Situationen för det europeiska asylsystemet efter det senaste utslaget i Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är en debatt om situationen för det europeiska asylsystemet efter det senaste utslaget i Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna.
Cecilia Malmström
ledamot av kommissionen. - (EN) Herr talman! Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna fastslog den 21 januari i målet M.S.S. mot Grekland och Belgien att EU snarast måste upprätta ett gemensamt europeiskt asylsystem och att vi måste hjälpa medlemsstaterna att uppfylla sina skyldigheter att tillhandahålla lämpligt internationellt skydd.
Kommissionen har alltid sagt att medlemsstaterna vid tillämpningen av EU:s regelverk - och Dublinförordningen är en viktig del i EU:s gällande asylregelverk - aldrig befrias från skyldigheten att säkerställa skyddet av de grundläggande rättigheterna. Europadomstolen upprepade den principen i sin dom.
Domen påverkar inte de principer som Dublinsystemet bygger på: att ha ett tydligt system för att avgöra vilken medlemsstat som är ansvarig, för att pröva asylansökningar, för att garantera effektiv tillgång till förfarandet för att fastställa flyktingstatus, och för att förhindra missbruk av asylförfarandet i form av dubbla ansökningar.
Kommissionens utvärdering av Dublinsystemet har dock visat att det finns utrymme för förbättringar. Redan 2008 föreslog kommissionen en översyn av Dublinförordningen för att ta itu med de konstaterade bristerna. Syftet var att både stärka skyddet av de asylsökande och att effektivisera Dublinsystemet, vilket skulle gagna medlemsstaterna.
Jag välkomnar Europaparlamentets starka stöd för kommissionens förslag och jag uppmanar rådet och Europaparlamentet att arbeta tillsammans för att hitta en väl avvägd kompromiss som leder fram till en förbättrad Dublin II-förordning.
En sådan kompromiss måste även omfatta en nödmekanism för att som en sista utväg avbryta överföringar i situationer då asylsystemet är utsatt för exceptionellt och särskilt tryck. Det skulle innebära en gemensam, heltäckande lösning i fall som i dag behandlas godtyckligt, i syfte att bygga upp ett ökat förtroende och ett genuint stöd mellan Dublinförordningens parter.
Kommissionen har varit medveten om bristerna i det grekiska asylsystemet, som är utsatt för exceptionellt tryck på grund av de stora och blandade migrationsströmmarna på landets territorium och bristen på ett väl fungerande nationellt asylsystem. Vi har redan vidtagit åtgärder för att se över dem.
Kommissionen inledde ett överträdelseförfarande mot Grekland i november 2009 och uttryckte oro över olika bestämmelser i EU-lagstiftningen. Grekland har å sin sida åtagit sig att reformera sitt asylsystem utifrån en handlingsplan som överlämnades till kommissionen i augusti förra året och som innehöll omedelbara och långsiktiga åtgärder. Sedan dess har det gjorts viktiga ändringar av lagstiftningen i Grekland.
Samtidigt deltar kommissionen, tillsammans med medlemsstaterna, FN:s flyktingkommissariat (UNHCR) och EU-organen, i omfattande insatser för att hjälpa Grekland. Detta stöd består av ett omfattande finansiellt och praktiskt stöd för att reformera det nationella asylsystemet, gränsförvaltningen och hanteringen av återvändande, samt för att effektivisera användningen av EU-medel för migrationshantering och förbättra samarbetet med grannländerna, framför allt Turkiet.
Låt mig avsluta med att påminna om att vår union grundar sig på värderingar om respekt för människors värdighet, frihet, demokrati, jämlikhet, rättssäkerhet och respekt för grundläggande rättigheter. Asyl är en av de mänskliga rättigheter som EU är fast beslutet att respektera och främja. Kommissionen är fast besluten att arbeta för att skapa ett rättvist, effektivt och skyddsinriktat gemensamt europeiskt asylsystem. Det är bästa sättet att gemensamt upprätthålla de mänskliga rättigheterna som en av de viktiga pelarna i ett område med frihet, säkerhet och rättvisa.
Manfred Weber
för PPE-gruppen. - (DE) Herr talman, fru Malmström! Asylpolitiken är en mycket aktuell fråga, vilket vi nyligen har sett på Lampedusa och i Grekland. Det här är en fråga som rör Europas befolkning. Vi bör vara stolta över det vi har åstadkommit i Europa, bland annat våra gemensamma normer, en korrekt behandling av asylansökningar och vårt sätt att hantera barn och familjer. Vi bör vara stolta över allt detta. Europa är ett område där förföljda människor över hela världen erbjuds hjälp och partnerskap. Det avgörande är dock inte vad vi har skrivit ned på papper i parlamentets utskott, i kommissionen och rådet, utan vad som faktiskt sker i praktiken. Belgien och Grekland har nyligen fällts i Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna för att inte ha genomfört och följt gällande lagstiftning. Det visar tydligt att genomförandet inte fungerar.
Jag vill uppmana kommissionen att göra snabbare framsteg, vid sidan av sina befintliga handlingsplaner. Vi måste kunna inrätta och genomföra viktiga normer snabbare inom EU. I det specifika fallet Grekland vill jag påpeka att vi har en gräns som kan säkras från båda sidor. Jag är besviken över hur vår partner, Turkiet, har agerat. Vi har undertecknat ett återtagandeavtal med Turkiet och enligt detta behöver landet göra betydligt mindre än om det hade varit medlem av EU. Jag tycker därför att vi bör förvänta oss av Turkiet att göra en större insats på området.
Ingen ifrågasätter vår känsla av solidaritet. Vi vill erbjuda praktisk hjälp i form av Europeiska flyktingfonden och gränsförvaltningsbyrån, både till Grekland, som redan får stöd, och till Lampedusa i Italien. Den europeiska solidariteten ifrågasätts inte. Den behövs nu mer än någonsin tidigare.
Stavros Lambrinidis
Herr talman! Som domstolens dom har visat är vi alla fångade i Dublin II. Till följd av den ojämna ansvarsfördelningen har medlemsstaterna bråkat om vem som bär ansvaret. Klagomål har yttrats från olika håll i flera år och de drabbade flyktingarna hamnar i kläm.
På senare tid har 90 procent av invandrarna och de asylsökande i EU anlänt via Grekland. Nu, i och med Algeriet, har trycket flyttats till Italien. Hur länge tänker vissa parter envisas med att låtsas att det här är Greklands, Italiens, Maltas eller Cyperns problem? Våra gränser är EU:s gränser. Vår utvecklingspolitik, vår utrikespolitik, eller snarare bristen på sådan, är EU-frågor.
Mitt land har nyligen gjort stora insatser för att förbättra asylsituationen, med stor hjälp av kommissionen. Det är dock uppenbart att det inte är tillräckligt. Den nya Dublinförordningen måste sätta stopp för det omfattande återvändandet till den första medlemsstaten. Tillbörlig, grundläggande solidaritet måste råda mellan medlemsstaterna. Det är det som parlamentet har efterlyst. Det har blivit dags för vissa medlemmar i rådet att sluta spela Pontius Pilatus och tvätta sina händer.
Cecilia Wikström
för ALDE-gruppen. - Herr talman! Domslutet från Europadomstolen gör klart att Belgien och Grekland har brutit mot artiklarna 3 och 13 i Europakonventionen. De båda länderna har alltså gjort sig skyldiga till omänsklig och förnedrande behandling av en afghansk asylsökande då han överfördes från Belgien till Grekland. Fallet är dessvärre inte alls unikt. Europadomstolens dom är däremot prejudicerande och därmed viktig.
Som parlamentets föredragande för översynen av Dublin II-förordningen välkomnar jag domen. Den visar med önskvärd tydlighet att alla medlemsstater måste avbryta sina överföringar till Grekland så länge verkligheten ser ut som den gör. Den visar också på behovet av europeisk solidaritet. Om vi menar allvar med att skapa ett gemensamt asylsystem år 2012 så måste vi dela ansvaret och hjälpa varandra.
Jag vill fråga kommissionen om domen förändrar kommissionens syn på Dublinsystemet som hörnsten i det gemensamma asylsystemet och så vill jag veta om kommissionen har tillgång till den statistik som visar på vilken grund medlemsstaterna baserar sina beslut om överföringar på. Det är viktigt att vi undviker fler fall som det nu aktuella.
Parlamentet har en klar åsikt om Dublinförordningen och vi väntar nu otåligt på att få inleda förhandlingar. Vi prioriterar frågan om förvar, solidaritetsmekanism, minderårigas rättigheter och starkare föreskrifter för rättsmedel. Jag ser fram emot ert svar, kommissionsledamot Cecilia Malmström, och mot vårt fortsatta goda samarbete.
Judith Sargentini
för Verts/ALE-gruppen. - (NL) Herr talman! Frågan är: Vad gör vi nu när Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna har förklarat att man inte längre får skicka tillbaka några fler asylsökande till Grekland? Justitieministern i mitt land, Nederländerna, kom med ett förslag till lösning. Han sade: ”Vi kommer att vidta mycket skyndsamma åtgärder för att hjälpa grekerna att bättre övervaka sina gränser och att inrätta ett asylsystem. Därefter kan vi bara skicka tillbaka alla Dublinsökande till Grekland.” Det är i slutändan naturligtvis inte alls någon lösning.
Här i parlamentet har nämligen alla partier, oavsett politisk färg, sagt att vi måste införa en solidaritetsklausul i Dublinsystemet. Annars kommer de sydliga länderna alltid att ha en svårare situation än mitt eget land, vid Nordsjön, dit det inte kommer särskilt många flyktingbåtar.
Flyktingströmmarna till Lampedusa visar, fru kommissionsledamot, att även om ni kan arbeta hårt för att övervaka gränserna måste ni även vara beredda på oväntade händelser. Håller ni med Gruppen De Gröna/Europeiska fria alliansen om att Dublinsystemet nu är utrangerat? När får vi se åtgärder för att förändra Dublinsystemet? Håller ni med oss om att man får ligga som man bäddar och att de nordliga länderna nu tvingas visa solidaritet?
Jag skulle även vilja höra vad ni anser om förra veckans dom av domstolen i Strasbourg, där domstolen förklarar att antalet fall enligt artikel 39, dvs. ansökningar om att avbryta avvisningar, ökade med 4 000 procent förra året, eftersom folk kan se att Dublinförordningen helt enkelt inte fungerar.
Till sist skulle jag vilja säga att utfallet i målet Maritime Support Services (MSS) mot de belgiska myndigheterna visar att de belgiska myndigheterna gjort fel. De tvingades betala det största skadeståndet. De agerade vårdslöst. När kan vi förvänta oss att se en förändring av Dublinsystemet så att dessa människor inte längre behöver utsättas för omänskliga villkor?
(Talaren godtog att besvara en fråga (blått kort) i enlighet med artikel 149.8 i arbetsordningen.)
Barry Madlener
(NL) Herr talman! Judith Sargentini, varför hörde jag dig inte säga att det är Turkiet som beter sig illa genom att låta alla dessa människor resa in i Turkiet till att börja med? Varför hörde jag dig inte säga att den onödigt komplicerade europeiska asyllagstiftningen missbrukas av så många människor, av människosmugglare och lycksökare, enbart för att den just är så komplicerad. Varför säger du inte det?
Judith Sargentini
(NL) Tack, herr talman, för att jag får möjlighet att besvara den här frågan.
Jag tycker att vi först bör se bjälken i vårt eget öga. EU har trasslat till sitt eget asylsystem. Så länge vi fortsätter att göra det och så länge vi är ovilliga att hjälpa Grekland att en gång för alla ta itu med de många asylsökandena och se till att vi alla har ett enhetligt förfarande för att avgöra huruvida en person faktiskt är en politisk flykting kommer vi aldrig att kunna lägga skulden på någon annan.
Jag håller med dig, Barry Madlener, om att människosmugglarna bör arresteras och att Turkiet verkligen bör inrätta ett anständigt asylsystem, ett system där man erkänner politiska flyktingar som inte kommer från EU, utan från andra ställen. Jag skulle dock börja med att titta efter bjälken i vårt eget öga och städa upp på vår egen bakgård.
Timothy Kirkhope
Herr talman! Jag skulle vilja säga till kommissionsledamoten att det är uppenbart att vi har att göra med ett havererat system. Det är uppenbart att de europeiska domstolarna och den europeiska lagstiftningen motsäger varandra. Vi har inte längre att göra med en situation där lagstiftningen genomförs utan snarare där den tolkas på ett nytt sätt.
Jag anser att EU har störst förutsättningar att ta itu med invandringsproblemen genom att ha ett nyanserat system som inte är diktatoriskt. Jag talar inte om en mer harmoniserad europeisk lagstiftning eller de europeiska domstolarnas moraliska domar utan om solidaritet, samarbete och bra kommunikation mellan europeiska grannländer.
Vi måste vara uppmärksamma på att inte bara flytta problemet från ett ställe till ett annat. Naturligtvis har vi en skyldighet gentemot andra EU-medlemsstater och människor som söker ett tryggare och friare liv. Domstolens senaste dom visar dock på större problem, nämligen förhållandet mellan de europeiska domstolarna, de europeiska lagstiftarna och medlemsstaterna och deras egna gränskontroller.
Fru kommissionsledamot! Jag skulle vara intresserad av att veta vad kommissionen gör för att försöka ta itu med dessa frågor på lång sikt. Kan du försäkra parlamentet om att vi inte bara stiftar mer EU-lagstiftning, som förr eller senare säkerligen kommer att förkastas av en europeisk domstol? Kan du i stället förklara för oss hur vi på ett effektivt sätt kan stödja Grekland och andra medlemsstater som för närvarande lider av detta problem?
Cornelis de Jong
Herr talman! Först av allt vill jag uttrycka mitt tack och stöd till kommissionsledamot Cecilia Malmström. Hon gjorde helt rätt som förra veckan uppmanade medlemsstaterna att på nytt göra någonting åt hela asylpaketet. Det är när allt kommer omkring inte någon à la carte-meny.
Den plötsliga tillströmningen av tunisiska flyktingar är ett färskt exempel på detta. Italien har störst problem med att se till att mottagnings- och asylförfarandena följs. Om övriga medlemsstater forsätter att bara stå och titta på kommer det bara att vara en tidsfråga innan Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna kommer fram till att överföringen av asylansökningar till Italien bör upphöra, vilket den faktiskt gjorde när det gäller Grekland.
Det ligger därför i allas intresse att utarbeta ett nödförfarande inom ramen för Dublinsystemet, vilket kommissionen också föreslog, och att snabbt införa bindande mottagningsavtal och ett välfungerande asylförfarande.
Jag undrar om kommissionsledamoten anser att ansvariga Europaparlamentsledamöter skulle kunna vara till ytterligare hjälp när det gäller att övertala medlemsstaterna om att till sist vidta dessa välbehövliga åtgärder. Hon kan i vilket fall som helst räkna med mitt engagemang.
Barry Madlener
(NL) Herr talman! Nederländerna måste än en gång städa upp efter Grekland! Först var de nederländska skattebetalarna tvungna att betala miljarder euro för att rädda det nästan konkursmässiga landet och nu har vi fått tvåtusen asylsökande från Grekland på halsen som vi inte får lov att skicka tillbaka.
Nederländerna vill inte ha dessa asylsökande. Nederländerna har lidit tillräckligt, och lider fortfarande, av massinvandringen och det misslyckade mångkulturella experimentet. Nederländerna vill ha färre invandrare utan framtidsutsikter och EU måste börja driva en betydligt strängare invandringspolitik. Annars kommer EU att till slut bli ett Eurabia.
Grekland är dock också ett offer för sin dåliga granne, Turkiet. Grekland bör därför bygga en mur för att stänga ute turkiska emigranter och emigranter som Turkiet låter passera genom sitt territorium. Vi bör naturligtvis straffa Turkiet för att man ger olagliga invandrare en möjlighet att resa in i Grekland.
Slutligen bör EU:s asyllagstiftning vara betydligt strängare. Låt oss vara ärliga: 99 procent av de asylsökande är trots allt inte alls asylsökande utan ekonomiska lycksökare som missbrukar vår asyllagstiftning.
Georgios Papanikolaou
(EL) Herr talman! Jag tänker fortsätta debatten med följande hypotes: Vi har sett oroligheterna i Medelhavs- och arabländerna. Vi vet att många av dessa länders medborgare hoppas på att hitta ett bättre öde i Europa. Detta är redan ett faktum och jag är rädd att den hypotes jag nu kommer att lägga fram snart kommer att bli ett nytt faktum.
Medborgare lämnar dessa tredjeländer för Europa. De anländer till Lampedusa - och vi har sett de problem som har uppstått där - eller försöker ta sig till Grekland via Turkiet. De utnyttjar den möjlighet att inte ansöka om visum som grundar sig på den överenskommelse som många av dessa tredjeländer har med Turkiet. Andra reser till Malta, och vissa tar sig förmodligen till Portugal och Spanien. Därefter söker några av dem asyl. Det säger sig självt att här kommer återigen Dublin II att tillämpas. Vi vet att de nationella domstolarna, precis som vi har sett hittills, kommer att fälla domar innan Europadomstolen över huvud taget hinner avge någon dom, även om vissa asylsökande sedan överklagar i dessa ärenden. Låt oss därför inte låtsas någonting annat.
Sedan har vi det faktum att vissa arresteras och inte kommer att ha rätt till asyl. Som ni säkert vet måste vi, enligt det avtal som kommissionen just har meddelat har förhandlats fram, vänta två år på att avtalet ska börja gälla plus tre år som är den övergångsperiod som gäller för tredjelandsmedborgare, vilket innebär totalt fem år, innan de som reser via Turkiet kan återvända till Turkiet enligt återtagandeavtalet. Det innebär att de som arresteras under denna period, på grund av den kris som vi står inför, måste vänta till 2016 eller 2017 innan de kan återvända till Turkiet.
Låt mig säga att jag befarar att EU, med den här typen av förvaltning, för närvarande inte klarar av uppgiften.
Sylvie Guillaume
(FR) Herr talman! Jag anser att det alltid är bra att påminna sig om ett antal åtaganden, och framför allt det åtagande som gjordes i oktober 2008 i den europeiska pakten för invandring och asyl. I den tillkännagavs att det var dags att ta nya initiativ för att fullborda införandet av ett gemensamt europeiskt asylsystem och på så sätt erbjuda ett bättre skydd inom EU.
Mer än två år efter detta löfte ligger kommissionens förslag på förhandlingsbordet. Man kan dock inte annat än konstatera att detta europeiska asylsystem och harmoniseringsprocessen kämpar något för sin tillvaro.
Jag anser att det beslut som Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna nyligen fattade är en viktig vändpunkt. Det visar naturligtvis på bristerna i det grekiska asylsystemet, men det skickar även en tydlig signal vid en tidpunkt då Grekland börjar reformera sitt asylsystem och samtidigt ta andra typer av initiativ.
Bortsett från just den här specifika situationen innebär beslutet mer generellt att hela det europeiska asylsystemet ifrågasätts, särskilt en av dess mest grundläggande delar - Dublinförordningen - och dess viktigaste premiss, likställningen av de nationella asylsystemen i EU. Beslutet visar hur det gemensamma europeiska asylsystemet paradoxalt nog har skapat ett slags orättvisa, både för de asylsökande och för medlemsstaterna.
Beslutet innebär att det omedelbart krävs tydliga åtgärder. I väntan på ett operativt asylsystem i Grekland måste medlemsstaterna sluta att återsända asylsökande till Grekland och tillämpa suveränitetsklausulen i förordningen, som ger dem rätt att ta ansvar för att pröva en ansökan.
Beslutet av Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna skickar också en signal till alla berörda parter. Jag anser att beslutet bör fungera som katalysator i harmoniserings- och omarbetningsprocessen, särskilt när det gäller Dublinförordningen.
Det här handlar naturligtvis först och främst om den mekanism för att avbryta överföringar som jag just har nämnt och som kommissionen föreslår. Europadomstolens beslut kastar nytt ljus över mekanismen å ena sidan och över solidariteten inom EU å andra sidan. Åtgärden bör, som jag sade, leda till nya diskussioner om behovet av en mekanism för att avbryta överföringar, på tydligt angivna villkor.
Utöver mekanismen måste åtgärden för det andra även fungera som påtryckningsmedel - åtminstone hoppas jag att den kommer att göra det - för att under förhandlingarna bland annat ge stöd åt de andra ändringar av förordningen som kommissionen föreslår och de garantier som ges i instrumentet.
Slutligen bör Europadomstolens beslut få oss att börja tänka på de asylsökandes mycket utsatta situation. Det bör också göra det möjligt att införa en möjlighet att överklaga för att avbryta överföringen av asylsökande som omfattas av ett överföringsbeslut till följd av tillämpningen av Dublinförordningen.
I dag lyser många röda varningslampor. Det visar att det är dags att reformera förordningen och att upprätta ett verkligt gemensamt asylsystem som bygger på solidaritet och ansvar.
Nadja Hirsch
(DE) Herr talman, fru Malmström! Vi talar i dag om utslaget i Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna. Det här handlar ytterst om Belgien, men det berör alla EU:s medlemsstater. Tyskland har också beslutat att inte längre skicka tillbaka asylsökande till Grekland.
Som en av mina kolleger har nämnt måste vi själva fråga oss om vi vill bygga murar runt EU eller om vi vill upprätthålla och utveckla asylrätten, någonting som jag, som liberal, starkt stöder. Det här innebär dock också att vi måste ge alla asylsökande möjlighet att få ett välorganiserat förfarande. Vi måste inse att det är orättvist och osolidariskt att låta de sydliga länderna ensamma bära hela bördan. På grund av ländernas geografiska läge har de drabbats av en ökande tillströmning av flyktingar. När det gäller Lampedusa så beror detta på de senaste händelserna i Tunisien. Det här är dock även ett fortgående problem som de lokala asylmyndigheterna inte kan hantera.
Den senaste tidens liberalisering när det gäller Kosovo har för bara några veckor sedan också resulterat i en stor tillströmning av asylsökande till Tyskland. Vi har också haft problemet att vi inledningsvis inte kunnat behandla alla ansökningar korrekt. Om vi verkligen vill bevara asylrätten måste vi därför omstrukturera systemet för att se till att det blir mer solidariskt i framtiden. Vi kan inte ha kvar Dublin II i sin nuvarande form.
Carmen Romero López
(ES) Herr talman, mina damer och herrar! Den afghanska medborgare som nämns i Europadomstolens dom var inte invandrare, missbrukade inte systemet och var inte ett offer för människosmuggling. Han omfattades inte heller av Genèvekonventionen eftersom han inte var förföljd. Han var asylsökande och borde därför ha fått subsidiärt och internationellt skydd. Domen är därför viktig som prejudikat.
Hur många människor kan vänta på dom efter att ha överklagat ett avslag på sin asylansökan? Hur många människor kan ansöka om ersättning på grund av försenade förfaranden? Vad skulle hända om Europadomstolen avkunnade fler än tusen domar mot medlemsstaterna? Vad skulle hända med Europas rykte?
Kan vi fortsätta att se oss själva som försvarare av grundläggande rättigheter om vi behandlar asylsökande som flyr från krig sämre än om de vore kriminella?
Fru kommissionsledamot! Asylsökande kan - om de är flyktingar eller får subsidiärt skydd - få sitta i förvar och vänta på att deras fall ska behandlas i domstol i upp till sju månader, utan några processuella rättigheter. Är detta humant?
Asylpaketet har förhalats alltför länge, och det gemensamma asylsystemet finns inte, Manfred Weber. Alla medlemsstater har inte heller samma förfarande. Det finns en brist på solidaritet, vilket är skälet till att situationen ser ut som den gör.
Den afghanska medborgaren fick ersättning för ideella skador, dock inte baserat på Dublinförordningen. Men hur stor ersättning kan de som flyr från krig och skickas fram och tillbaka mellan olika läger i åratal ansöka om på grund av ideella skador? Vi är trötta på att tala om missbruk och människosmugglare. Kommer vi inte att försöka titta bort och förneka att situationen ser ut som den gör, som vi har gjort så många gånger förut? Dublinförordningen kan definitivt rättas till, men det krävs mycket mer. Det är brådskande, fru kommissionsledamot.
Simon Busuttil
(MT) Herr talman! Europadomstolens beslut är inte så mycket ett fördömande av Belgien eller Grekland som det är ett fördömande av Dublinförordningen, eftersom det var just Dublinförordningen som gjorde det möjligt för Belgien att skicka tillbaka en afghansk person till Grekland. Det är inte rättvist. Det är inte rättvist att gränsländerna ensamma får bära hela bördan, för - sanningen är den - att gränsländerna inte har till uppgift att agera polis eller gränsvakt åt övriga EU-länder.
I och med EU-domstolens beslut har det därför blivit tydligt att det strider mot den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna när ett EU-land skickar tillbaka en asylsökande till ett annat EU-land som är utsatt för enorma påfrestningar.
Länder som Tyskland och Storbritannien har redan börjat inse detta och avbrutit överföringarna. Det vi måste göra är dock att så snart som möjligt ändra Dublinförordningen.
Kyriakos Mavronikolas
(EL) Herr talman! Skälet till att jag känner att jag måste tala vid dagens sammanträde är att Cypernfrågan och det invandringsproblem som vi står inför inte har nämnts.
Till Cypern, som är en liten stat med en halv miljon invånare, kommer 30-50 invandrare varje dag. De passerar över den gröna linjen från de ockuperade områdena.
Vi har inga förvarsenheter för asylsökande. Det innebär att vi inte kan skicka tillbaka dem till ursprungslandet om deras ansökan avslås. De tar sig in via de ockuperade områdena. De flesta av dem förstör sina papper och stannar på ön.
Gesine Meissner
(DE) Herr talman, fru Malmström! Vi behöver verkligen inga murar för att lösa asylproblemet. Någon föreslog att vi skulle bygga en mur, vilket är skälet till att jag valde att yttra mig. Den som säger någonting sådant har överhuvudtaget inte förstått europeiska värderingar.
För oss handlar det här om att skydda grundläggande och mänskliga rättigheter. Vi kan inte säga om människor som har flytt från sina hemländer och sökt asyl i EU, oavsett skäl, eller om människor som frivilligt har klättrat ombord på en överfull båt och riskerat livet: ”Vi vill skicka tillbaka dessa människor innan de ens har kommit fram.” Vi behöver ett vettigt och välfungerande asylförfarande för dessa människor. Vi kan inte låta de sydeuropeiska länderna, dit människorna anländer, ensamma hantera problemet. Jag håller helt och hållet med min kollega, Nadja Hirsch, på den punkten.
Ur ett annat perspektiv är det fel att säga att vi vill att alla dessa människor ska hålla sig utanför EU och att vi inte vill ta emot dem. Det sker en demokratisk förändring i Europa och i framtiden kommer vi att behöva integrera även asylsökande som vill stanna här. Det här är inte bara en fråga om humanitet, utan även en fråga om sunt förnuft. Därför måste vi snabbt hitta lösningar på det här problemet.
Andreas Mölzer
(DE) Herr talman! Enligt den dom som avkunnades av Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna är asylsystemet i Grekland inhumant. Det beror på att det kan ta upp till fem år att fatta ett slutgiltigt beslut. Förfarandena tar dock lång tid överallt i Europa, eftersom människor ljuger, papper bränns eller förfalskas, beslut ignoreras eller asylsystemet helt enkelt utnyttjas och missbrukas. Så är det framför allt när det inte finns några egentliga asylskäl, och efter en process som pågår i flera år ansöker den asylsökande plötsligt om att få stanna av humanitära skäl.
Mot bakgrund av EU:s misslyckade asylsystem måste vi slutligen vara ärliga och erkänna att EU inte kan ta emot ekonomiska migranter från hela världen, särskilt inte samtidigt som man lägger miljarder euro på utvecklingsbistånd och demokratistöd till de länder som dessa människor kommer ifrån.
Slutligen behövs det en tydlig definition av asylrätten, som är nära förknippad med Genèvekonventionen, för att få slut på den ekonomiska migrationen. Den måste även innehålla en skyldighet för asylsökanden att samarbeta under förfarandet. Detta kommer att undanröja den rättsliga grunden för bedrägerier när det gäller humanitära skäl.
Salvatore Iacolino
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! De ökande avslagen på visumansökningar å ena sidan och den senaste tidens kraftigt ökande migrationsströmmar å andra sidan innebär att rådet verkligen måste prioritera asylpaketet. Initiativet skulle, om det stöds av kommissionen, ha den positiva effekten att reglera en komplex fråga och skapa en enhetlig strategi för att verkställa den dom som vi diskuterar i dag. Det skulle också vara en möjlighet att undvika överföringar som dem vi har diskuterat i dag.
Vi är naturligtvis positiva till att skydda mänskliga rättigheter. Detta behov måste dock även förenas med en rigorös behovsprövning. Fru kommissionsledamot, eftersom situationen har blivit ohållbar måste vi nu börja försöka hitta positiva regler och en tydlig lagstiftning. Det här är ett viktigt steg som jag är övertygad om att vi med er hjälp kan överlämna till rådet för bedömning relativt snart.
Nathalie Griesbeck
(FR) Herr talman! Min fråga kommer att vara mycket kort, eftersom debatten har varit mycket intensiv och jag har en känsla av att vi alla delar samma oro, med undantag för vissa extrema element.
Jag skulle vilja fråga kommissionsledamoten hur hon tänker bemöta den ikonoklastiska idén om att bygga en mur mellan Turkiet och Grekland, även om det kan förklaras av det kraftiga tryck som landet är utsatt för och även om, som vissa kolleger har sagt, de människor som hamnar på förvarsenheter utsätts för särskilt svåra förhållanden.
Även om det står medlemsstaterna fritt att upprätta egna byggplaner - även om det innebär att bygga en mur, även om det är en orealistisk lösning - påverkas vi européer särskilt, dels cykliskt, av det som händer på ön Lampedusa och av de beslut som fattas av Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna, och dels strukturellt av de sydliga ländernas situation.
Det har därför blivit dags att snarast se över Dublinförordningen så att vi kan ta ett gemensamt ansvar för dessa situationer i hela Europa och visa solidaritet och humanism. Det enda sättet att göra detta på är att utarbeta en verklig europeisk asyllagstiftning, någonting som håller på att bli mer angeläget än någonsin.
Sergio Paolo Francesco Silvestris
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! De värderingar som EU bygger på - mänskliga och grundläggande rättigheter - kan inte ifrågasättas. Europadomstolens dom kräver vår omedelbara uppmärksamhet och snabba, effektiva åtgärder. Domen innebär att vi måste utarbeta, fastställa och genomföra en enhetlig strategi och ett gemensamt åtagande. Asylförfarandena måste åtgärdas omedelbart och på bästa möjliga sätt.
Vi får dock inte överge de gränsländer som måste ta itu med flyktingströmmar som inte bara påverkar dem själva utan i förlängningen även hela Europa. Gränsländerna kan inte själva stå för hela den kostnad och den organisation som krävs för att hantera asylansökningar som ofta kräver en hel del tid och lång och noggrann granskning. Dessa tidsramar och noggranna granskningar får inte påverka migranternas värdighet, som alltid måste skyddas under alla omständigheter.
Cecilia Malmström
ledamot av kommissionen. - (EN) Herr talman! Jag skulle vilja tacka alla som har talat under debatten. Domen är oerhört intressant men den undergräver inte helt och hållet Dublinsystemet, som det ser ut i dag. Det fungerar på det hela taget och innebär redan, oberoende av domen, att medlemsstaterna är skyldiga att upprätthålla grundläggande rättigheter. Domen belyser dock några viktiga frågor och därför finns det skäl att reformera och förbättra Dublinkonventionen.
Kommissionen har därför lagt fram förslag till förbättringar och det gläder mig att höra att ni arbetar med dessa och att ni också ser behovet av någon form av nödmekanism. Vi stöder er helt och hållet i det avseendet.
Vi måste också påskynda arbetet med att upprätta ett gemensamt asylsystem. De flesta här håller med om det och jag är mycket tacksam för ert arbete. Det bästa sättet att åstadkomma detta är att fortsätta arbeta, att offentliggöra rapporterna och uppmana rådet att börja förhandla.
I dag finns det alltför många skillnader mellan medlemsstaterna och det är inte hållbart. I en gemensam union, med gemensamma värderingar och en gemensam tillämpning av internationella normer och konventioner får det inte finnas sådana skillnader som det gör i dag. Människor måste behandlas anständigt. Vi måste se till att de mest utsatta skyddas. Vi behöver effektiva system så att människor inte hålls i förvar i månader, ibland år. Det är mycket plågsamt för individen och det är också mycket dyrt för samhället. Det måste vi förbättra. Återigen kan jag bara uppmuntra er och rådet att fortsätta att arbeta med detta.
När det gäller Grekland gör kommissionen en hel del för att hjälpa till. Den grekiska regeringen arbetar på sin handlingsplan. Det är en mycket ambitiös plan. Det har dock redan från början stått klart att det här inte kommer att lösas över en helg. Det finns långvariga problem. Vi är beredda att hjälpa till och det faktum att alla medlemsstater deltar i gränsförvaltningsbyråns arbete, men även har erbjudit andra typer av stöd - ekonomiskt bistånd eller teknisk expertis, tolkning, administrativ hjälp - visar att det finns en sann europeisk solidaritet.
Vi måste hjälpa Grekland, eftersom Grekland befinner sig i en oerhört pressad situation. Även det är en europeisk utmaning. Naturligtvis har Grekland huvudansvaret. Grekland har också gjort en hel del, men måste göra mer. Jag är inte övertygad om att ett stängsel eller en mur är någon lösning. Det finns andra reformer som är mycket viktigare. Vi arbetar också tillsammans med det nya europeiska stödkontoret för asylfrågor (EASO) i Valletta och med FN:s flyktingkommissariat (UNHCR).
Den senaste tiden har Turkiet visat sig vara både konstruktivt och samarbetsvilligt. Vi har slutfört förhandlingarna om ett återtagandeavtal efter åtta år. Jag hoppas att medlemsstaterna kommer att godkänna det när rådet håller sitt nästa möte i nästa vecka.
När det gäller de siffror som Cecilia Wikström efterfrågade så visar de siffror som jag har för perioden 2009-2010 att medlemsstaterna överlämnade 16 328 ansökningar till Grekland om att ta ansvar för eller återta migranter. Av dessa beviljades 12 638 (77 procent). Trots det verkställde medlemsstaterna endast 2 251 av dessa överföringar, vilket utgör knappt 14 procent.
Jag vill återigen tacka er för ert stöd för vårt arbete med asylpaketet. Lagstiftningsakterna ligger på bordet. Låt oss fortsätta att arbeta tillsammans - kommissionen, parlamentet och rådet - för att få det här gjort så snart som möjligt så att vi till sist får ett gemensamt europeiskt asylsystem.
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
