Avtal i samband med millennieutvecklingsmålen (kortfattad redogörelse)
Talmannen
Nästa punkt är en kort redogörelse för en rad betänkanden, sammanlagt åtta stycken. Därför vill jag be alla ledamöter att noggrant hålla sin tilldelade talartid för just detta förfarande och jag vill också be kommissionen att hålla sina svar korta och koncisa, annars kommer vi att få svårt att hålla tiden. Detta kommer också att underlätta för tolkarna.
Nästa punkt är ett betänkande av Alain Hutchinson, för utskottet för utveckling, om millennieutvecklingsmålavtalen.
Alain Hutchinson
föredragande. - (FR) Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Under nästan tre år har EU och medlemsstaterna haft ett åtagande om att öka effektiviteten i vårt samarbete med utvecklingsländer. Åtgärder har vidtagits, men det finns ett starkt motstånd, särskilt inom medlemsstaterna, och därför återstår fortfarande enorma framsteg att göra.
Tillgång till hälsovård och grundläggande utbildning är bara en dröm för miljontals människor, varav många är kvinnor. Varje dag är det 72 miljoner barn - främst flickor - som inte går i skolan. Varje minut dör en kvinna av komplikationer i samband med graviditet eller förlossning, medan det dör ett barn var tredje sekund i en sjukdom som en läkare lätt hade kunnat förebygga.
Ur ett geografiskt perspektiv är det Afrika söder som Sahara, vilket vi faktiskt nyss påpekade, där situationen fortsätter att vara som mest katastrofal och som saker utvecklar sig just nu finns det risk för att detta kommer att fortsätta under många år.
I detta sammanhang är det sant att budgetstöd - dvs. finansiellt stöd som går direkt in mottagarlandets budget - skulle kunna bidra konstruktivt till att ge ett mer förutsägbart stöd som är inriktat på prioriterade sektorer och därmed blir effektivare. Detta är anledningen till att kommissionen kom med idén om att ingå millennieutvecklingsmålavtal som den tänker föreslå vissa länder för att anslå medel under en sexårsperiod och införa en årlig övervakning med betoning på uppnådda resultat på hälso- och utbildningsområdet.
I vårt betänkande betonas betydelsen av ett sådant initiativ, men där väcks även en rad frågor som kräver tydliga svar. Vilka kriterier tänker kommissionen t.ex. föreslå att utvecklingsländerna måste uppfylla för att kunna få ingå den här typen av avtal? Hur länge skulle ett sådant projekt pågå och vilka skulle villkoren bli för att genomföra det? Vi vill också betona att kommissionen ännu inte har lagt fram något officiellt meddelande i frågan. Om man vill veta mer finns det i dagsläget inga interna dokument att tillgå, endast den grundläggande information som finns på utvecklingsutskottets webbplats.
Även om kommissionens budgetstöd har flera positiva inslag, t.ex. att det är knutet till resultat i fråga om hälsa och utbildning, eller generellt planeras över tre år, bör ni vara medvetna om att det är långt ifrån perfekt. Jag vill t.ex. påminna er om att kommissionen, i likhet med flertalet andra biståndsgivare, endast kommer att bevilja budgetstöd till länder som har infört ett program från Internationella valutafonden. Detta är särskilt problematiskt när vi vet att sådana program kan begränsa regeringens förmåga att investera i utveckling och när alltför ambitiösa mål ställs upp, särskilt i fråga om inflation och budgetunderskott.
Så även om kommissionen beslutar sig för att ge långsiktigt budgetstöd finns det inget som garanterar att detta bistånd i sig inte kommer att bli föremål för byråkratiska förfaranden, som vi vet leder till stora förseningar i utbetalningarna.
Slutligen råder det en allvarlig brist på öppenhet och egenansvar hos de berörda länderna och deras befolkningar när det gäller budgetstöd. Det är mycket sällsynt att finansieringsavtal offentliggörs. Kommissionen brukar inte heller regelmässigt ta med organisationer från det civila samhället eller parlamentsledamöter i sin dialog med regeringarna i utvecklingsländer, vilket vi nämnde tidigare.
Ändå är det allmänt erkänt i dag att för att vara effektiv måste utvecklingen helt och hållet ligga inte bara i regeringarnas händer utan även hos befolkningen i utvecklingsländerna.
Sammanfattningsvis kommer projektet med avtal om millennieutvecklingsmål bara att kunna förbättra effektiviteten i vårt bistånd om det definieras ytterst tydligt, tillsammans med villkor för stödberättigande, utförande och utvärdering. I vårt betänkande betonas därför initiativets betydelse samtidigt som vi manar till försiktighet och betonar att kommissionen måste vara mycket tydligare med sina avsikter och svara på de konkreta frågorna i betänkandet.
Jag vill inte avsluta utan att kort beröra revisionsrättens särskilda rapport om EG:s utvecklingsbistånd till hälso- och sjukvård i Afrika söder om Sahara. Rapportens slutsatser är oroande. Ur finansiell synvinkel ser vi att det offentliga biståndet till hälsosektorn inte har ökat sedan 2000. Dessutom verkar budgetstöd ha använts i mycket liten omfattning för hälsosektorn i Afrika söder om Sahara. Därför kan kommissionsledamoten förstå varför vi i vårt betänkande på nytt framhåller att det är absolut nödvändigt för oss att i högre grad fokusera på hälsosektorn, men också att det inte finns några garantier för att just avtalen om millennieutvecklingsmålen kommer att möjliggöra detta.
Louis Michel
Herr talman, mina damer och herrar! Först och främst vill jag tacka utskottet för utveckling och dess föredragande, Alain Hutchinson, för detta betänkande, där ett antal frågor och farhågor som vi fullständigt delar tas upp på nytt.
Mer och bättre utvecklingsbistånd är nödvändigt om vi vill uppnå millennieutvecklingsmålen fram till 2015. Men det behövs också bistånd som är mycket mer förutsägbart och mindre instabilt, vilket vi med rätta påminns om i ert betänkande.
Dessa insatser kommer förstås att ske genom en kombination av flera instrument. Ur min synvinkel är budgetstöd - oavsett om det är generellt eller sektorsinriktat - dock fortfarande det bäst lämpade och mest ändamålsenliga instrumentet i de länder som tillåter det.
Budgetstöd är det bästa sättet att stärka nationella system och processer, öka ländernas egenansvar, underlätta harmonisering, minska transaktionskostnader och på så sätt förbättra förvaltningen av de offentliga utgifterna och påskynda förverkligandet av utvecklingsmålen.
Kommissionen har redan ökat användningen av budgetstöd kraftigt och kommer att fortsätta att göra det under de kommande sex åren, inom ramen för den tionde Europeiska utvecklingsfonden (EUF). Syftet är att göra detta instrument mer effektivt och förutsägbart, varför kommissionen i samråd med medlemsstaterna och andra intressenter har utformat en mer långsiktig form av budgetstöd som vi har kallat millennieutvecklingsmålavtal för länder som uppfyller vissa kriterier: goda tidigare resultat, pålitlig förvaltning av de offentliga finanserna, ändamålsenlig sektorspolitik osv. Millennieutvecklingsmålavtalen är den naturliga utvecklingen av allmänt budgetstöd, inte bara för att de är mer förutsägbara, utan framför allt för att de är resultatinriktade och kan anpassas beroende på resultat. Detta är partnerstater som åtar sig att inrikta sin politik - och därmed sina utgifter - på millennieutvecklingsmålen.
Millennieutvecklingsmålavtalet består av följande huvuddelar: ett sexårigt åtagande, dvs. sex hela år i stället för de vanliga tre åren för allmänt budgetstöd, en garanterad fast utbetalning på minst 70 procent av de totala anslagen, under förutsättning att det inte förekommer några överträdelser av villkoren där betalningar inte görs eller de nödvändiga och grundläggande inslagen i samarbetet inte uppfylls, en variabel komponent på upp till 60 procent i syfte att belöna resultat för att förverkliga millennieutvecklingsmålen kopplade till resultatindikatorer, främst på hälso- och utbildningsområdet, samt framsteg i förvaltningen av de offentliga finanserna.
Länder kan komma ifråga för detta stöd om de redan har använt budgetstöd på ett tillfredsställande sätt inom ramen för den nionde utvecklingsfonden eller om de visar ett starkt engagemang för att se till att millennieutvecklingsmålen övervakas och uppfylls. Syftet är att förbättra förvaltningen av budgetresurserna i länder där givarna har sin egen samordning.
Efter att ha utvärderat tio länder har kommissionen erbjudit sju av dem millennieutvecklingsmålavtal: Burkina Faso, Ghana, Mali, Moçambique, Rwanda, Uganda, Tanzania och Zambia. Dessa program presenterades för och godkändes av medlemsstaterna i december förra året. Tre avtal har redan undertecknats: Zambia och Rwanda - som jag undertecknade personligen - samt Mali. De resterande kommer att färdigställas inom några veckor. Tillsammans motsvarar dessa sju program omkring 1,8 miljarder euro. Med andra ord omkring 50 procent av det totala allmänna budgetstödet och ungefär 14 procent av den tionde utvecklingsfondens totala budget för nationella vägledande program.
Det är underförstått - och detta förordas i ert betänkande - att vi kommer att försöka utvidga denna åtgärd till andra länder, även dem som inte tillhör AVS, med hänsyn till erfarenheterna från dessa första länder. Naturligtvis kommer det att krävas andra metoder för länder som ännu inte kan få budgetstöd, men millennieutvecklingsmålavtalen är ändå ett viktigt bidrag för att öka biståndseffektiviteten och skynda på framstegen för att förverkliga millennieutvecklingsmålen.
Talmannen
Punkten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum tisdagen den 24 mars 2009.
Skriftliga förklaringar (artikel 142)
Toomas Savi  
skriftlig. - (EN) Millennieutvecklingsmålavtalen utlovar en viktig omställning mot en tydligare färdplan för att uppnå millennieutvecklingsmålen. Det är förstås viktigt att potentialen i dessa avtal inte förminskas genom överdriven byråkrati hos kommissionen, precis som föredraganden har påpekat.
EU skulle bara kunna genomföra ett villkorat utvecklingsbistånd om vi arbetade inom ett monopol och var den enda givaren av utvecklingsbistånd. För tillfället är våra ansträngningar i exempelvis Afrika i ganska stor utsträckning förgäves eftersom Kina håller på med ”politisk dumpning”, där bistånd inte kopplas till några krav på övergång till demokrati, rättsstatsprincipen eller respekt för de mänskliga rättigheterna.
Vissa afrikanska regeringar kan slippa kommissionens byråkrati genom att strunta i vårt erbjudande om utvecklingsstöd. Detta är enormt farligt eftersom vi i så fall förlorar vår möjlighet att leda dessa länder i rätt riktning.
Jag vill be kommissionen att råda bot på detta genom att förenkla förfarandena och samtidigt behålla tillräckligt stor kontroll över fördelningen av de resurser som ställs till förfogande.
