävä sitä varten edellytykset ja asiaa koskevat poikkeukset.
Kansalaisvapauksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunta otti kysymyksen esiin oikeudellisten asioiden valiokunnan kanssa, ja sen tarkastelemisen jälkeen viimeksi mainittu tuli siihen johtopäätökseen, että ehdotetun tarkistuksen vuoksi olisi välttämätöntä muuttaa oikeusperustaa ja että 62 artiklan 1 ja 2 kohta eivät ole riittäviä, vaan niiden lisäksi myös perustamissopimuksen 62 artiklan 3 kohta on välttämätön, sillä 62 artiklan 3 kohdassa viitataan niihin edellytyksiin, joiden mukaisesti kolmansien maiden kansalaiset voivat matkustaa vapaasti jäsenvaltioiden alueella enintään kolmen kuukauden ajan.
Tämä oli oikeudellisten asioiden valiokunnan kanta. Esittelijä pääsi myöhemmin tältä osin sopimukseen valiokunnan kanssa, eikä se katsonut välttämättömäksi jatkaa hänen tarkistuksensa käsittelyä, eikä oikeusperustan muuttaminen ole siten enää tarpeellista. Joka tapauksessa tämän työn ehkäpä ainoa arvo on se, että tiedämme, että Schengenin sopimuksia koskevan viittauksen yhteydessä on välttämätöntä viitata paitsi 62 artiklan 1 ja 2 kohtaan myös 3 kohtaan. 
Stefano Zappalà,
   . Arvoisa puhemies,hyvät parlamentin jäsenet, nyt keskustelun aiheena olevalla ehdotuksella pyritään ottamaan käyttöön henkilöiden toimesta tapahtuvaa rajojen ylittämistä koskeva yhteisön säännöstö. Se kuuluu Amsterdamin sopimuksen soveltamisalaan, minkä ansiosta Schengenin säännöstö on sisällytetty eurooppalaiseen järjestelmään.
Tämä on parlamentin ensimmäinen todellinen mahdollisuus käsitellä kysymystä kokonaisvaltaisesti, kun pidetään mielessä, että ehdotus on siirretty kuulemismenettelystä yhteispäätösmenettelyyn Haagin neuvoston tekemän päätöksen seurauksena.
Tällä monitahoisella ja merkittävällä ehdotuksella on kaksi päätavoitetta: ensinnäkin sillä lujitetaan voimassa olevia ulkorajojen ylittämistä koskevia sääntöjä, siten kuin Schengenin säännöstössä on vahvistettu. Toiseksi sillä kehitetään edelleen tätä alaa, etenkin sisärajaylitysten osalta.
Ehdotus jakaantuu neljään osaan: ensimmäinen osa sisältää yleiset säännökset; toisessa osassa säännellään ulkorajojen ylittämistä ja Schengen-alueelle pääsyn edellytyksiä; kolmas osa koskee sisärajoja ja siinä vahvistetaan kaikkien rajatarkastusten poistaminen ja säädetään tapauksista ja menettelyistä, joiden mukaisesti tällaiset tarkastukset voidaan palauttaa; neljäs osa sisältää loppumääräykset.
Useilla esittelijän esittämillä tarkistuksilla pyritään selventämään joitakin komission ehdotuksen kohtia vain käytetyn kielen osalta. Näillä muutoksilla pyritään parantamaan tekstin laatua ja samanaikaisesti selventämään ja yksinkertaistamaan artikloja. Tämä kaikki on erityisen hyödyllistä, kun rajaylityksiä koskeva säännöstö tulee lopullisesti voimaan ja kun rajavartijoiden ja viranomaisten on alettava noudattaa sitä yleisesti
Esittelijä on tehnyt kiitettävää työtä läheisessä yhteistyössä kaikkien varjoesittelijöiden ja poliittisten ryhmien kanssa, minkä lisäksi hän on itse tarkistanut, miten rajanylitys nykyään toimii. Tämän jatkuvan vuoropuhelun ansiosta esittelijä on täyttänyt kaikki hänelle osoitetut pyynnöt. Lisäksi hän on ottanut osaa pitkähköihin neuvotteluihin neuvoston, puheenjohtajavaltio Luxemburgin, kanssa, ja siksi on toivottavaa, että mietinnöstä äänestetään nykyisellä puheenjohtajakaudella. 
Eri poliittisten ryhmien kanssa aikaansaadusta kompromissista, jolle neuvosto ja komissio ovat antaneet hyväksyntänsä, on äänestetty, ja kansalaisvapauksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunta hyväksyi sen yksimielisesti. Minä varmistin henkilökohtaisesti ennen valiokunnassa toimitettua äänestystä, että myös varapuheenjohtaja Frattinin yksikkö kannattaa mietintöä, ja sain tälle myös vahvistuksen sen omaksuttua kuhunkin esitettyyn yksittäiseen tarkistukseen erittäin myönteisen näkemyksen.
Nimenomaan tämän yleisen yhteisymmärryksen johdosta, joka saatiin aikaan monimutkaisten kahden- ja monenvälisten kompromissien tuloksena, mietintöön ei pitäisi toistaiseksi tehdä mitään muutoksia, ja siksi on toivottavaa, että se hyväksytään kaikilta osin. Olen seurannut sen kehittymistä ja olen täysin vakuuttunut siitä, ettei siihen liity minkäänlaisia ongelmia, ja varjoesittelijänä ehdotan henkilökohtaisesti, että annamme esittelijämme täyden tukemme äänestyksessä, ja kiitänkin häntä sydämellisesti siitä arvokkaasta työstä, jonka hän on tehnyt. 
Inger Segelström,
   .  Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen Frattini, haluaisin aloittaa kiittämällä jäsen Cashmania ja muita hyvin rakentavasta mietinnöstä. Koska valiokuntamme uhraa paljon aikaa turvapaikka-, pakolais- ja maahanmuuttopolitiikkaan liittyville kysymyksille, oli välttämätöntä vahvistaa ensin yhteisön säännöstöä ja henkilöliikenteen rajanylitystä koskevat selvät säännöt. Se, että voimme nyt uudistaa tarkastuksia ja lujittaa yhdessä ulkorajoja, tarkoittaa sitä, että EU:n rajoista tulee entistä turvallisempia. Rikollisilla, huumekauppiailla ja ihmiskauppiailla, jotka tuovat maahan naisia ja lapsia prostituoiduiksi, on näin vähemmän mahdollisuuksia liikkua vapaasti rajojen yli, kun taas muut ihmiset voivat vierasmaalaisuudestaan huolimatta tuntea itsensä tervetulleiksi.
Kun me huomenna äänestämme mietinnön puolesta pääsemme käsiksi yhteen valiokunnan tärkeimmistä tehtävistä: turvapaikka- ja maahanmuuttopolitiikkaan. Meillä on niin monia yhteisiä kysymyksiä siitä, miten meidän pitäisi EU:ssa suojella niitä arvoja, joihin olemme viitanneet. Haluamme tietenkin nähdä entistä avoimemman EU:n, mutta se edellyttää yhteisiä ratkaisuja ja kunnioitusta maiden, kansojen ja ryhmien välillä. Se on ensimmäinen askel. Kiitän vielä kerran hyvin rakentavasta mietinnöstä. 
Gérard Deprez,
   . Arvoisa puhemies, haluan ensimmäiseksi esittää onnitteluni, enkä pelkästä kohteliaisuudesta, tämän saavutuksen – ja käytän tätä termiä harkiten – kahdelle arkkitehdille, jotka ovat valmistelleet tietä meille tänään esitetylle sopimukselle omasta mielestäni erinomaisen komission ehdotuksen pohjalta. Kiitän tänään puheenjohtaja Frattinin takana istuvia henkilöitä. Haluan kiittää jäsen Cashmania, joka laajalle levinneestä epäluulosta huolimatta, jota minäkin tunsin aluksi, pyrki sopimukseen neuvoston kanssa ensimmäisessä käsittelyssä. Onnitteluni Michael! Haluan kuitenkin kiittää myös puheenjohtajavaltio Luxemburgia siitä, että se on osoittanut välttämätöntä innostusta ja sinnikkyyttä pysyäkseen kurssissa, samalla kun se on rohkaissut pääsemään tärkeisiin kompromisseihin. Tämä Luxemburgin suurherttuakunta on todellakin upea pieni suuri valtio!
Minulla oli kolme erityistä huolenaihetta tämän asiakirjan osalta. Ensimmäinen on se, että samalla kun tällä välineellä taataan yhteisön lainsäädännön mukaisesta liikkumisvapaudesta nauttivien oikeudet, sillä on myös säilytettävä se vaihtoehto, että voimme toteuttaa tarkastukset, jotka ovat välttämättömiä sellaisten henkilöiden tunnistamiseksi ulkorajoilla, joilta on evätty maahanpääsy tai jotka ovat ei-toivottuja henkilöjä. Tässä kysymyksessä tehty sopimus, joka näkyy 6 artiklan 2 kohdan sanamuodossa, vastaa hyvin tarkkaan esittämäni tarkistuksen henkeä, mutta sillä parannetaan ehdotustani edelleen, ja olen siihen tyytyväinen.
Minun näkemykseni oli – ja tämä liittyy toiseen huolenaiheeseeni – että niissä tapauksissa, joissa muilta kuin EU:n kansalaisilta evätään pääsy unionin alueelle, heidän oikeutensa olisi määriteltävä selvästi ja niistä olisi tiedotettava selvästi asianosaisille, mutta samalla turvallisuusvaatimusten on oltava tiukkoja. Euroopan kansalaiset eivät halua, että roistot hallitsevat heidän ulkorajojaan, mutta he eivät myöskään halua, että rajojen valvonnasta vastaavat sokeat ja toimintakyvyttömät. 11 artiklan 13 kohdassa esitetty säännös on hyvä säännös, ja olen siitä iloinen, ja arvoisa puhemies, aivan samaan tapaan olen ilahtunut ulkorajatarkastusten palauttamisen poikkeuksellisuuden vahvistamisesta ja komission ja parlamentin aseman vahvistamisesta. Kun otetaan huomioon nämä kolme tyytyväisyyttä lisäävää tekijää, äänestän mielelläni mietinnön puolesta ja koko ryhmä tekee samoin. 
Sylvia-Yvonne Kaufmann,
   .  Arvoisa puhemies, ryhmäni varjoesittelijänä haluaisin onnitella vilpittömästi esittelijää jäsen Cashmania, kaikkia muita ryhmien varjoesittelijöitä ja tietenkin puheenjohtajavaltio Luxemburgia siitä työstä, jonka olemme tehneet yhdessä. Parlamentin eri ryhmät ovat osoittaneet selvästi, että ne kykenevät työskentelemään yhdessä ja tehokkaasti sekä keskenään että neuvoston kanssa.
Haluaisin esittää yhden esimerkin eräästä tapauksesta, jollainen voisi ilmetä, tapauksesta, jollaiseen jouduimme, kun aloitimme tätä asiakirjaa koskevat työt. Unionin ulkopuolisen maan kansalaiselta, joka haluaa saapua EU:n alueelle ja jolla on sitä varten oleskelulupa, voidaan evätä maahanpääsy, jollei hän pysty esittämään kaikkia vaadittuja asiakirjoja rajanylityspaikalla. Tämä johtaisi siihen, että hänen passiinsa lyödään leima, josta käy ilmi, että häneltä on evätty pääsy EU:n alueelle. On epätodennäköistä, että kyseessä oleva henkilö voisi sen jälkeen matkustaa Yhdysvaltoihin, Kanadaan tai Australiaan, jos hänellä on passissaan tällainen leima.
Haluaisin siten korostaa erityisesti sitä näkökohtaa, että olemme onnistuneet sisällyttämään asetukseen muutoksenhakuoikeuden pitkähköjen neuvottelujen jälkeen. Tämän tärkein seuraus on se, että kaikki leimat, joista käy ilmi, että pääsy EU:n alueelle on evätty, korjataan niissä tapauksissa, joissa maahantulo on evätty ilman pätevää syytä.
Olemme saavuttaneet myös muita yhtä merkittäviä parannuksia EU:n ulkopuolisten maiden kansalaisten asemassa. Ihmisarvoa on kunnioitettava rajatarkastuksissa, ja kaikenlainen syrjintä on kielletty. Tiivistetysti voidaan sanoa, että yhteiset toimemme ovat johtaneet ratkaisuun, joka tarkoittaa sitä, että tällaiset EU:n ulkorajoilla tehtävät tarkastukset tulevat selvästi yhä suopeammiksi. 
Claude Moraes (PSE ).
    (EN) Arvoisa puhemies, koska olen viimeinen puhuja tässä keskustelussa, saanen korostaa, että vaikken olekaan varjoesittelijä, olen oppinut paljon siitä, miten jäsen Cashman on päässyt sopimukseen kaikkein vaikeimmista kysymyksistä, jotka liittyvät sellaisiin arkaluonteisiin aiheisiin kuten rajatarkastusten palauttaminen, tasapainon luominen 9. marraskuuta jälkeisen turvallisuuden ja Schengenin sopimukseen perustuvan vapaan liikkuvuuden kaikkien etujen sekä ihmisarvon kunnioittamisen välillä, ja tämä koskee etenkin kolmansien maiden kansalaisia, jotka haluavat saapua unionin alueelle. Kaiken tämän toteuttaminen yhteispäätösmenettelyssä on valtava saavutus, ja olemme oppineet paljon siitä, miten yhteistyötä on tehty.
Se on myös valtava menestys, koska olen muiden jäsenten tavoin pannut merkille, että on hyvin vaikeaa saavuttaa kompromissia yhtäältä rajatarkastusten turvallisuuden ja toisaalta niiden oikeudenmukaisuuden välillä. Siksi olen tyytyväinen tässä mietinnössä – tämähän on ensimmäinen yhteispäätösmenettelyssä käsitelty mietintö, sillä 13 artiklan mukaiset direktiivit ovat tulleet parlamentin käsittelyyn – siihen, että meillä on nyt selvä viittaus syrjinnän kieltämiseen ja ihmisten arvokkaaseen kohteluun rajatarkastusten toteuttamisen yhteydessä. On valtava joukko piilovähemmistöön kuuluvia ihmisiä, jotka kokevat rajoilla vainoa ja sortoa. Jäsen Cashmanin mietinnössä tämä on ymmärretty, ja hän on esittänyt sen selvästi mietinnössään ja luonut tasapainon, jonka me kaikki olemme halunneet nähdä. 
Puhemies.
   – Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna torstaina klo 12.00. 
Puhemies.
   – Esityslistalla on seuraavana keskustelu Bogdan Klichin laatimasta ulkoasiainvaliokunnan mietinnöstä (A6-0103/2005) turvallisuutta koskevasta tutkimuksesta (2004/2171(INI)). 
Bogdan Klich (PPE-DE ),
    Arvoisa puhemies, oli ilo saada laatia tämä mietintö kahdesta syystä. Ensimmäinen näistä syistä oli erinomainen yhteistyö sekä niiden valiokuntien kanssa, jotka antoivat lausunnon, nimittäin teollisuus-, tutkimus- ja energiavaliokunnan ja kansalaisvapauksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunnan kanssa, että useimpien poliittisten ryhmien kanssa. Näitä olivat erityisesti Euroopan sosiaalidemokraattisen puolueen ryhmä, Euroopan liberaalidemokraattien liiton ryhmä, Euroopan kansanpuolueen (kristillisdemokraatit) ja Euroopan demokraattien ryhmä, Vihreät/Euroopan vapaa allianssi -ryhmä sekä Unioni kansakuntien Euroopan puolesta -ryhmä. Toinen syy oli, että komissio on tehnyt erittäin arvokasta työtä sisältöä koskevissa kohdissa.
Euroopan turvallisuusstrategiassa todetaan, että meillä on nykyään uusia turvallisuusuhkia ja -haasteita, joista merkittävimpiä ovat esimerkiksi joukkotuhoaseiden ja kansainvälisen terrorismin leviäminen. On totta, että sellaisen terrorismin tilalle, johon Euroopassa totuttiin 1960- ja 1970-luvuilla, on tullut uudenlaista terrorismia, joka vaikuttaa paljon useampiin ihmisiin ja on paljon tappavampaa ja vaarallisempaa.
Tämä tarkoittaa käytännössä sitä, että nykyään on vaikea ylläpitää yleistä turvallisuutta ja tehdä turvallisuus- ja puolustuspolitiikasta uskottavaa ilman uuden teknologian välineitä.
Euroopan unioni sijoittaa nykyään määrärahoja neljä kertaa vähemmän puolustusalaan ja viisi kertaa vähemmän alan tutkimukseen ja kehittämiseen kuin Yhdysvallat. Tämän johdosta EU:n jäsenvaltiot eivät pysty kuromaan umpeen Yhdysvaltojen ja Euroopan välillä puolustusvalmiuksissa ja turvallisuudessa olevaa teknologista kuilua.
Näin ollen komissio on reagoinut tähän turvallisuustutkimuksen tehostamistarpeeseen ehdottamalla eurooppalaisen turvallisuustutkimusohjelman perustamista. Ohjelma on tarkoitus käynnistää kahden vuoden kuluttua osana yhteisön seitsemättä tutkimuksen puiteohjelmaa. Eurooppalainen turvallisuustutkimusohjelma perustuu johdonmukaiseen, joustavaan ja koordinoituun lähestymistapaan, ja siinä keskitytään tutkimushankkeisiin, joilla voidaan kehittää teknologista osaamistamme.
Turvallisuustutkimusta ei nykyisin lähestytä EU:ssa johdonmukaisesti. Tämän vuoksi tutkimus on hyvin pirstaloitunutta ja jäsenvaltioiden välinen yhteistyö heikkoa, mikä heikentää tutkimuksen kustannustehokkuutta.
Perustamalla eurooppalainen turvallisuustutkimusohjelma edistetään tämän vuoksi sekä yhteentoimivuutta että kustannusten optimointia ottamalla käyttöön Euroopan laajuiset yhteiset järjestelmät ja rakenteet. Ohjelmassa voidaan hyödyntää puolustus- ja siviilitutkimuksen väliset synergiaedut, joten voidaan odottaa, että ohjelmalla voidaan edistää näiden kahden alan yhdentymistä. Jos parlamentti hyväksyy ohjelman, jonka määrärahoiksi on ehdotettu vuosittain miljardi euroa yksittäisten jäsenvaltioiden alalle nykyisin varaaman tutkimusrahoituksen lisäksi, ohjelman avulla voidaan lisäksi pienentää EU:n jäsenvaltioiden ja Yhdysvaltojen välillä nykyisin olevaa kuilua.
Tutkimusperustan vahvistaminen ja entistä innovatiivisemmat ratkaisut parantavat varmasti Euroopan kilpailukykyä. Odotetaan, että ohjelman avulla voidaan luoda erinomaisia mahdollisuuksia Euroopan teollisuudelle ja tutkimuskeskuksille. Tarkoitan kaikkia keskuksia, niin akateemisia kuin muitakin keskuksia sekä siviili- että puolustustutkimuksen aloilla. Ohjelman avulla voidaan epäilemättä parantaa ulkorajojen suojelua ja nykyaikaistaa EU:n jäsenvaltioiden armeijoita.
Mietinnössä mainitaan useita ensisijaisia kohteita, joista mainitsen vain muutamia. Niitä ovat esimerkiksi C4ISR-järjestelmä, johon sisältyy johtaminen, hallinta, viestintäyhteydet, tietokonejärjestelmät, tiedonkeruu, valvonta ja tiedustelu, ja bioteknologian sekä avaruus- ja IT-teknologian alojen tutkimus.
Mietinnössä rohkaistaan komissiota tukemaan yhteiskuntatieteellistä tutkimusta, jota ilman nykyaikaisia tekniikoita koskevan tutkimuksen asianmukainen suunnittelu on mahdotonta. Voin hyvin tyytyväisenä todeta, että parlamentin tärkein lisäys komission ehdotukseen näyttäisikin olevan juuri tämä eli että keskusteltaessa kehittyneestä teknologisesta tutkimuksesta on aina ensiksi keskityttävä tällaisen tutkimuksen saamaan tukeen.
Koska puolustukseen liittyvät kysymykset ovat poliittisessa keskustelussa tärkeitä, on hyvin todennäköistä, että tämän ohjelman avulla voidaan parantaa turvallisuutta ja saavuttaa EU:n tavoitteet entistä helpommin. Arvoisa puhemies, suosittelisin tämän vuoksi, että parlamentti äänestäisi tämän mietinnön puolesta. 
Viviane Reding,
   .  Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, olen iloinen, että voin keskustella tänään kanssanne turvallisuutta koskevasta tutkimuksesta. Kiitän suosituksista ja ehdotuksista, joita olette esittäneet komissiolle.
Turvallisuus on oleellinen osa Euroopan unionin politiikan eri aloja, esimerkiksi yhteistä ulko- ja turvallisuuspolitiikkaa sekä vapauksia, turvallisuutta ja oikeuksia koskevaa alaa. Turvallisuus on samanaikaisesti kuitenkin myös hyvinvoinnin ja kasvun edellytys ja siten välttämätöntä Lissabonin strategian talouspoliittisten tavoitteiden saavuttamisen kannalta.
Jotta voidaan vastata yleistä turvallisuutta koskeviin haasteisiin, tarvitaan parhaat mahdolliset välineet. Voimakas tietopohja ja teknologiaperusta ovat myös tarpeen. Perustan luomiseen tarvitaan sekä kansallista että Euroopan laajuista tutkimusta. Tämän vuoksi turvallisuustutkimuksen alan vaikuttajista koostuva ryhmä esitti komissiolle vuosi sitten seuraavan suosituksen: "Teknologia itsessään ei takaa turvallisuutta, vaikka turvallisuutta onkin mahdotonta saavuttaa ilman teknologian tukea."
Turvallisuudesta vastaavat tahot, teollisuus ja kansalaiset hyötyvät turvallisuustutkimuksesta. Jotta voidaan täyttää heidän suuret odotuksensa, tutkimuksen eri osien on oltava yhdenmukaisia. Ensinnäkin tutkimuksella on edistettävä aktiivisesti sellaisen sosiaalisen ja liiketaloudellisen ympäristön luomista, joka hyödyttää myönteistä taloudellista kehitystä ja edistää hyvinvointia. Näin tutkimus on kasvua ja työllisyyttä edistävä voima Euroopassa. Lisäksi tutkimuksen avulla on edistettävä Euroopan turvallisuusteollisuuden kilpailukykyä, ja tutkimusohjelman avulla voidaankin luoda ja laajentaa turvallisuustuotteiden eurooppalaisia markkinoita. Lisäksi ohjelman tavoitteena on keskittyä siviiliturvallisuutta koskeviin kysymyksiin.
Vaikka tällainen tutkimus kuuluu Euroopan puolustusvirastolle, siviiliturvallisuutta koskevan tutkimuksen alalla työskentelevät ovat yhteydessä virastoon, jotta voidaan ottaa huomioon turvallisuusteknologioiden soveltuminen sekä siviili- että puolustustarkoituksiin. Lisäksi on todettava, että turvallisuustutkimus on erittäin arka ala, jota koskevat aivan erityiset vaatimukset, esimerkiksi teollis- ja tekijänoikeuksiin, tiedonvaihtoon, kolmansien – myös Euroopan unionin ulkopuolisten – osapuolien kanssa tehtävään yhteistyöhön ja yhteisön maksuosuuksiin liittyvät tekijät.
Turvallisuustutkimus muodostaa puolet turvallisuutta ja avaruutta koskevasta aihepiirikohtaisesta painopisteestä seitsemännen tutkimuksen puiteohjelman yhteistyötä koskevassa erityisohjelmassa. Tähän mennessä on ehdotettu noin 500 miljoonan euron vuosittaista rahoitusta. Komissio suhtautuu myönteisesti siihen, että parlamentin mietinnössä puolletaan turvallisuustutkimuksen alan vaikuttajista koostuvan ryhmän ehdottamaa yhden miljardin euron vuosittaista rahoitusta.
Osana seitsemättä tutkimuksen puiteohjelmaa turvallisuustutkimuksessa keskitytään seuraaviin aloihin: suojautuminen terrorismilta ja rikollisuudelta, infrastruktuurin ja yleishyödyllisten laitosten suojelu, ulkorajojen suojelu, turvallisuuden palauttaminen kriisitilanteissa. Näitä neljää aihetta täydennetään horisontaalisilla aloilla, nimittäin järjestelmien yhdentämisellä ja yhteentoimivuudella, turvallisuudella ja yhteiskunnalla, sekä tutkimuksen koordinoinnilla ja jäsentelyllä.
Pitkän aikavälin vision luomista edistää etenkin turvallisuustutkimuksen neuvoa-antava komitea, koska se toimii foorumina, jossa käyttäjät ja komissio keskustelevat tutkimusohjelman rakenteesta. Kuten turvallisuustutkimusta koskevassa mietinnössä ehdotetaan ja jotta voidaan varmistaa Euroopan parlamentin asianmukainen edustus, varapuheenjohtaja Verheugen on pyytänyt viittä valiokuntaa kutakin nimittämään yhden edustajansa tarkkailijoiksi turvallisuustutkimuksen neuvoa-antavaan komiteaan.
Euroopan parlamentti on aina tukenut turvallisuustutkimuksen valmistelutoimia, ja komissio arvostaa tätä tukea. Tästä syystä suhtaudumme myönteisesti parlamentin äänestyksen kohteena olevaan mietintöön, jonka ulkoasianvaliokunta on laatinut yhteistyössä teollisuus-, tutkimus- ja energiavaliokunnan kanssa. Haluan kiittää parlamenttia myös turvallisuustutkimukselle seitsemänteen tutkimuksen puiteohjelmaan liittyvien keskustelujen yhteydessä osoitetusta yleisestä tuesta sekä erityisesti varoista valmistelevaa toimintaa varten.
Komissio laatii myös vastaisuudessa mielellään valmistelevan toiminnan täytäntöönpanoa koskevia kertomuksia siihen asti, kunnes voidaan aloittaa eurooppalaisen turvallisuustutkimusohjelman täytäntöönpano osana seitsemättä tutkimuksen puiteohjelmaa.
Turvallisuustutkimuksessa keskitytään Euroopan laajuiseen toimintaan, jolla saadaan selvästi lisäarvoa kansalliseen toimintaan verrattuna. Näin voidaan toteuttaa yhteisön toimia, joilla edistetään turvallisuusteollisuuden kilpailukykyä, ja voidaan edistää Lissabonin tavoitteiden saavuttamista sekä sitä, että kaikki tuntevat olonsa turvallisemmaksi ja että yhteiskunnasta tulee turvallisempi. Haluan kiittää vielä kerran mietinnön esittelijää hänen työstään. 
Agustín Díaz de Mera García Consuegra (PPE-DE ),
   .  Arvoisa puhemies, kansalaisvapauksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunnan edustajana haluan esittää ensiksi kiitokseni ja onnitteluni jäsen Klichille erinomaisesta mietinnöstä.
Oma osuutemme koostuu periaatteessa siitä, että asetamme tavoitteita, joiden avulla optimoidaan resurssien käyttö, selkeytämme vastuita, luokittelemme turvallisuustutkimuksen yleistä etua koskevaksi toiminnaksi – mikä on periaatteellinen ja tärkeä asia – annamme tutkimuksen avulla lisäsysäyksen yhteentoimivuudelle, joka on hyvin tarpeellista kriisitilanteissa ei niinkään niiden ehkäisyn kuin niihin reagoimisen ja niiden selvittämisen kannalta, ja puolustamme riittävän rahoituksen tarvetta, jotta turvallisuustutkimuksen määrärahat kytkettäisiin bruttokansantuotteen kehittymiseen ja siten otettaisiin huomioon ennen kaikkea jäsenvaltioiden taloudellinen painoarvo, millä estettäisiin se, että tämän alan tutkimuksen määrärahat vaihtelisivat huomattavasti.
Arvoisa puhemies, lopuksi toteaisin uskovani, että meillä on vastaisuudessa eurooppalainen turvallisuustutkimusohjelma, joka on osa yhteisön seitsemättä tutkimuksen puiteohjelmaa, ja monitahoinen teknis-poliittinen neuvoa-antava komitea. Tällaisella tutkimusmallilla voidaan parantaa yhtä suurimmista heikkouksistamme, C4ISR-järjestelmää, johon sisältyvät hallinta-, tiedonkeruu- ja seurantajärjestelmät. Tilanne voidaan korjata ainoastaan toteuttamalla asianmukaisesti eurooppalaista tutkimuspolitiikkaa, ilman kytköksiä ja riippuvuussuhteita kolmansiin osapuoliin. On aivan välttämätöntä tehostaa edistystä anturijärjestelmien, bioteknologian sekä avaruus- ja IT-teknologian avulla. Arvoisa puhemies, toistan tämän vuoksi vielä onnitteluni jäsen Klichille erittäin tärkeästä mietinnöstä. 
Romana Jordan Cizelj,
   . Nykyään on reagoitava nopeasti maailmanlaajuisiin haasteisiin ja turvallisuusuhkiin. Kun yritämme muotoilla ja määritellä politiikkaa yhteistä turvallisuustutkimusta varten, politiikkaan ei sisälly järjettömiä pelkoja tai ideologioita, vaan kyse on hyvin mielekkäästä politiikasta, jonka avulla voidaan taata Euroopan kansalaisille entistä parempi turvallisuus. Vaarojen ja uhkien vuoksi ongelmaa on käsiteltävä Euroopan laajuisesti. Suunniteltu turvallisuustutkimus on väline, jolla voidaan lisätä Euroopan kilpailukykyä ja saavuttaa Lissabonin tavoitteet. Kyse on todellakin tutkimuksen alasta, joka merkitsee Euroopan unionille huomattavia mahdollisuuksia tutkimuksen, innovoinnin ja teknologian alalla.
Näin ollen haluaisin todeta, että olen hyvin huolissani niistä mahdollisista kohtalokkaista seurauksista, joita turvallisuustutkimukselle aiheutuisi siitä, ettei saavuteta asianmukaista yhteisymmärrystä rahoitusnäkymistä. Jos neuvosto ei noudata parlamentin esittämiä suuntaviivoja ja komission alkuperäistä ehdotusta, on suuri vaara, että uudet, yhä seitsemänteen tutkimuksen puiteohjelmaan sisältyvät ohjelmat päättyvät. Näihin uusiin ohjelmiin sisältyy turvallisuustutkimusta. On todettava selvästi, ettei ilman riittävää rahoitusta voida odottaa hyviä tuloksia.
Jo Kokin selonteossa esitettiin selkeästi, että vastuu Lissabonin tavoitteiden saavuttamisesta on ennen kaikkea jäsenvaltioilla sekä kotimaan että Euroopan unionin päätöksenteossa. Kehotan tämän vuoksi neuvostoa ja komissiota tukemaan rahoitusnäkymiä koskevissa neuvotteluissa määrätietoisesti mekanismeja, joiden avulla voidaan saavuttaa Lissabonin strategian tavoitteet, ja tukea näin samalla turvallisuustutkimusta. Tämä on todella tärkeää jokaiselle jäsenvaltiolle ja lukuisten synergiavaikutusten vuoksi myös Euroopan yhdentymisprosessille. 
Panagiotis Beglitis,
   . – Arvoisa puhemies, eurooppalaisen turvallisuustutkimusohjelman perustamista koskeva Euroopan komission ehdotus on oikeansuuntainen aloite.
Sekä Eurooppa-neuvosto joulukuussa 2003 hyväksymällään Euroopan turvallisuusstrategialla että Euroopan parlamentti huhtikuussa 2005 antamallaan päätöslauselmalla ovat korostaneet tarvetta torjua kansainvälisiä vaaroja ja uhkia vahvistamalla Euroopan turvallisuus- ja puolustuspolitiikkaa sekä yhteistä ulko- ja turvallisuuspolitiikkaa.
Ongelma ei kuitenkaan ole pelkästään institutionaalinen ja poliittinen. Se on samalla myös toiminnallinen. Kyse on Euroopan unionin toimielinten tekemien päätösten tehokkaasta soveltamisesta. Näin ollen ongelma liittyy myös Euroopan unionin kykyyn edetä entistä nopeammin tutkimuksen, teknologian ja innovoinnin alalla Euroopan turvallisuuden hyväksi.
Tavoitteena ei saa olla silmitön kilpailu Yhdysvaltojen kanssa. On kuitenkin totta, että kun verrataan Yhdysvaltojen ja Euroopan unionin sijoituksia sisäisen turvallisuuden alalla ja jopa puolustusteollisuuden ja puolustustarvikkeiden alalla, Euroopan unionin ja jäsenvaltioiden tilanne on valitettavasti paljon huonompi.
Euroopan unionin on edettävä, koska on täysin sen etujen mukaista välttää riippuvuutta muista ja turvata samalla omat etunsa, jäsenvaltioiden edut sekä Euroopan kansalaisten turvallisuus ja suojelu.
Euroopan unionin etujen mukaista on myös vahvistaa tutkimusohjelmia ja -toimia sekä edistää talouden kehitystä, jotta voidaan parantaa kilpailukykyä ja toteuttaa Lissabonin strategia. Ehdotus, joka koskee tämän ohjelman sisällyttämistä Euroopan unionin seitsemänteen tutkimuksen puiteohjelmaan, on erityisen tärkeä, samoin kuin ehdotus, että ohjelmalle osoitetaan vuosittain miljardi euroa määrärahoja.
Eurooppalainen turvallisuustutkimusohjelma ei saa suuntautua yksipuolisesti tekniseen tutkimukseen. Tarvitaan tasapainoisempaa tutkimuksen kehittämistä niin, että mukaan otetaan myös valtio- ja yhteiskuntatieteet sekä humanistiset tieteet. Jotta kansainvälistä terrorismia, järjestäytynyttä rikollisuutta ja laitonta maahanmuuttoa voidaan torjua tehokkaasti, tarvitaan laajempaa lähestymistapaa, eikä tutkimus saa rajoittua militaristiseen filosofiaan tai poliisivaltiofilosofiaan.
Yksi ohjelman päätavoitteista on suojella ulkorajoja ja perusinfrastruktuuria. Tämä on tärkeä Euroopan unionin turvallisuuteen liittyvä tavoite, koska sen avulla voidaan parantaa ohjelman näkyvyyttä Euroopan kansalaisille.
Mielestäni meidän Euroopan unionina on lisäksi varmistettava, ettei turvallisuustutkimus heikennä ihmisoikeuksien suojelua sekä poliittisia ja demokraattisia vapauksia koskevia yhteisiä periaatteitamme ja arvojamme.
Haluan lopuksi vielä kiittää esittelijää, jäsen Klichiä, ja todeta, että ryhmämme äänestää huomenna hänen mietintönsä puolesta. 
Georgios Karatzaferis,
   . – Arvoisa puhemies, täällä parlamentissa on muodostunut lähes rutiiniksi käsitellä joka täysistunnossa terrorismin vastaista oikeudellista kehystä.
Jokainen terrorismin vastainen toimenpide, jonka tehokkuudesta ei voida olla varmoja, on tietenkin haitallinen demokratian ja ihmisoikeuksien kannalta.
Terroristien torjumiseksi olemme tehneet omasta elämästämme vaikeampaa ja samalla halventaneet kansalaisten elämää: ruumiintarkastuksia, mikrofoneja, kameroita – mikään tällainen ei edistä demokratiaa.
Kauniista sanoista huolimatta tämä mietintö on samansuuntainen. Terrorismin hampaat alkoivat paljastua kolmekymmentä vuotta sitten. Silloin sanoimme, että sen takana olivat Stasi, KGB ja Gaddafi. Muistattehan lentokonekaappaukset. Enää ei ole Stasia, Gaddafia, KGB:tä. Miten terrorismi syntyy? Kuka ruokkii sitä?
Esiin nousee myös kysymys, miksi terroristit hyökkäävät tiettyjä maita vastaan. Ehkäpä kohteena ovat suuret maat? Miksei kohteena siinä tapauksessa ole Kiina, Brasilia tai Kanada? Miksi terroristien viime sukupolvi valitsi kaikista Euroopan maista kiusansa kohteeksi Espanjan? Kotimaani järjesti olympialaiset, tuhlasi miljardeja euroja veronmaksajien rahaa, ja silti terroristit eivät iskeneet maahamme, minkä he olisivat aivan hyvin voineet tehdä.
Tämän vuoksi meidän on otettava opiksemme: väkivalta synnyttää väkivaltaa. Tunkeuduimme kahteen maahan terrorismin lopettamiseksi: Afganistaniin ja Iraniin. Tämän johdosta oopiumin tuotanto kasvoi Afganistanissa – sama oopiumi tappaa lapsiamme, monia myös Kreikassa – Iranissa taas öljyn hinta nousi 20:stä Yhdysvaltain dollarista 60 dollariin barrelilta.
Saamme uusia terrorismin vastaisia mietintöjä, mutta yhdessäkään niistä ei palauteta kuriin presidentti Bushia, joka ajoi meidät tähän tilanteeseen. Bushin sotamarsalkka Blair tulee tänne huomenna. Kerrotaanpa hänelle, että hän on meille paljon enemmän velkaa kuin hän antaa meille, koska öljyn hinta on noussut 20 dollarista 60 dollariin barrelilta, minkä johdosta kansalaiset eivät pysty enää maksamaan ja me olemme tässä vaikeassa tilanteessa. Tarvitaan kyllä rahaa terrorismin torjumiseen, mutta ennen kaikkea tarvitaan tietysti Euroopan kansalaisia hyödyttävää politiikkaa. 
Puhemies.
   – Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan torstaina klo 12.00. 
Puhemies.
   – Esityslistalla on seuraavana keskustelu Catherine Trautmannin laatimasta teollisuus-, tutkimus- ja energiavaliokunnan mietinnöstä (A6-0172/2005) tietoyhteiskunnasta (2004/2204(INI)). 
Catherine Trautmann (PSE ),
   . Arvoisa puhemies, mietintöni koskee tietoyhteiskuntahuippukokousta, joka on YK:n aloittama prosessi. Ensimmäinen istunto pidettiin vuonna 2003 Genevessä, jossa laadittiin periaatejulistus ja toimintasuunnitelma. Toisessa istunnossa, joka järjestetään Tunisissa marraskuussa, keskitytään suunnitelman täytäntöönpanoon ja kahteen vielä ratkaisematta olevaan kysymykseen eli toimintasuunnitelman rahoitukseen ja Internetin hallintoon. Euroopan unioni on osallistunut tähän prosessiin yhtenäisellä kannalla ja huomattavalla arvovallalla, koska se voi esiintyä yksimielisenä. Jos kollegani hyväksyvät tämän päätöslauselman, parlamentti tukee Euroopan unionin kantaa ja osoittaa sitoutuneisuutensa prosessin onnistumiseen.
Tieto- ja viestintätekniikka on oleellisessa asemassa, kun tavoitteena on saavuttaa YK:n vuosituhannen kehitystavoitteet, jotka kaikki koskevat köyhyyden poistamista. Taistelussa köyhyyttä vastaan keskitytään aineellisiin välttämättömyyksiin, mutta siihen liittyvät myös verkossa kaikkien ulottuvilla olevat palvelut, on sitten kyse sähköisestä oppimisesta, terveydenhuollosta, hallinnosta tai liiketoiminnasta. Internetin ja matkapuhelimen kehitys tarjoaa uusia mahdollisuuksia kehitykseen, kilpailukyvyn parantamiseen ja kasvuun. Eurooppa kärsii digitaalisesta kuilusta neljässä ulottuvuudessa: alueellisesti, sosiaalisesti, taloudellisesti ja kulttuurisesti. Tämä kuilu on vielä syvempi vähiten kehittyneissä maissa, joissa ei ole riittävää infrastruktuuria eikä laitteita, joilla varmistettaisiin näiden tekniikoiden saatavuus väestölle.
Ensimmäiseksi on korostettava tieto- ja viestintätekniikan merkitystä demokratian kannalta. Tekniikkaa tarvitaan, jotta voidaan vähentää eriarvoisuutta ja edistää ihmisarvon kunnioittamista. Samalla tekniikan avulla voidaan taata ilmaisunvapaus ja avoin tiedonsaanti, moniarvoisuus ja kansalaisten osallistuminen päätöksentekoon. On tärkeää, että näitä ihmisoikeuksia kunnioitetaan tietoyhteiskunnassa. YK:n tietoyhteiskuntahuippukokouksen tehtävänä on taata, että luodaan parempi sääntelykehys, asianmukainen hallintojärjestelmä, jonka avulla voidaan estää uhkat ja poikkeamat, jotka saattavat vaarantaa yksilön, yhteisöjen ja jopa valtioiden turvallisuutta ja koskemattomuutta. Tämä tehtävä ei kuitenkaan riitä perusteeksi näiden oikeuksien loukkaamiselle. Kulttuurisen ja kielellisen moninaisuuden on oltava yksi huippukokouksen työtä edistävistä voimista. Tällainen moninaisuus on helpompi saavuttaa demokraattisessa ympäristössä. Euroopan parlamentin tehtävänä on muistuttaa tästä Tunisialle, jossa huippukokous järjestetään.
Toiseksi tarvitaan uudenlaista kumppanuutta maapallon eteläpuoliskon maiden kanssa. Näissä maissa tarvitaan luottamusta ja pitkäaikaisen vakauden näkymiä ennen kuin ne voivat toimia. Köyhimpien maiden velkojen anteeksiantaminen on myönteistä, jollei se vähennä niiden mahdollisuutta saada rahoitusta. Pelkkä luottojen saannin korvaaminen lahjoituksilla olisi tehotonta. Euroopan unioni ei halunnut luoda uutta YK:n rahastoa yhteistyöhankkeiden edistämistä varten, koska silloin tarkoitukseen olisi käytettävä nykyisiä varoja, jotka on osoitettu omiin kehitysohjelmiin, tutkimuksen ja kehittämisen puiteohjelmaan sekä "Kilpailukyky ja innovaatiot" -ohjelmaan. Tästä syystä olen ehdottanut, että kehitystyöhön varatut käyttämättä jääneet määrärahat kohdennettaisiin toimintasuunnitelman toteuttamiseen.
Vapaaehtoisiin avustuksiin perustuvan kansainvälisen digitaalisen solidaarisuusrahaston (Digital Solidarity Fund) perustaminen on myönteinen asia, mutta rahasto ainoastaan täydentää olemassa olevia välineitä. Euroopan unionin olisi suosittava useiden kumppanien yhteisiä aloitteita, joihin osallistuvat valtiot, yksityinen sektori, alueelliset ja/tai paikalliset viranomaiset ja kansalaisjärjestöt. Jokaisen tieto- ja viestintätekniikan käyttäjän olisi oltava paitsi kuluttaja myös toimija, jotta voidaan varmistaa, että tieto- ja viestintätekniikkapohjaiset palvelut parantavat elämänlaatua sekä edistävät yritystoiminnan kehitystä ja sisältöjen tuotantoa paikallisia kulttuureja ja paikallista osaamista asianmukaisesti arvostavalla tavalla. Useiden kumppanien yhteiset hankkeet ovat osoitus luottamuksesta ja osallistumisesta. Euroopan parlamentin edustajat tapaavat kansalaisyhteiskunnan edustajat ennen Tunisin kokousta kestävän työskentelysuhteen luomiseksi.
Lopuksi toteaisin, että tärkein tavoite on edistää tasa-arvoista ja kestävää kehitystä. Se on osallisuutta edistävää tietoyhteiskuntaa koskevan visiomme ydin. Tämän vuoksi toivon, että Lissabonin strategian ja i2010-strategioiden aikataulut sopivat yhteen toimintaohjelman kanssa ja että Euroopan unionin osallistumista prosessiin tarkastellaan yhteisen kehityksen ja yhteisen vastuun näkökulmasta. Kumppaneille, kuten meillekin, olisi taattava, että he ovat edustettuina hallintojärjestelmässä ja että he voivat edelleen tehdä omat päätöksensä itsenäisesti. On sitten kyse terveydestä, ennaltaehkäisystä, ympäristöriskeistä, jätehuollosta tai luonnonvarojen säilyttämisestä, olemme riippuvaisia toisistamme. Eurooppaan ei voida luoda kasvua ilman yhteisvastuuta. 
Viviane Reding,
   . Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, tämä mietintö, joka koskee marraskuussa Tunisissa järjestettävää YK:n tietoyhteiskuntahuippukokousta, on mielestäni hyödyllinen ja oikea-aikainen aloite. Se vahvistaa mielenkiinnon, jota olette jo osoittaneet huippukokousta kohtaan sekä sillä, että useat parlamentin jäsenet osallistuivat Geneven istuntoon joulukuussa 2003 että aiheesta säännöllisesti käytyjen keskustelujen avulla.
Komissio pitää huippukokousta tärkeänä ja tekee huomattavasti työtä sen hyväksi läheisessä yhteistyössä jäsenvaltioiden kanssa. Tämä ei ole sattumaa, sillä tietoyhteiskuntaa koskeva visio, jonka kansainvälinen yhteisö on YK:ssa hyväksynyt, yhtyy eurooppalaiseen näkemykseen, joka käsittää tekniikkaa koskevan ulottuvuuden lisäksi kyseisen tekniikan vaikutukset yhteiskuntaan ja sosiaalipalveluihin. Tämän vuoksi haluaisin korostaa näkemystemme yhteneväisyyttä jäsen Trautmannin selvityksen kanssa ja sanoa teille, että komissio arvostaa suuresti puolestaan tehtyä työtä. Mietinnössä esitetäänkin selkeästi huippukokouksen tärkeät kysymykset: kehityksen ulottuvuus ja digitaalisen kuilun sosiaalisen puolen merkitys, tekniikan merkitys julkisten peruspalvelujen parantamisessa sekä kansalaisten päätöksentekoon osallistumisen lisäämisessä ja siten osallistavan demokratian kehittämisessä. Sama pätee esityslistalla oleviin keskustelunaiheisiin, kuten Internetin hallintoon, rahoitukseen, kumppanuuksiin ja huippukokouksen seurantaan.
Lisäksi mietinnössä painotetaan perustellusti yhteisön johdonmukaista lähestymistapaa sekä korostetaan kansalaisyhteiskunnan osallistumisen tärkeyttä ja yksityisen sektorin aktivoinnin merkitystä. Tulevaisuuden osalta mietinnössä kannatetaan Euroopan komission ehdotuksia yleisesti ja ehdotetaan seurantaa, jossa keskitytään yhteisön toimivaltaan kuuluvien eri alojen kohdennettuihin aloitteisiin.
Tässä yhteydessä haluaisin ilmoittaa teille, että komissio antoi 2. kesäkuuta tänä vuonna tiedonannon, jonka avulla luodaan perusta Euroopan unionin kannalle huippukokousta varten, kannalle, joka neuvoston olisi muotoiltava päätelmiksi Luxemburgissa ensi maanantaina.
Lyhyesti sanottuna odotamme Tunisin huippukokoukselta seuraavia asioita: vahvistetaan Genevessä hyväksytty periaatejulistus, joka koskee osallisuutta edistävää tietoyhteiskuntaa, jossa kunnioitetaan ihmisoikeuksia, ilmaisunvapautta sekä kulttuurista ja kielellistä moninaisuutta; keskitytään käytännön toimiin ja kiinnitetään huomiota muutamiin ensisijaisiin kysymyksiin; sovitaan rahoituksesta, jonka avulla asetetaan tieto- ja viestintätekniikka etusijalle olemassa olevissa mekanismeissa ja johon sisältyy Genevessä perustettu kansainvälinen digitaalinen solidaarisuusrahasto.
Internetistä on tullut tärkeä voimavara kaikille maille. Tästä syystä on sitouduttava sen entistä kansainvälisempään hallintoon, jonka käytännön seikkojen on sovittava yhteen niiden velvollisuuksien kanssa, joita hallituksilla on kansalaisiaan kohtaan. Tarvitaan uusi yhteistyömalli, jotta voidaan muuntaa konkreettisiksi Geneven huippukokouksessa hyväksytyn periaatejulistuksen määräykset, jotka koskevat kaikkien tähän hallintoon osallistuvien osapuolten keskeistä roolia. Huippukokouksen seurantaa varten toivomme yksinkertaista, tehokasta ja hajautettua ratkaisua, jossa hyödynnettäisiin nykyisiä organisaatioita ja niiden koordinointimekanismeja.
Lopuksi haluan sanoa esittelijälle ja hänen yhteistyökumppaneilleen, että minäkin olen huolissani Tunisian ihmisoikeustilanteesta. Tilanne ei ole läheskään tyydyttävä monilla aloilla, etenkin mitä tulee ilmaisun- ja yhdistymisvapauteen. Itse olen tarttunut jokaiseen mahdolliseen tilaisuuteen tuodakseni esiin, että huippukokouksen isäntämaan on noudatettava moitteettomasti edellisissä huippukokouksissa hyväksyttyjä periaatteita. Mielestäni on myös hyvin tärkeää, että kansalaisjärjestöt voivat osallistua täysipainoisesti Tunisin huippukokoukseen. Haluan sanoa jäsen Trautmannille, että olisin mahdollisuuksien mukaan läsnä kuulemistilaisuudessa, jonka hän järjestää ennen huippukokousta eurooppalaisten kansalaisjärjestöjen kuulemista varten.
Lopuksi haluan onnitella teitä tästä mietinnöstä ja vakuuttaa teille, että komissio ottaa huomioon suosituksenne ja noudattaa niitä. Lisäksi haluan todeta, että olen vakuuttunut siitä, että antamanne viesti vahvistaa Euroopan unionin asemaa kansainvälisellä areenalla. 
María Badía i Cutchet (PSE ),
   .  Arvoisa puhemies, ensimmäiseksi haluan todeta, että olen iloinen tietoyhteiskuntaa koskevasta mietinnöstä, jonka jäsen Trautmann on laatinut, ja onnittelen häntä erinomaisesta työstä.
Mitä tulee YK:n tietoyhteiskuntahuippukokouksen toiseen vaiheeseen eli marraskuussa Tunisiassa järjestettävään huippukokoukseen sekä kun otetaan huomioon Yhdistyneiden Kansakuntien vuosituhannen kehitystavoitteet ja Lissabonin strategia, esittelijä on tarkastellut kaikkia huomioon otettavia tekijöitä, jotka koskevat tieto- ja viestintätekniikkaa sekä tietoyhteiskuntaa, niin taloudellisesta kuin teknisestä, sosiaalisesta ja kulttuurisesta näkökulmastakin.
Minua erityisesti kiinnostavalla alalla eli kulttuurialalla mietintöön sisältyvät tämän parlamentin kulttuuri- ja koulutusvaliokunnan ehdotukset. Mietinnössä todetaan, että tietoyhteiskunnan on oltava avoin kaikille ja että oppiminen, koulutus ja digitaalinen lukutaito ovat ensisijaisia aloja osallistavan tietoyhteiskunnan luomisessa, jotta voidaan kaventaa digitaalista kuilua ja taata perustekniikoiden saatavuus tasa-arvoisin edellytyksin sekä auttaa kansalaisia osallistumaan poliittiseen päätöksentekoon. Näin voidaan vahvistaa demokratiaa ja samalla edistyä Lissabonin strategian toteuttamisessa.
Mietinnössä todetaan myös, että tietoyhteiskunta merkitsee uhkien lisäksi mahdollisuutta edistää kulttuurien välistä vuoropuhelua ja taata ilmaisunvapaus ja avoin tiedonsaanti sekä kulttuurinen monimuotoisuus ja monikielisyys.
Hyvät parlamentin jäsenet, tässä suhteessa pohdintamme on suoritettu loppuun. Nyt on aika muuntaa nämä ensisijaiset tavoitteet todellisiksi toimiksi. Siihen tarvitaan myös riittävää rahoitusta.
On turha jatkaa työtä ja ensisijaisista tavoitteista puhumista, jollei ole määrärahoja niiden tueksi. Aito poliittinen tahto ilmenee sitoutumalla. Kuten komissio totesi tiedonannossaan "i2010 – kasvua ja työllisyyttä edistävä eurooppalainen tietoyhteiskunta", tietoyhteiskunta on tärkeä tekijä, joka on otettava huomioon, koska se vaikuttaa merkittävästi talouskasvuun, työllisyyteen ja sosiaaliseen yhteenkuuluvuuteen. Tämän vuoksi EU:ssa on järjestettävä kiireellisesti keskustelu jäsenvaltioiden hallitusten kanssa ja pohdittava, miten voimme saavuttaa Lissabonin strategian tavoitteet 25 jäsenvaltion Euroopan unionissa määrärahoilla, jotka ovat vain prosentti yhteisön tuloista.
Jos emme luovu pelkästä kotimaamme etujen ajamisesta ja keskity omien etujemme sijaan meidän kaikkien etujen ajattelemiseen, poliittinen tahtomme asetetaan vakavasti kyseenalaiseksi, ellei näin ole jo tapahtunut. 
Lambert van Nistelrooij,
   .  Arvoisa puhemies, Euroopan kansanpuolueen (kristillisdemokraatit) ja Euroopan demokraattien ryhmä pitää tärkeänä tämän parlamentin aktiivista osallistumista tietoyhteiskuntahuippukokouksen toiseen istuntoon. Geneven jälkeen on nyt edetty toiseen vaiheeseen. Arvostamme tämän vuoksi suuresti jäsen Trautmannin laatimaa valiokunta-aloitteista mietintöä ja hänen työskentelytapaansa. Vaikka hän onnistui järjestämään ryhmien välisen vuoropuhelun hyvin hedelmällisesti ja perusteellisesti, hän tietää myös, että meillä on muutamia kriittisiä kommentteja, jotka koskevat mietinnön esitystapaa.
Mietinnön nimi "Mietintö tietoyhteiskunnasta" on hyvin kunnianhimoinen ja todella laaja, mutta mitä mietintö koskee? Siinä käsitellään 16.–18. marraskuuta 2005 järjestettävää kokousta koskevaa parlamentin kantaa ja työtä. Tämän vuoksi me ehdotimme, että hän valitsisi vähemmän kunnianhimoisen ja selvemmän sanamuodon, kuten "YK:n tietoyhteiskuntahuippukokous, toinen vaihe". Tämä nimi olisi myös paremmin sopusoinnussa komission jäsenen Redingin tiedonannon kanssa. Kuten totesin, ryhmämme arvostaa suuresti tätä keskustelua ja aktiivista osallistumista asiaan.
Mahdollisuus käyttää Internetiä, erityisen huomion kiinnittäminen tieto- ja viestintätekniikkaan sekä koulutukseen kaikkialla maailmassa, sähköinen hallinto ja todellinen osallistava demokratia ovat ratkaisevan tärkeitä. Korkeatasoinen tieto- ja viestintätekniikka on keskeisessä asemassa sekä Lissabonin strategian kannalta että etenkin kehitysmaihin kohdistuvien vaikutusten kannalta. Koulutuksen sekä verkkojen ja vastaavien palvelujen kehittämisen yhdistäminen on erittäin tärkeää kehitysmaille. Kannattaisi pohtia, mitä tukea EU voisi tarjota tässä yhteydessä.
Seuraavaksi haluaisin käsitellä välineitä, joista keskustelimme. PPE-DE-ryhmä puoltaa riippumattomien sääntelyviranomaisten järjestelmää, jonka avulla taataan saatavuus, ilmaisunvapaus ja avoin tiedonsaanti sekä kulttuurinen moninaisuus ja monikielisyys. Tämän vuoksi vastustamme lisäsääntöjä ja -määräyksiä sekä kannatamme sähköisen hallinnon olemassa olevaa perustaa. On keskusteltu myös ilmaisista ja julkisista hakuohjelmista. Emme aio tukea niitä koskevia käsiteltäväksi jätettyjä tarkistuksia.
Kuten juuri kuulimme, komission jäsen Reding esitteli viime viikolla 2010-aloitetta koskevia suunnitelmiaan. Hän tarkastelee tieto- ja viestintätekniikkaa talouskasvun edistämisen ja työpaikkojen luomisen näkökulmasta, mihin suhtaudumme myönteisesti. Tässä tapauksessa talouskasvu ja yhteiskuntamalli sopivat oikein hyvin yhteen. Aloitteessa korostetaan kilpailukykyisiä ja avoimia sisämarkkinoita, EU:n sijoitusten lisäämistä, tieto- ja viestintätekniikkaa ja kaikille yhteistä tietoyhteiskuntaa, jotta voidaan kaventaa hyvä- ja huono-osaisten välistä kuilua. Tämä sopii yhteen EU:n politiikan kanssa, sillä kuilu on vielä valtava.
Me PPE-DE-ryhmässä kannatamme voimakkaasti maailmanlaajuisten hankkeiden toteuttamista, joten on sanomattakin selvää, että tarvitaan kiireellisesti taloudellista perustaa. Voidaan tuskin sanoa, että viime viikot olisivat lisänneet luottamusta tällä alalla. Kysymyksestä tulee seurantakeskustelun aihe. 
David Hammerstein Mintz,
   . Arvoisa puhemies, haluan kiittää jäsen Trautmannia erinomaisesta mietinnöstä, johon sisältyy suuri osa huolenaiheistamme tarkistusten muodossa.
Samalla haluan todeta, että olemme hyvin huolestuneita isäntämaan ihmisoikeustilanteesta, joka on mielestämme hyvin vakava. Haluaisin, että komissio ryhtyisi toimiin tässä asiassa, jotta voidaan varmistaa, että kansalaisyhteiskunnan edustajat voivat osallistua tulevaan huippukokoukseen.
Lisäksi haluan todeta, että mahdollisesti tuleva ohjelmistopatenttien käyttöönotto on mielestäni ongelmallinen, sillä se voisi muodostaa huomattavan esteen Internetin ja tiedon saatavuudelle ennen kaikkea maapallon eteläpuoliskon maissa.
Mielestämme ei voida hyväksyä, että maapallon eteläpuoliskon maissa muutamat suuret monikansalliset yhtiöt loisivat jo heti alussa riippuvuussuhteen Internetin alalla. Sen sijaan olemme sitä mieltä, että Euroopan unionin olisi tuettava ilmaisten ja avoimien ohjelmistojen edistämistä sekä kohdennettava tähän tarkoitukseen taloudellista tukea näissä maissa, joissa tarvitaan yhteentoimivia järjestelmiä, kuten jäsen Trautmannin erinomaisessa mietinnössä todetaan. 
Umberto Guidoni,
   . Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, kiitän jäsen Trautmannia erinomaisesta mietinnöstä, jossa käsitellään muun muassa digitaalisen kuilun poistamista. Kyse on tasapainoisesta kehityksestä, mutta ennen kaikkea sosiaalisesta tasa-arvosta.
Tässä mielessä tietotekniikka on erittäin tärkeä osa kulttuurisesti moninaisemman ja yhteenkuuluvuutta edistävän yhteiskunnan luomisessa. Tietoyhteiskunnan on oltava kaikille avoin. Sen on oltava demokratian osa, jonka avulla otetaan huomioon kulttuurinen moninaisuus ja edistetään kansalaisten osallistumista, jotteivät he olisi pelkkiä kuluttajia vaan aktiivisia toimijoita.
Julkisten investointien merkitys on erittäin suuri, jotta voidaan taata tietotekniikan saatavuus, esimerkiksi varmistamalla ilmaisten ohjelmistojen kehittäminen ja käyttö julkishallinnossa. Lisäksi Euroopan unionin on käsiteltävä hallintoa koskevaa kysymystä, jotta voidaan luoda kansainvälinen valvontamekanismi. ICANNin toimeksianto on päättymässä. On varmistettava sen uuden organisaation edustavuus ja legitiimiys, joka alkaa hallinnoida Internetiä, luomalla hallinto, johon osallistuvat eri toimijat: hallitukset, kansalaisjärjestöt, yksityinen sektori ja kansalaisyhteiskunta, joista kullakin on oma roolinsa ja selkeät velvollisuutensa.
Ehdotusta laadittaessa olisi vahvistettava uudelleen, että tieto kehityksen ja vapauden välineenä on yhteinen voimavara. Neuvostossa alkaa kuitenkin esiintyä huolestuttavia merkkejä vastakkaisista näkemyksistä. Tiedon vapaata liikkuvuutta koskevaa oikeutta vastaan hyökätään ohjelmistojen patentointia koskevalla direktiivillä, jolloin samalla kiistetään kaikille yhteisen tietoyhteiskunnan tavoite ja heikennetään näin Lissabonin strategian perustaa. 
Reino Paasilinna,
   .  Arvoisa puhemies, kiitos että sain tämän tilaisuuden. Komission jäsen ja esittelijä ovat tehneet hyvää työtä. Uusi viestintä- ja tietotekniikka voi edistää eurooppalaista kansanvaltaa, osaamista ja kilpailukykyä. Unionin lainsäädännön on kuitenkin varmistettava, että näin todella tapahtuu.
Uudet viestintäkeinot, esimerkiksi matkatelevisio, avaavat uusia mahdollisuuksia pienille tuottajille. Mobiiliviestimiä eivät koske sellaiset rajoitukset, kuten prime time -katseluaika tai liian lyhyet ajat, eli jokainen voi periaatteessa katsoa silloin kun haluaa.
Esittäisinkin, että komissio loisi ohjelman pienten eurooppalaisten tuottajien tukemiseksi näissä uusissa medioissa, esimerkiksi matkatelevisioissa. Siten loisimme erittäin kaivatun, omaleimaisen ja monipuolisen ohjelmiston nousun Euroopassa. Monikulttuurinen Eurooppa on sille aivan oikea perusta, ja näin ollen me löytäisimme eurooppalaisina paikkamme näissä uusissa viestimissä.
Demokraattinen ja kulttuurinen velvollisuutemme lainsäätäjinä on estää alan keskittyminen, se on meidän yhteinen ongelmamme. Samat suuryhtiöt omistavat nyt niin televisio-, radio- ja lehtilaitoksia kuin mobiiliviestintääkin, ja tämä yhtenäisyys luo meille suuren haasteen, sillä monipuolinen tiedonvälitys on meille aivan välttämätöntä, jotta kehitymme tietopohjaiseksi taloudeksi. Komission on siis syytä tutkia tarkkaan markkinoiden toimivuutta ja monipuolisen kulttuurin ja tiedon saatavuutta eri maissa, eri välineissä ja eri sisällöissä. 
Paul Rübig (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen Reding, hyvät parlamentin jäsenet, hyvä jäsen Paasilinna, keskustelemme tänään paitsi Euroopan myös kansainvälisen tietoyhteiskunnan tulevaisuudesta. Euroopalla on tällä alalla kaikki mahdollisuudet olla esimerkkinä koko muulle maailmalle, erityisesti siksi, että tietoyhteiskunnalla on tärkeä osuus Lissabonin strategiassa, jonka päätavoitteita ovat kasvu ja työllisyys.
Meidän on osoitettava kansalaisille, että kasvu tarkoittaa käytännössä sitä, kuinka paljon heidän tilillään on rahaa joka kuukauden lopussa. Lisäksi meidän on osoitettava heille, että työllisyyden kasvu eli töissä olevien ihmisten lukumäärän kasvu tarkoittaa, että voidaan käyttää enemmän varoja esimerkiksi eläkeläisille, opiskelijoille tai yliopistoille myönnettäviin sosiaalietuuksiin ja tukiin. Tässä mielessä digitaalisella kuilulla on suuri merkitys. Esimerkiksi kehitysmaiden perheyrityksistä puuttuvat tarvittavat perusedellytykset – sekä laitteet ja ohjelmistot että ennen kaikkea koulutus.
Toimet on keskitettävä Internet-pohjaisen ammatillisen koulutuksen edistämiseen. Internet tarjoaa mahdollisuuden yltäkylläiseen kulttuuriseen ja kielelliseen moninaisuuteen – kuten tämä Euroopan parlamentti, jossa käytetään 20:tä kieltä – ja aivan uudenlaisia mahdollisuuksia saavuttaa päätavoitteemme, jonka on oltava kasvun ja työllisyyden tukeminen kaikkialla maailmassa.
Toinen asia, jota ei saa unohtaa, on terveydenhuolto, sillä se on tärkeä tekijä tulevien sosiaalikustannusten kannalta. Internetin välityksellä tarjottavat tiedot terveydestä, ennaltaehkäisystä ja sairauksien syistä vaikuttavat huomattavasti sosiaalikustannuksiin, ja niistä on hyötyä etenkin vanhuusiän sairauksien ollessa kyseessä.
Tästä syystä tutkimus, kehitys ja kauppa sekä perheyritysten ja pk-yritysten huomioonottaminen ovat erityisen tärkeitä. Pyydän komission jäsentä varmistamaan, että nämä kysymykset asetetaan keskeiselle sijalle Tunisissa.
Francisca Pleguezuelos Aguilar (PSE ).
    Arvoisa puhemies, haluan onnitella esittelijää hyvästä työstä, jolle annan täyden tukeni.
Arvoisa komission jäsen, Tunisiassa järjestettävässä huippukokouksessa on osoitettava Euroopan unionin ja jäsenvaltioiden poliittinen tahto edistää tieto- ja viestintätekniikkaa taloudellisen ja sosiaalisen kehityksen sekä yhteistyön strategisena välineenä.
Euroopan unionin johtava asema kehitysmaiden kanssa tehtävässä yhteistyössä tarjoaa epäilemättä kyseisille maille mahdollisuuden osallistua tietoyhteiskuntaan kaikkien eduksi.
Olen kuitenkin huolissani kahdesta kysymyksestä. Ensimmäinen on toimintasuunnitelman rahoitus. Kansainvälinen digitaalinen solidaarisuusrahasto ei selvästikään riitä, kun otetaan huomioon sen perustuminen vapaaehtoisiin lahjoituksiin. Näin ollen meidän on käytettävä enemmän muita varoja, joko kehitysyhteistyöhön ja rakennepolitiikan toimiin varattuja varoja tai muita, uusia varoja. Olen varma, että kansalaiset tukisivat meitä tässä asiassa. Viimeksi julkaistu Eurobarometri vahvistaa tämän: 71 prosenttia eurooppalaisista haluaa, että tietoyhteiskuntaa korostetaan enemmän ja että siihen varataan enemmän varoja. Jos saavutetaan yhteisymmärrys uusista rahoitusnäkymistä, meillä Euroopan unionissa on mahdollisuus käyttää hyväksi neuvoston seuraavan puheenjohtajavaltion jo esittämää ensisijaista tavoitetta edistää tieto- ja viestintätekniikan tehokkaampaa luomista ja kehittämistä.
Toinen asia koskee Internetin hallintoa ja lähestyvää ICANNin toimeksiannon päättymistä. On luotava uusi malli, joka perustuu kansainväliseen organisaatioon ja jossa poliittiset päätökset jätetään hallitusten tehtäväksi sekä tekniset tehtävät teollisuuden ja yksityisen sektorin hoidettaviksi. Järjestelmän on tietysti toimittava joustavasti niin, että voidaan yhdistää päätöksenteko ja kaikkien valtioiden osallistuminen.
Hyvät parlamentin jäsenet, tämän mallin avulla on varmistettava myös kansalaisyhteiskunnan edustajien osallistuminen luomalla keskustelufoorumi, jolla voidaan vastata haasteisiin ja ongelmiin, joita Internetin kehitys synnyttää. Vain tällä tavalla todellinen tukemme tietoyhteiskunnalle on uskottavaa. 
András Gyürk (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, toivottavasti ette pidä minua ilonpilaajana, kun haluaisin tässä vaiheessa käsitellä yhtä mietintöä koskevaa kielteistä asiaa. Pidän mietintöä muilta osin hyvänä ja kannatan sitä. Tämä kielteinen asia on ilmiö, jota voidaan kuvailla käyttämällä yhä tutumpaa ilmaisua apatia, välinpitämätön suhtautuminen tieto- ja viestintätekniikkaan. Trautmannin mietinnössä todetaan epäilemättä aivan oikein, että tieto- ja viestintätekniikan kehityksen on edistettävä demokratian ja kansalaisten etujen vahvistamista, jotteivät kansalaiset olisi tietoyhteiskunnassa pelkkiä kuluttajia vaan toimijoita. Tämä on todellakin ainoa mahdollinen tavoite, mutta olisi nähtävä myös sen esteet.
Välinpitämättömyys on yksi näistä esteistä. Esimerkiksi Unkarissa vain neljäsosa aikuisista käyttää Internetiä nykyään säännöllisesti. Samaan aikaan se enemmistö, joka ei käytä Internetiä, väittää, ettei tarvitse Internetiä tai ettei vain yksinkertaisesti ole kiinnostunut siitä. Tämä ei ole ainutlaatuinen esimerkki. Suhde on samanlainen useimmissa uusissa jäsenvaltioissa. Merkittävälle osalle väestöstä Internetin tarjoamat edut ja mahdollisuudet näyttävät olevan epävarmoja. Näissä jäsenvaltioissa palvelut ja infrastruktuuri voivat helposti kehittyä tämän vuoksi epäsuhtaisesti, koska merkittävä osa yhteisöstä suhtautuu riittävän motivaation puuttumisen vuoksi passiivisesti tai välinpitämättömästi kalliiden järjestelmien käyttöönottoon.
Kaikki tämä voi tietysti myös aiheuttaa epäsuhtaisuutta vanhojen ja uusien jäsenvaltioiden välille. On yhteisen etumme mukaista välttää sitä ja vahvistaa yhteenkuuluvuutta myös tällä alalla. Tämän vuoksi on tehtävä kaikki mahdollinen tietoyhteiskuntaan osallistamisen vahvistamiseksi varmistamalla, että tiedonvälitys on vireämpää, selvempää ja helpommin ymmärrettävää kuin tähän asti. Lisäksi on asetettava etusijalle uuteen välineeseen liittyvien lujaan piintyneiden kielteisten asenteiden ja harhakäsitysten hälventäminen myönteisten piirteiden korostamisen lisäksi. Olen varma, että mietinnön avulla on otettu askel tähän suuntaan, joten kannatan mietintöä. Minäkin haluan tietysti onnitella ja kiittää jäsen Trautmannia hänen työstään. 
Ljudmila Novak (PPE-DE ).
   Nykyään tieto- ja viestintätekniikka on varmasti yksi niistä päätekijöistä, jotka edistävät talouskasvua ja kestävää kehitystä.
Sen lisäksi, että tieto- ja viestintätekniikka lisää tuottavuutta ja edistää sosiaalista osallisuutta, tämä siirtyminen digitaalisen viestinnän aikakauteen aiheuttaa sosiaalista syrjäytymistä, etenkin jos käyttäjät tai kansalaiset eivät tiedä riittävästi uusien saavutusten eduista tai eivät osaa käyttää niitä. Tämän vuoksi on erittäin tärkeää, että sijoitetaan samanaikaisesti sekä tietoyhteiskunnan kehittämiseen että nykyaikaisen tekniikan käytön koulutukseen jopa koulutusjärjestelmän alimmilla tasoilla.
Toisaalta yhteiskunnasta eivät saisi syrjäytyä ikääntyvät kansalaiset, jotka pelkäävät yhä käyttää nykyaikaista viestintää ja nykyaikaisia välineitä. Useissa tapauksissa kansalaiset ovat mieluummin jääneet eläkkeelle tai työttömiksi kuin opetelleet käyttämään tietokoneita. Nykyajan kovassa vauhdissa on vaikea pysyä ajan tasalla kaiken uuden kanssa. Sama toistuu sukupolvesta toiseen. Näin ollen on vaarana, että syntyy eliittiryhmiä ja osa väestöstä syrjäytyy tietoyhteiskunnasta.
Kun otetaan huomioon, että yhä useampia palveluja hankitaan nykyaikaisten välineiden avulla ja paperimäärä pienenee, on mahdollista, että tämän alan tietojen ja taitojen puuttuminen voi johtaa syrjintään. Tästä syystä yhteiskunnan on kehityksen lisäksi taattava kaikille väestönosille ja kaikille ikäryhmille mahdollisuus koulutukseen.
Yhtä tärkeää on, että kiinnitetään huomiota nykyaikaisen tekniikan käytön ja viestinnän turvallisuuteen, että luottamus kasvaa kehityksen myötä ja että väärinkäytön mahdollisuudet vähenevät. Palveluja tarjoavien tahojen on tiedotettava kuluttajille mahdollisista vaaroista, mutta samalla taattava heille, että palvelut on suojattu väärinkäytöksiltä. 
Bogusław Sonik (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, juuri tietotekniikan kehitys mursi kommunistien sensuurin 1980-luvulla ja edisti demokratiaa meidän osassamme Eurooppaa. Nyt on edettävä askel pidemmälle. Seuraava haasteemme on sellaisen tietoyhteiskunnan kehittäminen, jossa tekniikkaa ja viestintää käytetään panemaan tehokkaasti täytäntöön ihmisoikeuksia koskevat vaatimukset maailmanlaajuisesti, kansallisesti ja alueellisesti. Kun tätä tietoyhteiskuntaa luodaan, on keskityttävä paitsi ilmeisiin tehtäviin eli perusinfrastruktuurin kehittämiseen ja luomiseen myös ennen kaikkea koulutukseen. Tarkoitan ensinnäkin ala-asteen tason koulutusta, jotta voidaan varmistaa, ettei kukaan pelkää teknistä kehitystä, ja toiseksi tiedotusvälineiden sisältöjä koskevaa koulutusta, joka antaisi nuorille valmiudet lähestyä kriittisesti ja luovasti kaikkia tiedotusvälineitä.
Tietoyhteiskunta käsittää tekniikan ja tiedon vapaan ja rajoittamattoman saatavuuden. Tämän vuoksi ohjelmistopatentit merkitsisivät mielestäni varmaa kuolemaa tällaiselle tietoyhteiskunnalle. Ankarissa diktatuureissa, joissa pelätään tiettyjä näkemyksiä, löydetään edelleen keinoja estää tiedonsaanti. Tässä ei ole mitään uutta. Kuubassa on hyväksytty laki, jonka mukaan Internetiä saavat käyttää vain valitut yritykset ja valtionvirastot sekä tietokoneiden myynti kansalaisille on kiellettyä. Kuubassa olevasta noin 100 000 tietokoneesta vain noin 6 000 on liitetty kansainvälisiin verkkoihin, ja näitäkin koneita valvotaan tarkkaan.
Myös Valko-Venäjän hallitus ymmärtää hyvin Internetin mahdollisen merkityksen kansalaisyhteiskunnan ja demokratian kannalta sekä käyttää kaikkia käytettävissään olevia keinoja Internetin kasvavan suosion hillitsemiseksi. Siellä on laadittu uusi laki joukkotiedotusvälineistä. Tällä lailla säädetään muun muassa pakollisesta rekisteröitymisestä ja ns. julkaisuluvasta, joka Internetissä toimivien julkaisijoiden on hankittava. Todellisuudessa lupa on tehokas sensuurin väline. Tyypillistä Valko-Venäjän tilanteelle on myös se, että valtio on ainoa Internet-palvelujen tarjoaja, koska maassa ei ole muita operaattoreita, joilla olisi mahdollisuus käyttää ulkoisia televiestintäpalveluja. Valko-Venäjän viestintäministeriö edellyttää, että kaikki Internetin käyttäjät hankkivat modeemilleen luvan, joka maksaa 20 Yhdysvaltain dollaria, vaikka keskimääräiset kuukausitulot henkeä kohti ovat 60 dollaria. Ei siis voida olla päättelemättä, että meidän on toimissamme keskityttävä myös tähän kysymykseen. 
Malcolm Harbour (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, haluan pyytää anteeksi komission jäseneltä. Kuten hän ehkä tietää, minulla ei yleensä ole tapana ilmestyä paikalle viime hetkellä juuri ennen puheenvuoroani. Tänä iltana ollaan paljon etuajassa, mikä on epätavallista. Olen iloinen, että voin olla täällä tukemassa jäsen Trautmannin mietintöä, varsinkin siksi, että kuuluin valtuuskuntaan, joka osallistui joulukuussa 2003 pidettyyn YK:n tietoyhteiskuntahuippukokouksen ensimmäiseen istuntoon yhdessä komission jäsenen arvoisan edeltäjän Erkki Liikasen kanssa. Minulla oli ilo saada olla läsnä Geneven hienossa salissa, kun hän piti hyvin vaikuttavan puheen Euroopan unionin puolesta.
Tuon kokemuksen perusteella voin kertoa kollegoilleni, että on aivan selvää, että Euroopan unionia on kunnioitettu ja kunnioitetaan edelleen hyvin paljon koko siinä prosessissa, jolla kehitetään tietoyhteiskuntaan liittyvää toimintaa. Euroopan unioni on ollut selvästi esimerkki myös muille jäsenille. Olen varma, että komission jäsen Reding haluaa jatkaa tätä tärkeää perinnettä, koska vielä on paljon tehtävää.
Haluan korostaa kahta seikkaa, joita painotettiin minulle tuolloin Genevessä. Ensimmäinen on tutkimusohjelmamme suuri merkitys ja ohjelman levittäminen vähiten kehittyneisiin maihin. On paljon tietojenkäsittelyalan tutkijoita, jotka yrittävät selviytyä aivan riittämättömien laitteiden kanssa sekä jotka haluaisivat oikein mielellään kuulua tutkimusverkkoihimme ja tehdä yhteistyötä tutkijoidemme kanssa. Tiedän, että osassa komission jäsenen viime viikolla käynnistämää GÉANT-ohjelman seuraavaa sukupolvea käsitellään tätä kysymystä. En voi korostaa liikaa tämän kysymyksen merkitystä, erityisesti koska haluamme noiden tutkijoiden kehittävän ne välineet, tuotteet, palvelut ja uudet ideat, jotka auttavat heidän yhteisöjään niin terveydenhuollon, koulutuksen kuin muiden alojenkin paikallisten palvelujen tarjonnassa erityisen laajalla alueella, jossa viestintää on hyvin vähän.
Toiseksi on tärkeää kannustaa näitä maita luomaan kilpailukykyinen televiestintäinfrastruktuuri, alentamaan kustannuksia ja edistämään kilpailua, jotta niiden kansalaisilla on samanlainen mahdollisuus saada monipuolisia ja kohtuuhintaisia palveluja kuin meillä. Jos nämä kaksi tavoitetta voidaan saavuttaa muiden tavoitteiden ohella, se merkitsisi huomattavaa edistysaskelta kaikille kyseisille maille. 
Puhemies.
   – Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan torstaina klo 12.00.
Puhemies.
   – Esityslistalla on seuraavana Libickin laatima vetoomusvaliokunnan suullinen kysymys komissiolle Lloyd's-vetoomuksista (O-0068/2005 – B6-0245/2005). 
Maria Panayotopoulos-Cassiotou (PPE-DE ),
   . – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, vetoomusvaliokunnan puheenjohtaja Libicki on pyytänyt minua toimimaan sijaisenaan hänen yhtäkkisen Puolaan lähtönsä vuoksi. Kaikki mitä sanon, kuvastaa vetoomusvaliokunnan kantaa, ei minkään poliittisen ryhmän tai omaa henkilökohtaista kantaani. Puheenjohtaja Libicki pyytää parlamentilta ja valiokunnalta anteeksi poissaoloaan.
Tämäniltainen keskustelu vetoomusvaliokunnan suullisesta kysymyksestä käsittelee juuri sitä, mitä monet ajattelevat, silloin kun he puhuvat kansalaisten Euroopasta tai tarkemmin EU:n kansalaisuudesta.
Vetoomusoikeus, joka perustamissopimuksessa annetaan, aiheuttaa velvollisuuksia kaikille EU:n toimielimille, ei ainoastaan parlamentille. Kaikilla kansalaisilla on oikeus jättää parlamentille vetoomus Euroopan unionin toimialoihin kuuluvasta asiasta ja olettaa saavansa tyydyttävän vastauksen. Heillä on oikeus olettaa, että jos Euroopan unionin toimivaltaan liittyvissä asioissa on tapahtunut rikkomista, korvauksia saadaan.
Pyrimme tässä Lloyd's-vetoomuksia koskevassa keskustelussa saamaan rehellisen vastauksen komissiolta, joka valvoo perustamissopimusten noudattamista.
Jos EU:n lainsäädäntöä ei ollut pantu asianmukaisesti täytäntöön jäsenvaltiossa todella moniin vuosiin ja jos tämä täytäntöönpanon laiminlyönti on todella myös johtanut huomattaviin henkilökohtaisiin menetyksiin ja joissain tapauksissa siihen, että ihmiset ovat joutuneet tilanteeseen, jonka vuoksi he ovat tehneet itsemurhan, jos on totta, että Lloyd's-vetoomusten tekijät Yhdistyneessä kuningaskunnassa, Irlannissa, Saksassa ja monissa muissa Euroopan unionin maissa ovat kärsineet merkittäviä taloudellisia tappioita, koska vahinkovakuutusdirektiiviä ei ollut saatettu osaksi Yhdistyneen kuningaskunnan lainsäädäntöä, niin silloin meillä kaikilla on aihetta miettiä tarkkaan, kuinka EU oikein toimii.
Kansalaisilla on oikeus olettaa, että kun neuvosto ja parlamentti hyväksyvät lainsäädäntöä, se pannan aisanmukaisesti toimeen poikkeuksetta kaikissa Euroopan unionin jäsenvaltioissa. Olemme saaneet tietää, että vetoomuksen tekijät väittivät Yhdistyneessä kuningaskunnassa vuonna 1997, että yhteisön vahinkovakuutusdirektiivin saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä oli myöhässä.
Pitkän tauon jälkeen parlamentti ryhtyi tämän asian suhteen poikkeuksellisiin toimiin ja hyväksyi syyskuussa 2003 Roy Perryn mietinnön äänin 358 puolesta, ei yhtään vastaan ja 35 tyhjää. Vetoomusvaliokunta on tämän jälkeen tutkinut asiaa pitkään ja yksityiskohtaisesti, mutta kaikesta tästä huolimatta vetoomusten tekijät eivät vieläkään ole saaneet selvää vastausta Perryn päätöslauselmassa esitettyihin kysymyksiin, niin että he voisivat vihdoin viedä asiansa Yhdistyneen kuningaskunnan tuomioistuimiin ja vaatia korvauksia kärsimistään tappioista.
Jos parlamentin täytyy viedä tämä asia yhteisöjen tuomioistuimen ratkaistavaksi, koska komissio on jättänyt vastaamatta esittämäämme kysymykseen ja noudattamatta tilivelvollisuuttaan parlamenttia kohtaan, niin jäsen Libickin mukaan meidän olisi rohkeasti tehtävä se.
Tässä on kyse siitä, noudattaako Euroopan komissio asianmukaisesti tilivelvollisuuttaan Euroopan parlamenttia kohtaan, ja täten, noudattako parlamentti tilivelvollisuuttaan kansalaisia kohtaan, joista yhä useammat laativat vetoomuksia. Onko lainsäädäntömme tarpeeksi hyvää ja pannaako se oikein täytäntöön? Onko tavaran ja ihmisten liikkuminen vapaata ja tunnustetaanko ammattipätevyys vastavuoroisesti? Onko EU:n kansalaisilla oikeuksia? Näistä asioista on kyse tämäniltaisessa keskustelussa.
Euroopan parlamentti odottaa nyt, että komissio päättäisi, onko EU:n kansalaisilla oikeuksia, ja tutkisi, toteutuiko vakuutusmarkkinoiden sääntelyä ja valvontaa koskeva EU:n lainsäädäntö Yhdistyneessä kuningaskunnassa viimeisten kahden vuosikymmenen aikana ja olivatko solvenssimarginaalia koskevat vaatimukset voimassa tuona aikana. Arvoisa komission jäsen, olkaa hyvä ja vastatkaa – ette tietenkään te henkilökohtaisesti. Muistakaa, että edeltäjänne ryhtyi toimiin rikkomismenettelyn aloittamiseksi vasta, kun häntä painostettiin siihen, ja menettely keskeytettiin myöhemmin, kun Yhdistynyt kuningaskunta korjasi lainsäädäntönsä direktiivin mukaiseksi. Vastatkaa toimielimenne puolesta parlamentin edessä, vastatkaa ennen kaikkea kysymykseen siitä, noudattiko kyseinen jäsenvaltio direktiiviä tuona mainittuna ajanjaksona. 
Charlie McCreevy,
   . Arvoisa puhemies, Lloyd’sia koskevasta lainsäädännöstä ja muun ensivakuutusliikkeen kuin henkivakuutusliikkeen harjoittamisesta annetun ensimmäisen direktiivin täytäntöönpanosta Yhdistyneessä kuningaskunnassa on keskusteltu aiemminkin parlamentissa. Viittaan jäsen Perryn suulliseen kysymykseen B5-0010/2004, josta keskusteltiin parlamentissa 12. helmikuuta 2004, ja komission silloin antamaan vastaukseen.
Komissio on aina ilmaissut mitä suurimman myötätuntonsa niitä tuhansia ihmisiä kohtaan – vetoomusten tekijät mukaan lukien – jotka ovat kärsineet Lloyd’sin tapauksen vuoksi. Yhdistyneen kuningaskunnan vuotta 2000 edeltävää lainsäädäntöä koskevat komission näkemykset ja huolet tulevat selvästi ilmi sen joulukuussa 2001 laatimasta virallisesta ilmoituksesta, joka on nyt julkinen asiakirja.
Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaiset ilmoittivat komissiolle, että vanha lainsäädäntö oli korvattu uudella, ja vastasivat komission muihin tuota uutta lainsäädäntöä koskeviin kysymyksiin. Komissio totesi silloin olevansa vakuuttunut, että tutkinnan kohteena olleet sääntely- ja valvontajärjestelmän osat olivat direktiivin vaatimusten mukaisia.
Komissiolla ei ole epäilystäkään siitä, että kun se oli todennut uuden Lloyd’sia koskevan järjestelmän olevan direktiivin mukainen, sillä ei enää ollut perusteita jatkaa rikkomismenettelyä, jonka se oli aloittanut joulukuussa 2001 vanhaa järjestelmää koskevalla virallisella ilmoituksellaan. Yhteisöjen tuomioistuimen rikkomismenettelyn tarkoitusta ja toimeenpanoa koskeva oikeuskäytäntö on hyvin selvä. Komissio on aina korostanut kantelijoille, että ainoastaan Yhdistyneen kuningaskunnan omissa tuomioistuimissa on mahdollista nostaa kanteita, joissa haetaan korvauksia sen perusteella, ettei vanha lainsäädäntö väitetysti ollut direktiivin mukainen.
Näyttää siltä, että monet vetoomusten esittäjät ja yhteydenottajat haluavat komissiolta päätöksen siitä, oliko entinen Lloyd’sia koskeva järjestelmä direktiivin mukainen vai ei, saadakseen siitä tukea Yhdistyneessä kuningaskunnassa tapahtuviin oikeudenkäynteihinsä maan hallitusta vastaan. On kuitenkin niin, että ainoastaan yhteisöjen tuomioistuin voi antaa sellaisen päätöksen. Komissio ilmaisi vuoden 2001 virallisessa ilmoituksessaan huolensa tietyistä kysymyksistä, mutta se oli vain ensimmäinen askel pitkässä prosessissa, jossa olisi esitetty perusteluja puolesta ja vastaan ja joka olisi mahdollisesti, jos sitä olisi jatkettu, voinut johtaa viralliseen yhteisöjen tuomioistuimen käsittelyyn ja tuomioon.
Komissio on täysin tietoinen siitä, että monien mielestä on hyvin valitettavaa, ettei virallisella ilmoituksellamme aloitettua menettelyä jatkettu loppuun saakka. Komissio on kuitenkin varma, että päätös keskeyttää menettely oli oikea ja kunnioitti täysin tuomioistuimen rikkomismenettelyä koskevaa johdonmukaista oikeuskäytäntöä.
Olen pannut merkille päätöslauselmaesityksen, joka on jätetty tämäniltaisen aihetta koskevan keskustelun päätteeksi. Komission mielestä kaikkiin kysymyksiin, jotka sille esitettiin Perryn mietinnössä ja joihin päätöslauselmaesityksessä viitataan, on jo vastattu. Päättäessään keskeyttää rikkomismenettelyn komissio ilmaisi julkisesti kantansa vastauksiin, jotka Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus antoi komission viralliseen ilmoitukseen.
Komission hallussa olevien asiakirjojen saamisesta yleisön tutustuttavaksi korostan, että tätä asiaa koskee asetus (EY) N:o 1049/2001. Ehdot näihin asiakirjoihin tutustumiselle on säädetty tuossa asetuksessa.
Kolmas kysymys, joka esitettiin Perryn mietinnössä, koski mahdollisia puutteita ja laiminlyöntejä direktiivien täytäntöönpanossa ja soveltamisessa Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Siihen vastaan jälleen, että komissio esitti tiettyjä kysymyksiä virallisessa ilmoituksessaan. Korostan kuitenkin, että nämä olivat vain kysymyksiä, eivätkä sellaiset kysymykset itsessään ole mielipiteen tai päätöksen ilmaisuja. Yhdistyneen kuningaskunnan hallituksen antamat vastaukset olivat komission mielestä tyydyttäviä ja se päätti niiden johdosta, ettei enää ollut syytä jatkaa rikkomismenettelyä. 
Robert Atkins,
   . – Arvoisa puhemies, minun täytyy sanoa aluksi, että minulla on Lloyd’siin liittyvä tausta, vaikken itse olekaan enkä ole koskaan ollut sijoittajana toimiva jäsen ("Name") eikä minulla ole minkäänlaisia taloudellisia yhteyksiä tuohon yhtiöön. Perheeni on ollut eri tavoin tekemisissä Lloyd’sin kanssa yli 200 vuoden ajan, ja siksi ymmärrän, kuinka vakuutusmarkkinat ja Lloyd’s toimivat.
Minulla ei ole mitään varsinaista vihamielisyyttä Lloyd’sia kohtaan. Itse asiassa voisi sanoa, että tuen vahvasti tuota organisaatiota. Tuen kuitenkin yhtä vahvasti myös periaatetta, josta tässä on kyse. Ensimmäiset vetoomuksethan tehtiin vuonna 1997 – kuten monet kollegani tietävät – ja itse tapahtumat olivat alkaneet jo paljon aiemmin. Tässä on kyse siitä, että Roy Perryn ja nyt vetoomusvaliokunnan esittämiin kysymyksiin ei ole vastattu kunnolla. Huolemme suuruutta kuva se, että vetoomusvaliokunta on yksimielinen siitä, ettei asiassa ole annettu kunnon vastausta, huolimatta mahdollisista erimielisyyksistä itse asiasisällön suhteen. Tämän vuoksi on laadittu myös päätöslauselmaesitys, jotta parlamentin puhemiehellä olisi valta antaa oikeudellisten asioiden valiokunnan tehtäväksi pakottaa oikeustoimin komissio vastaamaan, mikäli kieltäytyy niin tekemästä – minkä epäilen olevan tilanne jo tänään. Huolestuttavaa tässä on se, että komissio kokee olevan tappio vastata vetoomusvaliokunnalle – nyt koko valiokunnalle, eikä vain yhdelle jäsenelle.
Itse tapaus ei ole ohi, kuten komission jäsen ja kollegani tietävät. Ihmisiä joutuu vieläkin vararikkoon, ja yhä heidän terveytensä vaarantuu ja elämänsä menee sekaisin. Tämä vetoomus on käsiteltävä loppuun, meidän on saatava vastaus esitettyyn kysymykseen. Minä ja kollegani vetoomusvaliokunnassa emme voi hyväksyä, että vetoomuksen käsittely lopetettaisiin, kunnes saamme asianmukaiset vastaukset näihin meidän nyt, ja entisen kollegani Roy Perryn jo aiemmin esittämiin kysymyksiin.
Komission on vastattava asianmukaisesti, jotta niillä, jotka ovat joutuneet kärsimään Lloyd’sin takia tässä surullisessa tapauksessa, olisi mahdollisuus viedä asia oikeuteen.
En ole koskaan neuvonut enkä neuvo vastaisuudessakaan taloudellisia tappioita kärsineitä Lloyd’sin sijoittajajäseniä viemään asiaansa oikeuteen, mikäli ei ole mitään edellytyksiä voittaa. Se olisi tyhmää, ja siitä koituisi ainoastaan lisää vaikeuksia. Uskon kuitenkin, samoin kuin asiaa tutkineet kollegani, että tapausta on käsiteltävä asianmukaisesti. Sen vuoksi kysymys on otettu käsiteltäväksi sillä aikataululla kuin on. Tämä ei liity komission jäseneen McCreevyyn henkilökohtaisesti, mutta mielestäni komissio ei ole antanut kunnollista vastausta. Siksi sen on ymmärrettävä, että jatkotoimiin ryhdytään. 
Manuel Medina Ortega,
   . – Arvoisa puhemies, viime vaalikaudella olin oikeudellisten asioiden valiokunnan jäsen ja käsittelin tätä aihetta. Silloin, kuten nytkin, olin hyvin ihmeissäni, koska tässä puhutaan komission oikeudellisista velvollisuuksista, jotka perustuvat perustamissopimuksen 232 artiklaan, jossa viitataan ratkaisun tekemisen laiminlyöntiin. Kuitenkin 232 artiklan mukaan olisi oltava kyse varsinaisesta perustamissopimuksen rikkomisesta sellaisenaan, jotta Euroopan parlamentti voisi nostaa kanteen perustamissopimuksen rikkomisesta.
On tietenkin kyse direktiivistä, jota ei ollut saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä aiemman hallituksen aikana, mutta myöhemmän, nykyisen, hallituksen aikana asia korjattiin. Komissio aloitti rikkomismenettelyn 226 artiklan mukaisesti, sitten tilanne muuttui, direktiivi saatettiin osaksi kansallista lainsäädäntöä ja siitä lähtien, kuten komission jäsen McCreevy totesi, Euroopan yhteisön tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan ei enää ollut mahdollista jatkaa käsittelyä tuomioistuimessa. Todetaanhan 226 artiklassa seuraavasti: "Jos komissio katsoo, että jäsenvaltio on jättänyt täyttämättä sille tämän sopimuksen mukaan kuuluvan velvollisuuden, komissio antaa asiasta lausunnon perusteluineen varattuaan ensin sille valtiolle, jota asia koskee, tilaisuuden (...)"
Sen jälkeen, kun valtio toimi komission vaatimusten mukaisesti, ei lain mukaan ole enää mahdollista jatkaa oikeusprosessia. Toisin sanoen mielestäni ainoa mahdollisuus on nyt, kuten komission jäsen McCreevy sanoi, nostaa kanne Yhdistyneen kuningaskunnan tuomioistuimissa, ei jatkaa asian käsittelyä EU:n toimielimissä. Lain näkökulmasta voimme todeta, etteivät parlamentti, komissio tai yhteisöjen tuomioistuin ole sopivia paikkoja tämänkaltaisen kantelun käsittelyyn.
Perustamissopimuksen sanamuoto on valitettavasti tällainen. Perustamissopimus voisi olla erilainen, se voisi luoda komissiolle velvollisuuksia menneisyydessä tapahtuneiden asioiden suhteen, mutta tässä tapauksessa yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytäntö on selvä, ja siksi olen esittänyt vastalauseeni tämän asian suhteen ja esitän sen tänäänkin. Perustamissopimus ei siis anna komissiolle mahdollisuutta jatkaa rikkomismenettelyä yhteisöjen tuomioistuimessa sen jälkeen, kun kyseinen valtio on saattanut lakinsa Euroopan unionin lainsäädännön mukaiseksi. Tämä järjestelmä ei toimi matemaattisesti, välittömästi ja automaattisesti, vaan aluksi valtiota on vaadittava mukautumaan EU:n lainsäädäntöön, ja kun se tekee niin, menettely lopetetaan, eikä komissiolla sen jälkeen ole enää mahdollisuutta tehdä mitään.
Olenkin nyt sitä mieltä, että sekä komission aiempi vastaus että komission jäsenen McCreevyn juuri antama vastaus ovat täysin tyydyttäviä.
Suosittelen, että Lloyd'sin tapauksen vuoksi kärsineet ihmiset kääntyvät asiassa Yhdistyneen kuningaskunnan tuomioistuinten puoleen ja toimivat sopivalla, maan lain mahdollistamalla tavalla. En kuitenkaan usko, että meidän on järkevää enää jatkaa tämän kysymyksen käsittelyä täällä, siinä tuhlaantuisi valtavasti parlamentin aikaa ja voisi jopa sanoa, että siten johtaisimme harhaan tapauksen vuoksi kärsineitä ihmisiä, koska tämä käsittely ei johda mihinkään.
Yhdistyneen kuningaskunnan omat tuomioistuimet ovat heidän ainoa onnistumismahdollisuutensa, ja itse asiassa kanteita onkin käsittääkseni jo nostettu siellä. Tämä on ainoa mahdollinen tapa toimia, ja siksi suosittelen, että asianosaiset menettelisivät näin. 
Diana Wallis,
   Arvoisa puhemies, tämä tapaus on tietenkin uusi komission jäsenelle, mutta valitettavasti monille äänestäjistämme, niin Yhdistyneessä kuningaskunnassa kuin muuallakin, tämä on pitkäaikainen tragedia, joka, kuten olemme todenneet, on saanut alkunsa 1970-luvulla.
Jos olemme rehellisiä, ja tästä olen samaa mieltä jäsen Medina Ortegan kanssa, tiedämme, etteivät mitkään toimemme välttämättä tuo ratkaisua moniin henkilökohtaisiin menetyksiin. Emme halua toimielintenvälisiä oikeustoimia vain oikeustoimien vuoksi, mutta haluamme kyllä tehdä jotain, joka vahvistaa parlamentin ja EU:n toimielinten asemaa ja mainetta. Tärkein kysymys tässä on, kuinka Euroopan unioni toimii ja, tarkemmin teidän alaanne koskien, kuinka sisämarkkinat toimivat. Asia on itse asiassa melko yksinkertainen: näyttää siltä, että erästä direktiiviä ei ollut täysin ja asianmukaisesti saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä, ja tuo tilanne kesti monia vuosia. Lopulta, 20 vuotta myöhemmin, kyseinen jäsenvaltio uudisti lainsäädäntönsä direktiivin mukaiseksi. Tuon ei pitäisi kelvata parlamentille eikä EU:lle. Lisäksi meidän vetoomusvaliokuntamme on usein ensimmäinen paikka, jonne valitetaan. Sen pitäisi varoittaa tällaisista tapauksista aikaisessa vaiheessa, mutta joskus, kuten nyt, vetoomukset tehdään vasta jälkikäteen.
Komission olisi aina valvottava tarkasti, että direktiivit saatetaan asianmukaisesti osaksi jäsenvaltioiden lainsäädäntöä. Jos sille osoitetaan asiaa koskevia kysymyksiä, sen pitäisi olla valmis, varsinkin Euroopan nykyisessä poliittisessa ilmapiirissä, antamaan yksiselitteisiä vastauksia.
Parlamentti on aina ollut sitä mieltä, että mahdollisia komission ja jäsenvaltioiden välisiä täytäntöönpanomenettelyjä koskevan kirjeenvaihdon pitäisi olla julkista. Tämä on aivan yksinkertaista ja ymmärrän, että edeltäjänne, edellisen komission jäsen Bolkestein kirjoitti, että on syitä, joiden vuoksi osaa kirjeenvaihdosta ei voida julkistaa. Varmasti, kun taas otetaan huomioon nykyinen poliittinen ilmapiiri, meillä on velvollisuus kansalaisiamme kohtaan selvittää tällaiset tapaukset juurta jaksain ja antaa heille tyydyttäviä vastauksia. Jos emme näin tee, emme voi odottaakaan muuta kuin sellaisia kielteisiä reaktioita kuin saimme Ranskassa ja Alankomaissa. Jos emme pysty vastaamaan kansalaisten yksinkertaisiin kysymyksiin siitä, kuinka panemme täytäntöön EU:n lainsäädäntöä, teemme työmme kovin huonosti. Arvoisa komission jäsen, toivonkin, että voitte auttaa meitä paremmin kuin edeltäjänne. 
Paul van Buitenen (Verts/ALE ).
   Komission olisi vastattava parlamentin esittämään kysymykseen siitä, toteutuivatko vahinkovakuutusdirektiivin vaatimukset Yhdistyneen kuningaskunnan lainsäädännössä vuosina 1978–2001. Koska tämä kysymys liittyy sisämarkkinoihin, ei ole mitään syytä kieltäytyä antamasta tuota vastausta. Komission jäsen Bolkestein kieltäytyi marraskuussa 2003 vastaamasta asianmukaisesti. Asiasta vastuussa olevat valiokunnat pyysivät tämän jälkeen parlamentin puhemiestä ryhtymään oikeustoimiin komissiota vastaan. Muutamaa kuukautta myöhemmin todettiin, että lain vaatimukset eivät täyttyisi. Nyt, vuotta myöhemmin, on taas laadittu uusi päätöslauselmaesitys.
Hyvät kollegat, kahdeksan vuotta on nyt kulunut siitä, kun ensimmäinen monista tähän tapaukseen liittyvistä vetoomuksista esitettiin. On kulunut lähes kaksi vuotta ylivoimaisesta äänestyksestä, joka koski ensimmäistä Lloyd’sin tapausta käsittelevää päätöslauselmaa. Tuhansia kansalaisia joutui vararikkoon ja on vielä tällä hetkelläkin vaarassa. Jotkut ovat tehneet itsemurhan. Tämä on tulosta Lloyd’sin tapauksessa harjoitetusta tahallisesta ja järjestelmällisestä petoksesta. Vetoomusten käsittelyssä ei ole pelissä parlamentin asema vaan sen uskottavuus. Jos EU:n kansalaiset kääntyvät puoleemme saadakseen apua, ja jäsenvaltiot epäonnistuvat, voitettu oikeudenkäynti Euroopan yhteisöjen tuomioistuimessa kohentaisi parlamentin asemaa vetoomusten käsittelyssä.
Arvoisa komission jäsen, jos asian suhteen ei edistytä, joudun päättelemään, ettei parlamentti kykene auttamaan apua pyytäviä kansalaisia. Siinä tapauksessa joudun käyttämään muita keinoja parlamentin havahduttamiseen ja oikeuden saamiseen kymmenille tuhansille EU:n kansalaisille, jotka joutuvat kärsimään tämän tapauksen vuoksi. 
Luca Romagnoli (NI ).
    Arvoisa puhemies, hyvät kuulijat, jäsen Libickin kysymys hieroo suolaa ristiriitojen repimän EU:n haavoihin. Tämä EU on tehty suurten talouden toimijoiden etuja silmällä pitäen, eivätkä sen kansalaiset sitä halua, niin ainakin osoittivat ne eurooppalaiset, joilla oli tilaisuus sanoa mielipiteensä asiasta.
Todisteiden perusteella on selvää, että sekä komission että Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus, tai ainakin sen niin sanotut valvontaelimet ovat syyllistyneet rikkomuksiin. Toinen selvä asia on, kuinka syvä kuilu on tavallisten ihmisten ja hyvin pienen raharuhtinaiden ja keinottelijoiden joukon etujen välillä.
Lloyd’sin tapauksessa voidaan helposti määrittää, mitä valvottiin, mutta – kas kummaa – vaikeaa on tietää kuka sitä valvoi. Herää perusteltu epäilys, että solvenssimarginaalia koskeva direktiivi 73/239/ETY oli jätetty huomiotta ja siitä olivat tietoisia – ellen sanoisi johon olivat osallisia – Euroopan komissio ja Yhdistyneen kuningaskunnan valtionvarainministeriön toimivaltaiset valvontaelimet. Tunnetun italialaisen sananlaskun mukaan jokaisessa laissa on porsaanreikänsä. Vanha sanonta pitää paikkansa myös Yhdistyneen kuningaskunnan ja Euroopan komission tapauksessa. Kuitenkin on totta, että vakuutustoiminta on uhkapeliä, jossa Lloyd’s on vuosisatojen ajan lähes aina voittanut.
Ei kannata sääliä niitä, jotka ottavat riskejä investoinneissa ja taloudellisessa spekuloinnissa, sillä tuollaiset yrittäjät eivät sääli piensäästäjiä, kuluttajia, heidän vaarallisen ja häikäilemättömän taloudellisen pelinsä monia uhreja, eivätkä niitä, jotka – toisin kuin he – hankkivat rahansa otsansa hiessä, investoiden fyysistä ja älyllistä pääomaansa saadakseen siitä tulonsa.
Niiden, jotka tekevät riskisijoituksia – pelaavat uhkapeliä, joka selvästi tuottaa enemmän voittoa kuin anteeksiantoa – ottaen huomioon, että tuota toimintaa on harjoitettu vuosisatojen ajan, on myös hyväksyttävä riskien olemassaolo. Lloyd’sin tapaus on symbolinen esimerkki kohtuuttomista odotuksista, joita on niillä, jotka haluavat aina voittaa vain siksi, että heillä on varaa riskeerata suuria rahasummia, ja jotka eivät välitä vähääkään suuresta enemmistöstä, joiden työn panoksena on heidän koko elämänsä. 
Proinsias De Rossa (PSE ).
    Arvoisa puhemies, olen pettynyt komission jäsenen McCreevyn vastaukseen. Meidän on tässä erotettava toisistaan kaksi asiaa. Ensimmäinen näistä koskee niitä ihmisiä, jotka ovat investoineet Lloyd’siin, ja sitä, pitäisikö Yhdistyneen kuningaskunnan hallituksen korvata heidän menetyksiään. Komission jäsen huomautti aivan oikein, että tämä on asia, joka on ratkaistava Yhdistyneen kuningaskunnan tuomioistuimissa.
Tarkkaan ottaen käsittelemme nyt kuitenkin sitä, että komissio kieltäytyy vastaamasta parlamentin kysymyksiin asianmukaisella, perustamissopimusten mukaisella tavalla. Perustamissopimusten mukaan on selvää, että komission jäsenellä on velvollisuus vastata kysymyksiin. Tänä iltana hän on taas kerran kieltäytynyt antamasta meille kaikkea sitä tietoa, mitä on vaadittu jo vuodesta 2003.
Eräässä toisessa yhteydessä yksi edellisen komission jäsen antoi ymmärtää, että Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus ei halunnut komission paljastavan vetoomusvaliokunnan pyytämiä tietoja. Koska tämä on kuitenkin yhteispäätösmenettelyn soveltamisalaan kuuluva asia – samoin kuin vakuutusdirektiivi on yhteispäätösmenettelyyn kuulua asia – parlamentilla on ainakin yhtäläinen oikeus siihen tietoon, mikä komissiolla ja jäsenvaltiolla on käytettävissään. Ne eivät ole ainoat, jotka ovat vastuussa lainsäädännöstä.
Niinpä vetoan komission jäseneen, jotta hän välttäisi häpeän, joka koituisi siitä, että komissio joutuisi Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen eteen perustamissopimusten noudattamatta jättämisestä. Minusta näyttää siltä, että jos ette noudata niitä, voitte joka tapauksessa joutua oikeuteen. En tunne Yhdistyneen kuningaskunnan lakia kovin hyvin, mutta jos kyseessä olisi Irlanti, kantajat voisivat luultavasti pakottaa teidät antamaan tiedot. Mielestäni on täysin epäoikeudenmukaista kieltäytyä antamasta parlamentille tietoa, johon sillä on oikeus, ja otatte samalla sen todellisen riskin, että teidät haastetaan oikeuteen, jos ette anna tietoja. 
Charlie McCreevy,
    Arvoisa puhemies, komissio on mielestään toiminut perustamissopimusten vaatimalla tavalla. Kun heräsi epäilyksiä, komission aloitti tutkimuksen ja antoi virallisen ilmoituksen ja vielä toisen virallisen ilmoituksen. Komissio on vastannut parlamentin kysymykseen parhaan kykynsä mukaan. Edeltäjäni tapasi vetoomusvaliokunnan edustajia, vastasi kysymyksiin parlamentissa sekä moniin kirjallisiin kysymyksiin. Olen tavannut jäsen Libickin, jolloin keskustelimme tästä asiasta, ja tänä iltana olen taas täällä vastaamassa parlamentin kysymyksiin. Tätä vaatii komission tilivelvollisuus. Komissio toimi niin, että se päätti aloittaa rikkomismenettelyn, ja saatuaan Yhdistyneen kuningaskunnan hallitukselta tyydyttävän vastauksen se päätti keskeyttää sen.
Komissio pyrkii aina vastaamaan parlamentin kysymyksiin parhaansa mukaan. Tässä tapauksessa komissiota pyydetään kuitenkin sanomaan, oliko jäsenvaltion laki yhteisön lainsäädännön mukainen tiettynä menneisyyden ajanjaksona, jonka jälkeen tuo laki on muuttunut. Komissio ei voi vastata tuohon kysymykseen, koska oikeudenkäyntiä edeltävää menettelyä ja oikeusprosessia, joissa vastaus olisi selvinnyt, ei viety loppuun saakka. 
Puhemies.
   – Olen vastaanottanut yhden työjärjestyksen 108 artiklan 5 kohdan mukaisesti jätetyn päätöslauselmaesityksen(1).
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan torstaina klo 12.00. 
Puhemies.
   – Esityslistalla on seuraavana Karasin laatima talous- ja raha-asioiden valiokunnan suositus toiseen käsittelyyn (A6-0204/2005) neuvoston yhteisestä kannasta neuvoston asetuksen antamiseksi julkisyhteisöjen rahoitusaseman valvonnan sekä talouspolitiikan valvonnan ja koordinoinnin tehostamisesta annetun asetuksen (EY) N:o 1466/97 muuttamisesta (09812/2005 – C6-0192/2005 – 2005/0064(SYN)). 
Othmar Karas (PPE-DE ),
   .  Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, neuvoston puheenjohtaja Juncker sanoi tämänaamuisessa puheessaan, että hän oli korostanut kollegoilleen kahta periaatetta viime viikon huippukokouksessa. 
Ensimmäinen näistä oli, että heidän olisi käsiteltävä uudelleen vanhoja päätöksiään varmistaakseen, että ne on pantu täytäntöön. Toinen oli, että heidän olisi noudatettava institutionaalisia määräyksiä. On surullista, että yhteisön jäseniä on muistutettava niin itsestään selvistä menettelysäännöistä ja että vastuutehtävissä olevia on pyydettävä noudattamaan niitä. Valitettavasti liian monet valtioiden ja hallitusten päämiehet eivät ottaneet pyyntöjä kuuleviin korviinsa. Myös euroalueen valtionvarainministerit ovat jo vuosien ajan jättäneet nämä periaatteet huomiotta, vaikka ne ovat välttämättömiä tehokkaan, luottamusta herättävän ja ammattimaisen politiikan teossa. Ne, jotka ovat rikkoneet vakaus- ja kasvusopimusta ovat jopa itse toimineet tuomareina asiassa ja estäneet komissiota käyttämästä sille kuuluvia valtaoikeuksia. Parlamentille kävi samoin, kun se käsitteli kahta komission vakaus- ja kasvusopimusta käsittelevää asetusluonnosta.
Komissio kehotti valtionvarainministereitä hyväksymään parlamentin ehdotukset ja neuvoston puheenjohtajakin neuvoi kollegoitaan ottamaan ne huomioon. Viime istuntojaksolla parlamentin enemmistö äänesti kummankin kahta komission asetusta koskevan mietintöni puolesta. Vaikka valtionvarainministereiden enemmistö, komissio ja neuvoston puheenjohtaja olivat kaikki yhtä mieltä uusien tarkistustemme sisällöstä, neuvosto ei hyväksynyt yhtäkään niistä. Useimpien jäsenvaltioiden edustajat olisivat olleet valmiita hyväksymään tietyt tarkistukset, erityisesti ne, jotka liittyvät kokonaisvelan kehitykseen ja valvontaan, mutta pieni joukko vaikutusvaltaisia maita esti tämän. Nyt vastuu yritetään sysätä parlamentin harteille, samalla kun tehdään selväksi, että vaikka meidän mielipidettämme kysytään, emme voi mitenkään vaikuttaa neuvoston toimintaan. Tässä ei ole kyse toimielinten toimivaltajaosta, tässä on kyse asiasisällöstä. Komissio totesi Ecofinin päätöstä käsittelevässä tiedonannossaan, että sen mielestä asetusluonnos olisi entisestään vahvistunut, jos siihen olisi sisällytetty joitakin parlamentin tarkistuksista, erityisesti ne, jotka koskevat velkavalvontajärjestelmää. Tämä on merkki siitä, että parlamentti on oikealla tiellä, ja siksi talous- ja raha-asioiden valiokunta päätti esittää uudelleen parlamentin ensimmäisessä käsittelyssä hyväksymät tarkistukset. Syymme tähän ovat seuraavat: olemme vakuuttuneita, että tarkistusten sisältö on tarkoituksenmukainen emmekä halua muiden toimielinten jättävän huomiotta toimielinten oikeuksia ja mielipiteitä asiakysymyksissä.
Mitä siis haluamme? Haluamme, että jäsenvaltioiden EKP:lle toimittamia tilastotietoja ja niiden Eurostatille toimittamia tietoja vertaillaan. Neuvosto on todennut, että tällaisia vertailuja tehdään jo, mutta tästä herää kysymys siitä, miksi kukaan ei huomannut ristiriitaisuuksia Kreikan toimittamissa tiedoissa.
Toiseksi haluamme, että julkistalouden keskipitkän aikavälin tavoitteita tarkistetaan, ei "joka tapauksessa neljän vuoden välein", niin kuin neuvosto on nyt ehdottanut, vaan säännöllisesti, alkuperäisen ehdotuksemme mukaisesti. Haluamme, että valtion velkaa valvotaan – sitä ei mainita asetuksessa lainkaan, vaikka neuvosto suostui siihen maaliskuussa. Haluamme, että vakausohjelmat toimitetaan vuosittain kahden vuoden ajan: tämänkin ehdotus hylättiin. On vaikea olla päätymättä päätelmään, että tässä ei riidellä asioista, vaan totuus on yksinkertaisesti, että neuvosto ei halunnut hyväksyä yhtään parlamentin tarkistusta. Tällainen asenne tuskin herättää luottamusta, ja se on paitsi epäoikeutettua asiakysymysten kannalta myös epäoikeudenmukaista toimielinten toimivaltajaon suhteen. Tämän vuoksi kehotan parlamenttia äänestämään huomenna toisessa käsittelyssä samoin kuin se äänesti ensimmäisessä käsittelyssä. 
Charlie McCreevy,
    Arvoisa puhemies, äänestämällä neuvoston yhteisen kannan puolesta Euroopan parlamentti voi edistää myönteisen tuloksen saavuttamista tässä pitkässä, tiiviissä mutta silti rakentavassa keskustelussa uudistuksista. Komissio totesi 3. syyskuuta 2004 antamassaan tiedonannossa, että on tarpeen parantaa vakaus- ja kasvusopimuksen toimivuutta, sekä mitkä ovat pääasialliset keinot tämän tekemiseen. Useiden keskustelukierrosten jälkeen Ecofin-neuvosto kokoontui jälleen 20. maaliskuuta, pääsi ratkaisuun ja hyväksyi vakaus- ja kasvusopimuksen täytäntöönpanon parantamista koskevan raporttinsa. Raportti hyväksyttiin Eurooppa-neuvoston 22. maaliskuuta 2005 pidetyssä kokouksessa ja sen todettiin päivittävän ja täydentävän vakaus- ja kasvusopimusta.
Raportin päätarkoitus on parantaa EU:n finanssipoliittisen säännöstön hallintoa ja jäsenvaltioiden sitoutumista siihen vahvistamalla sen taloudellista pohjaa, samalla kun varmistetaan julkistalouden kestävyys ja edistetään kasvua. Mielestämme sopimus on kaiken kaikkiaan tasapainoinen ja antaa sopivan perustan jäsenvaltioiden uudelle sitoutumiselle finanssipoliittiseen säännöstöön. Jos se pannaan täysin täytäntöön, sillä voidaan parantaa talouskuria ja finanssipolitiikan talouskasvulle antamaa tukea.
Mahdollisimman pian sopimukseen pääsemisen jälkeen, 20. huhtikuuta 2005, komissio hyväksyi kaksi ehdotusta kahden neuvoston vakaus- ja kasvusopimusta tukevan asetuksen – (EY) N:o 1466/97 ja (EY) N:o 1467/97 – muuttamiseksi.
Parlamentti ja neuvosto ovat heti alkaneet keskustella komission ehdotuksista rakentavassa hengessä. Kaikki osapuolet pyrkivät saamaan prosessin pikaisesti menestykselliseen päätökseen. Haluan komission puolesta kiittää erityisesti parlamenttia sen yhteistyöhaluisesta asenteesta, jonka ansiosta on mahdollista saada muutosmenettely päätökseen Luxemburgin puheenjohtajuuskaudella.
Aikaisemmin tässä kuussa parlamentti hyväksyi ensimmäisessä käsittelyssä joitakin tarkistuksia komission ehdotuksiin. Neuvosto, joka otti huomioon parlamentin mielipiteen, päätti yhteisestä kannastaan pian tuon jälkeen. Neuvosto ei kuitenkaan päässyt yksimielisyyteen yhdenkään parlamentin tarkistuksen sisällyttämisestä yhteiseen kantaan. Neuvoston komission ehdotukseen hyväksymät tarkistukset ovat kuitenkin omiaan edelleen selkeyttämään vakaus- ja kasvusopimuksen ennaltaehkäisevän osuuden täytäntöönpanoa ja ovat siten samoilla linjoilla kuin parlamentin esittämät tarkistukset. Lisäksi neuvosto on kaavaillut tilastotietoja koskevien parlamentin tarkistusten sisällyttämistä säädöksiin, jotka liittyvät läheisemmin julkisen talouden tilastoihin.
Komission mielestä edotusta olisi voitu vahvistaa sisällyttämällä siihen osa parlamentin esittämistä tarkistuksista. Tarkan harkinnan jälkeen se kuitenkin päätti hyväksyä neuvoston yhteisen kannan.
Yleisesti ottaen vakaus- ja kasvusopimukseen tehdyt muutokset ovat tasapainoisia, antavat sopimukselle uutta pontta ja luovat paremmat kehykset sääntöjen taloudellisesti järkevälle täytäntöönpanolle. Komissio on sitoutunut toteuttamaan uudistettua sopimusta tasapainoisesti ja tiukasti. Se valvoo jatkossakin tarkasti kaikkien jäsenvaltioiden talousarviotilannetta. Se käyttää aloiteoikeuttaan tarpeen mukaan, kuten se on tehnyt viime päivinäkin. Kuten tiedätte, komissio on päättänyt aloittaa liiallisia alijäämiä koskevan menettelyn Italiaa ja Portugalia vastaan. Haluamme, että nämä menettelyt nähdään keinona tukea talouden vakauttamista, jota molemmissa maissa tarvitaan, jotta talouskasvua saadaan jälleen vahvistettua. Kun liiallisia alijäämiä koskevan menettelyn sujuva toteutuminen varmistetaan yhteistyössä, se lisää EMUn uudistetun järjestelmän ja sen koko toiminnan uskottavuutta tänä haastava aikana. 
Alexander Radwan,
   . – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, on ehkä kuvaavaa, että tätä, ehkä viimeistä keskustelua ennen vakaus- ja kasvusopimuksen uudistusta käydään näin myöhään illalla. Sopimus haudataan vähin äänin julkisuudelta piilossa. Oli miten oli, haluan kiittää jäsen Karasia hänen mietinnöstään ja hänen pyrkimyksestään muotoilla parlamentille kanta, jossa yhdistyvät neuvoston ja komission näkemykset. Mielestäni se kertoo paljon, että neuvosto voi päästä sopuun vakaus- ja kasvusopimuksen heikentämisestä entisestään aikana, jolloin se ei pääse sopuun yhdestäkään tärkeästä kysymyksestä.
Kaikki tämä tapahtuu aikana, jolloin euro tarvitsee vakaat puitteet ja jolloin tärkeimmän tavoitteemme pitäisi olla velkaantumisen välttäminen, jottei inflaatio kasvaisi. Nyt pitäisi ennen kaikkea vahvistaa komission asemaa. Siksi mielestäni onkin myös valitettavaa, että komissio on antanut hyväksyntänsä, koska se merkitsee, ettei ole tehty mitään vakaussopimuksen perimmäisen ongelman ratkaisemiseksi, nimittäin sen, että ne, jotka rikkovat sopimusta, ovat mukana päättämässä itselleen koituvista seuraamuksista. Neuvoston olisi pitänyt tukea pyrkimyksiä hiukan tarkentaa, kuinka sen päätöksiä pitäisi valvoa ja tulkita, ja myös komission olisi pitänyt kannattaa sellaisia pyrkimyksiä asiaankuuluvalla tavalla.
Ensimmäinen rikkomismenettely Italiaa vastaan osoittaa pian, mikä lähestymistapa komissiossa valitaan. Emme voi muuta kuin kannustaa sitä jatkamaan työtä vakaiden puitteiden luomiseksi eurolle, yhteisvaluutallemme, ja sopimukselle, joka sitä säätelee, vaikka tämä merkitsisi, että on vastustettava jäsenvaltioita. Edellisen komission jäsenet olivat valmiita tekemään niin, ja kannustan teitä jatkossakin puolustamaan vakaussopimusta ja sitä henkeä, jota se ennen edusti. 
Ieke van den Burg,
   .– Arvoisa puhemies, yksi eurooppalaisen yhteistyön keskenjääneistä osa-alueista on Euroopan talous- ja rahaliitto. Kun se perustettiin Maastrichtissa, mukana päättämässä oli vielä innoittuneita ja visionäärisiä eurooppalaisia. Yksi heistä oli Jacques Delors. Hänellä oli rahaliiton suhteen kaksi päämäärää: vakiinnuttaa vaihtokurssit ja inflaatiokehitys sekä päästä lähemmäs poliittista liittoa, joka takaisi kaikille eurooppalaisille vaurauden ja hyvinvoinnin. Tavoitteen ensimmäisen osan onnistuimme toteuttamaan hienosti. Meillä on vakaa euro, joka on kestänyt suuria valuuttakriisejä, ja niin alhainen inflaatio, että siitäkin on jo tullut taloustieteilijöille huolenaihe. Tavoitteen toinen osa, poliittinen liitto, tuntuu kuitenkin nyt olevan kauempana kuin koskaan, vaikka joskushan kriisit antavat mahdollisuuden yllättäviin edistysaskeliin.
Jäsenvaltiot, jotka vaihtoivat kansalliset valuuttansa yhteiseen euroon sitoutumatta syvempään poliittiseen liittoon ja perustamatta yhteistä makrotaloutta ja talousarviota koskevaa politiikkaa tarvitsivat takuita, ettei yhden jäsenvaltion vastuuton tuhlaus veisi pohjaa toisen säästäväisyydeltä. Ne eivät halunneet sotkeutua liikaa toistensa poliittisiin valintoihin ja talouspolitiikkaan, ja siten syntyi tämä seuraamuksiin perustuva vakaus- ja kasvusopimus, toisin sanoen se on epäluottamukseen perustuva sopimus. Sopimuksessa määrättiin tarkat rajat muun muassa julkistalouden vuosittaiselle yli- tai alijäämälle ja velkasuhteelle. Tämä toimi viime vuosisadan lopulla, mutta viime vuosien taloudellinen tilanne on saanut nämä säännöt vaikuttamaan liian joustamattomilta. Niinpä puhtaasti järkisyiden pohjalta oli loogista ja järkevää muuttaa niitä ja antaa vakauden ja kasvun päämäärälle taas sen ansaitsema etusija.
Samaan aikaan eräät suuret jäsenvaltiot joutuivat kuitenkin vaikeuksiin ja vastustivat komission puuttumista asiaan ja muiden valtionvarainministerien määräämiä seuraamuksia. Näin komission oikeutettu pyrkimys tehdä sopimuksesta järkevämpi osui samaan aikaan jäsenvaltioiden välisen arvovaltataistelun kanssa. Komission jäsen Almunia keskittyi pyrkimään järkevään uudistukseen, mutta nuo valtiot halusivat ennen kaikkea tehdä sääntöjen rikkomisen mahdolliseksi itselleen.
Tästä aiheesta onkin siis käyty paljon kiivasta keskustelua ja yleensä jälkimmäiset ovat saaneet osakseen eniten kritiikkiä. Euroopan keskuspankki suhtautui esimerkiksi hyvin kielteisesti tähän korjaavaan osaan, mutta pystyi antamaan tukensa ennaltaehkäisevälle osalle ottaen huomioon sellaisia tekijöitä kuin talouden suhdannekehityksen ja pitkäaikaisen velan. Se myrsky laantui. Itse sopimus ei ole muuttunut, mutta arvio noista talousarvioista on nyt saatavillamme. Erikoista on, että olemme nyt hyväksyneet tämän kiistanalaista korjaavaa osaa koskevan asetuksen, että tämä on vain neuvoa-antavan menettelyn piirissä ja että tämä on nyt tullut voimaan viime kerran äänestyksen jälkeen, mutta että tätä toista, ennaltaehkäisevää osaa koskeva asetus on nyt toisessa käsittelyssä. Jätän tämän asian toistaiseksi huomiotta.
Talous- ja raha-asioiden valiokunnassa on tämän vuoksi hyväksytty joitakin tarkistuksia tähän asetukseen, mutta koska vaaditaan määräenemmistö, jotta ne voitaisiin sisällyttää asetukseen, lopputulos saattaa olla, että asetus ei tule voimaan. Neuvoisinkin parlamenttia siis välttämään tämän ja hyväksymään tilanteen sellaisenaan, niin kuin komissio jo ymmärsi tehdä, jotta molemmat asetukset – joista toista pidämme ensimmäistä tärkeämpänä – voivat tulla voimaan samanaikaisesti. Puheenjohtaja Juncker on kokenut kovia viime aikoina, suokaamme hänelle edes tämä onnistuminen, tämän asian ratkaiseminen Luxemburgin puheenjohtajuuskaudella. 
Sergej Kozlík (NI ).
    Haluan puheessani puolustaa esittelijä Karasin kantaa. Mielestäni useat Eurooppa-neuvostossa esitetyistä varauksista ja vastalauseista ovat pinnallisia eivätkä tarpeeksi harkittuja tai perusteltuja. koska käytettävissäni on vain vähän aikaa haluan käsitellä vain kahta kohtaa, jotka sisältyvät neuvoston 6 artiklan 1 kohdasta ja 7 artiklan 2 kohdan a alakohdasta tekemiin huomautuksiin.
Totean 6 artiklan 1 kohdasta, että on selvää, että siinä on merkittävä ero, ilmoitetaanko ja valvotaanko julkistalouden ylijäämän tai alijämän absoluuttista määrää, vai valtion velan kokonaistasoa prosenttiosuutena ennalta määrätystä tunnusluvusta, esimerkiksi bruttokansantuotteesta, jolloin saatu tieto kertoisi paljon enemmän talouspolitiikan varovaisuudesta kuin alijäämän absoluuttinen määrä. Tämän vuoksi kannatan jäsen Karasin esittelemää parlamentin kantaa tämän ja muiden kohtien osalta.
Parlamentin kannan lisäksi haluaisin kyseenalaistaa 7 artiklan 2 kohdan a alakohdan sanamuodon ja sen kuinka sitä muutettiin Eurooppa-neuvoston kokouksessa. Siinä sallitaan poikkeaminen keskipitkän aikavälin talousarviotavoitteista sellaisten eläkeuudistusten yhteydessä, joilla otetaan käyttöön monipilarinen järjestelmä. Tätä pitäisi soveltaa vain, jos eläkeuudistuksen kustannusten voidaan osoittaa alentavan kulutusta tai lisäävän säästämistä kansalaisten keskuudessa, eikä tuottavan eläkealijäämiä lyhyellä tai keskipitkällä aikavälillä kattavia kertaluotoisia tuloja yksityistämisistä, niin kuin useissa Euroopan unionin maissa tapahtuu nykyisin. 
Cristóbal Montoro Romero (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, meillä on Euroopan unionissa nyt vaikeat ajat, joille on tyypillistä luottamuksen puute, joka puolestaan johtaa alhaiseen talouskasvuun ja kyvyttömyyteen luoda työpaikkoja. Tällaisina aikoina, jolloin uudistetaan instituutioita, kuten vakaus- ja kasvusopimusta, on tärkeää, että kaikki Euroopan unionin toimielimet ovat mukana ja osallistuvat uudistukseen, jotta se olisi uskottavampi ja jotta eurooppalaisille viestitettäisiin, että pohjimmiltaan uudistusten tarkoitus on tuottaa talouskasvua ja luoda työpaikkoja. Tähän Euroopan parlamentti on pyrkinyt: sen päämäärä on selvästi rakentava.
Eräät meistä ovat hyvin kriittisiä kevään Eurooppa-neuvoston kokouksen suhteen, uskomme, että vakaussopimusta ei olisi pitänyt uudistaa näin. Siitä huolimatta olemme esittäneet rakentavia ehdotuksia koko vakaus- ja kasvusopimuksen ennaltaehkäisevän osan parantamiseksi, ja siksi onkin järjetöntä, että neuvosto pysyy jääräpäisesti kannassaan eikä hyväksy Euroopan parlamentin rakentavaa aloitetta, jonka tarkoitus on tehdä vakaussopimuksesta luotettavampi ja uskottavampi.
Luotan siihen, että tämä tilanne muuttuu ja että huomenna Euroopan parlamentti toimii johdonmukaisesti ja ilmaisee tukensa näille tarkistuksille ja myös siihen että neuvosto myöntyy lopulta todettuaan tilanteen ja EU:n nykyisen vakavan kriisin syyt.
Komission jäsen, joka on täällä tänään, on hyvin tietoinen siitä, että julkistalouden ylijäämä – minkä kadehdittavan ylijäämän saittekaan aikaan Irlannin valtionvarainministerinä, jäsen McCreevy – hän on hyvin tietoinen siitä, että julkistalouden hyvä tilanne lisää luottamusta, kun pyritään edistämään talouskasvua ja työpaikkojen luomista. Sitä Euroopan unioni tarvitsee nyt, ja siihen me pyrimme.
Lopuksi haluan kiittää ihailtavaa työtä tehnyttä jäsen Karasia hänen asenteestaan ja työstään. 
Manuel António dos Santos (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, haluaisin aluksi kiittää jäsen Karasia, samoin kuin tein jo Strasbourgissa käydyssä keskustelussamme muutama päivä sitten, hänen kattavasta ja hyvin tehdystä työstään, vaikka käsityksemme eroavatkin sen suhteen, mitkä ovat sopivimmat keinot luoda vakautta julkistalouteen ja mikä on tämän sopimuksen merkitys Euroopan talouden täysin välttämättömälle toipumiselle.
Nyt on kyse siitä, hyväksymmekö luonnoksen, joka mielestäni on suhteellisen tasapainoinen, ja onnistumme siten saamaan tämän tasapainoisen luonnoksen hyväksytyksi ennen Luxemburgin puheenjohtajuuskauden loppua, vai löydämmekö päinvastoin keinon viivästyttää prosessia ja mahdollisesti johtaa sen umpikujaan jatkuvien tarkistusten vuoksi. Siksi mielestäni sen sijaan, että vetoaisimme parlamentin jäseniin, jotka voisivat estää tämän yhteisen kannan hyväksymisen, meidän olisi annettava etusija terveelle järjelle ja tarpeelle saada tämä prosessi etenemään.
Kuten tiedämme, neuvosto hyväksyi maaliskuussa ehdotuksen vakaus- ja kasvusopimuksen sekä sen kahden pilarin muuttamiseksi. Vaikka en itse pidä sitä kovin hyvänä, se on kuitenkin selvästi askel oikeaan suuntaan, kohti EU:n ja sen kansalaisten suhteen rauhoittamista, sillä Euroopan talouspolitiikassa ei ole tähän mennessä vastattu käytännön tasolla kansalaisten huoliin. Tältä pohjalta meidän on ryhdyttävä työhön. Kyse ei tietenkään ole julkistalouden vakaudesta tai vielä vähemmän sen vakauttamisesta. Päämäärämme on sen sijaan tehdä vakaussopimuksesta tehokkaampi ja helpommin ymmärrettävä koko yhteiskunnalle. Siksi kehotan teitä käyttämään tervettä järkeä, niin että tämä prosessi saadaan etenemään.
Haluan myös huomauttaa, että Euroopan keskuspankki (EKP) näyttää vihdoin olevan halukas siirtymään paremmin kasvua edistävään rahapolitiikkaan. Sanotaan, että korot laskevat pian. Nyt, kun EKP on valmis luopumaan vanhakantaisista periaatteistaan, parlamentin ei ole mielestäni hyvä hetki takertua itsepäisesti omaan vanhakantaiseen talouspolitiikkaansa. 
Charlie McCreevy,
   Arvoisa puhemies, haluan toistaa, että vakaus- ja kasvusopimuksen ad hoc -työryhmän neuvotteluissa komissio tuki aktiivisesti useita parlamentin ensimmäisessä käsittelyssä esittämiä tarkistuksia. Valitettavasti, kuten totesin johdantopuheenvuorossani, neuvosto ei noudattanut komission neuvoa. Tätä taustaa vasten voin ymmärtää parlamentin kannan tiettyjen sen alun perin esittämien tarkistusten suhteen. Kuten jo totesin, mielestäni yhteinen kanta on kuitenkin yleisesti ottaen hyväksyttävä: se on hyvin tasapainoinen ja sisältää komission alkuperäisen ehdotuksen keskeiset elementit.
Kun otetaan huomioon Euroopan yhdentymishanketta koskeva yhä suurempi skeptisyys, on tärkeää osoittaa toimielinten olevan yksimielisiä tästä tärkeästä uudistushankkeesta. Jos hyväksytte neuvoston yhteisen kannan, se vahvistaisi vakaussopimuksen uskottavuutta ja poliittista tukea sekä kertoisi selvästi uudistumisesta.
Lopuksi vakuutan teille vielä kerran, että komissio on erittäin sitoutunut panemaan sopimuksen täytäntöön tiukasti ja tasapuolisesti. Uudistetun sopimuksen hyväksyminen auttaa säilyttämään ja vahvistamaan sitä vankkaa pohjaa, jolle tuon tekeminen perustuu. Toivomme, että parlamentti yhdessä komission kanssa kannustaa jäsenvaltioita pyrkimään makrotaloudelliseen vakauteen. Komissio on sitoutunut tiedottamaan parlamentille säännöllisesti asiaankuuluvista talouspolitiikan valvontaa koskevista muutoksista. 
Puhemies.
   – Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan torstaina klo 12.00. 

