Europeiska rådets möte den 14 och 15 december 2006 - Arbetet under det gångna halvåret under det finländska ordförandeskapet
Talmannen
Nästa punkt är en gemensam debatt om rapporten från Europeiska rådet och uttalandet av kommissionen om Europeiska rådets möte den 14 och 15 december 2006 samt uttalandet av rådets tjänstgörande ordförande om arbetet under det gångna halvåret under det finländska ordförandeskapet.
Matti Vanhanen
rådets ordförande. (FI) Herr talman, mina damer och herrar! Det är ett nöje för mig att vara här igen för att tala med er i egenskap av ordförande för Europeiska rådet. Europeiska rådet höll ett möte under Finlands ordförandeskap i Bryssel den 14-15 december. Min avsikt är nu att rapportera till er om resultaten av detta möte. Eftersom Finlands halvårslånga ordförandeskap för rådet närmar sig sitt slut, vill jag även berätta för er vad vi har gjort för vår union under vår period.
Vid Europeiska rådets möte i torsdags framförde vi vårt allra mest uppriktiga tack till Europaparlamentets talman Josep Borrell Fontelles nu när hans ämbetstid nästan är över. Jag upprepar mitt tack till honom här för hans engagerade insatser för Europas väl. Herr talman, det har varit ett nöje att arbeta med er. Vi har nått många goda resultat, som jag uppriktigt tackar er för. Ert arbete har varit högt uppskattat.
(Applåder)
Jag vill också passa på att tacka Europaparlamentet för allt stöd och de kombinerade insatser som parlamentet har gjort. Tillsammans har vi nått några viktiga resultat. EU:s lagstiftning om kemikalier, Reachförordningen, har slutligen antagits. Både konsumenterna och industrin har väntat på denna lagstiftning. Vi antog även tjänstedirektivet, och skapade således världens största marknad för tjänster. Sjunde ramprogrammet för forskning kommer under tiden att lägga grunden för den europeiska konkurrenskraften.
I början av det finländska ordförandeskapet sa jag att Europaparlamentet helt klart börjar bli den plats där man finner lösningar på EU-nivå på tvistiga, komplicerade problem. Detta är fortfarande min fasta övertygelse och i dag vill jag hjärtligt tacka parlamentet för dess utmärkta samarbete och uttrycka min uppskattning för ert arbete. I ett alltmer politiserat EU är parlamentet en viktigare aktör än någonsin.
De huvudsakliga frågorna vid Europeiska rådets decembermöte var EU:s utvidgningspolitik, rättsliga och inrikes frågor och befästandet av resultaten från det informella toppmötet i Lahtis. Eftersom ni har tillgång till Europeiska rådets slutsatser kommer jag inte att förklara dem i detalj. Jag vill bara fästa er uppmärksamhet på några av de mest centrala politiska besluten.
Europeiska rådet genomförde en grundlig och omfattande diskussion om EU:s utvidgningspolitik, i linje med sitt uppdrag från Europeiska rådet i juni. Här vill jag upprepa en grundläggande punkt. EU:s utvidgningspolitik har varit en enorm framgång. Unionen har lyckats förena Europa och övervinna den ömsesidiga splittringen efter det kalla kriget. I dag är EU en stolt och nära union med 25 medlemsstater - 27 i början av nästa år. Det är ett nöje att välkomna Bulgarien och Rumänien som medlemmar av vår europeiska familj.
Turkiets medlemskap fanns inte med på Europeiska rådets dagordning. Besluten om Turkiets anslutningsprocess fattades vid rådets (allmänna frågor och yttre förbindelser) möte som föregick Europeiska rådets möte. EU kan följaktligen fatta beslut. Under sitt ordförandeskap arbetade Finland hårt för att finna en lösning för genomförandet av protokollet till Ankaraavtalet och av direkt handel med norra Cypern. Vi lyckades inte med detta och blev då tvungna att besluta om åtgärder när det gäller Turkiet. Läget var klart. Turkiet hade inte infriat sina åtaganden och detta får konsekvenser. Jag vill dock betona att Turkiets framtid finns i Europeiska unionen. Turkiets anslutningsprocess stannade inte upp under det finländska ordförandeskapet, och den sköts inte heller åt sidan, och de konflikter som många trodde skulle uppstå uteblev helt och hållet. Processen kanske har saktat av för en tid, men slutmålet är detsamma som tidigare.
Resultatet av Europeiska rådets möte är att EU förblir öppet för nya medlemmar. Utvidgningen kommer att fortsätta och de länder som uppfyller de krävande villkor som fastställts av EU kommer att kunna ansluta sig. Denna inriktning mot ett öppet medlemskap är nödvändig för stabiliteten i Europa, den uppmuntrar till reformer i grannländerna när de fortsätter på den europeiska vägen. Detta incitament får inte tas ifrån dem. Ett av de mål som det finländska ordförandeskapet ställde upp var att hålla EU:s utvidgningspolitik öppen och inte stänga dörren för förtjänta ansökningsländer. Vi lyckades med detta. Vår framtid är ett ständigt starkare och öppet EU.
På grundval av diskussionerna kan vi betona att västra Balkans framtidsutsikter till medlemskap är verkliga. Regionens framtid finns helt klart i EU. Detta är av grundläggande betydelse för oss.
Samtidigt måste naturligtvis EU:s utvidgningspolitik respekteras. Motvikten till en öppen dörr-politik är en strikt tillämpning av villkoren. Det finns inga genvägar till ett EU-medlemskap. Medlemskap är endast möjligt när medlemskapskriterierna har uppfyllts.
Det var mycket viktigt att det inte var någon diskussion om begränsningarna för utvidgningen av EU, eftersom det inte finns plats för några sådana. Vi kan inte resa konstgjorda murar kring EU. Våra verkliga gränser finns inte på kartan, utan i våra värderingar. Byggandet av Europa är ett pågående arbete, medan det fortfarande finns demokratiska svarta hål som Vitryssland så nära, som är en skamfläck i det europeiska landskapet. Vi behöver inga sådana platser i Europa längre.
(Applåder)
Vid Europeiska rådets möte gjorde jag en uppskattning av situationen för konstitutionsfördraget. Under vårt ordförandeskap har vi fört systematiska diskussioner med alla medlemsstater om konstitutionsfördraget. Jag kommer inte att gå in på detaljer om de enskilda medlemsstaternas ståndpunkter, eftersom vi är bundna av samtalens konfidentiella karaktär, men däremot vill jag förmedla den allmänna bild som ordförandeskapet fick av situationen under samråden.
Det första jag vill nämna är den förändrade atmosfär som inträdde under vårt ordförandeskap. När det inleddes var folk fortfarande kvar i lite av en drömvärld. Ingen ville egentligen aktivt överväga konstitutionen. Nu har medlemsstaterna börjat fundera på allvar över framtiden och många anser att konstitutionsfördraget faktiskt var ett väl genomtänkt och framgångsrikt paket. Vi har dock fortfarande ett dilemma: konstitutionsfördraget kan inte läggas fram i samma form som tidigare för de medlemsstater som förkastade det, även om det förblir ett balanserat paket. Att rubba balansen skulle orsaka fler problem än lösningar. Av detta skäl råder det ett brett samförstånd om att det inte är möjligt att återuppta förhandlingarna som om det aldrig hade funnits något konstitutionsfördrag.
Särskilt de institutionella bestämmelserna i konstitutionsfördraget är ett resultat av långvariga förhandlingar och överväganden. Det är svårt att återuppta samtalen utan att skapa nya problem. Samtidigt vill jag säga att min personliga åsikt är att ett åsidosättande av konstitutionsfördraget i bästa fall inte skulle vara något mer än en skenbar lösning. Vi kan till exempel inte avskilja del I från del III eftersom EU:s och medlemsstaternas befogenheter måste vara tydligt avgränsade. I del II i konstitutionsfördraget fastställs däremot de grundläggande värderingar som unionen bygger på. Jag förstår inte varför de skulle förbigås.
För tillfället har 16 medlemsstater ratificerat konstitutionsfördraget och i början av nästa år kommer vi att vara 18. Detta är dock ingen fråga som kan lösas i kraft av siffror. Konstitutionsfördraget kommer inte att träda i kraft om det inte stöds av samtliga 27 medlemsstater. Det skulle vara förnuftigt att försöka finna en lösning före 2009 när nästa val till Europaparlamentet hålls och en ny kommission utses.
Faktum kvarstår dock att konstitutionsfördraget fortfarande är fryst och att vi snart kommer att lämna över stafettpinnen till Tyskland. Vi förväntar oss att det tyska ordförandeskapet går vidare med denna svåra fråga. Samtidigt är det emellertid viktigt att vi utnyttjar alla praktiska hjälpmedel som står till buds för att gå vidare med det europeiska samarbetet. Rättsliga och inrikes frågor är ett påfallande exempel på detta. Våra medborgare förväntar sig konkreta åtgärder för att förbättra säkerheten och rättvisan.
De rättsliga och inrikes frågorna är dock förenade med ett allvarligt problem. Kravet på enhällighet i politiska och straffrättliga frågor förhindrar verkliga framsteg i samarbetet, ett samarbete som är viktigt för våra medborgare. De har rätt att förvänta sig ett effektivare samarbete för att förbättra säkerheten och bekämpa brottsligheten. För närvarande är det så att förslagen om samarbete antingen urvattnas eller inte kan genomföras över huvud taget, som vi nyligen såg när det gäller överföring av häktade personer. Enhällighetskravet är ett hinder för rättsliga och inre frågor och förhindrar verkliga framsteg.
Vi har ett förfarande som skulle förbättra beslutsfattandet om rättsliga och inrikes frågor, nämligen den övergångsklausul som finns i artikel 42 i fördraget om Europeiska unionen, som ger oss möjligheten att enhälligt besluta att övergå till omröstning med kvalificerad majoritet. Det finländska ordförandeskapet var mycket angeläget om att utforska denna möjlighet, men vid rådets (rättsliga och inrikes frågor) septembermöte i Tammerfors var det uppenbart att ett antal medlemsstater motsatte sig detta. Denna väg har följaktligen stängts för oss.
Det är skälet till att jag välkomnar att Europeiska rådet trots allt sände ett entydigt budskap om att det är viktigt med ett effektivare beslutsfattande om rättsliga och inrikes frågor, tillsammans med de principer som fastställs i konstitutionsfördraget, och detta innebär en övergång till omröstning med kvalificerad majoritet. Detta är ett stort genombrott och det är vi nöjda med. Framtida ordförandeskap bör dessutom respektera detta beslut.
I detta sammanhang vill jag säga att om det fanns något som jag skulle förändra i EU i allmänhet, med erfarenheten från EU-ordförandeskapet bakom mig, skulle det vara att avsevärt öka antalet beslut som fattas med kvalificerad majoritet. Det är utan tvivel det effektivaste, mest rättvisa och förvisso det bästa sättet att fatta bra beslut. Enhällighetskravet tjänar inte Europas gemensamma intressen i någon av de mest kritiska frågorna.
Europeiska rådet förde djupgående diskussioner om EU:s invandringspolitik. Det är i en anda av solidaritet som vi alla minns de problem som medlemsstaterna i Medelhavsområdet ställdes inför under denna sommar. Det finländska ordförandeskapet inriktade sig aktivt på utmaningarna med olaglig invandring och denna fråga diskuterades under det extra toppmötet i Lahtis. Denna gång, vid Europeiska rådets decembermöte, enades vi om ett omfattande synsätt på både laglig och olaglig invandring, och vi erkände att detta är en komplicerad fråga. Invandring är inte främst och enbart en fråga om bättre gränskontroller. Frågor som utvecklingen i ursprungsländerna, transitfrågor och en kontrollerad invandringspolitik, som EU behöver så väl behöver på grund av sin egen åldrande befolkning, är lika viktiga frågor. Europa är ingen avlägset belägen ö.
Europeiska rådet stödde också de viktiga resultaten från det informella toppmötet i Lahtis. Vi är alla överens om att EU behöver en mer fokuserad innovationspolitik. Vi kan inte upprätthålla våra nuvarande välståndsnivåer om vi inte är verkligt konkurrenskraftiga i framtiden och förfinar vår kunskapskapacitet. Ett viktigt inslag i det finländska ordförandeskapets period har varit att innovationen har stått i centrum för konkurrenspolitiken. Främjande av innovation måste vara en integrerad del av EU:s konkurrensstrategi. Nu när förarbetet har gjorts förväntar vi oss att Europeiska rådet formulerar långsiktiga riktlinjer för innovationspolitiken under sitt vårmöte.
En annan grundläggande faktor för EU:s hållbara ekonomiska tillväxt och vår konkurrenskraft är hur vi ska kunna enas om gemensamma energipolitiska mål och engagera oss i ett omfattande globalt samarbete för att hantera klimatförändringen. Dessa frågor har uppmärksammats starkt under det finländska ordförandeskapet. De var samtidigt bland de viktigaste samarbetsområden som diskuterades med Ryssland, Förenta staterna och våra asiatiska partner under hösten.
Europeiska rådets slutsatser om energi- och klimatfrågor visar att mer konsekventa framsteg nu görs, eftersom de utgör en vägvisare för EU mot vårmötet under det tyska ordförandeskapet, där dessa frågor kommer att finnas högt uppe på dagordningen.
I fredags fick jag en del direkt respons från pressen. De ansåg att detta Europeiska råd var tråkigt, att besluten saknade dramatik och att inga sista minuten-lösningar mödosamt utarbetades mitt i natten. Om det är tråkigt att besluten fattas på ett ordnat sätt och enligt tidtabellen, ja då måste jag säga att jag är tråkig och stolt över det. EU behöver verkliga resultat, inte utstuderade politiska dramer.
(Applåder)
Jag är övertygad om att ett resultatorienterat Europa, som kommissionens ordförande José Manuel Barroso så ofta betonar, är det bästa sättet att ta EU framåt. Vi behöver praktiska lösningar till förmån för våra medborgare. Endast på detta sätt kan vi bygga den slags legitima struktur som viktiga lösningar som konstitutionsfördraget kan grunda sig på.
Herr talman! Det återstår 13 dagar av det finländska ordförandeskapet. Vi kommer att göra vår plikt till sista minuten. Ett viktigt tema under vårt ordförandeskap har varit att stärka EU:s enighet. Vi kommer inte att lyckas hantera världsfrågorna om vi inte är mer enade i våra yttre förbindelser.
Under de första dagarna av Finlands ordförandeskap upplevde vi en allvarlig kris i Mellanöstern, som kulminerade i en krigssituation i Libanon. Jag är stolt över att kunna säga att EU intog en kraftfull och enad ståndpunkt om Libanon, att vi agerade beslutsamt för att genomföra de resolutioner som antagits av FN:s säkerhetsråd och att vi, vilket var det mest avgörande, kunde sända trupper, vilket var centralt för framgången för en tillräckligt stark FN-operation i Libanon. Sommaren i Libanon var en prövotid, men EU klarade sig igenom krisen på ett berömvärt sätt. I detta sammanhang vill jag återigen tacka alla medlemsstater för det stöd som ordförandeskapet fick när det försökte lösa denna situation.
Det är av grundläggande vikt att vi har ett EU som är enat och beslutsamt i sina yttre förbindelser och som kan utnyttja sina många olika instrument för att arbeta för en bättre värld. Sedan utvidgningen har EU intagit en ledarposition i världen på ett antal områden, och vi måste utnyttja detta till fullo. Under vårt ordförandeskap har vi till exempel även gjort mycket för att förbättra samordningen av utvecklingspolitiken, en fråga som är av grundläggande vikt för en betydande världsaktör som EU.
En av de prioriteringar som vi fastställde var att befästa EU:s politik för Ryssland. Även här gör den praktiska vikten av en enad politik sig gällande. Vid det informella toppmötet i Lahtis hade vi en bra diskussion med den ryske presidenten Vladimir Putin, och EU kunde visa upp en enad front inför Ryssland. Ryssland är helt klart en viktig partner för EU. Det räcker med att ta en titt på kartan för att inse detta. Ryssland är viktigt för EU och vi är förenade av många band, men det stämmer att en hel del av utvecklingen i Ryssland oroar oss. Jag är inte övertygad om att Ryssland går i rätt riktning. Vi vill se ett fastare åtagande för demokrati, rättstatsprincipen och för marknadsekonomi. Vi vill inte att Ryssland ska gå i en auktoritär riktning. Vi har all rätt att vara oroade över utvecklingen i Ryssland.
Ryssland är ett eldprov för EU:s enighet. Finland skulle ha velat nå en överenskommelse om att inleda förhandlingar om ett nytt och omfattande avtal med Ryssland. Av skäl som vi alla känner till har detta avtal inte nåtts hittills. Jag anser att det nya avtalet är en utmärkt illustration av det problem vi står inför. Vi behöver ett starkt gemensamt avtal som innehåller den huvudsakliga grunden för samarbetet mellan oss, värderingar, och som ger en varaktig grund för handel och energisamarbete. Om det inte är möjligt att nå en gemensam överenskommelse är ett nätverk av bilaterala avtal ett beklagligt och kortfristigt alternativ, eftersom det skulle leda till att Ryssland kan behandla olika medlemsstater på olika sätt. En del kommer att få bra avtal, andra kommer att få dåliga, och några kommer inte att få några avtal alls. Det är dock självklart att ett enat EU är en så viktig partner för EU att det, som en enda enhet, kan förhandla fram ett anständigt avtal. Men hur enat är EU egentligen om vi tävlar bland oss själva för att se vem som kan få de bästa villkoren? Det är inte det som den europeiska solidariteten handlar om.
Ordförandeskapen börjar med högtflygande mål, men verkligheten för oss alla tillbaka ned på jorden. Vi har åstadkommit mycket, men många centrala frågor har förblivit olösta. Finland arbetade hårt för ett beslut om en ändring av arbetstidsdirektivet och jag anser att vi kom rätt nära. Det var dock inte tillräckligt. Problemet har naturligtvis inte försvunnit och jag önskar efterföljande ordförandeskap all lycka i arbetet med att finna en lösning på denna EU-fråga.
Det känns lite sorgesamt att detta är sista gången som jag kommer att företräda det finländska ordförandeskapet under ett av parlamentets plenarsammanträden. Jag kommer nu att ha fantastiska minnen av ett gott samarbete med parlamentet och jag vill tacka er alla för det stöd som ni har gett Finland i dess strävan.
Jag anser att Europa har en gemensam framtid, nämligen ett mer enat Europa där gränsstängslen kommer att försvinna. Jag är särskilt glad över att vi har nått ett resultat om Schengenutvidgningen. Det är detta slags praktiska framsteg som EU-medborgarna förväntar sig av oss som beslutsfattare.
Återigen vill jag uppriktigt tacka Europaparlamentet för dess fantastiska uppvisning i samarbete.
(Applåder)
Talmannen
Tack så mycket, herr Vanhanen. Även jag vill tacka er på Europaparlamentets vägnar för ert och era ministrars utmärkta samarbete och er konstanta närvaro, särskilt er minister för EU-frågor, Paula Lehtomäki. Ni har beaktat Europaparlamentets synpunkter, och detta har lett till påtagliga och konkreta lagstiftningsmässiga resultat som kommer att bli ihågkomna, såsom de akter vi just har undertecknat och tjänstedirektivet. Tack till er alla.
José Manuel Barroso
kommissionens ordförande. (EN) Herr talman! Förra veckans möte i Europeiska rådet visade tydligt att EU rör sig framåt mot resultat med bestämdhet. Det visade ett EU i samförstånd och i utveckling, det rätta EU för att bygga för framtiden.
Statsminister Matti Vanhanen har gett er en sammanfattning av resultaten från toppmötet som jag instämmer i. Frågorna som togs upp - utvidgningen, invandringen, innovationen och klimatförändringarna - är alla långsiktiga frågor som kräver beslutsamma, ambitiösa och ihärdiga handlingar på högsta nivå. De är inga tillfälliga rubriker som fångar uppmärksamheten en dag och sedan försvinner. Den drivande kraft och fokus som Europeiska rådet kan bidra med är avgörande för att man ska lyckas. Jag tycker därför att statsminister Vanhanen och det finska ordförandeskapet bör gratuleras till att ha hållit fast vid en tydlig riktning för EU: ett resultatorienterat EU som är koncentrerat på genomförandet. Jag tycker att det illustrerar en allmän trend mot en konsekvent inställning där en ambitiös reformpolitik för EU utformas år efter år, en inställning som är bättre anpassad till den sorts politiska agenda som vi har i dag.
Ett annat krav för att få detta att fungera är partnerskap. Vad man har åstadkommit under det senaste året har åstadkommits gemensamt av rådet, parlamentet och kommissionen. Jag vill understryka Europaparlamentets bidrag. Vid rådets möte uttryckte vi vår tacksamhet för den roll som talman Josep Borrell Fontelles har haft under sin ämbetsperiod, rollen han har haft då han har försvarat Europaparlamentet på ett ansvarsfullt och konstruktivt sätt och främjat ett bra partnerskap mellan rådet och kommissionen.
Jag tycker att vi har sett en ny fas i hur EU fungerar under det senaste året. Vi har gått ifrån tanken om EU som ett nollsummemaktspel. Genom en hel mängd handlingar har det senaste året visat att det inte är så EU fungerar. Det fungerar genom ett konstruktivt utbyte mellan en unik blandning organ som förhoppningsvis ger en situation där alla vinner.
Om man ser till vad som egentligen har skett i konkreta termer för tjänstedirektivet, för utvidgningen, för energin, för Reach (vi har nyss sett Reachlagstiftningen skrivas under), för det sjunde ramprogrammet för forskning och utveckling (det största någonsin, med en ökning på 40 procent i reala termer), för det nya systemet för Schengen-avtalet (särskilt viktigt för nya medlemsstater), för vår inställning i Libanonfrågan och för vår inställning i Kongofrågan (där EU var den klart största bidragande faktorn för de lyckade demokratiska valen, de första någonsin i detta viktiga afrikanska land). I alla de frågorna och i många andra frågor har vi sett de tre organen betydligt mer fokuserade på att nå resultat för EU:s medborgare och förhoppningsvis mindre på rivalitet mellan intressegrupperna i Bryssel.
Jag tror att vi kan lära oss något här då vi fördjupar debatten om EU:s framtid nästa år. I dag skulle jag vilja koncentrera mig på tre områden som rör Europeiska rådet. Det första är vad jag kallar ett förnyat samförstånd om utvidgningen. Kommissionens rapport om integrationskapacitet har lovordats och där lyckas man enligt min mening visa att stränghet och rättvisa är avgörande för hur utvidgningsprocessen fungerar, att EU inte utvidgas av sig självt. Det finns en allmän uppfattning om att vi behöver kombinera den strategiska visionen för utvidgningen - vårt öppna EU - med kapaciteten för integrationen i EU.
För oss är utvidgningen inte bara en viktig politik i sig, utan den förkroppsligar några av EU:s viktigaste principer: att vi är framtidsorienterade, öppna, regelbaserade, rättvisa och grundade på allmänt samförstånd. Samförståndet visar att hårda villkor måste uppfyllas, men vi måste fortsätta att röra oss framåt i relation till våra nuvarande förhandlingspartners och ge ny kraft till västra Balkans strävan. Det betonades tydligt vid Europeiska rådets möte.
Det hjälper också att påminna oss om varför utvidgningen är en politik som alla vinner på, med de rätta förberedelserna, och att den gör EU starkare, mer välmående och mer framgångsrikt internt och globalt. Det gläder mig att Europeiska kommissionen kunde förse Europeiska rådet med det rätta underlaget för att få till stånd ett samförstånd.
För det andra, när det gäller frågan om migration, lyckades Europeiska rådet omvandla gemensam oro till gemensam handling. Vi har tagit ordentliga steg för att bidra till att förebygga och hantera krisen som vi såg under hösten. Särskilt ledare från EU inser att detta inte var tillräckligt för att ta itu med problemet. De erkänner snarare att det måste hanteras vid källan med ny betoning på utveckling. Det gläder mig särskilt att rådet enades om toppmötet EU och Afrika nästa år, vilket kommer att bli ett utmärkt tillfälle till dialog.
Men vi ska inte behöva de personliga tragedier som vi såg på tv under hösten för att bli sporrade till förändring. Vi måste ge oss själva de rätta verktygen för att rädda liv, bekämpa terrorism och motverka brottslighet.
Det är sant att vi skulle ha önskat att Europeiska rådet hade gått längre för att rationalisera beslutsprocessen i rättsliga och inrikes frågor. Jag måste uppriktigt säga att det är beklagligt att vissa medlemsstater motsätter sig förslaget från det finska ordförandeskapet, som stöds av Europeiska kommissionen, att kunna använda övergångsklausulen som är möjlig under de nuvarande fördragen.
Jag måste än en gång betona att vi behöver en mer effektiv beslutsprocess i rättsliga och inrikes frågor i EU, och inte bara på det området.
För det tredje, när det gäller innovation, gläder det mig att ha medlemsstaternas stöd för våra förslag om innovation och Europeiska tekniska institutet. Jag vet att parlamentet delar övertygelsen att innovationsagendan är nödvändig för ett konkurrenskraftigt EU, och jag ser fram emot vårt samarbete i denna fråga under de kommande månaderna. Slutförs det nästa år skulle det innebära att Europeiska tekniska institutet kan påbörja sitt arbete under 2008. Det bör vara vårt gemensamma mål.
Under de senaste sex månaderna har vi sett EU göra det som ska göras, visa att det menar allvar med den dubbla strategin för ett resultatorienterat EU som kan föra EU framåt och att konkreta projekt är ett sätt att genomföra projekten på EU-nivå. Vi har en språngbräda för att ta oss vidare in i nästa år, med en bred mängd nya program som har förhandlats fram och tagits i bruk, som ramprogrammet för forskning som jag just har nämnt och globaliseringsfonden som också godkändes, för att inte nämna den väldigt viktiga sammanhållningsagendan.
Ser man på de tre viktigaste områdena - ekonomi, energi och utrikespolitik - kan man se EU ge en verklig förändring i frågor som är viktiga för medborgarna.
När det gäller ekonomin har vi haft fyra kvartal med betydande tillväxt i år. Frukterna av de ekonomiska reformerna börjar synas, men vi får inte luta oss tillbaka. Förra veckans årliga framstegsrapport om Lissabonsstrategin visade hur mycket man kan vinna på att fortsätta att jobba med de åtaganden som gjorts i de nationella reformprogrammen.
När det gäller energin och klimatförändringarna slutför kommissionen nu sina förslag och vi har fått en tydlig signal från Europeiska rådet. Därför är betänkandet som antogs av parlamentet i förra veckan om renare, grönare energi perfekt i tiden. Det kommer att hjälpa oss att forma våra slutliga rekommendationer och det bekräftar vår egen övertygelse om att medborgarna inte kommer att tacka EU för att ha varit försiktiga i den här frågan. Storleken på utmaningen kräver ett trovärdigt och ambitiöst svar.
Slutligen, när det gäller utrikespolitik, börjar vi se frukterna av den nya sammanhållningen och viljan i denna politik. I olika delar av världen och i en mängd olika frågor - Libanon, Kongo och resultat som till slut har uppnåtts med våra ryska partners om den sibiriska överflygningsfrågan - de senaste sex månaderna har EU visat den rätta blandningen av politiska program, ekonomiska program och biståndsprogram. Resultatet har varit ett positivt bidrag från EU i de globala frågorna. Även om vi vet att det återstår mycket att göra är det rätt att säga att det har gjorts en del framsteg.
I juni i fjol enades vi om en dubbel strategi för ett resultatinriktat EU. Vid Europeiska rådets möte insåg vi att den typen av politik går åt rätt håll. Vi gjorde det till en naturlig väg för att gå vidare med EU:s framtid och förhoppningsvis med lösningen av konstitutionsfrågan.
Vi måste åter säga att framtidens EU inte kan byggas med dåtidens verktyg. Vi kan inte genomföra alla våra ambitioner för EU och nå konkreta resultat för medborgarna med dåtidens verktyg och instrument. Vi behöver den demokrati och den effektivitet som konstitutionsfördraget ger. Vid toppmötet gjorde förbundskansler Angela Merkel det klart att den allmänna debatten för konstitutionens framtid är över och att hon kommer att fokusera på de specifika frågorna med medlemsstaterna för att bestämma handlingsutrymmet och det lämpligaste tillfället för att göra framsteg.
Jag har fått intrycket att det finns en samlande kraft och en viss vilja bland medlemsstaterna att arbeta konstruktivt för att hitta en väg framåt i frågan om institutionella reformer. Rapportern från statsminister Matti Vanhanen till rådet var ett viktigt bidrag till det arbete som nu bör fortsätta under det tyska ordförandeskapet.
EU ligger väl till för att ta ett avgörande steg framåt under 2007. Låt oss visa att vi klarar av utmaningen. Jag ser fram emot ett nära samarbete med det tillträdande tyska ordförandeskapet och jag vill än en gång tacka den finske statsministern, Matti Vanhanen, och hela hans team för deras ytterst seriösa, väldigt hängivna och mycket handlingskraftiga bidrag till EU:s utveckling.
(Applåder)
Hans-Gert Poettering
för PPE-DE-gruppen. - (DE) Herr talman, herr rådsordförande, herr kommissionsordförande, mina damer och herrar! Jag vill börja med att gratulera rådsordföranden för detta ordförandeskap på min grupps vägnar. Det har inte bara varit ett framgångsrikt ordförandeskap, utan den välvilliga inställning som Matti Vanhanen har visat vid EU:s roder har gjort oss väldigt gott - och kanske det krävs ett land som Finland för att åstadkomma detta. Vi skulle vilja se att alla efterföljande ordförandeskap visar prov på samma slags goodwill. Jag vill tacka Matti Vanhanen för hans engagemang i vår gemensamma sak - EU.
Flera framgångar har nåtts under hans ordförandeskap för rådet. Vi har just bevittnat undertecknandet av Reach, och sjunde ramprogrammet för forskning och tjänstedirektivet har antagits, även om vi vet att tidigare ordförandeskap och parlamentet också har arbetat med tjänstedirektivet - vilket även gäller Reach och sjunde ramprogrammet för forskning. Parlamentet kan också känna lite stolthet för den alltmer inflytelserika roll som det har spelat i lagstiftningsprocessen, vilket kommissionens ordförande återigen betonade.
Rådsordföranden har beskrivit våra besvärliga förbindelser med Ryssland. Detta är sannerligen ett svårt partnerskap, men vi anser bestämt att det måste förbli ett partnerskap. Vi bekräftar även att vi inte vill trygga vår energiförsörjning på bekostnad av de mänskliga rättigheterna. Vi vill ha båda. Vi behöver ordnade förbindelser med Ryssland, och vi kommer att fortsätta i vår roll som människorättsadvokat i Ryssland, i Europa och i hela världen. Vi bör på inga villkor överväga tanken på bilaterala överenskommelser mellan EU:s medlemsstater och Ryssland, utan det kan endast finnas ett gemensamt avtal mellan EU och Ryssland. Detta måste klargöras.
(Applåder)
När det gäller Turkietfrågan har rådsordföranden funnit en bra kompromisslösning med tanke på omständigheterna. På min grupps vägnar vill jag mycket bestämt förklara att vi vill ha ett partnerskap och, om möjligt, en vänskap med Turkiet. Turkiet är ett viktigt land. Vi vill inte ha någon sammanstötning eller konflikt med Turkiet. Vi är partner, och även vänner. Icke desto mindre måste även Turkiet uppfylla sina åtaganden, och det är skälet till att den väg som ordförandeskapet och parlamentet tillsammans har tagit på inrådan av kommissionen är ett bra vägval.
Ett antal klargöranden har gjorts när det gäller grannskapspolitiken. Vi måste förstå att det inte är möjligt för alla länder som hoppas på en framtid inom EU att ansluta sig till EU. Trots detta bekräftar vi att vi vill ha goda grannförbindelser. Grannskapsinstrumentet för länderna söder och öster om EU har antagits, och detta är en stor framgång. Instrumentet för utvecklingssamarbete för länderna i Asien och Latinamerika har också antagits. Dessutom ger det europeiska instrumentet för demokrati och mänskliga rättigheter oss möjligheten att agera utan de berörda ländernas samtycke. Detta kommer att göra att vi kan stödja demokratin och de mänskliga rättigheterna över hela världen, inklusive finansiellt. Jag anser att utvecklingen har varit mycket positiv på dessa punkter.
Konstitutionsfördraget fanns med i både rådsordförandens och kommissionsordförandens kommentarer. Eftersom jag talar för PPE-delen i vår grupp, får det inte råda några tvivel om att vi kraftfullt förklarar vår önskan att nå resultat, före EU-valen, om ratificeringen av konstitutionsfördraget, reformerna och även de gemensamma värderingar som förenar oss. Jag hoppas att den gemensamma förklaringen från den 25 mars - det vill säga, förklaringen från Europeiska rådet, Europaparlamentet och Europeiska kommissionen - visar sig vara en tidig indikator på vår vilja att leda EU mot en bättre framtid.
Invandringen har nämnts. Det kan till och med vara vår allra viktigaste uppgift att göra en utfästelse om att vägra att godta den nöd och död som råder vid EU:s gränser och att öppna våra ögon för den fattigdom och de bekymmer som finns i länderna söder om våra gränser. Om vi verkligen börjar bidra till att även ge människor en framtid i sina egna länder, med vår hjälp, nämligen genom en dialog - som förhoppningsvis kommer att bli intensivare vid toppmötet mellan EU och Afrika - anser jag att detta kommer att vara ett steg i rätt riktning.
Låt mig slutligen säga ett par mer personliga ord. Förra veckan beslutade gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater att välja en ny ordförande den 9 januari. Det betyder att detta, efter sju och ett halvt år, eller 90 månader, kommer att vara mitt sista tal som ordförande för denna fantastiska - och ibland svåra - grupp. Detsamma gäller naturligtvis även för de andra grupperna. Den 15 januari kommer vår nya gruppordförande följaktligen officiellt att tacka talmannen för hans imponerande arbete på PPE-DE-gruppens vägnar, och därför vill jag gärna säga några ord för egen räkning.
Det samarbete som jag har haft med talman Josep Borrell Fontelles har varit konstant. Det har också varit mycket uppriktigt och - detta säger jag ur min egen synvinkel och jag hoppas att han instämmer i detta - mycket vänskapligt alltigenom. Jag vill uppriktigt tacka honom för detta. Jag vill även säga ett par ord till tack till mina parlamentskolleger. Jag vill tacka Martin Schulz, som företrädare för sin grupp - och även hans företrädare Enrique Barón Crespo, men särskilt Martin Schulz - för det samarbete som jag har haft med honom. Detta samarbete har alltid byggt på yrkesmässighet, och har varit inriktat på våra gemensamma övertygelser, där vi har sådana - vi har naturligtvis avvikande övertygelser också. Framför allt vill jag tacka honom för det ömsesidiga förtroende som har underbyggt vår relation. Detsamma gäller Graham Watson, som jag också vill tacka för det yrkesmässiga samarbetet och den förtroendefulla relation som jag alltid har haft med honom, liksom med hans företrädare Pat Cox. Jag vill tacka Brian Crowley, som jag alltid har haft en djupt förtroendemässig relation till. Nästa gruppordförande bör försäkra sig om att ordföranden för gruppen Unionen för nationernas Europa också tar sin plats i de främsta bänkraderna i Europaparlamentet. Även om våra åsikter går isär i många frågor har Francis Wurtz och jag i alla fall varit ledamotskolleger i parlamentet sedan 1979. Vårt samarbete har genomgående karakteriserats av ömsesidig respekt, vilket jag tackar honom för. Jag har alltid varit överens med Monica Frassoni, Daniel Cohn-Bendit och gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen om de människorättsliga frågorna. Jens-Peter Bonde och jag har även samma syn på insynsfrågan, även om jag vill tillägga att det finns få andra saker som man kan säga detsamma om. Jag är överens med Irena Belohorská, som företräder de grupplösa ledamöterna, om övertygelsen att även de som inte är starka till antalet har rätt till en rättvis representation.
Jag vill säga några avslutande ord till kommissionen. Herr kommissionsordförande, bildandet av den nuvarande kommissionen var den tuffaste perioden i mitt politiska liv, men detta hör nu till det förgångna. Jag är glad över att kommissionen, under ledning av sin ordförande, har funnit sig till rätta och utför ett imponerande arbete. Även om kommissionen och parlamentet har olika roller har vi ändå ett gemensamt mål, nämligen ett starkt EU som är förmöget att agera.
Herr talman, låt mig avslutningsvis framföra en önskan som jag riktar till de politiska grupperna, gruppordförandena och parlamentet. Låt oss visa respekt under våra sammanträden här i parlamentet och i våra förbindelser med andra institutioner. Ömsesidig respekt skapar förtroende, vilket i sin tur gagnar EU. Jag är säker på att vår dröm kan bli verklighet, drömmen om ett starkt EU, ett demokratiskt EU, ett EU som kan agera, ett EU som är inriktat på rättstatsprincipen. Detta är en ny faktor på 2000-talet. Jag är övertygad om att EU, med denna respekt och detta förtroende, kommer att utvecklas till förmån för våra värderingar och intressen, både internt och externt.
(Ihållande applåder)
Talmannen
Tack för ert anförande, herr Poettering, och för era ord. Ni har säkert uppmärksammat att jag inte har varit alltför sträng i fråga om tid med tanke på de särskilda omständigheterna kring Hans-Gert Poetterings anförande, och jag kommer att göra samma sak för de andra anförandena.
Martin Schulz
för PSE-gruppen. - (DE) Herr talman, mina damer och herrar! Gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater har tackat rådets tjänstgörande ordförande, vilket är bra och jag skulle vilja göra detsamma. Jag är mycket tacksam mot Matti Vanhanen för det finländska ordförandeskapet som jag håller med om har gjort ett bra jobb. Med tanke på under vilka omständigheter det finländska ordförandeskapet tog över ledarskapet för EU skulle jag till och med säga att han har gjort ett mycket bra jobb. Jag instämmer även med Matti Vanhanen om att det faktum att journalisterna beskriver ett toppmöte som ”tråkigt” inte nödvändigtvis innebär att det är dåligt. Det är sant att journalistiska blodbad är mindre viktiga för EU än verkliga resultat, och även jag vill bedöma toppmötet utifrån resultaten snarare än utifrån journalisternas leda eller glädje.
Jag vill ta upp två positiva punkter. Toppmötet sände ett tydligt budskap om att EU erkänner sitt ansvar i fråga om utvidgningen. Utvidgningsprocessen innebär ett ansvar från vår sida. Särskilt på Balkan har en framtida anslutning haft och fortsätter att ha en fredsbringande effekt. Ett tydligt budskap sändes även under helgen till dem som anser att utvidgningen kan fortsätta utan att man genomför de reformer som är en nödvändig del av den konstitutionella processen. Budskapet var att det inte kommer att ske någon utvidgning utan en nödvändig reform av EU. Det är också ett viktigt budskap eftersom de som säger att en utvidgning bör genomföras på grundval av Nicefördraget måste förstå att uppfattningen att EU på grundval av de befintliga fördragsstrukturerna skulle kunna fungera effektivt, och leva upp till de allmänna förväntningarna i de länder som önskar ansluta sig, har blivit absurd. Alla som är för en utvidgning behöver därför, för att uppfylla människornas behov och skapa fred, ett EU som fungerar effektivt. Av den anledningen vill jag här klargöra att utan de reformer som ingår i den konstitutionella processen kommer det inte att bli någon utvidgning med stöd från min grupp, men med de konstitutionella reformerna blir det det.
(Applåder)
Under helgens debatt lyssnade vi till ytterligare en rad positiva - enligt min åsikt mycket positiva - uttalanden som kommer att vara vägledande de kommande åren. Att EU har uttalat sitt stöd för migrationspolitik genom att röra sig bort från just restriktioner och erkänna att vi på denna kontinent behöver migration och kontrollerad invandring är ett mycket positivt tecken. ”Äntligen”, måste man säga. Även här är det dock en sak som är säker: de nödvändiga lagstiftningsinstrumenten - övergångsklausulen - som även finns i Nicefördraget, vilket med rätta har påpekats, används inte. Om jag å ena sidan skulle beskriva ett mål, men å andra sidan vägra att använda de instrument jag behöver för att uppnå detta mål så skulle det inte göra mig särskilt trovärdig. I det hänseendet var det inte något tråkigt toppmöte, utan i stället ytterligare en bortkastad möjlighet. Därför är jag starkt övertygad om att parlamentet måste sätta ytterligare press på rådet att en gång för alla vidta följdriktiga åtgärder och säga att om vi vill klara av migrationen måste vi se till att EU får de lagstiftningsinstrument som behövs för att verkligen genomföra detta.
Som alla talare nu har nämnt har parlamentet tillsammans med det finländska ordförandeskapet slutfört två viktiga lagstiftningsförfaranden som är vägledande. Min grupp anser att tjänstedirektivet är en av de största framgångarna hittills när det gäller utformningen av den inre marknaden. Ett destruktivt nyliberalt koncept har gjorts till en socialt ansvarsfull lagstiftning. Det andra rör kemikaliepolitik. Vid receptionen såg jag företrädare för kemikalieindustrin dricka mousserande vin tillsammans med företrädare för Greenpeace, så det kan inte vara en så dålig lagstiftning. Som man kan förstå av häcklandet arbetade min grupp för att se till att lagstiftningen gjorde det möjligt att nå en vettig kompromiss där man fokuserar på social jämvikt, industriellt förnuft och konsumenträttigheter. Jag vill än en gång framföra ett varmt tack till Evelyne Gebhardt och Guido Sacconi, som för vår grupp genomförde ett pilotarbete i samband med detta, för denna viktiga prestation av parlamentet under ledarskap av vår grupp.
(Applåder)
Avslutningsvis vill jag nämna Hans-Gert Poetterings hänvisning till att hans ämbetsperiod som ordförande för PPE-DE-gruppen har nått sitt slut. Jag vill inte vända mig till alla gruppordförandena, utan endast till honom. Vi har verkligen haft ett oerhört konstruktivt, kollegialt samarbete som jag är honom tacksam för. Jag vill också ge Poettering en stor komplimang. Jag måste säga att han är en oerhört skicklig politiker, vilket jag vill illustrera med ett litet exempel från i morse. Efter två och ett halvt år är det nu ingen som kommenterar ordalydelsen i uttrycket ”tala för PPE-delen av vår grupp”. Gruppen heter naturligtvis PPE-DE-gruppen och formuleringen antyder att en hel sektion av hans grupp inte ens får en möjlighet att yttra sig. Det är egentligen två politiska grupper, och PPE-delen säger alltid tvärtemot vad DE-delen säger. Med hänsyn till detta har Poettering faktiskt lyckats vara ordförande för två grupper utan att någon har märkt det. Det kallar jag politisk skicklighet, och jag lovordar honom för det.
(Skratt och applåder)
Mina damer och herrar! En man av hans kaliber kan prestera större saker - vänta bara och se. Jag är honom mycket tacksam för det samarbete vi har haft. Det är en sak som har varit utmärkande för Poettering som person sedan han blev parlamentsledamot 1979, och det är att man kan vara oenig med honom, tvista med honom, vara förargad på honom eller dela sin glädje med honom, men faktum kvarstår att han aldrig kommer att vilseleda någon. Han talar klarspråk och är framför allt pålitlig. Enligt min mening är dessa dygder sällsynta inom politiken, och ju längre man kommit i sin politiska karriär, desto sällsyntare blir de. När en politiker har nått en så hög nivå och så hårt har hållit fast vid dem förtjänar han tacksamhet, erkännande och lyckönskningar.
(Applåder)
Jag är ännu inte klar med julhälsningarna. Jag ska ännu inte tacka talmannen på mina gruppkollegers vägnar för hur han har utfört sina tjänster - det kommer senare - men jag ska tacka honom och generalsekreteraren för det fantastiska arbete som parlamentets tjänsteavdelningar har uträttat i år igen. Vi skulle inte kunna sköta våra arbeten om det inte vore för de verkligt kvalificerade och framför allt kollegiala och på ett mänskligt plan oklanderliga insatserna från parlamentets tjänsteavdelningar. Jag tycker att några ord bör riktas till dem som jag anser är parlamentets verkliga hjältar, nämligen damerna och herrarna bakom glasrutorna. Parlamentets tolkar gör enlig min mening ett enastående arbete, ett arbete utan vilket parlamentet skulle vara obegripligt.
(Applåder)
Jag är tacksam mot alla för att jag slutligen har fått tala i åtta och en halv minut. Jag är mycket tacksam mot talmannen.
(Skratt)
Talmannen
Det är verkligen sällan vi har så mycket tid till förfogande i Europaparlamentet. Vi bör inte missbruka den.
Graham Watson
för ALDE-gruppen. - (EN) Herr talman! Monty Python-gänget beskrev en gång obarmhärtigt Finland som nästjumbo före Belgien när det gällde resmål. Herr statsminister! Ni och er regering har visat att Finland inte överträffas av någon när det gäller att sköta EU:s ordförandeskap.
Tack för ert arbete för att föra EU närmare medborgarna. Som uppföljning till överenskommelsen om kommittéförfaranden med Österrike har ni öppnat lagstiftningen för allmän insyn. Jag tror att 86 procent av lagstiftningsbesluten under ert ordförandeskap har fattats offentligt: en total summa av 90 beslut jämfört med 17 i fjol. Det är ett stort steg framåt och jag hoppas att det tyska ordförandeskapet kommer att gå ännu längre genom att få till stånd en överenskommelse med medlemsstaterna för att publicera korrelationstabellerna, så att vi kan se hur medlemsstaterna för in beslut från EU-nivå i nationella lagar och göra en rättvis jämförelse.
Herr statsminister! Ni har även lyckats nå en överenskommelse om Reach, en överenskommelse om tjänstedirektivet, där vi tack och lov, vad Martin Schulz än säger, stoppade alla ändringsförslag från den socialdemokratiska gruppens föredragande, en överenskommelse om nästa års budget och en överenskommelse om att ta in Bulgarien och Rumänien i EU.
Liberaler och demokrater gratulerar er också till era försök att få till stånd en överenskommelse om övergångsklausulen för artikel 42 och det är synd att detta inte gick att genomföra vid toppmötet i Lahti, men därför håller vi inte med om punkt 3 i ordförandeskapets slutsatser, där det står att EU:s inriktning har varit att på bästa sätt utnyttja de möjligheter som de nuvarande fördragen erbjuder för att nå konkreta resultat. EU utnyttjar verkligen inte möjligheterna på bästa sätt, vilket ni också tillstår några stycken längre ned, då vi säger att det är svårt att möta medborgarnas förväntningar med de nuvarande beslutsfattandeprocesserna och att ramverket behöver stärkas. Jag hoppas att det tyska ordförandeskapet når en överenskommelse om artikel 42. Vi kan inte vänta på ett nytt fördrag, och vårt budskap till förbundskansler Angela Merkel måste bli: Europa muss handlungsfähig sein.
Rättsliga och inrikes frågor är bara ett exempel där det behövs en sådan utveckling. Vi har talat mycket om migrationsflöden. Hittills har det legat för mycket fokus på säkerhet och för lite fokus på ekonomiska och humanitära aspekter i dessa flöden. Därför välkomnar vi erkännandet av de bredare aspekterna i ordförandeskapets slutsatser, särskilt kopplingen mellan utvecklingspolitik och invandringspolitik och behovet av rättsliga migrationsregler som öppnar ytterdörren lite för att bättre kunna stänga bakdörren för den illegala migrationen. Det behövs fler insatser mot den illegala migrationen. Det duger inte att bara få en snabb förbättring av den europeiska gränsförvaltningsbyrån eller permanenta kustpatruller. De är bara en del av lösningen. Vi måste förstå varför människorna kommer hit.
Om man ser på övriga saker ni diskuterade vid toppmötet om Sudan, så skulle färre människor lämna Sudan, Palestina, Libanon och Afghanistan om EU verkligen erkände det nya FN-begreppet skyldighet att skydda. Om vi inte kan ge människorna där trygghet, gott styre och levnadsmöjligheter kommer de att fortsätta flytta. Det är ingen slump att det är från vissa av dessa länder som de största flyktingmängderna kommer till oss.
Det kanske viktigaste resultatet från toppmötet är stycke 5: ett tydligt uttalande om hur utvidgningen har varit en framgång. Om man ser på Eurobarometern som publicerades förra veckan är det tydligt att signalen inte har nått våra medborgare. Våra stats- och regeringschefer och våra regeringar måste tala om för människorna vilken framgång utvidgningen har varit och att en fortsatt utvidgning kommer att behövas när vi har fått till stånd våra konstitutionella uppgörelser.
Om det krävs ledning för utvidgning, så behövs det även för att få ett slut på isoleringen av turkcyprioterna. När man läser delarna i ordförandeskapets slutsatser ser man att Förenta staterna har fått för mycket ledarskap. Vi oroar oss särskilt för Eurojust-uppgörelserna som vi har enats om med USA. Om vi hade en övergångsklausul för utrikes- och säkerhetspolitik kunde vi kanske kunna främja europeiska värderingar mer och bättre.
Ert ordförandeskap har från vår synvinkel varit en framgång och vi hoppas att ni får vila när ni återvänder till tomtens hemland nästa vecka, och att ni slipper störas av ljudet av renklövar.
Hans-Gert Poettering har hållit sitt sista anförande här i kammaren. Han har varit rättvis och ärlig och, vilket gläder mig, delat mina federala strävanden. Europaparlamentet behöver en ideologisk majoritet snarare än en große Koalition. Det har varit en ära att arbeta med honom i en ideologisk majoritet ett tag. Han kommer att tycka att den här
(DE) samhörighet utan innehåll är ingenting annat än delad ensamhet.
(EN) Men vi önskar honom ändå all lycka till i framtiden, vad han än kommer att syssla med.
(Skratt och applåder)
Talmannen
Tack, herr Watson. Jag ser att vi alla har påverkats av julstämningen.
Brian Crowley
för UEN-gruppen. - (EN) Herr talman! Jag vill liksom mina kolleger också tacka statsminister Matti Vanhanen för arbetet under det finska ordförandeskapet. Jag vill också än en gång framföra mitt tack till Paula Lehtomäki som under de senaste sex månaderna har varit till stor nytta för oss i parlamentet och som har varit väldigt tillmötesgående och sympatisk hela tiden.
Det är flera saker som slår mig med tanke på toppmötet. För det första, som statsministern påpekade, fanns det inga allvarliga rubriker som talade för splittring eller söndring bland medlemsstaterna i EU. Även om vissa kan tycka att detta är trist eller tråkigt leder det till slutsatsen att vi har haft en viss framgång, för det är bara när man misslyckas som folk börjar prata om varför man har misslyckats, för att skylla på någon annan. Därför är det en framgång för de beslut som har fattats. Den framgången grundas på fyra ord: konsekvens, koordination, samarbete och samförstånd.
Vad man än tycker om att använda övergångsklausuler för att göra det ena eller det andra, så kommer inget man försöker göra att lyckas om inte medlemsstaternas regeringar kan enas om att gå framåt tillsammans. När ordförande José Manuel Barroso talar om konkurrenskraft och kommissionens handlingar måste vi också få ledarskap och se till att ledarskapet fortsätter på många områden. Men det är ett misstag att tala om att införa skatteharmoniseringar bakvägen när detta helt klart inte ligger inom befogenheterna för fördragen. Det är också ett misstag att koppla samman budgetreformen med att anta en konstitution eller ett konstitutionsfördrag och att fortsätta utvidgningen, för det skickar fel signaler med tanke på vad EU egentligen ska handla om.
En av de största framgångarna i rådets slutsatser har varit tanken om solidaritet mellan medlemsstaterna i våra kontakter med Ryssland. Rysslands försök att förbjuda köttexport från EU för att försöka få till stånd individuella bilaterala överenskommelser med länderna har gett oss en möjlighet att visa att det finns en kollektiv överenskommelse mellan medlemsstaterna om att inte böja sig för den sortens förhandlingar. Vi bör behandla Ryssland som en likvärdig partner och som en viktig granne, men vi får inte låta oss styras enbart av den makt som en partner har över en annan på vissa områden.
I frågan om invandringspolitiken är det heller inte ofta som jag håller med Graham Watson, men jag håller med honom om nyckelfrågan att se över huvudskälen till varför invandringen sker och varför det finns så mycket illegal invandring. Varför riskerar människor livet för att ta sig tusentals kilometer över havet för att nå det förlovade landet om de inte flyr från något, något som skrämmer eller är en fara för dem själva?
Vi har rört oss kring den, men ingen nämner frågan om Darfur och det fortsatta folkmord som sker där och det internationella samfundets misslyckande med att svara och reagera. Hur mycket vi än försöker hävda EU:s förträfflighet som den största givaren av utvecklingsbistånd och den största deltagande styrkan i Kongo och skicka en signal om vilken sorts framtid vi vill se, så sviker vi ändå folket i Darfur som inte har någon talan, inget land som för deras talan och som faktiskt har blivit svikna inte bara av EU och USA, utan av själva FN. Vårt löfte för 2007 bör vara att se till att vi aldrig får låta det hända igen.
Efter att Martin Schulz har tackat tolkarna, så vill jag slutligen också tacka dem för deras arbete, för det är av yttersta vikt att vi blir förstådda. Att förstå vad Martin Schulz säger är ännu viktigare och jag uppskattar dem för det också.
Herr talman! Medan ni avrundar vill jag gratulera er till ert arbete och jag hoppas att ni kommer att fortsätta ert arbete här i parlamentet och nå nya höjder.
(Applåder)
Monica Frassoni
för Verts/ALE-gruppen. - (IT) Herr talman! Jag vill tacka det finländska ordförandeskapet för det stora engagemang med vilket man har tagit itu med mycket viktiga frågor, som t.ex. immigration, konstitutionen och klimatförändringar. Men vi hoppas att även ni, med klar nordisk realism, tillsammans med oss kommer att dra den slutsatsen att kärnenergi inte på något sätt kan lösa problemet med klimatförändringar eller utsläpp. Detta har visats tydligt genom förseningarna med ert nya kraftverk, de oöverkomliga kostnaderna och de stora svårigheterna med att slutföra det, liksom den rad av incidenter som har uppmärksammats de senaste månaderna på olika platser i Europa, vilka har förbigåtts med total tystnad.
Efter att ha tackat ordförandeskapet måste jag säga att debattens inriktning, enligt vilken det slutliga toppmötet definieras som ett råd för ett resultatinriktat EU, gör mig riktigt förbryllad. Vad talar vi om? När det gäller immigrationsfrågan uppnådde det förra finländska ordförandeskapet betydligt fler viktiga resultat i Tammerfors. När det gäller utvidgningsfrågan utkämpade vi för tio år sedan, före Finlands, Sveriges och Österrikes anslutning, en enorm kamp i parlamentet för att se till att frågorna om konstitutionen och institutionell förändring togs itu med tidigare och på ett bättre sätt, i jämförelse med en utvidgning som genomförs i all hast och som definitivt inte kommer att gagna majoriteten av våra medborgare.
När det sedan gäller konstitutionen har vi nått den uppenbara slutsats som många i parlamentet försöker säga på ett mer eller mindre framgångsrikt sätt beroende på hur mycket frihet de fått av den stora koalitionen, nämligen att den text som förkastades i folkomröstningarna uppenbarligen inte kommer att vara samma som den som ska utarbetas, och att vi uppenbarligen måste söka allianser, inom och utanför de europeiska institutionerna, för att kunna lösa det största problemet med institutionella reformer.
Tillsammans med en grupp ledamöter i parlamentet var vi också övertygade om att det, innan vi lät Cypern gå med i vår union, var nödvändigt att lösa problemet med delningen av ön, och i dag får vi leva med att EU som helhet har misslyckats med att nå en lösning. Jag kan därför uppriktigt sagt inte se något särskilt nytt eller speciellt. Är jag nöjd med situationen? Nej, jag är inte nöjd, men jag kan ändå se behovet av öppenhet, också med hänsyn till våra medborgare.
Det är tydligt att vi är helt överens om att Turkiet bör förbli en partner, att ytterligare utvidgningar bör ske och att det är nödvändigt att ge Balkanländerna entydiga utsikter om anslutning. Men samtidigt kan vi naturligtvis inte acceptera det hyckleri som man påstår är en stor nyhet, nämligen att när man i dag talar om institutionella reformer så innebär det på något sätt att man lägger hinder i vägen för en utvidgning. Vi kan inte acceptera det eftersom så inte är fallet, och det bör inte heller vara så.
Herr talman! Innan jag tackar Hans-Gert Poettering vill jag ta upp en sista punkt som berör relationerna med Ryssland. Vi måste absolut vara medvetna om att den bästa politik som vi kan anta med hänsyn till president Putin är en politik som gör oss oberoende, eller åtminstone så oberoende som möjligt, vilket innebär att vi måste minska vår konsumtion med 30 procent och främja förnybar energi med ännu större övertygelse. Annars kommer vi alltid att vara beroende, om inte av Ryssland så av ett annat land.
Herr talman! Även jag vill tacka Poettering för hans vänlighet mot oss och också för att vi ibland har lyckats arbeta ganska bra ihop. På min grupps vägnar vill jag önska honom allt gott för framtiden - vilket delvis också beror på min framtid, men detta återstår att se - och även uttrycka en önskan om att han fortfarande kommer att kunna kämpa för Europa, för parlamentet är sannerligen i behov av förkämpar. I den meningen skulle han följa den väg som parlamentets ordförande Josep Borrell Fontelles till viss del slagit in på, som med varierande stöd från sina trupper har försökt lägga fram idén med ett självstyrande parlament.
Om ni tillåter mig att göra en personlig iakttagelse hoppas jag också att han i framtiden, om parlamentet ger honom majoritet, ska lämna åsido en viss tonvikt som ligger lite för nära religion, vilket varken gynnar EU eller parlamentet.
Sylvia-Yvonne Kaufmann
för GUE/NGL-gruppen. - (DE) Herr talman! Eftersom detta är den sista gemensamma plenardebatten i år vill även jag ta tillfället i akt att uttrycka min tacksamhet. Först och främst vill jag personligen tacka talmannen för det plikttrogna arbete han har gjort, och även för det konstruktiva samarbete som vi två har haft. Jag vill också tacka sekretariatet, Julian Priestley och parlamentets personal för deras verkligt utmärkta gemensamma arbete. Vi vet alla hur svårt det ibland kan vara för parlamentet att verkligen fungera så bra som vi alla skulle vilja.
Jag vill också vända mig till Hans-Gert Poettering, inklusive på min gruppordförande Francis Wurtz vägnar eftersom han inte har tilldelats någon talartid i dag. Poettering tillhör en annan politisk grupp, men jag anser att det är någonting bra. Det sporrar till utbyte av åsikter och är viktigt för demokratin. Men det är också viktigt att kunna samarbeta konstruktivt över gruppgränserna - och det har vi gjort de senaste åren. Min gruppordförande Francis Wurtz, som liksom Poettering tillhör den särskilda klubb av sex ledamöter som har kämpat för europeisk integration sedan 1979, kommer säkert att ta nästa tillfälle i akt att själv understryka detta offentligt.
Jag vill tacka rådets tjänstgörande ordförande för det finländska rådsordförandeskapet och för det konstruktiva samarbetet mellan ordförandeskapet och parlamentet. Jag säger detta uttryckligen trots att gruppen Europeiska enade vänstern/Nordisk grön vänster inte kan stödja de två huvudprojekt som sattes i gång under det finländska ordförandeskapet - tjänstedirektivet och Reach - i deras nuvarande form. Till Martin Schulz vill jag säga att jag inte ser någon anledning att skryta såsom han har gjort, eftersom de två direktiven visar att EU fortfarande måste röra sig bort från nyliberal politik, och som vi ser det är direktiven verkligen inga mästerverk.
(Applåder)
Herr ordförande! På min grupps vägnar välkomnar jag det beslut som fattades vid toppmötet om att hålla EU:s dörrar öppna för nya medlemmar och att hedra de åtaganden vi har gjort gentemot de länder som deltar i utvidgningsprocessen. Det är sant att ingen för närvarande kan förutse exakt hur snart efter Bulgarien och Rumänien vi kommer att kunna välkomna nya länder i EU, men det måste förbli klart att alla europeiska länder som delar våra gemensamma värderingar och uppfyller anslutningsvillkoren, särskilt Köpenhamnskriterierna, har rätt att ansöka om medlemskap i EU. Det är min personliga övertygelse att det gällande Nicefördraget inte är en lämplig grund för framtida utvidgning. Därför är det med tanke på EU:s framtid nödvändigt att stärka unionens integrationsförmåga och inleda en verkligt omfattande, långtgående reform av unionen med 27 medlemsstater.
Kandidatländerna är inte de enda som måste förändras; först och främst måste unionen själv göra sin hemläxa. Enligt min åsikt innebär detta att vi under det tyska rådsordförandeskapet måste finna en allmänt accepterad väg ut ur den konstitutionella krisen. Det är dock avgörande, herr ordförande, att vi en gång för alla bevisar - och inte endast för människorna i Frankrike eller Nederländerna - att perioden av eftertanke även kommer att få konsekvenser för andra aspekter av politiken. Reklambroschyrer kommer inte att vara till någon hjälp här. Människor måste återigen kunna förena sin syn på sin egen och sina familjers framtid med EU. Arbete och social säkerhet - det är vad de förväntar sig av EU. Anständiga arbetsvillkor, verkligt lika möjligheter till utbildning och karriär, skydd vid sjukdom, garanterad minimiinkomst - allt detta har betydelse.
Till kommissionsordföranden säger jag att detta verkligen skulle vara ett resultatinriktat EU. Men om unionen och medlemsstaterna fortsätter som de har gjort, och lönedumpning, social dumpning och att arbetstagare spelas ut mot varandra över gränserna även fortsättningsvis hör till människors vardag, så kommer EU att fortsätta att förlora stöd. Det är precis det som inte får ske, och därför, herr ordförande och herr kommissionsordförande, måste frågan om social rättvisa ges högsta politiska prioritet.
(Applåder)
Nigel Farage
för IND/DEM-gruppen. - (EN) Herr talman! Mina gratulationer till Matti Vanhanen och det finska ordförandeskapet. Ni har klarat prövningen. Ni har visat er vara goda EU-medborgare och ni har gjort det genom att ratificera EU-konstitutionen i ert eget parlament, och struntat i att bara en av fyra i er egen befolkning sa sig stödja detta i en nyligen genomförd undersökning.
Ert ordförandeskap sammanfattar hela EU-projektet: en övning i politisk oärlighet, där de vanliga människornas åsikter inte har särskilt stor betydelse. Nåja, konstitutionen må vara död, men dess innehåll är det verkligen inte och i ordförandeskapets slutsatser nämns behovet av vidare utvidgning. Under rättsliga och inrikes frågor nämns behovet av att förbättra beslutsfattandet, och vi hörde José Manuel Barroso tala om det tidigare. Det ordet betyder mer makt åt EU. Ni lovordar tanken om en gemensam energipolitik och en aktivare utrikespolitik.
Fortsätt framåt oavsett vad som händer! Det har varit det finska ordförandeskapets politik och nu lämnar ni över till Angela Merkel och det tyska ordförandeskapet, som är ännu mer ambitiösa än vad ni är. Det är klart och tydligt att planen är att återkomma med ett nytt fördrag. Ni kommer att överge den fruktade konstitutionen. Kommer fransmännen och nederländarna att få rösta igen? Nej, självklart inte. Det kommer att bli Irlands och eventuellt Danmarks plikt, och ni - nästan alla närvarande här inne, alla EU:s organ - kommer att göra allt som är möjligt med skattebetalarnas pengar för att skrämma de små länderna till lydnad. I Storbritannien kommer det inte att hålla. Vi har redan ett fördrag för mycket och folkets röst kommer att göra sig hörd.
Den här morgonen har vi sett hur man gratulerar sig själva och dunkar varandra i ryggen i Europaparlamentet. Ni borde allihop vara väldigt tacksamma att förfarandena här i kammaren får så lite utrymme i pressen. Allmänheten i EU skulle förfäras över detta!
Tack, och en god jul till er alla.
(Skratt)
Talmannen
Brittisk humor!
Koenraad Dillen
(NL) Herr talman! Jag är rädd att jag, i likhet med Nigel Farage, kommer att spräcka den överarbetade konsensus som nämndes nyss. Misslyckade EU-toppmöten börjar bli en av våra traditioner. Dessa misslyckanden lindas alltid till slut in i fina eufemismer för att inte såra ordförandeskapets känslor alltför mycket. Men det här toppmötet om utvidgningsstrategin - som plötsligt saktas ned något - var ännu ett fullständigt slöseri med tid.
Anslutningsförhandlingarna med Turkiet läggs på is för ögonblicket fastän Ankaras inställning till Cypern, liksom till andra frågor, som pressfrihet och den armeniska frågan, borde leda till att förhandlingarna avbryts permanent och inte bara tillfälligt. Låt mig, som flamländare, uttrycka min förvåning och indignation över att en del talesmän för det officiella EU känner att de på ett så arrogant sätt måste lägga sig i andra medlemsstaters pressfrihet och inrikespolitik. Vilken parodi! I åratal har vi fått höra att vi måste, och ska, välkomna det asiatiska Turkiet hit till oss så småningom, men att den lilla välmående regionen Flandern som ligger mitt i Europa inte får bli en självständig medlemsstat i EU, och det fick vi reda på i förra veckan.
Det var därför Jean-Claude Juncker från Luxemburg, men han var inte ensam, plötsligt kände att han måste kritisera den uppseendeväckande halvdokumentära rapport om Flanderns självständighet som den franskspråkiga statliga tv-kanalen RTBF sände i onsdags, någonting som EU uppenbarligen inte kan tolerera. Så flamländarna vet vad dessa stats- och regeringschefer anser om dem. Jean-Claude Juncker och hans kolleger har ju, utan att tolerera någon opposition, förklarat att den belgiska monarkin måste stödjas. Ingen annan har någonting att säga till om. Det är inte precis vad man skulle kalla stor respekt för yttrandefriheten, för att inte tala om folkens rätt till självbestämmande, när utländska statschefer tror att de kan lägga sig i pressfriheten i en medlemsstat och nonchalera flamländarnas vilja. Men flamländarnas vilja är väldigt demokratisk och legitim. Flandern vill bli fritt från socialistpartiets korrupta diktatur i Vallonien och från ätten Saxen-Coburgs ömkliga kungliga avkommor. Vi vill använda vår rätt till självbestämmande, precis som tjeckerna och slovakerna. Det är inte de europeiska statscheferna som ska diktera hur Flandern ska möta framtiden.
Talmannen
Tack så mycket herr Dillen. Därmed har vi hört anförandena från gruppernas talesmän. Vi ska nu lyssna på de enskilda ledamöter som har begärt ordet.
Alexander Stubb
(EN) Herr talman! Tack för den presentationen. Stubb blir ”Stub”, och nästa år blir det nog ”Schtub”, så det går åt rätt håll.
Jag har tre saker att ta upp. För det första vill jag tacka och gratulera det finska ordförandeskapet, särskilt fyra ministrar och sedan ett antal andra personer. De fyra ministrarna är statsminister Matti Vanhanen, som jag tycker gjort ett fantastiskt jobb, minister Paula Lehtomäki, som gjort ett fantastiskt jobb, utrikesminister Erkki Tuomioja, som gjort ett strålande jobb och så är det en minister som inte är närvarande, Mauri Pekkarinen. Framför allt vill jag tacka statstjänstemännen, särskilt ambassadör Eikka Kosonen. Alla vet att maskineriet inte fungerar utan statsförvaltningen.
Om man ska ge ordförandeskapet plus och minus tycker jag att plusen är långt många fler än minusen - Libanon, tjänstedirektivet, Reach, forskningen, utvidgningen, klimatförändringarna och Schengen. Jag tycker att ni har gjort ett väldigt bra jobb i de frågorna. Till Martin Schulz vill jag säga att den sista person jag vill höra föreläsa för mig om tjänstedirektivet är en tysk socialist.
När det gäller alkoholskatten tycker jag att det finns ett minus, men som konsument har jag inget emot att ni misslyckades med att höja alkoholskatten.
Avslutningsvis vill jag säga att det finska ordförandeskapet var avslappnat, lugnt och samlat. Om jag får koppla detta till personer tycker jag att ni, Paula Lehtomäki, var fru avslappnad, Matti Vanhanen, ni var herr lugn, och ni, Erkki Tuomioja, var herr samlad.
(Applåder)
Edite Estrela
(PT) Jag vill gratulera det finska ordförandeskapet till det lugn med vilket det utförde sina uppgifter. Det var rätt strategi, med tanke på spänningarna i världen.
När det gäller rådet diskuterades förstås mycket viktiga frågor, och den balans som vi noterade mellan rådets ordförandeskap och kommissionens ordförandeskap fick de här frågorna att träda i förgrunden. Det förvånade mig dock att man inte uppmärksammade konflikten i Mellanöstern mer, med tanke på den senaste utvecklingen - det nyligen uppblossande våldet och möjligheten att valet skjuts upp. Rådets slutsatser om toppmötet EU-Afrika, som jag anser vittnar om ett stort steg framåt i förbindelserna mellan Europa och Afrika, förvånade mig också.
Gérard Onesta
(FR) Herrar ordförande för de tre institutionerna! Jag ska koncentrera mig enbart på nylanseringen av den konstitutionella processen.
För några dagar sedan skickade jag er ett dokument som, enligt det finska ordförandeskapet, visar att paketet inte kan öppnas igen, vilket är bra.
Om frågan å andra sidan måste förtydligas, som statscheferna har sagt, så måste detta klargörande handla om vad som är konstitutionellt och inte. Det kommer att bli en mycket mer komplicerad övning än att bara separera den första och andra delen från resten.
Den tredje delen av mitt förslag har att göra med hur man bedömer den här ”saken”. Den måste underställas de europeiska medborgarna igen, och varför inte göra det gränsöverskridande som parlamentet säger, och hålla en folkomröstning samma dag överallt.
Hur än texten ser ut så måste den slutligen få möjlighet att utvecklas, efter beslut av en extrakvalificerad majoritet, en dubbel extrakvalificerad majoritet, 80 eller 90 procent kanske, av medlemsstaterna och parlamenten, men säkerligen inte 100 procent. Befolkningen och de framtida generationerna kan inte tas som gisslan.
Jag tror att saker och ting kan utvecklas med den utgångspunkten framöver. Det kommer att gå mycket fort. Ja-länderna kommer att träffas i Madrid den 26 januari. Tio dagar senare kommer de säkra eller förmodade nej-länderna att träffas i Luxemburg.
Gör för guds skull allt ni kan för att sätta fart på detta.
Gunnar Hökmark
(EN) Herr talman! Jag vill börja med att tacka det finska ordförandeskapet. Som representant för ett grannland är jag stolt över att vara granne till Finland i dag. Ni har uppnått mycket och har visat att EU är i rörelse. Det är viktigt eftersom allt som vi har diskuterat den här morgonen visar att vi kan föra EU framåt.
Men det belyser också i viss mån utmaningarna som vi står inför när vi diskuterar miljöpolitiken och växthuseffekten eller behovet av mer konkurrenskraft, behovet av att hantera globaliseringen och behovet av att göra något åt utvecklingen i Iran. Alla dessa diskussioner är resultat av att vi kan ta ett större ansvar än tidigare.
När vi diskuterar de nya utmaningarna i form av länder som ansöker till EU är det ett resultat av vad vi har uppnått och av våra framgångar, inte av våra misslyckanden, herr Farage. Om vi hade misslyckats skulle ingen vilja bli medlem i EU, men nu vill de bli medlemmar i unionen tack vare vår framgång.
Vi har fler steg att ta. Ett trovärdigt EU behöver en trovärdig gemensam utrikes- och säkerhetspolitik. God jul, herr talman!
Talmannen
Tack så mycket, herr Hökmark, jag önskar er detsamma.
Ville Itälä
. - (FI) Herr talman! I fråga om ordförandeskapet kan vi säga att det verkligen gick mycket bra, med tanke på hur det hanterade krisen i Libanon och dess framgångar med Reach och tjänstedirektivet. De är alla viktiga frågor. I synnerhet uppskattar jag det besvär man gjorde sig med samarbetet med Ryssland. Lahti var ett utmärkt exempel på detta, och även om vi vet vad som pågick vid mötet i Helsingfors så är det Lahti-linjen som vi måste hålla fast vid här, och vi måste börja agera i enlighet med den.
Det enda som är negativt är kanske idealismen i fråga om utvidgningen, som bekymrar den finska regeringen. I sex månader har Turkiet visat hur svårt det blir om vi går fram för snabbt. Vi måste faktiskt insistera på att villkoren uppfylls, och vi måste ge dem tillräckligt med tid. Herr statsminister! Ni har fel när ni säger att det inte ska finnas några barriärer. Allmänheten förväntar sig att vi ska ha en vision om hur stort EU ska vara om 10-20 år. Våra medborgare vill hellre ha ett litet EU som fungerar än ett som är för stort och fungerar dåligt.
(Applåder)
Lasse Lehtinen
(FI) Herr talman! Under unionens historia har vi ofta sett att små medlemsstater anser att det är de som måste hålla integrationsprincipen levande medan de stora medlemsstaterna har sina egna problem. Finland har lovordats för att ha skapat en utmärkt arbetsstämning, och på det sättet nådde man fram till så svåra kompromisser som kompromisserna om tjänstedirektivet och kemikalieförordningen.
Det stod dock återigen klart att parlamentet har kvar förmågan att medla mellan de stora politiska grupperna i de stora frågorna, trots att dess politiska befogenheter hela tiden ökar. Regeringarna i alla medlemsstaterna måste uppmärksamma detta mer när de diskuterar frågor med sina egna nationella parlament.
Herr talman! Vi önskar Tyskland all lycka och ekonomisk framgång också, för erfarenheterna visar att det bidrag till det europeiska samarbetet som de stora medlemsstaterna ger förbättras när deras ekonomier blir sundare. Det känns riktigt att hoppas att Tyskland inte slår till bromsarna i fråga om utvidgningspolitiken. Hittills har alla utvidgningar varit ekonomiska och politiska framgångar.
Józef Pinior
(PL) Herr talman! Jag vill tacka det finska ordförandeskapet, framför allt för hur det skötte det mycket ömtåliga strategiska partnerskapet med Ryssland. Jag tycker att det finska ordförandeskapet har gjort en hel del genom att behandla Ryssland med lugn och ändå med fasthet och se till att landet blev en strategisk ekonomisk partner, samtidigt som man satte lite press på landet att respektera mänskliga rättigheter och demokrati på hemmaplan.
Ordförandeskapets andra prestation är Bulgariens och Rumäniens anslutning till Europeiska unionen, och jag vill också gratulera det till att det ratificerade den europeiska konstitutionen. Jag anser att det finska ordförandeskapet är ett bra exempel på hur man ska agera på EU-nivå för att främja större integration och hur man åstadkommer större integration samtidigt som man öppnar Europeiska unionen för omvärlden.
Margrietus van den Berg
(NL) Herr talman! För det första vill jag tacka det finska ordförandeskapet för dess goda samarbete i fråga om utvecklingsinstrumentet. Vi talade om Reach och ramprogrammet, en akt som står för 17 miljarder under de kommande åren med millenniemålen. Jag är mycket tacksam för att vi lyckades få igång detta på det här sättet.
Jag har två frågor. Först och främst, när det gäller Darfur, som Brian Crowley och Graham Watson redan har nämnt, är det på sätt och vis oacceptabelt att vi ska tvingas se på när dessa brott mot de mänskliga rättigheterna i Darfur blir värre och värre, utan att kunna svara på ett effektivt sätt. Jag vill återigen be er att överväga möjligheten med ett särskilt FN-initiativ och med att främja andra liknande initiativ.
När det för det andra gäller utvidgningen så är ni för den, men föreskriver samtidigt krav som har med fördraget att göra. Bestäm er. Varför inte säga att vi först borde bli mer demokratiska och effektiva innan vi kan utvidga unionen. Vi är måna om att utvidga unionen, men vi behöver dessa krav. Var tydlig och visa ledarskap, annars kommer vi att fastna i det här smygande och hala sättet att göra saker, som knappast är effektivt.
Françoise Grossetête
(FR) Herr talman! Det finska ordförandeskapet sa att vi behövde ett resultatens EU. Och visst har vi uppnått de resultaten, tack vare Europaparlamentet. Jag är beredd att gå så långt att jag säger att 2006 var parlamentets år, eftersom det lyckades visa att det har en verklig politisk vision och att det inte är någon nickedocka. Jag tänker på tjänstedirektivet, Reach och så vidare.
När det gäller Turkiet sa ni att Turkiets anslutningsprocess bara hade bromsats ned. Ni säger att Europeiska unionens gränser består av värden, men våra värden är universella och vi kan inte ta in alla.
Vill vi ha ett europeiskt eller asiatiskt EU?
Ordförande Barroso talade om Europeiska unionens integrationsförmåga och sa att den var grundläggande. Geografiska gränser behöver inte fastställas, för Europa kan inte byggas om inte de europeiska nationerna kommer överens.
När det slutligen gäller övergångsklausulerna är alla överens om att det ska krävas en kvalificerad majoritet, men i fråga om invandringspolitiken måste vi fortfarande först komma överens om vad vi vill göra med denna invandringspolitik. En del öppnar sina gränser på vid gavel, medan andra i stället vill komma fram till överenskommelser med utvecklingsländerna.
Således kommer det tyska ordförandeskapet att ha oerhört mycket att göra. Jag önskar det lycka till!
Jan Mulder
(NL) Herr talman! Jag står också i skuld till det finska ordförandeskapet. Jag har en fråga som har med förbindelserna med Ryssland att göra. Handeln, i synnerhet handeln med jordbruksprodukter, har för närvarande stora problem till följd av protester från veterinär- och växtskyddssektorn. Anser man, bland annat i kommissionen, att det finns genuint tekniska skäl, eller finns det politiska motiv bakom allt detta, och hur tänker man i så fall lösa det?
Ryszard Czarnecki
(PL) Herr talman! Jag vill tacka kammaren för den här debatten. Vi har nu kommit fram till en underbar kompromiss och konsensus, vilket är lovvärt, särskilt om den här atmosfären kan smitta av sig på vissa nationella parlament. Jag är dock tveksam på en punkt och har en varning att framföra: en del ledares uttalanden innehåller en slags intellektuell utpressning som jag inte alls tycker om. En del av dem säger att institutionella reformer är ett villkor för fortsatta utvidgningar.
Låt oss inte stänga dörren till Europeiska unionen, åtminstone inte för länder som Kroatien och Makedonien som är europeiska länder, och låta dem vänta tills vi har bestämt om vi ska genomföra institutionella reformer eller inte. Det är min fasta övertygelse att denna splittrande fråga inte bör användas som förevändning för att vägra inträde för länder som redan har kommit en bra bit på vägen mot anslutning.
Esko Seppänen
(FI) Herr talman! Finland verkade under sitt ordförandeskap för beslutsfattande med kvalificerad majoritet i frågor som ryms inom den tredje pelaren med användning av övergångsklausulerna. Den uppfattning om vad som är rätt och fel som nationerna har haft genom historien finns dock endast inskriven i de nationella lagarna, och det är den som ger samhällena legitimitet. EU-rätten är en syntetisk rätt som används i rättsfrågor som berör en halv miljard människor. Den består av kompromisser som ingen egentligen ville ha. De tär på EU:s legitimitet, och det gör också det konstitutionsfördrag som fortfarande diskuteras, och som kräver enhällighet för att bli antaget. Det kräver enhällighet, och eftersom denna inte har infunnit sig är resultatet att det är dött. När det gäller konstitutionen har Finland fungerat som en minröjare för Tyskland och nästa ordförandeskap. Tyvärr har Finland under sitt ordförandeskap inte ökat EU:s legitimitet i medborgarnas ögon. Det har bara fotokopierat elitens budskap till folket.
Piia-Noora Kauppi
(EN) Herr talman! Det starkaste argumentet som rådets ordförande hade i sitt anförande var att förespråka fler gemenskapsvänliga processer. För sex månader sedan såg jag en del skepsis i er inställning till EU, men när ni sa att omröstning med kvalificerad majoritet och medbeslutandeförfarandet med Europaparlamentet är den bästa och mest effektiva vägen att förvalta EU var det den bästa delen av ert anförande. Det tydliggör också att rotationen av ordförandeskapen fortfarande har en viss mening för EU. Det håller åtminstone medlemsstaterna mer engagerade i EU och EU:s gemensamma politik.
Till dem som menar att takten i Turkiets anslutningssamtal kommer att saktas ner vill jag också säga att det inte kommer att ske. Av de 35 förhandlingskapitlen är bara åtta stängda, vilket är ett väldigt bra resultat för det finska ordförandeskapet. 27 kapitel är fortfarande öppna att gå vidare med och det går framåt. Turkiets anslutningssamtal kommer faktiskt att förbättras som ett resultat av detta utmärkta finska ordförandeskap. Jag kan bara instämma i vad mina kolleger har sagt.
(Applåder)
Jacek Saryusz-Wolski
- (PL) Herr talman! Nästan allt som kan sägas har sagts. Det var ett bra ordförandeskap och vi är tacksamma för det. Trots att vi hamnade i en återvändsgränd i konstitutionsprocessen så har det gjorts framsteg - ”Europa på väg”. Ett exempel är antagandet av ”Schengen för alla”. Detta är oerhört viktigt för de nya medlemsstaterna.
Det här ordförandeskapet har också, trots en del förhalningar och kanske motvillighet, visat hur viktig solidariteten är för yttre förbindelser, och hur viktigt det är att inte lämna någon medlemsstat i sticket. Här förtjänar ordförande Barroso ett särskilt tack. Om nu principen om unilateralt tänkande är nödvändig för att trygga denna solidaritetsprincip så måste vi upprätthålla den tills solidariteten blir ett automatiskt svar och tar överhanden över nationell och ekonomisk själviskhet.
En sak till: Jag är inte nöjd med bantningen av östpolitiken till den norra och ryska dimensionen, så att frågorna om Ukraina och Vitryssland skärs bort.
Marianne Mikko
(ET) Jag ska tala om Ryssland. Enligt Europeiska unionens officiella ståndpunkt så är blockaden mot polska köttprodukter i Ryssland en bilateral fråga som Bryssel inte kommer att lägga sig i. EU använder samma förevändning för att undvika att kräva att Ryssland ska ratificera gränsfördraget mellan Estland och Ryssland. Kreml stöder ivrigt detta dåraktiga beteende. Nu blockerar Ryssland all livsmedelsimport från Europeiska unionen vid de flesta gränsövergångarna.
Rysslands nästa väl övervägda steg var att erbjuda de fem ledande exportörerna bilaterala avtal för livsmedelsexporten. Det är absurt. Ryssland förstår Europeiska unionen i grunden. Ryssland sätter vår jordbrukspolitik och solidaritet på prov. Som Matti Vanhanen med rätta sa: ”Vi måste öppna våra ögon i fråga om Ryssland”. Under Putin-eran styrs Ryssland av människor som levde och arbetade för kalla kriget.
Liksom i den konflikten så kommer Europa endast att gå vinnande ur striden om det håller fast vid sina grundläggande värden: demokrati och mänskliga rättigheter. Jag önskar den nye ordföranden lycka till.
Hannu Takkula
(FI) Herr talman! Jag vill också framföra min uppskattning av det finska ordförandeskapet med några få ord. Vi har hört en hel del anföranden här, i vilka man prisar ordförandeskapet och dess framgångar. Det handlar om sex månaders ordförandeskap, och som sådana är de kanske svåra att bedöma i rent kvantitativa termer. Om man däremot tänker i kvalitativa termer kan jag säga att Finland har gjort goda insatser i fråga om lagstiftningsprojekt och fört dem framåt. Vi gjorde framsteg i fråga om Reach, tjänstedirektivet, sjunde ramprogrammet för forskning och så vidare. Låt mig säga att jag som finländare har varit särskilt nöjd med att våra ministrar ofta har varit här, särskilt Paula Lehtomäki. Det visar att Finland är angeläget om att ta itu med de här frågorna, bli involverat, och använda sina egna färdigheter och kunskaper i det gemensamma europeiska beslutsfattandet. Så jag kan säga att det här ordförandeskapet ...
(Talmannen avbröt talaren)
Zbigniew Zaleski
(PL) Herr talman! När det gäller utrikespolitiken har Europeiska unionen visat sin svaghet genom att inte ha en enhetlig åsikt. Kortlivade ordförandeskap kan komma och gå, men en gemensam plattform med väl definierade mål måste bestå, åtminstone på lång sikt, eftersom Europeiska unionen i slutändan måste vara en union som inte består av regeringar utan av vanliga medborgare, och detta är en utmaning som vi måste klara, och som jag önskar alla aktörer i EU:s institutioner lycka till med under 2007.
(ES) Herr talman! Nu när ert mandat närmar sig sitt slut vill jag tacka er för era besök i Polen. Jag skulle vilja att sådana besök blev en tradition för parlamentet. Länderna i Central- och Östeuropa kommer att spela en viktigare roll i Europeiska unionen än den som medlemsstaterna i EU-15 hittills har givit dem.
Talmannen
Tack så hemskt mycket herr Zaleski, och jag gratulerar till er perfekta spanska. Den ger mig incitament att försöka lära mig ert språk. Ni talar ju spanska flytande.
Richard Corbett
(EN) Herr talman! Jag ställer mig bara upp för att visa att inte alla britter instämmer i Nigel Farages ibland excentriska åsikter som nyss uttrycktes. Nigel Farage hävdar att det är fel för ett ordförandeskap, vilket ordförandeskap som helst antagligen, att försöka hitta en lösning på konstitutionsfördraget. Han argumenterar att folket har sagt nej. Ändå vill han bara lyssna på det svar som passar honom. Han vill bara lyssna på dem som har sagt nej.
Han inser inte att 18 medlemsstater har sagt ja, även där man höll folkomröstningar. Lägger man ihop allting har fler personer sagt ja än nej, så det är rätt att fortsätta och hitta en kompromisslösning. I kompromissen måste man ta hänsyn till åsikterna hos dem som har sagt nej, men man måste också ta hänsyn till den stora majoritet som har sagt ja.
(Applåder)
Kyriacos Triantaphyllides
(EL) Herr talman! Jag ska begränsa mig till den hänvisning till frågan om utvidgningen som rådets tjänstgörande ordförande gjorde, särskilt när det gäller Turkiet.
Om den översättning som jag hörde var riktig så vill jag be honom att korrigera sin hänvisning till ”Norra Cypern”. Något sådant koncept existerar vare sig på kartor eller sedlar, och om man ska underlätta den direkta handeln så kan det bara göras genom att dra tillbaka de 40 000 soldaterna i ockupationsstyrkan i den delen av Cypern.
Malcolm Harbour
(EN) Herr talman! EU kommer att få stöd hos medborgarna genom att lägga fram praktiska initiativ som överensstämmer med deras förväntningar på oss. Det finska ordförandeskapet har med rätta prioriterat flera av de alternativen: säkrare kemikalier, renare bilar och nya jobb genom tjänstedirektivet, vilket jag särskilt tackar dem för. Låt oss komma ihåg att det viktigaste för ett socialt EU är fler jobb och ekonomisk tillväxt, vilket tjänstedirektivet kommer att generera, i motsats till vad framför allt Martin Schulz sa.
Men jag har en vädjan till er, herr statsminister, i er roll som fortsatt medlem av rådet. De direktiv som ni drev igenom kommer bara att fungera om medlemsstaterna sköter sitt jobb ordentligt och om de införlivar dem snabbt och effektivt. Kan ni lova att sätta upp dem på agendan på rådsnivå för att se till att ert arbete inte blir förgäves på grund av det ineffektiva och bristfälliga arbetet hos medlemsstaternas regeringar?
Zbigniew Krzysztof Kuźmiuk,
(PL) Herr talman! I debatten om det finländska ordförandeskapets program den 5 juli 2006 framförde jag min förhoppning att finländarna, som traditionellt har goda förbindelser med Ryssland, skulle bemöda sig att lösa två frågor som är viktiga för Europeiska unionen som helhet. Den första var behovet att få Ryssland att sluta använda energin i utpressningssyfte mot en del medlemmar i Europeiska unionen, och den andra gällde hävandet av restriktionerna för import av livsmedelsprodukter från Ryssland.
Tyvärr ser vi nu i december 2006 att det inte har hänt så mycket med någon av dessa frågor. Situationen i fråga om livsmedelsproducenternas tillgång till den ryska marknaden är särskilt chockerande, och tvingade Polen att vidta den drastiska åtgärden att lägga in sitt veto mot avtalet mellan EU och Ryssland och därigenom göra detta till ett problem som berör alla medlemsstaterna. Jag hoppas att det tyska ordförandeskapet kommer att agera snabbt för att lösa de här två frågorna.
Simon Busuttil
(EN) Herr talman! Jag välkomnar toppmötets slutsatser om invandringen. De för oss ett steg närmare en mer balanserad invandringspolitik, som grundas på solidaritet.
Vi har fokuserat på långsiktiga mål alldeles för länge i hopp om att kunna lösa invandringsproblematiken genom utvecklingspolitik. Det har uppenbarligen inte lyckats, och det betyder att vi inte bara måste förstärka de långsiktiga åtgärderna för utvecklingspolitiken, utan även genomföra kortsiktiga åtgärder för att stoppa det illegala invandringsflödet. I dag ser vi att hela den bördan ligger på de södra medlemsstaterna, som praktiskt taget drunknar i det oavbrutna flödet av illegal invandring. Därför tar oss slutsatserna från toppmötet i denna fråga ett steg längre eftersom de inkluderar en rad konkreta steg i detta avseende.
Alojz Peterle
(SL) Det här var det sista ordförandeskapet för ett EU med 25 medlemsstater, och jag vill instämma i hyllningskören genom att hylla den kultur som har genomsyrat ordförandeskapet, eftersom jag anser att den har varit en viktig dimension och haft en betydelsefull del i det här ordförandeskapets framgång.
Det gläder mig att notera att det finns en större enighet, särskilt i fråga om utvidgning. Vi har också konstaterat att de tre stora institutionerna är överens, vilket inte alltid har varit fallet. Dessutom gläder det mig särskilt att notera förändringarna i fråga om utvidgningen av Schengenområdet, som ökar trovärdigheten och tilliten inom unionen.
En sak som jag beklagar är dock att vi fortfarande inte har lyckats skapa någon tillsynsmyndighet för Galileoprogrammet i enlighet med rådets beslut 2003. Jag hoppas att detta kommer att ske i enlighet med det beslutet, i vilket det föreskrivs att sådana centrum ska inrättas i de nya medlemsstaterna i framtiden, och jag vill också gratulera Finland till att ha sällat sig till de medlemsstater som har ratificerat konstitutionsfördraget.
Tunne Kelam
(EN) Herr talman! På de södra grannländernas vägnar vill jag gratulera det finska ordförandeskapet. Jag instämmer helt och hållet i vad ni sa, herr statsminister, om att EU:s gränser inte finns på kartor utan att de definieras av gemensamma värderingar.
Punkt nummer två är att vi måste hantera bristen på allmänhetens stöd genom gemensamma åtgärder. Vi måste utbyta erfarenheter, fördomar och farhågor. Verkligheten visar att dessa farhågor ofta är ogrundade. Vi måste dela gemensamma historiska erfarenheter och gemensamma farhågor, och detta hoppas jag ska bli ett verkligt sätt att ratificera konstitutionsfördraget.
Avril Doyle
(EN) Herr talman! Jag tackar och gratulerar alla i det finska ordförandeskapet. Jag har länge känt att ett ordförandeskaps framgång står i omvänd proportion till landets storlek.
Och så till konstitutionsfördraget. Irland står inför en ratificering genom folkomröstning, men min fråga är: vilken text? Vi har hört talman Josep Borrell Fontelles berätta att texten utan tvekan inte kommer att genomföras i befintlig form. Han sa det i Italien. I Irland sa han nyligen att vi måste fortsätta och ratificera texten som den är. Jag var inte där. Jag var i Bryssel och deltog i en omröstning under en sammanträdesperiod. Ordförandeskapet har sagt i dag att texten har sina fördelar, men dilemmat är att den inte kan presenteras igen exakt som den är för Frankrike och Nederländerna. Å andra sidan har 18 medlemsstater redan ratificerat den. Vi har hört anförandet av min gode kollega, Hans-Gert Poettering, som vill ha en ratificering av det konstitutionella fördraget.
Det är blandade budskap som går ut. De länder som måste ratificera genom folkomröstning behöver tydlig vägledning. Är det den nuvarande texten som gäller eller ska vi vänta på en ny text? Ja, det hamnar nu i Tysklands händer.
Jag önskar er alla en god jul.
Charles Tannock
(EN) Herr talman! För det första vill jag gratulera det finska ordförandeskapet till att ha genomfört Rumäniens och Bulgariens anslutning.
Men till skillnad från de flesta andra talarna i kammaren är jag glad över att Matti Vanhanen upprätthöll enigheten om rättsliga och inrikes frågor, ett område som många länder, särskilt Storbritannien, betraktar som en känslig nationell angelägenhet. Jag är också tacksam för att han antog ett av mina ändringsförslag om att tillåta mer tullfri införsel från tredjeländer med flyg eller båt.
Rådet gjorde också rätt i att stänga åtta kapitel i den turkiska anslutningsprocessen, men nu måste det göras mer för att bidra till att isoleringen av den norra turkcypriotiska befolkningsgruppen upphör. Jag instämmer i att det också är rätt att ta i med hårdhandskarna och tala tufft med Ryssland. Det är också en lysande idé att förhandla om fria handelsavtal med asiatiska demokratier som Indien.
Slutligen är utvidgningen på västra Balkan, särskilt då Kroatien, nu en prioritet för det tyska ordförandeskapet, men vi behöver ingen fullskalig EU-konstitution för att genomföra den.
Jacek Protasiewicz
. - (PL) Herr talman! Jag håller med om att förbindelserna mellan Europeiska unionen och Ryssland har dominerat under det senaste halvåret. Vad mer kan vi säga. Jag kan bara göra gemensam sak med talman Jacek Saryusz-Wolski och tacka talman Josep Borrell, kommissionens ordförande José Manuel Barroso och statsministern för hans ståndpunkt, som håller på att göra Europeiska unionen mer enad.
Jag vill lägga till projektet om det europeiska teknikinstitutet som antogs i Lahti på listan över det här ordförandeskapets praktiska insatser som ännu inte har nämnts. Jag anser att det är ett bra svar på den nuvarande globala konkurrensen om de allra främsta vetenskapsmännen, och vill i det sammanhanget återigen tacka ordförande José Manuel Barroso för att han så ihärdigt har arbetat med att få till stånd det här projektet.
Slutligen vill jag också tala om hur nöjd jag är med det som den finländske statsministern sa här i kammaren, nämligen att det som händer i Vitryssland är en skam för Europa. Regimen där måste stoppas, och ett EU med större inre solidaritet kommer att bli mer verkningsfullt i sina yttre förbindelser och förmöget att förändra den här situationen.
Zita Pleštinská
- (SK) Eftersom vi i Europa för närvarande njuter av fredens sötma, och eftersom det inte rasar några krig, kan man bara glädjas åt att det senaste EU-mötet i Bryssel betecknades som ”synnerligen tyst och tråkigt”. Jag anser att toppmötet var mycket affärsmässigt och hade stor betydelse för tanken på ett enat icke-diskriminerande Europa. Med det menar jag fri rörlighet utan passkontroller för alla, också för medborgarna från de nya medlemsstaterna.
Herr rådsordförande! Det finska ordförandeskapet sände ett viktigt budskap till alla européer. Inom ramen för det så kallade Schengenområdet kommer EU:s gräns att flyttas österut den 1 januari 2008, från den tjeckisk-tyska gränsen till den slovakisk-ukrainska. Det finländska ordförandeskapet slog an den grundton som erfordras. Jag tror att i synnerhet Slovakien, tillsammans med alla de nya medlemsstaterna, kommer att uppfylla alla kraven och att Schengenområdet kommer att utvidgas. Jag önskar er alla en god jul.
Jerzy Buzek
(PL) Herr talman, herr statsminister! För sex månader sedan skisserade ni två huvudprioriteringar för ert ordförandeskap: energi och europeiskt nyskapande. På energiområdet är det oerhört svårt att göra framsteg, det är vi väl medvetna om, och detta är någonting som vi utan tvivel kommer att tvingas ta itu med under det kommande halvåret. Jag vill dock gratulera er till att ni har fullbordat det sjunde ramprogrammet och genomfört det.
Jag vill också gratulera ordförande José Manuel Barroso. Samarbetet mellan parlamentet och rådet och kommissionen i fråga om nyskapande har i allmänhet varit exemplariskt. Vi kan nu göra oss förstådda i många frågor som är viktiga för Europa. Ingen europeisk seger eller civilisation har någon betydelse globalt utan ekonomiskt nyskapande. Därför upprepar jag mina gratulationer till både kommissionen och Europeiska rådet för deras framgångar på det här området.
Talmannen
Tack så mycket, herr Buzek. Vi har nu nått slutet på de anföranden som baserar sig på förfarandet att lämna ordet fritt utan en i förväg fastställd talarlista. Det är nu ordförandena för rådet och kommissionen som står på tur. Parlamentet förstår säkert om ni inte kan svara uttömmande på alla de frågor som har ställts.
Matti Vanhanen
Herr talman! Tack för ni låter mig slippa kommentera varenda åsikt som har framförts och i synnerhet de synpunkter som överensstämmer med mina egna. Jag vill dock nämna en, där talaren tydligen hade en annan uppfattning. Nigel Farage sa att vi vill att unionen ska ha större befogenheter. Det är inte det som det handlar om här: unionen har redan en hel del befogenheter. Det handlar om att unionen bör ha resurser och verktyg för att utöva sina befogenheter. Det är alltid ytterst viktigt i politiken, och när det gäller maktutövning i allmänhet, att den som tilldelas en roll och befogenheter att göra någonting också har verktyg för att utöva dem. För närvarande har i synnerhet inte rådet tillgång till dessa resurser på grund av systemen för beslutsfattande och omröstningar samt kraven på enhällighet.
Parlamentets arbete visar att det nästan alltid kan fatta beslut genom omröstningar, trots ideologiska skillnader, men omröstningarna föregås i allmänhet av mycket långa förhandlingar där man söker kompromisser och når resultat. Jag håller med om vad Françoise Grossetête sa om att 2006 särskilt har varit parlamentets år. I år har en del av de kanske största lagstiftningsprojekten under det här decenniet slutförts.
Ett antal frågor som är europeiska till sin natur och där unionen har egna befogenheter har tagits upp i den här debatten, men vi måste också kunna fatta beslut. En av framtidens utmaningar kommer vi att ställas inför redan nästa år, när ett beslut måste fattas om det europeiska teknikinstitutet. Europeiska rådet har förklarat att ett beslut ska fattas om detta 2007. Kommissionen och rådet kommer att få mycket arbete med detta under nästa år.
När det gäller utvidgningen anser jag att vi måste inrikta oss särskilt på Västra balkan. Utvidgningen är ett sätt för människorna i Västra balkan att göra fasta åtaganden för stabilitet och demokrati, och vi har tid att både göra våra egna ändringar av fördraget och fortsätta förhandlingarna om utvidgning i unionen. Vi i unionen och medlemsstaterna måste bara ta ansvar för att se till att förhandlingarna om konstitutionsfördraget slutförs, så att tidtabellen för valen till Europaparlamentet 2009 kan fastställas. Om vi lyckas med det bör det inte bli några problem med utvidgningen heller.
Herr talman! Tack för privilegiet att få vara här under parlamentets sista sammanträde för året och uppleva en spirituell politisk dialog där ideologiska hinder kan övervinnas i samarbetets namn. Särskilt den första delen av den här debatten bevisade detta. Vi i Finland har lärt oss att arbeta nära tillsammans över ideologiska gränser också på regeringsnivå, och det har varit ett stort nöje att delta i samma slags samarbete här på EU-nivå. Ett uppriktigt tack till er alla. Det har ställts ett par specifika frågor, varav en handlade om den ryska jordbrukshandeln. Jag tror att kommissionens ordförande kommer att svara på den.
(Applåder)
José Manuel Barroso
kommissionens ordförande. (EN) Herr talman! Vi i kommissionen är vana vid att ha svåra frågor att lösa!
Det här har verkligen varit ett lyckat ordförandeskap, och liksom någon sa är detta det sista ordförandeskapet för ett EU med 25 medlemmar. Den 1 januari 2007 välkomnar vi Rumänien och Bulgarien. En av framgångarna under de senaste sex månaderna var slutförandet av alla dessa processer - ratificeringen i medlemsstaterna. Det väl genomförda arbetet var viktigt, liksom valet, med en hel del stöd, av de två nya kommissionsledamöterna från Rumänien och Bulgarien. Jag vill än en gång tacka parlamentet för dess stöd. Det var en tydlig signal om parlamentets stöd för ett utvidgat EU.
När det gäller Ryssland tycker jag att de debatter vi har haft de senaste sex månaderna har varit till hjälp för att etablera en grund för vår relation till Ryssland. Ryssland är en väldigt viktig partner, en nära granne och en partner som vi vill ha en långsiktig relation med.
Vi bör undvika två risker. Den ena är inställningen att ”allt flyter på som vanligt”, då man låtsas att allt går som det ska. Det gör det inte. Det finns vissa frågetecken. En annan risk är en sorts konfrontation med Ryssland. Det ligger inte i våra intressen, och det gagnar heller inte dem som vill ha ett demokratiskt och progressivt Ryssland.
Vi bör ha ett konstruktivt och positivt förhållande till Ryssland, och försöka skapa en situation där alla vinner, det vill säga i energifrågan. Jag har sagt förr att vi blev avskilda från Ryssland och Sovjetunionen under så lång tid på grund av våra ideologier. Låt oss nu inte bli avskilda från Ryssland på grund av energin. Låt oss göra den till en positiv faktor. Ryssland behöver en stabil marknad, lika mycket som vi behöver en stabil leverantör, men samtidigt som vi engagerar oss i den här positiva inställningen bör vi vara hålla hårt på våra principfrågor, alltså mänskliga rättigheter. I den frågan måste vi säga till våra ryska partners att den inte är förhandlingsbar. Det är den inställning vi har haft officiellt och privat i samtalen med ryssarna.
När det gäller Ryssland kommer vi att kunna kontrollera vissa händelser, men inte andra. Rysslands framtid kommer till stor del att bero på Rysslands dynamik. Det är ett jättelikt land. Det vore ett misstag att tro att vi kan kontrollera landets framtid. Vi kan inte och bör inte det.
Men det finns något som vi kan kontrollera, och det är solidariteten mellan våra medlemsstater. Vi måste be alla medlemsstater att ha en enad och sammanhållen inställning gentemot Ryssland och inte ge efter för några påtryckningar för att splittra oss, till exempel när det gäller de frågor som vi behandlar nu. Det är upp till oss. Vi kan ha en gemensam inställning till Ryssland om vi verkligen vill det. Det har förekommit försök att splittra oss, men vid toppmötet i Lahti kunde vi visa upp en enad front i energifrågan. Nu, när vi står inför ett embargo mot en av våra medlemsstater, kan vi också ha en gemensam ståndpunkt.
Vi hoppas att den gemensamma ståndpunkten är intakt när det gäller mandaten för det framtida ramavtalet med Ryssland. Jag hoppas att den frågan kan lösas. Jag hoppas att medlemsstaterna kommer att vara eniga i sitt stöd för mandatet, så att vi kan fortsätta med den strategi som jag just har presenterat som en bra inställning för EU och en inställning som också är användbar för de framtida relationerna med Ryssland.
Denna solidaritetsprincip måste vara hörnstenen i våra yttre kontakter och även för vårt arbete med att bygga EU.
Slutligen, eftersom vi vet att Hans-Gert Poettering har hållit sitt sista anförande till oss som ordförande för PPE-DE-gruppen, vill jag uttrycka min tacksamhet och uppskattning för allt han har gjort som ledare för en så viktig grupp i Europaparlamentet, och säga hur mycket jag uppskattar hans engagemang för våra europeiska värderingar. Jag hoppas att det engagemang som han har visat genom att leda en så viktig politisk grupp kommer att finnas kvar i framtiden för att tjäna EU, så vi ska inte säga farväl eller adieu, utan bara Auf Wiedersehen. Jag önskar er alla en god jul och ett gott 2007.
(Applåder)
Talmannen
Debatten är avslutad.
