Justering av protokoll
Ordföranden
Protokollet från gårdagens sammanträde har delats ut.
Finns det några synpunkter?

Wynn
Herr ordförande, rörande omröstningslistorna och den tvistiga paragraf 4c i debatten om regeringskonferensen argumenterade jag kraftigt i min grupp för att vi skulle rösta för detta. Men när det kom till omröstning, var det ett av de där generande tillfällena, då Harrison, Donnelly och jag röstade emot, medan vi skulle ha röstat för. För att korrigera detta lämnade vi in ett skriftligt beriktigande till sekretariatet och bad att det skulle korrigeras så att det framgår att vi röstade för 4c. I protokollet står det fortfarande att vi röstade mot och frågar om det kan korrigeras.

Ordföranden
Jag skulle vilja göra er uppmärksam på sidan 14 i det engelskspråkiga protokollet, där det står att Wynn, Donnelly, Harrison och Elchlepp hade haft för avsikt att rösta för.

Marset Campos
Herr ordförande, jag skulle vilja påpeka att ett missförstånd i den spanska versionen av resolutionsförslaget bör rättas till. Det förefaller vara ett missförstånd med gruppen Europeiska enade vänstern - nordisk grön vänsters göranden som förekommer i övriga versioner. Det är ett fel rörande författarna som skulle kunna rättas till, det skall vara Alonso Puerta, Jové, Marset, o.s.v.

Ordföranden
Vi kommer att kontrollera och korrigera det.

McMahon
I tisdags tog jag upp frågan om norsk lax och kommissionens behov av att uttala sig inför denna kammare. När det nu finns en delegation från Norge här idag...

Ordföranden
McMahon, vi diskuterar protokollet från onsdagen. Protokollet från tisdagen godkändes, som brukligt, efterföljande dag.

Imaz San Miguel
Herr ordförande, jag skulle vilja begära rättelse av ett fel i den föredragningslista som delats ut till oss idag.
I resolutionen rörande varors fria cirkulation inom unionen, PPE: s resolution B4-0488/97, förekommer inte mitt namn. Som ni kan kontrollera finns det med i det gemensamma resolutionsförslaget, men finns sedan av någon anledning inte med bland undertecknandena av B4-0488/97, och jag vill därför be att detta läggs till.

Ordföranden
Vi kommer att se till att det korrigeras.

Ford
Herr ordförande, ni gjorde oss uppmärksamma på sidan 14 i protokollet. Jag noterar att 40 ledamöter var tvungna att korrigera sina röster igår. Ligger felet hos ledamöterna eller systemet som vi använder för omröstning? Det verkar absurt med 40 korrigeringar av röster under en omröstning.

Ordföranden
Jag skulle tro att felet ligger både hos ledamöterna och i en lätt hicka i det elektroniska omröstningssystemet. Jag tror mig komma ihåg att just den frågan inte kom i rätt ordning och att det var orsaken till att vissa ledamöter missförstod saken.
(Protokollet justerades.)

McMahon
Herr ordförande, i tisdags när jag tog upp frågan om behovet av ett uttalande om norsk lax från kommissionen - med tanke på att Europaparlamentet är det enda organ som Sir Leon Brittan inte samrått med - sade ordföranden att han skulle vidarebefordra frågan till kommissionen. Jag skulle vilja veta om Sir Leon Brittan är beredd att träda ut ur sin kammare på kommissionen och meddela parlamentet villkoren i det avtal som han undertecknat med den norska regeringen. I enlighet med bestämmelserna i fördraget är kommissionen skyldig att samråda med parlamentet om aspekterna av detta fördrag. Idag besöker en parlamentarisk delegation från Norge parlamentet och önskar diskutera denna fråga med oss.

Ordföranden
McMahon, ni har framfört ert ärende och det har ni gjort varje morgon denna vecka. Jag har förståelse för allvaret i denna fråga, men, som jag sade i tisdags när jag innehade ordförandeskapet, ordförandekonferensen har rätt att begära att kommissionen kommer till denna kammare och uttalar sig i en fråga. Om ni vill det bör ni ta upp denna fråga med er gruppledare och andra ledamöter bör göra det med sina gruppledare, så att det kan tas upp i ordförandekonferensen.

Plooij-Van Gorsel
Ordförande, under den förra sammanträdesperioden här i Strasbourg ställde jag i början av sammanträdet på måndagen en fråga om en offentligt entreprenad för möbler till kantinen i den nya parlamentsbyggnaden. Jag ställde en fråga om reglerna som skall tillämpas därvid. Det gjorde jag första muntligt och då sa ordföranden, herr Gil-Robles, att jag var tvungen att göra det skriftligt. Det gjorde jag samma dag, men jag har hittills inte fått något svar på denna fråga. Jag skulle alltså vilja fråga er när och om jag kan få ett svar på det.

Ordföranden
Jag vet inte när ni kommer att få ett svar, men jag kommer att vidarebefordra era anmärkningar till tjänsterna och be dem svara på er fråga.
Jag ger ordet till Macartney, men handlar det om lax så varnar jag er, att jag kommer att koppla bort er direkt. Vi har behandlat den frågan.

Macartney
Herr ordförande, en ordningsfråga. Enligt artiklarna 37 och 95 kan Europeiska kommissionen när som helst föreslå att den önskar komma och göra ett uttalande till parlamentet. Ordförande har rätt att när som helst föreslå en ändring av föredragningslistan. Jag kommer nu att säga ordet "lax " och vill ni koppla bort mig, så varsågod, men saken är den att parlamentet har sina stadgar och kommissionen har sina stadgar. Jag stöder helt det som McMahon sade. Vi har rätt att höra kommissionsledamoten. Sir Leon Brittan var här igår kväll. Han undviker ämnet och det är hög tid att han kommer och talar till oss.

Ordföranden
Jag är mycket medveten om den känsliga karaktären av denna fråga och de starka känslorna i parlamentet, men kommissionen har inte bett om att få göra ett uttalande. Sådant är läget.

Handlingsprogrammet " Europeisk volontärtjänst för ungdomar
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A4-0182/97) av Fontaine för utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning och media om förslag till Europaparlamentets och rådets beslut (KOM(96)0610 - C4-0681/96-96/0318(COD)) om gemenskapens handlingsprogram "Europeisk volontärtjänst för ungdomar ".

Fontaine
Herr ordförande, ärade kolleger, det program som Europeiska kommissionen idag lägger fram till oss, under beteckningen "Europeisk volontärtjänst för ungdomar " - och för vilket jag har äran att vara föredragande, för vårt utskott för kultur, ungdomsfrågor, utbildning och media - är inte ett fristående initiativ. Det ingår i ett mer allmänt sammanhang, nämligen verkställandet av en verklig ungdomspolitik, vilket Europaparlamentet ständigt har uppmanat till i sina resolutioner.
De unga är mer än någonsin våra bästa bundsförvanter för att bygga morgondagens Europa. Men för det måste Europa vara en levande verklighet för dem. De måste kunna röra sig, studera och arbeta inom unionens länder utan att stöta på hinder av alla de slag, vilket tyvärr fortfarande är fallet. Vi behöver förstärka gränsöverskridande samarbeten mellan skolor och universitet så att ett stort antal ungdomar kan dra fördel av fruktbara utbyten, vi behöver hjälpa dem att finslipa deras yrkesutbildning, med den europeiska dimensionen som ett "plus ", och genom att göra det, på sikt underlätta för en integration i yrkeslivet, vid en tidpunkt då arbetslösheten, tyvärr, utgör en ofrånkomlig omständighet och ett förtvivlans frö för en stor del av våra ungdomar. Här har vi många riktmärken som också kan underlätta förvärvet av ett aktivt europeiskt medborgarskap, vilket är något man inte kan förordna om, utan något som formas efter hand, genom gärning.
I det förslag som ni så lägligt tog initiativ till, ärade kommissionsledamot, finner vi de bästa beståndsdelarna för att unga människor mellan 18 och 25 år skall kunna erbjudas möjligheten att få erfarenhet av en konkret solidaritetshandling i ett annat land, och jag skulle vilja lyckönska er, såväl som era medarbetare givetvis, men kanske i synnerhet er, för jag vet att ni har lagt ner själ och hjärta i det här projektet.
Vårt kulturutskott har uppskattat det här initiativet och uppmuntrar det innerligt. Det enda syftet med de ändringsförslag som jag i dess namn lägger fram till parlamentet är att - missta er inte om det - tillförsäkra den europeiska volontärtjänsten största möjliga effektivitet. Precis som ni är vi angelägna om att den europeiska volontärtjänsten blir tillgänglig för alla ungdomar, utan undantag. Det förutsätter en mer anpassad information ute på fältet. Det förutsätter att stödorganisationerna görs nära delaktiga i förfarandena som avgör valet av de unga volontärerna. Precis som ni önskar vi optimera utsikterna för att den europeiska volontärtjänsten skall bli en framgång, vilket förutsätter att man särskilt uppmärksammar tjänstens kvalitet. Denna kvalitet kommer att vara beroende på graden av motivation, såväl från den unga personens som från värdorganisationens sida. På samma sätt kommer den språkliga och kulturella förberedelsen av den unga personen, såväl som ledsagande åtgärder, att vara avgörande beståndsdelar.
Kommissionen har varit angelägen om att mycket tydligt klargöra att den europeiska volontärtjänsten inte ersätter de olika nationella militära eller civila tjänsterna. Vi är helt överens på den punkten. Vi anser emellertid att verksamheterna inom den europeiska volontärtjänsten på ett lätt och passande sätt skulle kunna göras förenliga med de nationella civilförsvarstjänsterna, genom att de stater som så önskar kan integrera de här verksamheterna inom ramen för nationella tjänster. Ingåendet av avtal mellan den europeiska volontärtjänsten och de nationella civilförsvarstjänsterna skulle kunna konkretisera den här utvecklingsmöjligheten som vi har velat få med i våra ändringsförslag.
Vi har också insisterat på en aspekt som för oss synes avgörande, och som är en hjärtefråga för oss, nämligen den unga volontärens europeiska status. Den är än idag alltför obestämd. Denna status bör absolut garantera ungdomarna villkor för social trygghet, skattelättnader och juridiska förhållanden som är likvärdiga i alla EU-länder, annars riskerar vi att projektet aldrig blir verklighet.
Vårt kulturutskott har länge granskat delen om att öppna projektet för ungdomar från tredje land. I det avseendet tar den över de utmärkta slutsatserna i betänkandet för yttrande från utvecklingsutskottet, som lades fram av vår kollega Dimitrakopoulos.
Vårt utskott har slutligen undersökt kommissionens finansiella perspektiv. Vi har införlivat det huvudsakliga av Ghilardottis yttrande, men vi ansåg att de anslagna medlen ännu inte motsvarar ambitionerna, och framför allt inte nödvändigheten av att uppnå gränsen för en tillräcklig kritisk massa för att skapa en dynamik av drivkraft och spridning bland ungdomarna. Vårt förslag att höja det finansiella totalanslaget till 80 miljoner ecu har påverkats av den oron, en oro vars enda föremål är att det här utmärkta initiativet garanteras en så stor effekt som möjligt.
(Applåder)

Dimitrakopoulos
Herr ordförande, först skulle jag vilja gratulera vice ordföranden i Europaparlamentet Nicole Fontaine till hennes utmärkta arbete angående frågan om volontärtjänst. Jag skulle också vilja gratulera kommissionen. Förslaget är verkligen viktigt eftersom det försöker att skapa ordning och ett program på ett väldigt viktigt område inom Europeiska unionen, volontärtjänstsektorn.
Herr ordförande och kära kollegor, det är naturligt att vi i utskottet för utveckling och samarbete har undersökt, inte så mycket eller snarare inte bara volontärtjänsten inom ramen för Europeiska unionen, en fråga som vi naturligtvis är överens om. Vi gjorde emellertid ett försök att se volontärtjänsten utifrån kommissionens förslag och utifrån Fontaines påpekanden angående Europeiska unionens relationer med tredje land, relationer som verkar samordnade efter de nya politiska riktlinjerna. Förslagen som vi refererar till och refererade till i utskottet för utveckling och samarbete har sålunda att göra med t.ex. hela området av länder som täcks av Lomékonventionen, med det område av länder som täcks av den nya Medelhavspolitiken, för att bara referera till två exempel.
Vi vill tro att dessa förslag, oberoende av det faktum att de i denna stund, som är början till en ny politik för volontärtjänsten, kan möta vissa praktiska svårigheter som är värda en studie men, i varje fall, också ge ett perspektiv för volontärtjänsten i framtiden. Och vi tror att en medverkan till en konkret ram, inom vilken volontärtjänsten i framtiden kommer att röra sig, är något viktigt både för ungdomarna som kommer att vara de första och som alltid är de första volontärerna, men också för alla de som accepterar en volontärtjänst.
Naturligtvis har vi sagt många gånger att volontärtjänsten inte ersätter något. Det är ett kompletterande arbete och på grund av detta - och vi insisterar, herr ordförande - ställer kommissionens förslag upp en viktig princip: den framställer sättet på vilket denna kompletterande medverkan skall ske.
Slutligen, liksom jag sa, har vi också sysselsatt oss med den externa aspekten av volontärtjänsten. Jag vill betona att representanterna för Europeiska unionen kommer att vara mycket viktiga i olika länder för att också dessa skall ta hänsyn till detta verkligt goda förslag som vi har framför oss.

Ghilardotti
Herr ordförande! Låt även mig gratulera Fontaine till ett utomordentligt betänkande, men också kommissionen och framför allt kommissionär Cresson och hennes direktorat till meddelandet och presentationen av programmet.
Jag vill gärna påminna om att volontärtjänsten delvis initierades av ett initiativ från Europaparlamentet, som, vilket vi alla minns, under behandlingen av 1996 års budget, genom att skapa en ny budgetpost, gjorde det möjligt att starta ett pilotprojekt med en utgift på 15 miljoner ecu för 1996 och 10 miljoner ecu för 1997.Huvudsyftet med volontärtjänsten är, som Fontaine har påmint om, att göra det möjligt för ungdomar att skaffa sig mer yrkeserfarenhet genom att man startar projekt inom olika sektorer som samtidigt är högt prioriterade inom Europeiska unionen: miljöskydd, sociala tjänster, kulturellt arbete, vård av kulturarvet och kampen mot narkotikamissbruk.
Jag tror emellertid att denna erfarenhet i grunden är ett viktigt instrument när det gäller att skapa en europeisk identitet hos dessa ungdomar, att känna tillhörighet, att göra det europeiska medborgarskapet som vi diskuterar så intensivt just nu till en realitet. Den inledda experimentfasen, som har engagerat 2 500 ungdomar, har under de senaste arton månaderna demonstrerat hur välgrundat Europaparlamentets och kommissionens val har varit. Experimentfasen har kunnat visa att det är möjligt att genomföra denna typ av åtgärder och att de verkligen kan bidra till att öka ungdomarnas känsla av att tillhöra Europa och att förbättra deras kunskaper, såväl vad gäller den teoretiska delen som när det gäller deras framtida liv.
Budgetutskottet hävdar därför i sitt yttrande, just för att göra programmets tillämpning mer effektiv, att den operativa ledningen av programmet måste genomsyras av största möjliga öppenhet och i största möjliga grad syfta till spridning och upplysning internt i de enskilda medlemsstaterna, och uppmanar kommissionen att agera med det målet i sikte.

Morgan
Jag skulle vilja gratulera Fontaine och Cresson och människorna inom GD XXII för att ha arbetat så hårt med detta utmärkta initiativ. Sedan valet av de nya socialistiska regeringarna i Frankrike och Förenade kungariket har ny tyngdpunkt lagts vid ett folkets Europa och, framförallt, vid sysselsättningen och att sammanlänka Europa direkt med människors liv.
Europeiska volontärtjänsten (EVS) är ett ypperligt exempel på hur vi kan para ihop arbetslivserfarenhet med kulturell erfarenhet - det är en verkligen unik möjlighet för unga människor. Genom Europeiska volontärtjänsten skulle tusentals ungdomar få chans att bryta sig ur de invanda sociala och ekonomiska banor de lever i och anta utmaningen av att bo och arbeta utomlands.
Jag skulle vilja betona att högst prioritet inom detta program måste ges åt unga människor som vanligtvis inte har möjlighet att resa och arbeta utomlands. Jag hoppas att medlemsstaterna kommer att ta tillvara denna möjlighet, i synnerhet för att hjälpa långtidsarbetslösa.
Jag måste medge att jag definitivt har övertygats om att en större spridning av människor med olika social bakgrund skall omfattas och få delta i EVS, så att det inte blir någon slags avstjälpningsplats för långtidsarbetslösa, det måste ses som allomfattande. Med det sagt, får det inte bli ett ställe där vi kan se nyutexaminerade komma direkt från universitet och gå direkt till EVS.
Nu skulle jag vilja tala om några av de bekymmer jag har med EVS och en del av den kritik som har framförts som ett resultat av pilotprogrammet. För det första är det fortfarande för byråkratiskt. Vi hade ett pilotprogram och det hjälpte till att eliminera en del av de problem som vi såg i det första upplägget. Men vi har en lång väg att gå och en del av återkopplingen från gräsrötterna är att det att fortfarande är alltför byråkratiskt.
Jag har mycket starka reservationer mot att EVS utsträcks till att omfatta tredje land och i synnerhet till utvecklingsländer, inte för att jag vill se en fästning Europa utvecklas, utan för att vi inte rusa åstad med att låta denna idé omfatta hela världen innan den har bevisat att den fungerar väl här i Europa först. Ett av syftena med EVS-programmet är att den bör stärka den kulturella identiteten i Europa och därigenom minska effekterna av främlingsfientlighet. Det finns tillräckligt med arbete att göra bland ungdomar i Europa först, och jag ställer mig frågande till huruvida den europeiska identiteten skulle bekräftas om vi sände en tysk, till exempel, till Kenya. Jag tror att han skulle ses som tysk och inte som europé och i så fall är detta en uppgift för medlemsstaterna.
Slutligen skulle jag vilja tala om kostnaderna för EVS, där jag har starka reservationer mot summan 10 000 ecu per år. Jag måste tyvärr säga att i vissa länder har människor inte så stor inkomst - det är trots allt ett volontärprogram. Framförallt skulle kostnaderna för förberedelser, vilka uppgår till 2 000 ecu per år, kunna minskas drastiskt. Vi skulle få se ekonomiska skalfördelar i funktion här.
Låt oss återigen ta oss en titt på denna aspekt och göra en mycket större ansträngning att skära ned kostnaden per volontär så att fler människor kan utnyttja denna möjlighet.
Applåder

Heinisch
Herr ordförande, fru kommissionär! Vi är alla smärtsamt medvetna om att det bland befolkningen f n råder en stor Europaskepsis som vi effektivt måste ta itu med. I sammanhanget kan ungdomar utgöra våra bundsförvanter, eftersom de har mycket lätt föra att lära och bli begeistrade och också är nyfikna på nya erfarenheter som de skaffat sig under utlandsvistelser. Ungdomen är vårt samhälles framtid! Därför är jag övertygad om, att vi så målmedvetet som möjligt ska inlemma dem i uppbyggnaden av det gemensamma Europa. Till detta kan den europeiska volontärtjänsten bidra.
Därför välkomnar jag idén men är överens med Fontaine om, att kommissionens förslag uppvisar vissa brister. Viktigast förefaller mig frågan om rättsramen. Mot ungdomens gränsöverskridande rörlighet står större rättsliga hinder, vilka måste elimineras genom samarbete mellan alla medlemsstater, för att definiera en gemensam status för alla volontärer.
Varje medlemsstat måste vidta erforderliga åtgärder för att möjliggöra för ungdomarna att utan hinder delta i programmet. I sammanhanget gäller det framför allt beviljande av uppehållstillstånd under den tid, som volontärtjänsten pågår, bibehållande av rättigheterna inom socialförsäkringsområdet samt skattefrihet för traktamentsersättningar.
För dessa garantier måste klara bestämmelser tas fram - i meddelandet är de alltför allmänt hållna. Dessutom måste medlemsstaterna uppmanas, att samordna den europeiska volontärtjänsten och de i de enskilda länderna existerande samhällstjänsterna. Beslutet om samhällstjänster på basis av avtal mellan volontärtjänsten och de enskilda staternas samhällstjänster kan tas in i den europeiska volontärtjänsten, överlåts åt de nationella lagstiftarna.
Trots dessa brister är jag mycket nöjd med, att initiativet volontärtjänst äntligen tar konkreta former. Jag är av den uppfattningen, att denna tjänst väsentligt kan bidra till den för tillfället otillfredsställande rörligheten för unga européer.

Baldi
Herr ordförande, mina damer och herrar! Först av allt vill även jag gratulera föredraganden, vice ordföranden i Europaparlamentet, till ett utmärkt arbete. Vid toppmötet i Florens den 21 och 22 juni 1996 formulerade Europeiska rådet idén om en volontärtjänst i syfte att engagera studenter och ungdomar, framför allt sådana med universitetsexamen eller som var arbetslösa, i konkreta verksamheter som kunde få dem att känna mer samhörighet med europatanken via sociala insatser för behövande personer, kamp mot narkotikaberoende och genom att vårda vårt kulturella, konstnärliga och idrottsliga arv.
En nödvändig förutsättning för detta integrationsprojekt inom ramen för de värderingar som kommer till uttryck i den humanistiska kulturen är ungdomarnas rörlighet, och det är av den anledningen som initiativet får stöd - hoppas jag - i en höjning av budgetavsättningarna för ändamålet. Den europeiska volontärtjänsten kan inte bytas ut mot obligatorisk militärtjänst eller nationell samhällstjänst, och detta är något som medlemsstaterna bör vara medvetna om. Det är viktigt att underlätta för ungdomarna att komma i kontakt med den nationella infrastrukturen och att skapa synergism och utbyte mellan volontärtjänstens transnationella verksamheter och de nationella, genom att undersöka möjligheten av att skapa ett permanent instrument inom gemenskapen med egna juridiska och finansiella resurser.
Medlemsstaterna har redan visat sitt intresse för den europeiska volontärtjänsten och många av dem håller på att starta nationella initiativ. Därför bör kommissionen visa på vilket sätt det aktuella programmet kan bidra till att stärka medborgarandan genom en gemenskapsbudget där det råder balans mellan kostnaderna och de vinster man gör.
Unionens mål är att stödja transnationella projekt som har kvalitet, som är långsiktiga - sex månader eller ett år - eller kortsiktiga - tre veckor, tre månader - och därigenom göra det möjligt för ungdomar upp till 29 års ålder och som är bosatta i någon av medlemsstaterna att delta, även i tredje land, i de mest varierade verksamheter inom sektorerna samhälle, kultur och miljö. Dessa åtgärder är mycket viktiga eftersom de låter olika verkligheter mötas och, något mycket viktigt, de möjliggör kontakter mellan ungdomar på europeiska nivå och även kontakter med ungdomar från tredje land.

Ryynänen
Herr ordförande, jag har den stora glädjen att på den liberala gruppens vägnar få vara med om att stödja Cressons initiativ och Fontaines väl utarbetade och tydliga betänkande. Handlingsprogrammet "Europeisk volontärtjänst för ungdomar " har en utomordentlig målsättning. Den borde kunna ge i första hand ungdomar mellan 18 och 25 år en möjlighet till värdefull arbetserfarenhet på olika allmännyttiga verksamhetsområden i ett annat medlemsland. Avsikten är att uppmuntra framför allt ungdomar som lever under ogynnsamma villkor att söka sig internationell erfarenhet och språkkunskaper och att lära sig medborgerligt ansvar genom arbete. När man betänker hur svårt det är för miljoner ungdomar i Europa att efter skolan finna arbete och finna sig tillrätta i livet, står det klart, att vi behöver verksamheter sådana som volontärtjänsten. Naturligtvis kan man fråga sig om inte målet, med beaktande av resurserna för programmet, är alltför ambitiöst eftersom många kommer att bli besvikna i sina förhoppningar.
Det är ännu oklart hur det nya volontärprogrammet förhåller sig till programmet "Ung i Europa ". Kommissionen borde också ge en heltäckande redogörelse för unionens ungdomspolitik och överväga behovet av att framlägga ett täckande ramprogram för ungdomen. Inom en sådan ram vore det möjligt att effektivt samordna inriktningen på olika program, så att de kompletterar varandra och tar hänsyn till olika grupper. Samtidigt är det möjligt, att förenkla administrationen, minska byråkratin och få de anvisade medlen att verkligen gynna ungdomars deltagande.
Deltagandet försvåras också av de unga volontärernas oklara juridiska ställning. De frågor som gäller social trygghet, anställning, beskattning och boende måste lösas på ett liknande sätt, så att man kan garantera reella förutsättningar för rörligheten. De mottagande organisationerna har också ett stort ansvar för att skapa effektiva ramar för volontärarbetet. Arbetsuppgifterna måste vara intressanta och innebära en utmaning, och man måste omgående kunna få ett Europaintyg om deltagandet, som beskriver den kompetensutveckling deltagaren fått genom volontärarbetet. Jag hoppas också, att åldersgränserna kan vara flexibla. Kommissionen bör fästa särskild uppmärksamhet vid utvärderingen där man förutom kvantitativa mått också behöver mått för innehållet och kvaliteten.

González Álvarez
Herr ordförande, jag instämmer med Fontaines betänkande och det förefaller mig som att man borde understryka några suggestiva idéer däri.
Förslaget kan bidra till att få ungdomarna att delta i byggandet av Europa, till att de känner sig som delar och protagonister i detta europeiska byggande. Idag står en betydande del av den europeiska ungdomen utanför det europeiska byggandet.
Det kan också vara bra att ha en tolerans- och samarbetsvision utifrån frivilligt arbetet i Europeiska unionen, för att lingvistiskt och kulturellt förbereda de många ungdomar som ännu inte är förberedda. Föredraganden understryker att hennes förslag inte gäller några elitungdomar, som redan har all information och alla möjligheter, utan avser en bred grupp. Det bör finnas ett tillräckligt antal ungdomar som deltar i ett projekt med dessa förutsättningar, som arbetar med för allmänheten nyttiga åtgärder och man bör avstå från alla barmhärtighetsåtgärder eller social dumpning. Detta är enligt min bedömning de mest suggestiva tankarna i Fontaines betänkande.
Det bör finnas möjlighet att komplettera samvetstjänsten ute i länderna med de europeiska tjänsterna. Jag vet mycket väl, och detta förklaras också mycket tydligt i Cressons betänkande, att detta förslag inte bör ersätta den obligatoriska militärtjänsten eller samvetstjänsten. Ändå, varför inte i ett givet ögonblick göra det möjligt för länder som mitt där det finns hundratals samvetsvägrande ungdomar utan mål, kan göra sådan europeisk tjänst och därigenom uppfylla tjänstekraven i det egna landet och med denna samarbetstjänst inom Europa? Jag säger detta som ett tänkbart uppslag, eftersom vissa ungdomar i mitt land, man kan dela deras val eller avstå därifrån, sitter i fängelse för vägran att göra militärtjänst och vägran att göra samvetstjänst, vilket är det som ersätter militärtjänsten. Jag är fullständigt övertygad om att man åtminstone måste respektera deras val. Det är mycket lättare att göra samvetsvägran än att inte sitta två år och fyra månader i fängelse.
I framtiden, inte nu, kan en allmän samarbetstjänst utanför det egna landet, med fredsarbete, vara ett alternativ, varigenom man undviker fängelse för dessa ungdomar och att de då strävar efter denna möjlighet.

Holm
Herr ordförande! Å gröna gruppens vägnar måste jag, liksom alla andra talare, berömma Fontaine för detta utmärkta arbete. Betänkandet är bra därför att det handlar om ungdomar; det är inte särskilt många frågor i detta parlament som handlar om ungdomar och volontärtjänst. Det är bra därför att man lägger tonvikten på projekt både innanför och utanför EU, t.ex. Östeuropa och tredje världen. Volontärtjänst skapar en förståelse och kunskap som man inte kan få på skolbänken. Betänkandet är inte mindre intressant för att det handlar om miljö och sociala områden som vi vet ligger ungdomar varmt om hjärtat, och som de är väldigt intresserade av att arbeta med.
Jag har dock ett problem här som kan bero på översättningen. I ändringsförslag nr 12 står det att man skall ge ungdomar som har de största problemen möjlighet att delta i programmet. Samtidigt står det i ändringsförslag nr 25 att man måste ha goda eller tillräckliga kunskaper i språk för att kunna delta. Jag tycker att dessa ändringsförslag är litet motsägelsefulla, men jag skall kontrollera med den engelska språkversionen om det är något felaktigt i den svenska.
Sedan ber jag också kommissionen att om den ger en massa pengar till rymdforskning och byggnader för kommissionen, kan den väl kosta på ungdomarna i EU 20 miljoner ecu till för detta utmärkta projekt.

Leperre-Verrier
Herr ordförande, vi bör i första hand glädja oss över att handlingsprogrammet för en europeisk volontärtjänst har skapats och vi bör tacka Cresson för att hon har tagit det här initiativet, tacka kommissionsledamoten, liksom vi bör gratulera Fontaine till hennes utmärkta arbete.
Detta gränsöverskridande program kommer att göra det möjligt för ungdomar mellan 18 och 25 år att göra praktik i en annan medlemsstat, såväl som i tredje land, i en anda av solidaritet. Det kommer därmed att handla om att hitta nya arbetsformer som ger upphov till kreativitet.
Men för att det här projektet skall lyckas, anser jag det lägligt att påminna om nödvändigheten av att införa en ny artikel om ungdomen i unionsfördraget, som inkluderar den här tjänsten, såväl som att bevara den här tjänstens frivilliga karaktär, vilken grundas på en tydlig juridisk och ekonomisk ställning. Den här frivilliga tjänsten kan inte på något sätt ersätta den obligatoriska militärtjänsten eller någon annan form av nationell tjänst, det återstår att finna en förenlighet och komplementaritet mellan dessa olika verksamheter. På europeisk nivå innebär detta också ett nära samarbete mellan de olika berörda organisationerna.
För övrigt är det nödvändigt att föreskriva en budgetpost som är differentierad och specialiserad. På så sätt borde denna kollektiva verksamhet kunna utveckla en bättre insikt om det europeiska medborgarskapet hos de berörda ungdomarna, genom praktikens skiftande karaktär och genom den sociala eller t.o.m. yrkesmässiga integration som den skulle kunna ge.
Just nu består det här programmet av en pilotverksamhet som berör knappt 2 500 ungdomar, men redan på den här nivån uppstår problem med ekonomiska anslag och praktiktjänstgöringens giltighet. Det skulle vara intressant om det utfärdade certifikatet kan bli ett slags europeisk kontrollstämpel som intygar praktikantens erfarenheter, inbegripet de språkliga erfarenheterna.
Det är uppenbart att det i en andra fas kommer att bli angeläget att klargöra den rättsliga ramen och att integrera programmet i en voluntaristisk och samordnad strategi inom ramen för en europeisk ungdomspolitik.
För att till sist avsluta skulle jag vilja påminna om vad som kanske är självklarheter, men som inte verkar vara det för det stora antal ungdomar som vänder sig till oss, och som på så sätt visar sitt intresse för det här projektet. För det första bör alla ungdomar komma i fråga, inbegripet de missgynnade ungdomarna. För det andra vänder sig det här programmet till unga pojkar såväl som till unga flickor. Det säger sig självt, visst, men jag noterar att det är fler pojkar som vänder sig till oss idag för upplysningar.
För övrigt bör vi erbjuda dessa unga praktikanter en handledning med kvalitet. Vi bör slutligen, på sikt, tillåta att projektet verkligen blir tillgängligt. Det är faktiskt så att den här tjänsten svarar på en verklig förväntan och det skulle verkligen vara synd att svika alla de ungdomar som idag anmäler sig som kandidater.

Vanhecke
Ordförande, trots min stora värderingen för föredragande som person och som viceordförande i parlamentet, kan jag ändå inte godkänna detta betänkande. Jag tror ju inte att det finns behov av en på europeiskt område organiserad medborgartjänst, om man inte menar denna som ett av många små steg, enligt den kända tekniken som man på franska beskriver med la tactique du voleur chinois , mot ett ännu mer centralistiskt, ännu mer federalistiskt Europa. Faktumet till exempel som hävdas i detta betänkande, att unionen har rätt att hålla på med ungdomspolitiken eftersom det i artikel 126 i fördragen gjorts en ytterst liten öppning mot utbildning, är ett typiskt exempel på det. Jag tror också att vi som parlamentsledamöter måste se till faktumet att bidragen som vi ställer till förfogande för allehanda europapropaganda-aktioner - i detta fall handlar det om 80 miljoner ecu, det är 3200 miljoner belgiska franc - att dessa belopp inte kommer ramlande ur luften utan vidare, men franc per franc måste betalas av medborgarna som redan är terroriserade av skatter. Om jag får bli brutal, om alla de beloppen skulle tas från våra egna ersättningar, skulle vi kanske vara mindre benägna att leka jultomte. Och jag beklagar slutligen att jag inte förfogar över mer talartid för att ta fram minst tjugo andra besvär mot detta initiativ. På franska säger man: et c'est pourquoi votre fille est muette .

Evans
Herr ordförande, först av allt skulle jag vilja referera till de anmärkningar Gonzáles Álvarez just gjorde om militärtjänst. Samtidigt som jag accepterar hennes kommentarer och helt skulle stödja motståndet mot militärtjänst i vilket land som helst, rätten av vapenvägra och naturligtvis fredssträvandena är det hemskt farligt att koppla ihop volontärtjänsten med militärtjänst och vi har motsatt oss detta under hela förhandlingen. Det är en avvikelse och inte vad programmet handlar om. Det är ett spännande program - och jag gratulerar alla inblandade - men det har en mycket bredare dimension: Europa handlar om mer än fri rörlighet för pengar, kapital eller varor eller om en gemensam valuta eller en ekonomisk union, det handlar om människor. Det handlar om att ge unga människor möjlighet att uppleva liv och arbete i andra länder, att studera och att resa. Det är varför vi måste säkerställa att det absolut inte finns någon koppling mellan tvingande militärtjänst och att utnyttja detta alternativ, hur berömvärt det än må vara.
Europa måste vara för människorna, det måste handla om verkliga frågor som berör människorna. Det är orsaken till att min grupp har drivit frågorna och argumenten om att bekämpa arbetslöshet över hela Europa. Dessa har förts fram i rampljuset under de nyligen genomförda valen, inte enbart i Storbritannien, utan även i Frankrike.
Ungdomar över hela Europa har öppna sinnen och letar efter sådana möjligheter som detta program ger. Vi kan använda detta program till att hjälpa till att bemöta de mycket starka krafter som finns under ytan, men som okontrollerat kan leda till rasism, fascism och nationalism. Genom att inom ramen för detta projekt åka till andra länder, kan unga människor lära sig om partnerländerna och olika levnadssätt. Det är därför som jag stöder det till fullo och hoppas att det får en positiv röst senare idag.

Perry
Herr ordförande, för min generation var den politiker som under efterkrigstiden stod ut framför alla den amerikanske presidenten Kennedy. Hans namn är fortfarande i var mans mun över hela världen. De europeiska gemenskapernas grundare, med rätta ärade i detta parlament och som utan tvekan åstadkommit lika mycket, om inte mer än Kennedys, är mycket mindre kända. Vad blir Kennedy ihågkommen för? Hans stöd till Berlin under Kalla kriget, hans installationstal: "ask not what your country can do for you ", men även för Kennedy-fredskåren. Han lånade sitt namn åt en idé som har kanaliserat den idealism, energi och önskan att vara till nytta som tusentals unga amerikaner har visat över hela världen i 300 år.
Unga européer har idag samma idealism, energi, entusiasm och önskan att hjälpa. Det är endast minoritet som är huliganer och vandaler, även om det tycks som de lägger beslag på nästan alla rubriker. Det är skälet till att jag starkt stöder Europeiska volontärtjänsten. Det skulle hjälpa unga européer att kanalisera sin ansträngningar på ett bredare plan än enbart det nationella.
Fontaines utmärkta betänkande tar upp ett flertal viktiga punkter - utöver det uppenbara att bra projekt alltid behöver mer pengar. Det måste finnas en uppföljning efter den erhållna erfarenheten, programmen måste utvärderas ordentligt. Vi måste undanta volontärer från skatt på deras utgifter. Det finns ingen idé, som är så bra att den inte kan förstöras av skattmasen, så vi måste beordra bort dem med en gång.
För att återvända till Kennedy-fredskåren, så måste vi ge den Europeiska volontärtjänsten ett populärt namn och, eftersom jag är brittisk konservativ, förslår jag, med tanke på anknytningen till Cresson och Fontaine, att vi kopplar detta stöd till en av de största européerna i vår tid, nämligen François Mitterand. Ge det ett namn och ge det en ledstjärna!

Poisson
Ärade kommissionsledamot, herr ordförande, ärade kolleger, jag vill gratulera Nicole Fontaine till det utmärkta arbete som hon har genomfört inom utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning och media, genom att utarbeta betänkandet om den civila europeiska volontärtjänsten.
Det mycket stora intresset för en sådan tjänst behöver inte längre bevisas. Nödvändigheten av att vidta nya åtgärder för att främja den sociala och yrkesmässiga integrationen av ungdomar har påkallats vid Europeiska rådets senaste möten. Jag har själv kunnat konstatera detta ute på fältet genom att i Frankrike aktivt delta vid sammankomsterna för en nationell dialog för Europa, som Michel Barnier har startat.
Ungdomar är mycket motiverade till att delta i europeiska program som kan ge dem nya kunskaper, många kontakter och nya utsikter till anställning och utveckling. Denna aktiva öppning mot Europa påminner mig om den berömda "stora rundresa " som förbehölls Europas mest välbärgade elever under 1700-talet. Idag bör vi göra det möjligt för alla våra ungdomar, utan åtskillnad.
Vi känner till hur den budgetära återhållsamhetens krav tvingar oss att se över den normala anslagshöjningen till befintliga gemenskapsprogram, men vi bör inte svika ungdomarnas förväntningar, för deras handlingskraft kan bidra till utvecklingen av Europabygget, som ju representerar deras framtid.
Jag avslutar genom att önska att kommissionen delger oss sina avsikter när det gäller förbindelsen mellan olika gemenskapsprogram till förmån för ungdomar och sin vilja att varaktigt finansiera detta nya program för volontärtjänst. Jag önskar också att vi på så sätt kan fastställa en verklig och fullständig ungdomspolitik.

Larive
Ett bra betänkande från Nicole Fontaine och det är vi vana vid från henne. Medborgarnas Europa, ungdomarnas Europa, det är åter ett steg närmare. Unga europeiska volontärer som tillsammans med andra engagerar sig och för en gångs skulle inte bara för sig själva. Ett par villkor när det gäller liberalerna. För det första: ingen utmanövrering av normalt betalt arbete, alltså ingen som vi säger i Nederländerna "Melkert-jobb " på europeisk nivå. För det andra: ett balanserat deltagande, inte en elit eller bara chanslösa ungdomar. För det tredje: tillsyn på lika deltagande av pojkar och flickor. För det fjärde: de 60 miljonerna ecu från det interinstitutionella avtalet är tillräckligt för den liberala gruppen. För det femte: tillsammans med de andra programmen och för det sjätte: uppföljning och årlig utvärdering. Jag var vid provprojektet i området Molenbeek i Bryssel och det var ett bra exempel. Ungdomar såg där längre än vad deras nationella näsor nådde och engagerade sig tillsammans för en av de största utmaningarna under 1900-talet. Leva i harmoni och förståelse för varandra och framför allt också med många kulturer som kommer utifrån Europa. Ett bra program alltså. Låt oss börja.

Tamino
Herr ordförande! Även jag vill varmt gratulera såväl vår kommissionär, Edith Cresson, som vår föredragande, Fontaine, till det utmärkta arbete de har utfört. Jag tror att det som har presenterats oss av kommissionen, tillsammans med det arbete som har utförts i kulturutskottet och utskotten för utveckling och samarbete och för kvinnors rättigheter, kan bli en helhet som verkligen kommer att göra det möjligt att utveckla detta mycket viktiga förslag och ge det substans. En korrekt integrering av europeisk och nationell samhällstjänst är av grundläggande betydelse, framför allt när det gäller att lösa de problem som hänger samman med vapenvägrarnas tjänstgöring, problem som hittills inte har kunnat tas upp på grund av förhållandena i Grekland. Där fanns inte ett civilt alternativ till den militära tjänstgöringen, men från och med denna vecka har även det problemet lösts, även om lösningen kan diskuteras, genom att en ny lag har godkänts.
Det är viktigt att anpassa informationen till de olika länderna och de olika frivilligorganisationerna och att eliminera varje hinder för ett fritt deltagande av ungdomar av båda könen. Detta främjar även bland framtidens ungdomar och europeiska medborgare idén om det europeiska medborgarskap som vi så livligt önskar.

Blot
Herr ordförande, ärade kolleger, det är inte föredraganden som person som ifrågasätts, men jag kommer att vara ytterst kritisk.
Det här betänkandet är självklart ett resultat av goda avsikter men också av demagogi, man kan för övrigt fråga sig om det inte är ett politiskt mål man i själva verket söker i den här frågan, eftersom det tydligt har sagts att de unga bör vara "bundsförvanter " för ett särskilt Europabygge.
När det gäller medlen är det en ineffektiv åtgärd som inte är särskilt seriös, för om man verkligen tillämpar subsidiaritetsprincipen är det svårt att se hur det här initiativet skulle vara till nytta på europeisk nivå. Budgeten är naturligtvis mycket begränsad och kommer endast att gynna en priviligierad minoritet, det står helt klart att den stora massan kommer att stå utanför.
Jag fruktar framför allt att det här projektets verkliga ändamål är att få oss att glömma massarbetslösheten, som har framkallats av en europeisk deflationspolitik och ett hejdlöst öppnande av alla gränser. Man erbjuder volontärarbete som finansieras via skatten, då företagens efterfrågan på arbete inte räcker till. Pengarna som finansierar detta lyxprojekt kommer att tas från den verkliga kampen mot arbetslöshet. Det är en förolämpning mot arbetslösa och låginkomsttagare, och de kommer uppfatta det så.

Ahlqvist
Herr ordförande! Den europeiska volontärtjänsten för ungdomar är ett viktigt steg mot ett medborgarnas Europa. I detta hus tas många beslut som inte alltid har så stor betydelse för den enskilde medborgaren i unionen. Men när det gäller volontärtjänsten, så tvekar jag inte att understryka dess vikt. Den ger både personlig utveckling, erfarenhet och ny kompetens för samhällets viktigaste resurs: vår ungdom.
Jag vill därför tacka föredraganden, Fontaine, för hennes utmärkta arbete. Hon har på ett öppet sätt lyssnat och tagit emot olika förslag av oss i kulturutskottet. Jag vill också tacka min partikamrat Vecchi. Vi känner alla till hans betydelse som en initiativtagare till volontärtjänsten.
Det finns mycket positivt i detta program. Personligen skulle jag dock vilja understryka det ömsesidiga utbytet med tredje land. EU: s utveckling styrs inte enbart av oss som bor inom unionen, utan den påverkas också av dem som bor utanför. Därför är det viktigt att ungdomar från tredje land får möjlighet att komma till oss och uppleva kulturen i olika delar av Europa. Inte minst viktigt blir detta vid en eventuell utvidgning mot öst.
Ungdomarna är Europas framtid. De måste ges möjlighet att mötas, ty när människor möts skapas diplomati. På detta sätt motverkas ett " fortress Europe" .

Pex
Herr ordförande, efter så många talare vill jag inte förfalla till upprepning, men jag vill dock upprepa det som många redan sagt före mig, att fru Fontaine som föredragande, förtjänar våra komplimanger för innehållet i sitt betänkande, men också för det snabba sätt som hon har gjort så mycket arbete på. Jag vill också ge min komplimang till kommissionären, fru Cresson, som med handlingskraft har lämnat fram detta förslag och antagligen snart kommer att få enormt stora svårigheter att också få detta förslag finansierat.
Det är tydligt, vad många också redan har sagt, att detta program är av oerhörd vikt för våra ungdomar, och att ungdomarna är av oerhörd vikt för den vidare uppbyggnaden av Europa behöver inte vidare demonstreras. Men det betyder alltså att vi talar om en oerhört viktig del av den totala politiken för att Europa skall bli ett. Det betyder också att vi här inte får tala om ett program som är en hobby för fru Fontaine, eller en hobby för fru Cresson eller för kulturutskottet i detta parlament. Det handlar här om en viktig del av politiken för den europeiska integrationen. Varför säger jag det? Eftersom jag är rädd för att vi snart måste slåss för en budget för denna viktiga del, och att många av våra kollegor som skattemyndighet kommer att säga: nu finns det så många program, kulturutskottet måste tygla sig lite, eller ministerrådet skulle kunna säga: parlamentet måste tygla sig lite.
Den senaste tiden har vi haft väldigt dåliga erfarenheter av samma ministerråd när det handlar om viktiga kulturprogram. Jag skulle därför vilja yrka på att vi bara börjar med detta program när det finns en tillräcklig budget för att se till att ungdomarna, för vilka detta program är avsett för, också kan delta i detta program, och att inte bara den lilla gruppen som kan hitta vägen, kan pröva detta program. Vi får inte locka ombord unga med mat och sedan dra bort den i samma ögonblick som de vill äta. Det skulle vara en dålig sak för att göra Europa till ett. Då sår vi endast besvikelser i stället för hopp.

Garosci
Herr ordförande! Det är med tillfredsställelse vi hälsar förslaget om europeisk volontärtjänst för ungdomar, ett förslag som föddes i Europaparlamentet och som presenterades under det senaste italienska ordförandeskapet. Det handlar om ett initiativ som gör det möjligt för morgondagens medborgare att växa upp i ett sammanhang som inte är nationalistiskt utan som äntligen är europeiskt. Vi instämmer i innehållet och i förslagen från utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning och media och vi tackar föredraganden. Det gäller förslag om en ökning av finansieringen och en höjning av maximiåldern för deltagande från 18 till 29 år, i stället för 25 år. Internationaliseringen av marknaden innebär risker, men även möjligheter för dagens skolungdomar och universitetsstuderande och i morgon skall de möta utmaningarna på arbetsmarknaden. Det är viktigt att de då kan förstå den nya arbetsmiljön och de möjligheter den har att erbjuda.
Vi vill bara uppmana kommissionen att utarbeta ett strategiskt dokument som håller det andra programmet " Ungdomar för Europa" vid liv och som låter de två initiativen utvecklas parallellt och som komplement till varandra. Vi anser slutligen att de mest framkomliga vägarna i det nya volontärprojektet är miljö, idrott och vård av kulturarvet: det är framför allt i samband med dessa sociala värderingar som ungdomarna möts och växer tillsammans.

Amadeo
Herr ordförande! Låt mig gratulera fru Cresson och föredraganden till detta viktiga betänkande. Principen om medborgarskap skall förverkligas på ett ansvarsfullt sätt, och förslaget att inrätta en europeisk volontärtjänst skapar, enligt vår åsikt, möjligheter för att integrera de europeiska ungdomarna i föreningslivet och ger dem en möjlighet att skaffa sig en fördjupad erfarenhet av yrkeslivet.
Problemet med finansieringen är naturligtvis viktigt och vi anser att man bör anstränga sig för att höja de föreslagna avsättningarna, liksom vi anser det viktigt att de unga volontärerna får fullständig information vad gäller sina rättigheter och skyldigheter och att man ser till att den europeiska volontärtjänsten passar in i de nationella systemen och att den kan integreras i de planer som tagits fram av olika nationella regeringar för att bekämpa arbetslöshetskrisen.
Vi vill också att de unga europeiska volontärerna skall garanteras sina rättigheter vad gäller socialförsäkringar och under hela den tid som tjänsten varar befrias från att betala de avgifter som hänger samman med den aktuella sysselsättningen.

Matikainen-Kallström
Herr ordförande, jag vill tacka Fontaine för det utomordentliga arbete hon lagt ner på frågor i anslutning till programmet "Europeisk volontärtjänst för ungdomar ". Det är här fråga om ett omfattande och viktigt ungdomspolitiskt program, som när det lyckligen genomförts på ett lyckat sätt kommer att ha betydande multiplikatoreffekter på ungdomarnas rörlighet och arbetsmöjligheter överallt i Europa.
Genomförandet av programmet kärvar emellertid i ett flertal medlemsländer. Särskilt stora är problemen i frågor rörande det sociala skyddet och beskattningen. Mitt hemland Finland är ett bra exempel på allvaret i de problem som förhindrar programmets genomförande. I Finland känner arbetslagstiftningen inte begreppet volontärarbete. I praktiken innebär detta, att den unge volontären i Finland betalar mer skatt för utfört volontärarbete än vad ersättningen är. Detta problemområde som hör till det nationella beslutsfattandet gör det inte möjligt att genomföra principen om reciprocitet mellan de olika medlemsländerna. Åtminstone vi finländska ledamöter av Europaparlamentet borde arbeta aktivt tillsammans över partigränserna i olika nationella forum för att få bort problempunkterna. Vi måste omedelbart skrida till verket eftersom dessa problem leder till att volontärarbetarna på ett obegripligt sätt utsätts för olika bemötande i olika medlemsländer och äventyrar därigenom projektets framtid.
Till sist skulle jag vilja förena mig med utskottets åsikt att kommissionen före utgången av nästa år måste ge parlamentet och rådet en redogörelse, som innehåller observationer om tyngdpunkterna i unionens ungdomspolitik inför nästa årtusende. Kommissionen borde ovillkorligen i sin berättelse ta ställning till framtiden för programmen "Ung i Europa " och "Europeisk volontärtjänst för ungdomar " och för framtiden för ett eventuellt program Barn i Europa, som barnorganisationerna föreslagit.

De Esteban Martin
Herr ordförande, mina damer och herrar, jag vill också sälla mig till gratulationerna till Fontaine och kommissionären.
Mina damer och herrar, frivilligåtgärden har idag omvandlats till ett av de grundläggande åtgärdsinstrumenten inom det civila samhällets sociala område. En frivillig europatjänst skulle utan tvivel bidra till att överbrygga befintliga kulturella och sociala skillnader och, framför allt, gynna toleransen, freden och den internationella solidariteten.
Vårt huvudmål är att gå förbi isolerade erfarenheter, som inte samordnats i ett bredare program, som gör det möjligt för ett större antal ungdomar att bedriva en verksamhet av allmänt intresse inom en multinationell ram. Detta är skälet till att jag bestämt stöder föredragandens ändringsförslag till kommissionens förslag om en budgetökning till programmet och om behovet av att erkänna juridiska bestämmelser för den europeiska frivilligtjänsten.
Det är rättvist att denna tjänst får ett socialt stöd, ett erkännande och ekonomisk ersättning. Beroende på de komplicerade gällande bestämmelserna i medlemsstaterna har många som avslutar sin frivilligperiod och återvänder hem inte fått någon kompensation för sina ansträngningar. För att kunna gå vidare med en sådan tjänst, på det sätt man här sagt, är det nödvändigt att de frivilliga erkänns på ett sådant sätt att samtliga unga medborgare i våra medlemsstater kan dra nytta av en och samma tjänst.
Jag oroar mig framför allt för att frivilligtjänsten kan användas eller utnyttjas på ett felaktigt sätt för att lösa arbetslöshetsproblem. Ramarna för ett europeiskt program bör omfatta de garantier som önskas i termer som fri cirkulation, vistelserätt och social trygghet. Det är också lämpligt att samvärdera erfarenheten, och detta kan enbart lyckas, hävdar jag, inom en tydlig och konkret juridisk ram.
Vi kan i Europa inte låta bli att ta hand om vår framtid. Vi kan alltså inte avstå från att ta hand om våra ungdomar, och i synnerhet inte när dessa ungdomar är beredda att samarbeta på ett generöst sätt med vårt samhälle. Jag anser det vara vår skyldighet att hjälpa och stödja dem i allt som står i vår makt.

Cresson
Herr ordförande, ärade ledamöter, det är med stor tillfredsställelse som jag befinner mig här bland er idag för att ta upp framtiden för den europeiska volontärtjänsten för ungdomar, tack vare förslaget till beslut om ett flerårigt program.
Jag skulle mer särskilt vilja tacka Fontaine för det utmärkta betänkande hon har lagt fram och även alla de som har deltagit i debatten, som jag har lyssnat till med stor uppmärksamhet.
Det här förslaget till beslut bekräftar det fruktbara samarbete som har upprättats mellan Europaparlamentet och kommissionen. Europaparlamentet har alltid stött idén om en volontärtjänst på gemenskapsnivå. Som ett svar på er resolution av den 22 september 1995 antog kommissionen, redan i januari 1996, ett arbetsdokument om en europeisk volontärtjänst för ungdomar, innan ett förslag till beslut utformades, det förslag som är föremål för era arbeten.
För övrigt vill jag informera er om att kommissionen aktivt stöder det spanska förslaget om att införliva en ny artikel om volontärtjänsten i fördraget och jag kan tala om för er att förslaget från det nederländska ordförandeskapet innefattar en deklaration som betonar vikten av volontärtjänsten. Så om man behåller det här förslaget från det nederländska ordförandeskapet, vilket man kan tänka sig, kommer det att vara en viktig etapp på stats- och regeringschefsnivå. Jag vill tillägga att budgetposten B3-1011 som ni inrättade under 1996, i syfte att starta en pilotverksamhet i frågan, och förnyelsen av anslaget för 1997 som, hoppas jag, kommer att kompletteras av Notenboom-förfarandet, har gjort det möjligt för kommissionen att konkretisera och pröva sina riktlinjer, i samarbete med medlemsstaterna.
Nå, var står vi idag? Ute på fältet möter det här initiativet, och det vet ni, ett mycket stort gensvar bland ungdomar, i form av förslag till värdar. 1 000 projekt, som täcker hela Europa, från Island till södra Spanien, har valts ut av nationella förmedlingar och av kommissionen. Och det enligt kriterier för de föreslagna verksamheternas allmänna intresse och individuell handledning för de unga volontärerna.
Dessa projekt omfattar de mest varierade verksamhetsområden och gör det möjligt för ungdomar att i handling ge uttryck åt solidariteten mellan européer, samtidigt som det ger dem en verkligt utvecklande erfarenhet inom det sociala området, men också inom kulturell verksamhet, miljöskydd och alla slags ledsagande verksamheter, t.ex. för sjuka, i synnerhet de aidssjuka och sjuka barn. Mångfalden är mycket stor, mycket större än vad vi för övrigt räknade med i början, eftersom vi inte kunde förutse alla förslag som skulle sändas till oss av sammanslutningar på gräsrotsnivå.
Antalet förfrågningar, överflödet av projekt och entusiasmen hos de ansvariga visar intensiteten i viljan till engagemang, som uppfyller ungdomarna lika mycket som de lokalt valda och många personer i föreningsvärlden. Det vittnar om djupet i strävan att skapa medborgarnas Europa. Här är stödet från parlamentet helt och hållet avgörande, för det ger, bättre än andra institutioner, uttryck åt denna medborgerliga strävan.
Under juli månad skall kommissionen publicera en andra etapprapport, som kommer att ge detaljerade siffror och en analys av pilotverksamhetens genomförande. För att svara på en av de frågor som har ställts - snart får jag tillfälle att utfärda certifikat till de första volontärer som kommer att ha avslutat sin volontärtjänst.
Vi har redan ett stort antal positiva utkomstmöjligheter i frågan. Jag skulle vilja meddela er att det finns, om ni inte redan känner till det, en liten skrift som heter "Europeisk volontärtjänst - Info till volontärer ", den finns på tre språk: engelska, franska och tyska, och delas i princip ut till alla parlamentsledamöter - tala gärna om för mig om det stämmer - och för övrigt, till nationella organisationer, som också delar ut dem till de projektansvariga.
Jag önskar att det här dokumentet får en stor spridning, eftersom den innehåller mycket konkreta exempel på genomföranden, såväl inom Europeiska unionen som i tredje land. Där kan man se hur ungdomarna har slutit upp för Europeiska året mot rasism. Där finner man mottagningsprojekt och förslag till mottagarorganisation som ännu inte har funnit volontärer. Den här skriften kommer ut med en och en halv månads mellanrum. Den skall stå till ert förfogande, såväl som till de nationella delegationerna. Om det händelsevis inte skulle vara så, ber jag er att meddela mig det. Den kommer också att finnas tillgänglig på Internet så att man, med hjälp av Europa-servern, lätt kan utnyttja den. Således vad gäller dem som beklagar - och jag är en av dem - att informationen inte har fått tillräcklig spridning, inrättar vi ett system som regelbundet kommer att informera dem som är intresserade. Å andra sidan, om vi hade spritt informationen alltför mycket hade vi riskerat att göra många besvikna, eftersom vi när allt kommer omkring har alltför många förfrågningar. Naturligtvis väntar sig kommissionen en betydande ökning av antalet unga volontärer under de följande två månaderna. Många ungdomar har väntat till slutet av universitets- eller skolåret för att engagera sig. Vi vet alltså att vi kommer att se en större tillströmning under de två närmaste månaderna.
750 nya projekt har just godkänts och kommer att lanseras under de närmaste veckorna. Ytterligare ett hundratal projekt förbereds och bör genomföras i slutet av sommaren. Självklart kommer Europaparlamentet regelbundet att informeras om pilotverksamheten och dess utvärdering.
Jag kommer nu fram till förslaget till beslut om det fleråriga programmet. I betänkandet som läggs fram till er idag har Fontaine gjort en fullständig sammanfattning av det här programmets anda och räckvidd. Programmet, som grundas på artikel 126 i fördraget, går inom ramen för EUsamarbetet inom området för ungdomsfrågor. Det kompletterar alltså programmet "Ungdom för Europa ", det syftar till att göra det möjligt för ungdomar att både utöva ett solidariskt medborgarskap och skaffa sig sakkunskaper och kompetens i en informell utbildningsmiljö.
Kommissionen är glad över att konstatera att Europaparlamentet stöder dess tillvägagångssätt och har försökt berika sitt förslag med hjälp av de ändringsförslag som föreslås av utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning och media och av utskottet för utveckling och samarbete. Vi kommer alltså att i stor utsträckning kunna ta med dessa ändringsförslag, antingen i beslutsinnehållet eller i de riktlinjer som medföljer verkställandet av programmet "Europeisk volontärtjänst för ungdomar ".
Kommissionen tar närmare bestämt med ett antal ändringsförslag som rör följande ämnen: utvecklingen av samarbetspolitiken inom området för ungdomsfrågor, vikten av enhetlighet och samordning med programmet "Ungdom för Europa " och nödvändigheten av att undanröja juridiska bestämmelser som hindrar ungdomars rörlighet över gränserna.
Alldeles nyss syftade man på problemet med skattemyndigheten i Finland, men jag tror mig veta att saker och ting håller på att utvecklas där. Det är faktiskt så att medlemsstaterna, under era påtryckningar, var och en hos sig, blir medvetna om nödvändigheten av att ändra juridiska och skattemässiga bestämmelser som under dessa omständigheter självklart är absurda. Jag vet att det fortfarande är mycket svårt att förändra dessa saker, men när allt kommer omkring vet jag att ni är de bästa talesmännen - mycket bättre än kommissionen, för det är inte dess kompetensområde - för att kunna övertyga de ansvariga i respektive regering att man behöver fatta ett visst antal beslut.
Andra ämnen som kommissionen har tagit med: bidraget till ett verkligt europeiskt medborgarskap när det gäller ideal som demokrati, tolerans och Europabyggets sammanhållning. Föreningsvärldens roll för ungdomars delaktighet, som har svårare att få tillgång till gemenskapsprogrammen, har betonats av vissa bland er. Det gäller att man gör en särskild insats för de unga som inte helt naturligt vänder sig till de mottagarorganisationer som har reserverats för dem. Det krävs alltså en åtgärd som verkligen satsar på det, den kan för övrigt, enligt min mening, i stor utsträckning komma från de lokala myndigheterna.
Att ungdomar från tredje land är delaktiga i programmets verksamheter, i deras hemland eller inom Europeiska unionen samt hänsynstagandet till vissa specifika aspekter för volontärtjänsten i utvecklingsländer och även i länderna i Central- och Östeuropa. Betydelsen av språklig och interkulturell förberedelse - vissa av er ansåg att igångsättningen var något dyr, men vi får inte göra misstag. Vi måste alltså ha full garanti för att dessa ungdomar, framför allt om de åker till ett land utanför EU, verkligen är väl förberedda.
Vikten av lämplig information och att göra volontärerna medvetna om deras rättigheter och skyldigheter (det utgör faktiskt en del av den här utbildningen), en viss flexibilitet rörande den övre gränsen för åldersgruppen, i synnerhet för projekten i tredje land. Här ansluter jag mig till de förslag som har utformats: lika möjligheter och att lätt ha tillgång till programmet, för alla ungdomar - det togs upp alldeles nyss - och likaså jämlikhet mellan flickor och pojkar, naturligtvis.
Bland ändringsförslagen som kommissionen inte har kunnat ta med, av juridiska skäl, förekommer den del i ändringsförslag 11 som rör förbindelserna med de nationella civilförsvarstjänsterna, eftersom de lyder under medlemsstaternas befogenhet. Det handlar ändå om ett viktigt ämne, som vi borde undersöka grundligare, särskilt vid diskussionerna i rådet. Ändringsförslagen 1, 4, 7, 10 och 38 har kommissionen inte kunnat ta med, även det av juridiska skäl. Subsidiaritetsprincipen har också lett till att kommissionen inte tog med en del av ändringsförslag 28 och 29, som berör punkter som uteslutande lyder under medlemsstaternas befogenhet.
Kommissionen har inte heller kunnat ta med ändringsförslagen 30, 31, 32, 33, 34 och 35 som rör kommittésystemen. Ni vet att det gäller ett mycket känsligt ämne, som medlemsstaterna är väldigt engagerade i. Naturligtvis skulle allt som leder till en förenkling av kommittésystemen få mitt fulla stöd, men vi är ännu inte där.
Ändringsförslag 20 till sist, rörande budgeten, kan inte på det här stadiet tas med av kommissionen, även om det självklart får all min sympati.
Jag skulle inte vilja avsluta utan att ännu en gång tacka utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning och media och särskilt dess föredragande, Nicole Fontaine, men också skugg föredraganden, Luciano Vecchi, ordförande för utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning och media samt Pex, såväl som de politiska gruppernas samordnare, utskottet för utveckling och samarbete samt budgetutskottet. Deras utmärkta arbete, och de mycket konstruktiva ändringsförslagen, förtjänar att framhävas.
Jag vill också tacka Europaparlamentet i sin helhet för det osvikliga stöd och intresse som det har visat för det här projektet.

Vanhecke
Ordförande, kommissionären, fru Cresson, har just gjort ett intresseväckande meddelande. Hon har presenterat en ny publikation från kommissionen för detta parlament. En ny publikation som skall vägleda det gemensamma aktionsprogrammet för europeiskt volontärsarbete. Denna publikation är avsedd för i princip alla ungdomar i den Europeiska unionen. Hon har sagt att den skall ges ut på tre språk, franska, engelska och tyska. Måste vi därav dra slutsatsen att den Europeiska kommissionen inte vill respektera kravet, inte bara från detta parlament utan från det Europeiska fördraget själv, att alla officiella språk i unionen förtjänar och skall behandlas jämställt? Jag skulle gärna få ett svar på denna fråga.

Cresson
Dessa dokument vänder sig inte till alla ungdomar, de vänder sig, som jag sade, till parlamentets ledamöter och de nationella organisationerna. Efter ert inlägg trodde jag mig förstå att er önskan är att vi inte slösar med allmänna medel.
Vi försöker alltså göra saker och ting på ett snabbt sätt. Jag trodde mig också förstå att ni snarare var motståndare, liksom för övrigt medlemmarna av samma politiska gruppering här i Europaparlamentet, till det här försöket och den här utvecklingen när det gäller volontärtjänsten.
Vi har inte mycket pengar till att börja med. Vi måste vara mycket uppmärksamma. Naturligtvis, allt som finns på Internet existerar i allmänhet, som ni vet, på ett ytterst begränsat antal språk. Vad oss beträffar distribueras den här broschyren i medlemsstaterna och de nationella organisationerna, det skulle självklart kunna göras översättningar lokalt, desto mer som det gäller konkreta exempel. Vi gör för övrigt allt för att hjälpa dem med det. Man kan inte säga att detta kostar för mycket och samtidigt klandra oss för att uträtta saker och ting på ett sätt som är så sparsamt som möjligt.
Det handlar alltså om en första början. Kanske kommer man en dag att kunna publicera den här broschyren på samtliga språk. För ögonblicket har vi valt att börja så här. Det handlar om en sak som kan betraktas, inte som en sekundär fråga (jag säger inte att det inte är viktigt att alla skall kunna läsa dessa texter på sitt eget språk), men väl som ett första projekt som sätter igång med ganska begränsade ekonomiska villkor - vilket ni för övrigt själv betonade - därför skulle jag önska att man inte anför det argumentet mot oss. Vi kommer alltså självklart att göra allt för att dessa texter snabbt görs tillgängliga på alla språk, lokalt.

Elchlepp
Fru kommissionär! Hur snabbt kan det enligt din åsikt vara möjligt, att få fram de interna statliga bestämmelserna, för att skattebefria de beviljade traktamentsersättningarna och åstadkomma de nödvändiga försäkringsbestämmelserna? Detta är ju också av betydelse för prognosen när det realistiskt går att lämna in ansökningar för detta program.

Cresson
Jag tror inte att det faktum att vi idag befinner oss i en situation som fortfarande är mycket otillfredsställande har bromsat utvecklingen särskilt mycket, eftersom antalet förfrågningar vida överstiger de nuvarande möjligheterna till att ta emot ungdomar.
Det problem ni syftar på är ett betydande problem. Det rör inte bara de unga volontärerna utan också forskarna, vars stipendier beskattas på ett absurt sätt i vissa medlemsstater, såväl som t.ex. praktikantutbyten. Ni känner till att vi har satt igång en roterande praktik, som också är ett mycket intressant utbildnings- och utvecklingsprogram: man gör sin praktik i en annan medlemsstat, man erhåller en liten lön och, naturligtvis, råkar man i konflikt med skattesystemet i den stat där man gör sin praktik.
Vi har också publicerat en grönbok som skall debatteras i rådet. Jag skulle önska att frågan om hinder mot ungdomsutbyten behandlas på ett övergripande sätt, och att man alltså samtidigt tar upp ungdomarna i volontärtjänst, praktikanter och unga forskare som t.ex. avslutar en doktorsexamen. Kommissionsledamot Monti som har ansvar för inre marknaden och som jag samarbetar med i den här frågan, ägnar sig aktivt åt det här. Vi hoppas kunna övertyga medlemsstaterna så snabbt som möjligt. I det avseendet - och även här syftar jag inte bara på de enorma hinder mot rörligheten som har konstaterats när det gäller volontärtjänsten, utan också de som har konstaterats när det gäller alla berörda ungdomar - ber jag er att göra lämpliga uppvaktningar i era medlemsstater, summorna som medlemsstaterna skall bidra med är löjligt små eftersom lönerna i fråga är minimala. På så sätt blir det framför allt inrikesministerierna som kontrollerar de unga som reser in i landet.
Men nu har vi inte skapat Europa enkom för kapital och varor. Vi har skapat det för mäns och kvinnors rörlighet, och ungdomars rörlighet i synnerhet, och jag skulle följaktligen vara er mycket tacksam om ni hjälpte oss med denna övertalande kampanj som vi är tvingade att föra gentemot medlemsstaterna. Men ännu en gång, det är en fråga som lyder under subsidiaritetens område, och som i varje medlemsstat dessutom rör flera ministrar: finansministern, inrikesministern, och socialministern för problem med social trygghet. Nu kan vi inte multiplicera fyra eller fem ministrar med femton. Det är just det som är problemet. Allt som är horisontellt är mycket svårare än det som är vertikalt. Vi har alltså verkligen behov av parlamentets stöd i den här frågan.

Ordföranden
Jag förklarar debatten för avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag kl. 12.00.

Åtgärdsprogrammet Sokrates
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A4-0188/97) av Pack för utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning och media om förslag till Europaparlamentets och rådets beslut (KOM(97)0099 - C4-0132/97-97/0103(COD)) om ändring av beslut 819/95/EG om fastställande av gemenskapens åtgärdsprogram Sokrates.

Pack
Herr ordförande, bästa kollegor! Vi talar idag om Sokratesprogrammet. Idag gäller det ingen utvärdering utan idag är enbart en tidpunkt, som fastställdes redan 1995 i förlikningsprocessen, när vi ska träffas för att fastställa, huruvida det, som vi 1995 anslagit för programmet i form av likvida medel för fem år, räcker till eller inte. Detta oaktat låter ni mig säga några ord om detta program och dess utomordentliga betydelse.
Detta program sattes igång, inte för att hindra medlemsstaterna i deras arbete, utan för att i alla sammanhang markera ett mervärde för den europeiska utbildningen, för att främja den europeiska dimensionen inom utbildningsväsendet och därigenom föra Europeiska unionen närmare sina medborgare. De positiva resultaten från detta program kunde i samband med detta europeiska samarbete inom utbildningsområdet etableras inom helt nya branscher. Jag påminner om, att vi i den del av programmet, som kallas KOMENIUS, för första gången sysselsatte oss med skolpartnerskap, att vi för allra första gången tagit upp vuxenutbildning, ett område som också under fjolåret - det livslånga lärandets år - spelat en stor roll, att vi för första gången tagit hänsyn till distansundervisning och öppen undervisning samt att i detta program ingick ett program - Erasmus - som var ett oerhört framgångsrikt program för denna Europeiska union och också en skapelse av detta parlament - och att det gör det möjligt för studenter, att utomlands bedriva studier, som sedan också godkänns i hemlandet. I detta program ingår också programmet för främmande språk, Lingua, för förvärvande av kunskaper i främmande språk.
Jag tror alltså, att det är ett program, som berör oändligt många människor, från barn i åldrar från sex år upp till vuxna i seniorutbildningar, vilka vill ha något nytt att säga i Europafrågan och som vill uppleva Europa på nytt.
Vi har i detta program också skapat möjlighet inom de 15 medlemsstaterna - just också vad gäller grundutbildning och fortbildning för lärare - att få ett litet mervärde för den europeiska dimensionen i läroplanerna. Ty hur kan jag idag förvänta mig, att våra barn ska uppfostras till europeiska medborgare, om deras lärare är Europanoviser? Också lärarna måste i både sin grundutbildning och i sin fortbildning uppfostras till verkliga européer, så att de kan vidareföra detta till barn, ungdomar och studenter.
Detta program är ett uttalat bra program och det uppfyller precis det som står i artikel 126 i fördraget. Det bidrar till en kvalitativt högtstående utbildning över hela gemenskapen.
Till alla, som har något emot detta, måste jag säga, att det rör sig inte om, att vi underminerar subsidiariteten. Vi gör bara det, som medlemsstaterna inte vill och ibland inte heller varit i stånd att göra. Överlåt då äntligen åt oss att också vidare göra, det vi är bra på!
Detta program har ett stort problem, nämligen att det har för lite pengar. Jag skulle nu inte vidare vilja gå in på innehållet. Jag skulle bara vilja säga, att detta program upprättades för tolv medlemsstater 1995. Sedan tillkom tre medlemsstater och alla EWR-staterna. Nu har vi fattat ett politiskt beslut, vilket också parlamentet understött, att också de associerade staterna ska delta. Vi vill ha med unga polacker, unga ungrare, unga tjecker, unga slovaker, unga rumäner, ester, letter och litauer. Vi vill få med alla i detta program, eftersom vi på detta sätt kan få en kraftfullare europeisering också i dessa länder. Och nu står vi där och har inga pengar! Vi har bara de pengar, som beviljades oss 1995. Det räcker naturligtvis inte ens för det, som vi själva satt upp som mål.
Vi sade då till rådet, att vi röstar bara för förlikningsresultatet, om vi efter två och ett halvt år gemensamt ställer frågan: räcker pengarna? De räcker inte! Jag skulle behöva minst 165 miljoner ecu under två år, för att någotsånär täcka det, som vi själva satt upp som mål. Vi är beskedliga och säger, att vi tar bara 100 miljoner ecu under övervägande, eftersom vi därigenom någotsånär går runt. Men om vi lyder kommissionen med de av mig föreslagna 50 miljonerna - mera kunde de inte kräva, eftersom de utsätts för andra påtryckningar - då har vi för framtiden till och med mindre än vi egentligen planerat för oss tolv.
Därför tror jag, att vi inte gör oss någon tjänst om vi sparar inom detta område. Vi gör oss ingen tjänst och vi beslår oss med lögn. Om vi lyssnar på politikerna talar de alltid om, att Europa är ett medborgarnas Europa. Och medborgarna berörs just av detta program i alla levnadsskiften, i alla livsåldrar. Men vi går till dem och säger, att vi ger inga pengar.
Jag ber er stärka Europaparlamentet i dess kamp mot rådet, för att kunna få ut ett bättre resultat av rådet i förlikningskommittén! För detta behöver jag en hög röstandel i detta parlament.

Evans
Herr ordförande, detta är förstås, som alla inser, ett mycket viktigt program och jag kommer tydligt ihåg de långdragna diskussioner vi hade under 1995 om förlikningsförfarandet som, som vi vet, är en oupplöslig del av bakgrunden till varför var vi idag står där vi står vad gäller finansieringen.
Pack har redan vältaligt yttrat sig om värdet och vikten av detta program och Cresson tog tidigare också till orda. Detta program är viktigt eftersom Europa måste vara, och är, mer än bara storföretagande och kapital, att flytta pengar runt i Europa och att människor skall bli rikare och rikare. Det handlar om människor, det handlar om unga människor. Det handlar om att involvera skolar och utbildningsinstitut över hela Europa och att ge dem möjlighet att samarbeta med varandra.
Sokrates har varit en stor framgång. Folk talar om programmet och man skriver ofta till mig för att få reda på mer om det. Det är fullbokat fyra gånger om. Vi skulle finna massor av studenter till varje plats. Studenter som har deltagit i de program eller studerat vid de skolor som deltagit i utbytet har fått fantastiska erfarenheter som de kommer att minnas under resten av sina liv, och det är de som lägger grunden till det Europa vi vill se.
Det är bara en liten budgetökning som vi ber om. Jag önskar att det vore mycket mer än så, eftersom detta är en verkligen nyttig investering. Europaparlamentet och Europeiska unionen ger stöd till tobaksodling, till uppfödning av tjurar till tjurfäktningar och, om vi skall tro pressrapporterna denna vecka, uppfödning av skalbaggar i Italien till färgämne i alkoholhaltiga drycker. Detta till trots tycks vi tveka inför eller motsätta oss en liten ökning i detta projekt.
Jag önskar att det var en större ökning, men vi måste argumentera för detta, för dagens och morgondagens ungdomars skull.

Pex
Herr ordförande, Europas ungdom kan vara stolta över att de representeras av bland annat fru Pack som i sista stund har lyckats, så att vi nu kan tala om detta program och budgetkompletteringen. Det är egentligen en skandal att vi måste använda så förskräckligt mycket energi åt detta, för så som fru Pack redan tydligt har sagt, det var avtalat att vi efter en viss tid åter skulle titta på budgeten och det finns det alltså all anledningen till nu, när detta program som är så framgångsrikt och hotar att gå under av sin egen framgång, har utvidgats till så många fler länder.
Som ordförande för kulturutskottet bestormas jag av vissa länder som säger: ni har tillåtit att vi får delta i programmen, våra projekt ligger klara, men vi kommer ännu inte fram till matskålen med våra program. Också här igen, precis som jag nyss sa vid det andra programmet, sår vi besvikelse i stället för att vi sår visionen att ungdomen har framtiden och att Europa behöver ungdomen för sin egen framtid. Det är mycket farligt.
När vi snart pratar om unionens upplysningspolitik - och det måste vi prata om, för det är dåligt ställt med den - då är det inte stor mening med att ge mer pengar till förbättringar av information om vi i kontakterna med så många medborgare och med så många ungdomar vid spridning av information om detta program sår besvikelse. Det är kontra-produktivt, och det betyder att det inte finns något annat alternativ, vare sig för oss, eller för rådet, än att acceptera att detta program är framgångsrikt, den europeiska integrationen tjänar som huvudgren och måste därför utvidgas till alla länder som är berörda i den europeiska integrationen. Konsekvensen av det är naturligtvis, om man vill att programmet blir tillgängligt för alla, då måste budgeten för det ökas. Det är, och jag vet att den termen tolkas annorlunda, egentligen också förpliktade utgifter, för man kan inte lura befolkningen. Om man ger befolkningen rättigheter, om man ger ungdomen rättigheter, då måste de också kunna utöva de rättigheterna. Det betyder alltså att det här inte ens finns friheten att diskutera om vi verkligen måste öka budgeten. Vi har hållit fram en korv för befolkningen och vi kan inte tillåta oss, inte heller kan ministerrådet tillåta sig, att därefter säga till befolkningen: synd, men den korven gäller bara för ett begränsat antal, och resten får ingenting.
Jag avslutar med en enträgen begäran till den Europeiska kommissionen att här tillsammans med parlamentet kämpa för en värdig budgetkomplettering för det här programmet nu och i framtiden.

Baldi
Herr ordförande, mina damer och herrar! Jag vill först av allt tacka Pack och jag instämmer naturligtvis i mina föregångares gratulationer.
Låt mig påminna om den stora framgång som åtgärdsprogrammet Sokrates har varit i Europeiska unionen, framför allt vad gäller förstärkningen av den högra utbildningen med Erasmus och språkutbildningen inom ramen för Lingua. Sokrates har på ett otroligt sätt främjat rörligheten och utbytet mellan studenter, lärare och assistenter och bildandet av nätverk för samarbete. Programmen för samarbete mellan universiteten har fram till idag uppnått siffran 2 673. Framgången med Sokrates har lett till en ökning av ansökningarna om deltagande i de olika verksamheter som ingår i programmet, framför allt med början år 1995, vad gäller studenter och lärare. Inom Europeiska unionen finns det ungefär 60 miljoner elever och 11 miljoner studenter.
Europeiska kommissionen har föreslagit en höjning med 50 miljoner ecu av den budgetavsättning som rådet redan bestämt till 850 miljoner ecu för perioden 1995-99. Detta belopp, som är betydligt lägre än de 1005 miljoner ecu som fanns i det första förslaget för de tolv medlemsstaterna, är definitivt otillräckligt för de nuvarande 15 medlemsstaterna och för länderna inom EFTA, Central- och Östeuropa och Cypern, som numera omfattas av programmet. Under perioden 1989-99 kommer länderna i norra Europa och Cypern att aktivt ta del av programmet, länderna i Central- och Östeuropa kommer att få del av programmet med hjälp av medel från Phare-programmet på cirka 70 miljoner ecu, och detta deltagande, om man vill att det skall vara någon mening med rörligheten, skall vara kopplat till en motsvarande rörlighet från medlemsstaternas sida, vilket bör kosta ytterligare cirka 70 miljoner ecu.
Efterfrågan överstiger med andra ord vida programmets ekonomiska möjligheter. Det är därför uppenbart att om vi verkligen vill förstärka den europeiska utbildningen genom informationskampanjer och dialog mellan medborgarna, för övrigt en idé som lanserats av unionen själv, så måste vi ge denna idé de finansiella resurser som krävs. I annat fall kommer vi att förlora trovärdighet i deras ögon som vill konstruera morgondagens Europa, de ungdomar som av unionen förväntar sig, inte bara ord eller löften, utan konkreta åtgärder, framför allt i en tid som denna när idealen befinner sig i kris och kulturen måste få spela sin roll.

Ryynänen
Herr ordförande, mina varma gratulationer till Pack för ett gott betänkande och för ett kraftfullt arbete till stöd för Sokrates-programmet. Sokrates-programmet kommer att gå till historien som en verklig framgång som just när det kommit i gång är på väg att drabbas av ett för tidigt och sorgligt slut, åtminstone om man ser till målsättningen. Detta kan vi verkligen säga, om programmet inte får den tilläggsfinansiering om hundra miljoner ecu, som det ovillkorligen behöver för att kunna svara mot de ökade behoven. Inte ens med detta tillägg kan man leva upp till de nuvarande medlemsländernas växande behov och förväntningar, eftersom igångsättandet av programmet i CÖE-länderna kräver denna tilläggsfinansiering.
Den av kommissionen föreslagna ökningen med 50 miljoner ecu räcker alltså inte och utskottet för kultur har varit synnerligen enig när man konstaterat, att behov föreligger om en tilläggsfinansiering om minst hundra miljoner ecu. Detta tillägg förutsätter inte nödvändigtvis en ökning av hela budgeten, utan medlen kan tas från något annat, exempelvis från EU: s informationsanslag. Verksamhet av sådant slag som Sokrates-programmet är en mycket bättre och mer positiv form av informationsarbete än förhastat genomförda informationskampanjer.
Det mångsidiga utbildningssamarbete, som genomförs inom ramen för Sokrates-programmet är också det bästa sättet att förbereda sig för ett närmare EU-samarbete och för medlemskap. Därför måste portarna till Sokrates verkligen öppnas för de associerade länderna. Lika orimligt vore det att helt kallt till ungdomarna i de nuvarande medlemsländerna säga, att Sokrates-programmet är ett elitprogram för allt färre utvalda, där antalet och nivån på stipendierna inte tillnärmelsevis motsvarar behovet. Man har emellertid redan nu inom ramen för Sokrates-programmet uppnått en mycket positiv och lovande utveckling för att förbättra kvaliteten på hela den europeiska utbildningen. Särskilt viktigt är det enligt min mening att fortsätta arbetet på att utveckla och vidga lärarnas fortbildning och språkundervisning; dessa områden utgör ju verkliga förutsättningar för att nå fram till ett europeiskt mervärde.
I EU har vi orsak att vara oroade över att medborgarna inte upplever unionens verksamhet som något positivt som berör dem själva. Med tanke på detta har vi inte råd att försvaga trovärdigheten i ett program, som är välfungerande och så viktigt för medborgarna.

Ripa di Meana
Herr ordförande! I gruppen de Gröna anser vi att det idag är absolut nödvändigt att öka avsättningarna till Sokrates-programmet, som skapades på sin tid för att motsvara behoven i endast tolv medlemsstater, om man inte vill äventyra programmets trovärdighet. Den tilltagande ökningstakten vad gäller förfrågningarna om deltagande och framför allt det faktum att elva nya länder kommer att omfattas av programmet från och med 1998, innebär att en ökad belastning på budgeten blir oundviklig för att man skall kunna garantera ett ömsesidigt utbyte mellan Europeiska unionen och de anslutna medlemsstaterna.
Kommissionens förslag om en ökning av anslagen på 5, 9 procent är fullständigt otillräckligt och tar varken hänsyn till den faktiska efterfrågan eller det faktum att programmet öppnas för associerade länder. Vi vill inte att framgången med Sokrates skall äventyras och vi vill inte se att programmet utnyttjas enbart av de studenter som kan tillåta sig att betala kostnaderna för uppehället i värdlandet.
Därför stödjer de Gröna kraftfullt Packs uppmaning: vi begär en rejäl höjning som kan ge en positiv signal till utbildningssamhället och till den allmänna opinionen.

Leperre-Verrier
Herr ordförande, det står klart att de medel som Europeiska unionen tilldelar sin ungdomspolitik står i centrum för förmiddagens debatter.
För det är det som är Sokrates-programmets problem: alla erkänner dess positiva karaktär och nödvändigheten av att utveckla dess åtgärder. Denna uttryckta vilja kommer inte att få någon inverkan om man inte ökar budgetanslaget på ett konsekvent sätt. Det är därför vi bör stödja målet på 100 miljoner ecu som föreslås av föredraganden, Pack, som jag skulle vilja gratulera till det arbete hon har gjort.
Låt oss inte glömma att parlamentet vid förlikningen endast accepterade dessa 850 miljoner ecu, långt under det ursprungliga förslaget, på villkor att målsättningarna ses över efter två år. Därmed kommer vissa central- och östeuropeiska länders associering till de här programmen, vilket är nära förestående, att nödvändiggöra vissa anpassningar, även om associeringen medfinansieras av framför allt Phare-programmet.
Detta är bara ett exempel, men det visar att om vi vill att Sokrates-programmet skall motsvara de förväntningar som det rättmätigt har väckt är det nödvändigt att vi hjälper budgeten på traven.

Linser
Herr ordförande! Även om EU ursprungligen bildades som en ekonomisk union utvecklas den allt mera i riktning mot en utbildningsunion. Med hänsyn till det spända läget på arbetsmarknaden och med tanke på konkurrensen från billigare men dåligt utbildad arbetskraft ligger Europas stora chans i en hög utbildningsnivå.
Vi ser därför i utbyggnaden av gemenskapens handlingsprogram inom utbildningsområdet en intelligent form av bekämpning och en effektiv sådan på medellång sikt av arbetslösheten i Europa och betraktar därför Sokrates-programmet som en viktig investering i Europas framtid. Även om en ekonomisk utökning i princip bör förordas i hög grad, måste dessa medel emellertid omflyttas internt, för att inte belasta totalbudgeten ännu mera och förhindra eventuella höjningar av de nationella medlemsbidragen.
Därutöver håller vi det för oavvisligt, att av de verkställande organen kräva stränga kontroller och full insyn i de understödda projekten, för att på detta sätt förhindra utbetalning av orättfärdiga ekonomiska bidrag. Med avseende på inlemmandet av de mellan- och östeuropeiska länderna i Sokrates-programmet, vilket vi likaså välkomnar mycket, kräver vi dock framtagandet av välgrundade behovsstudier för att reda ut de verkliga ekonomiska behoven.

Elchlepp
Herr ordförande, bästa kollegor! Frågan om en utökning av Sokrates måste i slutänden sättas in i en mycket större europapolitisk ram. Det tjänar emellertid, som vi vet, det europeiska byggnadsverket på ett föredömligt sätt genom att det genom möten och utbytesåtgärder skapar bestående grunder för förståelse mellan folken och bidrar till såväl rörlighet som också ungdomars kompetens inom utbildning och yrke.
Men eftersom allt färre ansökningar om förmåner kan ges positiva besked och anslagen till en del är skamligt låga och leder till en social utslagning, ska det egentligen inte alls vara frågan om någon höjning i det här fallet. Jag gratulerar min kollega Pack till hennes betänkande och utläggningar - även vad gäller de ekonomiska önskemålen - och jag skulle vilja påpeka, att det är mycket önskvärt, att äntligen till fullo inlemma de mellan- och östeuropeiska staterna. Om man emellertid inte ökar anslagen kommer utbytesprogrammen i de västeuropeiska staterna att begränsas.
Vi behöver emellertid också större anslag - och det skulle jag här särskilt vilja betona - för att dämpa de socialpolitiska bristerna i programmet. Så måste exempelvis flera ungdomar från små och medelstora företag få en utbytesmöjlighet. I sammanhanget måste vi också överväga en ny anslagsstruktur. Av egen drivkraft och med egna medel deltar dessa unga människor knappast i utbytesprogrammen. Även dessa ungdomar från yrkesutbildningen behöver det kulturella mötet med grannarna i Europa och därmed det praktiska inövandet av tolerans och öppenhet mot världen.
Detta är viktigt, om vi verkligen vid roten vill angripa den återuppflammande intoleransen och främlingsfientligheten i Europa. Vi måste exempelvis ha möjligheter, att i större utsträckning inom ramen för vänortsförhållanden organisera utbytesprogram. Främmande språk är viktiga i en värld av internationalisering. Emellertid är det otillräckligt med ett deltagande av knappt 1 % av alla yrkeslever i motsvarande utbytesåtgärder.
Näringslivets globalisering kräver också globalisering, d v s internationalisering, av utbildningen. Vår kompetens utsätts idag för konkurrens från andra världsdelar. Här måste vi européer hävda oss även i framtiden. Utbildning, rörlighet och möjligheter på arbetsmarknaden utgör i allt större utsträckning en orsakskedja. I så måtto utgör Sokrates också ett bidrag till sysselsättningspolitiken i Europa.

Heinisch
Herr ordförande! Först mina hjärtliga gratulationer och tack till Doris Pack för hennes stora engagemang. Vi vet alla från våra hemländer hur bra Sokrates-programmet fungerar och vilket gensvar det får.
Jag är säker på, att var och en av oss känner till minst en student, som studerat i ett annat europeiskt land med ett Erasmus-stipendium, eller en skolklass, som kunnat organisera ett utbyte via Comenius. Och trots dessa positiva besked vill vi skära ned anslagen för Sokratesprogrammet. Nej, så får det inte bli! Sokrates är ett av gemenskapens mest kända program, dess aktiviteter motsvarar precis medborgarnas behov och når dem direkt. Programmet kan antecknas för en mängd landvinningar, bl a en ökning av rörligheten inom Europeiska unionen och framsteg med avseende på godkännande av genomförda studier.
Vi kan inte hela tiden prata om närhet till medborgarna och sedan inte klara av att driva ett så framgångsrikt program vidare. Därutöver är jag av den åsikten, att i synnerhet aspekten med vuxenutbildning borde få en större betydelse inom Sokrates-programmet. Enbart genom en höjning av anslagen med minst 100 miljoner ecu kan vi uppnå ett handlingskraftigt förverkligande av det enligt mottot livslånga lärandet. Sokrates kan och måste ge ett bidrag till denna och andra nyskapandeprocesser och ser samtidigt till att Europeiska unionen uppfyller sina målsättningar inom utbildningsområdet och på ett trovärdigt sätt demonstrerar sin närhet till medborgarna.

Florio
Herr ordförande, mina damer och herrar! Åtgärdsprogrammet Sokrates, som tillkom för att främja den europeiska dimensionen inom utbildningen och framför allt för att föra Europeiska unionen närmare medborgarna, har under de första åren av sin existens blivit en framgång som till och med överträffat förväntningarna. Tack vare programmet har ungdomar och vuxna haft möjlighet att lära känna mycket mer av den europeiska verkligheten, dess språk och dess kultur än vad som annars hade varit möjligt. Och detta är ett faktum som vi anser vara av avgörande betydelse när det gäller att nå fram till en bättre sammanhållning på vår kontinent.
Då och då är vi alla överens om att avge ett positivt omdöme om ett initiativ och att bekräfta att det skall stödjas och föreslås på nytt i framtiden. Men det finns ett problem med finansieringen. Ursprungligen föreslog kommissionen, vilket har påpekats tidigare, en total utgift på 1 005 miljoner ecu för tolv medlemsstater. Det slutgiltiga beslutet som togs för två år sedan, avsatte endast 850 miljoner ecu till programmet för totalt 39 länder. Under tiden hade faktiskt antalet medlemsstater ökat till 15 och därtill kommer de 13 länderna inom EFTA, tio länder i Centraloch Östeuropa, samt Cypern.
Jag förstår fullständigt de motiv av ekonomisk karaktär som har lett till att kommissionen har föreslagit en ökning av endast 50 miljoner ecu för programmet, men jag delar synpunkten från föredraganden, som jag för övrigt vill gratulera, att man bör avsätta åtminstone ytterligare 100 miljoner ecu för att finansiera programmet. Jag ingår även i budgetutskottet. Jag vet att det inte borde vara omöjligt att ta dessa resurser från andra konton. Jag tror, för att ta ett exempel, att ett parlament och övriga institutioner i gemenskapen som dagligen möter de överdrivet höga kostnaderna för de fastigheter de arbetar i, borde kunna hitta ett sätt att finansiera detta viktiga kulturella initiativ.

Frischenschlager
Föredraganden har redan talat om Sokrates utbildningspolitiska betydelse. Jag skulle emellertid också vilja understryka den politiska betydelse, som redan antytts. Vi beklagar oss ju överallt över återuppvaknandet av nationella tendenser, framför allt bland ungdom. Sedan skapar Europeiska unionen ett verkligt utmärkt sätt, att motverka detta genom att göra det möjligt för hundratusentals studerande att verkligen uppleva Europa och därpå stryker vi ned dessa program varhelst detta är möjligt och förtar deras effekter.
Två saker får inte inträffa. För det första, att p g a dessa finansiella restriktioner enbart bemedlade studenter alltjämt kan vara med i dessa program. Redan nu är det nog svårt för en student att med dessa bidrag klara de faktiska levnadskostnaderna på en extern studieort?
För det andra vore det ett politiskt grönköpingsmässigt agerande, om vi utvidgar detta program till Östeuropa och sedan inte kan ställa motsvarande medel till förfogande. Detta vore verkligen politiskt sattyg. Därför stöder jag denna ökning av anslagen och anser f ö att det är viktigt, att hela anslagsproblematiken inom EU genomarbetas. Vi ser, att här råder falska prioriteringar. Utbildning är ett synnerligen viktigt mål och jag hoppas, att vi når upp till detta.
(Applåder)

Elliot
Herr ordförande, jag skulle vilja berömma Pack för detta betänkande. När parlamentet lade fram förslaget till sitt ursprungliga betänkande om Sokrates-programmet, som jag var medföredragande till tillsammans med Pack och Verde i Aldea, hade vi mycket stora förhoppningar om detta program. Många av dessa förhoppningar har infriats, men de hotas av otillräckliga finansiella medel. Som det har påpekats, så även om parlamentet samtycker till det som föreslagits i detta betänkande - ytterligare 100 miljoner ecu under nästa två-och-ett-halvårsperiod - är det mindre än vad kommissionen ursprungligen ansåg vara nödvändigt för detta femårsprogram för de tolv länder, som då utgjorde medlemsstaterna.
Programmet är framgångsrikt och populärt, det är populärt inom Europeiska unionen och i sådan länder som ansöker om medlemskap och eller som har associationsavtal med oss. Men vi riskerar att grusa dessa förhoppningar. Jag önskar att när politiker, må de sitta i detta parlament, i ministerrådet eller kommissionen, bestämmer sig för att främja program av den här typen och väcka människors förhoppningar - i synnerhet unga människors över hela Europa - att de då är beredda att leva upp till sina löften och tillhandahålla de ekonomiska medel som behövs för sådana program. Det är tyvärr inte fallet här.
Som andra har sagt, är det ibland en fråga om hur man spenderar pengarna. Kostnaden för detta program, som löper över fem år, är inte mer än den summa som vi ger till tobaksodlare under ett år. Kostnaden för detta program år för år är troligen betydligt mindre än de summor gemenskapen går miste om till följd av bedrägeri och inkompetens.
En artikel om utbildning inkorporerades i Maastricht. Det var underbart att få med den artikeln i fördragen, men när vi åtar oss ett program av det här slaget, måste vi tillhandahålla nödvändiga ekonomiska medel så att unga människor från missgynnade förhållanden, ur minoriteter och andra grupper inte hamnar längst ned på listan, vilket i annat fall mycket väl kan bli resultatet. Jag hoppas att parlamentet till fullo kommer att ställa sig bakom det som föreslås här.

Rübig
Herr ordförande! Det näst viktigaste beslutet i en människas liv är vilket yrke hon/han ska utöva. Det viktigaste beslutet är vilken livskamrat hon/han ska välja. Jag tror, att båda besluten måste vara väl genomtänkta och ordentligt provade och det är nödvändigt, att vad gäller utbildningen redan under skoltiden få mera information om vilka yrkesmöjligheter som för framtiden står till förfogande.
Just Sokrates-programmet vänder sig här med forskning och med ut- och fortbildningsåtgärder också till lärare. Jag tror, att Sokrates ger oss en garanti för att också det utbildningsbehov, som uppstår i framtiden, kan täckas, att utbildningen inte går förbi marknaden och att föräldrar, lärare och elever är mycket väl medvetna om vad som i framtiden efterfrågas inom utbildningssektorn.
Vi har politiker, som tror, att det går att skapa arbetstillfällen med ett tillägg, en artikel, en lag. Jag tror, att det bara går att skapa arbetstillfällen genom att lära folk att producera det eller erbjuda den tjänst som konsumenterna vill ha. Det innebär, att vi inom yrkeslivet och näringslivet måste lära människor hur man tillverkar produkter, hur man bjuder ut produkter och tjänster, som konsumenterna sedan köper.
Just Sokrates-programmet, som ägnar sig mycket intensivt åt yrkesfortbildning, har här jättefördelar på samma sätt som Leonardo-programmet. De kan helt enkelt lära folk vad de behöver, för att täcka framtidens behov. Men också framtida processer som Euro-valutan och utvidgningen österut utgör viktiga steg, som vi måste informera våra lärare, elever och vuxna om. Därför är det livslånga lärandet och därmed LEONARDO mycket viktiga för vår framtid och ska ges absolut prioritet.

Morgan
Herr ordförande, i och med att vi nu får nya socialistiska regeringar över hela Europa, är tonvikten på ett folkets Europa mycket viktigt. Inget program levandegör ett folkets Europa mer än Sokrates - kanske med undantag för volontärtjänsten, som vi redan diskuterat. Tusentals studenter och elever över hela Europeiska unionen har möjlighet att delta i utbytesprogram och att få lära känna sina med-medborgare. Det är därför som vi för två och ett halvt år sedan inte var nöjda med den summa pengar som föreslagits av rådet och, under förlikningsförfarandet, förhandlade vi fram att vi nu skulle återkomma till frågan om finansieringen.
Utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning och media anser definitivt att det, för att göra programmet rättvisa, krävs kraftigt ökade anslag. Sedan 1994 har inte bara antalet EUmedlemsstater ökat, och därigenom antalet anslagsansökningar, utan det är också först nu som de informationskampanjer som genomfördes under 1995 och 1996 fått full genomslagskraft. Det är inte förrän nu som vissa delar av programmet blir fullt tillgängliga för första gången.
Dessutom har efterfrågan ökat i de olika projekten eftersom partnerskap har utvecklats som ett resultat av Europaåret för livslångt lärande, vilket varit mycket framgångsrikt i hela Europeiska unionen. Inte heller får vi glömma bort rekommendationerna från den slutliga rapporten från arbetsgruppen om utbildningsmjukvara och -multimedia. Alla de pengarna måste nu komma ur Sokrates-programmet.
Vad händer om vi inte hittar de finansiella medlen? Teoretiskt sett kan högst 5 000 ecu per student och år delas ut som stipendium, men om alla de studenter som hade rätt till det fick de pengar de ansökte om, skulle detta i realiteten resultera i 75 ecu per student och månad. Det är oacceptabelt. Det kommer definitivt inte att bli några problem med att spendera pengarna. Programmet är överbokat fyra gånger om och är begränsat i budgetriktlinjerna, där det är en prioritet. Det kommer säkert att fortsätta att befinna sig högst upp på föredragningslistan.

Vaz Da Silva
Herr ordförande, fru kommissionär, kära kollegor! Europa har ingen framtid om det inte tar väl hand om sin ungdomsgeneration. Den gemensamma valutan, den fria rörligheten och den gemensamma säkerheten tjänar inget till, om det inte finns människor som utifrån dessa betingelser vill och kan bygga en värld i fred och med bättre levnadsvillkor.
Sokrates är ett program som, med sitt framgångsrika stöd av universitetsutbytesprogrammet Erasmus, möjliggör för ett allt större antal studenter och lärare att utbyta erfarenheter och kunskap och skapa en Europeisk gemenskap med själ och hjärta.
Vi vet att det varken är hälsosamt eller långsiktigt att det existerar endast en supermakt i världen. Europa är tvingat att svara på utmaningen och inta sin plats, i balans med det nya globala samhället. Unionen kan inte fortsätta en dag till att vara en ekonomisk jätte och en social, politisk och kulturell dvärg.
Därför behöver vi inte bara vidmakthålla, utan försöka låta Sokrates växa från år till år på ett utmärkande sätt och låta den nya europeiska volontärtjänsten för ungdomar vara dess naturliga komplement. De och endast de kan förändra mentalitet och attityder. De och bara de kan bryta den farliga tendensen till autism, individualism och konsumism som tröttar ut oss och som desakrediterar oss.
Sokrates, herr ordförande, är en framgångsrik historia. Vilken blindhet är det som för den nolltillväxt som budgetpropositionen föreskriver för 1998, måste slitas bort av vår modiga föredraganden Doris Pack?
Herr ordförande, jag känner mig frestad att föreslå ett särskilt Sokrates program för politiska beslutsfattare. Kanske vi därefter skulle se mycket klarare prioriteringar i detta Europa som vi säger oss älska, men som vi inte kan bygga upp.

Cresson
Herr ordförande, ärade parlamentsledamöter, jag skulle först och främst vilja tacka parlamentet för att det så snabbt har tagit itu med det här förslaget från kommissionen, vilket antogs för knappt tre månader sedan. Det vittnar om ert beslutsamma engagemang för det här programmet.
När programmet antogs för drygt två år sedan fick det ett starkt stöd från er sida. Idag skulle jag särskilt vilja tacka Pack för hennes utmärkta betänkande, och Dührkop Dührkop för att ha försvarat den här dokumentet inför budgetutskottet.
Sokrates-programmet är faktiskt ytterst viktigt för konstruktionen av den " kunskapsunion" som vi alla önskar se.
Självklart skulle det vara lättare att kunna uttrycka sig inför ett lugnare auditorium där alla sitter ner.

Ordföranden
Jag ber ledamöterna iaktta tystnad så att vi kan höra kommissionärens förklaringar.

Cresson
Ni påminde för övrigt om det, Sokrates gör det möjligt att föra oss närmare en union för alla medborgare, och jag tänker särskilt på gemenskapens ca 70 miljoner ungdomar, fyra miljoner lärare och elva miljoner studenter, men också på alla de vuxna som just nu utbildar sig.
Alldeles innan regeringskonferensen i Amsterdam, kring vilken vi försöker samla alla europeiska medborgare, ger Sokrates ett exemplariskt bevis på ett Europabygge i den enskilda människans tjänst.
Programmet spelar också en avgörande roll för utvecklingen av mänskliga resurser, som är en nyckel till återerövringen av vår sysselsättning, vår ekonomiska konkurrenskraft och vår tillväxt. Det utgör slutligen ett viktigt stöd för gemenskapens utvidgningsprocess, eftersom det ger Cypern och de associerade länderna i Centraleuropa tillträde till program som förbereder såväl medborgare som institutioner för anslutningen.
Det finns också anledning att betona att man uppnår de här resultaten till ytterst låga kostnader. Med hänsyn tagen till ökningen av det totalanslag som kommissionen räknar med, står Sokrates endast för 0, 2 % av gemenskapens budget under 1998. Med tanke på dess betydelse är det därför som kommissionen, liksom parlamentet för övrigt, bara har kunnat beklaga nivån på totalanslaget som röstades igenom för två år sedan, och som ni minns motsvarade det faktiskt en minskning med 150 miljoner ecu i förhållande till vårt ursprungliga förslag.
De två gångna årens erfarenhet visar att kommissionens ursprungliga förslag inte bara var realistiskt, utan t.o.m. motsvarade ett minimum av vad som var nödvändigt. Programmet har fått ett mycket entusiastiskt mottagande av utbildningsvärlden i samtliga medlemsstater. Det är här frågan om ett av de mest populära programmen och det finns ingen medlemsstat där lärare, ungdomar, studenter och skolor inte har hört talas om Europeiska unionens utbildningsprogram.
Genom att föreslå en höjning av totalanslaget, efter två års utveckling av programmet, avser gemenskapen bemöta medborgarnas uttryckta förväntningar.
Genom att undersöka de ändringsförslag som föreslås av parlamentet...

Ordföranden
Ursäkta mig, jag har en känsla av att ni störs mycket av det omgivande oljudet, och jag skulle vilja tysta ned det.
Ärade kolleger, var så vänliga och var tysta. Det är mycket otrevligt att tala med oväsen runt omkring sig. Det vet ni alla, eftersom vi alla har erfarenhet av det. Tack för er förståelse.

Cresson
Alltså, genom att undersöka de ändringsförslag som har lagts fram av parlamentet till vårt förslag till beslut, är det för oss tydligt att dessa till största delen tenderar att förstärka kommissionens argumentation för en höjning, en argumentation som vi ständigt försvarar i förhållande till rådet.
Än en gång kan jag inte annat än glädja mig åt det här stödet. Det gäller särskilt det första ändringsförslaget som uppmärksammar vitboken och grönboken, såväl som den ekonomiska prioritet Europaparlamentet ger utbildningsprogrammet. Vi behåller givetvis det ändringsförslaget. Vi övertar likaså det andra ändringsförslaget som förstärker kommissionens argument rörande konsekvenserna av ett ekonomiskt status quo eller en alltför svag ökning, vilket skulle medföra en fortsatt minskning av de beviljade stöden. Det ändringsförslaget kommer alltså att behållas efter en ringa modifikation, för att få en mer avvägd analys av den inverkan som ett avslag av höjningen skulle kunna ha. Detta gäller också för det tredje ändringsförslaget.
Kommissionen har i sin motivering uppmärksammat hur ett öppnande av Sokrates till de associerade länderna i Central- och Östeuropa och Cypern skulle kunna påverka budgeten för lärosätena i medlemsstaterna. Ändringsförslaget kommer alltså att behållas efter en lätt ändring av texten. Jag vill för övrigt tillägga att staterna i Central- och Östeuropa kan dra fördel av Phareprogrammen. Om de kostnader som är direkt förenade med dessa nya länders delaktighet också bärs av deras egna bidrag, skulle samarbetet med dem kunna medföra ytterligare betydande kostnader för medlemsstaternas institutioner. Ändringsförslaget kommer likväl att ändras något för att man skall kunna ta hänsyn till det faktum att programmet ännu tagits i bruk, det planeras träda i kraft andra halvåret 1997.
När det gäller det fjärde ändringsförslaget gör kommissionen bedömningen att de argument som förekommer där redan har beaktats i ändringsförslagen 2 och 3, och därmed kommer de inte att behållas. Det femte ändringsförslaget för in en relevant hänvisning i budgetsammanhanget, den möjliggör en finansiering av anslagshöjningen som föreslås i kommissionens förslag till beslut. Det kommer alltså att behållas efter små ändringar i texten.
Kommissionen kan däremot inte, på det här stadiet, behålla det sjätte ändringsförslaget som rör höjningen av tilläggsbeloppet, samtidigt konstaterar kommissionen att detta ändringsförslag förstärker dess argumentation för en höjning av totalanslaget. Den gör bedömningen att det i den nuvarande finansiella situationen är svårt att föreslå ett högre belopp. Kommissionen har för 1998 likväl föreslagit en höjning av anslagen till Sokrates med 11 % i förhållande till 1997 och dessa 11 % skall jämföras med höjningen av de interna politikområdena som bara ligger på 0, 5 %. Vi har alltså parallellt en ökning av samtliga interna politikområden med 0, 5 % och en ökning av Sokrates med 11 % som också skall jämföras med höjningen av anslagen till undervisnings-, utbildnings- och ungdomspolitiken som endast är lite mer än 6 %. Sammanfattningsvis: 0, 5 % för de interna politikområdena, 6 % för undervisnings-, utbildningsoch ungdomspolitiken och 11 % för Sokrates-programmet. Visst är det inte perfekt, men dessa siffror visar i alla fall en vilja att framskrida när det gäller Sokrates.
Självklart är jag medveten om den besvikelse som det här svaret kan väcka hos de parlamentsmedlemmar som har slagits för, liksom vi för övrigt, att programmets totalanslag skall vara mer anpassat till dess utvecklingsmöjligheter och medborgarnas förväntningar.
Jag kan däremot försäkra er om kommissionens stora intresse för resultatet av era överläggningar. Ert stöd till gemenskapsprogrammen inom utbildningsområdena kommer att ha en mycket viktig inverkan på Sokrates-programmet i dess nuvarande form och kommer att fortsätta få effekter under utarbetandet av våra åtgärder bortom år 2000. Det är faktiskt just nu som arbetet med att utforma nästa generation gemenskapsprogram påbörjas, och de som är sysselsatta med det arbetet kommer i stor utsträckning att ta hänsyn till era förslag.
Jag skulle vilja betona hur avgörande den här perioden är, eftersom arbetet utförs vid en tidpunkt då nya ekonomiska utsikter frigörs. Ert engagemang för en förstärkning av Sokrates-programmets medel innebär ett mycket tydligt engagemang och politiskt budskap i fråga om era prioriteringar för morgondagens Europa. Jag tar det här budskapet som ett bevis för en mycket stark uppmuntran och jag tackar er för det.
(Applåder)

Ordföranden
Applåderna i kammaren visar hur var och en uppmärksamt har lyssnat till er. Tack skall ni ha.
Jag förklarar debatten för avslutad.
Omröstningen kommer strax att äga rum.

Omröstning
Ordföranden
Ärade kolleger, vi skall ta itu med omröstningarna. Som ni har kunnat se är situationen något svår. Vi har många omröstningar att genomföra. Framför er har ni skrivelser med omkring 30 sidor.
Jag har två förslag till er. Det första är att vi röstar fram till kl. 13.30, och det andra är att betänkandet Fontaine skjuts upp till i kväll. Föredraganden sade att han inte har något emot att vi röstar om betänkandet i kväll, även om den innehåller ett lagstiftningsförslag.
Betänkande (A4-0173/97) av Sturdy för utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling om rådets förslag till förordningar (KOM(97)0089 - C4-0114/97-C4-0129/97-97/0087(CNS)-97/0089(CNS), 97/0091(CNS)-97/0094(CNS) - 97/0096(CNS)-97/0102(CNS), 97/0905(CNS) och 97/0906(CNS)) om fastställande av priserna på jordbruksprodukter och vissa åtföljande åtgärder (1997-1998)

Böge
Fru ordförande, kanske kan jag lindra tidspressen något med PPE-gruppens begäran avseende betänkande av Sturdy. Jag skulle för min grupps räkning vilja begära, att omröstningen om detta betänkande senareläggs. Detta skulle jag vilja motivera med tre meningar. Jordbruksutskottet har i sin omröstning om betänkandet av Sturdy beslutat om ett välbalanserat paket kring jordbruksprisförslagen. Emellertid innehåller detta paket i sin slutsumma extrakostnader om ca 170 miljoner ecu. Detta utgör naturligtvis också med anledning av de budgetpolitiska ramar, vilka vi också här är underställda, ett problem.
Parallellt med dessa omröstningar löper ad-hoc-förfarandet för budgetåret 1998 och det visar sig, att under loppet av detta ad-hoc-förfarande går det att få fram en kompensation, som vida överstiger de 170 miljonerna ecu. För att klargöra denna ansats till budgetpolitisk neutralitet hade vi för varje lagstiftningsresolution lämnat in ändringsförslagen 31-46, vilka av formella skäl förklarades otillåtna. Mot denna bakgrund skulle vi vilja föreslå er, att omröstningen om betänkandet av Sturdy äger rum i samband med rapporten om ad-hoc-proceduren, för att också säkerställa denna kammares budgetpolitiska integritet. Jag ber om ert samtycke.

Ordföranden
Böge, om jag har förstått det rätt begär ni att artikel 131 i arbetsordningen skall tillämpas. Finns det någon talare som motsätter sig det?

Fantuzzi
Fru ordförande! Den socialistiska gruppen nappar inte på PPE: s låtsade stränghet.
Om det verkligen finns ett problem i samband med budgetbalansen vad gäller jordbrukspriserna, så beror det på den allvarliga motsättning som existerar mellan de båda betänkandena, Sturdys och Funks. Jag vill påpeka för kollegerna i parlamentet att huvuddelen av jordbrukspriserna för 1988 inte tas upp i Sturdys betänkande, utan i Funks, och att de två följaktligen hänger intimt samman.
Jag vill uppmana mina kolleger att rösta för ändringsförslagen 24 och 26 till Funks betänkande från den socialistiska gruppen: det är två ändringar som skulle göra det möjligt att spara 500 miljoner ecu på budgeten för 1998, utan att skapa svåra problem för jordbrukarna. I Sturdys betänkande finns i överflöd vad som behövs för att nå budgetbalans för jordbruksutgifterna. Jag anser inte att det finns några skäl för ett uppskov. Det skulle vara meningsfullt att skjuta upp båda betänkandena så att frågan kunde diskuteras på nytt, men eftersom detta inte kommer att ske, så tror jag inte det blir möjligt. Finns det något område där man kan genomföra besparingar inom jordbrukssektorn, så är det åkermarken, som svarar för 40 procent av jordbrukskostnaderna. I Funks betänkade har vi förlorat chansen att säga något just om detta tunga område. Snarare än en strävan efter budgetbalans, så avslöjar PPE: s ställningstagande enligt min åsikt en allvarlig politisk partiskhet.
(Parlamentet avslog begäran om uppskjutande av omröstningen.)
(Genom flera omröstningar i följd antog parlamentet de sexton lagstiftningsresolutionerna.)

Lulling
Tack, ärade kolleger, för ert massiva ja till förmån för mitt betänkande. Fru ordförande, i förrgår deklarerade kommissionsledamot Fischler att han vägrade beakta tjugo av tjugotvå ändringsförslag till hans mycket urvattnade förslag. De två ändringsförslagen gäller praktiskt taget endast rena formsaker. Den attityden nonchalerar fullständigt de förslag som vi för två och ett halvt år sedan antog till förmån för ett direkt stöd i syfte att rädda den europeiska biodlingen. Min första reaktion på det var att begära en återförvisning till utskotten. Men eftersom ni just har antagit mitt betänkande med ett kraftfullt ja, och för att inte förlora ytterligare tid i sterila diskussioner med kommissionen, med tanke på dess attityd, vänder jag mig till ministerrådet. Jag hoppas att rådet inte kommer att förbise våra förslag, förslag som parlamentet noggrant har reflekterat över i tolv års tid och som det skall ge en fördelaktig uppföljning.
(Applåder) Fru ordförande, det är i den andan som jag ber er att anta lagstiftningsresolutionen.
(Applåder)
Ordföranden
Mycket bra, Lulling. Jag skall ta upp förslaget till lagstiftningsresolution till omröstning, men innan det vänder jag mig till Cresson för att fråga henne om inte kommissionär Fischler händelsevis skulle ha reflekterat över natten.

Cresson
Tyvärr har jag inte haft tillfälle att träffa kommissionär Fischler idag så jag känner inte till om han har reflekterat i natt, men om jag får veta något mer kommer jag att meddela er.

Ordföranden
Jag tror att ni kommer att meddela honom om kammarens missnöje. Givetvis beklagar jag också rådets frånvaro. Jag tar nu upp förslaget till lagstiftningsresolution till omröstning.
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)

Ordföranden
Jag har inga ändringsförslag till det här resolutionsförslaget, men jag har en begäran om tillrättaläggande som Jarzembowski skall föreslå till oss och sedan ett muntligt ändringsförslag till punkt 4 som Cornelissen föreslår.

Jarzembowski
Fru ordförande, vi har beslutat, att vi gör båda tillsammans, för att vi inte ska förlora så mycket tid. Som rättelse skulle jag vilja, att hänvisningen under punkt d till ett turistrådssammanträde stryks, eftersom detta aldrig ägt rum. Detta är alltså ett tekniskt problem. Vi ber om, förutsatt att ingen i kammaren motsätter sig detta, att under punkt 4 orden to take into account byts ut mot adopt without further delay . Detta utgör vår muntliga ändring!

Ordföranden
Motsätter sig någon dessa förslag från Jarzembowski? Tydligen inte. Jag tar alltså upp hela resolutionsförslaget med dessa ändringar till omröstning.
(Parlamentet antog resolutionen.)

Tamino
Fru ordförande! Jag vill bara helt kort påminna om att även i år har gruppen de Gröna och många andra ledamöter presenterat ändringsförslag för att påpeka att Europeiska unionen fortsätter att finansiera även tjurfäktningar via stödet till nötkött. Eftersom vi anser att detta strider fullständigt mot fördragets anda och det som är den allmänna uppfattningen bland de flesta européer, hävdar vi att man inte kan fortsätta att stödja denna typ av grymma skådespel, som är ett dåligt exempel för den som tittar på och grymt för djuren som får utstå detta lidande.
Därför uttryckte parlamentet redan förra året, åtminstone i en beaktandesats, sitt ogillande och överlämnade till kommissionen och rådet att finna vägar att undvika denna olägenhet. Ingenting har gjorts. Av den anledningen har nya ändringsförslag presenterats och jag, för de Grönas räkning, röstar för dessa ändringsförslag, även om kammaren tyvärr inte har ansett det lämpligt att stödja våra förslag.

Ahlqvist, Theorin och Wibe
Vi lägger ned våra röster i omröstningen om detta betänkande, då vi anser att den gemensamma jordbrukspolitiken måste reformeras i grunden. Dagens genomreglerade jordbrukspolitik är byråkratisk, ineffektiv och fördelningspolitiskt förkastlig. Vi hoppas och kommer att göra allt för att en drastisk reformering av jordbrukspolitiken skall äga rum 1999.

Holm
När det gäller förslaget till rättsakt nr 9 angående vuxna nötkreatur är det med stor besvikelse som jag konstaterat att Europaparlamentet inte antog ändringsförslagen som handlar om tjurfäktning. Jag kan inte förstå hur Europaparlamentet kunnat godkänna att EU: s jordbruksstöd kan gå till djur som används vid tjurfäktning. Detta vansinniga, barbariska sätt att behandla djur skall enligt min uppfattning inte få något ekonomiskt stöd. Personligen stödde jag naturligtvis de ändringsförslag som handlade om detta.

Martinez
Sexton förordningar som fastställer 1998 års jordbrukspriser har hänvisats till Europaparlamentet. Denna årliga mässa för jordbruket, som idag är lite väl blek, äger rum i en kontext som kan sammanfattas med tre datum:
1999 Den gemensamma valutan och "paketet för år III " i det femåriga budgetprogrammet, 2000 öppnandet av förhandlingarna med Världshandelsorganisationen, 2002 till sist, starten för östutvidgningen.
Dessa tre överenskommelser, som är tre våldsamma omsvängningar, ger stöd åt kommissionens inskränkthet, dess matematiska och stela expertvision av en politik som ransonerar och drar åt svångremmen. De förklarar prisstoppet inom jordbruket 1998, med minskade kompensationsbetalningar för sänkta spannmåls- och oljeväxtpriser, liksom reduktionen av trädesbidragen, då andelen mark som skall ligga i träda 1998 har stigit upp emot 10 %, med hot om en grundandel på 17, 65 %.
Den här ransoneringslinjen berättigas genom att man på nytt åberopar visan om överproduktion och höga lagerkostnader. Bryssel visar om igen katastroffilmen från början av 1990-talet, genom att hota er med ett spannmålslager på 58 miljoner ton för 2005, under förevändning att vi får en god skörd under 1996B1997, på 202 miljoner ton, varav 60 miljoner ton i Frankrike.
Men kommissionen glömmer uppenbarligen att säga att världslagren ligger på sin lägsta nivå, med 40 dagars världskonsumtion. Nivån är så låg att man t.o.m. har återinrättat en skatt på 15 ecu per exporterat ton för att kunna trygga försörjningen av den europeiska marknaden.
Man skulle kunna tro att vi åter befann oss strax innan revolutionen, då bristen på spannmål organiserades till ett fåtals fördel.
Man kan lika väl säga att en förnuftig lösning skulle vara att avskaffa såväl den ordinarie som den särskilda trädeskvoten.

Souchet
"Prispaketet " är ett resultat av budgetförslaget för garantisektionen vid EUGFJ. Då riktlinjerna angav ett utgiftstak på 43 267 miljoner ecu är den preliminära budgeten för nästa regleringsår endast 41 009 miljoner ecu, eller en ökning på 0, 5 % i förhållande till den nuvarande jordbruksbudgeten.
Flertalet medlemsstater inför mycket strikta utgiftsgränser i syfte att uppfylla konvergenskriterierna som anges i Fördraget om Europeiska unionen och som skapar villkoren för deltagandet i Ekonomiska och monetära unionen. Jordbrukarna bidrar alltså med 2 258 miljoner ecu till förverkligandet av den gemensamma valutan, och det bara när man tar hänsyn till budgeten för garantisektionen vid EUGFJ.
Kommissionen föreslår alltså ett prispaket vilket kan sammanfattas som ett prisstopp och minskade stöd (minskade månatliga höjningar av interventionspriser för spannmål, ris såväl som för återställandet av sockerlagren).
Europeiska kommissionen klargör i sitt förslag att de föreslagna åtgärderna i prispaketet skall betraktas i samband med dess tidigare förslag om en ändring av bidragen till jordbruksgrödor. Det förslaget anger en minskning på 7 % samt minskade trädesbidrag, med sikte på att anpassa arealer i träda till odlade arealer. Målet är att spara 1 400 miljoner ecu i 1998 års jordbruksbudget.
Istället för att betrakta jordbruket på det här snäva och matematiska sättet borde Europeiska kommissionen snarare se den sociala aspekten av en landsbygd där jordbruket utgör den ekonomiska grundstommen. På det sociala planet har 1996 varit ett katastrofår för jordbruksvärlden: 600 000 bruk har försvunnit, 230 000 heltidsanställningar inom jordbruket har avvecklats. Till dessa oroande siffror måste man lägga till förlorade arbetstillfällen på landsbygden, både i produktionsleden som ligger före och efter jordbruket, i handels- och hantverkssektorn och i den offentliga sektorn.
Vår grupp stöder de ändringsförslag som har lämnats in och röstats igenom i jordbruksutskottet. Tillich, huvudföredragande för budgeten, klargjorde under debatten att han ämnade avslå dessa ändringsförslag som "skulle kosta " 140 miljoner ecu av en total budget för garantisektionen vid EUGFJ på 41 009 miljoner ecu, i åtstramningens och den gemensamma valutans namn.
Vi hoppas att rådet kommer att få kommissionens förslag att ändra inriktning, för att ett maximalt antal jordbrukare och jordbruksanställda skall kunna behålla sina arbetsredskap och sina anställningar i ett Europa som erfar en alarmerande höjning av arbetslösheten (mer än 12 miljoner arbetslösa).
Betänkande (A4-0176/97) av Funk
Ahlqvist, Theorin och Wibe
Vi har valt att rösta enligt den europeiska socialdemokratiska gruppens linje och tillmötesgå kommissionens förslag om att minska kompensationsbetalningarna för jordbruksgrödor. Vi anser att detta är vad vi maximalt kan uppnå just nu. Vår grundinställning är dock att jordbrukssubventionerna måste minskas mycket mer än vad kommissionens förslag innebär.

Novo
Vi har röstat för Funk-betänkandet eftersom det avvisar grunden till kommissionens förslag om ett stödsystem för producenter av vissa jordbruksgrödor. Faktum är att kommissionen avsåg att erhålla intäkter som var avsedda att finansiera katastrofplanerna som man föreslår för följdverkningarna av BSE-krisen på bekostnad av förseningen av betalningarna för oljeväxter och nedskärningen av stöden till spannmålsodling samt återtagning av mark, åtgärder som till råga på allt skulle övergå till att iklädas permanent och oåterkallelig karaktär.
Av de slutsatser som drogs från undersökningen av BSE-krisen konstaterades att finansieringen av följderna borde ske genom budgeten och/eller den medlemsstat som är särskilt ansvarig för spridningen av sjukdomen. Kommissionen försökte erhålla denna finansiering på bekostnad av det kapital som sparats in genom de minskade jordbruksstöden.
Det var för att det avvisade denna intention från kommissionens sida som Funk-betänkandet fick vår positiva röst. Det är emellertid rätt att påpeka att det inte är inom ramen för kommissionens nuvarande förslag, eller inom ramen för detta betänkande, som eventuella ändringar av stöden som har att göra med den framtida omformuleringen av den gemensamma jordbrukspolitiken bör analyseras, t.ex. (enligt oss önskvärda) ändringar av stöden till förmån för dessa odlingstyper med syfte att gynna, genom att utöka, stöden till mindre jordbruk, mindre inkomstbringande jordbruk, utan alternativ eller de som är verksamma i mindre gynnande områden.

Souchet
BSE-krisen medförde både en minskning i konsumtionen av nötkött och en mycket kraftig prissänkning. Med tanke på Europeiska kommissionens ansvar, vilket den tillfälliga undersökningskommittén bringade klarhet i, är det i sin ordning att Europeiska unionen ersätter uppfödarna.
Av solidaritet gentemot jordbrukarna hade kommissionen i sitt ursprungliga förslag planerat ett paket med tre förslag till förordningar. Det första innehöll åtgärder för att främja nötköttsbranschen, det andra rörde finansieringen av dessa stöd, genom en väsentlig minskning av stöden till de stora jordbruken, och det tredje strukturella åtgärder.
Tvärtemot budgetutskottets yttrande beslutade Europaparlamentet att endast anta åtgärderna som främjar nötköttsbranschen och att avslå de två andra förslagen till förordningar.
Funks betänkande som vi skall yttra oss om har alltså berövats de två förslagen till förordning, vilka avslogs den 17 september 1996.
Vår grupp ställer sig positiv till de ändringsförslag som har lagts fram av och röstats igenom i utskottet för jordbruk, eftersom de tar bort eller ändrar ett antal ingresser och artiklar som går emot de franska och europeiska jordbrukarnas intressen. De föreslagna besparingarna gör det inte längre möjligt att ersätta nötköttsuppfödarna, men de möjliggör en besparing på 2, 4 miljarder ecu i jordbruksbudgeten (se betänkandet av Sturdy om prispaketet).
I-EDN-gruppen kan inte acceptera detta strikt ekonomiska tillvägagångssätt, vars enda föremål är att göra det möjligt för vissa medlemsstater att leva upp till de krav som är förbundna med införandet av den gemensamma valutan.
Vi beklagar att debatterna i parlamentet har organiserats på så sätt att betänkandena Sturdy och Funk diskuteras tillsammans, och därmed länkas samman genom finansiella överväganden.
Eftersom stöden till uppfödarna har finansierats tack vare en undervärdering av priser och av jordbruksstöd, som överstiger 1 miljard ecu, kan vi inte acceptera en minskning på 12, 2 % av interventionerna för nötkött, såsom det avses i det preliminära förslaget till 1998 års jordbruksbudget.
Ett stort antal jordbruk befinner sig idag i en osäker situation, det är alltså nödvändigt att inrätta en jordbrukspolitik för att återerövra landsbygden och inte en politik för ekonomisk restriktion. Eftersom det inte är jordbrukarna som kommer att dra fördel av inrättandet av den gemensamma valutan, om det nu kommer att äga rum, skulle det vara särskilt orättvist om de stod för finansieringen.
Betänkande (A4-0189/97) av Baldarelli
Ahlqvist, Theorin och Wibe
Vi lägger ned våra röster i omröstningen om detta betänkande, då vi anser att den gemensamma jordbrukspolitiken måste reformeras i grunden. Dagens genomreglerade jordbrukspolitik är byråkratisk, ineffektiv och fördelningspolitiskt förkastlig. Vi hoppas och kommer att göra allt för att en drastisk reformering av jordbrukspolitiken skall äga rum 1999.

Novo
Genom ett ändringsförslag till förordning 1765/92, försökte kommissionen inrätta en maximal garantiareal (MGA) för produktionen av durumvete som, i Portugals fall, var knappt 35 000 ha.
Baldarelli-betänkandet föreslår att denna MGA i Portugal skall vara 90 000 ha, mer den historiska produktionsnivån (på nästan 70 000 ha), fast under den potentiella produktionsnivån (100 000 ha).
Ändringen är mycket positivare än den som föreslogs av kommissionen. Till detta skall läggas det faktum att Baldarelli-betänkandet föreskriver en reserv på 5 % inom ramen för MGA, som skall användas som incitament för unga jordbrukare. Därför får betänkandet vår positiva röst.

Souchet
För att tydliggöra den ståndpunkt som har antagits av I-EDNgruppen är det nödvändigt att påminna om att vi inom den gemensamma jordbrukspolitiken har misskött 1992 års produktion av durumvete.
De europeiska arealer som odlas med durumvete har minskat med 12 % mellan 1991 och 1992 (genomsnittet för två år) såväl som under 1995 och 1996, på grund av träda och framför allt på grund av brist på stöd till icke-traditionella produktionsområden.
Under samma tidsperiod har produktionen minskat med 35 % eftersom minskade arealer har gett upphov till minskad avkastning. De huvudsakliga skälen till ett fall i den europeiska produktionens avkastning är klimatvillkor, produktionsminskning inom icke-traditionella produktionsområden som har högre avkastning och en viss ökning av det extensiva jordbruket, som hänger samman med det direkta stödets mycket stora andel i produkt per hektar inom traditionella produktionsområden.
Från att ha exporterat 2 miljoner ton mannagryn och pasta netto befinner sig Europeiska unionen följaktligen nu i ett underskottsläge, netto.
Våra ändringsförslag, som har antagits i utskott, möjliggör å ena sidan en uppmjukning av styrningsmekanismerna för individuella referenser inom traditionella produktionsområden, vilket kommer att öka antalet arealer i produktion, och å andra sidan höja gränsen för de arealer som får ett minskat stöd inom de icke-traditionella produktionsområdena, vilket kommer att trygga en säker försörjning av de europeiska förädlingsindustrierna, i synnerhet i norra Frankrike. Det interregionala tillvägagångssätt som vi har föreslagit borde tillfredsställa både de franska producenterna inom traditionella produktionsområden och de inom icke-traditionella produktionsområden, samtidigt som det begränsar den europeiska importen av durumvete från tredje land.
För att medverka till ett gott användande av stöden till traditionella produktionsområden i Sydeuropa och en god kvalitetsanpassning av durumvetet till användarindustrins behov, är det nödvändigt att kräva kvalitetsutsäde. På den här precisa punkten har vi lagt fram ett ändringsförslag som, det också, har antagits i jordbruksutskottet, och som gör det möjligt för producentorganisationerna att direkt producera certifierat utsäde. Det finns anledning att skydda den äldre traditionella mångfalden som alltid har funnits på regional nivå, i synnerhet för att bevara den biologiska mångfalden. Generellt sett bör användningen av kvalitetsutsäde gynna utvecklingen av utsädesdurumvete.
Resolution om markuttag
Souchet
För att jordbrukarna skall kunna förbereda sådden av sina åkerjordar är det av uppenbara skäl nödvändigt att de, senast den 30 juni varje år, känner till hur stor andel mark som skall ligga i träda under följande regleringsår. De måste organisera sina växelbruk och, självklart, beställa de olika produktionselementen (utsäde, gödningsmedel, växtskyddsprodukter) från sina leverantörer. Det är därför vår grupp har gett sitt stöd till jordbruksutskottets muntliga fråga och undertecknat det gemensamma resolutionsförslaget.
Vår grupp har ändå lagt fram två ändringsförslag som syftar till att begränsa den obligatoriska trädeskvoten och att avskaffa det särskilda markuttaget då storleken på arealerna överstigs under innevarande regleringsår. Jag är särskilt tillfreds med att konstatera att parlamentet har följt vår grupp genom att med klar majoritet anta begränsningen av trädeskvoten till 5 %, vilket vi hade föreslagit.
På det internationella planet visar en snabb analys av regleringsåret som avslutas den 30 juni att prognoserna i fråga om produktion och priser motsägs av fakta.
Den 25 juli 1996 förutspådde det internationella spannmålsrådet en världsskörd på 560 miljoner ton, i själva verket uppgick den till 580 miljoner ton. När det gäller Europeiska unionen har den tvingats konstatera en produktionshöjning på sju miljoner ton.
Alla experter hade förutspått en successiv sänkning av världspriserna för spannmål, från och med den här våren. I själva verket steg världspriserna avsevärt och Europeiska kommissionen tvingades den 14 maj inrätta en exportskatt för att kunna trygga försörjningen av Europeiska unionens inre marknad. Denna exportskatt, fastställd av kommissionen, är på 15 ecu per ton för vete och för mjöl och korn av durumvete, 20 ecu per ton för mjöl och korn av vete och 10 ecu per ton för durumvete.
Det är mycket beklagansvärt att Europeiska kommissionen inte bara inför den här exportskatten, utan också gör sitt yttersta för att öka exporthindren för spannmål. I likhet med exportörerna beklagar vi att varje gång som återbäringen närmar sig noll och som man skall börja betala skatt, så blockerar Bryssel exporterna och ger exportörerna certifikat med "streck ", vilket endast är en avstyrande metod. I det här konkreta fallet vet exportören inte i förväg om Bryssel kommer att inrätta en återbetalning eller en skatt. Han kan däremot vara säker på att om det blir en återbäring kommer han inte att få den, men om det blir en skatt kommer han att få betala den.
Internationella spannmålsrådet ändrade i början av maj sin prognos för världsskörden för vete under 1997 från 583 till 578 miljoner ton. Torkan kommer att begränsa produktionen inom Europeiska unionen, medan frosten i Kansas har minskat vinterveteskörden med ungefär 3 miljoner ton, och översvämningarna i Dakota har försenat vårsådden av vete. Det är alltså troligt att vi kommer att få se ännu en minskning av världslagren av spannmål och stigande världspriser.
Sammanfattningsvis, i ett allmänt läge med ökad internationell efterfrågan på spannmål, och inför 1997 års skördeutsikter på norra halvklotet, är det nödvändigt att ha en så låg trädeskvot som möjligt och under alla omständigheter, att begränsa den till 5 %-gränsen som har tillämpats under det här regleringsåret. Det är nödvändigt att jordbrukarna, vars främsta funktion är att framställa jordbruksprodukter, inte skall behöva stå ut med att ha en trädeskvot som överstiger 5 % i ett läge med ökad internationell efterfrågan och minskade världslager.
Betänkande (A4-0188/97) av Pack
Bonde och Sandbæk
Ett av Sokrates-programmets mål är att främja den "europeiska dimensionen " i undervisningen, samtidigt med att det är ett "klart bidrag till genomförandet av målsättningen i fördragets artikel 126 ", som det sägs i betänkandet. Den så kallade europeiska dimensionen är ett försök att "EU-likrikta " utbildningarna utan tanke på att det finns en värld utanför EU, som det skulle kunna vara synnerligen intressant att syssla med som elev eller studerande. Man inför undervisning i EU-historia och EU-kultur, i stället för undervisning i europeisk historia och europeisk kultur eller för att inte tala om världshistoria och kulturer i andra delar av världen. Denna inskränkning av perspektivet anser vi vara farlig och felaktig, och vi har därför valt att rösta nej till Packs betänkande om Sokrates-programmet.
Betänkande (A4-0130/97) av Stockmann
Bernardini
Sedan några år tillbaka granskar Europeiska gemenskapen främjandet av kombitransporter av varor, det enda alternativet för att hitta en lösning på problemet med trafikstockningarna på vägarna, en lösning med respekt för miljön.
1992 trädde Pact-programmet (pilotverksamhet till förmån för kombitransporter) i kraft, med fem års varaktighet. Med en relativt begränsad budget har det finansierat genomförbarhetsstudier och direkta åtgärder.
Idag upphöjs det här programmet till förordning, och det gläder mig. Dessutom har man antagit en bättre fungerande metod när det gäller att fastställa vilka projekt som kan komma i fråga. Medlemsstaterna kommer hädanefter att agera som ett filter för ansökningarna om ekonomiskt stöd. Vi behåller alltså en viss logik för storskaliga projekt inom ett bestämt område.
Enligt den logiken skulle det ha varit önskvärt att också bevara en komplementaritet i den ekonomiska medverkan, en medverkan som också borde medföra andra källor till finansiering (t.ex. bidrag från Feder, anslag från ramprogrammet för forskning och utveckling).
Jag vill till sist ge mitt erkännande till min kollega föredragandens arbete, och jag ansluter mig till hans reflektion som gäller budgeten för denna framtida förordning (35 miljoner ecu på sex år), genom att ställa mig frågande till om det verkligen finns en politisk motivation till att främja den här typen av transporter.

Donnay
Utvecklingen av intermodala transporter bör vara en av den europeiska gemenskapens prioriteringar. Intermodaliteten erbjuder en intressant ersättningslösning till "bara lastbilar " genom att möjliggöra en uppvärdering av andra transportsätt, vilkas infrastrukturer och kapacitet ibland är underutnyttjade.
Det är idag brådskande att ge nytt liv åt järnvägen i Europa, såväl som sjöfarten i alla dess former, i synnerhet de korta sjö- och flodförbindelserna. Kombitransporternas expansion står i centrum för den omstruktureringen och den nya transportutvecklingen.
För att återställa jämvikten behöver staterna ett starkt incitament från Europeiska unionen, eftersom det är nödvändigt att införa lika konkurrensregler mellan transportsätten. För att göra det behöver staterna stöd för att förbättra den ekonomiska konkurrenskraften för sjö-, flod-, och järnvägstransporter.
Det är anledningen till att jag har ställt mig positiv till antagandet av Stockmanns betänkande, som avser beviljandet av gemenskapsstöd till åtgärder som främjar kombitransporter av varor.
Utvecklingen av Pact-programmet går i den riktningen och jag välkomnar, särskilt i rådets förslag till förordning, antagandet av bestämmelser som möjliggör:
större konkurrenskraft för kombitransporter i fråga om pris och servicekvalitet i förhållande till lastbilstransporter, -främjandet av avancerad teknologi inom kombitransportsektorn, -bättre tillgång till kombitransporter för företagen, vilken storlek de än har.Dessutom ger dessa bestämmelser företräde åt nyskapande åtgärder framför förberedande studier.
Betydelsen av en annan beståndsdel bör understrykas: Pact: s pilotverksamheter, som har satts igång sedan 1992, har förlängts och utvidgats till ett femårigt program, från och med 1997.
Den programinsatsen åtföljs av en utökad budget för Pact-programmet, till 35 miljoner ecu på sex år.
Under nästkommande år skall dessa ekonomiska medel ytterligare förstärkas. Jag skall personligen hålla ögonen på detta med stor uppmärksamhet, under arbetets gång i utskottet för transport och turism.
Betänkande (A4-0191/97) av Lulling
Lindqvist
Biodling är en viktig näring. Den sker decentraliserat i hela Europa. Den har stor betydelse i främst den lokala ekonomin.
EU: s jordbrukspolitik måste revideras. Stödformer, regleringar och bidrag måste minskas. Ur detta perspektiv är det fel att införa nya bidrags- och regleringssystem för ytterligare en jordbruksnäring. I stället bör samarbetet om forskning, miljö, teknisk hjälp och skadeinsekter öka. I första hand bör det ske via befintliga branschorganisationer.

Martinez
De finansiella smulor som rådets förordning föreslår till saluföring av honung och teknisk hjälp till sanitära åtgärder, eller till kvalitetsförbättring, för tillbaka ärendet till ett Europaparlament som, redan den 20 januari 1995, fäste uppmärksamheten på den europeiska biodlingens svåra situation.
Det är faktiskt så att våra biodlare försvinner - t.ex. finns det endast 3 000 heltidsarbetande biodlare kvar i Frankrike, och det till följd av en illojal konkurrens - 126 000 ton honung importeras till priser på omkring sju franc kilot, när våra biodlares produktionskostnader ligger på 14 franc kilot. Och nu talar jag inte om fusket som består i att producera honung med hjälp av bin som föds upp på majs- eller rissirap.
Icke-respekten för gemenskapspreferensen till förmån för kinesisk honung, som står för 30 % av världsproduktionen, eller honung från Mexiko eller Argentina, borde medföra en ersättning till våra biodlare i form av ett bidrag, som exakt kompenserar för icke-respektens negativa effekter. I Bill Clintons Förenta stater har man inte tvekat att införa en skatt på 151 % för att skydda den inhemska honungen.
Vi är däremot världens främsta importör. Europaparlamentet hade också begärt ett pollineringsbidrag, som motiveras av binas arbete, särskilt när det gäller fruktträd, som skall beviljas då ett bi samlar pollen och nektar inom ett område på upp till 2 700 hektar med en radie på fem kilometer.
Istället för dessa två bidrag, vilka är motiverade i en union med 15 medlemmar som importerar 50 % av den honung som saluförs i världen (med 80 000 ton tyska importer och 10 000 ton franska importer), begränsar sig Europeiska kommissionen till att godkänna en budgetpost på 15 miljoner ecu, varav 11, 6 miljoner till kampen mot varroakvalster.
För ett land som Frankrike representerar det ett stöd på 14 miljoner franc, eller, för 1 434 000 bikupor, tio franc per kupa. Det är ingenting att tacka för om 100 000 franska biodlare åter skall uppnå en balans i sina räkenskaper, vare sig det handlar om mångsysslare eller andra, som med sina 30 000 ton producerar 25 % av gemenskapens honung och 3 % av världens honung.
Nej! Europeiska kommissionen tycker verkligen inte om bin, åtminstone inte europeiska bin.

Souchet
I sin resolution av den 20 januari 1995 om kommissionens meddelande till rådet och Europaparlamentet - "Diskussionsunderlag om situationen för den europeiska biodlingen " - krävde Europaparlamentet enhälligt att direkta stödåtgärder till förmån för honungsproduktion skall införas (pollineringsbidrag, kompensationsstöd för inkomstbortfall, som beror på att det saknas en gemenskapspreferens).
Trots dessa viktiga och nödvändiga förslag för den europeiska och franska biodlingens överlevnad föreslår kommissionen endast några punktåtgärder, som i själva verket syftar till att freda samvetet. Bland annat förutses följande: en teknisk hjälp till biodlarna för förbättring av kvaliteten på honungsproduktionen, bekämpning av varroakvalster och sjukdomar som är förbundna med dessa, en bättre styrning av flyttning av bisamhällen och laboratorier för analys av honung.
Ingen av de åtgärder som kommissionen föreslår tar itu med de ekonomiska svårigheter som biodlingen befinner sig i. Produktionskostnaderna stiger regelbundet, antalet bikupor minskar stadigt och, naturligtvis, importerna från tredje land ökar mycket starkt.
Vår grupp ställer sig positiv till de 22 ändringsförslag som har antagits i jordbruksutskottet och vi beklagar kommissionär Fischlers uttalanden, som avvisar nästan alla dessa ändringsförslag, med undantag för de två mest beskedliga förslagen.
För att ta ett exempel, i syfte att samla alla finansiella bestämmelser för åtgärder som främjar biodlingssektorn, kräver vi att nödvändiga investeringar för kampen mot zoonoser, såsom varroakvalster, integreras i EU: s veterinärpolitik.
Europeiska kommissionen bör föreslå en främjande politik, men också och framför allt en politik som inrättar gemensamma saluföringsnormer för gemenskapens honung och den importerade honungen.
Inför kommissionens systematiska förhalande vänder sig vår grupp till rådets klokhet och begär att det omedelbart skall ta initiativ till effektiva åtgärder för ett yrke som idag är hotat av föråldring och för en produkt som fyller en mycket viktig ekologisk funktion. Om det i framtiden inte existerar några bin skulle inte pollineringen av ett stort antal växter kunna garanteras. Vi skulle då bli vittnen till en verklig ekologisk tragedi - för att hindra det krävs betydligt större ekonomiska resurser än vad som föreslås i Lullings betänkande.
Gemensam resolution om turism (B4-0458/97)
Díez de Rivera Icaza
Vi som under åratal, sedan innan denna lagstiftning påbörjades, mot alla strömmar insisterat på att turismen skall inkluderas i ett särskilt kapitel i det reviderade unionsfördraget, upprepar ånyo denna begäran, såsom jag gjorde första gången Papoutsis var närvarande, innan han tillsattes på ämbetet.
Genom ett gemensamt ändringsförslag från Díez de Rivera/Méndez de Vigo infördes denna begäran i Bourlanges-Martins betänkande om regeringskonferensen, när många av de som idag förvånar sig över frånvaron av turismen i det reviderade fördraget, då röstade mot betänkandet.
Som tur är är det de kloka som rättar till och vi litar på att det nya fördraget gör en av de viktigaste europeiska industrierna, som turismen är, rättvisa.

Holm
Jag är av den bestämda uppfattningen att det inte behövs någon EUbestämmelse inom turistområdet i EU-fördraget. Med hänsyn till subsidiaritetsprincipen bör det vara upp till varje land att avgöra detta.
Det är naturligtvis riktigt att turism är av stor betydelse för sysselsättning, men jag tror att det är viktigt att man på lokal/regional nivå själv avgör dessa frågor. Jag har därför röstat nej till denna resolution.

Kirsten Jensen, Blak, Sindal och Iversen
De danska socialdemokraterna röstar i dag för det gemensamma resolutionsförslaget om turism eller resolutionsförslaget av Simpson för PSE-gruppen om turism.
Förslagen innehåller en rad positiva element. Det finns behov av en turismpolitik inom EU. En turismpolitik som präglas av kvalitet och konkurrenskraft kan bidra till tillväxt och sysselsättning i EU. Turismpolitiken bör i hög grad samordnas i kommissionen, och man bör sätta fokus på en beslutsprocess med så mycket öppenhet som möjligt, men turismpolitiken skall inte ha en självständig rättslig grund i fördraget. Turismpolitiken är ett så vittomfattande område att en självständig rättslig grund skulle öppna möjligheter för att överföra ett alltför brett spektrum av frågor till denna rättsliga grund. Turismen bygger på så olikartade områden att en självständig rättslig grund inte skulle vara hållbar.
Betänkande (A4-0193/97) av Spencer
Ahlqvist, Andersson, Hulthén, Lööw, Theorin, Waidelich och Wibe
Detta är till stora delar ett bra betänkande.
Vi anser dock inte att EU och VEU skall integreras. Vi anser inte heller att majoritetsomröstning skall användas generellt för frågor inom den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken. Det måste alltid finnas förbehåll för en medlemsstat att lägga veto på frågor som av den enskilda staten anses vara av vitalt säkerhetsintresse. Vi har därför röstat mot dessa skrivningar i punkterna 15 och 19.

Berthu
Den federalistiska tanken i fråga om europeisk utrikespolitik kan sammanfattas i några enkla meningar, som sedan många år upprepas till leda, i alla tonlägen och i alla former: "Utan Europas maktlöshet kunde den jugoslaviska tragedin ha undvikits. Alltså är det hädanefter nödvändigt att Europa talar med en röst utåt, genom att det fastställer sina ståndpunkter med majoritetsomröstning. "
Men man har aldrig sagt oss vad ett enat Europa ytterligare skulle ha gjort i den jugoslaviska frågan, konkret sett. Och det av lättförklarliga skäl: den politik som medlemsstaterna förde var när allt kommer omkring ganska klok. Jag är för övrigt inte ens säker på att man genom att till varje pris fordra en enda europeisk ståndpunkt, som fastställs med hjälp av majoritetsomröstning, inte skulle ha fört in konflikten i unionen. Det skulle naturligtvis ha försenat vår räddningsinsats eftersom vi först skulle ha behövt lösa meningsskiljaktigheterna oss emellan! Låt oss hoppas att de inte skulle ha urartat alltför mycket för då skulle vi ha blivit indragna i två konflikter i stället för en, en hypotes som på intet sätt är ihopfantiserad om man betraktar vår kontinents historia under det här seklet. Det är i sista hand den lyckosamma vanmakten, felix culpa , som har låtit oss undslippa ett sådant fördärv!
Det är desto mer underligt att ingen ifrågasätter den federalistiska dogmen som vi har framför ögonen varje dag, och det federalistiska systemets resultat inom ett visst område, nämligen de externa ekonomiska förbindelserna. Här pratar Europeiska unionen med en enda röst, nämligen kommissionens, och rådet beslutar om, med majoritetsomröstning, precis den modell som eftersträvas av federalisterna. Men nu är det så att detta system inte fungerar. Och ännu värre, genom att reducera vår politik till minsta gemensamma nämnare, genom att försvaga rådet gentemot kommissionens frihandelsinitiativ, blir det systemet huvudsakligt ansvarigt för våra successiva bakslag i de internationella handelsförhandlingarna och bidrar, för sin del, till den förödande arbetslösheten som bryter ner Europa. Skall vi verkligen, med hänsyn till det här systemets resultat, utsträcka det till att gälla alla våra externa förbindelser?
Min slutsats är att det är helt nödvändigt, för Europas bästa, att varje stat bevarar sin nationella utrikespolitik. Om våra intressen och mål sammanfaller på den ena eller den andra punkten - och jag hoppas att det kommer att ske ofta - arbetar vi tillsammans helt naturligt. Om inte, kommer var och en att försvara sina intressen. Ingenting kan vara mer legitimt. Jag skall bara ta upp exemplet fransktalande personer: hur kan man för ett ögonblick tro att en europeisk utrikespolitik som fastställdes med hjälp av majoritetsomröstning skulle försvara fransktalandes intressen? Hur kan man för ett ögonblick tro att det specifika i t.ex. relationen Frankrike-Québec skulle väga tungt gentemot de s.k. "globala " europeiska intressena om vi hade en utrikespolitik som fastställdes med majoritetsomröstning? De som skulle kunna hysa något tvivel om den saken kan gå tillbaka till deklarationen Europa-Kanada som undertecknades förra året.
Följaktligen kräver vi envist att stats- och regeringscheferna står fast vid den europeiska utrikespolitikens inriktning, som är ett uttryck för ett förbund av suveräna nationer. Det innebär särskilt att: 1. Vi måste behålla kravet på enhällighet i alla principfrågor, med möjlighet att, om man så vill, klargöra att de som avstår från att rösta inte kan hindra ett beslut. 2. Om man kommer överens om att fatta beslut med majoritetsomröstning i sekundära frågor, bör man samtidigt åter bekräfta Luxemburg-kompromissen så tydligt, klart och fullständigt som möjligt, utan att blanda in något krångligt förfarande. 3. Man bör vägra att driftskostnaderna för den gemensamma utrikespolitiken inkluderas i EU: s budget, det skulle innebära att man hamnade i en ond cirkel som leder rakt mot en federation. Kostnaderna bör helt enkelt delas mellan de delaktiga staterna, enligt en nyckel som man kommer överens om, t.ex. BNP. 4. Man bör vägra att Europeiska unionen på något sätt skall ha ställning som juridisk person, för en sådan bestämmelse skulle användas till stöd för idén om att det kan existera en europeisk utrikespolitik som skiljer sig från staternas utrikespolitik. Den skulle också gagna kommissionens intresse för att ta sig längst fram på scenen, den kunde då förklara att kommissionen naturligt bör representera unionen för att underteckna juridiska dokument. 5. Slutligen bör man reformera förfarandet för de internationella handelsförhandlingarna genom att återupprätta rådets auktoritet visavi kommissionen, och framför allt skall man inte utan kompensation acceptera att förhandlingarna avseende tjänster och intellektuella rättigheter integreras i EU: s förfaranden, för det skulle betyda att de nationella parlamenten hädanefter inte skulle ha något att säga till om, mer än att ratificera, när det gäller allt som rör internationell handel.
Den framtidsutsikten anser vi vara såpass upprörande, att vi frågar oss hur den kan förekomma i de förberedande dokumenten för rådet i Amsterdam.

Lindqvist (ELDR), Eriksson (GUE/NGL), Seppänen (GUE/NGL), Sjöstedt (GUE/NGL), Gahrton (V), Holm (V), Schörling (V), Bonde (I-EDN), Lis Jensen (I-EDN), Krarup (IEDN) och Sandbæk (I-EDN)
Vi kan inte stödja detta betänkande pga. flera orsaker. Vi kan inte ansluta oss till föredragandens brinnande önskan om att skapa en gemensam utrikes- och säkerhetspolitik och därmed inte heller hans kritik av denna.
Ett genomförande av en gemensam utrikes- och säkerhetspolitik kommer att kräva ett handlingskraftigt EU med en gemensam utrikesminister, ett gemensamt försvar och en gemensam ståndpunkt gentemot tredje land. Detta vill inte vi.
Särskilt i de nordiska länderna är stämningen inte positiv gentemot skapandet av en ny militär stormakt i Europa, tvärtom. Och bristerna i rådets förklaringar, som föredraganden kritiserar, är ännu ett tecken på att varken EU-medlemstaternas representanter i rådet eller invånarna i respektive land är beredda på en gemensam utrikes- och säkerhetspolitisk profil.
Detta är ännu ett exempel på att att det här parlamentet vill röra sig snabbare mot ett Europas förenade stater än EU-medlemsstaternas invånare.

Souchet
Vi har röstat emot Spencers betänkande eftersom det inte innebär något klargörande, vilket det förväntades utgöra. Istället begränsar det sig till att gå i samma ideologiska riktning som sina föregångare.
Det skulle likväl ha varit nödvändigt att klargöra att EU: s yttre verksamhet idag, framför allt och huvudsakligen, är en projektion och ett försvar av unionens egna politikområden: gemensam handelspolitik, gemensam jordbrukspolitik, gemensam fiskeripolitik... Det är alltså farligt och artificiellt att särskilja externa ekonomiska åtgärder från en gemensam utrikes- och säkerhetspolitik, vars interventionsområde skulle vara den "rena " utrikespolitiken. Vi skulle tvärtom behöva ställa dessa två oskiljaktiga delar av den yttre verksamheten under rådets auktoritet, rådet borde på ett ytterst strikt sätt leda samtliga handelsförhandlingar där unionen är part. Det är faktiskt så att ett externt ekonomiskt försvar föregår varje verklig gemensam utrikesoch säkerhetspolitik. Om Europeiska unionen inte visar sig ha förmågan att med kraft och effektivitet försvara sina medlemmars gemensamma handelsintressen visavi deras internationella partner, är det onödigt att gå längre och börja tala om en gemensam utrikespolitik.
Det skulle för det andra ha varit nödvändigt att klargöra att en utrikespolitik bedöms efter verkligt inflytande ute på fältet. En gemensam politik vars enda mål skulle vara ett systematiskt sökande efter identiska ståndpunkter i alla ämnen, utan att bekymra sig för om de fungerar i praktiken, skulle inte förtjäna beteckningen gemensam utrikes- och säkerhetspolitik. En sådan politik skulle leda till minimalistiska samförstånd som gör de europeiska ståndpunkterna betydelselösa. Man kan mycket väl se framför sig det löjliga och skadliga i ett otal resolutioner i utrikespolitikens alla möjliga ämnen, som tanklöst har antagits av Europaparlamentet, där frånvaron av professionalism tävlar med bristen på politiskt omdöme. Vi måste välja motsatt väg genom att stödja oss på medlemsstaternas stora diplomatiska traditioner, som utgör en värdefull tillgång för hela unionen. Vi bör inte sträva efter att utforma en gemensam utrikes- och säkerhetspolitik som avväpnar, tar bort motivationen eller decimerar de nationella diplomatkårerna - de är idag de främsta uttrycksmedlen för de europeiska intressena på den internationella scenen.
Vi bör slutligen strikt binda oss till enhällighetsprincipen i fråga om utrikes- och försvarspolitik. Det mål som medlemsstaterna strävar efter är en gemensam utrikespolitik, inte en majoritetsutrikespolitik. Det är helt otänkbart att en stat skulle kunna hamna i minoritetsställning inom såpass känsliga områden som utrikes- och försvarspolitik. Det är tvärtom oumbärligt att integrera Luxemburg-kompromissens anda i fördragen. Att tillämpa det klassiska schemat med överföring av befogenheter till gemenskapsnivå skulle stänga in Europa i en särskilt farlig återvändsgränd, eftersom det rör det ytterst viktiga området utrikes- och försvarspolitik.
Betänkande (A4-0179/97) av Neyts-Uyttebroeck
Ahlqvist, Theorin och Wibe
Betänkandet ger en god analys av problemet med den demokratiska kontrollen av EU: s institutioner. I stort är betänkandet bra, men det finns två punkter som vi inte kan instämma i.
För det första kan det konstateras att den politiska debatten i EU: s medlemsstater rör sig runt respektive nationell regerings göranden och låtanden. Den största legitimiteten, bland annat i förhållande till valdeltagande, har respektive nationella parlament. Det går inte heller att se några specifikt " europeiska frågor" som går att särskilja ur den nationella debatten och lyfta upp till " Europanivå" . Framväxten av politisk debatt på " Europanivå" kompliceras också av att det saknas gemensamma medier samt att språk, tradition, kultur och politiska begrepp skiljer sig så mycket åt mellan EU: s medlemsländer. Det finns också ett stort problem med Europaparlamentets demokratiska representativitet i samband med en östutvidgning. Hur skall ett Europaparlament med 700 ledamöter på ett rättvist sätt kunna representera ca 500 miljoner medborgare med alla olika politiska grupperingar, olika socialgrupper, språkliga minoriteter, nå en rimlig åldersfördelning i paritet med EU-medborgarnas etc? Vår slutsats är att det är de nationella parlamentens åsikter och kontroll som måste stärkas inom EU-samarbetet, inte Europaparlamentet.
Det andra gäller punkterna 10 och 11 i förslaget till betänkande där det föreslås bland annat att Europaparlamentets medbeslutandeförfarande på budgetområdet skall utvidgas genom att skillnaden mellan obligatoriska och icke-obligatoriska utgifter skall upphävas. Vår åsikt är att EU: s budget inom bland annat jordbruks- och regionalpolitiken skall avgöras genom förhandlingar mellan EU: s medlemsstater, representerade av deras respektive regeringar. EUsamarbetet skall bygga på samverkan mellan självständiga stater, inte på överstatligt styre via ett federalt parlament.
Av ovannämnda anledningar lägger vi ned våra röster i slutomröstningen om detta betänkande, trots att betänkandet innehåller en del bra förslag.

Berthu
De nationella parlamentens roll är ett grundläggande kriterium för det Europa vi önskar se. I ett nationernas Europa är det nationella parlamentet den högsta församlingen som, varje gång det ratificerar en fördragsändring, eventuellt delegerar vissa precisa befogenheter till Europaparlamentet. I ett federalt Europa skulle istället Europaparlamentet vara den högsta församlingen, de nationella parlamenten skulle inte ha mer än en lokal och underordnad befogenhet.
Idag befinner vi oss fortfarande, teoretiskt sett, i det första systemet, men mängden befogenheter som har delegerats till europeisk nivå har blivit så stor att det bara skulle behövas en svag knuff för att vi skulle övergå till det andra. Och det vill säga all taktisk skicklighet, alla hårklyverier och t.o.m. förförelseknep som de europeiska federalisterna tvingas använda sig av, eftersom de måste lyckas med att få de nationella parlamenten att frivilligt ge upp avgörande befogenheter.
Neyts-Uyttebroecks betänkande som vi granskar idag kommer inte att göra dem besvikna, för det manövrerar med finess, genom att försöka avväpna de förutfattade meningarna genom att t.ex. visa att Europaparlamentet och de nationella parlamenten nu inte längre skulle behöva gräla eller konkurrera, utan tvärtom komplettera varandra i bästa harmoni. Man avslöjar sig emellertid när det klargörs vad den här komplementariteten skulle bestå i: Europaparlamentet skulle kontrollera de gemensamma institutionerna, de nationella parlamenten skulle begränsa sig till att kontrollera respektive regering.
Svagheten i den här presentationen, uppenbarligen medveten, är att den utelämnar det väsentliga: de två ordningarna är inte bara kompletterande, utan också rangordnade. Visst kontrollerar de nationella parlamenten den nationella nivån, men genom att skriva under fördraget blir deras uppgift också att fastställa europeiska spelregler och de två nivåernas allmänna förbindelser. Och även om Europaparlamentet väljs i val med allmän rösträtt förfogar det aldrig över befogenheter som inte har delegerats av nationerna och deras parlament.
Dessa frågor är inte teoretiska. För om Europa idag är ett offer för minskad solidaritet, om det lider av ett "demokratiskt underskott " är det för att man har gett alltför många garantier till den federalistiska konceptionen, en uppfattning som berövar medborgarna deras naturliga miljö för att uttrycka sig i - de nationella institutionerna - och det utan att lyckas, av lättförklarliga skäl, med att ersätta den med en livlig delaktighet i en europeisk demokrati.
Härav kommer det fullständiga motsatsförhållandet mellan våra förslag och federalisternas: de vill underordna de nationella parlamenten, vi vill återuppliva dem: de vill att Bryssel kontrollerar nationerna, vi vill att nationerna kontrollerar Bryssel.
Under dessa omständigheter är det inte förvånande att regeringskonferensen, där man återfinner en majoritet av de regeringar som är överseende med de federalistiska teserna, endast har förlänats för att kasta smulor till de nationella parlamenten: "rätten " att bli informerade i tid om kommissionens lagstiftningsförslag, "rätten " till den halvårskonferens som samlar deras representanter (Cosac), "rätten " att "uppmärksamma unionens institutioner " på förslag, blygsamt kallade "bidrag ", särskilt inom den tredje pelarens eller subsidiaritetens områden. Detta är allt. Och Neyts-Uyttebroecks betänkande å sin sida säger knappast mer. Dessa mikroskopiska förslag återspeglar väl tillståndet för den federalistiska andan, enligt vilken de nationella parlamenten knappast borde ha mer än en informations- och förslagsrätt när det gäller europeiska frågor. Det är inte vår uppfattning.
Gruppen nationernas Europa önskar återge de nationella parlamenten en huvudroll, inom ramen för ett Europa som grundas på nationella demokratier. I ett sådant förbund av nationer skulle Bryssel inte förfoga över någon inneboende överhöghet. Tvärtom, genom att varje år rösta om sina bidrag till EU skulle de nationella parlamenten verifiera om deras europeiska instrument gagnar dem och skulle reformera dem om så inte var fallet.
Dessutom borde de nationella parlamenten, som representerar folken, vara de högsta domarna för att avgöra om de delegerade befogenheterna utnyttjas på ett bra sätt, de skulle alltså ha en vetorätt i subsidiaritetsfrågor och en rätt att ratificera EG-domstolens domar, enligt ett förfarande att fastställa, i de fall då dessa beslut leder till en utvidgning av de delegerade befogenheterna. Inom de områden där det europeiska samarbetet borde förstärkas, utan att en överföring av befogenheter till gemenskapsnivå för den sakens skull är önskvärd, borde de nationella parlamenten kunna organisera sig i nätverk för att man snabbare än enligt de klassiska mellanstatliga förfarandena skall kunna fatta beslut. I frågor som avser säkerhet och invandring skulle man t.ex. kunna tänka sig "europeiska dagar " i de nationella parlamenten, då dessa kamrar är samlade i sina respektive huvudstäder och samtidigt fattar beslut i samma frågor. Ett sådant återupplivande av de nationella parlamentens kontroll verkar för oss, på det här stadiet, vara nödvändigt för överlevnaden av ett verkligt demokratiskt Europa.

Eriksson, Seppänen och Sjöstedt (GUE/NGL), Gahrton, Holm och Schörling
Bonde, Lis Jensen och Sandbæk (I-EDN), skriftlig. Det finns delar av betänkandet som vi instämmer i. Det gäller inte minst i analysdelen där det bland annat konstateras att överföringen av beslutskompetens till EU inte har åtföljts av motsvarande ökning av de nationella parlamentens befogenheter. Det gäller också betoningen av öppenhet i rådets lagstiftande verksamhet, allmänhetens tillgång till dokument, bättre minimitidsfrister för EU: s lagstiftande dokument m.m.
Betänkandet är delvis ett erkännande av de nationella parlamentens betydelse. Trots svårigheter och brister i de nationella parlamentariska systemen, så är det i huvudsak ur dessa som den demokratiska legitimiteten växer fram. Det är endast på den nationella nivån som medborgarna med röstsedelns hjälp kan utkräva ansvar av de valda och välja nya ledamöter som i sin tur kan stifta nya lagar.
Europaparlamentet kommer för överskådlig tid att sakna motsvarande legitimitet. I exempelvis Sverige deltar hälften så många medborgare i valen till Europaparlamentet som i de nationella valen. Avsaknaden av ett gemensamt språk och gemensamma medier inom unionen begränsar möjligheterna till politisk och demokratiskt dialog innan beslut fattas. Avståndet mellan väljare och valda kommer att öka än mer i och med EU: s utvidgning. Breda befolkningsskikt kommer att bli helt orepresenterade, men ändå vara underkastade unionens lagstiftningsmakt. Detta kan leda till ödesdigra spänningar.
Inför dessa problem saknar dock betänkandet svar. Det upprepar i stället endast de traditionella förslagen från parlamentets majoritet om ökad makt till den egna institutionen, trots dess uppenbara brist på folklig och demokratisk legitimitet.
Det finns dock alternativ till lösningar. Ett sådant bidrag i 23 punkter presenterades av nordiska unionskritiker i Davidgruppen i samband med att Martin-Bourlanges-betänkandet antogs den 17 maj 1995. Det bygger bland annat på att ge de nationella parlamenten verkliga befogenheter såsom rätt att ta initiativ till att utarbeta lagar, ökat inflytande för grupper och folkrörelser på byråkraters och lobbyister bekostnad m.m.
Trots den allvarliga kritik som förs fram ovan, anser vi att det finns delar i betänkandet som kan sätta i gång en tankeprocess för att komma till rätta med unionens grundläggande demokratiska dilemma. Vi har därför valt att avstå i slutomröstningen.

Lindqvist
Betänkandet innehåller en bra analys av " det demokratiska underskottet" i EU. Det innehåller också en mängd bra konkreta förslag för att stärka de nationella parlamentens roll. Det grundläggande problemet vad gäller EU: s och Europaparlamentets bristande legitimitet borde dock ha utvecklats mer.
Betänkandet borde ha gått på formell remiss till de nationella parlamenten med begäran om yttrande inom en viss tidsperiod innan betänkandet behandlades i Europaparlamentet. Betänkandet går åt rätt håll, och jag har därför röstat ja till det.
Betänkande (A4-0198/97) av McMillan-Scott
Striby
Kina, världens mest folkrika land och under lång tid isolerat från omvärlden, är kallat att spela en framskjuten roll på den internationella scenen.
Förbindelserna mellan Europeiska unionen och Kina täcker såpass skiftande områden som kulturella utbyten, utveckling av handelsförbindelser och frågor om säkerhet och politisk stabilitet i Sydostasien. Gruppen De oberoende för nationernas Europa gläder sig särskilt åt Kinas anslutning till avtalet om ickespridning av kärnvapen.
McMillan-Scotts betänkande betonar med all rätt nödvändigheten av att fördjupa de interparlamentariska förbindelserna mellan Europa och Kina för att sträva mot en bättre ömsesidig förståelse.
På samma sätt kan vår grupp inte annat än att ge vårt bifall till viljan att fullfölja och utsträcka de europeiska programmen för utveckling av mänskliga resurser i Kina, genom att där inkludera en åtgärd inom området för juridiskt samarbete. Denna vilja till samarbete skulle också kunna uttryckas inom andra områden där europeiska normer generellt är referenser: respekt för miljönormer, informationsteknologi, rättsliga förhållanden, försäkringar, banker.
Betänkandet påpekar med all rätt att de ekonomiska förbindelserna bör åtföljas av mödan att råda bot på miljöförstöringen, en frukt av Kinas industriella uppgång.
Det som står på spel för affärerna har ett nära samband med frågan om respekt för den mänskliga värdigheten. Denna respekt bör garanteras även om det inte är vår sak att exportera vår politiska och sociala organisationsmodell till Kina.
Kinas införlivning av Hongkong och Macao bör emellertid ske med respekt för den politiska, sociala och ekonomiska frihet som karakteriserar dessa territoriers status och politiska traditioner.
Men trots att parlamentets utskott för utrikesfrågor lade fram en begäran om undersökning till Europeiska kommissionen säger betänkandet inget om den illojala konkurrens som de europeiska företagen påtvingas av de kinesiska företagen, som använder sig av miljoner arbetare, antingen underbetalda eller som inte alls får betalt.
Frågorna om dumpningen har för övrigt en stor betydelse i den här frågan, men det verkar som om de har försummats: för Kina beror förekomsten av dumpning på en jämförelse mellan en produkts normala pris och priset för export till Europeiska unionen, vilket är mycket lägre, därav en nackdel för de europeiska producenterna. Detta intygas av ett ökat antal importer från Kina, ökningen av Kinas andelar av den europeiska marknaden och de låga kinesiska priser som allvarligt har påverkat den finansiella situationen för EU: s industrier. "Dumpningmarginalen " uppgick 1995 till 11 % på de peroxosulfat som är avsedda för kemi- och textilindustrierna, vilket då tvingade kommissionen att inrätta en provisorisk antidumpningsavgift på 83, 3 %. Samma problem uppstår i fråga om tygskor, videokassetter, handväskor, cyklar och ringpärmar för dokumentskåp. Dessa åtgärder har dock inte rått bot på dumpningen på något grundläggande sätt.
Å andra sidan är en öppnare kinesisk tjänstemarknad ett mål som de europeiska insatserna bör sträva efter, särskilt vad gäller finans- och banktjänster, försäkringar, nyhets- och informationsförmedlingar...
Det kommer att bli nödvändigt att få Kina att införa samma öppenhet och krav som är jämförbara med de som gäller för WTO: s medlemsstater inom det här området.
Kinas anslutning till WTO kan inte rimligen övervägas om inte dessa brännande problem har funnit en lösning.

Van Bladel
Föredragande McMillan-Scott förtjänar en stor komplimang för sättet som har lyckats knyta ihop de härskande visionerna i Europaparlamentet till en intressantare ram för politik mellan Kina och Europa.
Europaparlamentets kritiska inställning såväl när det gäller att följa de mänskliga rättigheterna, som utvecklingen i riktning mot en fri marknad, som skyddet av miljön har på meningsfullt sätt tagits upp i betänkandet.
Parlamentets krav på att följa frihet och rätt i Hongkong och Macau lämnar ingenting att önska när det gäller tydlighet.
Invasionen av Tibet och det spända förhållandet med Taiwan, förblir ett bekymmer för parlamentet.
Än en gång, föredragande har stakat ut en politisk linje mot vilken den Europeiska unionen under de kommande åren kan stämma av sin politik.
Betänkande (A4-0196/97) av Burenstam Linder
Ahlqvist och Theorin
Detta är ett bra betänkande.
Angående ändringsförslag nr 5 vill vi bara göra ett förtydligande. Vi anser det vara en självklarhet att Europeiska unionen skall vara öppen för varje europeiskt land, således även för Ryssland. Vi anser dock inte att detta hör hemma i detta betänkande och har därför röstat emot förslaget, trots att vi alltså i sak instämmer.
En annan fråga som vi inte heller anser höra hemma i detta betänkande är frågan om ett eventuellt NATO-medlemskap för de baltiska staterna. Detta betänkande behandlar Europeiska unionens förhållande till Östersjöområdet och inte detta områdes förhållande till utvidgningen av militäralliansen NATO.

Rovsing
Kommissionens Östersjöinitiativ som lades fram på Östersjörådets toppmöte i Visby innehåller inte tillräckligt med nya initiativ för Östersjöområdet, som har en stor potential för politisk och ekonomisk utveckling. Det är därför glädjande, att utskottet för utrikes-, säkerhets- och försvarsfrågor utarbetat ett betänkande om detta meddelande från kommissionen, där utskottet insisterar på nödvändigheten av att genomföra en politik för reformer, tillväxt, integration och stabilitet i området.

Striby
De tre baltiska staterna har äntligen, efter femtio år av sovjetisk ockupation, kunnat återta sin suveränitet och sina friheter. Idag bestrider ingen dessa tre länders naturliga strävan att bli medlemmar av Europeiska unionen.
Gruppen De oberoende för nationernas Europa kan inte annat än godkänna initiativet som beskrivs av Burenstam Linder, mångdubblingen av samarbete med de baltiska staterna och inom Östersjöområdet.
Det som står på spel för det här samarbetet är omfattande eftersom det rör kulturella utbyten, forskning och ekonomisk utveckling i länder som har försvagats av femtio års påtvingad kommunism samt kampen mot organiserad brottslighet och konsolidering av den politiska stabiliteten i den här delen av Europa.
Vi uppmärksammar särskilt att kommissionen, liksom betänkandet, är måna om att reparera de skador som miljön har fått utstå, genom att kämpa mot en omfattande miljöförstöring och genom hanteringen av det svåra problemet med kärnkraftsverken. Vi ansluter oss till begäran om en inventering av kärnavfall och andra strålningsskador i den här regionen.
Vad vi vill sätta främst i det här sammanhanget är nödvändigheten av ett konkret och effektivt samarbete med respekt för den frihet som dessa länder har betalat dyrt för. Detta samarbete, befriat från överstatlighetens tröghet, bör bevara sin effektivitet under hela anslutningsprocessen som snart kommer att sättas igång.
Att uppmuntra de baltiska staterna att genomföra nödvändiga reformer för att de skall integreras i unionen är utan tvivel lovvärt, men likväl otillräckligt. Det är en nödvändighet att Europeiska unionen bemöter de östeuropeiska folkens oändliga förhoppningar med ett mer välkomnande språkbruk, än det som talar om konvergenskriterier och enkla incitament. Det är regeringskonferensens mest brännande fråga, historien kommer att döma oss efter vår framgång eller vårt misslyckande.
(Sammanträdet avbröts kl. 13.40 och återupptogs kl. 15.00.)

Aktuell och brådskande debatt
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är debatt om aktuella och brådskande frågor av större vikt.

Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om följande sex resolutionsförslag:
B4-0472/97 av Gasòliba i Böhm och Vallvé för ELDR-gruppen om hot mot fri rörlighet för varor i form av jordbruksprodukter inom unionen; -B4-0488/97 av Galeote Quecedo m fl för PPE-gruppen om påverkan av den inre marknaden genom våldshandlingar i Frankrike, som riktar sig mot livsmedel från Spanien; -B4-0500/97 av Novo Belanguer och González Triviño för ARE-gruppen om franska lantbrukares hindrande av fri rörlighet för spanska varor inom Europeiska unionen; -B4-0507/97 av Graefe zu Baringdorf för V-gruppen om angrepp på spanska frukttransporter i Frankrike; -B4-0544/97 av Jové Peres m fl för GUE/NGL-gruppen om fri rörlighet för varor inom Europeiska unionen; -B4-0558/97 av Colino Salamanca m fl för PSE-gruppen om fri rörlighet för varor i form av frukt- och grönsaksprodukter inom Europeiska unionen.
Gasòliba i Böhm
Fru ordförande, mina damer och herrar, de upprepade attackerna från grupper av franska lantbrukare som ständigt hindrar den fria cirkulationen av varor, en av grundprinciperna i unionen, har nått ett läge som kräver ett energiskt agerande, eftersom nu inte bara transportörernas fysiska integritet sätts i fara utan till och med deras liv.
Man kan inte förstå att attackerna kan fortsätta, utan de franska myndigheternas medgivande. Man kan heller inte förstå att kommissionen och rådet, efter år av övergrepp, ännu inte hittat ett lämpligt sätt att undvika problemen. Bilderna från attackerna är den bästa grogrunden för att göra skeptiker av dem som skapar Europeiska unionen och detta förstör vårt agerande till förmån för unionen. Samtidigt som vi arbetar för att fördjupa dimensionen i unionen bojkottar andra den vildsint. Jag förordar därför en stabil och energisk åtgärd från de franska myndigheternas sida. Låt oss se om man kan skönja någon förändring, som förhindrar alla nya attacker.
Kommissionen och rådet bör också agera snabbt, brådskande och effektivt för att skapa respekt för principen om fri cirkulation av varor och för att undvika aggressioner, säkerligen intolerabla i alla civiliserade samhällen, och vi tror och hoppas att Europeiska unionen är ett civiliserat samhälle.

Galeote Quecedo
Fru ordförande, under denna vecka har kommissionär Monti haft tillfälle att vid upprepade tillfällen diskutera den åtgärdsplan för den inre marknaden som han har för avsikt att presentera för Europeiska rådet i Amsterdam med oss, men i förrgår hölls den muntliga förhandlingen vid EG-domstolen om en överklagan som lämnats in av Europeiska kommissionen mot Frankrike på grund av händelser som inträffade under 1995 och för att landet då inte vidtog, jag citerar "lämpliga åtgärder för att undvika våldsamma aktioner på det egna territoriet, mot frukt och grönsaker från andra medlemsstater och som är ett brott mot föreskrifterna för den gemensamma marknadsorganisationen inom jordbruket och artikel 3 i fördraget ".
Det handlar om brott som pågått under mer än 10 år. De händelser som anmälts utgör bakgrunden till detta krav, som också uppstått under 1996 och under innevarande år, därför att vad våldsverkarna söker är att krossa den inre marknaden.
Det står alltså klart att vi inte kan tala om att komplettera eller gör den inre marknaden bättre, om en av dess ryggradskotor, som den fria cirkulationen av varor, fallerar. Det blir alltså oundvikligt att i reformen av fördragen införa möjligheten för Europeiska kommissionen att besluta om omedelbara straffpåföljder för de medlemsstater, institutioner eller representanter för sektorer som bryter mot principen om frihet och cirkulation.
Vi kan inte gå vidare, fru ordförande, om en inställning för absolut straffrihet konsolideras i den allmänna opinionen.

Novo Belenguer
Fru ordförande, vad är det för mening med att var och en av de ledamöter som är oroade över attackerna mot den fria cirkulationen nu under en minut eller två debatterar denna fråga? Vad är det för mening med att Europaparlamentet manifesterar sitt avståndstagande, med att också utskottet för regionalpolitik gör det, att de regionala parlamenten, staternas parlament och till och med själva rådhusmyndigheterna gör det på samma sätt?
Jag anser att vi bör göra en ansträngning för att höja värdet av detta avståndstagande och som kan skicka ett meddelande i två riktningar. Å ena sidan till regeringarna, såsom ett allmänt och generaliserat meddelande om att detta inte kan tolereras eller får upprepas och, å andra sidan, till medborgarna, för att ge dem en känsla av allvar, om att Europeiska unionens myndigheter och institutioner verkligen inte är beredda att tillåta dessa attacker mot jordbruket, transporterna, den fasta egendomen och till och med mot människornas fysiska integritet, som nu pågått under 15 år.
Detta är ett problem som vi måste behandla mycket seriöst, eftersom det faktiskt redan finns hot om att korsa andra gränser, att införa andra typer av anspråk.
Jag fortsätter att allvarligt lita på att uttalandet från detta parlament skall leda till någonting mer än att manifestera vårt avståndstagande och att både kommissionen och rådet agerar på ett rättvist sätt, men energiskt och snabbt, för att få ett slut på dessa attacker, som upprepas år efter år framför ögonen på kommissionen, rådet och framför allt de olika franska regeringarnas beklagansvärda passivitet.

Graefe zu Baringdorf
Fru ordförande! Om fri handel och inre marknad innebär, att var och en i andra länder avsätter sitt överskott, det som överproducerats och det som producerats rationellt och billigt och med kemiska hjälpmedel, då har vi återigen exakt detta problem. Det hjälper inte att välta lastbilar, sanktioner hjälper också föga. Man måste istället gå mot en utveckling, där produktionen avsätts på regionala marknader, där alltså produkter framställs för den egna befolkningen under mottot, som vi ju kreerat: vår inre marknad innebär veckomarknad eller många inre marknader behöver regionen!
Om vi i detta avseende kommer fram till en stabilitet i relationerna mellan producenter och konsumenter, då kan vi producera kvalitet istället för kvantitet, då kan vi erbjuda jordgubbar som också smakar något. Jag behöver i varje fall inte ha några bekymmer för, att de jordgubbar, som vi får fram hemma hos oss, trängs ut av några spanska eller franska jordgubbar, ty dessa jordgubbar köps av mina konsumenter och det till ett riktigt och rimligt pris och det säger jag er, fru ordförande - jag kan ta med en åt er någon gång - de har också fortfarande smak.

Marset Campos
Fru ordförande, ett av de områden som lider mest av de fördömliga och orättvisa attackerna på spanska långtradare med frukt och grönsaker är regionen Murcia och detta av tre skäl: antalet lastbilar och lastbilschaufförer, betydelsen av regionens frukt- och grönsaksproduktion och därför att exporten och handeln ger en betydande sysselsättning i regionen Murcia. Därför påverkar detta vår region negativt.
Det är detta som måste försvaras till varje pris, rikedomen i en viktig del av Spanien, i hela Spanien, i hela Europa, för att kunna upprätthålla produktionen. Därför anser vi två frågor vara oundvikliga:
Den första är frågan gäller en garanti, från både parlamentet och kommissionen, om att det skall vidtas lämpliga skadeståndsåtgärder, både på grund av de direkta och indirekta följderna, för förlorade varor, i samband med vad som inträffat i Frankrike och att detta aldrig mer skall kunna inträffa.
Den andra frågan, som jag tror måste behandlas på djupet, för att vi inte skall bli kvar på ytan, är orsaken till att allt detta inträffar. Man måste erkänna att det är någonting som inte fungerar i den gemensamma jordbrukspolitiken när denna typ av händelser inträffar, och det är därför lämpligt att gå till botten med frågan, som jag sa tidigare, och försöka få till stånd en lämplig reformering av den gemensamma jordbrukspolitiken och där också på ett lämpligt sätt innefatta den gemensamma marknadsorganisationen för frukt och grönsaker, så att fransmän, spanjorer, italienare, så att alla européer betraktar Europa som vårt gemensamma fädernesland, som är det vi strävar efter i vår europeiska förenade vänster, så att Europeiska unionen fungerar för samtliga européer och så att den fungerar för arbetarna, för lantbrukarna, för alla oss som försöker se till att det blir ett solidaritetens Europa och inte ett solidaritetslöst Europa.

Cabezón Alonso
Fru ordförande, mina damer och herrar, ytterligare ett år, som om det handlade om en fördömd och infernalisk cirkel, tar vi i detta parlament upp anmälan om attacker på lastbilar och varor från Spanien, som drabbas av dessa attacker när de passerar Frankrike, och attacker på människor, eftersom lastbilarna inte går av sig själva, utan framförs av just människor, och det finns gemenskapsmedborgare som har attackerats direkt av andra medborgare i hjärtat av Europeiska unionen just innan, varken mer eller mindre, vi skall dela på en gemensam valuta.
Vi anmäler ytterligare ett år detta svåra attentat mot en av grundprinciperna i det Europeiska byggandet, d.v.s. den fria cirkulationen av personer och varor. För ett ögonblick sen sa man att frågan måste behandlas i grunden och grundfrågan är något så enkelt att acceptera eller inte acceptera den fria cirkulationen av personer och varor i hjärtat av Europeiska unionen. Något så enkelt som att acceptera eller inte acceptera en inre markand. Vem skall ansvara för skadorna och vem skall svara för marknadsförlusten och hur är det möjligt att vi än en gång, fru ordförande och herr kommissionsrepresentant, än en gång passivt bistår manifestationen från de som bör undvika denna typ av brottsliga handlingar, för det handlar om brottsliga handlingar. Det är inte rent administrativa handlingar.
Vid ungefär detta datum för ett år sedan sa jag här att jag ville känna till ett namn, bara namnet på någon skyldig som dömts i Frankrike för dessa brottsliga handlingar. När det nu gått ett år, känner jag ännu inte till namnet, kanske på grund av min egen ignorans, på någon av de som dömts för attack på personer och varor från andra europeiska länder och som nödvändigtvis måste passera genom Frankrike. Om en grupp medborgare som lämnar detta rum, europeiska ledamöter eller tjänstemän, skulle attackera en lastbil, där på gatan, vad skulle hända då? Första tanken är att vi skulle bli gripna. Vi skulle bli dömda och naturligtvis få någon form av straff. Hur kan det gå till att attackerna på varor, lastbilar och personer i Frankrike är fullständigt straffbefriade? Det skulle vara viktigt om vi för en gång skull inte bara dömer dessa handlingar med ord.
Jag vet att kommissionens befogenhet i dessa frågor är begränsad, men befolkningens intryck är att tillräckligt inte görs från gemenskapsmyndigheternas sida. Jo, man måst försvara de lokala marknaderna, som även en annan ledamot sagt, men man kan just nu inte förneka det uppenbara behovet av att sätta sig över de lokala marknaderna, genom export av produkter som produceras i något annat av våra länder.
Låt oss hoppas att denna brådskande resolution om attacker på lastbilar, varor och människor i ett eller annat europeiskt land nästa år inte längre finns till.

Ferrer
Fru ordförande, jag är övertygad om att alla ledamöter i detta parlament än en gång är överens om att upprepa vårt fördömande av attackerna från okontrollerade grupper av franska lantbrukare, på lastbilar som transporterar jordbruksprodukter från Spanien och på de personer som transporterar dessa produkter.
Jag är också övertygad om att vi kommer att vara överens om att begära, såsom vi begär i resolutionen, utbetalning av de kompensationer som utlovats av den franska regeringen och att denna utbetalning inkluderar, vilket vi kräver, alla typer av förorsakade skador.
Men detta parlament bör, inför vad som utgör ett flagrant påhopp på den fria cirkulationen av varor och därmed också på en av de europeiska byggpelarna, kräva att kommissionen och rådet en gång för alla vidtar de åtgärder som förhindrar att samma beklagliga händelser inträffar år efter år. Det är sant att kommissionen saknar befogenheter. Vad som också är sant är att våldshandlingarna inte kan få fortsätta utan påföljd, och man måste därför söka efter en åtgärd, oavsett hur den ser ut, som gör att den europeiske medborgaren, rent konkret våra jordbrukare, inte fortsätter konfrontera en problematik som allvarligt påverkar och skadar dem och som framför allt separerar dem alltmer från byggandet av Europa.

Poisson
Fru ordförande, ärade kolleger, denna eftermiddag debatterar vi de attacker som franska producenter nyligen genomförde mot spanska frukter och grönsaker. Vi kan naturligtvis inte annat än att förkasta dessa våldsakter och denna vandalism. Jag kommer alltså inte att tala om formen, utan om innehållet.
Till exempel när det gäller tomater, ämnet för de senaste sammanstötningarna. På marknaden Saint-Charles i Perpignan låg utbudet av spanska tomater under april månad på omkring 800 ton per dag, mot 100 ton för de franska. Den 9 och 12 maj ökade plötsligt det spanska beståndet till det dubbla, 1 700 ton per dag, med ett prisfall från 600 franc per ton till 114 franc per ton, vilket precis räcker till för att täcka transportkostnaderna. Detta är ett otillåtligt fall av dumpning.
De här siffrorna visar oss att man kan förstå ilskan hos våra franska producenter, men absolut inte deras våldsakter. För övrigt är uppmaningarna till bojkott av våra produkter, som de spanska bönderna har uppmanat till på andra sidan Pyrenéerna i syfte att bemöta de franska böndernas attacker, inte heller ursäktliga.
För mig är inte konflikten endast en fransk-spansk konflikt. Orsakerna är mycket mer djupgående. Allt detta visar att det finns funktionsstörningar inom frukt- och grönsakssektorn i WTO: s länder. Kommissionen borde åter ta upp detta känsliga ärende. Den borde ge större uppmärksamhet åt produktions- och prisbestämmelser, den borde se till att all illojal konkurrens mellan medlemsstaterna undviks, genom att undvika att produkter med priser som är lägre än produktionskostnaderna förs in på marknaden, och den borde mer seriöst kontrollera de omfattande importerna från tredje land.
Avslutningsvis, fru ordförande, vår skyldighet - kommissionens, Europaparlamentets och rådets skyldighet - är att förlika alla våra produktioner för att inrätta en god harmoni mellan samtliga europeiska producenter. Jag är övertygad om att vi kommer att nå det målet.

Moreau
Fru ordförande, man kan inte annat än fördöma de våldsakter som har begåtts mot spanska lastbilschaufförer. Men det skulle vara farligt och förringande att endast hänvisa den här debatten till ämnet fri rörlighet för varor. Det handlar om ett problem inom jordbruket, och man måste till viss del erkänna att detta våld avslöjar omfattningen av frukt- och grönsaksproducenternas missnöje med förlusten av avsättningsmöjligheter, det katastrofala prisfallet och dumpningen.
Vi måste till varje pris undvika att låta oss dras med i en spiral av sammanstötningar mellan producenter. De franska och spanska producenternas intressen står inte i motsats till varandra: de är offer för samma ultraliberala politik som gynnar konkurrensen i syfte att uppnå största möjliga vinst för den stora internationella distributionen och handeln.
Det är därför som vi föreslår att en samordning omedelbart skall sättas igång mellan den franska och spanska regeringen och mellan producentorganisationerna, för att undvika sammanstötningar, dämpa spänningarna, påbörja en dialog, i syfte att finna lösningar som gör det möjligt för producenterna på båda sidorna Pyrenéerna att leva av sitt arbete på ett korrekt sätt. Inför frukt- och grönsakssektorns allt sämre situation är det nödvändigt att förbättra marknadsmekanismerna, genom att ta hänsyn till avtalen med tredje land i Medelhavsområdet, särskilt för produktionens avsättning och för en inkomstförbättring.
För att undvika konkurrensutsättning, som riskerar att ytterligare försvåras av Europeiska unionens utvidgning österut, måste vi påskynda harmoniseringsprocessen mot en högre nivå för jordbrukares och jordbruksanställdas löner och sociala skydd.

Redondo Jiménez
Fru ordförande, vi står än en gång inför ett problem som vi har vid denna tid varje år i denna församling.
Jag anser att detta är en viktig fråga för samtliga medborgare i unionen, och om det i dag är de spanska produkterna som direkt påverkas kan det en annan gång vara andra produkter. Detta är inte enbart ett problem om gemensam jordbrukspolitik eller ett problem om den gemensamma marknadsorganisationen för frukt och grönsaker, som man just påpekat för oss. Inte heller är det ett problem på grund av att priserna är lägre eller högre eller ett dumpningsproblem. Mina damer och herrar, detta är ett problem som man löst i unionsfördragets artikel 35, där den fria cirkulationen av varor garanteras, och samtliga medlemsstater är skyldiga att garantera denna fria cirkulation av varor.
Vi står inför regeringskonferensen och jag skulle vilja be kommissionen, som redan förstått att man med enbart anmälningar inte kommer någon vart, och att man inte heller kommer någon vart genom påtryckningar mot den berörda regeringen, att inte bestraffa dessa handlingar, att man vända orden och att det är kommissionen som kan införa sanktioner och att det borde vara de direkt aggressiva individerna man måste vända sig mot, eftersom vi alla vet att denna rättvisa som begärs kommer mycket sent, eftersom det ännu inte kommit någon dom, och en rättvisa som kommer sent inte längre är någon rättvisa.

Imaz San Miguel
Fru ordförande, denna frukt har i praktiken ingen rätt till den fria cirkulationen av varor som den teoretiskt ges i fördraget om Europeiska unionen.
Det är Europeiska kommissionen som i egenskap av garant för fördragen också bör garantera att den kan cirkulera fritt inom Europeiska unionen.
Detta inträffar varje år, eftersom vissa producenter söker privilegierade ställningar på marknaderna och därvid motsätter sig den fria cirkulationen av frukt och grönsaker. På samma sätt som Europeiska kommissionen har en politisk mekanism vad gäller befogenhet att införa ekonomiska sanktioner, måste det krävas att man vid nästa europeiska råd i Amsterdam reformerar fördraget, också för att göra det möjligt för europeiska kommissionen att besluta om ekonomiska sanktioner mot de som hindrar den fria cirkulationen av varor och konsolideringen av den inre marknaden.
Det är endast på detta sätt som rådet nästa vecka i Amsterdam kan se till så att denna frukt får samma rättighet som personer, kapital och varor att cirkulera på den fria marknaden inom Europeiska unionen.

Arias Cañete
Fru ordförande, man har denna vecka i Europeiska unionens domstol sett ärende nr 265/95, som väckts av kommissionen mot republiken Frankrike på grund av att man där inte vidtagit åtgärder för att på sitt territorium undvika genomförande av våldsaktioner mot frukt och grönsaker från Spanien.
Under denna förhandling bekräftade kommissionens egen agent att det handlade om en kontinuerlig åtgärd, som pågått under mer än 10 år och att de händelser anmälan avser dessutom hade fortsatt under 1996 och 1997.
Herr kommissionär, vi ser här en politik med permanent tillämpning av våld och som tolereras av en regering, ett våld som, beroende på konjunkturändringar på jordgubbsmarknaden, riktar sig mot den spanska frukt- och grönsakssektorn. Den systematiska följden av vandalism visar att vi har att göra med en perfekt planerad aktion för att få bort de spanska produkterna från gemenskapsmarknaden. Rättsstaten fungerar inte i Frankrike vad gäller frukt och grönsaker. Skadestånden är inte tillräckliga, och kommissionen, som väktare av fördragen, måst ta tag i detta med energi, om man inte vill ha straffrihet för dessa aggressioner.
Å andra sidan är samordningen av landsbygden, det nationella förbundet för lantbruksföretagare, rörelsen för försvar av familjerörelser, vilket är mycket väl känt, de väpnade armarna i den ekonomiska organisationen AFCOFEL, som redan innan kampanjen påbörjades ställde krav om självreglering av den spanska produktionen tillsammans med förtäckta hot.
Kommissionen kan och bör stoppa hjälpen till den franska grönsakssektorn tills våldet upphör. Det vore absurt att bidra med gemenskapsbudgeten till stöd för en produktiv nationell sektor som använder våld och som bryter mot fördraget för att hindra fri transitering av varor och därigenom skapar marknadsförluster på mer än 25 miljarder pesetas per år. Herr kommissionär, ni måste dessutom brådskande avsätta särskild gemenskapshjälp till de berörda, för att genom gemenskapens åtgärder inom denna sektor återupprätta förutsättningarna för den fria konkurrensen.

Pinheiro
Fru ordförande, ärade ledamöter! Inför en viss oförmåga som de franska myndigheterna visat när det gäller att stävja den oordning som orsakats av grupper av jordbrukare mot jordbruksprodukter från andra medlemsstater, nämligen Spanien, erinrar kommissionen att den inom ramen för sina befogenheter som övervakare av fördragen, använt sig förfarandet vid överträdelser av fördragets bestämmelser för att få Republiken Frankrike att uppfylla sina skyldigheter enligt artiklarna 5 och 30 i Fördraget.
Processen är under behandling vid Europeiska gemenskapernas domstol, den muntliga förhandlingen har ägt rum den 10 juni, och med beaktande av att generaladvokaten kommer att redogöra för sina slutsatser den 8 juli, anses det lämpligt att invänta domstolens domsutslag.
Denna väntan är emellertid inte passiv, i och med att kommissionen, när den fick reda på den första incidenten den 24 april, omedelbart satte sig i kontakt med de franska myndigheterna för att dessa skulle utöva sina befogenheter som är tillämpliga i fråga om offentlighetsskyddet genom att vidta nödvändiga åtgärder för att förebygga och förhindra våldshandlingar, och på så sätt vidmakthålla den rätt till fri rörlighet för varor som säkerställs genom fördraget.
å andra sidan, anmodade kommissionen, i ett brev till kommissionär Fischler daterat den 4 juni i år, än en gång den franska regeringen att så snabbt som möjligt vidta nödvändiga åtgärder för att garantera den fria rörligheten för varor i Frankrike. Mot bakgrund av det som nämnts ovan anser kommissionen att den vidtagit de åtgärder som är möjliga för att förmå de franska myndigheterna att strikt uppfylla sina skyldigheter.
Vad gäller den gemensamma organisationen av marknaden, hävdar kommissionen att det inom ramen för reformen av den gemensamma marknaden för frukter och grönsaker, som antagits av rådet den 21 november förra året, planeras verksamhetsmedel för producentföreningarna som gör det möjligt att tillämpa ett åtgärdspaket som syftar till att förbättra villkoren för produktion och saluföring av dessa produkter. Den decentraliserade funktionen av dessa medel möjliggör alltså för producentföreningarna att bättre inrikta sina åtgärder på de mest behövande sektorerna. å andra sidan är det nämligen planerat såväl vad gäller reformeringen av systemen för borttagande av produkter från marknaden som för åtgärder som syftar till att främja avvecklingen av de borttagna produkterna, planeras nämligen även gratisdistribuering.
Det är också nödvändigt att precisera att i slutet av reformens övergångsperiod planeras ett utarbetande av en rapport om funktionen av den gemensamma marknaden för frukt och grönsaker, som kommer att avse alla produkter, inklusive jordgubbssektorn. Kommissionen håller slutligen just nu på att utföra en global analys av situationen för Medelhavsavtalen som avser sektorn i fråga. Jag skulle, fru ordförande, som avslutning vilja tillägga att detta tydligen är ett område som oroar kommissionen mycket, vilken under inga omständigheter kommer att avsäga sig sitt ansvar.

Ordföranden
Tack så mycket, herr kommissionär. Jag förklarar debatten för avslutad.
Omröstningen äger rum i dag kl. 17.30.

Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är den gemensamma debatten om följande sju resolutionsförslag:
B4-0470/97 av Fassa m fl för ELDR-gruppen om statskuppen i Sierra Leone; -B4-0508/97 av Telkämper och Aelvoet för V-gruppen om Sierra Leone; -B4-0529/97 av Pasty m fl för UPE-gruppen om statskuppen i Sierra Leone; -B4-0534/97 av Hory och Pradier för ARE-gruppen om statskuppen i Sierra Leone; -B4-0546/97 av Pettinari m fl för GUE/NGL-gruppen om situationen i Sierra Leone; -B4-0554/97 av Robles Piquer och Oomen-Ruijten för PPE-gruppen om statskuppen i Sierra Leone; -B4-0561/97 av Swoboda och Vecchi för PSE-gruppen om situationen i Sierra Leone.
Bertens
Fru ordförande, självklart är vi chockade av den militära statsgruppen i Sierra Leone. Landet är ett av de fattigaste länderna i Afrika och har under de senaste sex åren varit med om ett inbördeskrig och ytterligare tre statskupper. Äntligen togs försiktiga steg framåt mot fredsavtalet från november 1996 och den begynnande demokratin sedan mars förra året. Vi är nu åter tillbaka vid gå. Militären har gripit makten och alla spirande framsteg är omintetgjorda.
Jag stödjer alla diplomatiska initiativ för att återställa demokratin och för att isolera den militära juntan. Rådet måste också stimulera organisationen för afrikansk enhet att överta dessa initiativ. Det måste förebyggas att de enskilda länderna missbrukar aktiviteterna från ECOMOG. De militära interventionerna måste dirigeras väl för att inte sätta gemenskapens trovärdighet på spel.
Liberalerna ber rådet och kommissionen att använda alla instrument för att få demokratin, hur spröd den än är, att komma tillbaka. Också att avbryta Lomé-samarbetet måste höra dit. Vi måste se till att detta fattiga lilla land så snart som möjligt åter kan gå vidare på vägen för återuppbyggnad och utveckling.

Telkämper
Fru ordförande, jag känner likadant som Bertens. Sierra Leone är vad naturrikedomar beträffar ett av världens rikaste länder men ett av de fattigaste länderna vad gäller befolkningens situation och vi måste här agera, för att den demokratiska regeringen ska återinsättas. Jag anser, att vi inte kan tolerera, att militären behåller makten efter sin kupp.
Jag skulle i detta sammanhang också vilja fördöma Nigerias intervention. Där har general Abacha själv kommit till makten genom en kupp. Med denna intervention ville han väl snarare utvidga sin maktsfär men inte införa demokratin. Det vore bra, om vi hade demokratiska strukturer i Nigeria. Nu gäller det Sierra Leone. Jag är av den åsikten, att samarbetet inom ramen för AKP i kombination med diplomati kan bidra till att inte enbart fördöma denna statskupp, utan att vi här också kan tillgripa praktiska åtgärder, för att återupprätta demokratin.
Jag ber kommissionär Pinheiro att agera aktivt i enlighet med detta och hoppas, att Nigeria sedan framdeles håller sig utanför konflikten.

Hory
Fru ordförande, jag håller med de två föregående talarna. När det gäller den öppna krisen i Sierra Leone efter militärkuppen, är gruppen radikala alliansen naturligtvis för att den legitima konstitutionella ordningen, som inkarneras av president Kabbah, återupprättas, utan vare sig dröjsmål eller villkor.
Syftet med vårt inlägg i den här debatten är emellertid främst att kritisera den regionala militära polismakten som har tillskansat sig Nigeria under den här krisen och i andra händelser. Nigeria kränker demonstrativt ett mandat som den västafrikanska interventionsstyrkan (Ecomog) skulle ha gett det för att försöka återupprätta dess internationella image, vilken har fördunklats av den nigerianska regimens diktatoriska metoder gentemot oppositionen. För paradoxen i Sierra Leones situation beror på att Nigeria där försöker stå för lag och rätt, fred och frihet.
Denna maskerad möjliggörs bara av ett klenmodigt världssamfund som på grund av ekonomiska och geostrategiska överväganden vägrar att utfärda väl förtjänta sanktioner gentemot Nigeria. För Europeiska unionen är det tid att använda de instrument som står till dess förfogande, särskilt de som tillhandahålls av Lomékonventionen, i syfte att hjälpa till med att återupprätta lag och ordning i Sierra Leone och att fördöma Nigerias regionala imperialism.

Robles Piquer
Fru ordförande, herr kommissionär, för en tid sedan, i mars, uttryckte vi vänner av Afrika glädje när en general, som då styrde som en följd av en militärkupp, överlämnade makten i Sierra Leone, en gammal brittisk koloni med färre än fem miljoner invånare, till en 64-årig advokat med internationell erfarenhet, muslim som de flesta av hans landsmän och klädd i traditionella kläder. I dag har denne civile president avsatts av andra militärer som tagit makten och också tagit hand om guldet och diamanterna, som är Sierra Leones huvudsakliga rikedom.
Under tiden får befolkningen leva vidare med tusentals dödsfall, med 200 dollar intäkt per capita, med 70 % analfabetism, med en medellivslängd på 50 år, och samtidigt är det ett land som uppenbarligen är en grym diktatur, Nigeria, som paradoxalt nog försöker införa demokrati i Sierra Leone.
Vad har Europa gjort? Jo, vi har gjort som vanligt, vi har skickat humanitär hjälp, vilket är mycket bra, ett visst utvecklingsarbete, vi eller snarare engelsmännen har skickat ett flygplan för att hämta hem sina landsmän och sen inget mer. Detta visar att den humanitära hjälpen och utvecklingssamarbetet är mycket nödvändigt, men inte löser dessa problem. Säkerligen skulle inte heller en militär insats lösa problemen och det skulle dessutom vara svårt att skicka våra egna soldater till en eventuell död. Men denna händelse tillsammans med andra visar att det behövs en europeisk allmän politik, inte bara en svenskt och engelsk, gentemot problemen i Afrika. Vi hoppas att rådet och kommissionen med parlamentets hjälp en dag kanske ger oss en sådan politik.

André-Léonard
Fru ordförande, demokratiseringsprocessen som påbörjades med president- och parlamentsvalen 1996 har sprängts i bitar sedan statskuppen den 25 maj i år.
Militärjuntan skulle vilja återinsätta den revolutionära enhetsfrontens ledare, Foday Sankoh, med alla de risker för instabilitet i regionen som det för med sig. Låt oss komma ihåg de hundratals försvarslösa civila som dödades av rebellerna, torterades, slogs ned av machetes och avrättades under vidriga förhållanden. Detta inbördeskrig som varade i fem år orsakade mer än 10 000 människors död.
Genom att kraftigt fördöma den här statskuppen uppmanar vi Afrikanska enhetsorganisationen att vidta nödvändiga åtgärder för att återinrätta den regim som blev demokratiskt vald i mars 1996. Om inte alla dessa villkor uppfylls uppmanar vi kommissionen och rådet att häva verkställandet av Lomékonventionen och alla bidrag till regeringen i Sierra Leone. Det säger sig självt att man dock skall trygga en fortsatt humanitär hjälp till de mest sårbara befolkningarna.

Pinheiro
Fru ordförande, självfallet fördömer kommissionen major Koromas statskupp i Sierra Leone. Kommissionen anser det helt oacceptabelt att president Kabbahs legitima, demokratiskt valda regering, som kom till makten för bara litet över ett år sedan, så abrupt störtats från makten av en liten grupp soldater stödda RUF-rebellerna.
Ett uttalande från ordförandeskapet å Europeiska unionens vägnar den 28 maj beklagade störtandet av den demokratiskt valda regeringen och krävde att den demokratiska civila regeringen skulle återinsättas. Oro uttrycktes också över våldsvågen mot lokalbefolkning och flyktingar. Detta uttalande återspeglar liknande känslor uttryckta av organisationer och länder världen över: Förenta nationerna, Afrikanska enhetsorganisationen (OAU), Brittiska samväldet, Förenta staterna, Förenade kungariket, Frankrike, Japan och länderna i regionen.
Krisen i Sierra Leone har resulterat i ett de facto-avbrott av alla hjälpprogram i landet. All projektpersonal och kommissionens personal har evakuerats. Vad gäller formaliseringen, kommer diskussioner med medlemsstaterna att hållas i lämpliga fora i rådet mot bakgrund av hur situationen utvecklar sig. Kommissionen anser dock att det är viktigt att skicka ett kraftfullt meddelande till förövarna av kuppen om att sådant agerande inte är acceptabelt och inte kommer att medföra någon ekonomiskt eller annan hjälp från det givarländerna.
Europeiska unionen stöder alla ansträngningar som nu görs för att förhandla fram en fredlig lösning av konflikten, vilken skulle göra det för president Kabbahs demokratiska valda civila regering att återvända. Vi är fullt medvetna om de motsättningar och svårigheter som kan komma att emanera ur ECOMOG: s intervention och ur den viktiga roll som Nigeria spelar, som Hory nämnde. Med detta sagt, måste jag säga att de kontakter jag har haft personligen med Guineas premiärminister Conakry i denna fråga inte lämnar någon tvekan om att länderna i regionen är till fullo engagerade - inte enbart Nigeria - i att försöka förhindra statskuppen från att lyckas.
Vad gäller humanitärt bistånd har alla ECHO-finansierade humanitära hjälpprogram avbrutits till följd av det osäkra läget i landet och att de flesta biståndsorganisationernas personal har evakuerats. Om säkerhetsläget tillåter det, skall behovsuppskattningar göras av biståndsorganisationerna så snart som möjligt. Vid behov är ECHO berett att intervenera för att tillhandahålla hjälp åt de delar befolkningen som tvingats på flykt som ett resultat av den pågående krisen.
Slutligen skulle jag vilja understryka att det är viktigt att OAU spelar huvudrollen i utarbetandet av en strategi för att motarbeta kuppmakarna och RUF: s rebellstyrkor, som de stöds av i Sierra Leone.

Ordföranden
Tack så mycket, herr kommissionär! Jag förklarar debatten för avslutad.
Omröstningen äger rum idag kl 17.30.

Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är den gemensamma debatten om följande 25 resolutionsförslag:
B4-0468/97 av Cars m fl för ELDR-gruppen om avskaffande av dödsstraffet; -B4-0487/97 av Soulier m fl för PPE-gruppen om dödsstraffet; -B4-0497/97 av Dupuis m fl för ARE-gruppen om avskaffande av dödsstraffet; -B4-0513/97 av Aglietta m fl för V-gruppen om avskaffande av dödsstraffet; -B4-0542/97 av Alavanos m fl för GUE/NGL-gruppen om avskaffande av dödsstraffet; -B4-0511/97 av Kreissl-Dörfler och Aelvoet för V-gruppen om de mänskliga rättigheterna i Colombia; -B4-0538/97 av Puerta m fl för GUE/NGL-gruppen om de mänskliga rättigheterna i Colombia; -B4-0552/97 av Lenz m fl för PPE-gruppen om situationen i Colombia; -B4-0560/97 av Howitt för PSE-gruppen om de mänskliga rättigheterna i Colombia; -B4-0485/97 av Maij-Weggen för PPE-gruppen om den politiska situationen och de långvariga brotten mot de mänskliga rättigheterna i Burma; -B4-0547/97 av Vinci m fl för GUE/NGL-gruppen om de mänskliga rättigheterna i Burma och Burmas anslutning till ASEAN; -B4-0551/97 av Telkämper och Hautala för V-gruppen om situationen i Burma; -B4-0467/97 av De Vries m fl för ELDR-gruppen om flyktingars och fördrivnas återkomst till Kroatien; -B4-0510/97 av Aelvoet m fl för V-gruppen om situationen i Kroatien och förverkligandet av fredsavtalet från Dayton; -B4-0517/97 av Hory m fl för ARE-gruppen om genomförandet av Daytonavtalet i f d Jugoslavien; -B4-0531/97 av Pasty m fl för UPE-gruppen om genomförandet av Daytonavtalet i Kroatien och Bosnien; -B4-0548/97 av Alavanos m fl för GUE/NGL-gruppen om genomförandet av Daytonavtalet i Kroatien; -B4-0553/97 av Oostlander m fl för PPE-gruppen om förutsättningarna för den ekonomiska återuppbyggnaden och flyktingars återvändande till sina hem i republiken Bosnien-Hercegovina; -B4-0559/97 av Wiersma m fl för PSE-gruppen om utvecklingen av fredsprocessen i f d Jugoslavien; -B4-0486/97 av Castagnetti m fl för PPE-gruppen om inrättningen " Hoppets ö" i Moskva; -B4-0515/97 av Schroedter för V-gruppen om gatubarnens öde i Moskva; -B4-0503/97 av André-Leonard m fl för ELDR-gruppen om valen i Indonesien; -B4-0537/97 av Ribeiro för GUE/NGL-gruppen om situationen på Timor och valen i Indonesien; -B4-0550/97 av McKenna för V-gruppen om situationen i Indonesien/på Östtimor; -B4-0514/97 av Schroedter m fl för V-gruppen om hindrande av humanitära ickeregeringsorganisationer i Vitryssland.
Avskaffande av dödsstraffet

Cars
Fru ordförande! Om dödsstraffets omänsklighet råder stor samsyn här i européernas parlament. Frågan står högt på vår dagordning, och vi har slagit fast att inget land som har dödsstraffet kvar är välkommet i vår union. Vi kan också glädja oss åt att allt fler stater i vår världsdel och på andra håll avstår från att avrätta sina medborgare.
Vår union har i samverkan med Europarådet en central uppgift att i sina kontakter med omvärlden föra humanitetens talan. Därför, fru ordförande, är det en viktig uppmaning parlamentet nu riktar till rådet och kommissionen samt våra femton medlemsstater. Kräv vid FN: s generalförsamling i höst ett moratorium mot alla avrättningar som ett steg mot ett fullständigt avskaffande av dödsstraffet i hela vår värld från nästa årtusendes första dag!

Soulier
Fru ordförande, ärade kolleger, kampen för avskaffandet av dödsstraff sällar sig till marschen mot en mänsklighet som är ansvarig för sig själv. Som advokat har jag kunnat observera inte bara skräcken, utan också skammen, som bemäktigar sig alla de som måste delta i vad som är en mänsklig tragedi. Men idag står Europa inför ett ansvarstagande av ett särskilt slag.
Jag deltog tillsammans med några kolleger för några veckor sedan vid mötet som FN: s kommission för mänskliga rättigheter höll i Genève, och för första gången röstades en resolution igenom med majoritetsomröstning. Visst, Förenta staterna och Kina motsatte sig tillsammans tanken om avskaffande som stöddes av ett stort antal länder, däribland Europeiska unionens länder. Man säger att det är Europas sak att inte bara vara en köpman, utan också en företrädare för universella värden som sprider sig världen över.
Det handlar om samma debatt vare sig vi tar upp dödsstraffet, den sociala klausulen eller ett lämpligt uppförande i affärsrelationer. Det handlar om en attityd gentemot människan, en attityd gentemot mänskligheten. Följaktligen är det önskvärt att Europa ger exempel på en stark signal som planetens övriga länder kommer att bli tvungna att följa förr eller senare.

Dupuis
Fru ordförande, jag skulle först och främst vilja tacka ordföranden i underutskottet för mänskliga rättigheter för hans beslutsamma stöd till det här resolutionsförslaget, och jag skulle med honom vilja framhäva betydelsen som det skulle kunna ha för vår unions utveckling.
I motsats till vad EU gjorde i Genève - inte i frågan om dödsstraffet, där unionens ställningstagande var mycket beslutsamt och mycket betydelsefullt för att nå den framgång som vi lyckades uppnå, vilket Soulier påminde om, utan i frågan om mänskliga rättigheter i Kina, där EU: s ställningstagande var mycket mer olyckligt - borde unionen i stället göra sig till förespråkare, vid FN: s generalförsamling, för förslaget till moratorium för avrättningar. Jag är säker på att man då skulle kunna finna en majoritet av medlemsstaterna för att äntligen, hundra år efter det världsomfattande avskaffandet av slaveriet, nå fram till ett avskaffande av dödsstraffet, i varje fall ta ett avgörande steg i den riktningen.
Jag skulle vilja dra fördel av kommissionär Pinheiros närvaro för att påminna honom om att AVS-EU: s gemensamma församling under de två senaste åren har antagit resolutioner till förmån för ett avskaffande av dödsstraffet, och att det därför är mycket viktigt att påminna om, vid alla tillfällen till möten och avtal, vid diskussioner med AVS-länderna, och jag vet att de är många, den betydelse Europeiska unionen tillmäter avskaffandet av dödsstraffet.
Det borde också finnas andra tillfällen, och i synnerhet i Amsterdam, för att tala om frågan om dödsstraff. Italien har föreslagit att en artikel som anger ett förbud mot dödsstraffet skall skrivas in i fördraget. Det är en punkt som kan verka marginell för många, men den är viktig eftersom den gör det möjligt för oss att påbörja införlivandet av kapitlet om grundläggande rättigheter. Jag tror att det här handlar om ett tredje beståndsdel som Europeiska verksamhet skulle kunna grundas på.
Det finns alltså mycket att göra, men i första hand skulle jag vilja be kommissionär Pinheiro att kommissionen, som också är på plats i New York, ser till att denna viktiga fråga sätts upp på föredragningslistan redan för nästa möte i FN: s generalförsamling.

Schroedter
Fru ordförande! Av de östeuropeiska länderna är det framför allt Europarådets nya medlemmar Ryssland och Ukraina, som trots löften hittills enbart gjort ansatser att förverkliga en människovärdig straffrätt. Detta ligger inte bara i tekniska svårigheter i samband med införandet av en demokratisk lagstiftning, upprättandet av domstolar eller den för förverkligandet av ett fristående rättsväsende erforderliga utbildningen av domare, utan där saknas ju framför allt den politiska viljan. Ty Ukraina har inte heller hållit sig till moratoriet och har verkställt dödsdomar på samma sätt som tidigare.
Vad blev det i detta sammanhang av kommissionens löften, som den gav Europaparlamentet, när det handlade om ratificering av partnerskaps- och samarbetsavtalet och när den mycket kraftfullt såg till, att Ryssland och Ukraina alldeles för tidigt blev medlemmar i Europarådet? Var finns det å ena sidan verkligen även ekonomiskt stöd och i vilken utsträckning tas å andra sidan ingressen till PCA i anspråk, för att se till, att där tas till åtgärder, för att dödsstraffet i dessa båda länder verkligen och det i praktiken avskaffas?

Sierra González
Fru ordförande, dödsstraffet har alltid använts som ett sista instrument för att få bukt med brottsligheten, men det har mer än tydligt visat sig i de länder där dödsstraffet tillämpats och alltjämt tillämpas att brottsligheten aldrig upphört, utan att det till och med fått snedvridna följder, på så sätt att det skapat en typ av vittneslösa brott.
De stora kriminella organisationerna har inte tryckts ner genom verkställanden av dödsstraffet. Det enda som hänt är att det blivit vanligare med en typ av brott där vittnet inte kan överleva behandlingen av brottet.
Dödsstraffet innebär dessutom ett annat problem, problemet med rättsfel. Hur skall man reparera ett rättsfel, när detta lett till verkställande av dödsstraff? Frågor som denna, omöjligheten att åtgärda ett fel och det faktum att brottsligheten till och med kan bli allvarligare, borde få oss att tänka på nödvändigheten av att ta bort dödsstraffet från världens alla länder.
Jag tror att Europa har en kultur som försvarar livet och därför varit den plats där avskaffandet fått störst spridning. Men vi bör belysa detta och ha det i åtanke vid anslutningsavtalen och begära att man inför ett moratorium för avrättningarna.

Schulz
Fru ordförande, bästa kollegor! I den gemensamma resolutionen krävs under punkt 6, att de stater, som önskar ansluta sig till Europarådet, ska förbinda sig, att underteckna och ratificera det andra fakultativprotokollet till det internationella fördraget om medborgerliga och politiska rättigheter innan de ansluter sig till Europarådet.
Jag anser detta vara ett av de centrala budskapen i denna resolution, ty - Soulier har ju redan påpekat detta - vid människorättskonferensen i Genève har vi gjort ett framsteg. Det kan emellertid inte vara något framsteg, att det i de många debatter som vi har här i parlamentet - just i denna sal, där också Europarådet sammanträder - deltar representanter från länder som välljudande kungör allt vad de ska förverkliga ifråga om rättigheter och sedan, när de åker hem härifrån, ägnar detta lika mycket omsorg som soporna!
Detta är en skandal, som vi här måste ta itu med och det måste jag säga er - det kanske nu låter en aning provocerande - att jag alltid uppfattat Europarådet som en stor politisk tillgång för Europa. I frågan om dödsstraffet och genomförandet av avtalade skyldigheter i Europarådets nya medlemsländer anser jag det snarast utgöra ett hot mot människorättstanken inom Europeiska unionen, att detta höga värde hanteras så slarvigt. Det höga värde, som jag avser, är att den internationella statsgemenskapen också måste innehålla det, som den högtidligt och bindande deklarerat. Om det stannar vid deklarationer och dessa inte uppfylls, då kommer de rättigheter, som står i deklarationerna, att urholkas. Detta är en mycket farlig utveckling i kampen mot dödsstraffet. Jag önskar därför egentligen också med stolthet sluta mig till att den överväldigande majoriteten i denna församling, här i Europaparlamentet - vilket också denna gemensamma resolution visar - sånär som på några mycket få mänskligt och politiskt betydelselösa undantag helt konsekvent engagerat och engagerar sig mot dödsstraffet och jag tycker, att bland allt det som skiljer oss åt, ska man någon gång också nämna någonting som förenar oss!

Nordmann
Fru ordförande - "låt mördarna börja ". Jag tror att det är den frasen man tillskrev Alphonse Karr i debatten om dödsstraffet, under förra seklet. Det var en tidsperiod då man strödde kvickheter omkring sig i den här typen av debatter.
Avskaffandet av dödsstraffet har blivit en av de centrala beståndsdelarna i vad man kan kalla den europeiska humanismen och det är vad den gemensamma resolutionen mycket klart uttrycker. Det är i varje fall den filosofi som bär upp den här resolutionen. För att integreras i det Europa som vi bygger är inte avskaffandet av dödsstraffet ett tillräckligt villkor i fråga om respekt för mänskliga rättigheter, men det är ett nödvändigt villkor. Och vi vet att det i brottmål finns många andra straffpåföljder - till att börja med livstidsstraffet, som inte skulle vara något förutan straffarbetet - såsom en karaktär i en berömd film säger: "Det finns så många, så många andra straff ".
Det är lyckosamt att det här i kammaren finns ett samförstånd och att ingen röst höjs för att nyansera resolutionen som vi strax skall anta.
Colombia

Kreissl-Dörfler
Fru ordförande, på morgonen den 19 maj trängde beväpnade män in i ett bostadshus mitt i Bogotá och raderade ut en hel familj. Ett spädbarn överlevde bara därför, att det i tid kunde gömmas i ett skåp. Hos portvakten hade mördarna uppgivit att de var medarbetare - och detta är mycket viktigt - till statsåklagaren. De var klassiska paramilitärer. De undkom - som alltid Colombia - okända. De mördade var anställda på det välkända jesuitinstitutet CINEP. Mario Calderón arbetade där med ekologi, hans fru Elsa med människorättsprojekt.
Den gränslösa brutaliteten i detta våldsdåd chockade inte bara den colombianska utan också den internationella allmänheten. Åter dödades människor i Colombia emedan de arbetade för mänskliga rättigheter, än en gång måste vi dessvärre förvänta oss, att ingen får plikta för dessa mord. I åratal har den colombianska regeringen regelbundet uppmanats i rapporterna från kommissionen för de mänskliga rättigheterna, att slå vakt om och respektera de mänskliga rättigheterna och dem som arbetar för dessa. I åratal har den colombianska regeringen reagerat med beklagande axelryckningar.
Låt mig också rikta några meningar på portugisiska till vår kommissionär:
Jag vill säga kommissionsledamoten att om vi inte arbetar tillsammans för de mänskliga rättigheterna i Colombia, om vi inte kämpar tillsammans, här, mot den orättvisa som finns i Colombia, kommer vi inte att lösa någonting. Jag vet också, liksom kommissionsledamoten, att regeringen i Colombia måste arbeta för de mänskliga rättigheterna. Vi vet också att helt klart att regeringen inte är värd allt det förtroende som vi ger den tillsammans med spanska PSOE och PP. Det är folket i Colombia som är värt vår hjälp, inte regeringen.

Sornosa Martínez
Fru ordförande, mina damer och herrar, vi vill ge uttryck för vår solidaritet med de drabbade familjerna och också ge uttryck för vårt fördömande och vår oro.
Det är inte första gången detta parlament uttalar sig i denna fråga. I februari inkluderade vi Colombia bland de tio länder i världen som har allvarligast problem vad gäller de mänskliga rättigheterna och våldet.
Vi har litat på den colombianska regeringen genom att Europeiska unionen och denna regering har undertecknat preferensierade handelsavtal. Denna tillit bör emellertid också stödjas genom odiskutabla tecken på försvar av de mänskliga rättigheterna och demokratin från nämnda regerings sida.
Man måste söka de ansvariga, och om dessa är paramilitärer är denna regerings ansvar ännu större, och eftersom om man inte söker de ansvariga blir trovärdigheten mindre.
Den colombianska regeringen kan räkna med Europeiska unionen i arbetet med att försvara demokratin och demokratins värderingar, men om man inte genomför detta försvar bedrar man oss och följderna kan också bli dyra för regeringen och framför allt för landet.

Moorhouse
Fru ordförande, ett antal oroande rapporter har nått våra öron om allvarliga brott mot de mänskliga rättigheterna i Colombia, i synnerhet under de senaste månaderna. Det har varit svårt att få en del av dessa påståenden bekräftade, delvis, kanske, för att de påståtts ha skett i mycket avlägsna trakter av Colombia. Men, som vi hört från de två föregående talarna, det kan inte finnas något tvivel om den tragiska situation som uppstått i familjen som namnges i resolutionen, men inte bara i den familjen.
Vi vänder oss i första hand till den colombianska regeringen för en ingående utredning och, eftersom det saknas annan auktoritet, måste vi återigen vända oss till Europakommissionen för att fråga vilka åtgärder den känner för att vidta.
Vi är t.ex. oroliga för en annan person, Neftali Vanegas, vars liv har sagts vara hotat under de senaste veckorna och vars organisation åtminstone delvis finansieras av Europeiska kommissionen. Kanske kommissionsledamoten kunde ha vänligheten att kommentera detta specifika fall.

Newens
Fru ordförande, i nästan ett halvt århundrade har Colombia varit utsatt för våldsdåd och mord i en förskräckande omfattning. Det nyligen utförda våldsdådet mot familjen Calderón, där de tre personer mördades och en skadades allvarligt, utgör ett exempel på den ociviliserade barbarism som har blivit vardagsmat i Colombia av idag. Mario Calderón och Elsa Constanza Alvarado mördades eftersom de var medlemmar av människorättsorganisationen CINEP, som arbetar för att skydda människor från våld och terror och strävar efter fred. Deras död och det våld som utövats mot deras nära anhöriga av en grupp tungt beväpnade mördare visar den hänsynslösa omänsklighet hos dem som är ansvariga för terrorn i Colombia idag.
Under det senaste halvåret har uppskattningsvis 650 personer fallit offer för våldet i Colombia, däribland fattiga bönder och många andra. Faktum är att det uppskattas att nära en halv miljon människor har flytt från sina hem för att undkomma det våld, som har en så förödande inverkan på alla aspekter av livet i landet.
Vi måste uttrycka avsky för dessa mord och uppmana den colombianska regeringen att jaga rätt på dessa mördare och att se till att de får sina straff.
Vi välkomnar inrättandet av FN: s kommission för mänskliga rättigheter och ECHO: s bidrag till att hjälpa människor som tvingats på flykt.
Vi bör dock ytterligare överväga det faktum att Europeiska unionen har spelat en nyckelroll i att bidra till att återupprätta freden i Centralamerika och samarbetar med hela Latinamerika för att uppnå både närmare förbindelser och utveckling. Vid fördömandet av det våld som demonstrerats i Colombia, bör vi också noggrant undersöka situationen för att se om det finns något sätt, hur svårt det än må vara, på vilket vi kan bidra till att få slut på våldet och återinföra fullständig fred. Det är det enda sätt som vi på lång sikt kan känna oss helt tillfreds med att verkligen bidrar till att få slut denna avskyvärda terror.

Bertens
Ordförande, mordet på det äkta paret Calderón är symboliskt för spiralen av våld och laglöshet när det gäller det ärendet i Colombia. Nyligen bekräftade Colombias regering de icke-statliga organisationers legitima roll, men de gör ingenting för att genomföra den politiken. Den colombianska regeringen måste åtminstone föra in det politiska uttalandet i praktiken. Öppnandet av kontoret för FN: s flyktingskommissariat är en bra sak och vi välkomnar då också inom den ramen ECHO-stödet för den hemlösa befolkningen i Colombia som har flytt för samma laglösa våld. Ännu viktigare är naturligtvis att våldet slutar och därför måste påtryckningar utövas på regeringen för att särskilt ta itu med de paramilitära grupperna, skydda de mänskliga rättigheterna och att förstärka den lagliga makten. Där finns lösningen. Men det är inte första gången som vi talar om Colombia och jag fruktar att vi kommer att vara tvungna att beklaga oss över detta ännu många gånger i detta hus.

Günther
Herr ordförande! I sitt tal igår påpekade rådsordföranden bl a att man vid ASEAN-konferensen talat i två och en halv timme om Burma och att detta ändå utgjort ett hoppfullt tecken. När emellertid å andra sidan oppositionsledaren Aung San Sun Kyi, trots Nobelpris och trots Sacharovpris, egentligen hörs så lite i offentligheten, kan det vara så, att man ändå måste betrakta en två och en halv timme lång debatt, som egentligen är självklar, som en viss framgång. Men hur lite man ändå hör av oppositionsledaren, så hör man ännu mindre av de tusentals barn, som mister livet genom tvångsarbete och andra åtgärder. Om detta pratas det egentligen relativt sällan. Vad ska man då förvänta sig av regeringscheferna i dessa länder, av vilka endast en uttalat sig mot att ta upp Burma i statsgemenskapen?
Å andra sidan har Malaysias statschef till och med välkomnat, att i och med Burmas anslutning ett ytterligare inte precis demokratiskt, utan centralstyrt land tagits med. Jag skulle vilja fråga kommissionen, om den ser utvägar och möjligheter att förverkliga under punkt 4 i resolutionen angivna åtgärder och om den också hoppas, att få framgång med dessa.

Telkämper
Herr ordförande, under de senaste två åren har vi mycket ofta talat om Burma och egentligen kan vi bara upprepa oss med beklagande och klagomål gentemot den burmesiska regeringen. Liksom tidigare är det så, att de grundläggande rättigheterna inte respekteras, att hundratals oppositionella från den demokratiska oppositionen, från det nationella demokratiska förbundet NDL, sitter i fängelse. Häromsistens dog en av de prominenta NDLmedlemmarna, 67-årige Tin Shwe. Han hade suttit i fängsligt förvar i sju år. Han led av hjärtbesvär och tvingades nu dö i häktet. Den officiella motiveringen för att anhålla honom var omstörtande propaganda.
Omstörtande propaganda är i detta fall inifrån kommande information om de katastrofala förhållandena. Det sitter alltjämt hundratals människor i fängsligt förvar och jag anser, att det bara genom ekonomiska åtgärder och genom det inflytande, som utövas genom att inga investeringar från Europeiska unionen görs där och att här inget stöd ges till regimen, är möjligt att få ut dessa människor ur fängelserna. Likaså kräver vi redan sedan länge, att Aung San Sun Kyi, Europaparlamentets Sacharovpristagare, kan röra sig fritt.
Det är alltid svårt att döma andra stater, men att ASEAN-staterna i denna situation kan ta upp Burma i gemenskapen, är naturligtvis något, som vi inte kan välkomna. Jag anser, att vi verkligen ska fördöma detta och också ständigt ta upp detta på dagordningen vid våra diplomatiska och politiska uppgörelser och ekonomiska förhandlingar med ASEAN-staterna. Lika oförklarligt är det för mig när relationer byggs upp från Europeiska unionen - här måste jag ansluta mig till Günther. Mässbolaget i München skulle vilja ha en konferens på nästa mässa i Rangoon. Jag tar ditt upprop på allvar, Günther. Bayern är ett CSU-område. Jag hoppas att mässbolaget inte beger sig dit. Min gröne borgmästarkollega, Monatzeder, har krävt detta genom att protestera och jag hoppas, att vi är eniga i vår protest och kan förmå mässbolaget i München att ändå inte understödja denna regim på detta sätt.

Maij-Weggen
Ordförande, trots protesterna mot det från hela världen har ASEAN alltså beslutet att ändå ta upp Burma i sina led och det trots de ständiga kränkningarna mot de mänskliga rättigheterna och trots det permanenta fängslande av den valda premiärministern, den ännu en gång fängslade Aung San Suu Kyi, och det av en militärdiktatur. Det är mycket cyniskt att vara tvungen att tala om att ASEAN sålunda håller på att bygga upp ett rykte som en grupp länder med höga ekonomiska förväntningar och ringa intresse för demokrati och mänskliga rättigheter. Pengar och ägodelar är tydligen viktigare än grundläggande värderingar och normer. Kränkningarna av de mänskliga rättigheterna och undergrävandet av demokratin i Burma fortsätter under tiden lugnt i Burma. I maj skärptes husarresten för fru Aung San Suu Kyi så att det inte längre var möjligt att fortsätta hennes partis kongress, ett parti som för sex år sedan vann valen med 80 procent, och också besök av utländska journalister försvåras allt mer. När det gäller kränkningarna av de mänskliga rättigheterna, SLORC-regeringen fortsätter med slavarbete, barnarbete, hotelser, försvinnande, mord, permanenta aktioner mot minoriteter.
Den Europeiska unionen har upphävt det preferentiella systemet för Burma och det är positivt. Men är det inte tid att följa Förenta staterna och också tillkännage ett investeringsstopp. Också på grund av faran för att hålet som uppstått genom minskade investeringar från Förenta staterna fylls av europeiska företag. Det är egentligen en sorglig affär. Jag skulle vilja fråga kommissionären om han inte vill lägga fram ett sådant förslag till det Europeiska ministerrådet. Jag vet att de sammanträder inom kort, så när det gäller det, förlitar jag mig på att ni tillmötesgår denna önskan från parlamentet.

Van Bladel
Ordförande, Europaparlamentet bultar redan sedan drygt två år på dörren hos generalerna i Rangoon. Det europeiska näringslivet har till största delen dragit sig tillbaka. Jag är alltså inte enig med fru Maij-Weggen, för de nya investerarna kommer från andra regioner och de är mycket mindre sociala än vi. Men det visar sig att vår hållning inte ger något resultat. Tvärtom. Den asiatiska regionen sluter leden och omfamnar Burma i ASEAN-gruppen. Är inte det signalen för oss att revidera vårt kontraproduktiva närmande? Det handlar ju inte om att varje månad lämna en brummande förklaring för att tillfredsställa den egna medlemmen. De asiatiska tigrarna sitter och skrattar åt eurotigerns rytande i sin egna bur här. Enligt min åsikt är det inte längre möjligt att hålla ut den ensidiga protesten från Europaparlamentet. Är det inte möjligt att vi precis som i Mellanöstern och i Sjöområdet utnämner ett speciellt sändebud som kan medla i ASEAN-gruppen och omkringliggande områden för oss? Jag vill gärna höra kommissionärens syn på det.

Bertens
Jag är rädd för att det speciella sändebudet skrattas ut lika mycket som eurotigrarna som hon talar om, men i alla fall, NLD försökte för två månader sedan fira att de för sju år sedan vann valen med ett gigantiskt försprång. Den militära juntan reagerade adekvat på det genom att omedelbart sätta 300 aktivister bakom lås och bom. Signalen från ASEAN att låta Burma bli medlem är ett slag i ansiktet på den internationella gemenskapen och det så kallade universella för de mänskliga rättigheterna. Precis i ett ögonblick då president Clinton utfärdar sanktioner mot Burma, reagerar ASEAN med en motsatt effekt. Jag måste verkligen ge fru Van Bladel rätt i att det inte i första hand är de europeiska investerarna, utan de asiatiska tigrarna. Unionen gör redan något, och jag måste säga, det är jag inte missnöjd med. Men den måste ändå övertyga ASEAN om att ändra sin politik när det gäller Burma. Det mest effektiva sättet att sätta SLORC-regimen under tryck, det frammanar många frågetecken. Jag hoppas att i varje fall det som vi här ropar, om vi nu blir utskrattade eller inte, emellanåt tränger igenom till i varje fall Aung San Suu Kyi för att visa att solidariteten står främst för oss.

Moorhouse
Herr ordförande, trots min respekt för van Bladel, tvivlar jag faktiskt på om vi skall ändra vår ansats så radikalt. Det finns sådana saker som ära och djup oro över människorättssituationen. Det sträcker sig bortom taktiken och in i strategin.
Därför välkomnar jag verkligen den amerikanske presidentens agerande att införa ekonomiska sanktioner mot Burma, vilket förhindrar amerikanska medborgare från att nyinvestera i Burma. Det har definitivt fått effekt. Jag personligen motsätter mig inte ekonomiska sanktioner, även om jag inser att det här är en politik som är mycket svår att sälja in i Europeiska unionen.
Jag är för att det utövas påtryckningar på europeiska företag att de skall avveckla sina investeringar eller låta bli att investera. Det är mycket viktigt. Det finns ett antal företag, som vidtagit lämpliga åtgärder: Heineken i Nederländerna är ett fall, Carlsberg ett annat. Jag skulle väldigt gärna vilja se bland andra Club Méditerrané följa detta exempel.
Tillämpning av Daytonavtalet i Kroatien

Cars
Herr ordförande! Att hålla ingångna avtal, inklusive Daytonavtalet, och respektera mänskliga rättigheter är uppenbart något som ingen av staterna i ex-Jugoslavien har förstått nödvändigheten av. Kroatien är inte värre än de andra staterna i ex-Jugoslavien, men uppträder med större anspråk på att vara accepterad samarbetspartner till Europeiska unionen. Så är det inte, och kommer heller inte att bli, så länge den kroatiska regeringen skyddar misstänkta krigsförbrytare och fortsätter tillåta att etniska serber trakasseras och skadas samt vägras rätten att återvända till sina hem. Det måste, herr ordförande, bli ett slut på detta, liksom på liknande övergrepp i Serbien och Bosnien.
Europeiska unionen har skyldighet att kräva respekt för mänskliga rättigheter och för ingångna avtal. Gör det, och gör det med ökad kraft!

Tamino
Herr ordförande! Jag tror att alla inser att Daytonöverenskommelsen bara kan förverkligas om samtliga inblandade länder verkligen tillämpar det som står i avtalet. Vi är väl medvetna om att avtalet har sina begränsningar, men om det inte ens respekteras av de länder som har undertecknat det så är det uppenbart att vi närmar oss en mycket farlig situation.
Därför bör vi påpeka att till exempel i Krajina, där det bodde 200 000 serber, är praktiskt taget alla dessa personer nu skingrade och att en tillfällig lag som antagits av det kroatiska parlamentet och regeringen i Kroatien tillåter kroater från andra delar av landet att ta även serbisk egendom i besittning om den rättmätige ägaren är frånvarande.
Minst 90 procent av de serber som under de senaste sex månaderna har återvänt till regionen har enligt OECD inte kunnat återta sina bostäder. Att flyktingarna och de skingrade återvänder är av avgörande betydelse för att lösa problemen och garantera freden enligt Daytonavtalet. Vi måste se till så att Europeiska unionens och därmed också kommissionens åtgärder syftar till att begära av den kroatiska regeringen och regeringen i Bosnien-Hercegovina att denna punkt i avtalet respekteras, och att man eventuellt även tillgriper ekonomiska påtryckningar för att garantera att så sker.

Hory
Herr ordförande, jag skulle vilja säga att vår debatt idag är besynnerlig och uppriktigt sagt till och med paradoxal. De politiska gruppernas ursprungliga plan var att bestämt fördöma den kroatiska regeringen, med anledning av kränkningarna av mänskliga rättigheter i Krajina och Slavonien.
Underligt nog, till följd av spelet om inflytande inom parlamentet, där många medlemmar för en verklig kampanj mot Jugoslavien och mot dess politiska myndigheter, är det slutligen Serbiens regering som den gemensamma resolutionen främst fördömer. Men Serbien berörs inte alls av frågan om flyktingars återkomst till republiker som tidigare var drabbade av kriget.
Jag vill alltså helt enkelt påminna om sanningen, nämligen att de kroatiska myndigheternas konfiskation av serbers fastigheter är ett brott, och eftersom de tilldelas kroater kan de etniska spänningarna i regionen återupplivas. Dessutom framtvingar man ett upprätthållande av SFORstyrkan och FN: s tillfälliga administration på grund av de risker som medborgarna i östra Slavonien utsätts för.
Eftersom vi vill avsluta debatten med Kroatien som utgångspunkt vill jag till sist kritisera oansvarigheten hos dem, främst Förenta staterna, som tar risken att åter orsaka en katastrof i Hercegovina eller i norra Bosnien, genom att tungt beväpna de muslimska myndigheterna i Sarajevo.

Daskalaki
Herr ordförande, det har många gånger sagts i denna sal att Europeiska unionen inte lyckades spela någon viktig roll i krisen i det forna Jugoslavien. Det behövdes ett amerikanskt ingripande och Daytonavtalet för att inleda ett i princip fredligt närmande i en konflikt som har lämnat nästan alla sår öppna.
Europaparlamentet har lagt fram upprepade resolutioner och har satt sin stämpel. Detta försöker vi också göra den här gången, med påpekandena som Hory gjorde, och som är starka, utan att det för den delen är säkert att vårt enhälliga beslut, som det ungefärligen beskrivs, kommer att leda fram till något.
I ett område i Europa som var med om det första våldsamma kriget efter världskriget, i ett område som fortfarande räknar sina döda och där spänningarna fortfarande existerar, har ingenting förändrats i praktiken. Europeiska unionen skulle kunna ingripa, men bara om den erkänner att också den har en viktig del i ansvaret, för det tidevarv då man skyndar sig väldigt mycket att främja och att applådera upplösningen av det forna Jugoslavien, och för det tidevarv då man nådde fram alldeles för sent, då elden redan hade tagit sig.
Nu söker vi något som är korrekt och självklart och som ligger i vår natur. Återvändandet av flyktingar till sina hem, som i fallet med serberna i Krajina som utsätts för saker som är kända och som vi redan har pratat om. Den fria rörligheten osv. osv. och dämpandet av de nationella skillnaderna. Vi är väl realister. Vi har en punkt - där vi noterar att Daytonavtalet inte har haft någon större framgång, men vi insisterar, och det gör vi rätt i, på dess korrekta tillämpning. Vår grupp stödjer, herr ordförande, det gemensamma resolutionsförslaget med alla dess reservationer, som numera är historiska och som det refererades till, och kommer att rösta för det.
Vi tycker att det är en rättighet för varje människa att kunna återvända till sitt hus och att alla, men alla, krigsförbrytare skall straffas, utan undantag. Härifrån och till en optimism är avståndet sannerligen mycket stort, och ju större avståndet är desto större måste våra initiativ vara nu och i framtiden, då kontrasterna och segregationen kommer att dämpas och övervinnas, vilket framhävs på ett mycket bra sätt i resultatet av valen i Bosnien. För vi är inte alls oskyldiga, som jag också sa tidigare, till det som har hänt i det forna Jugoslavien.

Oostlander
Herr ordförande, det är bra att i denna resolution Serbien eller den Jugoslaviska federationen åter kraftigt pekas ut, för i motsatts till vad herr Hory säger, regeringen i Serbien är naturligtvis regeringen i Serbien och ett hot mot den internationella säkerheten och också för ett säkert återvändande av flyktingar, eftersom Serbien självt inte medverkar till arrestering av krigsförbrytare som skall stå inför rätta i Haag. Möjligtvis eftersom då också herr Milosevic får höra för mycket och är nästa kandidat för närmare undersökning.
Vi får i varje fall inte glömma offren för det av neo-rasister startade kriget i före detta Jugoslavien. Vi måste därvid understryka, och det gör denna resolution också, att etnisk politik och etnisk uppdelning står i motsats till ett säte för rättsordning i det området. En rättsordning är inte i någon uppsikt en lyx eller en idealistisk överbyggnad utan grunden för samhällets återhämtning och också för ekonomin. Utan att det görs ett slut på den etniska uppdelningen och det etniska tänkandet och de etniska blockaderna mot flyktingarnas återvändande, är det ekonomiskt i olika av dessa stater inte möjligt med något. Särskilt i entiteten republiken Serbien, där det etniska tänkandet har nått en topp och där det i realiteten sitter människor vid makten som bara suger ut det egna området, som har ringa intresse för medborgarna och som följer sina etniska ideologier.
Därför är det nödvändigt att SFOR stannar. Det är bra att resolutionen yrkar på UNTAES, där är det lite annorlunda, där är det en fråga om att väcka förtroende, men hos SFOR är det verkligen en fråga på liv och död, för säkerheten för människorna som bor där.
Alla människorna i de tre staterna är offer för vilseförande från deras etniska chefer. De är också offer för frustrationer från människor med annan etnisk bakgrund. Ibland är de själva inte skyldiga, det visar sig också i Kroatien, där det är så att enormt många frustrationer har byggts upp av kroaterna där som en gång jagades bort från Krajina. Många serber är skyldiga till det medan andra inte är det. Det är också mycket synd att också de serberna lider av frustrationen som man har byggt upp, men ännu hemskare är det i olika delar av Bosnien-Hercegovina, där människors liv verkligen inte är säkert eftersom det där sitter verkligt pack vid makten. Verkligt pack, jag har själv mött människor som där har rollen som vice borgmästare och som endast anges med den titeln.
Vi lägger ännu ett förslag som PPE-grupp för att upprätta en central bosnisk byrå som också har ansvar för flyktingars återvändande. För återvändandet är mycket komplext och är så mycket sammanflätat med återvändandet till Kroatien och Slavonien att det är nödvändigt att upprätta ett gemensamt clearinghouse och en central myndighet som kan reglera organisationen för återvändande, annars kommer vi inte att klara det. Så länge det regleras separat, och då inte heller på entity -bas i Bosnien-Hercegovina, är det omöjligt att få detta återvändande med någon sorts framgång. Människor avvaktar nu i tillfälliga bostäder eftersom de eventuellt skall återvända eller för att de bor i någon annans hus. Det händer ingenting. Ärendet står stilla. Det är för oss anledningen till att med kraft be kommissionen: ombesörj en stark hjälppolitik som utgår från konditionalitet och utför den hjälppolitiken centralt så att det fortsätter att finnas en skillnad mellan de som vill väl och de som vill ont.

von Habsburg
Herr ordförande! Av allt det, som hittills sagts i detta ärende, var Oostlanders ord de klaraste, bäst förståeliga och mest välbalanserade. Detta är helt enkelt att hänföra till, att han varit i landet, att han hela tiden från början arbetat med detta land och därför vet hur saker och ting ligger till. Han gör inga speciella ideologiska uttalanden av serbofiliska eller andra skäl, vilka helt snedvrider bilden.
Vi får helt enkelt inte glömma en sak: angreppet startade från Serbien! I Serbien förstördes inte ett enda hus men i Kroatien - och Krajina tillhör Kroatien - förstördes många hus. Naturligtvis är jag för, att alla, även serberna, åter ska kunna bege sig hem och jag är för, att vi någon gång också ska kunna ta upp serberna i vår gemenskap men först måste vi se till att få klarhet här och inte minst framhålla, att så länge som det styrs av extremister och massmördare finns det tyvärr ingen plats för detta land. Först måste det komma till en ändring!

Amadeo
Herr ordförande! Ännu en gång ägnar sig vår församling åt de brott mot de mänskliga rättigheterna som ägt rum i Kroatien. Förra gången gällde det de uppenbara brotten mot tryck- och informationsfriheten och denna gång gäller det den bristande respekten för Daytonavtalet, som - det kan vara lämpligt att påpeka detta för de kroatiska myndigheterna - är ett oavvisligt villkor inte bara för att bevara freden inom före detta Jugoslavien, utan också för avtal om samarbete och hjälp från Europeiska unionen. Men rätten till fri rörlighet har kränkts, liksom rätten för de skingrade och flyktingarna att återvända till sina bostäder. Den kroatiska regeringen blockerar ett återvändande genom att godkänna en konfiskering av serbisk egendom i en tillfällig lag om bostäder och genom att anta ett program som innebär att kroater från Bosnien flyttar in i de beslagtagna bostäderna. Detta är ett klart fall av etnisk rensning, vilket påminner oss om de värsta kapitlen i dessa folks traditioner. Jag kommer att tänka på förföljelserna, plundringen och den påtvingade flykten efter andra världskriget av de hundratusentals italienare som levt i dessa områden sedan sekler tillbaka.
Gatubarn i Moskva

Castagnetti
Herr ordförande! Denna resolution tar upp frågan om de övergivna, oftast hemlösa, barnen i Moskva. Problemet börjar anta betydande dimensioner, så betydande att vi skulle kunna tala om ett allvarligt fenomen som vi även när det gäller Moskva skulle kunna kalla gatubarn. De lokala myndigheterna, som har stora problem med ekonomin och som inte vill uppmuntra till en invandring av barn från andra ryska städer, vägrar i själva verket att befatta sig med problemet med ursäkten att dessa barn inte har giltiga dokument, eller att till och med deras ryska medborgarskap är osäkert.
För att råda bot på denna allvarliga situation tas vissa initiativ av privata medborgare som drivs i första hand av humanitära motiv. Det viktigaste, effektivaste och bäst organiserande av dessa initiativ från den ryska allmänheten är det som kallas " Hoppets ö" , som praktiskt taget dagligen utsätts för obegripliga och outhärdliga trakasserier och den 15 maj i år utsattes den faktiskt för en hänsynslös aggression från polisens sida som uppenbarligen hade för avsikt att förtrycka och hota.
Även om man måste försöka sätta sig in i de lokala myndigheternas ekonomiska svårigheter i Moskva, så kan inte Europaparlamentet av ren generositet avstå ifrån att brännmärka den som begår våldshandlingar och inte heller avstå från att brännmärka det faktum att man totalt har övergivit denna lilla befolkning av gatubarn i Moskva.
Jag hoppas därför att den presenterade resolutionen blir antagen.

Schroedter
Herr ordförande! På ytan blir Moskva allt attraktivare och uppvisar varje gång, som jag reser dit, åter nya renoverade fasader. Men det är det enda, som är nytt. Det som finns kvar, är det gammalsovjetiska Propiska-systemet, vilket innebär att enbart de har rätt att bo i Moskva, som innehar ett motsvarande dokument. Detta betyder, att många familjer, som just inte tillhör vinnarna i omvandlingsprocessen - det är framför allt ensamstående mödrar, som hör till förlorarna - kastats ned i den djupaste fattigdom. Dessa mödrar och deras barn blir till tiggare i Moskva.
Men Moskvas borgmästare är mycket grundlig i sitt fasadputsande, ty även Hoppets ö har fallit offer för detta putsande. Det är det största självorganiserade initiativet för gatubarn i Moskva. Det ger dem ett varmt krypin och mat och försöker till och med att ge dem skolutbildning. I självrättskipningens virrvarr hade barnen tack vare denna ö möjligheten att få tillgång till ett normalt liv. Stängningen av denna inrättning betyder emellertid, att dessa barn åter kastas tillbaka till gatugängen, till tälten, till kanalschakten. Så uppbådas en kriminell potential för de kommande åren. Staden Moskva har inget alternativ till Hoppets ö! Därför kräver vi, att denna inrättning ostört kan fortsätta sitt arbete!

Krehl
Herr ordförande! Det brådskande ärendet med gatubarnen i Moskva visar egentligen på två problem, som existerar som en följd av de gigantiska politiska och ekonomiska omvälvningarna i Ryssland. Det första är: den sociala situationen för många barn i Ryssland är mycket dålig. Till de 25 % av människorna, som lever under fattigdomsgränsen, hör nämligen också en stor mängd barn och de problem, som förekommer i detta sammanhang, känner vi här i Europaparlamentet sedan länge till också från andra delar av världen. Det är inget typiskt ryskt problem. Typiskt ryskt är emellertid, och det utgör en försvårande påbackning, att det finns en bestämmelse som definierar inflyttningen till Moskva. Det är en bestämmelse från den gamla Sovjetunionen, vilken i och för sig överhuvudtaget inte motsvarar en frihetsförordning, så att just i detta fall därtill kommer, att många barn överhuvudtaget inte har något lagligt uppehållstillstånd i Moskva.
Den andra viktiga punkten är, att NGO-arbeten i Ryssland idag ännu inte på långt när är möjliga i den utsträckning som de är möjliga i andra europeiska länder eller i andra länder i världen. I Ryssland förekommer alltjämt ett statligt godtycke gentemot ickeregeringsorganisationer och inte heller hos allmänheten finns någon större kunskap om och acceptans av sådana organisationer.
Därför välkomnar jag, att det idag finns ett sådant brådskande ärende men skulle också vilja be om, att parlamentet i framtiden i samband med sådana brådskande angelägenheter prövar, om verkligen bara en organisation berörs, eller om det också finns andra. Jag skulle inte vilja, att andra, inte namngivna organisationer råkar i svårigheter genom Europaparlamentets beslut och att vi sedan åter behöver ta upp ett brådskande ärende.
Indonesien och Östtimor

Ribeiro
Herr ordförande, ärade kommissionsledamot! Än en gång Östtimor i Europaparlamentet, för att den militära ockupationen fortsätter, för att förtrycket inte tar någon vila, för att de mänskliga rättigheterna dagligen kränks på detta territorium som inte ännu avkoloniserats.
Men inte bara det. Och än mindre för att göra rutin eller ritual av det. Nu, under denna session, måste man understryka att det som man kallade val i Indonesien inte var ett steg mot demokrati för regimen, utan snarare ett sätt att bekräfta sin diktatoriella natur.
Det finns också som ett nytt element i förhållande till det som vi fått veta under de senaste sessionerna, det faktum att det interna motståndet visat sig, dementerat den som påtalade att den väpnade kampen i inlandet slutat och att endast den diplomatiska och politiska fronten behöll sin strävan mot självbestämmande och oberoende, som just det motståndet byggde upp och lyckades få det att förhärska mot ockupationen, förtrycket och folkmordet.
Liksom den nya given med Nobels Fredspris också finns, som i medierna visat hur det är möjligt att köpa vapen från ett land i Europeiska unionen för att fortsätta den militära ockupationen på ett territorium och undertrycka folket.
Vi gratulerar till att det har varit möjligt att komma fram till ett en gemensam kompromiss i ett resolutionsförslag, som skall gå till omröstning. För att emellertid stödja, underteckna och rösta på detta resolutionsförslag som tillkom på vårt initiativ vill vi understryka att det för oss saknar tyngden av det faktum att motståndet faktiskt inte är slut i Östtimor och att förtrycket i dag och nu slår mycket hårt och våldsamt mot dem som ockupanterna misstänker vara de som fortsätter motståndet. Liksom förslaget saknar det nödvändiga upprepande av detta parlaments ställningstagande vad gäller det omedelbara tillbakadragandet av all hjälp, militärt bistånd och vapenförsäljning till Indonesien. Detta är skillnaden.

Hautala
Herr ordförande, i samband med detta olycksaliga val har det visat sig, att våldet återigen ökar i Östtimor. Vi är mycket oroade över meddelandet om att man där dödat civila och att som vi vet, civilbefolkningen löper en stor risk att bli torterad. När mottagaren av Nobels fredspris, Ramos Horta, besökte parlamentet i april, visade han oss som är aktiva för Östtimor ett dokument, en film, som visade hur polisen och armén korsfäste människor i fängelserna. Vi måste göra allt vi förmår för att få ett slut på detta.
Europaparlamentet har upprepade gånger krävt, att man sänder en parlamentarisk delegation till Östtimor. Nyligen bildades på nytt en intergrupp för Östtimor och denna grupp har redan nu satt upp som sitt viktigaste mål, att en delegation från parlamentet verkligen reser dit. Det är verkligen fråga om en situation som för varje dag blir alltmer outhärdligt. Tyvärr har också valet ökat förtrycket och den allmänna repressionen. Exempelvis Amnesty International har gång på gång efter valet slagit alarm om situationen.

Apolinário
Herr ordförande, ärade ledamöter! För lite mer än en månad sedan skrev vi under en resolution om valen eller valförfarandet som planerades i slutet av maj i Indonesien, vi hade tillfälle att visa vår kritiska inställning i förhållande till de villkor som valen skulle ske under, och åter påpeka vår solidaritet gentemot den demokrativänliga rörelsen och anmäla det faktum att den indonesiska regeringen hade avvisat en oberoende valöverkvakningsdelegation och anhållit ett stort antal studenter, som vågade protestera mot en starkt kontrollerad valkampanj.
Utvecklingen av denna valfars bevisade tyvärr att vi hade rätt. Trots förtryck och tortyr, kunde de internationella kontakterna avslöja en del av detta valbedrägeri. Med resolutionen för en månad sedan blev parlamentet företrädare för ett stort antal ställningstaganden hos den internationella gemenskapen, för ett avståndstagande från Indonesiens valmanipulation och ett fördömande av de upprepade kränkningarna av de mänskliga rättigheterna särskilt på Östtimors territorium, vars senaste ställningstagande godkändes av Förenta staternas representanthus med ett klart fördömande av de kränkningar av mänskliga rättigheter som sker gentemot folket i Östtimor.
Den nuvarande resolutionen ingår alltså i en konsekvent ram av politiska ställningstaganden från Europaparlamentet, där det är onödigt med vidlyftiga och omotiverade tolkningar. Det gäller fallet med vapenförsäljningen till Indonesien. Detta parlaments ställningstagande är klart, välkänt och har upprepats för knappt en månad sedan: Europaparlamentet upprepar sitt krav att medlemsstaterna i Europeiska unionen skall avhålla sig från allt militärt bistånd och försäljning av vapen till Indonesien. Detta är det ställningstagande som parlamentet gjort, och författarna till resolutionsförslagen för denna debatt anser det vara onödigt att repetera den, och begär inte ett nytt införande av denna vädjan i den gemensamma resolution som vi skall rösta om.
Slutligen uppmanar jag vår ordförande - och jag skulle vilja ta detta tillfälle till att uppmana Europaparlamentets nuvarande ordförande - att återuppliva ansträngningarna att sända en parlamentarisk delegation till Östtimor, och begära att denna skall presentera en rapport om situationen på Östtimor och om kränkningarna av de mänskliga rättigheterna i Indonesien.

de Melo
Herr ordförande, ärade kommissionsledamot och ärade ledamöter! Den resolution som vi lägger fram, som gäller de Indonesiska valen och den efterföljande situationen i Timor, vittnar än en gång om bristen på frihet och respekt för mänskliga rättigheter samt det fysiska och moraliska våld som systematiskt används av de indonesiska myndigheterna.
När Mauberfolket i Timor, med stöd av FN: s generalsekreterare, lägger fram fredliga resolutionsförslag på en konflikt, svarar den indonesiska regeringen med handlingar av dödligt våld, ignorerar FN: s resolutioner och visar total respektlöshet för de mänskliga rättigheterna.
Av dessa klara skäl ber vi parlamentet att godkänna de beaktandemeningar och de förslag till resolution som lagts fram.

Van Bladel
Ordförande, Indonesien har som smeknamn Smaragdbältet. Det är verkligen ett praktfullt land med 13 000 öar. Ett vackert land men också ett mycket invecklat land, 280 språk och folkslag, som sträcker sig över ett område lika stort som från Irland till den rysksibiriska gränsen. Ett land som går ekonomiskt bra, som man tittar med avund på i regionen, ett land med en växande medelklass och en växande finansiell elit. En elit som i motsatts till Latinamerika och Afrika investerar pengarna i det egna landet. Tro dock inte att jag är blind för allt som inte är bra. För ett år sedan besökte jag några journalister i fängelset och också fackförbundsledaren Pakpahan. Fängslandet har jag klagat på hos myndigheterna vid flera tillfällen. Men vad är det för mening med att varje månad här igen anta en resolution om landet medan den Västeuropeiska unionen är den största investeraren? Endera det ena eller det andra: vi investerar inte längre, vi drar tillbaka allt eller så börjar vi med en bättre kommunikation med Indonesien med hjälp av våra parlamentariska delegationer, med hjälp av människorättsorganisationerna där, med hjälp av en delegation till Timor. För då blir det en annan relation med landet och då finns det chans att vi på ett bra sätt kan ta itu med Timorärendet under förutsättning att alla portugisiska kollegor från alla politiska läger engagerar sig för det till 200 procent.

Bertens
Herr ordförande, valen i Indonesien har väckt uppmärksamhet, inte bara på grund av de hundratals döda som förberedelserna inför valen orsakade, utan också för sättet som regeringen mycket bra och effektivt organiserat har satt oppositionen ur funktion och att de inte givit medierna någon möjlighet att göra sin plikt och att de uppträtt mycket manipulerande när det gäller internationella medier. Hur som helst, fru Van Bladel har naturligtvis rätt: det är ingen överraskning att detta händer i Indonesien.
Jag måste också medge att den Europeiska unionen inte har rent mjöl i påsen när man säger: ni får inte göra så i framtiden. Det är verkligen europeiska investerare som vinner mest på Smaragdbältet, som skapats av Nederländernas koloniala styre under de senaste 350 åren. Hur som helst, en sak kan ministerrådet göra: inte ge avkall på att man insisterar på att avtal om den demokratiska klausulen, i samma ASEAN som vi talade om när vi diskuterade Burma.
Europa måste som ett block ta ställning mot odemokratiska verksamheter, men jag tror att man verkligen - och där har fru Bladel rätt igen, det händer så ofta skulle jag vilja säga - kan börja prata med indoneserna, för det har de kanske lärt sig av nederländarna: tala och lyssna. Men om de också gör som vi säger, det är något annat.
Vitryssland

Schroedter
Herr ordförande! Till att börja med tackar jag mina kollegor för att det med deras hjälp var möjligt, att idag ta upp detta ärende, eftersom det brådskar! 20 % av landet är smittat.
Sedan 1996 tillses det - en konception i detta land - genom politiskt beslut att den radioaktiva smittan ignoreras och att dessa områden väcks till liv igen, d v s åkrarna odlas på nytt och återflyttning understöds. Antalet barn, som lider av följderna av långtidsbestrålningen, avtar alltså inte på länge. De internationella initiativen och de många, många privata initiativen diskrimineras sedan början av detta år genom dekret och hindras att distribuera hjälpen. De organisationer i landet, som har internationella kontakter, kriminaliseras - delvis finns de redan i landsflykt i Tyskland. Arbetet kan praktiskt taget inte längre fortsättas. Detta innebär att inte bara de demokratiska reformerna stoppats i detta land, utan också den humanitära hjälpen, som är livsnödvändig för detta land, emedan regeringen inte har några pengar och även den egna hjälpen ryggar tillbaka. Därför måste vi kräva, att den humanitära hjälpen leds vidare i enlighet med internationella normer i akt och mening att understödja hälsan i detta land!
(Applåder)

Habsburg-Lothringen
Herr ordförande! Först och främst skulle jag vilja tacka min kollega Schroedter för hennes insats för Vitryssland och överhuvudtaget för de mänskliga rättigheterna! Hon har vuxit upp under en kommunistisk regim och vet precis vad hon talar om, när hon nämner grundläggande värderingar och friheter. För detta skulle jag vilja tacka henne mycket hjärtligt!
I Vitryssland har vi idag under ledning av president Lukasjenko en regim på europeisk mark, som dels är en marionett till Ryssland och dels utan tvekan inte förfogar över en frihetsdemokratisk grundlag eller något som helst i den vägen. Där lyder parollen: "Politik genom dekret från presidenten ". Och just eftersom politikerna där bara styr med våld, måste vi uttrycka oss i klartext. Det är bara det de förstår där! Därför stöder jag också kraven i detta resolutionsförslag. Det är helt enkelt hög tid, att vår Europeiska union sammanställer en entydig förteckning över grundläggande friheter och mänskliga rättigheter och slår fast konsekvenserna för de länder som vi har att göra med och som bryter mot dessa. Detta måste ske oberoende av om dessa länder ligger i Europa, i Afrika, i Asien eller någon annanstans. Enbart på det sättet kommer vi att vara trovärdiga i framtiden!

Pinheiro
Herr ordförande, ärade ledamöter! Jag kommer att vara så sammanfattande som möjligt i mitt inlägg. När det gäller resolutionsförslagen om avskaffandet av dödsstraffet, vill jag påpeka att kommissionen, som varit ytterst känslig inför de frågor som framställts, anser det grundläggande att de garantier som är tillskrivna den Internationella pakten för medborgerliga och politiska rättigheter respekteras, så också det fakultativa protokollet nr. 2, som syftar till att avskaffa dödsstraffet, liksom punkt 6 i protokollet i Europeiska konventionen för mänskliga rättigheter.
Kommissionen anser också att ett avskaffande av dödsstraffet är inbegripen i den klausul som systematiskt införts sedan 1995 i avtalen med tredje land och som ägnas åt respekten för de demokratiska principerna och de mänskliga rättigheterna, som grundläggande element. Men vi måste komma ihåg - vilket för övrigt nämndes av några ledamöter - att hyckleriet på den internationella scenen existerar och att några av våra huvudsakliga handelspartners och politiska partners i världen fortsätter att ha dödsstraff.
När det gäller Colombia, kan jag bara säga att, med tanke på den försämrade situationen för de mänskliga rättigheterna i det landet, är denna fråga sedd som en prioritet för tilldelning av resurser, under budgetrubriken " Demokratisering och Mänskliga Rättigheter i Latinamerika" .
Kommissionens berördes för övrigt starkt av att få vetskap om de mord som nyligen skett på flera aktivister som kämpar för mänskliga rättigheter, mord som vi naturligtvis å det allra starkaste fördömer, och vi uppmanar den colombianska regeringen att koncentrera alla ansträngningar på att identifiera dem som är ansvariga för dessa brott.
Det är i denna anda som kommissionen fortsätter att ge sitt stöd till de lokala icke-statliga organisationer som har målsättningen att försvara de mänskliga rättigheterna och demokratin, liksom den finansierar fem observatörers närvaro inom ramen för FN-sekretariatet för mänskliga rättigheter för att i detalj lära känna situationen och för att utarbeta konkreta förslag som griper över hela den colombianska frågan och som kan läggas på internationell nivå.
Jag skulle dessutom vilja understryka att man i samma anda bekräftar vårt fortsatta stöd för att förstärka det colombianska rättsväsendet. Slutligen och apropå detta, herr ordförande, skulle jag vilja säga att, när ett gäller de hemlösa, som är ett område som oroar mycket, lyckades kommissionen genom ECO avsätta nästan 5 miljoner ecu för en första behandling av problemet med vår medverkan.
Det är helt klart att kommissionen delar Europaparlamentets oro vad gäller de konstanta och vanligt förekommande kränkningarna av mänskliga rättigheter och de upprepade hoten mot den demokratiska rörelsen från Myanmar-regeringens sida. Vi fortsätter att uppmärksamt följa den interna situationen i landet och vi säger att man, förutom Aung San Suu Kyis frigivning i juli månad förra året, tyvärr inte kan konstatera några större förbättringar tills dags dato.
Kommissionen skriver helt och fullt under på den vädjan som formulerats av Europeiska unionen till State Law and Order Council för att få till stånd en produktiv dialog med andra politiska krafterna i syfte att uppnå sämja och att upprätta en flerpartidemokrati.
Jag vill dessutom understryka att kommissionen under de senaste tio åren inte har ställt några ekonomiska resurser till förfogande för biståndsprojekt för utvecklingen i Myanmar som kunde inbegripa regeringen, förutom de humanitära insatserna. Kommissionen väntar sig att Myanmars anslutning som fullvärdig medlem i ASEAN till sist kommer att bidra till att de mänskliga rättigheternas och de demokratiska principernas befrämjande kommer att underhållas mer och vara mer långtgående.
Vi skulle också kunna nämna att, när det gäller Förenta staternas krav på straffåtgärder, kan vi inte spela ett dubbelspel. Vi kan inte vid ett tillfälle fördöma Helms-Burton-lagen för dess unilateralism, för dess extraterriorialitet, och sedan acceptera dessa faktorer när de tillämpas på Myanmar.
När jag nu nämnt detta, skulle jag emellertid vilja understryka att kommissionen i sina förslag till arbetsplan mellan EU och ASEAN kommer att insistera på den punkten, för att göra den obligatorisk. Jag skulle vilja säga att detta inte är tillräckligt, då mötesdagordningarna måste godkännas av båda parter för att fastställas. Även tidigare har det till exempel noterats att varken frågan om de mänskliga rättigheterna i Indonesien eller Östtimorfrågan aldrig skrevs in i debattsessionerna mellan EU och ASEAN, för att Indonesien motsatte sig detta. Alltså, mina herrar, finns det ingen garanti att frågan om mänskliga rättigheter och frågan om demokrati i Myanmar skall komma att utgöra del i en dialog mellan EU och ASEAN.
Ärade ledamöter, när det gäller fredsprocessen i F d Jugoslavien, skulle jag vilja informera att vid samordningsrådets sammanträde inom ramen för Rådet för instiftande av fred, som avlöpte i Sintra den 30 maj i år, klargjordes att ingen av parterna fullvärdigt respekterar sina skyldigheter och att frågan om möjligheterna för flyktingar att återvända till sina ursprungliga boplatser i Bosnien-Hercegovina förorsakar särskilda svårigheter, i synnerhet om flyktingarna utgör en minoritet. Man kan också konstatera en allvarlig brist på samarbete med den Internationella Domstolen. Kommissionen stöder ju fullt ut tillämpningen av en strängare villkorsklausul för alla parter.
När det gäller Kroatien är det särskilt viktigt att de serbiska flyktingarna som avser att återvända slipper utsättas för allvarliga osäkerhetssituationer och förföljelse på grund av orsaker av rättskaraktär eller andra av skäl. De framtida förbindelserna mellan Europeiska unionen och Kroatien kommer till stor del att villkoras av den senares uppförande när det gäller minoriteternas återvändande.
Stora förändringar kan iakttas i förhållande till Västslavoniens fredliga integration med Kroatien. Kommunalvalen den 13 april var framgångsrika och det kroatiska regeringsbrevet överförde regeringens vilja att på ett konstruktivt sätt engagera sig i förhållande till serberna från Kroatien. Här bör också nämnas det avtal som nyligen slutits mellan den kroatiska regeringen och FN: s flyktingsekretariat och FN: s transitoriska administration för Östslavonien, som fastställt reglerna för återflyttningen av de serber från Kroatien som finns i Crajina i Slavonien. Tyvärr kommer dessa positiva förslag, som lagts på högsta nivå, ibland inte fram till de lokala myndigheterna, och man kan fortsätta att iaktta incidenter på lokal nivå. Vi får hoppas att även de med tid och ihärdighet kan elimineras.
Herr ordförande, ärade ledamöter, kommissionen känner till de ryska barnens extremt oroande och svåra situation, liksom de svåra omständigheter som konstaterats på flera barnhem. Man skulle kunna nämna flera exempel på mycket konstruktiva initiativ som företagits av de ryska myndigheterna. Dock har dessa barnhem en mycket svår budgetsituation.
Följaktligen avsatte kommissionen en del av de disponibla anslagen under instrumentet Tacis Lien för att hjälpa dessa barn. Kommissionen fortsätter naturligtvis att följa upp situationen genom sin delegation i Moskva och står till förfogande för Europaparlamentet för ett fördjupat arbete i detta ärende efter det besök som en parlamentsdelegation kommer att göra i Ryssland inom kort.
Herr ordförande, ärade ledamöter, det är nästan en nödvändig fråga att tala om bristen på demokrati i Indonesien och om Östtimor. Och vi fruktar alla att den repetitiva effekten får frågan att förlora betydelse. Men så får de senaste händelserna kring valet i Indonesien och kränkningarna av de mänskliga rättigheterna oss att än en gång komma ihåg att denna fråga kanske är en av nyckelfaktorerna för de europeiska institutionernas samstämmighet. Jag skall inte upprepa rådets och kommissionens ställningstaganden, som redan är kända, jag skall bara än en gång lyfta fram den betydelse som detta parlaments beslutsamma och modiga handlande har haft för försvaret av Timors befolkning. Tur att det finns!
Slutligen, herr ordförande, ärade ledamöter, när det gäller samarbetet med Vitryssland, bör jag informera att kommissionen i november dragit tillbaka det normala ramprogrammet för samarbete, dvs. Tacis-programmet till förmån för Vitryssland. Kommissionen stöder emellertid rådets förslag vad beträffar beviljandet av ett stöd till Vitryssland som omskrivs till konstitutionsreformsområdet, skydd för de mänskliga rättigheterna och pressfriheten. Följaktligen är kommissionen beredd att under 1997 utarbeta ett tillfälligt Tacis-program som nedskurits för Vitrysslands räkning, till ett belopp av 5 miljoner ecu, för att bidra till rehabiliteringen av samhällslivet i enlighet med rådets slutsatser och med detta Europaparlaments beklagande.

Ordföranden
Med anledning av vissa kollegors frånvaro hade vi tid, men jag skulle vilja be de politiska grupperna att kontrollera dessa punkter mer noggrant, därför att jag i praktiken känner att det är mycket tråkigt att avbryta kollegorna som inte har lättheten att formulera sina åsikter, samtidigt som en del kollegor som har skrivit in sig på talarlistan inte dyker upp.
Jag förklarar härmed debatten för avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag kl. 17.30.

Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om följande resolutionsförslag:
B4-0504/97 av Bertens och Fassa för ELDR-gruppen om situationen i Kongo/Brazzaville; -B4-0536/97 av Hory och Pradier för ARE-gruppen om den krisartade situationen i Kongo.
André-Léonard
Herr ordförande, för bara några veckor sedan, innan Kabila installerades, var Brazzaville en fredens hamn. Ankomsten av flyktingar i trasor, fifflare av alla slag och f.d. militärer på flykt har skapat instabilitet. I Brazzaville utspelar sig fasor sedan sex dagar tillbaka. Sammanstötningar mellan tungt beväpnade har redan gett upphov till tusentals offer. Européernas situation är särskilt oroande och att få hem dem igen är mycket svårt. Europeiska kvinnor har våldtagits och biståndsarbetares bostäder har satts i brand.
Nu strax innan presidentvalet måste man göra allt för att undvika att detta tumult inte urartar i etnisk rensning. Endast regelbundna val borde kunna garantera den legitimitet som är nödvändig för nästa statschef och göra det möjligt för landet att åter bli stabilt. 1993 års spöke svävar ut. Dra er till minnes liknande våldsamheter som orsakade omkring 2 000 döda. Låt oss hoppas på att den internationella medling som erbjuds av den gabonesiske presidenten, Omar Bongo, i syfte att göra slut på fientligheterna, ger resultat. En boomerangeffekt mot Kinshasa är faktiskt inte utesluten. Man måste till varje pris undvika att en splittring i miniregioner och ministammar inte bara sätter landet i brand, utan också skapar en oljefläck i hela Centralafrika.

Hory
Herr ordförande, jag skriver naturligtvis under på kompromissresolutionen om den kongolesiska krisen som radikalerna och liberalerna har lagt fram för parlamentet.
Jag vill ändå fästa er uppmärksamhet på ett ändringsförslag som jag lägger fram, vilken kräver att de europeiska länderna avstår från all slags militär intervention i Brazzaville, så länge de inte har fått något mandat från Europeiska unionen, eller från FN givetvis, då det inte strikt handlar om att garantera europeiska medborgares säkerhet.
Ännu en gång är det Frankrike som idag ifrågasätts i Kongo, liksom förut i Rwanda, i Zaire, I Centralafrika, i Niger och i framtiden, tyvärr, troligen också i andra länder i Afrika.
Med sin imperialistiska, nykolonialistiska politik är Frankrike såpass misskrediterat att till och med dess bästa intentioner nu tas emot med misstänksamhet. I det här fallet verkar det som om ett franskt oljebolag försåg de kongolesiska polisstyrkorna med vapen vid de första sammanstötningarna i Brazzaville, efter parlamentsvalen. Det verkar också som om samma bolag än idag spelar en viktig roll vid de olika fraktionsledarnas sida. Det verkar som om Frankrike inte har föreslagit de kongolesiska myndigheterna något bättre än att tillämpa doktrinen "begränsad självständighet " gentemot dem. Det verkar som om, enligt vad de hemkomna fransmännen själva säger, att Frankrikes ambassad är mer mån om sitt politiska inflytande i den här krisen än om säkerheten för de franska medborgare som bor i Brazzaville.
Det måste bli ett slut på det. Det är tid för Frankrike att göra sig av med en politik vars följder är så uppenbart katastrofala, även för dess egna intressen. Min uppfattning är att det för mitt land skulle vara klokast att nu ta avstånd från huvuddelen av det bilaterala samarbetet och att ställa mänskliga och tekniska resurser samt finansiella resurser för utvecklingsstöd till Europeiska unionens förfogande. När det gäller militära interventioner i Afrika borde de bara äga rum då FN har gett Europeiska unionen ett mandat, med Afrikanska enhetsorganisationens godkännande. Det är innebörden i mitt ändringsförslag.

Apolinário
Herr ordförande, ärade ledamöter, ärade kommissionär! Ett snabbt inlägg för att understryka att Socialistgruppen ansluter sig till detta resolutionsförslag och till formuleringen av en gemensam resolution, som understryker den punkt där man ber parterna att respektera införandet av ett eld upphör, och understryker Gabons presidents ansträngningar och förslag, och å andra sidan, säger att vi, för vår del, inte skall rösta för förslaget som presenterats för oss av föregående talare, för att vi anser att allt militärt ingripande inom denna ram borde göras i samband med ett mandat från Förenta Nationerna och, av det skälet, kommer vi inte att rösta för denna ändring.
Men medan språkröret, i detta fall Socialistgruppen, skulle vilja ge oss sitt globala stöd för förslaget till gemensam resolution.

Telkämper
Herr ordförande! Åter är tiotusentals döda att beklaga i Kongo/Brazzaville och vi sysselsätter oss med denna konflikt. Jag frågar mig: kan vi inte i förebyggande syfte driva en sådan politik, att det inte kommer till dessa strider och dessa döda? Under de senaste sex dagarna var det fasansfullt där, fastän just detta land var ett exempel på, att presidenten, som 1989 själv infört demokratisering, därpå under fredliga former valdes bort 1992. Nu uppkommer inför presidentvalen den 27 juli åter nya konflikter.
Vore det inte vettigt, när en konflikt pyrt sedan 1992 och man konstaterar, att det finns privatarméer, att under tiden politiskt utöva inflytande på våra handelsförbindelser, nämligen så att det inte kan komma till sådana grymma händelser? När det gått så långt att en armé skickas dit, för att hämta ut fransoser eller andra européer, må detta vara viktigt för dessa människor men det är ingen lösning på konflikten och det kommer alltid försent. Låt oss i förebyggande syfte skapa en civil fredspolitik och ge den motsvarande ekonomiska resurser istället för att ständigt skära ned utvecklingsbudgeten!

Gollnisch
Herr ordförande, ärade kolleger, det finns flera lärdomar att dra av den nuvarande dramatiska situationen i Kongo.
Om man går tillbaka till en internationellt erkänd experts arbeten, t.ex. professor Bernard Lugans arbeten, inser man att vi misstog oss i att nonchalera detta viktiga faktum, nämligen att vårt politiska styrelseskick, den parlamentariska demokratin, visst har betydande förtjänster, men att det är ett mycket allvarligt misstag att på ett artificiellt sätt vilja tillämpa den på afrikanska förhållanden, och mer generellt sett på förhållandena för befolkningarna, som skiljer sig mycket från vår kultur och civilisation.
Dessa afrikanska förhållanden är väsentligen etniska i Kongo. Det finns 54 huvudsakliga stammar, uppdelade i tre grupper: Mbochis i norr, som representerar 13 % av befolkningen och vars nuvarande ledare är förre presidenten Denis Sassou N'Guesso, Tekés i centrala Kongo och Kongos eller Bakongos i söder, 52 % av befolkningen, en av deras undergrupper representeras av president Pascal Lissouba. De sistnämnda är för övrigt uppdelade i tre stater, just nu Kongo, Zaire och Angola. För var och en av dessa grupper eller undergrupper är huvudstaden den avgörande frågan, och ingen representant för någon av dessa grupper tar risken att komma dit utan att vara beledsagad, skyddad av sina egna polisstyrkor. Detta är den verklighet som leder fram till den situation vi ser idag.
Låt oss i förbigående notera, och det är den tredje lärdomen, att rasismen som man ständigt tjatar på oss om i parlamentet, är ett faktum som är ganska väl fördelad i världen. Ett tillräckligt bevis för det är kränkningarna, som för övrigt huvudsakligen har drabbat personer som lever i blandäktenskap: européer som har gift sig med afrikanska kvinnor, afrikaner som har gift sig med europeiska kvinnor.
De gränser som härstammar från avkoloniseringen betraktas som orörbara, en ledande juridisk och politisk princip som styrde avkoloniseringen. Vi inser, och det är den fjärde punkten som förtjänar att uppmärksammas, att självständigheten inom de gränserna står i direkt motsats till rätten för dessa folk att styra över sig själva. Väst har aldrig accepterat den motsägelsen vars dramatiska följder vi ser idag.
Hur skulle man kunna undgå att också nämna Förenta staternas underliga inflytande som utövas i den här delen av världen, i syfte att, utan tvekan, fördriva det franska inflytandet. Vi såg effekterna av det i Zaire, där ett verkligt folkmord kunde utspela sig med FN: s och vad man skulle kunna kalla det goda världssamvetets totala likgiltighet. Låt oss också notera de multinationella bolagens inflytande, deras finansiering av polisstyrkorna.
Det kommer inte att finnas någon lösning, och inte heller en varaktig fred, så länge man inte har skilt de stridande åt, vilket är möjligt i det här landet. Jag hoppas, jag också, att den gabonesiske presidenten Omar Bongos skiljeförfarande, en av Afrikas kloka män, kommer att påtvingas Pascal Lissouba, liksom hans motståndare, i den här delen av världen.

Amadeo
Herr ordförande! Den tragiska situationen i Kongo-Brazzaville påminner om den i grannlandet Kongo, före detta Zaire, där framför allt de förhoppningar om fred som den europeiska gemenskapen hade knutit till Kabila verkar förflyktigas inför omänskligheten i de brott som begås på försvarslösa och oskyldiga människor. I Brazzaville kan vi förmodligen bevittna samma komedi och även denna gång står enorma ekonomiska intressen på spel, som den lokala befolkningen inte känner till eller inte kan utnyttja och som till slut kommer att på nytt hamna under utländsk kontroll.
Det är uppenbart att Afrika är på väg att explodera, eftersom den gamla uppdelningarna i stater och ministater, ett arv från kolonialismen och postkolonialismen, inte längre håller. Den antika stamtillhörigheten återvänder, och framför allt utnyttjar de styrande klasserna i Afrika sin makt till att tillfredsställa sina personliga ambitioner och inte till förmån för den befolkning som de är satta att leda. Europa måste därför, om man vill bibehålla sin trovärdighet, omvärdera hela sin politik i förhållande till den afrikanska kontinenten.

Pinheiro
Herr ordförande, kommissionen delar de djupa bekymmer som uttrycks i resolutionsförslaget när det gäller de tragiska händelserna i Brazzaville, och deras ödesdigra konsekvenser för den politiska stabiliteten och den ekonomiska och sociala situationen i republiken Kongo och i regionen.
Kommissionens uppfattning är att endast en framförhandlad lösning successivt skulle kunna återupprätta freden, göra det möjligt att organisera presidentval och få institutionerna att fungera igen. Det är anledningen till att vi fullt ut stöder den medling som har företagits av presidenten för republiken Gabon, även om den står under beskydd av borgmästaren i Brazzaville, Kolelas.
Delegationschefen förblir på plats. Han står i ständigt samråd med unionens ambassadörer som befinner sig på plats, och jag tror att vi bidrar till att underlätta för medlingen som nämndes i resolutionen.

Ordföranden
Jag förklarar härmed debatten för avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag kl. 17.30.

Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är den gemensamma debatten om åtta resolutionsförslag om CITES-konventionen:
B4-0473/97 av Eisma med flera för ELDR-gruppen om bevarandet av tigern och rollen för de parter som undertecknat CITES-konventionen; -B4-0478/97 av van Putten för PSE-gruppen om CITES-konventionen och dess genomförande i Europeiska unionen; .-B4-0479/97 av Pollack för PSE-gruppen om bevarandet av tigern och rollen för de parter som undertecknat CITES-konventionen; .-B4-0506/97 av Bloch von Blottnitz för V-gruppen om CITES-konventionen; .-B4-0516/97 av Weber för ARE-gruppen om internationell handel med vilda arter (CITESkonventionen); .-B4-0532/97 av van Bladel med flera för UPE-gruppen om handel med elfenben; .-B4-0545/97 av González Álvarez med flera för GUE/NGL-gruppen om internationell handel med vilda arter (CITES-konventionen); .-B4-0557/97 av Pimenta, Schnellhardt och Oomen-Ruijten för PPE-gruppen om bevarandet av tigern och rollen för de parter som undertecknat CITES-konventionen.
Pollack
Herr ordförande, vissa ledamöters frånvaro visar hur extremt svårt det är för parlamentet att fungera i Strasbourg.
Konferensen med parterna till konventionen om internationell handel med utrotningshotade arter av vilda djur och växter (CITES) har redan påbörjat sina överläggningar, så det är ganska mycket i elfte timmen som vi försöker lägga fast några av parlamentets åsikter, men jag litar på att tjänster ser till att våra åsikter vidarebefordras mycket snabbt till förhandlingsdelegationen i Harare, eftersom de faktiskt arbetar med dessa frågor i detta nu.
En del talare kommer säkerligen att ta upp många intressanta frågor, varav några tas upp i kompromisstexten. Många, som t.ex. situationen för elefanter och elfenbenshandeln, är ytterst komplexa frågor, och det finns skilda åsikter bland inte bara de berörda länderna, utan även inom frivilligorganisationerna (NGO) och andra expertgrupper. På grund av den utbredda korruptionen och den fortsatta illegala handeln med elfenben, anser vi att det trots allt är bäst att behålla status quo för elefanten.
Jag skulle vilja koncentrera mig på tigrar, för dessa magnifika djur står på utrotningens brant. Dessutom återfinns en stor del av de kvarvarande i Indien, ett land som jag har förbindelser med i min egenskap av ordförande för delegationen för förbindelser med länder i södra Asien. Jag vet att NGO: erna, som t.ex. Världsnaturfonden (WWF), arbetar nära samman med den indiska regeringen för att hjälpa till i arbetet med att bevara tigern. Men uppenbart är det största hotet på kort sikt mot artens överlevnad den illegala jakten på tiger för handel i kroppsdelar, till stor del för den asiatiska medicinmarknaden, det svaga stöd som bevarande av vilda arter har på gräsrotsnivå i Indien, trots de mycket berömvärda insatserna från regeringens sida i form av projektet "Tiger ". Det åvilar alla CITES-parter att samarbeta för att stoppa den illegala handeln med tigrar och tigrars kroppsdelar, och för den delen, kroppsdelar av andra hotade arter likaså.
Först måste vi få CITES-parterna (och jag undrar varför Irland inte är en av dem) att anta lagstiftningar som skyddar kroppsdelar, produkter, derivat och underarter av tiger.
För det andra, är det mycket viktigt att vi stöder informationskampanjer till allmänheten i alla CITES-länderna.
För det tredje måste vi säkerställa ett effektiv tillämpning av lagstiftningen - och det är den verkliga haken med CITES. Det finns en del mycket berömvärda saker att göra, men det har inte skett någon tillämpning - precis som med övrig EU-lagstiftning - och om det inte finns någon effektiv lagstiftning, kommer inget att hända och arter och boplatser fortsätta att minska världen över. Det är egentligen detta som är den viktigaste, grundläggande frågan för att kunna utplåna den illegala handeln med kroppsdelar och produkter av utrotningshotade arter och motverka tjuvskyttet, som är värdefullt för många fattiga i vissa av de berörda länderna.
Utbildning av tulltjänstemän och informationsutbyte, så att de kan känna igen illegala produkter, är av yttersta vikt, och länderna inom Europeiska unionen kan alla hjälpa till med det tekniska bistånd som behövs i mindre utvecklade länder.
Vi har ont om tid, utrotningshotade arter är just utrotningshotade och tiden håller på att rinna ut för dem. Tiden rinner ut för boplatserna och för planetens biologiska mångfald. Alla måste hjälpas åt i CITES och jag hoppas att parlamentet kommer att stödja kompromisstexten.

Tamino
Herr ordförande! Sedan 1975, det år då den trädde i kraft, har CITESkonventionen om internationell handel med utrotningshotade arter visat sig vara ett användbart instrument, i själva verket det enda som, baserat på ekologiska överväganden och inte kommersiella, har gett goda resultat.
Trots detta måste vi säga att det har funnits gränser för konventionens tillämpning. Den illegala trafiken är i själva verket fortfarande mycket omfattande och uppgår till ett värde av mellan tre och fem miljarder dollar varje år. Inte heller Europa har tyvärr visat sig leva upp till kravet att tillämpa konventionen.
Risken är nu att reglerna till skydd för utrotningshotade djurarter tunnas ut. Just i dagarna, vid den tionde konferensen i Harare, föreslås ändringar i konventionen som innebär en omklassificering av vissa kontroversiella djurstammar, en omklassificering som kan leda till att den internationella handeln återupptas och att tjuvjakten på dessa arter på nytt tar fart.
Låt mig framför allt påminna om problemet med den afrikanska elefantstammen och riskerna för att den illegala handeln med elfenben kommer att återupptas, och problemet med den vita noshörningen och den trafik som hänger samman med den framför allt när det gäller framställningen av läkemedel i Orienten, en diskussion som delvis hänger samman med frågan om tigerjakt, som diskuterades i det föregående inlägget.
Men det finns andra arter som befinner sig i riskzonen: vikunjan?? i Peru, Argentina och Peru, valen efter ett förslag från Norge och Japan, Carettasköldpaddan efter en begäran från Cuba. Rent allmänt kan vi alltså påstå att det idag föreligger en allvarlig risk för att situationen för arterna i riskzonen åter tas upp till diskussion. Det är sant att vissa arter, tack vare konventionen har uppvisat en tillväxt av populationen, men det är likaledes sant att om man accepterar en uttunning av konventionens regler, så kommer detta obönhörligen att främja den illegala handeln och därmed riskera att utvecklas till en ohållbar situation.
Det är därför vi också måste avvisa tanken, som föreslagits av Frankrike, att använda beslagtagna exemplar för att bevara det artistiska och kulturella arvet, eller begäran från Namibia att mildra tillämpningen av de kriterier som angetts ovan. Det är nödvändigt samtliga europeiska länder och Europeiska unionen engagerar sig för detta vid den tionde konferensen.

Dupuis
Jag tror att vi alla är överens om att CITES-konventionen är en viktig konvention, men jag skulle vilja påminna föregående talare om att det bästa kanske är det godas fiende, och att vi i det här fallet, liksom när det gäller drogerna - ett område som vi inte ägnar oss åt tillräckligt - står inför en förbudslogik som har visat upp alla sina begränsningar, såväl när det gäller droger som det område vi nu ägnar oss åt.
Denna förbudslogik har haft mycket uttalade negativa effekter, såsom den svarta marknaden och paradoxen att se människor lida av en bestämmelse som gynnar djuren: det gäller Botswana där elefanternas närvaro lägger hinder i vägen för jordbruket och därmed hindrar invånarna i den här regionen att leva. Jag tror att man för att rädda den här konventionen, hur viktig den än är, måste reformera den grundligt och ge en internationell organisation, om möjligt inom FN, medel som gör det möjligt för den organisationen att helt självständigt fatta beslut om slaktplaner. På så sätt skulle man kunna föra in produkter på marknaden som kan konkurrera med produkter som idag finns på svarta marknaden, man skulle kunna reglera dessa djurpopulationer och kort sagt ge den här nödvändiga konventionen en ram som är möjlig att leva med.

Van Bladel
Ordförande, temat som ligger framför oss, är egentligen så övertydligt att jag kan tala mycket kort om det. Att dra upp människor är ett hot mot skapelsens skönhet och trots alla avtal för att rädda vad som räddas kan, hotas praktfulla djur som elefanter och tigrar väldigt. Därför är det bra att vi nu i detta Europaparlament, medan en konferens pågår i Zimbabwe för att skydda dessa hotade djur, klargör att vi som representanter för de europeiska nationerna i Europa vill rädda faunan år våra barn. Därför kan jag säga er att min grupp står helhjärtat bakom denna resolution.

Liese
Herr ordförande, mina damer och herrar! Europeiska folkpartiets grupp understödjer den gemensamma resolutionen. Jag tycker, att den är välbalanserad och tar upp de väsentliga punkterna. Jag vill bara påpeka två saker. Under punkt 4 tas situationen för den afrikanska elefanten upp och här står, att det på ett godtagbart sätt måste säkerställas, att det inte får komma till en överdriven konfrontation mellan människornas och elefanternas intressen. Jag tror, att man också måste ta hänsyn till detta, eftersom de afrikanska staterna ju begär, att den afrikanska elefanten ska klassas annorlunda, emedan de ser den som ett hot i sig. Emellertid måste vi också säkerställa djurskyddet på lämpligt sätt. Kanske är det också en uppgift för Europeiska unionen att i samband med utvecklingssamarbetet ge människorna en levnadsprincip.
Helt kort skulle jag bara vilja nämna, att Europaparlamentet återigen påpekar, att produkter från hotade djurarter under inga förhållanden får användas för någon som helst obskyr form av läkemedel. Det har vi likaledes gjort i Lannoyes betänkande och det ska vi understryka än en gång.

Ordföranden
Jag skulle vilja be kollegorna att komma i tid, så att de inte förlorar sina platser, eftersom det inte alltid är säkert att jag kommer att vara benägen att göra undantag för att ge dem ordet. Jag vet att kollegorna har många åtaganden, men parlamentets arbetsprogram kan inte ändras p.g.a. kollegornas åtaganden.

Eisma
Ordförande, tigern hotar att dö ut och under de gångna femtio åren har redan tre av åtta arter utrotats och under de senaste fem åren har också andra arter minskat alarmerande. Det sista gäller främst Indien, där två tredjedelar av nu ännu levande tigrar finns. Det är en dramatisk utveckling, inte bara för att den naturliga omgivningen förstörs, utan framför allt också för att det sker illegal handel med tigerprodukter och den ökar förskräcklig nog. Framför allt Kina är den största producenten och konsumenten av de traditionella medicinerna där beståndsdelar från tigrar finns i. Nästan dagligen går en tiger förlorad genom att den mals ner till så kallade hälsobringande pulver och tabletter. Men här handlar det om en mycket lukrativ vinstgivande handel. Denna illegala handel måste motarbetas. Kollega Pollack har också redan sagt det. Denna vecka hålls CITES-konferensen i Harare, därför är detta det rätta ögonblicket att ta upp tigerns fortsatta bestånd. Med detta vill jag med eftertryck be den europeiska delegationen där, att aktivt verka för att rädda tigern och samtidigt vill jag kalla de övriga CITES-partnerna till att förbjuda all handel med tigerprodukter och att vidta extra åtgärder för att rädda denna unika sort från att dö ut.

Pinheiro
Herr ordförande, ikraftträdandet den 1 juni av rådets förordning (EEG) nr 338/97, som sträcker sig längre än CITES, är en tydlig illustration av gemenskapens ansträngningar i den riktningen.
I konferensen med parterna till CITES, som nu hålls i Harare, deltar alla medlemsstater som har undertecknat konventionen och kommissionen är aktivt engagerad i etablerandet av gemensamma ståndpunkter i den nya förordningen anda, både vad gäller principen om försiktig användning och den om hållbar användning.
Detta kommer att återspeglas i ståndpunkterna till förslagen om den afrikanska elefanten, den vita noshörningen, tigrar och valar och många andra viktiga frågor som lagts fram för konferensen. Men eftersom diskussionerna i Harare precis har inletts kan kommissionen ännu inte ge några definitiva svar på slutresultatet av förslagen från diskussionen. Vi stöder resolutionen.

Ordföranden
Jag förklarar härmed debatten för avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag kl. 17.30.

Falconer
Herr ordförande, en ordningsfråga. Ni som musikälskare, precis som jag, torde ha varit mycket tillfreds med den underhållning som bjöds denna eftermiddag i foajén till palatset. Ytterligare underhållning inom ramen för musikfestivalen kommer att bjudas i Orangerie-konserthuset i kväll med början klockan 20.30. Jag hoppas och tror att alla ledamöter och all personal kommer att göra sitt yttersta för att deltaga.

Galeote Quecedo
Herr ordförande, jag vill helt enkelt informera er om att jag när jag denna eftermiddag kom till min bänk inte fann mitt kort, utan en kollegas, placerat i detta instrument. Jag har bett att man skulle ge mig ett ersättningskort, men jag vet inte om jag denna förmiddag röstat med mitt kort eller med min kollegas. Jag vill framföra detta offentligt, för vidtagande av lämpliga åtgärder och naturligtvis kommer jag att kontrollera röstlistan när denna presenteras.

Ordföranden
Ni gjorde rätt i att klargöra detta officiellt. Sådana fel kan inträffa. Vi kommer att se till att tjänsterna kontrollerar att omröstningen har spelats in korrekt.

Omröstning (fortsättning)
Berthu
Kommissionens förslag att skapa en volontärtjänst som är ämnad att få ungdomar att delta i verksamheter av kollektivt intresse, inom unionen eller i tredje land, återspeglar kanske goda intentioner, men verkar inte vila på någon rättslig grund i fördraget. Artikel 126, som är den enda artikel som nämns i ingresserna i förslaget till beslut, rör bara frågor som hänger ihop med utbildning och utbildningssystemet.
Ändå säger man till oss att den bristen inte ställer till med några problem, eftersom alla medlemsstater kommer att stödja projektet. Just precis, det är den här vanan vi anser vara skandalös, den är mycket vanlig i Bryssel och den består i att fördraget sätts åt sidan då kommissionen, rådet och parlamentet kommer överens om att inte tillämpa det. Fördraget är unionens lag. Det har ratificerats av folken. Om man inte vill tillämpa det, måste man be folken att ändra det. Men i vilket fall som helst är det oacceptabelt att gå till väga som man gör idag.
I förbigående kan sägas att den här situationen visar väl i vilken utsträckning vi i Europa saknar en verklig kontroll av respekten för subsidiariteten, som är tillräckligt stark och oberoende för att sätta punkt för sådana olater. Tyvärr har regeringskonferensen inte föreslagit något övertygande i den frågan.
Det är anekdotiskt att Europaparlamentet, på föredragande Fontaines förslag, inte tvekade att gripa tag i denna skenbart marginella fråga för att försöka få flera av sina fixa idéer antagna. Parlamentet har på så sätt röstat igenom ändringsförslag som kräver en europeisk ställning för de unga volontärerna, med ett enhetligt socialt trygghetssystem, och en möjlighet att införliva den europeiska volontärtjänsten i de nationella tjänsterna, för att ge dessa en "gränsöverskridande dimension " samt att ungdomar från tredje land skall få tillträde till denna europeiska tjänst och, naturligtvis, ökade anslag till det här projektet.

Bonde och Sandbæk
I Danmark finns det en lång och god tradition om att göra frivilligt arbete i alla åldersgrupper och inte enbart bland unga människor, även om aktivitetsgraden nog är betydligt högre hos den delen av befolkningen. Danmark omtalas ofta som "organisationernas land ", och i genomsnitt är varje dansk medlem i en eller annan organisation. Det kan vara ett politiskt parti, en ungdomsorganisation, scouterna eller boendeförening. Alla dessa människor arbetar för att förbättra villkoren för sina medlemmar och för andra, som sympatiserar med deras sak. Men det är ett fåtal som vill arbeta för att främja medvetenheten om den "europeiska identiteten ", som omtalas ett otal gånger i Fontaines betänkande.
Vi sätter frågetecken vid om det överhuvudtaget finns någon "europeisk identitet " och dito medborgarskap. Vi tar avstånd från denna form av EU-propaganda bland unga människor och bland resten av befolkningen i övrigt. Vi anser heller inte att det finns behov av en attest med "europeiskt kvalitetsmärke " eller en "europeisk status " för unga volontärer.
Det ungdomspolitiska området nämns inte i Maastrichtfördraget, och så bör det också förbli. Vi menar att det vore helt meningslöst att försöka utarbeta en "europeisk ungdomspolitik " av det slag som man talar för i betänkandet.
Vidare menar vi att det vore oförsvarligt att sända unga människor till tredje land, så som det föreslås. Det är ofta mycket svåra förhållanden som finns i tredje land, och vi anser inte att de unga är tillräckligt väl rustade att påta sig en sådan uppgift.
Ovanstående synpunkter utgör grunden för att vi röstar nej till Fontaines betänkande om en europeisk volontärtjänst för unga.

Caudron
Idén att sända några tusen europeiska ungdomar till ett medlemsland (under en tillräckligt lång period för att det skall vara effektivt), med målsättningen att fullgöra en uppgift, att vara där och att göra sig användbara, gör det här programmet till ett verkligt medborgarskapsinstrument, mycket mer än traditionella ungdomsutbyten.
Det ger faktiskt vår ungdom nya framtidsutsikter och det är ett bevis för att den europeiska konstruktionen också är ett resultat av ungdomars rörlighet, av deras önskan till ett verkligt medborgarskap och deras hängivenhet för kunskapen om andra.
Jag skulle vilja hedra Edith Cresson som med bestämdhet har försvarat det här projektet, som hon med all rätt tror är vitalt för unionen och det europeiska medborgarskapet! Jag vill också tacka Nicole Fontaine som i den här frågan gör sig till kammarens talesman. Parlamentet har alltid varit en av den europeiska ungdomens främsta försvarare och har satsat på henne för att accelerera byggnadsprocessen. Eftersom vi är kallade att uttala oss om den europeiska volontärtjänsten måste vi alla ge henne vår röst!
Vi satsar på ungdomen. Stora förhoppningar har väckts, eller kommer att väckas hos ungdomar. Låt oss inte göra dem besvikna! Låt oss vara djärva för de som kommer att leva i och förbättra ett Europa som vi bygger för dem idag!
Till sist vill jag utnyttja tillfället för att samtidigt uttrycka mitt stöd för begäran om ökade anslag till Sokrates-programmet.

Darras
Innan jag framför allt gott jag har att säga om Fontaines utmärkta betänkande, skulle jag vilja påminna om att Europaparlamentet alltid har haft en främjande roll när det gäller ungdomspolitiken. Parlamentet har alltid varit mån om att få ungdomar att bli delaktiga i unionens värld och att utöka de möjligheter som skulle kunna erbjudas dem på europeisk nivå.
Det är därför helt logiskt att parlamentet stödde Edith Cressons initiativ till att ge ny kraft åt idén om en "europeisk volontärtjänst för ungdomar ", genom att 1996 skapa en ny budgetpost (B31011) som är avsedd att finansiera den här åtgärden.
Samtidigt vill jag lyckönska Fontaine som här har gjort ett förstklassigt arbete. Betänkandet upprättar fundamenten för ett nytt sätt för ungdomar att vara delaktiga i det europeiska medborgarskapet. Tack vare volontärtjänsten skulle alla ungdomar mellan 18 och 25 år, och ibland t.o.m. upp till 29 år, kunna delta i unionens aktiviteter, tack vare allmännyttiga verksamheter. Det är ett omfattande program (1998B2002) som väcker stor entusiasm hos våra ungdomar - vi får inte göra dem besvikna. Det är också en ny typ av program som gör det möjligt för den unga personen, inte bara att tas emot i värdlandet, men framför allt att vara verksam där, att göra sig nyttig där. Dessutom gör närvaron av "individanpassade förmyndare " i värdlandet att den unga personen känner sig uppskattad och ansvarig för sina handlingar.
Många problem är fortfarande oavgjorda (skattesystem, social trygghet...), men kommissionen och medlemsstaterna försöker finna lösningar. Programmets struktur är mycket decentraliserat, just för att uppmuntra den nödvändiga flexibiliteten ute på fältet.
Det är därför, ärade kolleger, jag ber er att rösta för betänkandet med ändringsförslagen från utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning och media, särskilt den som rör de beviljade anslagen. Vi begär 80 miljoner ecu för perioden 1998/1999. Det är i enlighet med de finansiella perspektiven och när allt kommer omkring är det en liten summa i förhållande till de fördelar som det kommer att ge ungdomarna.
Låt oss alltså inte vara snåla mot en verksamhet som uppbådar ungdomarna och som ger dem en stark känsla för det europeiska medborgarskapet.

Vaz da Silva
Den Europeiska volontärtjänsten kan vara ett värdefullt konsolideringsinstrument för ett mer mänskligt och konkurrenskraftigt Europa, två dimensioner som, bara de finns tillsammans, kommer att definiera ett nytt Europa. Mer mänskligt på grund av de band som volontärtjänsten skapar mellan ungdomar från olika kulturer, mer konkurrenskraftigt genom den utbildningsförstärkning som den representerar, som skall garantera mer aktiva, informerade, deltagande och kompetenta medborgare.
Men volontärtjänsten kommer endast att vara ett instrument om den inte avlägsnar sig från sina mål. Ett sådant avlägsnande kan betyda en dålig urvalsprocess, på grund av en felaktig kombination mellan ungdomarna och projekten, på grund av brist på uppföljning av ungdomarna i slutet på volontärperioden för att på bästa sätt kanalisera det mervärde som uppnåtts genom ungdomarna, och, last but not least på grund av att de nationella regeringarna missförstått dess roll.
Jag tror att volontärtjänsten bör rikta in sig på långsiktiga projekt för att erfarenheten från den skall vara tillräckligt utmärkande och långvarig. Och jag hoppas få programmet att växa så mycket som möjligt, minst 10 % per år, för att kunna garantera att alla ungdomar mellan 18 och 25 inom några år har tillgång till volontärtjänsten som helt naturligt kommer att göra dem till europeiska medborgare.

Verwaerde
Jag vill lyckönska min kollega Nicole Fontaine för hennes betänkande som avser Europeiska kommissionens förslag om gemenskapens åtgärdsprogram "Europeisk volontärtjänst för ungdomar ".
Det finns naturligtvis skäl att konstatera att det här EU-initiativet redan har gjort det möjligt för flera hundra unga européer att få den här erfarenheten, som är en konkret handling i europeiskt medborgarskap.
I det sammanhanget är Europeiska kommissionens förslag, som syftar till att göra det här programmet mer omfattande, intressant.
Det var inte desto mindre nödvändigt, vilket föredraganden med all rätt understryker, att förstärka och bredda deltagandet i det här programmet.
Det är därför som jag fullt ut stöder hennes förslag, som å ena sidan syftar till att öka de tilldelade anslagen för programmets två första år, och å andra sidan till att undanröja hindren för att ungdomarna skall kunna delta i större utsträckning. För övrigt borde medlemsstaterna vidta nödvändiga åtgärder för att göra de nationella civiltjänsterna förenliga med den här volontärtjänsten.
Det här programmet borde på så vis göra det möjligt för fler ungdomar att få en erfarenhet av allmänt intresse i en annan medlemsstat eller utanför Europeiska unionen, och det bidrar utan tvivel till att göra Europa mer konkret för de unga generationerna.
Betänkande (A4-0153/97) av Plooij-van Gorsel
Rovsing
Den europeiska IKT-industrin utgör en stor potential för sysselsättningen samt en förbättring av de demokratiska utvecklingsmöjligheterna. Det är mot denna bakgrund glädjande att utskottet för forskning, teknologisk utveckling och energi utarbetat ett initiativbetänkande, där man uppmanar både den Europeiska unionen och medlemsstaterna att snarast åstadkomma de nödvändiga förutsättningarna för ett stärkande av de fria marknadskrafterna. Utvecklingen inom informations- och kommunikationsteknologin får inte bromsas på grund av bristande rättssäkerhet.
Betänkande (A4-0170/97) av Marset Campos
Rovsing
Det är viktigt att åstadkomma en hållbar utvecklingsmodell i Europeiska unionen - både för att öka sysselsättningen och för att skapa attraktiva arbetsmöjligheter. Desto mer beklagligt är det därför, att det inte har varit möjligt att få ett betänkande till stånd, där det görs en realistisk avvägning mellan behovet av en lösning på unionens interna sociala och miljömässiga problem å ena sidan och de ökade konkurrenskraven mot bakgrund av den industriella globaliseringen å den andra. Föredraganden koncentrerar sig i betänkandet på en alltför ensidig lösningsmodell, och mot den bakgrunden måste jag rösta nej till betänkandet.
Betänkande (A4-0187/97) av Pimenta
Martinez
Herr ordförande, man har flera gånger hänvisat en förordning från 1991 till oss, vilken föreskrev ett förbud mot import av pälsar från djur som fångats in med hjälp av rävsaxar, 13 djurarter närmare bestämt. Fr.o.m. den 1 januari 1996 skulle dessa importförbud ha börjat gälla, såsom de gäller i 80 länder. Nu har 16 månader gått sedan den 1 januari 1996 och importerna fortsätter.
Kanada och Ryssland har ingått ett internationellt avtal - eftersom Förenta staterna inte har velat underteckna det - för att ställa upp acceptabla normer för uppsättning av fällor, det vill säga för att organisera tortyr. Man har kommit överens om att sönderslitning av senor, av ledband, av vävnad, allt det är acceptabelt. Avtalet går till och med så långt som till att fastställa den tidsrymd som är acceptabel innan ett djur blir medvetslöst, 30 sekunder i genomsnitt, men 120 sekunder för mård och sobel eller 45 sekunder för hermelinen, det vill säga att istället för att förbjuda tortyren så reglerar man den, underförstått att man har fångat in djuren i inhägnader med ett tidtagarur för att mäta dessa tidsrymder. Allt detta kan givetvis göras utan risk för sanktioner, eftersom avtalet som har undertecknats av Kanada och Ryssland inte föreskriver sanktioner på många år än, och rävsaxarna kommer i bästa fall att förbjudas fr.o.m. 2005.
Herr ordförande, jag slutar här: detta normativa och osannolika barbari utövas i inuiternas namn, dvs. i indianernas namn. Men vad jag får se är att dessa inuiter bor luxuöst på väst- eller östkusten, de bor i Amsterdam, i Paris eller i Tel Aviv - rävsaxen är ett mirakel i förhållande till att se planeten täckt av inuiter.
(Applåder)

Kirsten Jensen, Sindal och Iversen
Vi har röstat för att rådet och kommissionen uppmanas att avvisa det föreslagna avtalet och verkställa importförbudet. Saxfällor är en grym fångstmetod som bör avskaffas.
Vi är emellertid inte så skeptiska som föredraganden, vad gäller de undantag som är inarbetade i avtalet för att bevara de infödda samhällenas kulturarv. Vi har hela tiden varit bekymrade över, att ett mycket generellt förbud skulle drabba import av skinn av djur, som inte är fångade med saxfällor, och att ett förbud därmed skulle beröva ursprungsbefolkningarna deras levebröd och överlåta dem på socialkontorens nåd.
Det är viktigt att varna för hyckleriet i denna fråga, och detta betonas tyvärr inte alls i betänkandet. EU utgör själv det område i världen, där man använder mest saxfällor. Här fångar vi bara råttor och vattensork i stället för vilda djur med vackra pälsar. Det verkar som om vi bara vore emot denna fångstmetod för djur, som vi kan tänka oss att svepa in oss i, medan vi är likgiltiga för djurens smärtor, om vi rubricerat dem som skadedjur.

Sandbæk
Carlos Pimenta ber oss att avvisa det internationella avtalet om humana fångstmetoder. Pimentas analys i betänkandet innehåller emellertid ett flertal faktafel, som verkar förvirrande. Hur kan vi från parlamentets sida utarbeta förordningar, som bygger på betänkanden, som är behäftade med fel?
Jag skall i det följande redogöra för några av de faktiska felen och allmänna problem, som dyker upp i Pimentas betänkande. Helt grundläggande saknar föredragandens analys en förståelse för djurskydd.
1) Det största problemet är att betänkandet inte refererar till existerande fångstnormer i EU eller i andra länder. En jämförelse med det internationella avtalet skulle annars ha visat att de existerande normerna är väsentligt mindre restriktiva än de som uppträder i det föreslagna avtalet.
2) Ett annat problem är att betänkandet varken gör en analys av de nuvarande fångstnormerna eller ser på hur många djur som fångas i EU eller i vissa andra av de länder som avser underteckna avtalet.
En sådan analys skulle ha visat att det endast är få djur som fångas i saxfällor, och att de flesta fångas i dödande fällor. Den skulle också visa att vi här i unionen fångar mellan 4 och 5 miljoner djur i fällor, som det överhuvudtaget inte existerar EU-normer för. Sannerligen blir det en förbättring, om man inför normer för dessa fällor.
3) Och nu till faktafelen. Carlos Pimenta bortser helt från medtagandet av följande regler i det internationella avtalet:  Utbildning och auktorisation av jägarna.  Krav på daglig inspektion av fällorna.  Frågan om att inkludera selektivitet.
Redan med dessa förhållningsregler har man gått längre än med de existerande EU-reglerna.
Det internationella avtalet tar inte större hänsyn till handel än till djurens välbefinnande. Och omvänt kommer det att göra handeln till föremål för normer för djurens välbefinnande.
Slutligen ombeds vi att avvisa det internationella avtalet, därför att det är "fullständigt oacceptabelt och ineffektivt ". Med dessa ord ber oss föredraganden acceptera de nuvarande EUreglerna, även om de är mycket svagare än reglerna i det internationella avtalet. Likaså ber han oss om att avvisa ett avtal, som inte kommer att omförhandlas! Det kallar vi "fullständigt oacceptabelt och ineffektivt ".
Ett parlamentsbeslut om att avvisa det internationella avtalet kommer absolut inte att förbättra djurens välbefinnande.

Titley
Jag har stött föredragandens anmodan att förkasta detta avtal mellan EU, Kanada och Ryssland om djurfällor.
Precis som många i min valkrets, motsätter jag mig det grymma användandet av saxfällor.
Det faktum att detta avtal i förelagd form skulle tillåta användning av dessa i ytterligare minst fyra år är därför oacceptabel. Likaledes vore det i mina ögon fel att klassificera vissa typer av saxfällor som "humana ".
Det finns inget krav på regelbunden inspektion av fällorna, samtidigt som oppositionen mot användningen av dem är centrerad till grymheten i att lämna djur fångade i fällorna, i smärta, under lång tid.
Av yttersta vikt är att USA inte har samtyckt till att ställa sig bakom något sådant avtal alls, vilket betyder att dessa minimala krav inte alls skulle vara tillämpliga på de många djur som fångas i fällor där.
Slutligen stöder jag kravet i betänkandet på att ett importförbud skall införas för päls från 13 arter fångade i länder, som inte tillämpar internationellt överenskomna normer för fällfångst.
Civiliserade länder borde bedömas utifrån hur de behandlar svagare arter lika väl som utifrån hur de behandlar sin befolkning.

Europeiska unionens roll inom idrotten
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A4-0197/97) av Pack för utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning och media om Europeiska unionens roll inom idrotten

Pack
Herr ordförande! Vi tvingades ju skjuta upp debatten till i kväll och mot denna bakgrund hoppas jag, att nu de människor finns på plats, som ursäktat sig därför att de inte kunde delta i sportdebatten i morse.
Vi talar nu om idrotten i Europa och egentligen har vi hamnat inom detta ämnesområde därför att en dom i Europadomstolen, Bosmandomen, under fjolåret har väckt uppseende inom Europeiska unionen och vi av denna anledning tyckte att vi måste ta upp detta ämne som ett av våra ämnesområden, eftersom idrotten bara betraktas som en ekonomisk faktor i Europa och vi egentligen tror, att idrotten är så mycket mera. Det kan fruktas, att Europeiska unionen, fastän den via sin informationspolitik vill förmedla budskapet att den är en medborgarnas union, drar fram ämnesområden, som är ganska ointressanta för medborgarna och att den inte tar någon hänsyn till, att idrott utgör ett tema, som måste ges en framträdande placering. Ty sporten har ju sammanfört folk redan innan vi bildade Europeiska unionen och därför borde åtminstone idrottens höga värde inom samhällslivet erkännas.
Vi måste tänka på, att idrotten inom Europeiska unionen spelar en stor roll utöver att den också utgör en ekonomisk faktor. Hundra miljoner europeiska medborgare idrottar i eller utanför idrottsklubbar. Det finns tiotusentals idrottsklubbar och talrika förbund, det finns idrottsrörelser och egentligen utgör hela denna idrottsrörelse en stor medborgarrörelse inom Europeiska unionen. Mot denna bakgrund har idrotten utöver den ekonomiska betydelse, som vi inte förnekar, ett högt kulturellt och socialt referensvärde.
Idrotten bidrar med 1, 5 % till bruttonationalprodukten och är därför naturligtvis också en ekonomisk faktor, så att den inom ramen för Europeiska unionens ekonomiska verksamheter betraktas som tillhörande tjänstesektorn och också måste behandlas så. Jag anser emellertid, att det faktum, att det finns ett enormt antal sportintresserade, helt enkelt måste få oss att prata mera om sport inom Europeiska unionen och ge den ett högre referensvärde. Det är ju inte så som om Europakommissionen inte ständigt praktiserar detta men egentligen praktiserar den det inom områden, där den använder sporten som medel för att slå ett slag för tolerans eller göra en aktion mot droger. Den utnyttjar också idrotten för hälsofrämjande åtgärder och jag tycker, att vi borde ta hänsyn till detta faktum genom att äntligen göra något, som inte är fallet för närvarande, nämligen att till slut i det avtal, om vilket vi just nu åter förhandlar, ge idrotten en rättslig grund.
Kommissionen kommer varje år med sin budget till vårt parlament och då hittar vi alltid en tom rad. För idrott står det noll och kommissionen måste alltid säga, att det finns ingen rättslig grund för den. Alltså skulle vi gärna vilja åstadkomma en rättslig grund, så att vi inte år efter år hela tiden måste försöka hitta nya motiveringar för att få in anslag till idrotten på budgetraden. Det är ju en mycket liten procentuell andel av budgeten, som går till detta ändamål, men den anslås i alla fall till Eurathlon-programmet och till det program för handikappidrott, som står på denna rad. Jag tycker, att rådet i Amsterdam skulle känna till detta. Därför står idrotten idag på föredragningslistan, så att detta parlament uttrycker sin önskan så att i det på Maastrichtfördraget följande Amsterdamfördraget någonstans, helst under kulturartikeln, d v s artikel 128, kanske idrotten omnämns i ett textstycke. Skulle detta inte vara möjligt, då skulle jag också bli nöjd, om detta bifogades som ett protokoll. Även det skulle ju räcka till för att ge idrotten en rättslig grund.
Vi har dessutom avsett ytterligare något annat med detta betänkande. Vår önskan var, att viktiga idrottsarrangemang i framtiden inte bara kan ses i betalkanalerna på TV. Tack och lov föregreps denna fråga i betänkandet redan i direktivet om TV utan gränser. Vi förväntar oss emellertid, att de nationella uppställningarna över viktiga idrottshändelser, som krävs i direktivet om TV utan gränser, utarbetas i samverkan med idrottsorganisationerna, ty dessa är de bästa rådgivarna inom detta område. Vi förväntar oss också, att kommissionen äntligen tar itu med att slå samman det på 18 eller 20 generaldirektorat uppdelade arbetet avseende idrott i en task force, där arbetet verkligen kan bedrivas effektivare.
Allt som allt: vi vill inte träda istället för idrottsorganisationerna eller regeringarna vad gäller de enskilda aktionerna. Vi vill bara, med europeiskt mervärde understödja det, som inte kan utföras på nationell nivå. Jag tycker, att vi befinner oss exakt i linje med subsidiariteten och jag förväntar mig av oss alla, att vi ger detta betänkande vårt kraftiga gillande, så att vi kan driva igenom det på ett bra sätt, så att det helt enkelt också i Amsterdam framgår, att vi önskar se detta i fördraget. Detta skulle utgöra en markering till medborgarna därute, att citizens first inte bara innebär, att medborgarna är viktiga någonstans i samband med Euro-valutan utan också när det gäller idrott.
(Applåder)

Hawlicek
Herr ordförande, bästa kollegor! Fastän idrotten har ett högt referensvärde i de europeiska medborgarnas liv, har EU hittills knappt brytt sig om den. Desto viktigare är det då, att EU: s roll inom idrottens område nu diskuteras i Europaparlamentet och jag gratulerar min kollega Doris Pack till hennes utmärkta betänkande. Genom Bosmandomen i Europadomstolen i december 1995 har idrotten kommit att stå i centrum för den allmänna diskussionen.
I det aktuella betänkandet, som jag till fullo ställer mig bakom och till vilket jag också som vice föredragande kommit med några ändringsförslag, har emellertid idrotten medvetet framför allt gjorts till något som berör alla samhällets sektorer. Ty idrotten utgör ett väsentligt samhällsfenomen. Med sina uppfostrande, demokratiska, kulturella, sociala, integrerande och hälsobefrämjande faktorer har den ett stort positivt inflytande på vårt dagliga liv.
Idrottsevenemang och idrottsmän fängslar miljoner människor på stadionanläggningar och vid TV-skärmar och lockar människor att på samma sätt som sina idoler utöva idrott. Bara i mitt lilla land är exempelvis en fjärdedel av alla invånare, d v s två miljoner människor organiserade i 14.000 idrottsklubbar. Därför är det inte nog med ett engagemang, som bara tar hänsyn till den ekonomiska aspekten och inte till idrottens totala karaktär; det leder också till oönskade biverkningar, exempelvis en lägre motivation i återväxtarbetet p g a bortfallet av övergångssummorna, vilket Bosmandomen dessvärre drog med sig.
Jag kan helt stödja Doris Packs tre huvudkrav, för det första att - så som krävs i resolutionsförslaget - vid den aktuella regeringskonferensen under artikel 128 i EU-fördraget en uttrycklig hänvisning till idrotten införs, för det andra att kommissionen uppmanas, att inrätta en task force för idrotten, så att den f n på jag tror det är 18 generaldirektorat uppdelade idrottskompetensen samlas på ett ställe och för det tredje, att en grönbok ska utarbetas efter samråd med idrottsrörelsens alla sektorer, vilken ska utmynna i en EU-handlingsplan för idrotten.
Lika viktig anser jag medborgarnas allmänna rätt till information vara, d v s att viktiga idrottsevenemang inte bara kan tas emot via betal-TV-kanalerna utan okodade av alla medborgare och att också idrottsorganisationerna får vara med vid utarbetandet av motsvarande lista över idrottshändelser.
Viktigt är också att särskild uppmärksamhet ägnas skolidrott, ungdomsidrott och kvinnlig idrott i detta betänkande, d v s att varje individ och framför allt ekonomiskt svagare och missgynnade befolkningsgrupper ges rätten till aktivt idrottsutövande. En förutsättning för detta är också bra utbildning av idrottslärare. Slutligen skulle också förverkligandet av kravet på ett europeiskt idrottsår understryka idrottens betydelse för Europas medborgare.

Matikainen-Kallström
Herr ordförande, jag tackar Doris Pack för detta viktiga betänkande. Det är svårt att utföra ett pionjärarbete, som klart är inriktat på att rätta till en brist i Europeiska unionens lagstiftning. Doris Pack har enligt min mening åstadkommit ett balanserat betänkande, som jag fått medverka till att utarbeta.
Avsaknaden av en officiell ställning för idrotten i unionens lagstiftning är en oacceptabel brist. Är man rädd för att idrotten i unionens verksamhet skulle undanröja livsrummet för annan kulturverksamhet? Jag är besviken på, att man under den regeringskonferens som snart avslutas, inte avser att göra några förändringar beträffande idrottens ställning i unionens lagstiftning. Jag förvånas över tjänstemännens och ministrarnas inställning. Idrotten har verkligen betydande multiplikatoreffekter, både ekonomiska, sociala, kulturella och även ekonomiska. Med hjälp av idrotten görs också mycket drogförebyggande arbete. Det är omöjligt att ens försöka gissa sig till idrottens ekonomiska betydelse på exempelvis den inre marknaden eller för hälsovården.
Genom gemenskapens normer påverkas idrottsverksamheten på ett otal sätt, men idrottsvärlden får ingen möjlighet att påverka besluten. Situationen är orimlig, eftersom idrottens samhälleliga och lagstiftningsmässiga ställning står i skarp konflikt med varandra. Allt beslutsfattande och all lagstiftning i unionen påverkar idrotten. Det ligger över idrottslagstiftningen. Idrottsorganisationerna och idrottsföreningarna blir emellertid inte tillfrågade om effekterna, när lagstiftningen utarbetas. Idrotten måste anpassa sig till lagar och regler, som utarbetats av sådana som inte begriper sig på idrotten. Jag förstår mig inte på detta sätt att arbeta.
Den idrottande ungdomen kan heller inte delta i något EU-program, eftersom idrotten inte har någon ställning. Idrotten är som ett skällsord för unionen. Den idrottande ungdomen är naturligtvis lika mycket värd som t.ex. den tecknande eller musicerande ungdomen, eller måste en ung idrottare låtsas vara studerande eller blockflöjtsspelare för att kunna komma med i program som skall främja medborgarnas rörlighet?
Amatöridrottsföreningarna uträttar mycket frivilligt och bra ungdomsarbete, som har många olika positiva effekter i samhället. Till detta ungdomsarbete finns det emellertid inte möjlighet att få något stöd av betydelse från unionen. Däremot får andra ungdomsorganisationer stöd, som inte är idrottsorganisationer, men som uträttar samma slags arbete. Eurathlons årsbudget om tre miljoner ecu är skrattretande låg. Utan parlamentets aktivitet vore den inte ens så stor. Ett tack för detta till budget- och kulturutskotten. Idrotten måste få den ställning som den förtjänar i unionen. I begränsad omfattning men så att man vid utarbetandet av lagstiftning tar med idrottsorganisationer och idrottsföreningar i arbetet.

Florio
Herr ordförande, mina damer och herrar! Jag ersätter min kollega Gian Piero Boniperti, som för tillfället är förhindrad att närvara i kammaren.
Idrotten upptar, som vi alla vet, en viktig plats i medborgarnas liv. Man ser sporten inte bara som ett ögonblick av sund tävlan, utan också som samvaro, uppfostran av ungdomen och ett sätt att förhindra sociala problem. Den som har utövat idrott har utvecklat en anda av kamp och uppoffring vad gäller sig själv och andra, kvaliteter som är viktiga i människans karaktär och som hjälper henne genom livet.
När jag säger att det är bra för ungdomar att lära sig att sparka på en boll, för att sedan kunna sparka bort en knarkspruta, menar jag följande: skolan och idrotten måste gå hand i hand eftersom båda är omistliga när det gäller våra ungdomars tillväxt. För människor i ansvarig ställning, administratörer och politiker, är det en plikt att söka metoder för att kunna nå detta samhällsmål som berör hela vårt sätt att leva. Vi måste också utbilda specialiserade instruktörer som redan på lågstadiet kan hjälpa ungdomarna att lära känna sina egna möjligheter och ambitioner.
Sysselsättningen, arbetet, den gemensamma valutan, rasismen, samverkan och andra svårlösliga problem är utan tvekan av överordnad betydelse. Länder som USA, Storbritannien och andra har lärt oss hur viktigt det är att uppfostra ungdomarna genom idrotten. Detta bör ske genom att man bildar idrottsfederationer och nationella föreningar i enlighet med det europeiska idrottsfördraget. I Storbritannien har fotboll införts på schemat i skolorna.
Nyligen gick ett ändringsförslag till omröstning som stryker under att idrotten borde införas i Maastrichtfördraget, med speciell hänvisning till den allmänna utbildningen, yrkesutbildningen och sysselsättningen. Det är därför nödvändigt att de nationella federationerna utarbetar ett projekt som lägger grunden till ett system för idrotten på unionsnivå, för endast genom att höja oss över nationell självtillräcklighet kan vi komma fram till regler som överbryggar alla skillnader i en gemensam överenskommelse.
Det finns många olika språk i Europa, men som presidenten för den internationella olympiska kommittén, Samaranch, har sagt, bara ett språk är verkligen internationellt: idrottens.
I en italienska dagstidning läste jag ett uttalande av Bouffet, nybliven ungdoms- och idrottsminister i regeringen Jospin. I sin egenskap av mor till två barn följer ministern sedan år tillbaka ungdomsproblemen, framförallt de som hör samman med städernas oroliga förorter. Nyligen sa ministern: " Om ungdomen är sjuk kan kanske idrotten, som sund tävling, hjälpa den att komma ur förtvivlans labyrinter ". Var och en av oss har sina egna politiska idéer, men när det gäller idrotten har de idéerna en gemensam nämnare.

Ordföranden
Herr Florio, ursäkta mig om jag låter pedantisk, men enligt arbetsordningen har ni inte rätt att framföra någon annans anförande i kammaren. Följaktligen kommer början av ert anförande att lyda att er kollega skulle ha sagt något liknande. Protokollet kan inte ange att detta är det anförande han skulle ha framfört.

Larive
Ordförande som äldsta föredragande i detta höga hus är jag glad för betänkandet Pack. Redan tre gånger har Europaparlamentet i av mig för kulturutskottet upprättade resolutioner insisterat på ett strukturellt närmande, på ett europeiskt handlingsprogram för sport. Föredragande Pack begär åter enträget om det i sitt utmärkta förslag. Och då frågar jag er, kommissionär Pinheiro, vad i himmelns namn gör den Europeiska kommissionen? Sover den? Jag vet att den en och en halv tjänstemannen på sportavdelningen hos Generaldirektorat X är utmärkt och redan sedan lång tid ruvar på texter. Jag frågar kommissionären: finns det då kanske ett politiskt problem? Hur kommer det sig att parlamentet, som redan sedan många år har bett om ett strukturellt närmande, ännu inte har fått det?
Fru Pack, ni har åter satt idrott på föredragningslistan, det är viktigt. Och vem vet om en allians Kohl-Kok i sista sekund tar upp idrott på regeringskonferensen i fördraget från Amsterdam, så som Europaparlamentet har bett om sedan många år. Fru Pack säger: "I hope so ", and so do I . Då hoppas jag ivrigt att det handlar om en text som tjänar som lagenlig bas för att kunna sätta upp europeiska program och inte som en klausul för flykt för elitidrotten från europeiska spelregler.
Den liberala gruppen är enig med förslagen från föredragande, men för en fråga ber jag om er särskilda uppmärksamhet. Där har nämligen enligt mig inte tillräcklig uppmärksamhet fästs. Nämligen ett strukturellt närmande till det kroniska problemet som ställer till med mycket elände. Och då menar jag den utomordentligt, fortfarande dåliga relationen mellan idrottsvärlden och den Europeiska kommissionen. Idrotten erkänner inte den Europeiska unionen och den Europeiska unionen erkänner inte idrotten. Det är problemets kärna. Och innan det är löst, kan vi inte börja riktigt med idrottsvärlden. Vi kan utropa det Europeiska idrottsåret, eller inrätta en ungdomsfond, eller sammankalla det årliga europeiska idrottsforumet, trevliga gester men ändå för simpla för att kunna överbrygga klyftan mellan idrottsvärlden och den Europeiska unionen. Oförståelse och misstroende spelar första fiolen. Konflikter mellan idrottsreglementen och europeisk lagstiftning är daglig praxis. Därför måste den absoluta prioriteringen vara den konstruktiva dialogen och Bosman måste ju ha lärt oss alla något.
Här hämnas bristen på en strukturell idrottspolitik, ett strukturellt närmande. Ad-hoc-fifflet från den Europeiska kommissionen löser inte problemen. Det är av yttersta vikt att idrottsvärlden närmas aktivt om konsekvenserna som den interna marknadslagstiftningen har för idrottslagstiftningen. Det måste vara mycket tydligt hur man skall handskas med urvalsprocedurer, sponsoravtal, mästerskapstävlingar, dopingprocedurer, straffåtgärder etc. etc. Idrott och EU får inte fjärma sig mer från varandra. Bra avtal mellan båda parter kommer att ge vinnare. Så, kommissionär, kom äntligen med den där grönboken i nära samarbete med idrottsvärlden och låt oss sedan få till stånd ett strukturellt närmande och samarbete på idrottsområdet.

Ripa di Meana
Herr ordförande! Först av allt vill jag tacka Pack för ett utmärkt betänkande och för hans outtröttliga och positiva arbete i parlamentet när det gäller denna och andra viktiga och svåra frågor.
Idrotten har alltid varit viktig för sammanhållningen och utvecklingen av positiva värderingar bland ungdomen: vilja, mod, tolerans, solidaritet och vänskap. Europeiska unionen har hittills bara intresserat sig för idrotten som ekonomiska verksamhet och därvid ofta glömt bort dess kulturella och sociala dimensioner. Men det är viktigt att inse idrottsrörelsen speciella och självständiga karaktär, och ett första steg i det arbetet kunde vara att införa en speciell hänvisning till sporten i fördraget om den Europeiska unionen.
En andra mycket viktig punkt är den uppmaning som föredraganden riktar till kommissionen om att skapa en task force med uppgift att undersöka idrottens olika aspekter och att utarbeta en grönbok som lanserar en allmän handlingsplan. Vi instämmer helhjärtat i denna uppmaning. Vi i gruppen de Gröna begär också kammarens stöd för vårt ändringsförslag som syftar till att nå ett avtal med de nationella och internationella federationerna om att respektera direktiv 337/85 med ändringar och tillägg om utvärdering av miljöeffekterna i samband med stora idrottsevenemang.

Leperre-Verrier
Herr ordförande, det finns mer än 100 miljoner människor som utövar någon idrott i Europeiska unionen, de är förenade i tusentals idrottsklubbar och ändå försummar de europeiska institutionerna dem fortfarande. Det var alltså bra att parlamentet åter tog initiativ till förslag som syftar till att integrera idrotten i fördraget, och jag skulle först och främst vilja tacka Pack för detta utmärkta betänkande med mängder av förslag som jag hoppas att Europeiska kommissionen kommer att acceptera.
Idrotten är faktiskt, genom den utveckling och balans som den kan ge individen, en ytterst viktig beståndsdel. Och genom att stå för 1, 5 % av unionens BNP är den en icke försumbar källa till arbetstillfällen. Dessutom förmedlar den moraliska värden som utgör ett mycket effektivt medel för kampen mot våld, rasism, brottslighet: den är en skola i tolerans, mod och samhällsansvar, den främjar anpassningen av de ungdomar som är missgynnade eller som har förlorat sina hållpunkter i tillvaron.
Men man kan inte ta upp ämnet idrott utan att säga ett ord om Bosmandomen och framför allt om sändning av idrottstävlingar i TV. Vi vet att direktivet "Television utan gränser " har möjliggjort betydande framsteg när det gäller allas tillgång till stora sportevenemang. I de här frågorna är det den ofta känsliga gränsen mellan professionell idrott och amatöridrott som står på spel. Det är alltså nödvändigt att hjälpa de små klubbarna och de idrotter som inte uppmärksammas av media. I det avseendet skulle det vara önskvärt att värna om lika möjligheter - vilket i idrottstävlingar kallas ovisshet i fråga om resultat - liksom att värna om klubbarnas finansiella oberoende, företagssponsringen har också sina gränser.
Med de förutsättningarna kommer idrotten inte längre att vara det stora okända för de europeiska institutionerna. I avsaknad av en specifik artikel i fördraget skulle vi kunna planera för ett uttryckligt omnämnande i artikel 128 som rör kulturen. Den skulle på så sätt ge det här området ett minimum av rättslig grund och en specifik budget, tillräcklig för att samordna och rationalisera det virrvarr av enskilda initiativ som råder idag.
I väntan på detta skulle författandet av en grönbok, eller rent av bildandet av en task-force , också vara välkommet.

Amadeo
Herr ordförande! I dag utövar mer än 100 miljoner européer idrott i någon form. Idrottsutövandet är organiserat i tiotusentals idrottsklubbar, föreningar och federationer. Idrottsrörelsen är en av de viktigaste sammanhållande faktorerna bland EU: s medborgare. Vi kan inte undvika det faktum att idrottsrörelsen nu har så stor betydelse inom fritidssektorn att den når utöver de sociala och kulturella aspekterna för att påverka en stor del av samhällsekonomin. Idrott och kultur, som är intimt förbundna med varandra, utgör enligt vårt sätt att se två sidor av samma mynt, och de bör kunna skyddas bättre om vi genom våra påtryckningar förmår uppnå ett tydligt och realistiskt omnämnande av idrotten i det nya unionsfördraget. Vi anser att detta bör ske inom ramen för artikel 128, vilken är den som rör kulturen.
Idrottsrörelsen i allmänhet, och framför allt fotbollen, fick i och med Bosmanndomen ett allvarligt slag och den är i dag så upprörd och omtumlad att den har allvarliga problem vad gäller förhållandet mellan de olika föreningarna, och framför allt när det gäller utbildningen av unga utövare och överlevnaden för tusentals amatörföreningar. Att se till att idrotten och framför allt dess utövande åter ställs i allmänhetens tjänst, som ett bidrag till människors välbefinnande, är möjligt genom en helhetslösning som harmoniserar de åtgärder som genomförs i en organisation som kan förena alla de organisationer som idag sysslar med idrott och därigenom överkomma den fragmentarisering som i dag förekommer på europeisk nivå. Vi delar de synpunkter som presenterats av Pack och samtidigt som vi gratulerar henne till ett utmärkt arbete, vill vi uttala vårt helhjärtade stöd till det aktuella betänkandet.

De Coene
Ordförande, fru Pack har gjort ett mycket bra betänkande, men ni vet, jag är den besvärliga faktorn i denna församling och jag skulle vilja be om uppmärksamhet för två ändringsförslag som jag har lämnat in, och där ett, jag medger det, inte fått stöd från min grupp. Jag vill vara så ärlig och erkänna det. Men ändå har jag lämnat in dessa ändringsförlag eftersom frågan är total och aktuell. Alla ber om att en artikel om idrott skall tas upp i fördraget och i sig är det naturligtvis mödan värt. Men det som jag tycker är svårt, är resonemanget från en del om att Bosmandomen skulle göra ungdomsarbetet i europeiska idrottsföreningar omöjligt. Kollegor, ordförande, låt oss vara förnuftiga. Representanter för kommissionen, ni vet det, undersökningar har visat att av övergångssummorna, den furstliga ersättningen som man får, från denna ädla form av människohandel, används inte ens 5 % till ungdomsarbete, inte ens 5 %! Vad ser man? Den logiska konsekvensen av Bosmandomen skulle leda oss till att besluta att myndighetsstöd till professionella klubbar betraktas som ett brott mot artikel 92 i fördraget, särskilt myndighetsstöd till ekonomiska entiteter, för inte ett enda argument rättfärdigar det och det är ren konkurrensförfalskning.
Jag har lämnat in två andra ändringsförslag som får stöd inte bara av min grupp, utan också av andra. I dessa ändringsförslag ber jag om viss uppmärksamhet för att Bosmandomen skenar iväg och mer bestämt klubbarnas roll, som övertas av enskilda handlare och spelare. Därvid viftas i tid och otid med Bosmandomen och kontrakt bryts under en pågående idrottssäsong, så att säga i Bosmandomens namn. De som tidigare var inblandade i människohandeln var stora idrottsföreningar, i dag är det mäklare. Låt oss tillsammans med idrottsförbunden utarbeta en reglering som inte står i motsats till gemensam rätt.
Jag ber er, tänk över dessa ändringsförlag en gång till. Jag vet, fru Pack, ni är inte för dem, men det är den logiska konsekvensen av fördraget och av artiklarna 2, 48 och 92 i vårt fördrag.

Pex
Herr ordförande, fru Pack har inte bara organiserat en förträfflig utfrågning om idrott, utan också gjort ett förträfflig betänkande om idrott som vi idag får diskutera. Om ministerrådet och ledamöterna i den Europeiska kommissionen verkligen menar medborgarnas Europa, som de propagerar för, då måste de utarbeta rekommendationerna i betänkandet från fru Pack och det så snabbt som möjligt.
För, idrott berör alla sidor av medborgarens liv, såväl kulturaspekten, hälsoaspekten, rekreation, uppfostran, integration, minoriteter och utbildning. Även om vi tyvärr måste konstatera att i undervisningen har idrott oftast den senaste tiden, helt oriktigt, försvunnit från schemat på grund av besparingar.
Vad ber vi om? Vi ber egentligen om två saker. En legitimering, det vill säga en rättsbas genom att ange idrott i fördraget. För det andra, en budget som är tillräcklig för att kunna finansiera viktiga aspekter i det europeiska idrottsnärmandet.
Och slutligen har vi behov av ett tecken att också vi som parlament tar idrott på allvar. Jag har lyckligtvis hört att alla kollegor var positiva till förslaget från fru Pack och jag hoppas då också att byrån i parlamentet kommer att belöna ansökan som ni inom kort kan förvänta er från mitt utskott som jag är ordförande för, om att ändra utskottets namn till utskottet för kultur, ungdom, utbildning, medier och idrott.

Linser
Herr ordförande! Jag skulle till att börja med vilja gratulera min kollega till hennes verkligt utmärkta betänkande. Tillåt mig, att i min egenskap av idrottsvetenskapsman och tidigare landslagstränare från Österrike betrakta idrotten ur ett alldeles specifikt perspektiv. Hittills har idrottens betydelse varit fullständigt undervärderad inom EU och om den överhuvudtaget omnämnts har den blott betraktats som en ekonomisk faktor. Idrotten har ingen som helst rättslig grund inom EU. Den finns inte specifikt nämnd i någon artikel.
Idrotten har emellertid en mycket stor uppgift att fylla i dagens samhällsstruktur. Idrotten förmår som knappast någon annan verksamhet locka ungdomar till meningsfulla fritidsaktiviteter, den förmår genom vettiga aktiviteter återanpassa grupper som kommit på kant med samhället. Den förmår motivera äldre människor till hälsobevarande aktiviteter. Idrotten tillkommer således utöver dess stora friskvårdande betydelse och verkan framför allt en mycket hög sociokulturell betydelse. Vi grupplösa kräver därför helt i enlighet med föredragandens intentioner, att idrotten omgående integreras i artikel 128, för att åstadkomma motsvarande dokumentering av dess betydelse.
Slutligen tillkommer idrotten emellertid också med avseende på förståelse mellan folken en utomordentlig betydelse, nämligen vad gäller att i renhåriga idrottstävlingar mäta sig med andra länder, vara stolt över det land, från vilket man kommer och för vilket man tävlar, utan att dock förfalla till dum och överdriven nationalism. Idrotten är ett internationellt språk. Idrott förenar! Idrotten betonar likheter och inte skillnader. Mot denna bakgrund kan idrotten bidra mera till ömsesidig förståelse än många konstgjort konstruerade europeiska projekt.
Vi ska emellertid inte i första hand betrakta idrotten som ett ekonomiskt utan som ett huvudsakligen integrerande och kulturellt bidrag till internationell förståelse och gynna den efter bästa förmåga under strikt innehållande av subsidiaritetsprincipen.

Perry
Herr ordförande, jag har alltid ansett ett av privilegierna med att vara ledamot i detta parlament, är att få arbeta tillsammans med Pack. På engelska skulle vi säga att hon är en "human dynamo ". För att dra en dåligt engelskt vist, så skulle jag vilja säga att detta betänkande är "packat " med hennes energi och engagemang. Jag stöder fullt och fast uppmaningen att inkludera en referens till idrott i Amsterdamfördraget.
Maastricht erkänner kulturens betydelse i artikel 128, men för miljoner av européer är idrott mycket mer betydelsefullt. Nästa månad kommer jag att i Portsmouth, min valkrets, närvara vid invigningen av Handikapp-OS, som arrangeras för ungdomar från hela Europa med allvarliga inlärningssvårigheter. De kommer aldrig att kunna på universitet och utnyttja Sokrates. De kommer inte att kunna delta i Europeiska volontärtjänsten. Men de kan delta i idrott. Jag är glad över att de kommer att få bidrag, men jag skäms över att det är så litet. Som budgetföredragande för kultur, vet jag att de medel som allokerats för idrott - 3 miljoner ecu - är ett hån. Men till och med denna summa får slåss mot det årligen återkommande argumentet att det saknas rättslig grund och att rådet regelbundet försöker stryka det helt.
Som ett Europas parlament tror vi på att främja god hälsa, att underlätta social integration och att erkänna de handikappades behov. Finns det något bättre sätt att göra det än genom idrott?
I morse bad jag att ungdomarnas volontärtjänst skulle kallas Mitterand-volontärerna. Nu i eftermiddag vill jag vara något mindre frankofil genom att påminna ledamöterna om att det i England finns ett uttryck: "the Battle of Waterloo was won on the playing fields of Eton ". Låt oss bygga Europa på idrottsplatserna i Europa.

Pinheiro
Herr ordförande, jag vill först gratulera Pack, som är en mycket aktiv medlem i Europaparlamentet, till det arbete hon utfört. Pack, liksom Larive och andra ledamöter i Europaparlamentet har alltid verkat för utvecklingen av en idrottspolitik i Europeiska unionen. Men ni nämnde själv de svårigheter som vi har stött på i det förgångna och som vi fortfarande stöter på inom det här området. Eftersom man i Amsterdam kommer att diskutera viktiga frågor för Europeiska unionens framtid hoppas jag samtidigt att stats- och regeringscheferna skulle kunna beakta det här betänkandet som ett användbart bidrag till en stor debatt om Europeiska unionens befogenheter.
Idrottsfrågan går i stor utsträckning inom ramen för de egentliga idrottsgrenarna. Det finns alltså anledning att fördjupa tre aspekter för att få ett allmänt grepp om idrottspolitiken i Europeiska unionen.
För det första, idrott som sådan. Vad anser man om idrotten som allmännyttig tjänst? Vad anser man om relationen mellan den professionella idrotten och amatöridrotten? Vilken roll har de offentliga institutionerna i förhållande till de icke-statliga organisationerna? Hur skall man utforma organisationen av europeisk sport? För det andra, förhållandet mellan televisionen och idrotten. Deras ömsesidiga beroende är idag enormt, det är i vissa fall nästan en fråga om överlevnad. För det tredje, och det har vi pratat om, idrottens sociala funktion. Idrotten som ett lämpligt instrument för att skapa arbetstillfällen; idrotten som ett instrument för kampen mot social utslagning och fattigdom i eftersatta områden; idrotten som en förnämlig företrädare för integration; idrotten för att knyta band mellan folk från olika delar av världen och som en sällskapsfaktor. Detta är några aspekter som kommissionen enligt min mening seriöst bör ta i beaktande i sina framtida funderingar om idrotten.
Jag anser att idén om en grönbok är utmärkt, och även den om en task-force . Den borde förstärkas genom ett bättre samarbete mellan kommissionens enheter: utbildning, kultur, forskning och även de yttre förbindelserna och GD X. Jag tackar er för ert betänkande och jag hoppas att det kommer att följas upp på ett fördelaktigt sätt.

Pack
Herr ordförande! Jag skulle gärna vilja fråga kommissionären om han kan försäkra mig, att det kommer att inträffa, som generaldirektör Papas redan mer eller mindre antytt för idrottsklubbarna, d v s att man är villig, att inrätta denna task force och det inte först under nästa period utan vänligen redan i slutet av denna period. Vi väntar alla på detta och precis som Larive sade väntar vi redan sedan länge på detta och förr eller senare blir vi otåliga!
Jag talar nu också för Larive. Jag skulle gärna vilja veta, huruvida vi kan förvänta oss mera än vackra ord med avseende på denna task force och om verkligen åtgärder kommer att påbörjas.

Pinheiro
Såvitt jag kan svara för vissa av mina kolleger måste jag säga att kommissionens avsikt verkligen är att lägga fram ett meddelande efter Amsterdam. För att göra det är det uppenbart att vi måste skapa de nödvändiga förutsättningarna för att lägga fram detta meddelande. Av den anledningen kommer en task-force att ha en ytterst svår roll.

Ordföranden
Jag förklarar debatten för avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 9.00.

Punktbeskattning av vissa mineraloljor
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A4-0206/97) av Cox för utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik om förslaget till rådets beslut (KOM(96)0549 - C4-0071/97-960263(CNS)) om bemyndigande för medlemsstaterna att på vissa mineraloljor, när dessa används för särskilda ändamål, fortsätta tillämpa befintliga nedsättningar av eller befrielse från punktskatt enligt förfarandet i artikel 8.4 i direktiv 92/81/EEG

Cox
Herr ordförande, längden av mitt anförande här i kväll - och det kan hända att jag inte utnyttjar hela tiden - återspeglar hur sent det är och den faktiska längden på det ärende vi behandlar, som ni just läste upp namnet på, vilket i sig troligen skulle kräva sju minuters förklaring.
Betänkandet behandlar undantag från punktbeskattning av vissa mineraloljor. Orsaken till att vi behandlar det nu är att de härrör ur en översyn av de undantag som var vi var tvungna att göra och denna översyn var fastställd i den grundläggande lagstiftningen om punktbeskattning, vilken överenskoms 1992. Detta direktiv, tillsammans med momsdirektivet, var en av de viktigaste grundpelarna av skatteaspekten vid förverkligandet av den inre marknaden.
Ca 80 undantag behandlas, som täcker alla 15 medlemsstaterna, och det är dessa som detta betänkande tar upp.
Emedan 1992 års direktiv om punktskatter lade fast ett förfarande för givande av undantag, har under årens lopp tre olika förfaranden etablerats. Ett stort antal undantag överenskoms 1992 exakt samtidigt med att punktskattedirektivet antogs. Även om dessa mycket väl kan vara i överensstämmelse med undantagsbestämmelserna fastslagna i lag, godkändes listan utan någon direkt referens till lagstiftning, eftersom listan över undantag och direktivet antogs samma dag. Faktum är att ett slags politisk paketlösning gjordes för att få igenom punktskattedirektivet.
Följaktligen anser rådet att genom denna lista, överenskommen på denna dag, fick det ett undantag en gång för alla. Detta är något som parlamentet i princip inte accepterar.
Det finns ett andra paket i listan över undantag, som har antagits med tiden och som mer eller mindre följer bestämmelserna i artikel 84 av 1992 års direktiv, som berör just dessa undantag.
Slutligen finns det ytterligare undantag, ca 80 totalt, som tagit sig genom systemet genom tyst överenkommelse: en medlemsstat angav att man ville ha ett undantag, ingen sade "stopp ", så undantaget gick igenom. På så sätt har undantagen nu hamnat för översyn på detta stadium.
Vid översynen av denna långa och sammansatta lista, har parlamentet i ändringsförslag 4 till strecksats 8 i kommissionens förslag klargjort sin grundläggande åsikt om vad som i princip bör hända, vilket är att ingen översyn bör godkännas av rådet som syftar eller leder till att undantagen utsträcks utan tidsgräns. Denna princip utesluter naturligtvis inte att undantag förlängs, den säger bara att vi måste hålla dem under regelbunden och konstant översyn och att de inte kan existera i all framtid. Vidare insisterar vi i parlamentet på önskvärdheten av i regelbunden och kontinuerlig översyn, med möjlighet till förnyelse, på tre villkor: att undantagen förnyas under beaktande av rättvis konkurrens, att den inre marknaden fungerar ordentligt och gemenskapens politik om miljöskydd. Genom att införliva dessa principer i strecksatsen signalerar vi starkt parlamentets inställning, samtidigt som detta dock inte bör medföra praktiska svårigheter för rådet att under de närmaste veckorna lösa denna fråga om undantag.
Däremot drar vi i ändringsförslag 5 uppmärksamheten till att alla undantag absolut måste ses över i grunden som en del av förslaget till rådets direktiv om en gemenskapsram för beskattning av energiprodukter. Detta är en stor översyn som tar upp den olyckliga CO2-skatten, alla undantagen, alla punktskatterna på mineraloljor och energi- och miljöpolitik. Vi vill att denna översyn av grundläggande principskäl är öppen i så måtto att inga undantag som vi tar upp idag kan antas vara okränkbara eller friade från översyn som en del av detta ramförslag, som vi kommer att behandla inom sinom tid. Genom att samtycka till att föra in dessa principer i en strecksats och inte i artiklarna i förslaget till beslut, undviker vi precis en konflikt med rådet just nu. Vi undviker det precis under förutsättning att kommissionsledamoten i kväll kan bekräfta att kommissionen accepterar de principer vi lagt fast och att den kommer att stödja dessa principer och företräda dem inför rådet, i synnerhet vad gäller ramdirektivet om energibeskattning, som, som jag sade, vi kommer att återkomma till.
I fråga om tidsgränser, så har vi ett antal ändringsförslag. Det har varit en långsam process och resultat är att vissa av de omnämnda tidsgränserna i förslaget nu är överspelade. Så många av ändringsförslagen utgör endast uppdateringar av dokumenten till följd av tidens gång. Gruppen De gröna har rekommenderat att det införs två element vid fastläggandet av tidsgränser. De säger att översynsförfarandet vad gäller undantag framgent bör inlemmas i ramdokumentet. I princip samtycker jag till det. Men jag är oroad över en sak och därför, i min egenskap av föredragande, rekommenderar jag inte ett godkännande av Gruppen De grönas ändringsförslag. Vi vet hur svårt det är att under artikel 99 få ministerrådet att samtycka till något om beskattning och jag är rädd för att om vi godkänner Gruppen De grönas ändringsförslag, kommer vi inte under flera år att kunna genomföra översyn av undantag, eftersom - jag hoppas att det inte kommer att hända, men det skulle kunna - rådet kommer att förhala godkännandet av ett ramdokument under en längre tid.
Jag vill att datum kvarstår och om det ersätts av det ramdokument som De gröna vill se - vilket jag samtycker till i princip - kommer det då att ta över. Men av praktiska skäl, föreslår jag att vi håller fast vid mina ursprungliga ändringsförslag och inte de från Gruppen De gröna.
Avslutningsvis upprepar jag att jag i kväll vill höra taget till kammarens protokoll ett åtagande från kommissionen om att fullt ut stödja parlamentets principer i denna fråga. Dessa är: nej till ej tidsbegränsade öppna undantag från punktskatt, ja till regelbunden översyn med möjlighet till förnyelse, ja till grundläggande översyn av existerande mineraloljeundantag som en integrerad del av den föreslagna ramen för beskattning av energiproblem.

Miller
Herr ordförande, efter Cox finns inte mycket mer att säga. Men jag skulle vilja börja med att gratulera föredraganden, Cox, för att ha styrt detta betänkande genom utskottet, och förhoppningsvis genom parlamentet, på ett i mångt och mycket okontroversiellt sätt.
Det finns ett antal ändringar till originaldokumentet, men det stora flertalet av dem berör, som Cox sade, tidsgränser. De förlängningar som beslutats är vettiga på det hela taget och därigenom acceptabla för Socialistgruppen. De två han lyfte fram, de två ändringsförslagen från de gröna, nummer 1 och 3, kommer att stödjas av Socialistgruppen, för vi tror att det ger mycket större flexibilitet och vi tror att ministerrådet kanske kan lägga fram ett beslut om det, så att vi framgent kan se över undantagen.
Vi kommer också att stödja det ändringsförslag som syftar till att alla framtida översyner inte kommer att ske på grundval av ej tidsbegränsad öppen förlängning av undantag.
Hela frågan om punktbeskattning, oavsett om det är på mineralolja, tobak eller alkohol, är en fråga som parlamentet måste ta itu med. Alltför länge har vi stängt oss ute från verkligheten, vi har inte tagit itu med problemen. Förverkligandet av den inre marknaden är ett mål för detta parlament, men alltför länge har skyddandet av heliga kor, vilket många grupper i detta parlament försvarar, har lagt hinder i vägen för förverkligandet av den inre marknaden.
Jag vore den siste att försvara eller argumentera för total harmonisering av indirekta skatter, men där avvikelserna är så stora att det skulle leda till snedvridning av marknaden och bedrägerier, är det hög tid för parlamentet att agera. För gör vi inte det, skulle det betyda att vi tolererar den sämsta nu existerande praxisen inom den inre marknaden. Det gäller mineraloljor, det gäller tobak och det gäller också alkohol. För att parlamentet skall kunna komma till rätta med detta, måste vi bryta vårt inskränkta synsätt utifrån våra egna regionala eller nationella områden och anlägga större perspektiv.
Betänkandena om tobak och alkohol kommer att diskuteras senare i år. Tyvärr kan jag inte se samma framsteg göras på dessa områden som har gjorts på området mineraloljor, men man kan ju alltid hoppas. När allt kommer omkring är det här ändå förändringens år. För första gången på arton år har vi nu en labourregering i Storbritannien. Och när jag lyssnade till den föregående debatten tänkte jag på att det är första gången på 68 år som Kilmarnock har vunnit Skotska Cupen, så detta måste verkligen vara förändringens år.

Wolf
Herr ordförande, bästa kollegor! Cox satte fingret på den centrala punkten. Det gäller förhållandet mellan detta betänkande och kommissionär Montis initiativ att åstadkomma en rättslig ram för beskattning av energiprodukter. På samma sätt som han av de skäl, som han anfört, inte kunde rösta för våra ändringsförslag, kan vi inte rösta för hans betänkande, när inte våra ändringsförslag finns med, ty vi anser det vara en central punkt - för att nu klargöra nödvändigheten för honom - att Monti-initiativet går igenom och då skulle jag förlänga det än en gång.
Ytterligare regeringsskiften ligger framför oss och när vi bytt regering i Tyskland, finns det inte längre någon regering som systematiskt önskar sabotera en harmonisering och samordning av skatter. Då har i varje fall ingen längre ursäkten, att det finns regeringar, som vill dra nytta av orättvisa fördelar av traditionella eller nationellt inskränkta skäl. Då måste vi faktiskt få lön för mödan med avseende på Montis förslag och kommissionens initiativ.
Eftersom detta sker inom en inte alltför avlägsen framtid innebär vårt förslag, Cox, nämligen samordning av tidsfristerna, sannerligen ingen senareläggning till när det blir sju torsdagar i en vecka utan det är ett försök, att agera politiskt i denna situation, bibehålla trycket och ta itu med det erforderliga omarbetandet av de totala indirekta skatterna, för att till sist bryta ned orättvisa, antiekologiska och antisociala snedvridningar, som idag finns förankrade på marknaderna av traditionella eller nationella skäl. Detta är en brådskande uppgift som hör till fulländandet av den inre marknaden och då ska vi inte avlägsna trycket. Därför kommer vi att inta den ståndpunkt som jag förklarat.

Blokland
Herr ordförande, förslaget från den Europeiska kommissionen som yrkar på avskaffande av ett stort antal dispenser från punktskattsavgifter på bränsle, har vårt stöd. Användningen av mineraloljor går hand i hand med externa effekter som ofta inte är inarbetade i marknadspriset. Avgiften för en punktskatt kan tillmötesgå detta. Självklart måste detta ske så konsekvent som möjligt.
Det finns ett obegripligt undantag som är i flagrant strid mot dessa regler och det är kerosindispensen för kommersiell luftfart. Den Europeiska kommissionen drar helt riktigt slutsatsen att denna dispens inte går i linje med målsättningen en hållbar politik och man ämnar hos de internationella luftfartsorganisationerna insistera på en undersökning om det kan uppnås. Ändå tror jag att denna hållning är för slapp. På detta sätt kommer det att ta år.
I det nu föreslagna beslutet avskaffas alla dispenser för inrikes nöjesluftfart. Helt riktigt. Och logiskt, nästa steg är att lägga på en kerosinavgift på all kommersiell luftfart inom den Europeiska unionen. Särskilt, när det finns bra alternativa transportmöjligheter tillgänglig i stället för korta-avståndflygningar.
Ett andra steg är att unionens medlemsstater, om möjligt tillsammans med Förenta staterna och Japan, säger upp det internationella avtalet på denna punkt och gemensamt inför en kerosinavgift. I vilken utsträckning och på hur lång tid är kommissionen beredd att vidta dessa steg?
Vi måste komma fram till en transportpolitik som är så hållbar som möjligt. Om det finns det ingen meningsskillnad. Dispensen för trafiken på de inre vattenvägarna passar in i detta politiska mål eftersom transport per fartyg orsakar mycket mindre externa effekter än transport på väg. Den förväntade ökningen av transporter skall därför så mycket som möjligt hamna hos trafiken på de inre vattenvägarna, även med hänsyn till att utnyttja överkapaciteten i denna sektor. Dock skall säkerheten för trafiken på de inre vattenvägarna garanteras så mycket som möjligt. Också nedsmutsningen av ytvattnet måste effektivt bekämpas.
För att förbättra miljön i de europeiska städer är dispens för lokala allmänna kommunikationsmedel ett bra steg. Om det är möjligt att de i framtiden begränsar sig till lättare bränslen så som LPG, metan och jordgas, det blir det ännu renare av.
Liksom kommissionen är jag av åsikten att avvikande regleringar för medlemsstater också i framtiden måste vara möjliga. Därvid skall miljömålsättningarna stå främst och undantag får inte lämnas för obegränsad tid.

Pinheiro
Kommissionen välkomnar Cox betänkande med parlamentets yttrande i det att den återger och stöder kommissionens åsikt att det inte bör få finnas några öppna undantag.
Alla föreslagna ändringsförslag som ändrar datumen i förslaget till rådets beslut kan accepteras utan reservationer. Ändringsförslag till strecksats 8 kan också accepteras i princip, under ingående utvärdering av ordalydelsen. Å andra sidan, eftersom den nya strecksats 8a exakt beskriver kommissionens avsikt att införa ett nytt förfarande i sitt förslag för omstrukturering av systemet för beskattning av energiprodukter, kan vi inte acceptera det som en ny strecksats i det att inte på något sätt hänvisar till några bestämmelser i brödtexten och därigenom inte är rättsligt försvarbar.
I detta sammanhang skulle jag vilja påpeka för parlamentet att kommissionen, i samband med diskussionerna i rådet om kommissionen förslag till omstrukturering av systemet för beskattning av energiprodukter, kommer att ta tillfället i akt att återkomma till hela frågan om behandling av undantag och, genom att införa ett nytt förfarande, försöka uppnå en situation där inga undantag kan existera under obegränsad tid.

Cox
Herr ordförande, i sakfrågan föreligger i princip ingen motsättning mellan parlamentet och kommissionen.
Vad gäller ändringsförslag 5, d.v.s. strecksats 8a (ny), som kommissionsledamoten säger inte kan accepteras eftersom det saknas rättslig grund i beslutet, så hänför sig ändringsförslaget till undantag i rådets beslut. Enligt mitt och utskottets förmenande är det fast rotat i det nuvarande förslaget till beslut och grundar sig enbart på det, men tillför den viktiga politiska referensen att alla dessa undantag bör ses över i grunden i ramdokumentet.

Pinheiro
Jag vill inte på något sätt förneka att vi är helt eniga om frågans innehåll. Andra får titta de rättsliga aspekterna, för jag är ingen expert på det. Men vad gäller innehållet, så är vi helt överens.

Ordföranden
Jag förklarar debatten för avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 9.00.
(Sammanträdet avslutades kl. 19.05.)

