Återupptagande av sessionen
Ordföranden
Jag förklarar Europaparlamentets session återupptagen efter avbrottet den 12 mars 1999.

Justering av protokoll
Ordföranden
Protokollet från den 12 mars 1999 har delats ut.
Finns det några synpunkter?

Barón Crespo
Herr ordförande! Den 12 mars avled Yehudi Menuhin i Berlin. Han avled i den stad där han först segrade och till vilken han återvände 1945 för att som förste jude värna för en dialog med det tyska folket. Han var en sann europé, han ingrep till förmån för frihetskampen i Sovjetunionen, han var den förste att i Knesset lägga fram ett förslag om ett israeliskt-palestinskt förbund, han dirigerade Koncerten för fred i Sarajevo, han advocerade för utveckling och för kulturens införlivande i våra fördrag och tillsammans med parlamentet och kommissionen utvecklade han MUS-E-programmet. Tack vare detta program får mer än 3 000 barn från utsatta områden i Europeiska unionen lära sig tolerans genom musik, värme och kroppsspråk.
Herr ordförande, jag tycker att vi måste komma ihåg denne sanna europé och brittiske medborgare, och jag ber inte om en tyst minut just i dag eftersom jag tror att han helst hade velat se våra debatter avhandlas i harmoni. Jag vet att det en dag som denna kan vara svårt, men vi i kammaren är skyldiga att minnas honom.
Livliga applåder

Ordföranden
Tack så mycket, herr Barón. Jag tror nog att kammaren med sina applåder har visat att man instämmer med er, och med detta vidarebefordrar vi våra tankar till alla berörda.

Rübig
Herr ordförande! Jag vill upplysa er om att det för bara några dagar sedan skedde en våldtäkt följd av ett mord på rue Wirtz, och jag stöder era insatser för inrättandet av en polisstation, något som behövs snarast och som också befolkningen och det närmaste grannskapet har önskemål om.

Ordföranden
Herr Rübig! Jag har redan skickat två eller tre brev till berörda belgiska myndigheter, och jag kommer att fortsätta att insistera precis som ni begär.

Falconer
Herr ordförande! Jag hänvisar till protokollet för den senaste sammanträdesperioden i Strasbourg. På torsdagen frågade jag om vi kunde få litet information om den pågående dispyten rörande tolkarna och betalningen av deras löner. Jag har förstått att vi i dag skall diskutera lönerna för den övriga personalen, men jag tycker att vi bör ta en titt på tolkarnas situation. Fontaine lovade att det skulle finnas ett papper tillgängligt som förklarar den nuvarande situationen. Kan någon säga mig om detta är på gång?

Ordföranden
Herr Falcone! Jag är tacksam för er påminnelse. Ärendet behandlades vid den administrativa ledningens senaste sammanträde och en kommuniké där läget förklaras har utfärdats och skall omedelbart vidarebefordras för allas kännedom. Parlamentets administrativa ledning har givit generalsekreteraren order om att å parlamentets vägnar göra allt som går att göra för att så snart som möjligt lösa frågan.
Protokollet justerades.

Föredragningslista
Ordföranden
Det slutgiltiga förslaget till föredragningslista som utarbetats av ordförandekonferensen i enlighet med artikel 95 i arbetsordningen har delats ut.
Ärade kollegor, i enlighet med artikel 97 i arbetsordningen och med anledning av den senaste veckans händelser föreslår jag följande ändringar av arbetsplanen för dagens och morgondagens sessioner. Jag vill informera er om att rättelse av arbetsplanen redan har skett, ändringarna måste dock fastställas formellt.
Ordföranden läste upp ändringarna av arbetsplanen.

Fabre-Aubrespy
Herr ordförande! Ni nämnde just rådets uttalande om följderna av Europeiska kommissionens avgång såsom en punkt på föredragningslistan enligt den rättelse som delades ut till oss. Jag tror inte att denna ordalydelse överensstämmer med det som hände i förra veckan. Vi fick i själva verket bevittna en avgång - förvisso kollektiv - av kommissionens ledamöter. Det är ju för övrigt innehållet i den skrivelse som Santer sände till Gerhard Schröder, en skrivelse som har undertecknats enskilt av varje kommissionsledamot, vilket jag vill påpeka.
Jag tror att det är lämpligt att inte ge allmänheten fel intryck och framför allt låta den tro att misstroendevotum skulle ha godkänts. Det skulle ju ha varit en kollektiv avgång, om vi hade godkänt misstroendevotum, som jag föreslog med sextionio av mina kolleger. Det blev inte så. Det är således nödvändigt att på föredragningslistan sätta enskild avgång av kommissionens ledamöter, så att det inte blir något missförstånd eller någon förväxling hos allmänheten.

Ordföranden
Herr Fabre-Aubrespy! Jag tror inte att det finns något att invända mot att på föredragningslistan sätta " avgång av alla ledamöter i Europeiska kommissionen" . Det handlar inte om avgång av en eller två av kommissionens ledamöter utan av alla ledamöter. Avgången meddelas i ett enda dokument även om det undertecknats av var och en. Man kan således säga avgång av alla ledamöter i Europeiska kommissionen. Det finns ingenting som talar mot att vi låter denna punkt stå kvar på detta sätt.

Theato
Herr ordförande! I morgon står de Giovannis betänkande om kontroll av kommissionens utövande av sina befogenheter uppsatt på föredragningslistan. Budgetkontrollutskottet har uppmanat mig att föreslå här i plenisalen att betänkandet återförvisas till utskottet för institutionella frågor, eftersom det i budgetkontrollutskottet finns ett stort behov av samråd, med tanke på det som sägs i betänkandet om tillvägagångssättet, och om tillhandahållandet av och tillgången till information. Jag ber att vi röstar om huruvida frågan skall strykas från föredragningslistan eller ej, och om den kan återförvisas till utskottet för institutionella frågor. Jag har redan talat med ordföranden. Vi är av samma uppfattning, nämligen att en efterbearbetning är nödvändig till följd av de senaste dagarnas händelseutveckling.

Ordföranden
Fru Theato! Återförvisning till ansvarigt utskott kan bara begäras av en politisk grupp eller av 29 ledamöter. Har ni stöd av någon politisk grupp?

Müller
Herr ordförande! Ni kanske minns att jag redan på förra sammanträdet bad att grupperna och utskotten skulle få tillfälle att än en gång ta ställning till om detta relativt klena verk är den bästa lösningen. Därför stöder min grupp givetvis kravet på ett återförvisande.

De Giovanni
 Herr ordförande! Jag har begärt ordet för att stödja detta förslag därför att jag anser det helt befogat att man i den nya situationen kan diskutera ändringar i en överenskommelse som hade intressanta aspekter, men som självfallet kan förbättras ytterligare med den nya kommissionen. Även för min grupps räkning uttalar jag alltså mitt fulla stöd för detta förslag.
Ärendet återförvisades till det ansvariga utskottet.

Robles Piquer
Herr ordförande! Jag skulle vilja ställa en fråga till kommissionen, en fråga som jag tror att även många av mina kollegor vill ha ett svar på. Med anledning av kommissionens avgång har vi kunnat läsa att kommissionen ämnar expediera alla löpande ärenden, det vill säga inga lagstiftningsinitiativ m.m. kommer att tas, vilket är mycket förklarligt.
Min fråga lyder därför: Är löpande ärenden inkluderade i debatten om Agenda 2000, en debatt som man enligt ordförande Schröder och andra ämnar prioritera vid Europeiska rådets möte i övermorgon i Berlin? Kommissionen känner väl till frågan och jag skulle vilja veta om kommissionen menar att detta, trots dess stora betydelse, är ett " löpande ärende" .

Ordföranden
Låt oss inte inleda en debatt om detta just nu. Det är nog bättre om vi ber rådet besvara er fråga i sitt följande anförande, om ni tycker det passar sig. Likväl finns en juridiskt meddelande från parlamentet tillgänglig som behandlar ytterligheter av det här slaget och som jag kan ställa till ert förfogande.

Ephremidis
Herr ordförande! Jag har hört att såväl kommissionens som rådets ordförande kommer att vara här i dag och i morgon. Men just i dag och i morgon, allra senast i övermorgon, avgörs en ytterst viktig fråga, frågan om ett militärt ingripande i Kosovo, ett ingripande som skulle få oförutsägbara konsekvenser för freden över huvud taget och i synnerhet för freden på Balkan, och därför skulle ni kanske kunna ta ett initiativ, för att dessa båda organ skulle kunna göra ett uttalande. De skulle kunna informera parlamentet om Europeiska unionens ståndpunkt, om sin egen ståndpunkt, för att också parlamentet skall få komma till tals. Herr ordförande, det är ett historiskt ansvar...
Talaren avbröts av ordföranden.

Ordföranden
Herr Ephremidis! Det passar sig inte att debattera Kosovo nu. För det finns andra tillfällen. Just nu är det omöjligt.
Arbetsplanen fastställdes.

Uttalande av kommissionen
Ordföranden
Herr Santer, jag ger er ordet för ert uttalande.

Santer
Herr ordförande, mina damer och herrar ledamöter! Vi genomgår för närvarande en av de svåraste perioderna i de europeiska bygget. Det är mycket påfrestande tider för mig och de övriga ledamöterna i denna kommission, ur yrkesmässig och personlig synpunkt. Vi bistod den oberoende expertkommittén i dess arbete och agerade snabbt och utan att tveka genom att tillkännage vår kollektiva avgång, så snart som vi fick kännedom om dess slutsatser. Det var ett smärtsamt beslut, men nödvändigt, för att bevara kommissionen i egenskap av institution och Europeiska unionen i sin helhet.
Vi måste nu se till att ta lärdom av denna kris, som bör bli en katalysator för en djupgående och hållbar reform av de europeiska institutionerna. Jag hoppas att dessa händelser kommer att öppna väg för ett öppnare, ansvarigare och mer demokratiskt Europa. Ett Europa som kommer att visa prov på en ytterst fordrande offentlig etik. Det är vad de europeiska medborgarna och skattebetalarna väntar sig av oss.
Jag har tillkännagett kommissionsledamöternas avsikt att lämna sina ämbeten så snart som möjligt. I det avseendet är vi naturligtvis beroende av medlemsstaternas och parlamentets vilja att utse och godkänna våra efterträdare. Fram till dess anstränger vi oss att säkra en konfliktfri övergång. Vi kommer inte att ta nya politiska initiativ, men vi kommer att sköta de löpande och brådskande frågorna. Vi kommer att fullgöra våra institutionella och rättsliga skyldigheter. Jag anser att det är i alla institutioners intresse att de interinstitutionella förbindelserna inte störs.
Vad beträffar de oberoende experternas rapport angav jag redan från början att vi stödde arbetet och att vi skulle handla i enlighet med dess slutsatser. Vi höll ord och jag medger gärna att jag och mina kolleger häpet har konstaterat att så allmänna slutsatser, och av en sådan omfattning, har dragits från de undersökta fallen.
Herr ordförande, såsom många parlamentsledamöter för övrigt har medgett, har vi mer än någon före oss strävat efter att förbättra kommissionens arbetsmetoder. När jag tillträdde mitt ämbete för fyra år sedan bemödade jag mig omedelbart om att modernisera kommissionens administrativa kultur. Många av dessa reformer tillämpas nu. Jag beklagar att uppståndelsen under de senaste veckorna inte har gjort det möjligt att ge större uppmärksamhet åt de reformer som vi redan har inlett. Men det är kanske en av historiens lagar att kriser inte uppstår då saker och ting försämras, utan då de börjar att förbättras.
Vi måste nu gå framåt och ta lärdom av misstagen i det förgångna. Expertrapporten talar utförligt om " ansvar" . Det är ett oumbärligt begrepp för en modern offentlig förvaltning som känner ansvar inför sina uppdragsgivare. Jag är övertygad om att våra reformer innebär att saker och ting börjar ändras. Den framtida kommissionen bör gå ännu längre. Detta begrepp är faktiskt tillämpligt på samma sätt på alla institutioner. Det vill säga att det måste finnas en överensstämmelse mellan de uppgifter som man ger åt kommissionen, och de resurser som den tilldelas. Hurt stort det politiska trycket än är, bör kommissionen avstå från att åta sig nya uppgifter när den inte har mänskliga och ekonomiska resurser för att genomföra dem.
Herr ordförande, mina damer och herrar, jag önskar min efterföljare, som jag hoppas skall utses snabbt, lycka till med sin svåra uppgift. Jag önskar att Europaparlamentet ger honom sitt fulla stöd i det avseendet i unionens högsta intresse.
Applåder

Ordföranden
Tack, herr Santer. Kammaren uttryckte med applåderna sin uppskattning över den värdighet ni har handlat med under hela denna period. Tack.
Blandade reaktioner

Uttalande av rådet till följd av Europeiska kommissionens avgång
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är uttalandet av rådet till följd av Europeiska kommissionens avgång. Därefter inleds debatten.

Fischer
Herr ordförande, mina damer och herrar! Europeiska kommissionens avgång är ett svårt hållfasthetsprov i en tid då Europa står inför svåra beslut för den fortsatta utvecklingen, men kanske var det också en hälsosam chock.
Jag vill börja med att säga att Europaparlamentet förtjänar ett tack och ett erkännande. Det har eftertryckligen utövat sina parlamentariska kontrollbefogenheter, och det är bra. Utan det engagemang som har visats av många av parlamentets medarbetare i alla grupper skulle den hälsosamma process som vi nu befinner oss i aldrig ha kommit att inledas. Medborgarna i våra medlemsstater har rätt att förvänta sig att Europeiska unionens institutioner hanterar skattebetalarnas pengar på ett ansvarsfullt sätt.
Men jag vill poängtera att även kommissionen och dess medarbetare har gjort sig förtjänta av respekt och ett tack. Respekt, för att de har tagit på sig det politiska ansvaret för de förhållanden som framställs i den rapport som har utarbetats av oberoende experter, och kommissionen och dess medarbetare förtjänar vårt tack även för det arbete de under de senaste åren har presterat för Europeiska unionens befästande och utvidgning. Under deras mandatperiod har man fattat strategiska beslut för den europeiska enighetsprocessen, som kommissionen i avsevärd utsträckning har bidragit till, liksom till införandet av euron och inledandet av den pågående utvidgningsprocessen.
Där ingår inte minst Agenda 2000. Det arbete som har inletts på det området måste avslutas av kommissionen, och jag hoppas att det kommer att ske inom kort. Europa och ordförandeskapet, alla måste vi kunna förlita oss på en funktionsduglig kommission den närmaste tiden. Kommissionens avgång visar att det i Europa håller på att ske en långsam, men kontinuerlig framväxt av en europeisk offentlighet och ett stärkande av de demokratiska parlamentariska elementen. Jag är övertygad om att demokratins principer har bestått ett hållbarhetsprov, och det vill jag varmt välkomna.
Applåder
De beklagansvärda fel som nu har avslöjats får emellertid inte bringa hela institutionen i vanrykte. Kommissionen har sedan Europeiska gemenskapen grundades för över 40 år sedan varit den viktigaste institutionen för ett ständigt framåtskridande av den europeiska integreringen. Den har på ett opartiskt sätt fått företräda samtliga 15 medlemsstaters intressen, och den måste även framöver vara en motor och initiativtagare till utvecklingen av den europeiska politiken. Vi får inte misstro den institution som i våra staters historia saknar föregångare, om vi - och det råder det väl ingen tvekan om - vill förverkliga unionens mål.
Europeiska unionen behöver - och det snarast - en stark och handlingskraftig kommission. Det som nu behövs är en grundlig och heltäckande reform, och en sådan har redan påbörjats av ordförande Santer. Även det förtjänar ett erkännande. Både programmen MAP 2000 för en modernisering av administration och personalpolitik liksom SEM 2000 om sund ekonomisk förvaltning utgör steg i rätt riktning.
Kommissionens interna kontrollmyndighet UCLAF måste bli ett oberoende kontrollorgan. Hur kommer det då att bli i fortsättningen? Det avgörande är att Europeiska unionen i denna svåra fas visar prov på sin handlingsförmåga. Inför Europeiska rådets extra möte i Berlin säger man: Det tyska ordförandeskapet kommer att satsa allt för att man i Berlin skall kunna enas politiskt om en helhetskompromiss beträffande Agenda 2000. I dag är det viktigare än någonsin att mötet i Berlin blir en framgång!
Applåder
Den här veckan kommer - låt mig få tillägga det - att bli en av de avgörande för Europa, för vi har inte bara Berlin, utan den här veckan står vi tyvärr också inför ett tillspetsat läge i Kosovo. Vi har kommissionens avgång. Om man slår ihop de tre kriserna inser man vilken stor utmaning vi, de enskilda staterna, kommissionen, Europeiska rådet och parlamentet, för närvarande måste ta itu med i Europa, och samtidigt vilket stort ansvar vi måste ta för att gemensamt kunna övervinna dessa kriser. Förbundskansler Schröders rundresa och gårdagens överläggningar i rådet (allmänna frågor) har övertygat oss om att alla medlemsstaterna är angelägna om en framgång. Kommissionens avgång utgör varken ett politiskt eller rättsligt hinder för att vi i Berlin skall uppnå den framgång som vi alla eftersträvar. Kommissionen kommer i enlighet med fördraget att sköta sina åtaganden fram till dess att den ersätts av en ny kommission. Det är en nödvändighet för att en stabil övergång skall kunna garanteras.
Jag är säker på att Berlin kommer att bli en framgång och att Agenda 2000 också formellt kommer att avslutas under parlamentets nuvarande mandatperiod. Förutsättningarna för detta har skapats genom den kontinuerliga kontakten under arbetets gång mellan Europaparlamentet, ordförandeskapet och kommissionen. Givetvis kommer Europeiska rådet i Berlin även att få ta konsekvenserna av kommissionens avgång.
Man kan redan i dag, utan att på något sätt vilja förekomma de säkert allt annat än enkla överläggningarna mellan stats- och regeringscheferna, konstatera följande: De beslut som krävs för att tillsätta en ny kommission måste fattas i ett svårt politiskt och rättsligt läge: en övergång från det nu gällande Maastrichtfördraget till Amsterdamfördraget, de konstitutionella frågor som uppstår i samband med det, över huvud taget det faktum att vi för första gången har att göra med alla dessa frågor.
Rådets ordförandeskap har stor förståelse för det förslag från rådets ordförande som stöds av samtliga grupper, enligt vilket förfarandet med att utse en kandidat till Europeiska kommissionens ordförandeskapsämbete skall inledas så snart som möjligt. Enligt det förslaget skulle Europaparlamentet kunna godkänna nomineringen av kommissionens nya ordförande på sitt sammanträde i april och sedan i maj - och då är detta ett mycket ambitiöst förlopp - godkänna den nya kommissionen.
Applåder
Men då dyker ett särskilt problem upp, nämligen frågan om för hur lång tid kommissionen skall tillsättas, i samband med att det nuvarande Europaparlamentet skall övergå till det parlament som kommer att väljas, och som enligt vad jag har hört skall sammanträda den 20 juli, och det nya parlamentets beslut med full suveränitet varken kan eller får föregripas.
De beslut som skall fattas kommer att få stora politiska konsekvenser. Jag kan försäkra er om att det ligger i rådsordförandeskapets intresse att i nära samarbete med Europaparlamentet erbjuda parterna i Europeiska unionen och den nuvarande kommissionen en snabb och konstruktiv lösning.
Stats- och regeringscheferna kommer ingående att ägna sig åt frågan efter det inledande förfarandet i Berlin och - eventuellt - också åt personalfrågan. Rådets ordförandeskap kommer redan innan Europaparlamentets sammanträde i april att försöka uppnå en politisk enighet bland stats- och regeringscheferna om en kandidat som ni sedan kan få namnet på i god tid före ert aprilsammanträde.
Den senaste utvecklingen ger också anledning att - förutom lösningen på de akuta frågeställningarna - vidare fundera över - även med tanke på en utvidgning av Europeiska unionen - hur arbetsmetoderna och sammansättningen av unionens organ skall se ut i fortsättningen. Protokollet till Amsterdamfördraget om organen liksom de relevanta slutsatserna från Europeiska rådet i Luxemburg, Cardiff och Wien bildar ramar för detta.
Rådets ordförandeskap kommer inom kort, med hänsyn till Europeiska rådet i Köln, att lägga fram förslag på hur och när man skall ta sig an de institutionella frågor som det inte finns någon lösning på i Amsterdamfördraget, frågor som måste regleras inför en utvidgning. Men det är möjligt att vi måste gå längre än så. Det är när allt kommer omkring viktigt att fortsätta bygga ut den demokratiska kontroll som parlamentet så effektivt har utövat. Förtroendet för institutionerna, och det innebär en möjlighet i samband med krisen, måste återställas helt, för händelser som dessa får inte upprepas. Annars kommer den europeiska enighetstanken att bli avsevärt lidande.
Vi måste i samband med reformerna också ta hänsyn till den betydelse och den roll som organen har i unionens författningsstruktur. Kommissionen är med sitt monopol på lagstiftningsförslag ett viktigt instrument för den europeiska lagstiftningen, som det i slutändan är rådet tillsammans med parlament som ansvarar för. Kommissionen har dessutom ett verkställande ansvar och den behörigheten fastställs i fördraget och i sekundärrätten. Man måste i samband med reformerna i större utsträckning se till att kommissionen inte ständigt åläggs nya uppgifter, utan att samtidigt förses med de konkreta, personella och finansiella medel som detta kräver.
Applåder
Jag hoppas att vi gemensamt kan förklara det för befolkningen i våra hemländer, också i den europeiska valstriden, för här möter jag - åtminstone i Tyskland - en viss motsägelsefullhet mellan beredskapen att ställa ytterligare medel till förfogande på europeisk nivå - något som är nödvändigt i samband med de utökade uppgifterna - där inte detta kan uppnås genom den ekonomiska verksamheten - och den diskussion som sedan följer där hemma. Jag anser, att om man verkligen menar allvar, är det dessa konsekvenser som man får ta av denna kris, att man också ställer medel till den nya kommissionens förfogande, så att den kan garantera ett riktigt genomförande.
Applåder
Syftet med varje framtida reform måste vara att stärka den demokratiska kontrollen och legitimiteten hos den verkställande och lagstiftande makten på unionsnivå. Det är inte bara ett krav enligt författningstraditionen i samtliga medlemsstater. Det är också en ovillkorlig förutsättning för unionens framtida funktionalitet. Krisen ger oss dessutom möjlighet att påskynda de nödvändiga reformerna och, vilket jag hoppas, utforma dem på ett djupare plan än det först var tänkt. Vi måste, ja vi kan gemensamt utnyttja den möjligheten i Europas intresse!
Applåder

Green
Herr ordförande! Den senaste veckans händelser har avslöjat - kanske för första gången någonsin - ett uttryck för en " all-europeisk allmän åsikt" . Om vi behövde ett bevis för den misstänksamhet som, tråkigt nog, i princip alla våra medlemsstater känner gentemot Europeiska unionens institutioner, så fanns det i den kollektiva suck av lättnad och till och med uppsluppenhet som hördes i alla medlemsstater efter Europeiska kommissionens avgång.
Det är viktigt att redan från början fastslå att kommissionens avgång förra måndagen inte berodde på att expertkommittén hade funnit de tjugo kommissionärerna skyldiga till personligt bedrägeri. Det var i stället motsatsen. Man rentvådde uttryckligen de tjugo från sådana anklagelser och beskyllningar. Vad gäller svågerpolitik, så fann man bara en kommissionär överväldigande skyldig till favoriserande när det gällde arbete som inte låg inom kommissionärens ansvarsområde. Man kritiserade starkt två andra för dåligt omdöme i samband med anställningen av vänner eller släktingar, samtidigt som man erkände att korrekta anställningsförfaranden hade tillämpats, och att det arbete de hade sysslat med hade haft anknytning till Europeiska unionen.
Vi bör också känna till att de anklagelser mot övriga kommissionärer som bollades fram och tillbaka i denna kammare under december och januari kraftfullt tillbakavisades. Det är viktigt att denna kammare är vuxen nog att erkänna detta faktum.
Expertgruppen var emellertid bestämd i sina slutsatser rörande Europeiska kommissionens förlust av kontroll över förvaltningen, och det var rätt och riktigt mot bakgrund av slutsatserna att kollegiet fattade beslutet att avgå.
Min grupp förväntar sig nu att den oberoende expertgruppen slutför den andra delen av sin rapport om Europeiska kommissionens struktur. Jag vill tala om att jag oroar mig när jag hör dem som säger att expertgruppen nu har gjort sitt arbete, och att det räcker med det. Jag vill varna för dessa åsikter. Jag är misstänksam vad gäller deras motiv och uppbackning. Jag tror att det skulle vara mycket lämpligt för vissa om den oberoende expertgruppen förhindrades från att ingående undersöka arbetssättet i olika generaldirektorat. Jag ber därför denna kammare att se till att gruppen får arbetsutrymme, och att Europeiska kommissionens generalsekreterare uppmanas att säkerställa att hans tjänstemän på alla nivåer samarbetar maximalt för att underlätta utarbetandet av rapporten.
Min grupp anser att den andra rapporten måste innehålla en bredare granskning av kommissionens kultur, praxis och förfaranden. Vi vill att man bl.a. tar upp hur tilldelningen av finansiella kontrakt går till samt förfarandet rörande kontrakt för anställning av tillfällig personal för genomförande av program samt att man följer upp anklagelser om bedrägeri, bristfällig förvaltning och svågerpolitik när det gäller personal. Det finns ingen risk för att expertgruppen kommer att avlägsna eller på något sätt återkalla denna kammares befogenheter. Om man tror detta visar man brist på förtroende för vårt arbete.
Denna rapport och den som följer handlar om något helt annat. Det är ett förfarande och en process som inte är okänd i våra medlemsstater i fråga om att då och då granska den kultur som genomsyrar förvaltningen och de verkställande organen i respektive land. Nu är det dags att se framåt.
Europeiska kommissionen har inte för vana att avgå. Detta är, trots allt, första gången i vår 42-åriga historia som detta har hänt. Om vi skall visa att Europeiska unionen kan vara annorlunda, om vi skall ta tillfället i akt, så måste vi uppmana stats-och regeringscheferna som träffas i Berlin på onsdag att omedelbart utnämna sin kandidat till posten som ordförande för Europeiska kommissionen. Det är fullständigt otänkbart att Europeiska kommissionen, som nu har avgått, bara skall fortsätta som om inget har hänt fram till slutet av dess mandatperiod.
Vi vill inte bara att kommissionens ordförande skall ersättas, utan vi vill snabbt ha en ny kommission som har ratificerats på ett korrekt sätt av detta parlament, genom tillämpning av de befogenheter som vi kommer att få genom Amsterdamfördraget.
Mot denna bakgrund bör Europeiska rådet föreslå en erfaren, kompetent kandidat som vill främja djupgående reformer med en tydlig vision och linje, med ett program för att förverkliga detta, och med en obefläckad bakgrund. Det är uppenbart att kommissionens nya ordförande också måste ta itu med det politiska ledarskapet och inte bara kommissionens politiska ansvar.
Detta parlament måste också inse hur ovanlig denna situation är. Vi kan inte bara föra en konstitutionell eller institutionell debatt om torra förfaranden och ställa upp byråkratiska hinder mot förändringar. Om Europeiska rådet och Europaparlamentet skulle gå samman och utnämna en ny kommission som visar att den är redo att tjäna det europeiska folket, skulle påverkan på den allmänna opinionen i Europa vara avgörande för att återuppliva visionen om Europa.
Kolleger! Vårt ansvar är nu att se till att rådet tar upp tre punkter. För det första vill vi se att man vidtar omedelbara åtgärder för att visa att man tar tillfället i akt; vi hoppas att rådet godtar de möjligheter som Europaparlamentet tillhandahåller genom arbetet i den oberoende expertgruppen. Den första punkten gäller således omedelbara åtgärder. För det andra måste man insistera på att Amsterdamfördraget tillämpas, oavsett om det formellt har trätt i kraft eller inte, som det sätt på vilket detta parlament kommer att använda sina befogenheter när det gäller att godkänna den nya kommissionen. För det tredje bör man finna en stark kandidat till posten som ordförande för Europeiska kommissionen, fastställa en tidtabell när den nya kommissionen bör vara funktionsduglig och formulera ett starkt och tydligt reformprogram. Det är dessa punkter vi skall beakta vid våra överläggningar under de kommande två dagarna. Jag är säker på att detta är det resultat som medborgarna i Europeiska unionen vill se av den kris som för närvarande sysselsätter oss. Om vi arbetar tillsammans, tror jag att vi nu har en möjlighet att visa en ny väg mot framtiden, ett nytt Europa inför nästa årtusende.

Martens
Herr ordförande, ärade kolleger! Jag vänder mig i första hand till rådets ordförande. Som ni har märkt, så är det uppenbart att Europaparlamentet har spelat en särskild roll i den här krisen. Expertkommittén har också erkänt det. Parlamentet har sedan över ett år reagerat snabbt på grundval av revisionsrättens rapporter. Det kan inte sägas om rådet. Det står rent ut i rapporten från expertkommittén att rådet har försummat sina plikter i hela det här ärendet.
Därför är det viktigt att vi kommer ihåg fakta. För över ett år sedan, i mars 1998, sköt parlamentets budgetkontrollutskott, på grundval av Elles betänkande, upp beslutet om beviljande av ansvarsfrihet för budgeten 1996 och bad Europeiska kommissionen vidta de åtgärder som behövdes före mitten av september. I oktober 1998 antog Europaparlamentet en resolution om oberoende, funktion och stadgar för den bedrägeribekämpningsenhet som skulle ersätta UCLAF. I december förra året kunde kommissionen ännu inte tillmötesgå Europaparlamentets krav. PPE-gruppen lade då fram ett åtgärdsprogram, som skulle genomföras inom tolv månader, för förnyelse av Europeiska kommissionen före den 1 januari 2000. Vi yrkade då på ett oberoende organ för bedrägeribekämpning, för ändring av tjänsteföreskrifterna, för en uppförandekod för kommissionärer och högre tjänstemän, för personligt politiskt ansvar för kommissionens ledamöter och för en inkomstredovisning från kommissionärerna. Den socialdemokratiska gruppen ställde inte dessa vitala frågor. Den röstade för ansvarsfriheten. Den lämnade efteråt in ett misstroendevotum som egentligen var ett förtroendevotum.
Ihållande applåder från högersidan
I januari 1999 bad vi att Cresson skulle ta sitt politiska ansvar och avgå. Även detta vägrades och sedan bildades expertkommittén. Jag medger att en majoritet av min partigrupp inte röstade för det. Men, och lyssna noga ärade kolleger, expertkommittén bekräftade och kompletterade resultaten från budgetkontrollutskottet och bestyrkte de ståndpunkter som vi i PPE-gruppen hade intagit.
Lyckligtvis kan kommissionärerna varken beskyllas för bedrägeri eller personlig vinning, men vi har en förödande del i expertkommitténs rapport, nämligen punkt 9.9.2.. Kommissionärernas argument att de inte kände till problem som ofta var kända till och med på högsta officiella nivå inom deras avdelningar innebär ett erkännande av att de politiska myndigheterna inte längre har kontroll över den administration som de förväntas leda. För den här bristen på kontroll är i första hand både de enskilda kommissionärerna och kommissionen som helhet i hög grad ansvarig. Vad flera i många år omedvetet haft på känn har genom den här rapporten från expertkommittén blivit en fullt medveten vetskap.
Den nuvarande kommissionen har också stött emot det ansvar som den förra kommissionen har tagit. Rapporten från expertkommittén visar datumen: 1990: turism; från och med 1992: programmen för Medelhavsområdet, det humanitära biståndet, utbildningen med Leonardo da Vinci-program, säkerheten. Expertkommittén säger att kontrollorganen är en enda röra och att förfarandet tar för lång tid och att personalpolitiken är en maskin som man inte längre kan behärska.
Jag vill här, ärade kolleger, öppet hylla ordförande Jacques Santer för hans personliga integritet. Jag vill här säga att den här kommissionens politiska resultat är imponerande: den gemensamma valutan, sysselsättningen, förberedandet av utvidgningen och förberedandet för Agenda 2000. Jag vill här betyga att de reformer som Santer har föreslagit, bland annat uppförandekoden, var imponerande reformer. På grund av allvaret i experternas rapport var det inte möjligt och vi uppskattar därför också att ni tog de politiska konsekvenserna av denna rapport från expertkommittén.
Och nu? Till fru Green säger jag: vi är beredda att låta expertkommittén fortsätta arbeta fram till månaden april, men i den omfattning att vi vid vår sista sammanträdesperiod i maj har tillräcklig underbyggnad för att bedöma arbetet. Vi kommer snart att diskutera den punkten i ordförandekonferensen.
För det andra, och då vänder jag mig på nytt till rådets ordförande, så har kommissionen själv sagt i ett statement den 17 mars: we urge the memberstates to appoint a new Commission without delay . Vi ber er att i Berlin utse kommissionens nya ordförande och att det åtminstone kommer en ny kommission före det europeiska valet. Denna kommission, vilket fördrag som än tillämpas, Maastricht eller Amsterdam, sitter kvar till början av januari 2000. Därefter, och efter Europavalet hoppas jag, måste ett nytt beslut fattas av Europeiska unionens regeringskonferens.
Vi vill att det omedelbart görs något åt reformerna. Vi gör oss inga illusioner. De här reformerna kommer att ta åratal men de måste inledas omedelbart. Vi vill att även kommissionsledamöternas enskilda politiska ansvar tas upp vid den nya regeringskonferens som ni tillkännagivit. Samt att de åtgärder som vi sedan diskussionerna under Theatos ordförandeskap med James Elles som föredragande år 1998, att alla dessa nu blir verklighet. Det kommer att ta tid, men det är nu dags att bygga upp ett nytt förtroende.
Vi behöver en stark kommission. Den övervakar fördragen. Vi behöver en kommission som avlägger räkenskap, avlägger räkenskap för parlamentet. Vi behöver en kommission som mer än någonsin, som det anges i fördraget, är oberoende, öppen och som främst strävar efter att försvara unionens allmänna intressen. Många pratar, även här i kammaren, hela tiden om att det är bra för deras land. Vem pratar om Europeiska unionens allmänna intressen, om dess bien commun , den europeiska union som nu befinner sig i en djup kris? Den här krisen kan också vara en utmaning, är en utmaning, inte bara för den nya kommissionen utan även för oss alla. Låt oss försöka göra den här krisen till en verklig utmaning och blåsa nytt liv i Europeiska unionen.
Applåder från PPE-gruppen

Cox
Herr ordförande! Detta har varit en helt unik vecka i och med hela Europeiska kommissionens avgång. Denna avgång följer på den fällande rapporten från den oberoende expertkommittén, i vilken sägs att kommissionen i allt för många fall hade förlorat kontrollen, och där allt för få personer var beredda att ta ett personligt ansvar för sitt offentliga handlande.
Jag tror att Jacques Santer är en anständig man. Hans kommission åstadkom en rad positiva och strategiska ting: införandet av euron, undertecknandet av Amsterdamfördraget, utarbetandet av Agenda 2000, inledandet av utvidgningsförhandlingarna. Santers kommission har, ironiskt nog, delvis själv blivit ett offer för sin egen vilja att granska bedrägeri och korruption inom kommissionen. Den har delvis blivit ett offer för den kaotiska, bristfälligt förvaltade tillväxten av ansvarsfrågor under Delors-åren.
Till slut var det emellertid kommissionen själv som orsakade sitt eget fall. Under de senaste tolv månaderna har Jacques Santer, i samband med hur ärendena har skötts med denna kammare, osvikligt om än omedvetet lett sin kommission till den kris som uppstod förra veckan.
Vid varje kritisk punkt under denna period har han fått kommissionen att för detta parlament lägga fram lösningar som - om de hade erbjudits från första början - kanske hade fungerat. När det kom till kritan, och alltid vid detta stadium, visade de sig vara för kraftlösa och för sent påtänkta. För sina egna politiska felbedömningar har Jacques Santer betalat det högsta politiska priset, och tillsammans med honom har hans kolleger avgått.
Om detta har varit en svår vecka för Europeiska kommissionen, så har det varit en bra vecka för den europeiska demokratin. För parlamentet har hela denna debatt inneburit en ny mognad när det gäller att förstå våra demokratiska rättigheter och vår kapacitet och plikt att handla i allmänhetens intresse, eftersom vi företräder medborgarna. Europeiska unionens ledarskap måste oftare granskas ur ett demokratiskt perspektiv och vara mer ansvarigt inför medborgarna. Vi menar att vi har passerat en ny och oåterkallelig gräns vid denna process. Jag kan tillägga att denna gräns skulle vi aldrig ha passerat om vi hade följt den mjuka linje som rekommenderades av vissa i denna kammare i december förra året.
Europaparlamentet är inte längre villigt att betraktas som en mindre betydelsefull part när det gäller beslutsfattande i Europeiska unionen. Det är inte så att parlamentet skall vara den ledande institutionen, men från och med nu måste det åtminstone vara jämbördigt med de andra institutionerna.
Vi är nu mitt uppe i skapandet av en ny, godtagbar minimistandard på europeisk nivå för offentlig förvaltning och för institutioner som inte tillåter kulturell särskildhet. Att anställa sin tandläkare för att utföra arbete av tveksamt - om något - värde för gemenskapen är inte godtagbart.
Herr ordförande, tillåt en engelsktalande uttrycka sig på franska för att föreslå att Molières språk berikas med ett nytt typiskt europeiskt begrepp: le berthelisme , som innebär att få en fiktiv anställning på bekostnad av de europeiska skattebetalarnas pengar. Franska akademins odödliga medlemmar skulle i ordboken sålunda kunna föreviga detta ord, som inte skulle kunna betecknas som frangelska av puristerna. Och jag skulle för övrigt aldrig ha vågat provocera akademins odödliga medlemmar på ett sådant sätt.
I förra veckan bestraffades den kommission där vissa av ledamöterna slagit in på berthelisationsvägen, och vi kommer i framtiden alltid att vara beredda att ange en kommission som återigen skulle lida av Berthelotsyndromet.
Herr ordförande! Uttrycket berthelisme är naturligtvis inte begränsat till maktens korridorer i Europeiska kommissionen. Europaparlamentet måste ta tillfället i akt och städa upp i sitt eget hus.
Vi befinner oss i riskzonen när det gäller utnämningen av högre tjänstemän. Detta gäller också fortfarande frågan om ledamöternas reseersättningar, fram till dess att systemet har fått en rejäl översyn. Vi tillämpar ännu inte den öppenhet som vi kunde eller borde göra när det gäller utgifterna för våra enskilda grupper eller gemensamma utgifter som finansieras med skattemedel. Vi kan inte begära att andra institutioner skall göra något som vi inte kräver av oss själva.
De nya uppförandenormerna inom gemenskapen måste i lika hög grad tillämpas av Europaparlamentet som av varje framtida kommission. ELDR-gruppen noterar den underförstådda kritiken av rådet i dess roll som en av den budgetansvariga myndighetens två armar, när det gäller dess misslyckande att på ett tillbörligt sätt beakta de kritiska rapporter som har utarbetats av Europeiska revisionsrätten om turistpolitiken i samband med Med- och ECHO-programmen. Detta misslyckande av rådet att ta politiskt ansvar bör ge upphov till en viss blygsamhet i vissa av våra huvudstäder, där man verkar se de senaste dagarnas avslöjade misslyckanden som något helt unikt bara för Europeiska kommissionen. I detta avseende noterar vi bekymrat hur relativt lättvindigt rådet beviljade ansvarsfrihet för 1996, och vi beklagar djupt att rådet beviljade ansvarsfrihet för 1997, vilket skedde på samma dag som expertkommitténs rapport offentliggjordes, dvs. alltför tidigt enligt vår mening. Det är inget gott exempel på äkta ansvarstagande.
Den stora frågan just nu är: Hur skall vi gå vidare? ELDR-gruppen anser att den Santerledda expeditionskommissionen har förlorat sitt politiska och moraliska bemyndigande att handla, så den måste avgå omedelbart och ersättas med en tillfällig kommission under resten av mandatperioden. Utnämningen av den nya kommissionen från och med år 2000, som skall ske i januari nästa år, tycker vi lämpligen är en uppgift för det nya parlamentet med ett nytt mandat, med ny mandatfördelning och med nya befogenheter enligt Amsterdamfördraget. De befintliga fördragen tillhandahåller redan ett sätt, och om rådet handlar enligt andan i Amsterdamfördraget, så kan vi gå vidare genom att utnämna en tillfällig kommission.
Låt mig bara förtydliga att en återutnämning av Jacques Santer eller Edith Cresson, eller några andra till denna tillfälliga kommission, är inte godtagbart för ELDR-gruppen mot bakgrund av den senaste tidens händelser. Sådana utnämningar skulle bara riskera att provocera fram ännu djupare kriser.
Den liberala gruppen har ständigt argumenterat för ett individuellt ansvar inom ramen för kollegialitet. Därför skär vi inte heller alla ledamöter i den avgående kommissionen över en kam. Vi är beredda att bedöma var och en efter hans eller hennes individuella meriter, i tron att alla inte var personligt ansvariga för vissas oförmåga eller inkompetens.
Låt mig på min grupps vägnar ta tillfället i akt och önska rådets ordförande lycka till vid mötet i Berlin, och säga att vi hoppas att ni kommer att nå målen i Agenda 2000 som nu är viktigare än någonsin. Men låt mig också till sist säga att när vi skall utse en tillfällig och framtida kommission, så vill min grupp, som har befunnit sig i frontlinjen när det gäller att kritisera den nuvarande kommissionen, klargöra att vi verkligen vill se en stark och oberoende politisk kommission. Varje försök att försvaga den i framtiden kommer vi att motsätta oss enligt parlamentariska villkor. Kommissionen måste reformeras. Unionen behöver en stark, oberoende, politiskt reformerad kommission.

Pasty
Herr ordförande, kära kolleger! De allvarliga funktionsstörningar som har konstaterats i förvaltningen av vissa verksamhetssektorer i kommissionen, och som framhävts genom den oberoende expertkommitténs rapport, ledde till att kommissionen avgick kollektivt i enlighet med fördragen. Det är ett ansvarsfullt och modigt beslut.
Samtidigt som Santerkommissionen kan berömmas för obestridliga framgångar, såsom att förbereda och ledsaga införandet av den gemensamma valutan på planerad dag, är denna kollektiva avgång utan motstycke inledningen till en allvarlig institutionell kris som går långt bortom ifrågasättandet i denna sak av vissa personer, europeiska kommissionsledamöter eller tjänstemän.
De flesta av de konstaterade sakförhållandena, som hade lett till de oförsvarliga övertramp som rapporten bringade i dagen, härstammar från den föregående kommissionens förvaltning, en kommission som inte har bestraffats. Kära kolleger, jag uppmanar er härvid att i expertrapporten åter läsa igenom kapitlet om säkerhetsbyrån, som inrättades 1990 och direkt lydde under den dåvarande kommissionsordföranden.
Mer allmänt bör vi beklaga att samtliga - jag säger just samtliga - av unionens institutioner har gett efter för en sorts bulimi, vilket har lett till att vissa insatsområden avsevärt har utvidgats: regionala strukturstöd, utrikesinsatser, Med-, Phare- och Tacis-programmen, humanitär nödhjälp, programmen för återuppbyggnad av f.d. Jugoslavien, normanpassning av kärnkraftverk i Öststaterna - tyvärr är denna förteckning inte uttömmande - utan att administrativa strukturer och förfaranden har anpassats för att bemöta de nya befogenheterna och utan att en finanskontroll värd namnet har inrättats.
Ansvaret för denna avvikelse åligger inte bara kommissionen utan också Europaparlamentet och rådet, vilka inte bara har godkänt utökningen av kommissionens aktionsradie utan ofta bett om det. Det är således en helhetsreform av hela den institutionella uppbyggnaden vi nu måste ta itu med.
Hur skall vi klara oss ur den institutionella krisen? I första hand måste vi öka reformprocessen för institutionerna, ett problem som tyvärr föll bort vid förhandlingen om Amsterdamfördraget. Denna reform är också ett villkor för utvidgningen. Det är redan nu nödvändigt att fastställa en tvingande tidsplan och en tidsgräns, som skulle kunna vara den 1 januari 2002.
Vi måste därefter ta tillfället i akt, då en ny ordförande och en ny kommission utses, och åter koncentrera institutionens åtgärder på dess väsentliga befogenheter, såsom de anges i fördragen, med ett strängt iakttagande av subsidiaritetsprincipen. Det vore också önskvärt att ordna en överföring av förvaltningsbefogenheterna på medlemsstaterna och de partnerstater med vilka Europeiska unionen har ingått associeringavtal genom att snarare stärka gemenskapsorganens tillsynsbefogenheter än deras direkta förvaltning.
Kommissionens nya ordförande bör hur som helst satsa på ett åtgärdsprogram i den riktningen och försvara det inför Europaparlamentet, vars godkännande han måste erhålla. Kommissionens nya ordförande bör i täten för en förnyad kommission städa upp inom institutionen, det vill säga skära av alla döda grenar och slutföra de disciplinära och straffrättsliga förfarandena till följd av de avslöjade bedrägeri- och korruptionsfallen. Det finns för närvarande tjugoåtta generaldirektorat och kontor, förutom de decentraliserade kontoren. Det är alldeles för många och antalet borde avsevärt minskas, för det handlar om lika många feodalsystem. Idag gäller det inte att skapa nya platser för europeiska tjänstemän utan helt enkelt att i effektivitetshänseende reformera förvaltningsförfarandena.
De grundläggande reformer som rekommenderas av expertkommittén och revisionsrätten bör genomföras omedelbart. För det första borde en effektiv och oberoende finanskontroll inrättas som strängt tillämpar budgetförordningen, med pålitliga revisionsmekanismer. För det andra borde ett interinstitutionellt organ - parlamentet, rådet, kommissionen - skapas för att säkra uppföljningen av rekommendationerna från revisionsrätten, som avslöjar felanvändning av gemenskapsanslagen. För det tredje borde ett förfarande för tecknande av kontrakt upprättas som är fullständigt öppet och som innebär verkliga fackmän anlitas.
För att undvika ofta förekommande korruptionsfrestelser bör denna personal regelbundet förnyas, vilket hittills inte har varit fallet. För det fjärde borde rekryteringsförfarandena reformeras för att undvika måttbeställda anställningsprov som underlättar svågerpolitik och vänskapskorruption.
Alla dessa åtgärder bör genomföras så snabbt som möjligt. Amsterdamfördraget, som skall träda i kraft den 1 maj, har emellertid ändrat Europaparlamentets bekräftelseförfaranden. Det vore således önskvärt att inte inleda förfarandet före denna dag. Likaså vore det för övrigt politiskt att föredra att det parlament som väljs i juni utövar de nya befogenheterna, vilket skulle kunna leda till att vi tidigarelägger det konstituerande sammanträdet i juli. Det är slutligen rådets och parlamentets, det vill säga unionens politiska institutioners, sak att agera i nära samråd så att en europeisk union, som är stärkt i sina strukturer och som har återfått legitimiteten för sina handlingar, reser sig ur den aktuella krisen.
Vi förväntar oss av regeringarna att de inte än en gång skyggar för sitt historiska ansvar att reformera samtliga europeiska institutioner för att göra dem mer demokratiska och effektivare, så att de kan anta de utvidgnings- och globaliseringsutmaningar som i dag är de främsta motorerna för den politiska uppbyggnaden av ett stort Europa.
Applåder från UPE-gruppen

Puerta
Herr ordförande! Europeiska unionen står helt klart inför sin största institutionella kris någonsin. Ansvaret faller i första hand på Europeiska kommissionen, men även medlemsländernas regeringar måste ställas till svars, eftersom inte tillräckliga resurser har givits kommissionen sedan 1994. Rådet måste också ta sitt ansvar då man under den här krisen har varit totalt frånvarande.
Kommissionen har misslyckats med precis det mål som ordföranden utstakade i början av sin mandatperiod. Man skulle agera mindre för att agera bättre. Om krisen bidrar till att allmänheten ändrar uppfattning och till en förstärkning av öppenheten, så har i alla fall ett steg i rätt riktning tagits. Europeiska unionen blir mer demokratisk.
Europaparlamentet, som medborgarnas företrädande institution, går starkare ut ur krisen. De lagstiftande befogenheterna har utökats med de efterföljande fördragen och i det här fallet har kontrollmakten anmärkningsvärt befästs. Samtidigt har parlamentet fått nya förpliktelser som måste hanteras med stor vishet.
Den oberoende expertkommittén fann en del oegentligheter. Vissa kommissionärer har ställt till svars för detta och politiskt har hela kommissionen fått ta sitt ansvar, och även om man kan tillstå skiljaktigheter mellan mål och medel, så rättfärdigar detta inte den bristande politiska ledningen och den bristfälliga förvaltningen som uppdagades vid " galna ko-krisen" .
Vi är tacksamma för att Europeiska kommissionen har tagit konsekvenserna och avgått. Vi som har förhållit oss mycket kritiska till kommissionens ledning bör avstå från alla propagandistiska uttalanden och visa respekt för de personer och de beslut som har fattats. Vi måste dock se framtiden an. Allmänheten kommer inte att acceptera att saker och ting fortsätter som förut, medborgarna kommer inte att ge det europeiska projektet sitt stöd så länge man inte har förtroende för de institutioner som företräder dem. Vi kan inte reducera problemet till att söka efter en man skickad av försynen eller en superpolitiker. Personerna är viktiga, men lika viktiga är metoder, program och mål.
Som beskyddare av de gemensamma intressena måste kommissionen fortsätta att spela en avgörande roll i den europeiska institutionella jämvikten. Vi behöver en kapabel och ansvarsfull kommission. Den framtida kommissionen måste förbättra sina beslutsförfaranden, eftersom god politisk verkställighet inte enbart är en administrativ uppgift, utan i huvudsak en politisk sådan. Kommissionen bör stärka öppenheten och sitt ansvar inför medborgarna. Man bör också tillhandahålla parlamentet all nödvändig information, så att vi kan verkställa vår kontrollfunktion, något som är grundläggande för ett ömsesidigt förtroende och ett effektivt samarbete.
Jag vill nu vända mig till rådets ordförande. Vi i Gruppen Den europeiska enade vänstern - Nordisk grön vänster vill snarast se en ny kommission utnämnd, så att vi kan uppfylla de europeiska medborgarnas önskemål och möta nästkommande månaders utmaningar genom att skapa arbetstillfällen och försvara den interna solidaritetsprincipen inom ramen för Agenda 2000.
Vår grupp har begärt en omedelbar utnämning av en ny kommission. Vi instämmer därför med Fischer och menar att Europeiska rådet i Berlin bör lägga fram ett förslag om hur detta skall gå tillväga och vilken tidsram som skall gälla för utnämningen av den nya kommissionen. Vi vill också att man snabbt godkänner en stadga för europeiska ledamöter, så att öppenhet kan uppnås för alla med början hos oss själva, ledamöterna i Europaparlamentet.
Herr ordförande i rådet, vi hoppas att ni lyckas med ert förslag. Vi kommer inte att ge vår röst till en ordförande utan program och en kommission utan mål.

Aelvoet
Herr ordförande, herr rådsordförande, kolleger! I över ett år har parlamentet velat ha mer öppenhet och framför allt finansiell öppenhet. I över ett år har parlamentet varit tvunget att strida för att få den information från kommissionen som det i enlighet med fördraget har rätt till. Vi fick den informationen i små portioner, för sent och den var väldigt ofta ofullständig.
Om vi ser tillbaka på den gångna mandatperioden så är det tydligt att av alla europeiska institutioner, så är det Europaparlamentet som har gjort de största insatserna för att göra något åt de verkliga och grundläggande problemen med vanskötsel, bedrägeri och svågerpolitik. Parlamentet har stått klart att ta den drabbningen och med rätta. Om vi i december förra året hade gett efter för hotelserna från kommissionen eller hade följt den socialdemokratiska gruppen genom att godkänna räkenskaperna 1996, så hade vi i dag inte varit där vi är nu och dit vi absolut var tvungna att komma.
Rapporten från den oberoende expertkommittén bekräftar verkligen det som budgetkontrollutskottet hade grävt upp i olika rapporter. Det bekräftar Europeiska revisionsrättens kritiska rapporter. Det ger även upprättelse åt tjänstemannen Paul van Buitenen som omedelbart avstängdes och blev väldigt hårt behandlad av kommissionen.
Applåder från V-gruppen
Det kärnproblem som anges i rapporten är dock avsaknaden av ett reellt och inte ett mytiskt kollegialt ansvar för hur kommissionen fungerar som helhet. Det kärnproblemet måste man nu ta itu med. I det avseendet beklagar jag att kommissionens första reaktioner under den gångna veckan har var mycket defensiva och mycket avvisande. I det avseendet har vi som parlament haft samma erfarenhet de senaste åren. Vi befinner oss nu alltså verkligen i en svår situation, i ett krisläge, men i ett krisläge som kan göra de europeiska institutionerna starkare till slut. Med avseende på det tycker jag att ett första resultat redan är i sikte. Det är allra första gången som jag kunnat konstatera att det i alla femton medlemsstaterna bubblar upp en debatt som medborgarna deltar i när det gäller hur de ser på kommissionen, hur de ser på parlamentet, vad de väntar sig av rådet, och det är en ny egenskap som är mycket viktig för framtiden.
Vi anser alltså att det mycket riktigt är av grundläggande betydelse att rådet så snabbt som möjligt utser en ny kommissionsordförande som redan före valet kan visa upp sig för parlamentet med ett nytt manskap. Den nya ordföranden skall enligt vår åsikt vara en stark europeisk personlighet med visioner och ledaregenskaper, så att en reform kan genomföras under det som återstår av 1999. Enligt vår uppfattning skall reformen främst omfatta följande delar: tydliga kontrollinstrument, en överbryggning av den djupa klyftan mellan politisk kontroll och verkligt genomförande av program, bra tjänsteföreskrifter för de europeiska tjänstemännen som ger dem rätt att uttala sig samt en öppen debattkultur mellan institutionerna och den europeiska allmänheten. Slutligen anser vi att det är av stor vikt att van Buitenen får upprättelse. Han har spelat den rollen som europeisk tjänsteman. Cox har naturligtvis rätt när han säger att parlamentet självt också måste fortsätta reda ut saker och ting. Jag vill dock säga att vi här måste tala med utgångspunkt från vårt institutionella kontrolluppdrag och att det i det avseendet är vår uppgift att på ett fullvärdigt sätt kontrollera det verkställande organet, kommissionen.
Applåder från V-gruppen

Lalumière
Herr ordförande! Mitt inlägg vänder sig huvudsakligen till rådets tjänstgörande ordförande för hädanefter är han ensam om det högsta befälet, nåja nästan ensam, efter avgången av kommissionens ledamöter och av Jacques Santer, som jag här välkomnar. Tyvärr gick Joschka Fischer, troligen på grund av tidsbrist. Man måste säga att han har en tung uppgift, en mycket tung uppgift, eftersom han på samma gång bör föra Agenda 2000 framåt genom att göra toppmötet i Berlin till en framgång och tillsätta en ny kommission.
När det gäller den sista punkten råder en fullständig inkonsekvens. En inkonsekvens mellan parlamentets önskan att så mycket som möjligt minska makthavarnas kvasisemester, som vi bevittnar sedan en vecka tillbaka, och vår angelägenhet att vid valet av den nya kommissionen följa förfaranden som är ytterst noggranna och i allra högsta grad iakttar parlamentets befogenheter, det vill säga de förfaranden som anges i Amsterdamfördraget och därmed nödvändigtvis är långa. En inkonsekvens mellan önskan att byta ut den avgående kommissionen i sin helhet för att dra ett streck över det som varit och den angelägna viljan att säkra en uppföljning av de främsta ärendena under en särskilt överlastad och känslig period, vilket säkert skulle underlättas om vissa kommissionsledamöter kunde fortsätta att följa upp samma frågor.
Till dessa inkonsekvenser kommer de motstridiga känslor som vi har var och en på sitt håll. Vad beträffar vår grupp är det mycket viktigt att parlamentet har spelat sin politiska roll. Det har ibland gjorts med tvekan, men det har gjorts. Parlamentet har därmed stärkts. Det är en framgång för demokratin. Men samtidigt behöver vi starka europeiska institutioner och i synnerhet en stark kommission. Vi måste således finna rätt väg genom att, å ena sidan, undvika släpphänthet, slarv och slöseri och, å andra sidan, systematiskt och skadligt förtal.
Därför är det nödvändigt med reformer, för vilka samtliga institutioner bör anstränga sig. Självklart den framtida kommissionen, naturligtvis parlamentet samt ministerrådet. För ministerrådet har ett mycket stort ansvar i de funktionsstörningar som har konstaterats. Det är huvudsakligen rådet som avsevärt har ökat kommissionens uppgifter utan att ge den medel att fullgöra dem. Rådet har allvarligt försummat förvaltningen. Såsom rådets ordförande själv just sade, skall vi där också vara tvungna att avskaffa den inkonsekvens som består i att vilja öka insatserna samtidigt som verksamhetsutgifterna hålls kvar inom vissa budgetgränser.
Jag önskar rådets tjänstgörande ordförande lycka till, för det är på hans axlar som det största arbetet nu ligger för att få våra institutioner att resa sig ur den första politiska krisen i Europeiska unionen.

Bonde
Herr ordförande! Gruppen Oberoende för Nationernas Europa tackar expertkommittén för att den inte letar efter syndabockar, utan anklagar hela systemet. Problemet är den slutna kulturen. Expertkommittén är mycket bestämd i sina slutsatser: det har inte funnits en enda person som har tagit det minsta ansvar. Det är en hård dom för alla kommissionens ledamöter. Ingen av dem bör därför återväljas. Vi föreslår en tillfällig kommission som består av oberoende personer som själva inte har visat något dåligt omdöme. Vi vill se en undersökning av anklagelserna mot den nuvarande kommissionen och tjänstemannaapparaten. Särskilt de som har medverkat till att hålla inne med information måste ta sitt ansvar. Om det framgår av protokollet att det skulle finnas ledamöter av kommissionen som var starkt emot godkännandet av budgeten och andra fatala beslut, så kan man då överväga att återvälja dem i januari. Men nu, när kommissionsledamöterna redan har beslutat sig för att stå skuldra vid skuldra och ta ett gemensamt ansvar, kan de inte komma och säga: jag är inte längre en del av det gemensamma ansvar som jag tidigare godtog. Hela kommissionen måste gå - för alltid. Expertkommittén bör fortsätta arbetet och gå vidare till de övriga institutionerna, även till parlamentet. Det finns nu 1 000 kommittéer, 10 000 lagar - och ännu fler ändringar - och 100 000 projekt. Den tillfälliga städningskommittén bör gå igenom kommittéer, bestämmelser och projekt och se vad som kan skickas tillbaka till medlemsstaterna. En ny kommission kommer inte heller att kunna styra det som den gamla inte kunde styra. Vi blir alla anklagade i rapporten från expertkommittén, särskilt de som har röstat för de många nya uppgifterna. Att bara utnämna nya kommissionsledamöter innebär inte någon lösning. De som har gjort sig skyldiga till bedrägerier och försökt dölja bedrägerierna, skall ställas till svars, och van Buitenen skall få tillbaka sitt jobb och få sin lön utbetald. Lösningen är ett effektivare samarbete med fullständig öppenhet, ett effektivt och öppet Europa.

Muscardini
Fru ordförande! Om de kommissionärer som så kraftigt har missbrukat det förtroende som de fått hade avgått skulle vi inte ha behövt uppleva det skumma maktspel som nu pågår: men förmodligen är det på sina partiers inrådan som dessa kommissionärer inte har avgått. Det verkar nu faktiskt uppenbart att ministerrådet arbetade för att avsätta hela kommissionen och inte för att skapa klarhet i personliga felsteg. De interna tvisterna har bilagts, så att man kan uppnå ett gemensamt mål: att utse en ny kommission som kan sitta cirka sex år, att utse kommissionens ordförande så att det kommande Europaparlamentet berövas den makt det förlänas genom Amsterdamfördraget, och alltså just den nya makt som skulle ge parlamentet befogenhet att utse den nye ordföranden.
En institutionell sammandrabbning pågår. Ministerrådet vill ha en bakbunden kommission, vill ta ifrån Europaparlamentet den roll det så mödosamt efter många år har erövrat. Faktiskt kan det där demokratiska underskottet återskapas som på nytt verkar bli användbart för regeringarna, de regeringar som - vi tillkännager det ännu en gång - de facto arbetar mot den politiska unionen, för sina partipolitiska intressen. Och vi vet att utan den politiska unionen förblir den ekonomiska unionen en abstraktion, som bara tjänar de stora intressena och är långt ifrån, om den inte rent av motverkar, de europeiska medborgarnas behov. Ett institutionellt krig pågår alltså för att förhindra att kommission och parlament kan arbeta tillsammans på ett fruktbart sätt och för att tillse att Europas framtid alltid och enbart skall vara beroende av ministerrådets gottfinnande. Men det pågår också ett politiskt krig: det framtida parlamentet, som borde utse kommissionens ordförande, skulle faktiskt kunna få en annan majoritet än den ministerrådet har, vilket representerar tretton vänsterregeringar av femton möjliga.
Nationella alliansen påtalar hur krisen kunde ha förekommits och sedan undvikits, påminner var och en om att det kan bli negativ återverkan på valdeltagandet om det inte finns öppenhet och korrekthet när de nya kommissionärerna utses. Den begär bestämt att, om beslutet blir att utse en ny kommission och inte låta den nuvarande sitta kvar, att när man ersätter de kommissionärer som har svikit sitt mandat skall denna nya kommission ha ett tidsbegränsat mandat; det vill säga sitta till den 31 december, eftersom den politiska rollen att utse den nye ordföranden tillkommer parlamentet.
Vilket annat handlingssätt som helst vore ett slag mot demokratin och ett hån mot de europeiska medborgarna. Låt oss dock även minnas att när man för några månader sedan talade om ministerrådets vilja att utse den nya kommissionen före mandatperiodens slut innabar redan det, att det från denna tidpunkt har funnits en politisk vilja att beröva parlamentet dess befogenheter och ge valen en precis politisk inriktning. Detta är skandalöst och det är mot demokratin!

Verheugen
Fru ordförande, ärade damer och herrar! När vi som nu står inför flera kriser samtidigt, måste rådets ordförandeskap ha förmågan att finnas på två ställen samtidigt. Kanske borde vi redan nu anta det som en framtida reform.
Fischer hade inte möjlighet att stanna kvar längre, eftersom han var tvungen att resa tillbaka till Bonn till ett särskilt möte med förbundsregeringen på grund av krisen i Kosovo. Jag ber att ni har förståelse för det.
Ordförandeskapet anser att lösningen på den personalkris som vi har hamnat är en gemensam uppgift för parlamentet, rådet och medlemsstaterna. Därför gläder det mig att det råder stor enighet i parlamentet i den här debatten, även att det framgår att det råder en stor överensstämmelse mellan åsikterna i parlamentet och rådets uppfattning. Vi vill hitta en snabb och övertygande lösning, en lösning som är lämpad för att återställa och stärka medborgarnas förtroende för de europeiska institutionerna. Därför vill vi inte ha någon interimslösning, utan vi vill bringa klarhet i frågan nu inför de kommande åren. Vi behöver redan nu få veta vart det skall bära hän och vem som skall styra vår europeiska skuta.
Jag håller med alla som säger att det vi nu behöver är en kommission som med kraft och energi tar sig an uppgiften med de inre reformerna, vårt arbete och våra institutioner. En sådan kommission måste uppfylla mycket höga krav. Därför måste vi också vara måna om att medlemsstaterna och rådet lägger fram förslag som överensstämmer med dessa krav. Vi kommer att fatta de första besluten i Berlin. Det jag anser att vi under alla omständigheter kan uppnå är en enighet kring själva förfarandet. Vad är det vi egentligen vill besluta, och när har vi för avsikt att göra det? Ordförandeskapets tanke är att det strax efter toppmötet i Berlin skall äga rum ett informellt särskilt toppmöte, där man fattar de avgörande personalbesluten. Om man lyckas uppnå mer än så i Berlin, så är det bara bra. Men det finns ingen garanti för det, eftersom vi måste få 15 medlemsstater att enas om en gemensam ståndpunkt. Och ni vet hur svårt det är.
Jag vill verkligen poängtera hur viktigt det är att parlamentets rättigheter tillvaratas i samband med de beslut som kommer att fattas. Det innebär att parlamentets rättigheter enligt Amsterdamfördraget skall beaktas, oberoende av när man presenterar en ny kommission och en ny kommissionsordförande. Någon annan lösning kan varken krävas av parlamentet eller av kommissionens nya ordförande, om avsikten är att finna en lösning som skall vara ända fram till år 2005.
Det tydliga påpekandet under punkt 9 i er gemensamma resolution, om att de nuvarande problemen inte får tas som förevändning för att skjuta upp eller avstå från att fatta viktiga beslut i frågan betraktar jag som en viktig och värdefull hjälp. Det råder ingen tvekan om vad det är som skall prioriteras: Vi måste i övermorgon, på torsdag, avsluta Agenda 2000 i Berlin, och vi måste snabbt övervinna den här personalkrisen.
Vi är också överens om att reformprocessen i Europeiska unionen bör omfatta samtliga institutioner. Jag vill inte heller utesluta att rådet kommer att ta upp frågan om hur det bättre kan organisera sitt arbete och vilka eventuella fel som begås. Jag betraktar det som en nödvändighet.
Slutligen, vill jag ta upp en annan fråga som har diskuterats här. De reformer som vi måste inleda omfattar också ledamotstadgan. Det har inget direkt samband med kommissionen, men under rubriken " reform av institutionerna" är även detta mycket viktigt. Jag kan försäkra er om att ordförandeskapet fullt ut stöder parlamentets målsättning att avsluta ledamotstadgan under mandatperioden för det parlament som har församlats här i dag.
Det är den enda vägen som är meningsfull! Jag vill uppmana er, mina damer och herrar, att påverka de politiskt ansvariga i era respektive länder, så att det också kommer att finnas en bred uppslutning för det i rådet, något som vi tyvärr inte har i dag, men processen går framåt!

Görlach
Fru ordförande, kära kolleger! Man blir glad av att höra det som rådets ordförande just har sagt. Men, minister Verheugen, vi får ändå lov att konstatera att välvilliga uttalanden från rådets sida numera är en tradition här i parlamentet! Ni förstår säkert att vi i framtiden kommer att fästa extra stort avseende vid att kontrollera om dessa löften också uppfylls. Men jag tycker att det stämmer, och jag håller med om det som framgår mellan raderna av det ni sade: Man kan egentligen inte tala om en kris i Europeiska unionen. Om regeringen i våra hemländer förlorar majoriteten och förtroendet i parlamentet, så leder det till en regeringskris, men inte till en statskris. Naturligtvis kan en regeringskris växa och bli en statskris, och likaså kan krisen mellan institutionerna - och då i synnerhet i kommissionen - växa och bli en kris i hela EU. Men det kommer vi med gemensamma krafter att förhindra! Det som vi i dag har fått höra från rådets ordförandeskap verkar hoppingivande, eftersom det framgår att förhållandet mellan institutionerna, mellan parlamentet och kommissionen, mellan parlamentet och rådet i framtiden inte kommer att vara så som de hittills har varit. Förhållandena kommer att bli annorlunda. Vi vill gärna - det förstår säkert de båda andra institutionerna - utforma dessa till parlamentets fördel, men inte genom att vi egenmäktigt tar oss rätten till makt över alla andra, utan för att parlamentets nya styrka har vuxit fram ur den egna verksamheten.
Det har på intet sätt varit lätt. När jag tänker tillbaka på hur det var för några veckor eller månader sedan, i januari t.ex., då det i den ena eller andra frågan uppstod en spricka tvärs igenom alla - i synnerhet de stora - grupperna. Att det inte längre är så beror på den minimala enighet som uppnåddes i januari, att parlamentet tillsatte en egen neutral kommitté. Jag hoppas verkligen att vi i vårt framtida arbete, när denna kommitté med fem experter har lagt fram sin andra rapport, inte längre kommer att behöva ett sådant mellanled. Det måste parlamentet i fortsättningen kunna klara av på egen hand, om man har en seriös inställning!
Om så är fallet, då är det enligt mig också uppenbart att vi i framtiden gemensamt skall genomdriva den totala reform av institutionerna som vi behöver - för innan en reform av institutionerna kommer inte en utvidgning att kunna ske - på samma sätt som vi också gemensamt kommer att tillsätta den nya kommissionen. Nästa revideringskonferens för en utvidgning av fördragen, i synnerhet vad revideringen av institutionerna beträffar, kommer inte längre att kunna bli en normal regeringskonferens. Det måste bli en konferens för de europeiska institutionerna, och då i synnerhet för parlamentet och rådet.

Theato
Vi befinner oss i en ny och förhoppningsvis unik situation i Europeiska unionen. Efter det hårda utlåtandet i expertkommitténs rapport var kommissionens avgång oundviklig, men vi hade kunnat se till att den skedde tidigare. Det hela hade nämligen sett annorlunda ut, om kommissionen hade utnyttjat den respit vi gav dem i och med att vi sköt upp ansvarsfriheten. Då skulle vi inte befinna oss i den situation som vi gör i dag. Vi skulle också ha nått till den punkten tidigare, om parlamentet hade utnyttjat sina maktbefogenheter fullt ut och med ett misstroendevotum två månader tidigare framkallat den situation som här betecknas som en kris, men även som en möjlighet.
För det andra framgår det tydligt av expertkommitténs rapport: Europaparlamentet och dess budgetkontrollutskott har gått riktigt tillväga. De har utövat kontroll. De har skapat klarhet i saker och ting. Följden av det är att vi nu måste påbörja det som Elles betänkande lade grunden till: Se framåt och inleda och genomföra de lämpliga reformerna.
För det tredje anser jag att det framgår av rapporten: Den information som parlamentet har fått av kommissionen har varit bristfällig, rentav vilseledande och bedräglig. Det måste man ta igen. Vi har rätt att erhålla information. Vi är ett kontrollorgan, och det är vi som avgör vilka kontroller som skall utföras och vilken muntlig och skriftlig information vi behöver för att kunna göra det.
Vad är det nu som måste göras? Vi måste se framåt, för vi i Europaparlamentet står nu inför nya val. Men det handlar dessutom om Europas anseende bland medborgarna. Därför är det ingen idé att ägna för mycket tid åt navelskådning och tillbakablickar, trots att vi har en hel del att ta igen. Vi behöver till att börja med ett snabbt tillsättande av en ny kommission. Jag anser att det bör vara en interimskommission, som tar igen det som behövs, så att vi sedan har en funktionsduglig, effektiv och pålitlig kommission som kan tillträda år 2000.
För det fjärde: Det institutionella glappet mellan förvaltningen och kommissionärernas ansvar bör snarast åtgärdas. Det var en av de hårdaste anklagelserna mot kommissionen. Jag förespråkar inte ytterligare en rapport från expertkommittén, utan det arbetsprogram som vi har tagit fram bör genomdrivas snarast, så att vi fram till år 2000 undviker sådana missförstånd som har uppstått här. Det är viktigt att se framåt och att föra demokratin vidare! Jag tror att medborgarna har begripit att vi har uppträtt som försvarare av deras skattepengar, som medborgarnas försvarare i Europaparlamentet. Vi bör fortsätta på den vägen!

Brinkhorst
Fru ordförande! Det är anmärkningsvärt vilka framsteg Europeiska gemenskapen har gjort på ett par månader. Det som var otänkbart bara för ett par månader sedan, har nu skett. Enskilt ansvar för kommissionärerna kommer att bli en realitet i framtiden, och beröm måste ges till rådets ordförande för att man har insett behovet av detta. Vi behöver naturligtvis ett kollektivt ansvar i en sådan utsträckning att kommissionen, i egenskap av lagstiftare, inte skall känna något tryck från enskilda nationella regeringar. Men vi behöver individuell ansvarighet, som många talare har sagt.
Vi har inte bara slutfört en sak, vi skall också påbörja en annan. Detta kräver ett verkligt visionärt tänkande från rådets, parlamentets och kommissionens sida. Vi behöver en ny balans. Jag vill ställa en fråga till rådets ordförande i detta sammanhang. Jag lyssnade noga när han sade att vi inte behöver en interimistisk kommission. Jag vill göra honom uppmärksam på det faktum att det i punkt 7 i vår resolution talas både om en kommission fram till år 2000 och en ny kommission. Det finns en viss tvetydighet i rådets ordval. Rådets ordförande säger att vi behöver arbeta med Amsterdamfördraget - jag hoppas att han talar på alla 15 medlemsstaters vägnar - vilket innebär att detta parlament kommer att vara med om att besluta vem som blir nästa ordförande. Jag hoppas att man har förstått att det helt enkelt inte bara kan röra sig om en kandidat.
För det andra, vi vill se snabba åtgärder. Alla talare har betonat detta. Kan vi utse en ny kommission under första veckan i maj, när detta parlament håller på att avsluta sitt arbete? Jag hoppas det. Om inte, så skulle vi inkräkta på det nya parlamentets rättigheter; ett parlament som är suveränt och som bör ge kommissionen legitimitet under de kommande fem åren. Hur kan vi säkerställa detta? Rådets ordförande måste svara på denna fråga. Om vi inte får en kommission som har ett fullständigt stöd från parlamentet, innebär detta att den nya kommissionen bara kommer att arbeta fram till september eller möjligen oktober i år. Om det blir så, är detta en fullständig motsägelse till det vi säger, nämligen att vi behöver en kommission så snart som möjligt, och detta inkluderar den fråga som togs upp av ordförande Santer. Denna grundläggande fråga bör betonas, eftersom tvetydigheten kan leda till missförstånd.
Jag vill till sist säga att vi inte bör beakta formen utan innehållet. Förändringens innehåll, dvs. att inleda kommissionär Santers reformprogram, är avgörande. Han hade rätt när han betonade att mycket av detta redan hade påbörjats. Det handlar nu om genomförandet, och detta kräver en del erfarna kommissionärer som redan finns tillgängliga. Vi behöver en kommissionen som röjer upp fram till slutet av innevarande år, och jag hoppas att rådets ordförande noga kommer att läsa den gemensamma resolutionen från många grupper, i vilken sägs att vi först måste vidta åtgärder och sedan inrikta oss på verklig reformering. Denna tvetydighet måste klargöras, annars kommer denna debatt bara att resultera i en halvmesyr.

Ordföranden
Tack, herr Brinkhorst. Jag tvivlar inte ett ögonblick på att rådet har lyssnat på er och att det skall tänka över er fråga.

Rosado Fernandes
Fru ordförande, herr rådsordförande! Jag kommer från ett land, Portugal, som alltid har trott på starka män. Jag personligen tror mer på starka institutioner. Starka institutioner med starka personer givetvis. Problemet med de svaga länderna, liksom med ett svagt Europa, är att institutionerna inte är starka. De är svaga på grund av den Zeitgeist som nu råder: ett extremt centrum där alla är lika, där alla partier tar varandras roll, där alla talar samma språk, där det praktiskt taget inte finns någon ideologi.
Vi såg exempelvis detta i ett något androgynt förslag till misstroendevotum från Europeiska socialdemokratiska partiets grupp vilket givetvis ledde till förvirring här bland ledamöterna. Till slut kom ett annat förslag, vilket också hade kommit under tiden med BSE, och som föregick den oundvikliga upplösningen. Det var en upplösning av ett dåligt skådespel, enligt Aristoteles teori, för att det inte borde finnas en Deus ex machina, det skulle vara intrigen som leder fram till katastrofen och den avslutning vi ser. Jag är givetvis nöjd över att det, mitt i krisen, finns en annan kris. Det är det enda sättet som det kan komma fram starka personer som kan besluta om vad Europa måste göra.

Moreau
Fru ordförande! Kommissionen betalar priset för en förvaltning som grundats på slutenhet och sekretess. Dess avgång är både ett tecken på kris och på misslyckande med en europeisk uppbyggnad, som är isolerad från medborgarna genom att förbigå den sociala sidan och ringakta demokrati. Kommissionen och rådet bör ta lärdom av detta och radikalt ändra vissa tillvägagångssätt.
Det är således ett faktum att kommissionen länge har ansett sig stå över all kontroll genom att vägra lämna de förklaringar som Europaparlamentet har begärt inför de allvarliga oegentligheter som i åratal har konstaterats. Kommissionens beteende har ofta utmärkts av envetenhet och arrogans.
Envetenhet att vidhålla de ultraliberala riktlinjer, som mer och mer har förkastats av folken, och även de ärenden som med kraft ifrågasatts av Europaparlamentet och rådet, såsom avregleringen av posttjänster eller också handelsförbindelserna med Förenta staterna.
Arrogans när det har gällt att försvara riktlinjerna och en odemokratisk verksamhet, vilket naturligtvis inte innebär att man ifrågasätter de europeiska tjänstemännens arbete och den respekt som vi är skyldiga den europeiska offentliga förvaltningen.
De konstaterade avvikelserna får inte upprepas. Det krävs ändrade metoder och riktlinjer. Kommissionen, liksom rådet, bör sluta med att anse kampen mot arbetslöshet som ett tema för långa tal och inte för åtgärder. De aktuella prioriteringarna till förmån för ekonomisk lönsamhet och prisstabilitet bör lämna plats åt en sysselsättnings- och tillväxtfrämjande politik förenad med tvingande mål. ECB: s uppdrag bör ses över i det avseendet. Europa behöver ny inspiration grundad på öppenhet och demokrati. De europeiska institutionernas respektive samband och ansvar bör klargöras. Rådet bör axla sitt ansvar vilket det inte alltid gjort.
Jag tror för min del att ett stärkande av kommissionen inte kommer att lösa några problem, tvärtom. Det som vi behöver stärka är parlamentets kontroll över kommissionen, och Europaparlamentets initiativ- och utvärderingsroll i förbindelse med de nationella parlamenten. Och också stärka de stora demokratiska debatterna som borde pågå i hela unionen om de europeiska frågorna. Det är faktiskt dags att Europeiska unionens medborgare blandar sig i den europeiska uppbyggnaden för att driva igenom öppenhet, demokrati, ansvarsanda och etik, det vill kort sagt säga respekt gentemot dem själva.

Müller
Fru ordförande, herr rådsordförande, kära kolleger! Jag anser inte att hela Europa, utan kommissionen utan tvekan har varit i en djup kris, och att den varade alldeles för länge. Därför är kommissionens avgång en logisk följd och en hälsosam chock, som banar vägen för en förnyad trovärdighet. Europas själ är dess medborgare som litar på att deras företrädare sköter enighetsverket på heder och samvete på ett demokratiskt och effektivt, kort sagt ansvarsfullt sätt. Men den kommission som har avgått miste parlamentets och allmänhetens förtroende. Därför är den första och viktigaste utmaningen följande: Vi behöver så snart som möjligt en ny kommission med en stark europeisk personlighet som ordförande, som är fast besluten att sitta kvar på posten fram till år 2004. Nu är det upp till rådet att snabbt komma med förslag. Det måste enligt min uppfattning ske före valen för att bevisa för allmänheten att vi är handlingskraftiga.
Där anser jag att det enligt Maastrichtfördragets spelregler är uppenbart att parlamentet måste ge sitt samtycke redan före valen, men egentligen är vi politiskt sett förpliktigade att göra det i Amsterdamsfördragets anda. Därför måste ordföranden i en ny kommission också ha rätt att uppmana enstaka belastade kommissionärer att dra sig tillbaka. Men reformbehovet omfattar samtliga institutioner. Författningsnätverket i Europa, balansen institutionerna sinsemellan och en starkare rättslig ställning för unionsmedborgarna, allt det står på föredragningslistan, och det har det gjort sedan den senaste regeringskonferensen i Amsterdam.
Därför, minister Verheugen, föreslår jag att startskottet för nästa regeringskonferens under er ledning skall innebära följande: Räkna redan från början med Europaparlamentet och tillåt inte att vi sedan, när det börjar bli spännande, åter igen står ante portas ! För krisen uppmanar också till ett nytt förhållande mellan rådet och parlamentet. Utnyttja den möjligheten nu!

Maes
Fru ordförande! Som ni vet så blev jag först helt nyligen ledamot av parlamentet. När jag kom hit så var jag full av beundran för Europaparlamentets ledamöter, särskilt för budgetkontrollutskottet som gjorde mycket stränga och mycket tydliga analyser av det som gick fel här i parlamentet. Jag beundrade detta parlament och jag var stolt över att jag fick vara en del av det, eftersom det yrkade för att åtgärder verkligen skulle vidtas.
Vi hade alltså redan i höstas kunnat fälla en dom med tillräcklig kännedom i saken. I slutet av året var vi klara och tänkte vi redan att här måste ett misstroendevotum läggas fram. Vi gjorde det och nästan hälften av parlamentets ledamöter röstade slutligen för i början av året. En del av våra kolleger, majoriteten, ansåg att vi måste få fram fler argument via en oberoende expertkommitté och de har nu lagts fram. Kommissionen har också tagit sitt ansvar på grundval av dessa och det tycker vi är bra.
I hela den här saken har emellertid ministerrådet varit både dövt och blint. Till och med efter det att kommissionen avgått har det knappast gjort något alls i de olika medlemsstaterna för att ta reda på vilka anklagelserna var och vilket uppdrag den nya kommissionen borde ha. Det är ju naturligtvis inte tal om att den nuvarande kommissionen som just har avgått skulle bli kvar på sin post. Det går ju inte. I varje fall önskar vi att den kommande kommissionen tar sitt fulla ansvar för att göra rent i det här augiasstallet.
Det måste vara en stark kommission. Om den sedan sitter för en längre eller kortare period är för mig inte av någon avgörande betydelse. Det som är viktigt är att Europaparlamentets rättigheter, med andra ord medborgarnas rättigheter, respekteras helt och hållet, nu i enlighet med Maastrichtfördraget, inom kort i enlighet med Amsterdamfördraget som kanske tidigareläggs. Huvudsaken är att rådet inser att det är nödvändigt att en stark kommission har ett starkt demokratiskt valt parlament vid sin sida. Respekten för parlamentet måste i det avseendet vara utgångspunkten för rådet för att ge oss en kommission som vi helhjärtat kan säga ja till och samarbeta med, så att det som hänt här de senaste månaderna aldrig mer kommer att hända.

Fabre-Aubrespy
Fru ordförande! Det är alltid frestande att ändra historieskrivningen, men fakta är fakta och de är orubbliga. Europaparlamentet har inte alltid, och långt ifrån alltid, spelat sin roll i de händelser, som sedan augusti förra året har lett till kommissionsledamöternas avgång.
Får jag påminna om att i december och januari var det Green, som på den socialdemokratiska gruppens vägnar sade att " de som tror att de kan säga inför allmänheten, kommissionen och parlamentet att de inte har något förtroende för Europeiska kommissionens finansiella kompetens har helt enkelt inte sin plats i denna kammare" . Det var PPE-gruppens ordförande, Martens, som sade " vår grupp bibehåller sitt fulla förtroende för Europeiska kommissionens ordförande. Om en majoritet i parlamentet uttalade sig mot kommissionen skulle det vara en ren katastrof" . Det var Cox och Lalumière som sade " personligen kommer jag att rösta för ett beviljande av ansvarsfrihet" .
Den oberoende expertkommitténs rapport, som är en god rapport, upprepade bara vad Wemheuer och De Luca skrev i sitt betänkande om turism, vad Fabra Vallès skrev i sitt betänkande om Med-programmen, vad Fabra Vallès än en gång sade i sitt arbete om ECHO-affären och vad Elles själv hade sagt i sitt betänkande om ansvarsfrihet. Ja, den oberoende expertkommittén har mer att säga. Den sade det själv, och dagligen sporras vi av medlemmarnas uttalanden att anförtro dem den kompletterande uppgift som bör tillkomma dem.
Därför måste kommittén göra en andra rapport. Därför måste också den oberoende expertkommittén uttala sig om parlamentet och om dess sätt att fungera, så att allt blir klart och tydligt, och man inte skall kunna säga att parlamentet också oroar sig för sitt eget sätt att fungera. Ja, vi behöver ett tillfälligt utskott som får till uppgift att när det gäller botemedel helt enkelt göra samma sak som expertkommittén på diagnosnivå.

Le Pen
Fru ordförande, mina damer och herrar! Vår kollega, Jean Claude Martinez, var den förste att redan 1990 påpeka funktionsstörningar, allvarliga misstag och lögner av Europeiska kommissionen i galna ko-skandalen. Vi har varit tvungna att vänta i nio år på att kommissionen skall tvingas avgå. Det stämmer att expertkommitténs rapport av den 15 mars var förkrossande, en rapport som bland annat anklagade kommissionen för att ha förlorat kontrollen över den administration som den förmodas förvalta.
Denna maffiapolitiska avvikelse av kommissionen, som går tillbaka till Jacques Delors, kan delvis förklaras av att avsevärda gemenskapsmedel förvaltas direkt och offentliga tjänsteuppdrag överlämnas till externa rådgivare eller till underleverantörer som valts ut på tvivelaktiga kriterier utan något offentliggörande eller någon insyn. Claude Perry, direktör för Perry-Lux, har medgett att av 5 000 eller 6 000 externa experter som arbetar i kommissionen har flera hundratal fått fiktiva anställningar med dagtraktamenten på 2 860 franc, såsom i Euro-Conseil-affären.
Maastricht- och Amsterdamfördragen har lett till att kommissionen mångdubblat sina verksamheter och gemenskapsprogram med risk för att för varje dag ytterligare undertrycka medborgarnas och företagens liv. I denna Orwellvärld av överstatlig natur och med totalitär inriktning blev det enligt expertkommitténs egen åsikt, jag citerar: " svårt att finna någon som har den minsta känsla av att vara ansvarig" . Det är denna brist på ansvar som har gjort det möjligt för de europeiska kommissionsledamöterna, med socialdemokraten Cresson i täten, att tillåta och täcka bedrägerier, förskingringar eller svågerpolitik.
I stället för avskräckande sanktioner som den europeiska skattebetalaren, vars pengar har slösats bort, har rätt att vänta sig föreslår kommissionen att det till de tjugo ansvarssvikande kommissionsledamöterna skall utbetalas 60 procent av lönen under tre år, det vill säga minst 60 000 franc per månad. Väljarna och skattebetalarna kommer att uppskatta det.
Inför dessa anonyma tjänstemän som vill ta ifrån oss vår självständighet, identitet och frihet, börjar det därför blåsa en rättmätig revoltvind. Genom att rösta på min lista den 13 juni, i varje fall i Frankrike, kommer det franska folket att visa prov på politisk mognad och nationell motståndsanda.

Medina Ortega
Fru ordförande! Jag tror att vi måste se nyktert på den situation vi befinner oss i. Europeiska kommissionen har avgått och den har avgått på grund av en rapport från en oberoende expertkommitté, en kommitté som på förhand har godkänts av såväl parlamentet som kommissionen. Expertkommittén besitter givetvis ingen gudomlig makt, men en rapport har avlagts och det som där kommer fram måste vi hålla oss till. Rapporten anklagar inte någon speciell kommissionär för svek eller annat brott. Rapporten fastställer enbart den grundläggande principen att kommissionen har fungerat dåligt, att vissa förfaranden inte är korrekta och att det finns ett kollektivt ansvar hos kommissionen. På grund av detta kollektiva ansvar har därför kommissionen avgått.
Det som inte får hända är det som har hänt här under eftermiddagen, det vill säga att vissa ledare för politiska partier eller politiska grupper i parlamentet har tagit tillfället i akt och av rena valstrategiska skäl försökt " utnyttja" andra politiska grupper. Det finns ingen anledning till detta.
För att använda ett bibliskt talesätt så skulle jag vilja säga att den som är fri från synd kan kasta den första stenen. Som det ser ut just nu så har kommissionen inte fungerat tillfredsställande och på grund av detta måste vi förnya kommissionen.
Från och med nu inleds givetvis ett nytt konstitutionellt förfarande. Hur ett utbyte av kommissionen skall gå till finns föreskrivet i fördragen, även om det är svårt för det här parlamentet eftersom mandatperioden går ut i juni i år, vilket innebär att om rådets förslag inte läggs fram i tid så kan inte det här parlamentet godkänna den nya kommissionen. Vi måste då överlåta detta till det nya parlamentet, till det parlament som skall efterträda oss.
Samtidigt är en varning på sin plats. Vår kontrolliver och vår strävan att följa gemenskapens offentliga räkenskaper får inte förstöra verkställigheten inom gemenskapen. Fortsätter den oberoende expertkommittén att arbeta utan bestämda gränser och grundligt granska kommissionen kan detta göra oss till en mycket mäktig och effektiv kontrollinstitution, men det kan också hända att vi hindrar kommissionen att utföra sitt arbete.
Jag tror att vi måste vara litet försiktiga när vi följer expertkommitténs arbete. Jag har det intrycket att vi i stället för mera kontroll borde satsa på att ta fram nya idéer, så att den nya kommissionen kan utformas på ett ändamålsenligt sätt. Som tidigare talare har sagt så hoppas vi i varje fall att rådet ger oss en handlingsplan, en handlingsplan som talar om vart vi är på väg och vad vi kan uträtta under de få månader som är kvar av vår mandatperiod, så att vi kan se om vi verkligen är i stånd att fullgöra den konstitutionella funktion som tillskrivs oss i fördragen.
Jag tycker i alla fall att vi måste tacka den tidigare kommissionen, som dock alltjämt är i tjänst, för ledamöternas värdiga uppträdande och för det värdiga sätt kommissionen avgick, det värdiga sätt man avstod från att fortsätta bruka sina befogenheter.

Galeote Quecedo
Fru ordförande! För att anknyta till det sista anförandet så tror jag att vi mycket snart, vid valurnornas obevekliga utslag, kommer att kunna mäta vårt ansvar i den här krisen. När det gäller min delegation och den aktiva och ibland avgörande roll vi har spelat, så känner jag mig helt lugn. Jag har också en klar uppfattning om vilka konsekvenser kravet på misstroendevotum fick med det motsägelsefulla syftet att stärka förtroendet för kommissionen för att sedan, några minuter före det avgörande mötet när vi fick ta del av den berömda rapporten, hota med ett effektivt misstroendevotum om inte Europeiska kommissionen avgick i dess helhet.
Jag tror i alla fall att det bästa vi kan göra när det gäller den här krisen är att finna en rimligt snabb lösning.
För det andra menar vi att Europeiska rådet i Berlin absolut måste tillhandahålla en klar och tydlig tids- och handlingsplan. Jag är övertygad om att vi kan förlita oss på att man i Europeiska rådet i Berlin visar sitt sunda förnuft.
Avslutningsvis, menar jag att vi borde försöka tillämpa Amsterdamfördraget som i den här frågan strävar efter att ge Europeiska kommissionen mera legitimitet. Låt oss dock inte förlora perspektivet. Det som våra medborgare först och främst vill veta är hur vi tänker bekämpa arbetslösheten på ett mera effektivt sätt, hur vi tänker skydda våra jordbrukare, hur vi tänker stödja den ekonomiska saneringen, hur vi tänker vidareutveckla vår infrastruktur, med andra ord hur vi ämnar se till att solidariteten tryggas som en pelare i vår union. Allt detta är något som även vi bör prioritera. Det betyder att vi inte får avleda våra krafter från det som fortfarande borde vara det huvudsakliga målet för Europeiska rådet i Berlin.

Van Bladel
Fru ordförande! Låt mig först säga att jag beklagar att ingen är kvar i kommissionen. Att kommissionen skulle avgå var hur som helst oundvikligt efter den här rapporten. Så vitt jag kan se så hade det emellertid varit bra mycket bättre för den demokratiska och politiska utvecklingen i Europa om parlamentet hade haft modet att skicka hem kommissionen i januari i år. Egentligen har parlamentet gömt sig bakom experterna och därmed låtit en politisk chans gå sig förbi.
När det gäller rapporten från expertkommittén så anser jag att slutsatsen att kommissionen missförstått hela sitt ansvar är mycket onyanserad. Den här kommissionen har på ett beundransvärt sätt förberett euron och Agenda 2000. Inte heller tycker jag att den lätthet varmed anklagelser mot enskilda personer och deras familjer läggs fram utan några som helst bevis egentligen går för sig.
För medborgarna är det inte lätt att göra åtskillnad mellan missförhållanden i parlamentet och i kommissionen. Därför behövs det tydligare åtgärder när det gäller hur tjänstemannaapparaten egentligen fungerar, eftersom medborgarna visar en avsky mot tjänstemän, teknokrater och deras byråkrati. Det finns alltså ett behov av en oberoende ekonomisk kontroll.
Jag håller med kollega Brinkhorst om att det behövs vidtas åtgärder. Vi får dock inte låta oss släpas med av känslorna kring krisen genom att fatta snabba beslut som vi sedan kommer att beklaga. Det handlar om ett strategiskt tillvägagångssätt för demokratin i Europa. Som jag ser det så är det bara parlamentet som kan tillsätta en ny kommission.

Miranda
Fru ordförande! Kommissionens avgång utgör, enligt vår mening, den enda möjliga och förutsägbara utgången, speciellt efter rapporten från de oberoende politikerna. En rapport som i det väsentliga har klargjort och bekräftat de motiv som fick oss att rösta för misstroendevotum - vilka några försökte få till en förtroendeomröstning - i januari.
Vi kan i dag säga att vi på ett sätt har förlorat tre månader. Men vad vi i dag har på dagordningen är att ersätta kommissionärskollegiet. Vi anser angående denna fråga att det är nödvändigt att så fort som möjligt genomföra denna ersättning för att bli av med alla politiska och juridiska konsekvenser av kommissionens avgång. En skyndsamhet som dock inte får hindra ett seriöst övervägande om de omedelbara och djupa skäl som har lett fram till denna avgång.
Det räcker inte att vi byter ut personerna: det är nödvändigt att förändra metoder, men det är viktigt att också förändra politiken. Enligt vår åsikt har kommissionens avgång sin huvudsakliga grund i dessa två aspekter. Å ena sidan, bristen på öppenhet, det absurda privata hanterandet av offentliga instrument och medel, och därmed de ofrånkomliga oegentligheterna, nepotismen och bedrägeriet. Men å andra sidan också den uppenbara isoleringen och avståndet mellan kommissionen och medborgarna på grund av de politiska misstagen och särskilt deras effekter för våra samhällen.
Det är därför nödvändigt, förutom att byta ut personerna, att finna de rätta vägarna som är tillräckliga för en förändring av metoderna och politiken. Det är viktigt att inför framtiden, försäkra sig om en större och effektivare kontroll av den institutionen, också på grund av koncentrationen av den lagstiftande och verkställande makten i denna. Den fråga vi står inför i dag är inte om vi skall stärka kommissionen eller inte, utan i första hand angående kontrollen av dess verksamhet. VI nästa möte med Europeiska rådet kan man inte låta bli att beakta dessa aspekter och om det är möjligt bör det, i samarbete med parlamentet, skapas en detaljerad och realistisk tidsplan som gör en analys av desamma, och ett snabbt utnämnande av den nya kommissionen, möjlig.
Jag vill också nämna att rådet i Berlin också har de finansiella frågorna på sin föredragningslista. Rådets framgång består dock inte bara i att lyckas finna svar, vilka de än blir, på dessa två betydelsefulla frågor: det är framför allt viktigt att rådet finner tillfredsställande lösningar när det gäller kommissionen, liksom Agenda 2000. Detta måste vara dess främsta angelägenhet.

Holm
Fru ordförande! Vi som har agerat här i två månaders tid för att kommissionen inte skulle beviljas ansvarsfrihet har ju nu fått rätt. Vi har visat att vi förtroendevalda inte accepterar fiffel och båg, och kommissionen har nu äntligen tvingats avgå. Det är klart att det måste utses en ny kommission så snabbt som möjligt, så att den kan komma i gång och jobba. Ledstjärnan i dess arbete måste vara att " städa upp" i kommissionen och lägga en ordentlig grund för öppenhet och offentlighet, värd mer än bläcket på papperet. Det är det som är poängen i det hela.
Den oberoende expertkommittén och dess rapport berör en aspekt, nämligen den icke-kontroll som kommissionen har haft över många politiska projekt. Frågan är då om kommissionen verkligen skall ha denna makt över så många områden. Är det inte dags att tillämpa subsidiaritetsprincipen och låta en hel del av makten också ligga hos medlemsstaterna, t.ex. när det gäller samfinansieringen inom jordbrukspolitiken? EU kan inte sköta allt; kommissionen kan inte ens sköta det som medlemsstaterna har ålagt den, vilket denna kommission klart har visat. Jag vill inte ha en stärkt kommission, utan en stärkt parlamentarism som innebär mer inflytande för Europaparlamentet och mindre för kommissionen.

Hudghton
Fru ordförande! Rapporten från den särskilda kommittén har utan det minsta tvivel visat att det finns ett trängande behov av reformering av kommissionen. Man har visat att det finns en kultur som innebär att man accepterar ett oegentligt förvaltningssätt på den allra högsta nivån. Dessa bevis hade kanske inte kommit fram om inte parlamentet hade krävt snabba åtgärder i januari. Rapporten och dess efterspel ger oss en historisk möjlighet att driva fram en genomgripande förändring av förhållandet mellan kommissionen och parlamentet, för att ta itu med Europeiska unionens demokratiska underskott och granskningssystemet.
Kommissionen behöver inte bara föras in i ett ansvarighetssystem i demokratisk anda, jag vill också att ledamöterna av Europaparlamentet skall få nya viktiga befogenheter för att ta itu med bristfällig förvaltning, bedrägeri och svågerpolitik. Nu när de har avgått, så kan det inte bli tal om att vissa kommissionärer skall återgå till sina tjänster. Genom att de frivilligt har accepterat sitt kollektiva ansvar och avgått, så skulle det vara svårt att förstå för medborgarna om samma individer fortsatte med sina gamla uppdrag. Institutionerna inom Europeiska unionen, med parlamentet i spetsen, måste se till att en ny kommissionen snarast tillsätts, med ansvar att säkerställa att det sker en fullständig granskning av kommissionens förvaltning och struktur, och att det nya parlamentet efter valet måste få möjlighet att bedöma dem som har utnämnts till kommissionärer från år 2000 och framåt.

Blokland
Fru ordförande! Jag vill börja med att visa rådets ordförandeskap på punkt 9.4.12 i rapporten från expertkommittén. Jag citerar: " Den externa revisionen (revisionsrätten) har i de flesta fallen lagt fram tydliga och träffande rapporter.... Men endast en av den budgetansvariga myndighetens två delar (parlamentet) har granskat dem ordentligt" .
Den budgetansvariga myndighetens andra del (rådet) har alltså brustit ordentligt på den här punkten. Det faktum att Ekofin-rådet just samma dag, som rapporten från expertkommittén lades fram, fastställde rekommendationen till parlamentet om beviljande av ansvarsfrihet 1997, ser jag som en illustration av rådets lättsinniga hållning.
Rådet tar stora risker när det vill utse sittande kommissionärer på nytt. Vi anser att det inte kan sitta några ledamöter från den nuvarande kommissionen i den nya interimskommissionen, eftersom kommittén ännu inte har avslutat sitt arbete. Det kan fortfarande dyka upp diverse nya fall av bedrägeri eller andra oegentligheter. Det dröjer för länge att vänta på att expertkommitténs utredning är avslutad.
Den nya interimskommissionen måste tillträda så snart som möjligt. Det vilar ett tungt ansvar på rådet. Om rådet inte blir klart i tid, så blir den här kommissionen kvar till slutet av 1999. Det är alldeles oacceptabelt. En interimskommission måste ha tillträtt före valet. Medborgarna måste kunna se vad som händer.
Fru Cresson måste absolut avgå omedelbart. Även i det avseendet måste rådet ta sitt ansvar. Se artikel 159 i fördraget, där står det att rådet eller kommissionens ordförande kan föreslå domstolen kommissionsledamöter som skall avsättas.
Även herr Santer har i sin egenskap av kommissionens ordförande de senaste månaderna och veckorna förlorat för mycket trovärdighet för att sitta kvar. Hans funktion måste direkt övertas av vice-ordföranden. I det avseendet kan vi instämma i det som Cox har sagt.
Herr van Buitenen måste snabbt få komma tillbaka till sitt jobb.

Le Gallou
Fru ordförande! Vad nu än den påkostade föreställningen om Brysselkommissionens avgång kan få oss att tro, är det inte dess mäns och kvinnors svaghet som är ifrågasatt utan institutionens missgärningar. Ja, Brysselkommissionen har begått missgärningar därför att det är ett mellanorgan, till hälften verkställande styrande och till hälften förvaltande kommission, därför att dess verksamhet består i att bygga en gyllene bur för folken, en bur av alltmer pedantiska förordningar och direktiv och en gyllene bur med subventioner och klientelism. Korruptionen är inte en avvikelse där på grund av mänskliga svagheter, utan den är i centrum av det europeiska systemet, eftersom kommissionens främsta verksamhet, liksom för övrigt parlamentets, är att tolka oräkneliga lobbies och påtryckningsgruppers önskningar i rättsliga normer.
Kommissionen fungerar som en skärm för att skydda Europeiska rådets och de nationella regeringarnas ansvarslöshet. Därför förväntar sig inte Nationella fronten - nationella rörelsen, med Bruno Mégret, någonting av en hoplappning, utan begär att Europeiska kommissionen helt enkelt avskaffas och ersätts med ett enkelt sekretariat som placeras hos Europeiska ministerrådet.

Colajanni
Fru ordförande, herr rådsordförande! Först och främst är jag skyldig ordförande Martens, som jag generellt sett uppskattar, ett svar. Jag måste säga att hans rekonstruktion av denna kris inte är övertygande. Jag skulle vilja påpeka att krisen förra gången gällde bedrägerierna. Vi bedömde att detta inte var en god utgångspunkt och att det inte heller hade tillräcklig grund. Jag måste säga att De vises arbete har gett oss rätt: i dag gäller krisen och dess lösning ett problem med en politisk strukturkris. Det är detta kommissionens kris handlar om och för oss europaanhängare kan denna kris då bli en hälsosam kris som kan leda till en verklig reformering av institutionen. Jag anser att det är milsvida skillnader jämfört med förra gången när ämnet var bedrägerierna.
När detta är sagt tror jag att det ligger i parlamentets intresse, men också i alla europaanhängares - jag upprepar detta ord - att gå till val med en ny kommission och på så sätt visa att de europeiska institutionerna har förmåga att handla snabbt. Det är alltså mycket viktigt för oss att rådet, när parlamentet och kommissionen har gjort sin del, nu gör sin. Vår del är begäran att skynda sig, med början i Berlin, och vad det beträffar uppskattar jag det rådets tjänstgörande ordförande, herr Fischer, mycket klart sade här, det vill säga att - jag citerar hans ord från inlägget i eftermiddags - " Parlamentet skulle kunna bifalla ett förslag till ordförande i april och den nya kommissionen i maj" . Detta innebär att det krävs en överenskommelse mellan regeringscheferna före Europaparlamentets aprilplenum. Denna tidsplan är perfekt för oss. Vi hoppas att den kan hållas eftersom den lever upp till behovet av att inte ge näring till en kritik mot de europeiska institutionerna och att snabbt göra att kommissionen kan ta itu med de politiska frågor som är på tapeten.
Vi vill att man skyndar sig och vi vill ha en stark politisk lösning: detta innebär en lösning som inte gäller några få månader och om möjligt - och vi tror att det är möjligt eftersom det är en fråga om politisk vilja - vill vi att man från början följer förfaringssättet från Amsterdam; detta beroende på att kommissionen om den skall vara stark först och främst måste sitta kvar länge, alltså inte bara till årets slut, och för det andra måste dess ordförande ha större befogenheter, just de som han får genom Amsterdamfördraget. Den politiska viljan räcker för att åstadkomma detta, och det är mycket viktigt att så sker. Slutligen måste det vara ett ordförandeskap med olika uppgifter: uppgifter som har med administrationen av denna komplicerade struktur som Europeiska unionens kommission är att göra, men även uppgiften att reformera sig själv. Och vad detta beträffar finns många förslag från parlamentet. Jag föreslår att rådet finner ett sätt att gå mer på djupet i de förslag som parlamentet vid olika tillfällen har framfört vad gäller reformeringen av kommissionen.
Vi är övertygade om att alla de europeiska institutionerna behöver reformeras inför utvidgningen, och vi är övertygade om att denna kommissionens kris är en kris som uppstår där den mest operativa strukturen finns, alltså den som är mest utsatt för den rekyl som utvidgningen redan har orsakat och Europeiska unionens utökade uppgifter. Även de andra institutionerna, rådet och parlamentet, har dock behov av reformer. Jag tror alltså att det första steg vi håller på att ta, att reformera kommissionen och slå in på vägen mot en mer demokratisk europeisk union är början på en viktig vandring för unionen.

Elles
Fru ordförande! Det finns ett välkänt talesätt: " Segern har tusen fäder, men nederlaget är föräldralöst" . Alla är för en reformering i dag, och alla bjuder högre än den andre. Så var det inte för några månader sedan. De flesta socialdemokraterna - förutom vissa undantag - röstade emot anklagelserna om bristfällig förvaltning och behovet av en snabb reformering av kommissionen i december. Låt oss inte försöka att skriva om historien. Låt historien förtälja att de som verkligen gick i spetsen för att få igenom förändringar - som Martens nämnde tidigare - var de som röstade emot ansvarsfrihet för 1996 års budget. Utan denna utmanande handling hade inget hänt och vi skulle ha fortsatt som vanligt.
För det andra, rapporten från expertkommittén har fullständigt bevisat riktigheten i budgetkontrollutskottets slutsatser. Van Buitenen bör nu få återgå i tjänst. Dessutom verkar vissa kollegers entusiasm, i synnerhet Greens, att ta till sig externa experters slutsatser i en rapport som förmodligen utarbetades av samma personer som författade våra egna rapporter i budgetkontrollutskottet, visa att hon tar externa experters synpunkter på större allvar än sina kollegers.
För det tredje, när vi skall utnämna en ny kommission, hur den nu än ser ut, måste dess verkliga betoning ligga på en reformering av kommissionen, och att man fortsätter med programmen för uppförandekoder, reformeringen av stadgarna och den förebyggande rapporten om vilka resurser som krävs. Till sist, vad vi rör oss mot är en diskussion mellan parlamentet och rådet. Den verkliga frågan är: Vill vi att minoritetens eller majoritetens åsikter skall styra. Som Perikles sade i sitt gravtal i Thukydides version av Det peloponnesiska kriget : " Om vi ser till lagarna, så ger dessa lika rättigheter för alla vid privata meningskiljaktigheter; om social ställning, framgång inom det offentliga livet har att göra med duglighet, så skall klasstillhörighet inte sammanblandas med meriter; " Samtidigt sade han: " Vår författning efterliknar inte lagarna i våra grannstater. Vi är snarare ett mönster för andra än imitatörer. Dess förvaltning följer flertalets vilja, inte fåtalets. Det är därför den kallas demokrati."

Escolá Hernando
Fru ordförande! Jag tror att vi alla är medvetna om att vi just nu upplever något som vi aldrig tidigare har skådat i unionens historia. Tillfällen som detta gör att vi kan se vilken styrka Europeiska unionen har, vi kan se om vi befäste uppbyggnaden på en solid grund eller helt enkelt på ett korthus. Vi är därför skyldiga att inte avfärda krisen alltför lättvindigt.
Problemet ligger inte bara i att vi måste byta ut den nuvarande kommissionen mot en annan. Vad som just nu är på tapeten är inte bara en reform av en institutions verksamhet utan en reform av själva institutionerna, parlamentet, kommissionen och rådet. Om inte, går ett ypperligt tillfälle oss förbi.
Parlamentet har påtagit sig sitt ansvar, vi har visat oss mogna situationen och därför kan vi känna oss stolta. Kommissionens avgång bör tjäna som katalysator för den nödvändiga institutionella reformen. Rådet måste nu vara situationen vuxen, man måste tänka på Europa som en helhet, statliga intressen måste ställas åt sidan och krisen måste bemästras på ett positivt sätt, så att vi kan säga att vi till slut har fått ett solidare, öppnare och mera demokratiskt Europa.

Formentini
Fru ordförande! Först och främst vill jag uttrycka besvikelse över själva det faktum att detta parlament samlas i dag och i morgon i stället för de datum som var bestämda. Det är ett beteende som i grund och botten vittnar om att man underkastar sig regeringarnas behov, staternas behov. Detta inträffar inte i någon av våra demokratier, möjligen något i de nationella parlamenten, men säkerligen inte i de regionala parlamenten där den demokratiska andan är starkare. Det är ett beteende som enligt min mening inte lämnar stort hopp om de verkliga intentionerna för den styrning detta parlament borde utöva. I själva verket noterar vi att, tack vare ett initiativ ett visst antal av oss har tagit, som majoriteten sedan klumpigt har försökt hantera på annat sätt, har vi kommit dithän att vi fått ett fall att detonera som visar att byråkratin och teknokratväldet, hur väl förberedda de än är, i verkligheten ofta inte kan undgå att begå felaktigheter som sedan leder till de snedvridningar som i dag har utmynnat i att de olika enskilda kommissionärerna har avgått.
Jag tror att man i framtiden måste vara mycket mer uppmärksam, och framför allt är jag motståndare till att man redan åberopar Amsterdamfördraget, att man alltså vill låta en ny sak i förtid styras av en gammal kvardröjande. Jag skulle aldrig vilja beröva det nya parlamentet någon makt och begär därför bestämt att det skall vara det nya parlamentet som skall uttala sig om kommissionen, så att det inte skall behöva stå ut med en kommission den inte har haft möjlighet att yttra sig om.

Duhamel
Fru ordförande i Europaparlamentet, Shakespeare in Love har vunnit och Europa gläder sig. Ni känner till Hamlet: " though this is madness, yet there is method in it" - även om det är vansinne, finns det en metod i det. Santer bör grubbla över William Shakespeare. Men det är inte vansinne. Det är en revolution i nuet och en revolution för framtiden.
Det är en revolution för nutiden genom de tre faktorer som har gjort den. Först och främst händelsen: den 16 mars 1999 kommer att stå i historieböckerna med kommissionens avgång.
Det är det faktiska misstroendet, som drevs igenom av Europaparlamentet. 1979 fick vi allmän rösträtt. År 1999 ansvaret. Cirkeln är sluten i demokratins uppbyggnad.
Det är en revolution för nutiden på grund av den orsak som framkallade den. Europaparlamentet bestraffade den allmänna bristen på kontroll. Inget enskilt bedrägeri, det måste här understrykas. Vi vet det och man ljuger på annat håll. I Bryssel i cyklonens centrum förstår man, men medborgarna oroar sig, vilseledda av Murdochpressens lögnare, de franska populisterna, nationalister från alla partier och populister från alla media. Vi har hört några här i dag. Man vilseleder människor för att vinna väljare eller röster och för att skada Europa. Det är vår sak att tala om sanningen.
Det är en revolution för nutiden genom den läxa vi får, för Europa har gett en demokratiläxa. Många parlament i medlemsstaterna borde inspireras av den för att bli frigjorda och många regeringar för att ta mer ansvar.
Men, fru ordförande, det är också en läxa för framtiden och en revolution med tre faktorer för morgondagen. Först och främst en stark kommission. Det är vad alla begär och alla är överens, till och med UPE. Jacques Chirac och Lionel Jospin är överens. Det är bra. Jospin och Schröder är överens. Det är väsentligt. Schröder, Jospin och Blair är överens. Det är oväntat. Förr låste Major allt. I dag kallar Blair med Frankrike, Tyskland och unionens övriga stater på Prodi. Vilken revolution för Förenade kungariket och för Europa!
Revolutionens andra faktor för framtiden: nya kontroller, en ny bestämmelse och nya kulturer. Vi har infört den gemensamma valutan. Vi skall bygga en gemensam etik för makthavarna i Europa. Den tredje och sista faktorn, val plus ansvar: medborgarna väljer oss och vi i vår tur tillsätter kommissionen. Vi kontrollerar den. Den europeiska demokratin har just fötts, och nu är det vår sak att se till att den växer upp.

Brok
Fru ordförande, herr rådsordförande, kolleger! Vi har under flera månader riktat varningar till kommissionen på olika sammanträden och i personliga samtal. Men man valde att inte lyssna, och så gick det som det gick. Vi måste inse att tiderna har förändrats, eftersom Europeiska unionen i dag har kraft att själv göra en demokratisk rengöring. Jag anser att det är ett positivt budskap till medborgarna, att något sådant är möjligt i ett demokratiskt system, att en organisation inte slipper undan det den har ställt till med.
Men vi måste också vara medvetna om att det här problemet inte i första hand rör sig om enskilda individer. Det finns många hedervärda personer även i kommissionen och det får vi inte glömma. Men vi måste inse att det i synnerhet är en fråga om struktur, om den bristande effektiviteten i de europeiska institutionerna. Bara om vi ändrar kommissionens struktur, slipper vi att hamna i samma situation som denna om två år, för genom att byta personer i ledningen kommer man bara åt en del av sanningen.
Därför behövs det ett bestämt förfarande vid tillsättandet av den nya kommissionen. Å ena sidan är det säkert riktigt, att vi bör göra en markering för medborgarna före valen. Men å andra sidan måste det finnas tillräckligt mycket tid för att förfarandet för kommissionens tillsättande skall ge möjlighet till en drastisk omorganisering av dessa institutioner, och en ny bra kommissionsordförande kommer också att tillämpa det förfarandet för att hävda sig gentemot en sådan väldig apparat. Och eftersom det kommer att vara den kommissionen som skall vara verksam de närmaste fem åren, måste det här parlament även ta hänsyn till det nya parlamentet, som skall arbeta med den kommissionen, som skall acceptera den och i framtiden också skall ge den kommissionen dess legitimitet.
Jag kan tänka mig att det kommer att leda till en självklar kompromiss, och jag tror att ni i rådets ordförandeskap är i stånd att ge oss förslag på tidsramar, som gör att dessa båda syften kan förenas med varandra, så att vi lyckas genomföra en omorganisering och därmed ett bättre Europa.

Raschhofer
Fru ordförande, ärade kolleger! I rapporten från expertkommittén har man åstadkommit det som inte det här parlamentet lyckades med: att avkräva kommissionen dess politiska ansvar. Det är en bekännelse som gör en skamsen. Alla de som inte röstade för förslaget om ett misstroendevotum har fått sig en läxa genom rapporten från expertkommittén. I själva verket innehåller de 140 sidorna inget nytt. Ändå har kommittén gjort ett klokt tillkännagivande: I och med konstaterandet att kommissionen i sin helhet har förlorat kontrollen över de finansiella medlen och tjänstemännen har man fört upp problemet till en högre nivå. Det visar att det finns en gräns för det som är möjligt att administrera.
Kommissionens avgång var inget hjältedåd, utan snarare ett sista desperat försök, för alternativen var uppenbara. Den förtroendeförlust som kommissionen har drabbats av är så pass allvarlig, att det enda som enligt oss kommer i fråga är ett så snabbt utbyte som möjligt av hela kollegiet, men jag vill poängtera att det inte räcker med att bara byta ut de enskilda individerna. Det är inte bara enkla reformer som krävs, utan riktiga reformer. För det första måste en grundlig granskning ske av kommissionens strukturer, för det andra behövs det en snar utökning av parlamentets kontrollbefogenheter. Den här debatten är helt och hållet expertkommitténs förtjänst, för det handlar ju slutligen om att medborgarna skall komma vidare med sina krav på demokrati och kontroll.

Donnelly, Alan
Herr ordförande! Trots att kristdemokraterna sent accepterade idén med en expertkommitté - som de motsatte sig i januari - så välkomnar vi i den socialdemokratiska gruppen det faktum att de nu stöder inrättandet av en sådan kommitté, och vi ser fram emot dess andra rapport som kommer att offentliggöras inom de kommande månaderna. Jag vill koncentrera mig på denna rapport här i eftermiddag.
Som en kommentar skulle jag emellertid bara vilja säga att de reformer som vi behöver inom Europeiska unionens institutioner, som föregående talare sade, slutar inte med en granskning av de 20 kommissionärerna. Man har koncentrerat sig på detta under de senaste månaderna, men det som vi måste göra är att hitta orsakerna till de utbredda problemen inom kommissionen och - något som är ännu viktigare - så vill vi att expertkommittén skall lägga fram förslag till åtgärder. Jag hoppas därför att när expertkommittén sammanträder någon gång under de kommande veckorna, och när den utför sina ingående undersökningar av kommissionens funktionssätt, kommer att titta på de strukturella problemen inom kommissionen på ett mer ingående sätt.
Detta är inte bara en fråga om politiskt ledarskap. Den har också att göra med personalhanteringen och den ekonomiska förvaltningen. Det handlar om hela förvaltningsstrukturen inom kommissionen; förhållandet mellan personalen och cheferna; förhållandet mellan cheferna och generaldirektörerna; förhållandet mellan generaldirektörerna och kommissionärerna och deras kabinett. Det är alltså mycket viktigt att man i denna andra rapport, som vi nu måste koncentrera oss på, ser över denna nödvändiga genomgripande reform. Jag hoppas att den resolution som vi röstar fram i morgon mycket tydligt visar att vi vill att expertkommittén skall lägga fram rekommendationer i denna sak. Vi vill inte se en allmänt hållen polemik från expertgruppens sida, utan vi vill ha specifika rekommendationer om vad den har upptäckt, inte bara rörande de senaste fyra åren, utan om förfaranden som - vilket vi känner till - har pågått inom Europeiska unionens förvaltning under många år.
Utmaningen är hur vi tar itu med rekommendationerna. Det mest kritiska för den socialdemokratiska gruppen är att vi vill se en ny ordförande för kommissionen på plats så snart som möjligt, och vi vill att denna ordförande skall ta till sig expertkommitténs rapport och se till att den genomförs enligt rekommendationerna, inte bara vad gäller de 20 kommissionärerna, inte bara vad gäller kulturen inom kommissionärskollegiet, utan även när det gäller generaldirektörerna, cheferna och alla ansvariga för förvaltningen på alla nivåer inom kommissionen. Om vi inte gör detta kommer allt som har diskuterats under de senaste månaderna att vara förgäves, och vi kommer inte att göra några framsteg när det gäller denna viktiga händelse för Europeiska unionens medborgare.

Tillich
Herr ordförande! Herr Donnelly, rådsordföranden sade att vi borde ha använt våra demokratiska rättigheter och att vi skulle ha uppfyllt våra åtaganden. Om kommissionen å sin sida hade varit beredd att låta oss ta del av all information, då skulle vi aldrig ha behövt en expertkommitté, och vi är helt i stånd att framställa den andra rapporten lika bra som expertkommittén, om vi bara får ta del av den information som krävs från kommissionen.
Jag vill rikta en kort kommentar till kommissionen och kommissionens ordförande: det är inte så att krisen började när reformerna gav effekt, tvärtom, Leonardo initierades år 1998, och problemen i samband med Cresson har vi först fått höra om de senaste månaderna. Det är därför en katastrof, liksom det faktum att alla kommissionens finansiella förehavanden som nu kritiseras i rapporten från expertkommittén har gått igenom finanskontrollen.
Över till rapporten från expertkommittén och parlamentets verksamhet. Det är inte att undra på att den socialistiska gruppen förbjöd de kolleger som var emot ett ansvarsbeviljande för budgeten 1996 att uttala sig. Det är inte att undra på att den socialistiska gruppen röstade mot föredraganden av OLAF, den egna kollegan Bösch, och det är inte att undra på att den socialistiska gruppens samordnare i budgetkontrollutskottet lade ned sitt arbete på grund av gruppordförandens politik. Därför kommer det förmodligen bli så att gruppordföranden först lägger in ett misstroendevotum, och sedan drar tillbaka det. Om den socialistiska gruppen konsekvent hade uppträtt som den gör i dag i januari, då är det möjligt att vi nu skulle ha haft en fungerande kommission och att vi hade sluppit den kris som vi alla talar om!

Vanhecke
Herr ordförande! Jag fruktar att vi här egentligen är med om något som Shakespeare kallade much a do about nothing och jag tror inte att det nu har lagts någon grund för en ny start eller för att dra ett streck över det gamla. Problemet med Europeiska kommissionen är ju samma problem som i alla gemenskapsinstitutioner utan undantag: bedrägeri, svågerpolitik, slöseri med pengar, subventionspolitik utan insyn, furstliga löner. Vem i parlamentet skulle våga säga att det bara är kommissionen som är, eller var, sjuk i det avseendet.
Det är så att de europeiska institutionerna utan undantag, inbegripet parlamentet, står för långt från medborgarna för att en normal demokratisk kontroll skall vara möjlig. Skandalen med kommissionen borde alltså främst leda till en bättre respekt för subsidiaritetsprincipen, till en drastisk avveckling av den europeiska subventions- och jultomtepolitiken och framför allt till en bättre kontroll genom medlemsstaterna och medlemsstaternas regeringar. Så länge det inte sker så är jag rädd för att ingenting egentligen kommer att bli bättre.

Roubatis
Herr ordförande! Det är med förvåning jag konstaterar att några kolleger på ett partitaktiskt sätt försöker utnyttja en mycket allvarlig situation, och detta är beklagligt. Vi står i själva verket inför en kris inom unionens institutioner, en kris som vi omedelbart måste ta itu med. Vi måste säga att kommissionens avgång är ett bevis för politisk och personlig lyhördhet bland alla kommissionens medlemmar. Å andra sidan är avgången också ett bevis för att de institutioner som vi har skapat fungerar, och att vi måste utveckla dem vidare.
I sitt sätt att hantera denna kris har Europaparlamentet visat anmärkningsvärd saklighet och mognad. Men det är dags för våra ledare att fatta modiga beslut, beslut som på ett positivt sätt stärker unionens institutioner. Vissa motståndare till den europeiska tanken skulle troligen vilja utnyttja denna institutionella kris för att attackera just den tanke för vars skull vi alla befinner oss här i dag.
Det är svåra beslut. Men de låsta situationerna är farliga. Våra medlemsstaters ledare måste omedelbart fatta beslut och åstadkomma en entydig lösning. Det är positivt att rådets ordförande sagt att han redan i april kommer att föreslå en ny ordförande för kommissionen. Detta är emellertid inte tillräckligt, anser jag. Det är nödvändigt att omedelbart fatta beslut också om Europeiska kommissionens övriga medlemmar. Alla de konstitutionella problem som troligen finns skulle kunna lösas, och såväl rådet som Europaparlamentet skulle kunna fungera, så att de nödvändiga reformerna genomförs. Vi har en möjlighet att omedelbart återskapa det nödvändiga förtroendet för Europeiska unionens institutioner. Detta, menar jag, är vår skyldighet både gentemot de europeiska medborgarna och gentemot själva den tanke som Europeiska unionen bygger på.

Castagnetti
Herr ordförande! Den kris som har uppstått i Europa är en kris som samtidigt är allvarlig och hälsosam: Allvarlig eftersom den helt klart betecknar ett ögonblick av aldrig tidigare skådade svårigheter, men hälsosam eftersom, såsom har sagts, ämnet institutionella reformer från och med nu inte längre kan undvikas, reformer som skall antas, beslutas före utvidgningen, reformer som skall gestalta en möjlighet till ekonomisk styrning i Europa, Europa efter euron. Det Europa som har försett sig med institutioner som Europeiska centralbanken för att förvalta penningpolitiken är ett Europa som även kräver en myndig politisk regering, myndiga politiska institutioner. Vi försvarar Europeiska centralbankens självständighet, men vi försvarar den såsom självständighet från en annan politisk makt som måste finnas. I dag kan ämnet inte längre undvikas.
Det som har inträffat är trots allt även hälsosamt, eftersom problemet med öppenheten äntligen har lagts i dagen. Var och en av oss har erfarenhet av hur angelägen en lösning av detta öppenhetsproblem i Europeiska kommissionens verksamhet var. Den som har haft med institutionen att göra, den som har ansökt om att deltaga i något program har erfarenhet av informationsbrist, av brist på motiveringar till besluten. Det är också hälsosamt eftersom det från expertkommittén har kommit en slags ny moralisk juridik, på grundval av vilken man säger till politikerna att de inte bara inte skall göra det som är otillåtet utan inte heller det som är olämpligt. Denna moraliska juridik bör användas som en värdefull läxa och anammas även av de styrande skikten i de olika länderna, på nationell nivå, om vi åter vill förlika medborgarna med politiken, med institutionerna. Man skall inte göra det som inte är lämpligt.
Även jag hoppas på en snar lösning av krisen, även jag hoppas på ett myndigt ordförandeskap och även jag understryker att det, om det skall vara ett starkt och myndigt ordförandeskap, inte kan vara ett kortsiktigt ordförandeskap utan att det måste ha en lämplig utsträckning i tiden.

Marinho
Herr ordförande! Denna kris som ingen har önskat och som ingen har förhindrat måste leda till förnyelse och kreativitet och inleda en ny period i våra institutioners liv för att anpassa dem till ett mer ambitiöst Europa, mer öppet och demokratiskt och naturligtvis mer politiskt. Men också till en mer ansvarsfull verksamhet och kontroll, utan förslappning, utan demagogi, men också utan syndabockar.
Vi genomgår en autentisk tillväxtkris där institutionerna minskar allteftersom uppgifterna ökar. Därför är inte den outplånliga gräns som skiljer det individuella och det kollektiva ansvaret, eller gemenskapens och regeringarnas ansvar så märkvärdig. Vi är i dag inte ens säkra på eller litar på de juridiska texter som borde vara vårt stöd, varken vad gäller det förgångna eller inför framtiden.
Bara på politisk väg, herr ordförande, kan därför institutionerna finna en utväg, en riktpunkt, en orientering. Det innebär att det åligger de politiskt ansvariga, nu särskilt rådet och parlamentet, att agera snabbt för en lösning av krisen. Men, herr ordförande, snabbt betyder inte förhastat, det betyder att rådet inom en rimlig tidsfrist presenterar en kandidat till kommissionens ordförandepost, en ordförande som måste få största demokratiska legitimitet från detta parlament, ett nödvändigt och oumbärligt villkor för en stark kommission. Med stark, herr ordförande, menas hållbar och med politisk framtid. Det finns inga kommissioner ad interim som kan genomföra reformkraven och en ny start för institutionerna. Parlamentet kommer att vara öppet för att snabbt röja upp i en kris som, om den dröjer kvar, bara ger näring åt Europas fiender och försvagar dess ekonomi. Våra krav måste därför beaktas, men vi är beredda att komma överens med rådet om en lösning.
Denna kris, herr ordförande, har inte sitt epicentrum i Bryssel, dess ursprung ligger i alla de femton huvudstäderna. Det åligger nu rådet, främst det tyska ordförandeskapet, att lägga korten på bordet och ta sitt ansvar. Vi kommer att vara här på plats i väntan på dess förslag. Lyckligtvis verkar rådet vara på rätt väg, enligt vad rådets ordförande i dag sade. Må det vara så!

Maij-Weggen
Herr ordförande! I den här debatten om kommissionens avgång och om det kommande toppmötet i Berlin vill jag börja med att tacka de goda kommissionärerna för det myckna arbete som de har lagt ner de senaste åren. Det är synd att det gått så här långt, och att det inte kom några positiva reaktioner på parlamentets uppmaning i januari, och även från en stor del av min partigrupp, att låta de kritiserade kommissionärerna avgå. Om det hade skett i januari så skulle både kommissionen och parlamentet ha kommit styrkta ur den striden. Nu har de goda kommissionärerna dragits med ned av de dåliga. Det är mycket synd. I det avseendet är jag också kritisk mot våra socialdemokratiska vänner; om de hade hjälpt oss i januari med den resolutionen så skulle det som nu skett inte ha hänt.
Vi stöder att hela kommissionen avgår eftersom det är oundvikligt. Vi hoppas att det mycket snart kommer en ny kommission, till att börja med en kommissionsordförande. Det måste dock vara en interimskommission, anser vi. En definitiv kommission kan nämligen tillträda först efter valet. Det tycker jag verkar vara den normala demokratiska regeln. I våra medlemsstater är det inte heller så att regeringen först ställs samman och att det sedan hålls val, utan tvärtom.
När det gäller valet av ordförande skulle det vara fint om vi som parlament skulle kunna föreslå en kandidat. Som jag har förstått det, så finns det tre kandidater: Prodi, Solana och Kok. För min del så får det bli vilken som helst av dem, men om ni frågar vem jag personligen föredrar, så ser jag helst att det blir fränden Prodi. Han har mitt stöd. En person som leder den italienska byråkratin och den italienska ekonomin på rätta vägar kan nog också klara av Bryssel. För min del är Prodi alltså hjärtligt välkommen.
Bara en kommentar om Agenda 2000; den frågan skall nämligen också behandlas i Berlin. Jag hoppas verkligen att jordbrukspolitiken ändras för att som den nu ser ut, så är den inte bra. Jag hoppas att strukturfonderna ändras. Jag hoppas framför allt att Nederländerna får ett bättre resultat i Agenda 2000 än som det ser ut nu. Den nuvarande nederländska regeringen skulle nämligen kunna göra sina hemläxor litet bättre än vad den gjort hittills. Vi avvaktar alltså med spänning om resultaten blir bättre än vad de ser ut nu. Vi ser i det avseendet fram mot Agenda 2000 med lika mycket intresse som mot en ny kommission.

d'Ancona (PSE)
Herr ordförande! De nederländska ledamöterna av Europeiska socialdemokratiska partiets grupp anser att kommissionen med sitt beslut om att avgå fattat det enda beslut som var möjligt på grund av slutsatserna i rapporten från expertkommittén. Det är alltså något annat än det som Maij-Weggen nyss sade om att skicka iväg två kommissionärer på grund av anklagelser om bedrägeri, att deras avgång måste betraktas som det preliminära resultatet av en process. Därför är det viktigare att parlamentet nu i enighet arbetar vidare mot ett nytt ställningstagande vad avser rådet än att det försöker fastställa vilken partigrupp som startade processen.
Det nya ställningstagandet, den nya kulturen, måste komma till uttryck i införandet av uppförandekoden, utvecklingen av kommissionärernas enskilda ansvarigheter, omprövningen av tjänsteföreskrifterna och stadgan för parlamentsledamöterna. Kommissionens andra hållning i sitt arbetssätt och hållning gentemot parlamentet kan man kort sammanfatta som ett slut på arrogansen. Det är otvivelaktigt en vinst för parlamentet om det inte ersätts av arrogans från rådets sida. Måhända är det svårt för rådet att jobba under tidspress. Ändå så är det av största vikt att det så snart som möjligt kommer en ny kommission före valet till ett nytt Europaparlament.
Ett ambitiöst arbetsprogram måste nämligen utarbetas och det skall prövas av Europaparlamentet, särskilt så att det nuvarande parlamentet kan ge den nya kommissionen uppgifter om vilka reformer som måste ske. En ny kommission måste åta sig att följa dessa. Parlamentet kan sedan pröva den nya kommissionen vad gäller arbetsprogrammet när kommissionens nya mandatperiod inleds år 2000.
Vi vill alltså ha en ny kommission i fem och ett halvt år med en prövotid på ett halvår. Om kommissionen är bra så behöver den inte vara rädd för en sådan andra examen inför parlamentet. I varje normalt demokratiskt fungerande nationellt parlament så prövas ju ministrarna ständigt.

Christodoulou
Herr ordförande! Om man tar sig för att analysera det senaste årets händelser, kommer man att se väldigt mycket som har diskuterats här. Otvivelaktigt är det många som har blivit förfördelade, för många av dem som tvingats avgå borde inte ha behövt avgå. Otvivelaktigt har alla dessa händelser utnyttjats i partitaktiskt syfte på många håll. Men nu är detta faktiskt över, och nu bör vi inrikta vår uppmärksamhet på vilka lärdomar vi kan dra av det som har hänt, och hur vi kan utnyttja dessa lärdomar till gagn för Europeiska unionen och för världen över huvud taget.
Jag anser alltså att det är av grundläggande betydelse att man har erkänt att Europeiska unionen spelar en mycket viktigare roll än de övriga institutionerna är beredda att erkänna. Hädanefter bör Europaparlamentet försöka leva upp till förväntningarna bland Europas folk när det gäller sättet att hantera dessa frågor. Även andra måste dra lärdom. Rådet, till exempel, hade väldigt bråttom med att bevilja ansvarsfrihet utan att undersöka sakförhållandena. Om dessutom kommissionen hade agerat annorlunda i vissa situationer, skulle vi inte ha kommit fram till dagens situation. Men den viktigaste lärdom vi bör dra är att vi måste visa ansvar inför dem som mycket snart kommer att rösta på oss.
Och här, herr ordförande, måste också rådets medlemmar visa ansvar. De måste fatta ett riktigt beslut, som gör det möjligt för Europeiska unionens institutioner att fungera på rätt sätt och med reellt samarbete under den kris vi nu genomlever, så att vi inte får en onödigt lång period då vi delvis saknar ledning. Annars fruktar jag allvarligt att vi inte kommer att dra de nödvändiga lärdomarna av denna kris, och att allt som har hänt har varit förgäves.

Lööw
Herr ordförande! Vid det här laget i debatten har väl det mesta redan sagts. De flesta har ju konstaterat att det som har hänt under senaste veckan inte är någonting som vi kan välkomna, men det kanske ändå var en nödvändig urladdning för att rensa luften, både i förhållandet mellan parlamentet och kommissionen, och för att på sikt kunna återställa medborgarnas förtroende för unionen.
Jag tycker att det är tydligt i dag, att vi kan dra slutsatsen att vi behövde tiden från januari till mars för att få denna rapport. Den ger oss nämligen ett helt annat underlag för en konstruktiv förbättring för framtiden än vad vi hade i januari. Jag är imponerad över det snabba och effektiva arbete som expertkommittén har uträttat.
Det har ju framförts kritik att det var fel att låta utomstående experter göra detta, och att parlamentet borde ha gjort detta arbete självt. Jag tror dock att i den politiserade situation som vi befann oss i, så hade det inte varit möjligt för parlamentet att göra denna granskning. Jag tror också rent allmänt att man ibland måste ta till en utomstående bedömning. Det är nödvändigt, även om det kan kännas svårt, eftersom det är svårt att se lösningarna när man befinner sig mitt i arbetet och rutinerna.
Låt oss nu hoppas att denna rapport verkligen blir ett riktmärke för en ordentlig reformering av kommissionens arbete - och, kanske det allra viktigaste, det som har sagts om och om igen under denna vecka: Det måste bli ökad öppenhet och ökad insyn, vilket också parlamentet flera gånger har krävt. Vi har så sent som i januari fattat beslut om mycket konstruktiva förslag på detta område.

Bourlanges
Herr ordförande! Från och med i dag börjar en ny tid. Jag är frestad att parafrasera de berömda ord som Goethe sade på kvällen i Valmy: en ny tid börjar för de europeiska institutionerna och det krävs en annan kultur. Denna kultur, det är demokratikulturen.
Kommer vi att leva upp till den kulturen? Jag tror att vi tillsammans måste anta en kollektiv utmaning. Den utmaningen är nödvändig först och främst för kommissionen. Den har länge varit en helig institution som uppburits av en kör av trogna. Den blir nu ett regeringsorgan, helt prosaiskt under folkrepresentanternas kontroll. Det är irriterande, men så är det.
Utmaningen är också nödvändig för parlamentet. Parlamentet har blivit en stor aktör i det institutionella spelet. Men som vi säger i mitt land, " noblesse oblige" , adelskap förpliktar. Det nya ansvaret medför skyldigheter. Kommer vi att kunna bete oss såsom krävande partner och vara i stånd att stärka kommissionsinstitutionen, utan vilken vi inte är någonting, vare sig de ena eller de andra, eller kommer vi att bete oss såsom pedantiska och nyckfulla inkräktare på en befogenhet som inte är vår? Vi måste ta vårt ansvar.
Men den nya utmaningen är också nödvändig för rådet. Det måste först och främst se till att i egenskap av gren av den budgetansvariga myndigheten tillsammans med oss ge kommissionen de administrativa medlen för handling. Vi väntar på rådet i fråga om budgetplanen - rubrik 5 - herr ordförande. Det måste också spela det demokratiska spelet fullt ut.
Utmaningen är slutligen nödvändig för staterna. Reformen av kommissionen har varit det stora förbiseendet i Amsterdamfördraget. Nu måste vi välja en riktig kommission som fungerar antingen enligt en gruppmodell eller i högre grad enligt en presidentmodell. Valutgången kommer att respekteras. Vi måste ta utmaningarna tillsammans, annars kommer vi att förlora allt, tillsammans.

Swoboda
Herr ordförande, mina damer och herrar! Kommissionens avgång var berättigad och nödvändig mot bakgrund av rapporten från expertkommittén, och det gläder mig att det i dag är så många kolleger som instämmer med rapporten och resultat av den, trots att de tidigare var emot tillsättandet av kommittén. Men alla har ju rätt att ändra sig.
Punkt två: Rapporten från expertkommittén var hård, men inte orättvis, för jag anser att ju större avståndet är mellan medborgarna och det sammanhang där deras pengar spenderas, ju strängare kriterier måste gälla för förvaltningen av dessa och de finansiella metoder som tillämpas. Punkt tre: EG-kommissionen blev tvungen att träda tillbaka, eftersom den var alltför svag gentemot rådet. Å andra sidan agerade den ofta som om den vore den starka gentemot parlamentet. Punkt fyra: Vi behöver en stark kommission med en stark ordförande. Enbart en sådan kommission kan vara en jämbördig och lämplig partner till parlamentet. Men att vara stark innebär också att vara öppen och genomblickbar utan något hemlighetsmakeri.
Punkt fem: Nu behövs det en ny jämvikt mellan kommissionens kollegialitet och det individuella ansvaret. Medborgarna måste kunna märka att kommissionen har ett gemensamt ansvar, men att även de enskilda kommissionärerna är ansvariga. Punkt sex: En del vill rätt och slätt beteckna kommissionens kris som EU: s kris, men EU måste och kommer att hålla måttet, i synnerhet om man reagerar snabbt, och jag hoppas därför att ordförandeskapet kan driva sin vilja igenom på rådsmötet i Berlin.
Punkt sju: Vi behöver ett nytt man- och kvinnoskap, inte enbart en ny ordförande. Kommissionen måste genomgå en märkbar förändring med nya ansikten. Punkt åtta: Somliga anser sig vara tvungna att utnyttja kommissionens oförmåga och fel till att försvaga kommissionen, ja till och med EU. Jag anser att det är fel väg och är därför emot en sådan inställning. Punkt nio: Vi har uppnått mycket med EU, även med hjälp av den kommission som nu har dragit sig tillbaka, men jag tror inte att en gemensam ekonomisk region och en gemensam valuta är tillräcklig. Punkt tio: Vi måste fortsätta på vägen mot en miljöunion och en social union. Vi måste fortsätta på vägen mot en politisk union, och därför behöver vi en kommission och en kommissionsordförande som tar över ansvaret för detta.

McCartin
Herr ordförande! Som man redan nämnt i denna debatt, så är det en viktig detalj att detta är en kris inom Europeiska kommissionen. Det är inte en kris för själva unionen. Vid denna tidpunkt behöver därför medborgarna en försäkran som bara kan komma från ministerrådet, parlamentet och den personal som sköter de viktiga uppgifter som måste göras, som t.ex. genomförandet av Agenda 2000 och euron, om att det inte finns något i den nuvarande krisen som man inte kan lösa genom tillämpning av fördragen.
Det finns många som är stolta och nöjda över den roll som parlamentet har spelat i detta sammanhang. Jag tycker dock att parlamentet mest har fumlat omkring, i stället för att bestämma sig för en fast strategi. För det första, beviljade budgetkontrollutskottet - med en liten majoritet - ansvarsfrihet. Parlamentet vägrade att bevilja ansvarsfrihet, men röstade senare för ett fortsatt förtroende för kommissionen och dess ordförande. Den socialdemokratiska gruppens ledare röstade för ansvarsfrihet och även för fortsatt förtroende för kommissionen. Cox, ledare för den liberala gruppen, röstade för ansvarsfrihet. Vi bör alltså komma ihåg att det inte var helt klart från början vilken väg vi skulle välja.
Undersökningskommittén lade fram sina slutsatser, och det verkar som om det var dessa slutsatser - som inte innehöll något nytt - som ledde fram till att kommissionen avgick. Undersökningskommitténs slutsatser var tydligare än vad parlamentets någonsin hade varit, så allmänheten kunde lätt se var bristerna fanns. Jag tycker att konsekvenserna blivit oproportionerliga till kommissionens misslyckande som kollegium. Bristerna inom kommissionen har funnits länge. Bristerna har varit tydliga i så måtto att vi har gett dem för många uppgifter, men inte de resurser som fordras för att utföra dem. Jag beklagar att en eller två kommissionärer inte kunde axla sitt ansvar, men även att så många dugliga personer, inklusive ordförande Santer, som har utfört så mycket viktigt arbete och nått så stora framgångar blivit misskrediterade, när det faktiskt handlar om hedervärda personer som har gjort ett bra arbete.

Desama
Herr ordförande, mina kära kolleger! Man har i samband med kommissionens avgång talat mycket om en institutionell kris och en politisk kris. Jag kommer snarare att tala om en tillväxtkris.
När Jacques Delors var kommissionens ordförande, trängde kommissionen i själva verket kraftigt in på det politiska området, det vill säga på området för de europeiska politikområdena, som för övrigt i det väsentliga var ägnade åt Maastrichtfördraget, den inre marknaden, Ekonomiska och monetära unionen och det europeiska medborgarskapet. Vi hade gått ifrån kommissionens traditionella system, och vi lyckades inte riktigt med att ta lärdom av det.
Inte medlemsstaterna, som misslyckades med Amsterdamfördraget, för att de inte kunde lösa problemen i fråga om att förändra unionens institutioner. Även parlamentet, som ibland har varit alltför försiktigt när det har gällt dess tillvägagångssätt i fråga om Amsterdamfördraget och som inte heller har kunnat hålla erforderlig distans till frågan. Och slutligen, och framför allt, kommissionen som mer än någon annan var bäst placerad för att mäta i vilken grad dess organisation och sätt att fungera hade blivit fullständigt föråldrat i förhållande till de uppgifter som krävdes av den, som den accepterade och som den begärde.
Linjerna är nu således klara och tydliga för den nya ordföranden och den nya kommissionen. Det är att bete sig reellt, innan det blir formellt, såsom en verklig europeisk regering, med vad det innebär av öppenhet och också av effektiv organisation och förvaltning. Såsom Bourlanges sade, bör en demokratisk kultur ersätta den teknokratiska kulturen.
Jag tror att det är den socialdemokratiska gruppens förtjänst, som med sin tålmodiga strategi har lyckats sätta fingret på de missförhållanden som anfrätte våra institutioner. I stället för att ägna oss åt förslagen politik, partifejder och uppgörelser har vi drivit parlamentet till en politisk handling och om Europeiska unionen drar nytta av det i framtiden, har den vår grupp att tacka för det.

McMillan-Scott
Herr ordförande! Låt mig först nämna en iakttagelse som många ledamöter har gjort rörande det ohövliga beteende som kommissionen uppvisar genom att inte vara närvarande under denna debatt. Rådet är åtminstone företrätt av Coreper.
Jag är förmodligen den person som är minst överraskad över slutsatserna från expertkommittén, eftersom jag - som många kolleger känner till - sedan 1990 granskat ett bedrägerifall vid GD XXIII. Detta har förstärkts genom rapporten men det finns inget nytt i den. Min åsikt är att det betänkande av vår kollega Wemheuer från den socialdemokratiska gruppen - som inte har talat i kväll och som avgick från budgetkontrollutskottet före jul i protest mot den socialdemokratiska gruppens ståndpunkt - förvisso innebar en granskning av de institutionella frågor som var avsedda att granskas av expertkommittén.
I punkt 1 i den resolution som antogs av parlamentet i januari, kräver man faktiskt att expertkommittén skall undersöka det sätt på vilket Europeiska kommissionen systematiskt döljer bedrägeri, bristfällig förvaltning och korruption; och detta finns inte med i rapporten, i synnerhet, om jag får nämna detta, i samband med turisthistorien. Allt vi sett är faktiskt en fördröjning på tre månader av Elles betänkande som återförvisades till utskottet i december tvärtemot socialdemokraternas önskan. Detta innehöll en rad reformer som kunde ha genomförts redan då. Van Buitenens vittnesmål från den 9 december, som spreds i stora kretsar inom parlamentet, innehöll all den information som krävdes för ett misstroendevotum, möjligen också mot enskilda kommissionärer. Den kris som har utvecklats under de senaste tre månaderna måste tveklöst belasta Greens samvete. Jag har beskrivit henne som den mest förvirrade kvinnan i Europa och jag anser fortfarande att detta är den bästa beskrivningen av henne.
Den rapport vi har diskuterat här i kväll är alltså van Buitenen II. Det finns mycket litet nytt material i den, och jag säger helt enkelt till rådet att om expertkommittén rekommenderar en grundläggande ändring av tjänsteföreskrifterna och det sätt på vilket själva kommissionen fungerar, så har man åtminstone gjort något.
Får jag bara påpeka för kammaren att under de senaste 18 månaderna har inte en enda medlemsstat vid någon tidpunkt framställt någon begäran genom Coreper eller på annat sätt, att institutionerna bör reformeras. Det är hög tid att de gör det.

Blak
Herr ordförande! Slutsatserna i De vises rapport är mycket tydliga. Kommissionen har förlorat den politiska kontrollen över sin förvaltning. Det är faktiskt den mest skrämmande slutsatsen i rapporten. Det innebär att de anställda i kommissionen kan arbeta utan kontroll och överordnade politiska riktlinjer. I ett sådant klimat kan korruption, nepotism och oregelmässigheter trivas. Nästa rapport från expertkommittén kommer förhoppningsvis att röra om i tjänstemannakulturen i kommissionen, och det är här den största striden skall utkämpas. Vi skall ha en omfattande personalreform, som enligt min mening bör göra upp med livstidsanställningar och i stället införa tidsbegränsade anställningar. Nu skall man naturligtvis inte hetsa hundarna på tjänstemännen i kommissionen rent allmänt. Det finns många som arbetar hårt, men det skall finnas möjlighet att kasta ut de ruttna äpplena. Det kommer att bli en hård strid. Personalorganisationerna kommer att kämpa med näbbar och klor när de ser att de enastående privilegierna håller på att försvinna. Rapporten från expertkommittén placerar ett kollektivt ansvar på kommissionärerna, som äntligen har accepterat sitt kollektiva ansvar, och att de har gått i samlad flock. Det kan vi ju se - de finns inte på plats här i kväll. Parlamentet hade avskedat hela kommissionen, om den inte själv hade gått.
I den danska socialdemokratiska delegationen är vi därför överens om att inte rösta för ett återinsättande av en kommission som nästan är identisk med den vi just har avsatt. Det handlar inte om enskilda personer, även om vissa har försökt få det till det. Det är en principfråga, och vi uppmanar våra kolleger att inte ta hänsyn till nationell partipolitik. Vi måste få in frisk blod.
Till sist vill jag gärna ge rådet en åthutning. Nu måste det bli ett slut på de femton gummitemplens politik! De nationella regeringarna har över huvud taget inte tagit något ansvar i denna fråga. De har år efter år godkänt budgeten utan att blinka, så vi skulle kanske överväga att avskeda rådet nästa gång. Jag vill också gärna säga till min vän, McMillan-Scott, att jag tycker att det är taffligt att ge sig på Pauline Green när hon inte är närvarande, men det är ju kännetecknande för vad de konservativa står för i England. De är riktiga skojare!

Stenzel
Herr ordförande! Krisen i Europeiska kommissionen som har legat och pyrt i flera månader har i och med kommissionens avgång förvandlats till en tydlig och ytterst nödvändig signal. Nu har Bryssel sin Watergateskandal och får ta konsekvenserna av denna för att övervinna förtroendekrisen mellan Europaparlamentet och kommissionen, mellan allmänheten och Europeiska unionen i sin helhet. Krisen i Europeiska kommissionen berör inte enbart denna. Snarare är det en kris i hela Europeiska unionen. För att upphäva denna krävs det åtgärder på kort sikt och hållbara reformer. Till åtgärderna på kort sikt räknas att Europeiska unionens medlemsstater, helst redan i Berlin, skall utse en ny kommissionsordförande och att de kommissionärer som öppet kritiseras i rapporten från expertkommittén inte längre skall få ingå i en framtida kommission.
Till de hållbara reformerna räknas att rådet så snart som möjligt fastslår ett förfarande som gör det möjligt att ställa enstaka kommissionärer till svars i fall av felaktigt beteende, felaktig förvaltning och bedrägeri. De behov som dagens Europeiska union konfronteras med, överensstämmer sedan lång tid tillbaka inte med kraven från den politiska verkligheten. I den bemärkelsen innebär Amsterdamfördraget en klar förbättring. Men det räcker inte med det. Man måste allra senast i samband med en ny regeringskonferens fastslå ett förfarande som gör det möjligt att ställa enskilda kommissionärer till svars. Även bedrägeribekämpningen måste genomgå en hållbar förbättring. 80 procent av bedrägerierna äger rum i de enskilda medlemsstaterna. För att undanröja dessa missförhållanden krävs det inte endast en oberoende bedrägeribekämpningsenhet som OLAF, utan även större befogenheter för Europeiska revisionsrätten. Den måste kunna följa upp bedrägerierna på plats i samarbete med de högsta domstolsinstanserna och myndigheterna på regional och nationell nivå.
Europaparlamentets kontrollbefogenheter får inte under några omständigheter försvagas. Rapporten från expertkommittén har varit värdefull, men den skall vara färdig den 20 april, och kommittén skall i synnerhet undersöka samtliga tjänstenivåer, för det är en sak som inte får ske i kommissionen: att kommissionärerna kommer och går, medan tjänstemännen stannar kvar!

Myller
Herr talman! Den europeiska kommissionen avgick ju eftersom den oberoende expertgrupp som granskat kommissionens agerande konstaterade att kommissionen letts på ett dåligt sätt. Ordförande Santer drog de helt rätta slutsatserna och tog på sig ansvaret för detta. Denna process har visat att det var mycket viktigt att upprätta denna oberoende expertgrupp, eftersom vi endast tack vare dess arbete har kunnat komma åt de verkliga problemen. Utan detta arbete skulle vi så att säga ha sopat saker och ting under mattan genom att få två-tre ledamöter avsatta för att så att säga statuera exempel. Då vi nu läser denna rapport verkar det som om vi inte ens hade lyckats avsätta samtliga på riktiga grunder.
Vi måste emellertid hålla i minnet att vi i framtiden behöver ett gott samarbete med rådet. Den nya kommissionen måste utnämnas snarast. Det kändes mycket bra att få höra företrädaren för rådets ordförandenation berätta att Amsterdamfördraget respekterades i detta sammanhang. När man väger dessa maktstrukturer mot varandra finns det dock skäl att minnas att den viktigaste frågan vid det kommande toppmötet i Berlin är godkännandet av Agenda 2000, och i den nuvarande situationen är det mycket viktigt att vi lyckas i Berlin.
Talare har här även förespråkat att den nya kommissionen inte skall få innehålla ledamöter från den nuvarande kommissionen. Enligt min mening måste detta bedömas med utgångspunkt från vad vi vill ha ut av kommissionen. Målsättningen bör vara en förbättring av kulturen vad beträffar åtgärder och förvaltning, och vi behöver få in som ledamöter i kommissionen personer som har förmåga att åstadkomma detta. Den nuvarande situationen måste utnyttjas. Det behövs tid och kraft för att genomföra reformer, och sådana personer för att leda reformerna, som verkligen kan åstadkomma dem.

Reding
Herr ordförande! Jacques Santer har visat prov på politiskt mod. Genom att avgå tillsammans med kommissionen, har han utövat sitt fulla ansvar och jag hyllar denna rättframhet. Men jag beklagar samtidigt att en kommission som har gjort ett utmärkt arbete under hela mandatet har tvingats avgå. Om Cresson hade avgått på eget initiativ, såsom hon borde ha gjort i januari när alla kände till hennes felmanövrer, skulle vi inte nu ha haft en politisk kris på europeisk nivå.
Jag hoppas att nationella snedsteg, såsom de snedsteg som har tagits av Cresson, inte längre kommer att vara möjliga i en ny kommission. Jag skulle vilja ha en ny kommission, som är stark och som har stöd av det Europaparlament som väljs i juni i år.
Herr ordförande, jag skulle också vilja ta tillfället i akt och hylla Jacques Santer och majoriteten av hans kommission som har startat projekt av historisk omfattning: euron, utvidgningen och Agenda 2000. Han har dessutom velat genomföra grundläggande reformer för att kampen mot korruption skall bli effektivare.
Historiens ironi har velat att Santerkommissionen skulle bli det första offret för sina egna reformer. Vi får hoppas att de initiativ som har tagits av Santerkommissionen kommer att göra det möjligt för efterföljaren att vara öppnare, mer demokratisk och effektivare.

Malone
Ordförande! Jag blev verkligen bestört när jag hörde kommentaren från de konservativa och deras ledare i kväll, men jag blev inte överraskad; det bekräftar bara vad jag alltid tyckt om dem.
Denna rapport ger oss emellertid möjlighet att börja om på nytt. När jag säger " oss" , menar jag alla institutioner inom Europeiska unionen. Vi börjar med reformeringen av kommissionen. Ministerrådet och de nationella regeringarna måste också kritiskt granska sin egen verksamhet och fråga om de alltid handlat med unionens bästa för ögonen.
Ministerrådet kommer att fatta vissa mycket viktiga beslut i veckan, som vi vet kommer att få en långvarig effekt på Europeiska unionens framtida utveckling och trovärdighet. Låt oss hoppas att de fattar dessa beslut i samma anda av öppenhet, ansvarighet och respekt för demokratin som de med rätta kräver av kommissionen.
Europeiska kommissionen har gjort sig skyldig till bristfällig förvaltning. Jag föreslår att man för att komma till rätta med detta, först och främst öppet redovisar alla anställningar och kontrakt, vilka kommer att granskas på ett oberoende sätt av parlamentet. Personalen inom kommissionen måste sluta med sitt imperiebyggande och agera kollektivt för gemenskapens bästa.
Tillämpningen av en faktisk nationstillhörighetsstyrd kvotering till de högre chefsposterna inom kommissionen måste stoppas. Kommissionärerna skall få anställa ett personligt kabinett, men detta skall ske på ett helt öppet sätt. Varje kommissionär måste motivera anställningarna genom att offentliggöra uppgifter om personernas kvalifikationer för arbetet för en oberoende bedömare. Alla som ingår i kabinettet måste lämna sin tjänst när kommissionärens uppdrag upphör. Inga fler fallskärmar till viktiga tjänster inom kommissionen.
Med hänsyn till de nationella regeringarnas roll, så finns det ett starkt behov av sådana och andra reformer. Allmänheten måste få veta att de nationella regeringarna och ministerrådet ofta skyller på kommissionen när saker och ting går fel. Som redan har nämnts, så administreras den största delen av EU-medlen faktiskt av de nationella regeringarna, och det finns tydliga bevis för att bedrägeri och bristfällig förvaltning har skett inom detta område. Det är regeringarnas ansvar att ta itu med detta.
Ordförande! Till sist, vad gäller ministerrådets roll så vet vi att de sammanträder bakom stängda dörrar. Det är ett av de få kvarvarande verkställande organen i Europa som fattar beslut bakom stängda dörrar, och detta måste upphöra.

Cunha
Herr ordförande! Det som i rapportens slutsatser är polemiskt är slutsatsen i sista stycket, enligt vilket ansvaret, trots utspädningen av det politiska ansvaret som har kunnat iakttas under undersökningen, måste läggas på kommissionärerna som kollegium, som ett kollegialt organ. Inför en sådan slutsats hade inte kommissionen någon annan utväg än att avgå, vilket den gör på ett värdigt sätt.
Denna kris kommer vid den olämpligaste tidpunkten, när unionen befinner sig i slutfasen av förhandlingarna om Agenda 2000, vars slutsatser till stor del är avgörande för vår kollektiva framtid och särskilt för sammanhållningsländerna, som mitt eget land, för de framtida medlemmarna i Östeuropa och för våra jordbrukare. Frenesin från vissa politiska krafter att fälla kommissionen har väckt min misstanke om att det skulle passa deras intressen med en svag kommission, eftersom det med en svag kommission teoretiskt sett skulle vara lättare att få igenom deras minimalistiska teser om unionens framtid.
Jag tycker att det vore rimligare att behålla denna kommission i förvaltningen, eftersom den känner väl till de ärenden som är under förhandling och därför skulle kunna garantera snabbare, effektivare och mer balanserade förhandlingar. Vi är dock öppna för andra rimliga lösningar. Det viktiga är att takten och jämvikten i förhandlingarna om Agenda 2000 inte påverkas och att inte unionens strategiska intressen äventyras. Jag vill också säga att jag är emot en andra rapport från kommittén. Vi behöver en stark kommission där det politiska ansvaret väger tyngre än byråkratin. Vi behöver ett parlament som aktivt utövar sina budgetkontrollerande funktioner och vi behöver ett organ som effektivt bekämpar bedrägerier. Om det vi har nu inte räcker till måste vi genomföra nödvändiga reformer. Men vi kan inte föreviga tillfälliga lösningar. Det är dags att få institutionerna att fungera, och att de tar sitt politiska ansvar.

Fayot
Herr ordförande! Får jag först hylla min landsman, Jacques Santer, som inte tillhör mitt parti men vars viktiga politiska arbete som ledare för kommissionen jag respekterar. Jag skulle här vilja understryka Jacques Santers politiska framgångar, men också den mekanism som har lett till hans fall och jag skulle också vilja säga att hans egen politiska grupp, PPE, har ett allvarligt ansvar däri.
Herr ordförande, samtliga har här sagt att vi snabbt måste få en ny stark kommission, som kan genomföra djupgående reformer. Jag ansluter mig självklart till en princip som tillkännages på ett sådant sätt. Jag skulle emellertid vilja understryka den nya maktfördelning som vi kommer att få.
Den nya kommissionen kommer att godkännas av parlamentet. Ordföranden, kommissionens nya ordförande, kommer att väljas av parlamentet på grundval av ett program. Det kommer att skapas en ny relation mellan parlamentet och kommissionen. Det kommer att vara en kommission och dess program som parlamentet skall godkänna för mandatperioden. På så sätt kommer parlamentet, som godkänner kommissionen, att vara bundet vid ett mandatperiodsavtal. Det skall bli tvunget att vara disciplinerad och uppvisa politisk mogenhet. Det skall bli tvunget att uppnå en stabil majoritet för att genomföra det som kommissionen föreslår. Parlamentet kommer inte längre att kunna nöja sig med växlande majoriteter och riskera att utsätta sig för alla sorters utpressningar, framför allt från grupper av euroskeptiker eller EU-motståndare.
Herr ordförande, denna parlamentariska demokrati, som sålunda upprättas i Europa, kräver också att parlamentet stadfästs av väljarna. Därför godtar jag inte personligen att det gamla parlamentet skall stadfästa den nya kommissionen. Det bör göras av det nya parlamentet mot bakgrund av valet den 13 juni.

Burenstam Linder
Herr ordförande! Socialdemokraterna har ett stort ansvar för att EU nu befinner sig i en konstitutionell kris. De röstade i december förra året för att ge kommissionen ansvarsfrihet för dess förvaltning. Detta och den attityd som återspeglas i och som föregått den omröstningen har inneburit att kommissionen inte har känt tillräcklig press att så tidigt genomföra reformer att det nuvarande läget hade kunnat undvikas. I januari stödde också socialdemokraterna kommissionen genom att rösta emot ett förslag till misstroendevotum.
I det läge som vi nu har hamnat i är det nödvändigt att en ny kommission med mandat fram till år 2000 kan tillträda före valet till Europaparlamentet i juni i år. Något annat skulle väljarna inte förstå. Det är nödvändigt också därför att kommissionen har en central roll för att ta initiativ och bevaka att fördragen efterlevs. Med alla dessa stora frågor nu på dagordningen krävs att det politiska arbetet verkligen kan fortsätta.
Vad än olika regeringar kan komma att deklarera, räcker emellertid mandattiden för denna nya kommission endast fram till utgången av detta år. Det nyvalda Europaparlamentet måste pröva vilken ordförande och vilken kommission unionen skall ha under perioden 2000-2004. Valutslaget skall i enlighet med fördragen respekteras. Processen och tidtabellen kompliceras av att man måste utse en kommission i två steg, att det nuvarande parlamentets återstående mandatperiod är så kort, och att två olika fördrag måste tillämpas. I denna process har Europaparlamentets betydelse kommit att klart framstå. Ministerrådet har inte drivit på några administrativa reformer. Men för att parlamentet skall kunna tala med tyngd är det viktigt att ingen kritik kan riktas mot parlamentets egna förhållanden. Det är bra att parlamentet i olika steg har gjort viktiga förändringar i de arbetsvillkor som här gäller. Ett nytt förslag till stadga för ledamöter av Europaparlamentet har framlagts i ministerrådet för godkännande. Även denna fråga måste kunna slutbehandlas före Europavalen.

Matikainen-Kallström
Herr ordförande! Kommissionens avgång efter att expertkommittén offentliggjort sin rapport var en riktig slutsats. Sedan mars 1998 har parlamentets EPP-grupp konsekvent fört fram missförhållanden som har uppdagats i kommissionens agerande. Slutsatserna i den rapport som ledde till avgången upprepar än en gång slutsatserna i i budgetkontrollutskottets arbete, och presenterar de för oss svart på vitt. Det hade varit rimligt att de kommissionsledamöter som beskyllts för försumlighet, dålig förvaltning och nepotism redan tidigare själva hade insett att de borde avgå, med facit i hand, i synnerhet som parlamentet inte har rätt att avsätta enskilda kommissionärer. I framtiden måste vi grundligt undersöka vad som orsakat den uppkomna härvan samt även granska agerandet hos kommissionens tjänstemän. Att låta expertkommittén fortsätta arbetet är emellertid inte lösningen på detta. Parlamentet har redan nu resurser för att övervaka kommissionens agerande. Parlamentets uppgift är att garantera genomförandet av de gynnsamma reformer som pågår inom kommissionen, samt att snabbt ta tag i uppstående problem.
Den nuvarande situationen är besvärlig ur unionens synpunkt. Den tillfälliga kommissionen måste därför utses snabbt, så att kommissionen är funktionsduglig redan då det nya parlamentet inleder sitt arbete efter valet i juni. Den tillfälliga kommissionen arbetar givetvis bara tills årets slut, varefter det nya parlamentet efter överväganden väljer kommission för nästa femårsperiod. Vi behöver inte i kommissionen personer som har misslyckats inom inrikespolitiken eller avpolletterade ringvrak. I valet av ledamöter måste avseende fästas vid kandidaternas förmåga att leda unionens åtgärder och bära både ett personligt och kollektivt ansvar för sina handlingar. Parlamentet har nu åstadkommit en stor politisk förändring och måste vara redo att bära ansvaret för genomförandet av reformerna. Gemenskapens kurs är nu på väg att läggas om i riktning mot ett öppnare och mera demokratiskt medborgarnas Europa.

Associeringsavtal Euratom-KEDO - Förbindelser EU-Nordkorea
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om följande dokument:
betänkande (A4-0104/99) av Tindemans för utskottet för utrikes-, säkerhets- och försvarsfrågor om avtalet om Europeiska atomenergigemenskapens anslutning till Koreahalvöns organisationen för energiutveckling (KEDO) (C4-0483/97), -muntliga frågor av Spencer för utskottet för utrikes-, säkerhets- och försvarsfrågor till rådet (B4-0147/99) och till kommissionen (B4-0148/99) om Europeiska unionens förbindelser med Demokratiska folkrepubliken Korea.Såsom ordföranden påpekade vid sammanträdets början påminner rådet om att det inte kan närvara på grund av förberedelsearbetet inför mötet med Europeiska rådet i Berlin.

Tindemans
Herr ordförande! Det här handlar om något mycket allvarligt, parlamentets ledamöter inser det mycket väl, nämligen KEDO och förbindelserna med Nordkorea, ett land som just nu lever i total ensamhet och där det råder hungersnöd. Det är alltså en mycket allvarlig debatt. Jag har föresatt mig att nu utveckla det hela i tre punkter.
För det första KEDO självt. Här i parlamentet har vi redan haft en första debatt där vi uttalade oss om en första del av finansieringen. KEDO hade sitt ursprung i ett projekt för bekämpande av kärnvapenspridning i Nordkorea och för att engagera Nordkorea mer i den internationella gemenskapen. År 1993 fanns farhågorna om att Nordkorea skulle utvinna kärnmaterial ur sina kärnkraftverk av Sovjettyp, grafite moderate reactors , med avsikt att använda dem militärt. Dessa farhågor stärktes ytterligare genom Nordkoreas hot att lämna icke-spridningsavtalet för kärnvapen. Då träffades ett avtal med Förenta staterna i vilket angavs att Nordkorea skull frysa sitt kärnenergiprogram och sedan avveckla sina kärnkraftverk i utbyte mot uppbyggnad av två light water reactors och en mellanliggande leverans av tjock eldningsolja.
KEDO var alltså ett amerikanskt initiativ men med medverkan av Sydkorea och Japan för genomförande av den uppgiften. Det kan verka konstigt att eftersträva icke-spridning genom att bygga två nya kärnkraftverk. De här kärnkraftverken, light water reactors , är dock inte bara säkrare att arbeta med, det är också svårare att använda dem för militära ändamål.
Europeiska unionen införde då sin nya strategi för Asien, med avsikten att bygga upp bättre förbindelser med den världsdelen, med Asien. Att gå med i KEDO låg alltså egentligen i linje med den politiken och skulle bidra till säkerheten i nordöstra Asien. På det sättet skulle man även visa solidaritet med våra asiatiska bundsförvanter och med Förenta staterna kunde det medföra en ekonomisk fördel för den europeiska industrin, eftersom den skulle kunna komma i åtnjutande av KEDO-avtalet.
Den utrikespolitiska aspekten av beslutet att gå med i KEDO är alltså viktig. Parlamentets utskott för utrikes-, säkerhets- och försvarsfrågor använde arton månader och många diskussioner för att lägga fram ett så fullständigt och korrekt betänkande som möjligt. Det samarbetade med budgetutskottet, utskottet för forskning, teknologisk utveckling och energi plus utskottet för utrikes-, säkerhets- och försvarsfrågor. De övriga utskott som också har ett direkt intresse i det här betänkandet föreslår nu ett anslutande till KEDO-organisationen och att parlamentet nu skulle fullgöra sin uppgift för ett möjliggörande av den anslutningen, även ekonomiskt.
Jag vill gärna ta det här tillfället i akt att från början säga att samarbetet med utskottet för forskning, teknologisk utveckling och energi och budgetutskottet och med mina kolleger Ford och Brinkhorst har varit föredömligt. Det var ett nöje och vi kan alltså utropa att vi ofta alla tre var överens om slutsatserna.
Det fanns dock ett problem. Rådet har beslutat att anslutningsavtalet skall slutas av Euratom. I det fördrag som ligger till grund för Euratom finns det ingen skyldighet att informera eller samråda med Europaparlamentet. Rådet och kommissionen gjorde det frivilligt. Det europeiska medlemsskapet i KEDO leder till betalning med pengar från budgeten, det kände alltså utskottet för utrikesfrågor, utskottet för forskning och budgetutskottet och parlamentets plenarsammanträde till, och därför hotade alltså resultatet att bli ett icke-godkännande av betalningar om man inte kunde nå en överenskommelse vad avser parlamentets inblandning i de internationella avtal som i framtiden kommer att slutas i enlighet med Euratomfördraget.
Herr ordförande! Vi har tack vare kontakter och brevväxling redan träffat en överenskommelse vad avser den första delen som jag talade om. Vi, de tre föredragandena plus en tjänsteman, var i Nordkorea mellan den 5 och 14 december. Den 15 december tecknade Euratom ett avtal med Kanada, och alltså med medverkan av de europeiska institutionerna. Jag är ingen ordryttare. Jag vill inte ta upp problem i onödan men det här är fullständigt oacceptabelt för ett direktvalt parlament som också bär ett ansvar och som måste kunna stå till svars inför sina väljare. Vi kan inte acceptera att något sådant tecknades, för vilket vi alltså skall uppmanas betala för att ge tillstånd till betalning. Vi kan inte acceptera detta om vi inte också får ordentlig information, och om det inte sker samråd med oss.
Det har varit mycket prat om det här de senaste dagarna, men jag skall inte gå in mer på det nu. I utskottet för utrikesfrågor gjorde kommissionär Sir Leon Brittan ett uttalande som gav oss intrycket att vi gick emot en överenskommelse. På eftermiddagen i dag kunde vi läsa en skrivelse riktad till parlamentets ordförande, undertecknad av Sir Leon Brittan, där han alltså talar om hur kommissionen i framtiden tänker bete sig i de här frågorna. Jag är glad att jag nu kan säga att den skrivelsen är tillfredsställande för oss. Även Sir Leons uttalanden i utskottet om tolkningen av vissa punkter var tillfredsställande, så att vi i dag i parlamentet kan föreslå att positiva slutsatser kan dras i fråga om hela KEDO-ärendet.
Jag har dock en annan sak att ta upp. När vi var i Nordkorea så hade vi mycket spännande kontakter, de tre föredragandena och en medarbetare. Det var då oundvikligt att vi bad att få träffa de högst uppsatta personerna, och det skedde också. Vi samtalade med parlamentets ordförande, med utrikesministern, vice utrikesministern, energiministern, med talesmannen för armén, och så vidare och dessa samtal varade ibland ganska länge. Vi blev imponerade av situationen. Jag har redan sagt att det råder hungersnöd där. Det här landet är totalt isolerat. Vi har blivit övertygade om att den humanitära hjälpen måste upprätthållas, att samarbetet med institutionerna där måste förbättras för att hjälpen skall bli bättre. Vi har blivit övertygade om att vi naturligtvis måste göra allt för att främja en icke-spridning och att få ut landet ur sin isolering och in i den internationella kretsen, och det kan KEDO bidra till. Vi tror att de på inbjudan av parlamentet skulle vara beredda att träffa parlamentsledamöter från specialutskott här. Vi yrkar för det i det förslag till resolution som lagts fram. Vi tror också att bättre diplomatiska kontakter skulle kunna ge goda resultat. Av Europeiska unionens femton medlemsstater så är det bara Sverige som har en ambassad där. Bara Sverige, inte de övriga. Om de nu kunde öppna ett förbindelsekontor här. Om vi där kunde förstärka vår diplomatiska närvaro och Europeiska unionen där ta ett initiativ. Det yrkar vi för. Mer skall jag inte säga om det.
Den tredje punkten var de två frågorna från Spencer. Jag vet inte om jag får läsa upp dem. Det är följande: Kan rådet med anledning av den aktuella öppningen i de politiska samtalen med Demokratiska folkrepubliken Korea ge sin ståndpunkt i fråga om möjligheten till och önskvärdheten av en ytterligare utveckling av förbindelserna mellan Europeiska unionen och dess medlemsstater och Demokratiska folkrepubliken Korea? Vad anser rådet om det aktuella säkerhetsläget i nordöstra Asien? Vilka diskussioner om det här läget hålls eller kommer att hållas med Republiken Korea, Japan och Förenta staterna?
Hans andra fråga var: Kan rådet med anledning av den aktuella öppningen i de politiska samtalen med Demokratiska folkrepubliken Korea ge sin ståndpunkt i fråga om möjligheten och önskvärdheten till en ytterligare utveckling av förbindelserna mellan Europeiska unionen och dess medlemsstater och Demokratiska folkrepubliken Korea? Vad anser rådet om det aktuella säkerhetsläget i nordöstra Asien? Vilka diskussioner om det här läget hålls eller kommer att hållas med Republiken Korea, Japan och Förenta staterna?

Brinkhorst
Herr ordförande! Jag talar för två huvudmäns räkning - för den liberala gruppen och för budgetutskottet. Det är ganska ironiskt att vi debatterar konsekvenserna av kommissionens avgång på samma dag som vi diskuterar frågan om KEDO. Budgetutskottet har, på sätt och vis, varit hjälputskottet i detta sammanhang. För oss framstod det mycket klart när rådet enhälligt beslutade i slutet av februari 1996 att KEDO skulle stödjas av finansiella medel inom ramen för budgeten, att utskottet för utrikes-, säkerhets- och försvarsfrågor, som inte hade rådfrågats, skulle avge sitt yttrande. Denna historia har pågått under en lång tid, och ännu i dag finns det en reservation i Europeiska unionens budget.
Den grundläggande orsaken har att göra med den debatt som vi har haft tidigare i dag. Det har att göra med demokrati och ansvarighet. Det har därför att göra med frågan om vi i framtiden skall ha möjlighet att diskutera denna mycket grundläggande fråga i detta parlament - som alla normala nationella parlament gör. Euratomfördraget är 40 år gammalt. Det ger mycket omfattande befogenheter till kommissionen och rådet. Det ger inga befogenheter till parlamentet. Så när kommissionen valde att ingå avtalet valde man artikel 101 i Euratomfördraget, och i detta avtal fastställs inga bestämmelser vad gäller samråd med eller information till parlamentet.
Det är av dessa skäl - och jag säger detta utan att skämmas - som budgetutskottet beslutade att flytta medlen till reserven fram tills dess att utskottet för forskning, teknologisk utveckling och energi fått delta i processen på ett lämpligt sätt. Vi har agerat på dessa två utskotts vägnar. I sak så är det mycket tydligt att det inte är budgetutskottet som beslutar om vi skall sluta avtal om energisamarbete med Nordkorea. Det är mot bakgrund av detta vi blir nöjda när vi hör att kommissionen erkänner att tiderna har förändrats. Vi ser fram emot att höra Sir Leon Brittan, på kommissionens vägnar, läsa upp resultaten av de diskussioner vi har haft, och som jag hoppas kommer att leda fram till en situation, där vi får se mer ansvarighet när det rör framtida Euratomfrågor.
Återigen, så är det mycket ironiskt att rådet, under en dag som denna, inte ens företräds på politisk nivå, och detta visar att nästa slag för demokratin kanske utkämpas mot rådet i stället för mot kommissionen.
På den liberala gruppens vägnar välkomnar jag det faktum att Europeiska unionen engagerar sig i en strategi för utveckling av energi- och utrikesfrågor i nordöstra Asien. Vi välkomnar också Sir Leon Brittans mycket aktiva engagemang på kommissionens vägnar. Det är mot bakgrund av detta som vi blev djupt besvikna att det tidigare inte var möjligt att nå en lämplig institutionell överenskommelse i denna specifika fråga. Den liberala gruppen stöder fullständigt Tindemanns åsikt att man också bör upprätta förbindelser med Nordkorea, och inte bara med Sydkorea.
Jag vill ställa en fråga till Sir Leon. I dagens nummer av International Herald Tribune uttrycktes en stark vädjan för ett nytt förhållningssätt till Nordkorea. Det är tydligt att japanerna är mer reserverade än sydkoreanerna. Vi bör kraftfullt stödja president Kim Dae Jungs " solskenspolitik" . Presidenten har lidit mycket av de spänningar som har funnits i över 40 år mellan Syd- och Nordkorea. Det är mot bakgrund av detta som vi vill stödja KEDO-avtalet och även nya förbindelser mellan Västeuropa och Nordkorea.

Ford
Herr ordförande! Precis som Brinkhorst har jag också två huvudmän, för det första utskottet och för det andra den socialdemokratiska gruppen. Jag vill först och främst gratulera mina två kompanjoner under denna långa strävan: Brinkhorst och Tindemanns. Vi påbörjade denna process den 21 november 1997. Om jag hade vetat att jag skulle tillbringa så mycket tid med dem, hade jag kontrollerat noggrannare vilka de var. Jag kunde emellertid inte ha valt två bättre kompanjoner. Vi tillbringade en hel vecka tillsammans i Nordkorea och tio och en halv timme i sammanträden med vice utrikesministern. Detta skulle ha frammanat alla eventuella kriser vad gäller personkemi.
Jag vill också tacka Sir Leon Brittan för alla hans ansträngningar att försöka nå en överenskommelse mellan kommissionen och Europaparlamentet. Det har varit en lång, svår väg. Jag går inte in på detaljer, eftersom de har tagits upp av de två föregående talarna. Vi har nu en överenskommelse som jag tror parlamentet kan godkänna, på grundval av det brev som har skickats i dag. Jag är djupt besviken att ministerrådet, som uppenbarligen godtog en muntlig fråga vid debatten om förbindelserna med Nordkorea, har misslyckats med att skicka någon att delta i debatten. De kanske har blivit försenade och jag skulle bli glad om ni kunde bekräfta detta, herr ordförande, om så är fallet. Jag förmodar att rådet anser att vi förväntas använda oss av någon form av telepati när det gäller debatten av denna fråga.
KEDO är - som ni har fått beskrivit för er - ett projekt som syftar till att bygga två lättvattenreaktorer som ersättning för två ryska tjernobylliknande reaktorer som höll på att byggas i Nordkorea, och som har kapacitet att producera plutonium som kan användas i militärt syfte. För att försöka lösa detta problem har vi ramavtalet mellan Förenta staterna och Nordkorea från 1995 till vår hjälp. Europeiska unionen tillfrågades om den kunde bidra till detta avtal, och det är detta som är resultatet. Forskningsutskottets ståndpunkt var av kritiskt stödjande karaktär. Det finns en rad orosmoment. För det första, det finns fortfarande ett finansiellt tomrum. Japans bidrag på 1 miljard amerikanska dollar, Nordkoreas 60 procent och Europeiska unionens 85 miljoner amerikanska dollar täcker inte hela kostnaden för projektet. Det är oklart hur detta tomrum skall fyllas.
För det andra, vi är bekymrade över hur Förenta staterna levererar den utlovade tjocka eldningsoljan som är avsedd att fungera som ersättning fram till dess de två kärnreaktorerna kan tas i drift. Leveranserna har skett på ett nyckfullt sätt. Nordkorea är ett djupt misstänksamt land. Vi i Europeiska unionen kanske kan förstå att Förenta staternas författning med dess checks and balances innebär att president Clinton inte alltid kan uppfylla sina löften, men vi kan knappast bli förvånade över att nordkoreanerna har en annan förståelse när - under årets kallaste månad och när man behöver energi som mest - amerikanerna misslyckades med att leverera den tjocka eldningsoljan till den oljeeldade anläggningen i Sonbong.
För det tredje, vi är bekymrade över det faktum att KEDO går att likna vid en tiger utan tänder. Det finns inga pengar för att sammankoppla de två kärnkraftverken med det nordkoreanska elnätet. Det kommer bara att kosta 100 eller 200 miljoner amerikanska dollar, vilket är ganska litet jämfört med vad som lagts ned på KEDO-projektet som helhet, men det är uppenbarligen så att om man inte har några tänder, så kan man inget göra i detta fall. För det fjärde, så är vi bekymrade över bristen på tydlighet när det gäller tilldelningen av dessa enormt stora kontrakt, och om den europeiska industrin kommer att få en rättvis möjlighet att vara med i budgivningen. Trots dessa reservationer röstade forskningsutskottet för programmet. Vi tror att det i det stora hela är till nytta för oss som parlament och som europeisk union att visa vår roll i Östasien.
Denna debatt handlar inte bara om Tindemanns KEDO-betänkande, den avser också två muntliga frågor som har ställts till rådet och kommissionen med hänsyn till de framtida förbindelserna med Nordkorea. Vi har lämnat humanitärt bistånd under några år på grund av en rad naturkatastrofer - översvämningar, torka och tidvattensvågor - som definitivt tippade Nordkorea över den gräns där landets livsmedelsresurser inte längre räckte till.
Allvarlig undernäring förekommer i Nordkorea. En rapport från Världslivsmedelsprogrammet som nyligen offentliggjordes visar att 16 procent av barnen mellan 1 och 6 år är så allvarligt undernärda att de har fått permanenta hjärnskador; 45 procent av barnen är så allvarligt undernärda att de permanent kommer att stanna i växten. Detta innebär att 300 000 till 400 000 0-6-åringar har fått permanenta hjärnskador och 1 000 000 0-6-åringar har permanent stannat i växten. Jag välkomnar därför det nya avtalet som innebär ytterligare livsmedelsbistånd på omkring 30 miljoner euro, och som inriktas på barn under 12 år och mödrar som ger bröstmjölk.
Jag välkomnar avtalet med nordkoreanerna om övervakning. Efter förra veckans händelser är det ytterst viktigt för oss i parlamentet att förvissa oss om att kommissionen använder pengarna på ett korrekt sätt. Jag välkomnar också jordbruksstödet - ny teknik och kanske till och med nya växtodlingar. Jag är emellertid besviken över att inget görs inom den energisektor som ligger utanför kärnsektorn. När jag var där med delegationen besökte jag en kolgruva och ett värmekraftverk. För det första så fanns det ingen elektricitet, så kolgruvearbetarna måste evakueras. Inget kol kunde därför brytas under ett helt åttatimmarsskift, och kraftverket hade bara reserver för tre dagar. Allt var extremt primitivt, och jag talar i egenskap av en person vars familj bestod av kolgruvearbetare i Förenade kungariket under 1950-talet. Jämfört med kostnaden för KEDO, skulle en tiondels procent av KEDO-projektet hjälpa upp produktiviteten inom kolgruveindustrin med - enligt beräkningar - omkring 25 procent, och modernisera delar av den koleldade kraftproduktionen.
Politiskt sett, så välkomnar jag resultatet av rådets diskreta politiska dialog med Nordkorea och stöder idén med ett andra sammanträde när tidpunkten är den rätta. Jag välkomnar kommissionens meddelande om Korea, i vilket man uppmanar till ett kritiskt engagemang. Allt jag ber om är att det skall gå snabbt. Situationen är kritisk. Vi bör inte missa ett enda tillfälle. Jag känner till att nordkoreanerna vill att det skall öppnas ett kontaktkontor i Bryssel. Jag hoppas att vi kan komma överens om detta, under förutsättning att samma sak sker i Pyongyang, och att vi i enlighet med de nödvändiga avtalen kan gå vidare till mer utvecklade förbindelser.
Till sist välkomnar jag den punkt i betänkandet där det står att läsa att en delegation från Nordkoreas parlament är välkommen hit. Vi kommer att gå igenom hårda och svåra förhandlingar med dem, men dialogen måste börja någonstans.

Brittan
Herr ordförande! Mina damer och herrar! Låt mig först av allt säga att det gläder mig att den allmänna frågan om parlamentets roll i Euratomavtal har lösts, och jag kan försäkra er att kommissionen kommer att genomföra de praktiska arrangemang som vi har kommit överens om. Men innan detta sker, vill jag säga att jag i mycket hög grad håller med om vad Tindemanns sade om KEDO: s roll som en del av vår strategi i Asien, och som ett viktigt bidrag till den. Jag skall ta upp Nordkorea strax, men först måste vi betrakta vår strategi med hänsyn till regionen som en som måste vara integrerad, heltäckande och positiv. Vad gäller de problem vi har haft med Euratomavtalen, så är jag tacksam för vad som har sagts om min egen roll i samband med lösningen av dessa. Jag försäkrar er om att jag fullständigt håller med Brinkhorst när han säger att tiderna har förändrats, och vi måste beakta detta i samband med vårt agerande.
De åtgärder som kommissionen har för avsikt att vidta fastställs i ett brev som jag har skickat till Europaparlamentets ordförande i dag. I brevet meddelas först och främst att vid början av varje år kommer kommissionen att tillhandahålla en lista över alla aktuella Euratomavtal i enlighet med artikel 101.2, som är under förhandling, eller där förhandlingar kommer att inledas under det kommande året. Denna lista kommer att uppdateras regelbundet och skickas till parlamentet enligt lämpliga förfaranden för behandling av förtrolig information. För det andra, så kommer kommissionen att lämna muntliga upplysningar på begäran till det relevanta parlamentariska utskottet om resultatet av förhandlingarna enligt lämpliga förfaranden för behandling av förtrolig information.
För det tredje, så kommer kommissionen att skicka förslagen till ingående av de aktuella Euratomavtalen till parlamentet samtidigt som de skickas till rådet för godkännande. Detta är en betydelsefull förfarandemässig innovation, eftersom det ger parlamentet en garanti att det blir informerat innan rådet har kommit fram till en gemensam ståndpunkt om ingåendet av dessa avtal. Parlamentet kommer sålunda att ha möjlighet att offentliggöra sina åsikter innan det fattas beslut om ingående av avtalet, i linje med de åtaganden som gjordes under vår tidigare brevväxling.
Jag bör tillägga att den tid det tar för rådet att fatta beslut om ingående vanligen är ganska lång. Detta ger parlamentet gott om tid att uttrycka sina åsikter, om man så önskar. Vid de tillfällen när rådet möjligen vill fatta ett särskilt snabbt beslut, så kommer kommissionen utan dröjsmål att informera parlamentet om denna möjlighet. För det fjärde, kommer information att ges brevledes om aktuella avtal i enlighet med artikel 101.2 i Euratomfördraget, som antingen är under förhandling eller där ett beslut eller ingående ännu inte har skett. De avtal som avses representerar alla avtal som omfattas av artikel 101.2 i Euratomfördraget som är under förhandling eller där förhandlingar kommer att inledas under det kommande året.
Slutligen, för att säkerställa att det inte sker några fler missuppfattningar mellan kommissionen och parlamentet, kommer kommissionen också till parlamentet att separat överlämna alla relevanta texter och avtal som borde ha omfattats av vår överenskommelse under den senare hälften av förra året och början på detta år. Så står det i brevet.
Beträffande betänkandet om associeringsavtalet mellan Euratom och KEDO, så är detta ett välskrivet och intressant dokument som tar upp de grundläggande aspekterna av KEDO-initiativet. Den parlamentariska delegationens besök i Nordkorea sågs som en mycket positiv handling av det internationella samfundet, och jag är tacksam för den uppmärksamhet som parlamentet har gett KEDO. Jag stöder i synnerhet den slutsats som säger att parlamentet finner att Europeiska unionen bör spela en roll när det handlar om en minskning av risken för spridning av kärnvapen, ökad kärnsäkerhet och främjande av utvecklingen av bättre förbindelser mellan Nordkorea och dess grannstater och att ett medlemskap i KEDO kommer att göra det lättare att spela denna roll.
Vi spelar denna roll fullt ut vid genomförandet av associeringsavtalet. Vi är närvarande vid KEDO: s alla styrelsesammanträden och förhandlingssammanträden med Nordkorea. EU har personal inom KEDO, även på chefsnivå, som följer alla aspekter av upphandlingen - och jag kan här försäkra Ford om att vi kommer att göra allt för att se till att Europeiska unionen får en rättvis chans - och Europeiska unionen innehar ordförandeskapet i den viktiga internationella rådgivande kärnsäkerhetsgruppen. Vi betalar vårt finansiella bidrag, vilket hjälper till med att säkerställa att Nordkorea respekterar sina åtaganden rörande icke-spridning, och det gläder oss att Nordkorea nu kommer att ge tillträde till den så kallade underjordiska installationen för att lugna det internationella samfundet. Säkerhetsaspekterna är grundläggande för fred och stabilitet på halvön, och KEDO-projektet bidrar till avspänning mellan de två koreanska staterna. Det är faktiskt ett unikt exempel på syd- och nordkoreaner som arbetar tillsammans.
Själva KEDO är en särskild organisation som vi samarbetar aktivt med tillsammans med våra amerikanska, japanska och sydkoreanska partner för att förbättra säkerheten i Nordöstasien. Nordkorea känner också till vårt deltagande inte bara genom KEDO, utan också genom den politiska dialog som jag hänvisar till i svaret på frågan, och genom Europeiska unionens program för livsmedelsbistånd. Saken är faktiskt den att kommissionens förhandlare nyligen ingick ett ad referendum -avtal med sina nordkoreanska motparter om villkoren för ett nytt program på 30 miljoner euro för 1999. Vi bidrar alltså till en process med olika initiativ som riktas mot Nordkorea, för att försöka uppmuntra landet till att bli en mer respektabel medlem av det internationella samfundet.
Vi måste vara realistiska. Just nu pågår en viktig och komplicerad uppgift att skapa säkerhet i Nordöstasien och stödja det globala systemet för icke-spridning av kärnvapen. KEDO utgör en viktig del av denna uppgift, och vi kommer även i fortsättningen att ha en nära kontakt med parlamentet rörande genomförandet och vårt deltagande i detta. Vi måste snart börja förbereda för vårt framtida deltagande i KEDO, eftersom det nuvarande avtalet löper ut i slutet av år 2000, och vi kommer att stå i nära kontakt med parlamentet i enlighet med de förfaranden som jag hänvisade till tidigare. Jag är sålunda mycket tacksam för att parlamentet genom sitt yttrande visar sig vara för ett godkännande av associeringsavtalet, vilket kommer att frigöra medel för 1999 års finansiella bidrag. Det är visserligen så att det fortfarande finns stora finansiella problem, men det som vi först måste göra är att spela vår roll i sammanhanget.
Rörande frågan från Spencer om de mer allmänna förbindelserna med Nordkorea, så välkomnar jag det besök som ledamöterna från Europaparlamentet gjorde i Nordkorea, och att våra förbindelser gynnades i och med detta. De förhandlingar som jag haft med ledamöter från Europaparlamentet i samband med KEDO-problemet har också varit framgångsrika och jag tackar alla berörda. Det råder ingen som helst tvekan om att - vad gäller förbindelserna med Nordkorea - en kris på den koreanska halvön skulle få långtgående konsekvenser i framförallt Nordöstasien, och vi har ett ansvar som sammanfaller med vår nya roll, där vi försöker att delta på det politiska planet i denna del av Asien för att göra vad vi kan för att undvika en kris.
President Kim Dae Jung har kraftfullt förespråkat ett större internationellt engagemang för att ta itu med problemet, och jag kan verkligen försäkra er om att vi helt och fullt stöder - precis som Brinkhorst har uppmanat oss att göra - president Kims " solskenspolitik" . Förenta staterna håller även på med en omfattande granskning av landets politik under ledning av förre försvarsministern Perry. Vi har tillämpat en politik med begränsade initiativ, som kan illustreras genom livsmedelsbiståndet och andra biståndsprogram, såväl som genom KEDO. Vi håller för närvarande på att diskutera hur denna politik kan utvecklas ytterligare. En viktig faktor blir naturligtvis den politik som Nordkorea själv tillämpar inom viktiga områden som till exempel säkerhet, förbindelser med grannstater, mänskliga rättigheter osv. Vi måste också ta hänsyn till behovet av stöd till våra huvudpartner i samband med deras förbindelser med Nordkorea. EU utbyter regelbundet åsikter med våra samtalspartner, inklusive Förenta staterna, Sydkorea och Japan rörande situationen på den koreanska halvön. Den idé som lades fram för ytterligare utveckling inom energisektorn vill vi verkligen granska närmare. Vi överväger olika möjligheter, inklusive en undersökning av alternativa energikällor och/eller restauration av kolsektorn.
Politiskt sett måste vi naturligtvis gå varsamt fram, men inte så varsamt att vi inte gör några framsteg. Det är denna linje vi skall följa och jag är tacksam för parlamentets stöd.

Jarzembowski
Herr ordförande, kära kolleger! Herr kommissionär, ni har på ert enastående sätt framställt problemen samtidigt som ni har påvisat nya lösningar. Vi är mycket tacksamma för att ni - låt mig säga i sista stund - genom ert brev gjorde det möjligt för oss att fatta beslut om KEDO-projektet. Det hade visserligen kunnat ske något tidigare, men vi är glada över att ni nu har funnit den rätta vägen tillsammans med våra tre musketörer. Det är onekligen tre engagerade musketörer som månar om människorna i Nordkorea och deras sak. Jag vill som företrädare för min grupp framföra ett varmt tack till herr Tindemans, herr Brinkhorst och Glyn Ford.
Medan ni, precis som ni brukar i andra diplomatiska förbindelser, följer en försiktig, men mycket framgångsrik väg med ett närmande och ett samarbete, får ni tillåta att jag, som ledamot av ett parlament som inte behöver vara så diplomatiskt, påpekar att även KEDO-projektet i slutändan måste bedömas mot bakgrund av hur regeringen i den folkdemokratiska republiken Korea agerar i fråga om sina militära aktiviteter och humanitära icke-aktiviteter. Jag tycker att den nordkoreanska regeringen på ett övertygande sätt skall bevisa att deras militära aktiviteter varken utgör eller skall utgöra något hot, i synnerhet inte mot deras grannstater.
Vi kräver att oberoende inspektörer får tillträde till kärnenergianläggningarna, särskilt de underjordiska anläggningarna. Egentligen borde vi också förvänta oss att den nordkoreanska regeringen avger en förklaring om att inga fler raketförsök kommer att utföras utan förvarning. För den raket som plötsligt sköts upp och flög över Japan måste av Japan ha uppfattats som ett hot. Jag antar att vi kan vara överens om att ett land som Nordkorea, som vill ha stöd från det internationella samfundet, givetvis varken får visa ett hotfullt eller fientligt agerande gentemot andra stater. Det var den militära aspekten.
Över till den humanitära aspekten: Vi är glada, sir Léon, att ni har gjort framsteg i frågan om befolkningens livsmedelsförsörjning. Men jag är ärligt talat skeptisk till alla uppgifter från den nordkoreanska regeringen beträffande omfattningen av hungersnöden i Nordkorea. Jag tycker att vi bör upprätthålla kontakten med hjälporganisationerna. För jag tror inte att det hjälpbehov som finns - Glyn Ford nämnde ju några siffror - på långa vägar kan täckas med hjälp av detta projekt. Det faktum att Nordkorea har pengar till militära aktioner, men inte pengar till livsmedel åt befolkningen, är en motsägelse som vi i befolkningens intresse inte kan acceptera. Därför tror jag att vi bör vara extra uppmärksamma på den punkten och förvänta oss att Nordkorea säger sanningen till oss och hjälper oss med befolkningens försörjning, framför allt i de avsides belägna områdena i landet.

Kreissl-Dörfler
Herr ordförande, ärade kolleger! Det är säkert ingen överraskning för er att jag inte ser det hela lika positivt som ni, och i synnerhet inte som sir Leon Brittan. Vi känner ju varandra tillräckligt väl från utskottet för externa ekonomiska förbindelser. De få positiva ansatser som man kan hitta i KEDO-programmet, nämligen för att skapa en annan energiform och göra en insats i landet, om det nu är för att skapa försoning eller för att förbättra situationen för människorna där, drunknar bland alla detaljerade punkter som framställs i Tindemanns motivering. Kollegan Ford har ju också berättat vad det egentligen är som pågår där borta i Nordkorea. Jag undrar om vi inte i det här läget borde lösa helt andra problem där i stället för att hjälpa till att bygga upp två lättvattenreaktorer. Hur skall Nordkorea någonsin kunna betala tillbaka sina skulder för dessa?
När man sedan säger att vi bör ha ett finger med i spelet ekonomiskt sett och dra fördel av projekten och uppdragen, då tycker jag ändå att det är ett krämaraktigt försök, och att vi på ett uppseendeväckande vis går åt fel håll igen inom en politik, vars målsättning skall vara att hjälpa ett land på det utvecklingspolitiska området. Här väcker man orealistiska förväntningar med biståndsgivandet som täckmantel. Men det är ju ingen långsiktig hjälp! Man har för avsikt att placera reaktorer mitt ute i landskapet, när man inte ens vet hur energin skall transporteras vidare! Var skall kärnavfallet förvaras? Den frågan har ni ju inte heller löst ännu!
Sir Leon Brittan, det kan hända att ni finner det hela lustigt. Men jag som har arbetat tillräckligt länge som biståndsarbetare i fattiga områden runt om i världen, måste säga att det inte alls var så här jag hade tänkt mig försöket!
Till slut vill jag också påpeka att parlamentets behandling av frågan under hela den period då man förhandlade om KEDO har varit allt annat än strålande. Och om ni nu, sir Leon Brittan, lägger fram ett brev vars innehåll jag kan hålla med om, då måste jag säga, nå ja, han är litet sen, men det kom till slut! Men den insikten har i själva verket kommit mycket, mycket sent. Jag vet att ni tycker om att undervisa parlamentet, och att ni också brukar göra det och att ni kommer till våra sammanträden. Men rent innehållsmässigt är det inte ofta - det vill jag tydligt påpeka - det leder fram till så mycket, för ofta besvaras våra frågor med en rad floskler! Det har vi ju ofta fått uppleva i utskottet för externa ekonomiska förbindelser. Men jag har föreställt mig en annan typ av hjälp till de här länderna. Därför är vi tyvärr, trots att det finns mycket i betänkandet som är riktigt, tvungna att rösta emot det.

Dupuis
Herr ordförande, först och främst ett förslag. Det vore bättre att meddela rådets närvaro när det är här, snarare än att meddela dess frånvaro, för det håller på att bli en vana. Det skall för övrigt bli svårt för Brinkhorst att inlåta sig i en diskussion med rådet, eftersom det aldrig är närvarande. Det är en aning för sent att inse att i stället för att inlåta sig i en diskussion med kommissionen hade det varit bättre att ägna sin energi åt att försöka att jaga fram rådet ur skogen. Men hur som helst, skadan är skedd.
En annan sak: vad beträffar de förfaranden som vi skall rösta om i morgon, skulle jag vilja beklaga att vi inte har kunnat inge ändringsförslag till utskottet för utrikes-, säkerhets- och försvarsfrågor, och att vi har varit tvungna att inge dem direkt vid plenarsammanträdet. Det kommer att göra också vår dag en aning tyngre och det gör att inte heller förfarandet iakttas i någon högre grad.
På faktanivå är jag bokstavligen slagen med häpnad. Jag skall inte förvåna någon som Leon Brittan, som inte är realist utan en ljuv drömmare. När jag i kväll ser och hör talas om kris och livsmedelsbrist, undrar jag verkligen om vi riktigt har uppfattat vad som händer i Nordkorea. Siffrorna är likväl klara och tydliga: två till tre miljoner dödsfall under de senaste fyra åren. För mig verkar det absolut inte ha något att göra med livsmedelsbrist. Det är en verklig nödsituation och en verklig katastrof, och det är inte en naturkatastrof, det är en strukturkatastrof, förorsakad av en galen, kriminell och psykopatisk regim, värre än den värsta regim som har existerat i Sovjetunionen, värre än Ceaucescus Rumänien.
Vi gör här långa utlägg om ett kärnenergiprogram och på denna punkt har våra vänner De Gröna delvis rätt: måste vi ägna hundratals miljoner euro åt att åka dit och bygga upp kärnkraftverk, även om det i mindre grad är möjligt att de används för militära ändamål, medan man mycket väl skulle kunna tänka sig andra lösningar? Vi begär ingenting i utbyte. Vi ger livsmedelsstöd. Vi begär ingen reform, när vi mycket väl vet att jordbruksproduktionssystemet strukturellt absolut inte kan klara av att bemöta nordkoreanernas behov. Jag tycker att det verkligen är häpnadsväckande. Med detta avtal håller vi på med att stödja en absolut galen och absolut vansinnig regim.
Vi kommer självklart att rösta emot betänkandet, men det räcker inte. När Leon Brittan blir litet mindre drömsk och litet mer realistisk skulle han kanske kunna tänka sig att undersöka möjligheten att investera några tiotals miljoner euro för att göra propaganda och ge information till Nordkoreas invånare i stället för att låta dem dö i hungersnöd och brist på information om vad som händer i resten av världen. Jag tror att det finns självklara saker att göra i stället för att se på när Pyonyang skickar missiler och använder den lilla energi som finns kvar i landet för absolut galna ändamål. Det är en galen regim. Den måste slås ner.

Brinkhorst
Herr ordförande! Jag har förstått att rådet inte är närvarande. Stämmer det?

Ordföranden
Jag upprepar det som ordföranden sade vid sammanträdets början, det vill säga att rådet med beklagande påminde om att det inte kunde närvara på grund av förberedelsearbetet inför mötet med Europeiska rådet i Berlin.

Brinkhorst
Jag förstår, herr ordförande, men jag hänvisar till artikel 40 som säger att när frågor till rådet har uppförts på föredragningslistan i rätt tid, dvs. tre veckor före - och när det gäller frågor av utrikespolitisk karaktär så tillämpas inte ens tidsfristen - så skall de besvaras. Jag talar här på Wijsenbeeks vägnar som - vilket vi alla känner till - är en erkänd expert på arbetsordningen.
Vi befinner oss i ett dilemma. Den muntliga frågan och betänkandet är delar av ett paket. Rådet är inte närvarande i kväll, men vi sammanträder även i morgon och jag föreslår att vi skjuter upp denna punkt så att vi kan få ett svar från rådet innan omröstningen i morgon. Detta är det mest logiska. Detta parlament tas numera på allvar av kommissionen, men uppenbarligen inte av rådet. Kan jag få ett beslut från er i denna fråga, herr ordförande?

Ordföranden
Ledamot Brinkhorst, vi har nått slutet av denna debatt. Jag förstår ert påpekande, vilket vi noterar, men debatten är avslutad.

Brinkhorst
Herr ordförande! Ni kan inte säga att debatten är avslutad om en av de två institutioner som vi har ställt våra frågor till inte ens har svarat. Jag menar att det bör vara ordförandens uppgift att uppmana rådet att lämna ett svar. Om ni beslutar att vi inte skjuter upp debatten till i morgon förmiddag - och jag förstår att det indirekt är detta ni säger, även om jag ifrågasätter det - kan ni åtminstone säga att rådet kommer att svara skriftligt på de specifika frågor som Spencer har ställt genom utskottet för utrikes-, säkerhets- och försvarsfrågor, och att vi kommer att få detta svar i morgon före omröstningen? Det blir bara nonsens av en debatt om två institutioner är närvarande. Sir Leon har lämnat ett fullständigt svar, men rådets ordförande är helt frånvarande. Kan ni svara på detta? Min grupps inställning är väldigt beroende av ert svar.

Ordföranden
Herr Brinkhorst, vi skall begära ett skriftligt svar från rådet, men jag är inte i stånd att säga er om vi kommer att få det före i morgon bitti.
Jag frågar nu kommissionär Brittan om han vill göra ytterligare inlägg.

Brittan
Herr ordförande! Jag vill bara säga ett par ord om de frågor som har tagits upp av de tre föregående talarna, och jag kommer att fatta mig kort.
Jag håller fullständigt med Jarzembowski om att det är av yttersta vikt att den nordkoreanska militärens verksamhet inte får utgöra ett hot. Han har uttalat sig på ett mycket tydligt sätt. Jag stöder detta uttalande. Våra förehavanden är avsedda att ta itu med säkerhetsfrågan i lika hög grad som något annat. Detta har uttryckts klart för att få nordkoreanerna att engagera sig och avskräcka dem från att utnyttja den värsta formen av militärt hot - dvs. kärnvapenhotet. Det måste ses i detta sammanhang.
Kreissl-Dörfler föreslår att vi egentligen borde koncentrera oss på andra problem. Allt jag kan säga är att ni måste fråga er själva - jag riktar även detta till Dupuis - i vilken utsträckning vi kan göra detta när det gäller ett land som Nordkorea. Saken är den att det största hotet landet utgör för sina grannstater har att göra med säkerhet, och genom att förhindra detta genom KEDO-programmet, eller minska risken för konflikter inom KEDO-programmet, så bidrar vi faktiskt med något utan vilket det skulle vara otänkbart med några andra åtgärder; och jag säger till Dupuis att ett system med de hemska egenskaper som han har beskrivit, som innebär att vår propaganda förs in i landet, uppriktigt sett är orealistisk.
Jag vill emellertid säga till honom att det nya biståndsprogrammet faktiskt innehåller vissa villkor. Vi har varit särskilt noga med att säkerställa lämpliga åtaganden från nordkoreanerna rörande övervakningen och en reformpolitik för omdaning av jordbruket med ökade incitament för jordbrukarna, decentralisering av beslutsprocessen, kreditmöjligheter som förlängs automatiskt, osv. Med beaktande av detta tycker jag verkligen att, eftersom vi har att göra med en regim som tidigare ansågs som ogenomtränglig, vi har gjort stora ansträngningar både för att engagera dem i reformprocessen och för att minska det säkerhetshot som de annars skulle riktat mot sina grannstater och resten av världen.

Ordföranden
Tack, kommissionär Brittan.
Som jag har sagt skall vi begära ett svar från rådet, som är företrätt här i salen av två tjänstemän.
I enlighet med artikel 40.5 i arbetsordningen meddelar jag att jag har mottagit ett förslag till resolution.
Den gemensamma debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 15.00.

Migrationsströmmen från Irak och angränsande områden
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A4-0079/99) av Terrón i Cusí för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter och inrikesfrågor om migrationsströmmen från Irak och angränsande områden - Europeiska unionens handlingsprogram antaget av rådet den 26 januari 1998 (5573/98 - C4-0124/98).

Terrón i Cusí
Herr ordförande! Som ni precis har meddelat skall vi i kväll debattera EU: s handlingsplan om migration från Irak och angränsande länder från den 26 januari 1998. Parlamentet rådfrågades för bara ett par månader sedan när handlingsplanen redan hade varit i kraft i nästan ett år. Vi skulle ha velat utarbeta ett betänkande i realtid om de åtgärder som föreslås i handlingsplanen, men såväl jag som övriga ledamöter i utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter ansåg det vara rent ut löjligt att behöva göra det ett år efter dess ikraftträdande.
Hade vi blivit rådfrågade skulle jag i egenskap av föredragande ha velat passa på och lägga fram ett politiskt betänkande om handlingsplanen och dess ikraftträdande - det var ju inte parlamentets fel att man inte kunde yttra sig i realtid, utan anledningen var att vi rådfrågades vid fel tidpunkt. Vi ställde därför vissa, som vi tyckte, viktiga frågor till rådet. Vi frågade rådet om hur stort antal människor det rörde sig om, om migrationsströmmens utseende. Vi frågade rådet vad som hade uppnåtts med de föreslagna åtgärderna, åtgärder som hade prövats i nästan ett år. Vi frågade vilken effekt handlingsplanen om den illegala migrationen hade haft, om effekten på den illegala människosmugglingen och om hur många som hade sökt asyl och hur många som hade omhändertagits sedan handlingsplanens ikraftträdande.
Herr ordförande, jag vet att det är svårt att få den här typen av information. Jag vet. Trots detta förlitar jag mig på att det vid det här laget åtminstone finns någon som vet. Utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter och parlamentet vet i alla fall inget. Vi har inte fått veta något. Vi har inte blivit informerade om något, vi har inte fått något svar på de frågor som vi har ställt.
Så ligger det till. Jag har i alla fall försökt granska rådets förslag ur alla synvinklar, och de är många. Till rådets favör måste man dock säga att handlingsplanen är ett försök att helt och fullt ta tag i ett problem som parlamentet redan den 15 januari 1998 tog upp i en resolution.
Vissa frågor oroar mig dock. För det första oroar det mig att man i handlingsplanen blandar ihop ett flertal mycket olika situationer. När vi förskönande talar om " migration från Irak och angränsande länder" så åsyftas en kurdisk region inblandad i en politisk konflikt som är starkt repressiv. Det handlar i första hand om en befolkning som har sökt skydd i icke-konfliktdrabbade områden. I handlingsplanen nämns detta bara i förbigående, och man blandar ihop åtgärder som är ämnade andra människogrupper som förvisso lever under likartade förhållanden, men som har ett annat ursprung. Detta förväxlas också med de åtgärder man ämnar vidta för att bekämpa människosmuggling. Vi stöder kampen mot människosmuggling, men vi menar att varje problem bör åtgärdas med tjänliga medel, och att man måste särskilja asylsökanden från människor som flyr från en konflikt och människosmuggling. Även om migrationsflödet är heterogent, så tycker inte vi att detta ger anledning till att inte särskilja de olika fallen.
Med tanke på detta oroar vi oss också för Turkiets roll i handlingsplanen. Det är uppenbart att Turkiet på grund av sitt läge är flyktingarnas första mottagarland. Mottagandet måste vara värdigt. Turkiet måste därför tillåta att UNHCR involveras i asylprojekten. Turkiet är nämligen en del av problemet och kan därför inte anses vara ett säkert land för de flyktingar som kommer från norra Irak, särskilt för de flyktingar som kommer från Kurdistan. I det här fallet måste vi låta respekten för de mänskliga rättigheterna och respekten för landets minoritetsgrupper gå före samarbete och stöd.
Avslutningsvis - och jag hoppas att rådets ledamöter är närvarande, för annars vore vårt möte här i dag ganska så absurt - vill jag be er att tala om vad en handlingsplan egentligen är. Vi vet det nämligen inte. Vi vet att det är en gemensam åtgärd inom ramen för GUSP, andra förfaranden känner vi till, men en handlingsplan är något nytt och vi skulle vilja veta vad man har grundat sitt beslut på. Vi tror inte att det är ett beslut som tagits på rättslig grund. Därför hoppas vi att kommissionen inom loppet av tre månader kan lägga fram ett nytt förslag som parlamentet bör rådfrågas om innan rådet tar ett beslut. Vi vill också veta vilka budgetanslag man räknar med. Jag hoppas att den här informationen finns tillgänglig. Jag hoppas att parlamentet får ta del av den.

Lambrias
Herr ordförande! Ännu en gång vänder sig rådet för formens skull till parlamentet. Det ber om parlamentets yttrande om en handlingsplan, såsom föredraganden också påpekade, som rådet antog i januari 1998 utan att antagandet har föregåtts av det samrådsförfarande som påbjuds av artikel K6 i Fördraget. Är månne innehållet i handlingsplanen så oväsentligt att denna försummelse är ursäktlig?
Det är precis tvärtom. Det problem som måste lösas är enormt, mångfasetterat och ytterst svårlöst. Problemet har uppstått i det mest känsliga och lättantändliga området i vår världsdel. Det är ett blödande sår, ett sår som blir allt djupare och som sprider sig till många stater, dit flyktingskarorna tar sin tillflykt. Det sätter vår humanitet och vår civilisation på prov. För skarorna med flyktingar och hemlösa, vare sig de är kurder från Irak eller av många olika orsaker har drivits bort från angränsande länder, faller offer för människosmugglare, de drivs till fattigdom och laglöshet. Dagligen avslöjas skrämmande fall, där offren t.o.m. är både kvinnor och minderåriga barn.
I sitt allsidiga och väldokumenterade betänkande kräver föredraganden med rätta att ett nytt förslag skall läggas fram inom tre månader och att samråd med parlamentet skall ske. Bara på detta sätt ges medlemsstaterna en lagenlig möjlighet att medverka. Utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter instämmer enhälligt. Även yttrandet från utrikesutskottet är enhälligt. Föredraganden påpekar emellertid också svagheterna, naiviteten och luckorna i denna handlingsplan, som har godkänts så brådstörtat. Hon bestrider inte att människosmugglingen måste beivras strängt, men man får inte vara sträng utan urskillning. Det vore hyckleri att bortse från att asylbegreppet på detta sätt urholkas, i synnerhet som vägran att ge asyl eller repatrieringen i många fall är liktydig med en dödsdom.
Och naturligtvis kan man bara uppfatta det som ett smaklöst skämt att man tilldelar Turkiet en central roll, med tanke på detta lands förflutna, kränkningen av de mänskliga rättigheterna, situationen på kriminalvårdsanstalterna, och över huvud taget oförmågan att fungera som en rättsstat. Man kan bara uppfatta det som ett smaklöst skämt att rådet ger Turkiet en verkställande roll i fråga om detta problem, som ju detta land självt försöker undanröja genom militära operationer.

Wiebenga
Herr ordförande! Den som tar en titt på Europeiska unionens handlingsplan från januari i fjol ser en hel del goda åtgärder men även spår av panik. Det var naturligtvis tvunget att åtgärder vidtogs i samband med migrationen från Kurdistan och liknande, men alla övriga åtgärder borde ha vidtagits mycket tidigare. Man kan säga att rådet har suttit och sovit i flera år, och när rådet vaknade så var de kurdiska utvandrarna redan i Italien.
Min första fråga är, vad har det egentligen blivit av alla dessa åtgärder i handlingsplanen? Det finns ingen översikt över det. Vi tycker egentligen att parlamentet måste informeras ordentligt om det här. När jag talar om information, så var det ett annat tecken på panik från rådets sida förra året att hela parlamentet inte var ordentligt engagerat i beslutsprocessen. Föredragande, Terrón, har mycket riktigt sagt det så. Det är en skandal. Det är ett hårt ord, det vet jag, det säger jag. Vi borde som parlament ha fått fälla vårt omdöme i frågan.
Förra veckan såg vi hur Europeiska kommissionen avgick, men jag tror att rådet i den tredje pelaren kanske har behandlat parlamentet mycket värre. Hemläxorna måste alltså göras om på nytt. Det innebär mycket riktigt, som det sägs i punkt 1, att det inom tre månader måste läggas fram en bra översikt och en ordentlig plan som parlamentet kan säga sin mening om. Det måste ske genom Europeiska kommissionen. Förhoppningsvis är den fortfarande i stånd att göra det.
Det här handlar också om förbindelserna med Turkiet. De är naturligtvis svåra hela tiden. Vi i ELDR-gruppen anser att dialogen med Turkiet om bland annat mottagandet av kurdiska migranter i regionen, förbättring av de mänskliga rättigheterna i allmänhet, att den måste fortsätta och även i det avseendet måste Europeiska kommissionen och rådet hålla parlamentet ordentligt informerat.

Ceyhun
Herr ordförande! I en tid då kurdfrågan är högst aktuell i hela Europa, är förslagen från föredragande Terrón i Cusí högst nödvändiga åtgärder. Även hennes kritik mot handlingsplanen är berättigad. Europeiska unionen kan genom sin politik bidra till att människorna i området får möjlighet att stanna kvar i sina hemtrakter och bo och leva där de hör hemma. Så länge inte Europeiska unionen lyckas undanröja orsakerna till dessa människors flykt, så länge det inte är fred i regionen, och så länge det politiska förtrycket av minoriteter är den allmänna praxisen, behövs det en effektiv tillämpning av asylförfarandet precis som föredraganden föreslår.
Även föredragandens förslag vad beträffar Turkiet som ett land för det första mottagandet av flyktingar från Irak har funnit stöd i min grupp. Vi anser att det är mycket viktigt att organisationen och genomförandet av det första flyktingmottagandet i Turkiet enbart åläggs UNHCR. Vi håller med föredragande Terrón i Cusís om att kommissionen till följd av detta måste lägga fram ett nytt förslag där Europaparlamentet skall höras innan rådet fattar sitt beslut. Det skulle vara ett föredömligt förfarande som gjorde situationens allvar rättvisa.

Bertens
Herr ordförande! Den här handlingsplanen visar återigen att den tredje pelarens mekanismer och förfaranden inte fungerar så bra, och att den europeiska politiken är avvaktande och inte har någon vision. Det är viktigt att det utarbetas en långsiktig politik. Den plan som är inriktad på de stora flyktingströmmarna är till största delen inaktuell på grund av det minskade antalet flyktingar. Det kan betyda att politiken fungerade. Vi har dock inte den information som behövs för att bedöma effektiviteten.
Det finns ett stort behov av öppenhet och insyn i prövningskriterierna. Samråd med Europaparlamentet om handlingsplanen hade varit ett första steg. Dessutom måste den här politiken ses i sitt utrikespolitiska sammanhang. I det här området av konflikten med förtryck och brist på respekt för de mänskliga rättigheterna måste man vara mycket försiktig med att skicka tillbaka flyktingar. Att skicka tillbaka kurder till Turkiet är minst sagt olämpligt just nu. Läget i Irak är inte heller sådant att det rättfärdigar att flyktingar skickas tillbaka. Vi måste se till att vi inte stänger gränserna utan grundliga analyser. Det är av största vikt att vi ser till de underliggande orsakerna och att vi löser dessa problem på plats.

Gradin
Herr ordförande! I ledamoten Terrón i Cusís betänkande kritiseras EU: s handlingsplan om migration från Irak och angränsande länder. Kritiken gäller både rapportens innehåll och att parlamentet har fått ta del av handlingsplanen först efter det att den antagits. När det gäller formfrågan kan jag förstå er kritik. Parlamentet bör kunna göra sin röst hörd innan ett så viktigt dokument antas. Samtidigt är genomförandet av handlingsplanen nu föremål för en översyn.
Som ni kanske vet, har rådet tillsatt en speciell högnivågrupp. Den har fått i uppdrag att utarbeta handlingsplaner också för Afghanistan, Pakistan, Sri Lanka, Somalia, Marocko och Albanien med omnejd. Dessutom har ministerrådet bett högnivågruppen att se över genomförandet av handlingsplanen om Irak. Det arbete som föredraganden har lagt ned är därför i allra högsta grad värdefullt.
Högnivågruppens uppdrag innebär alltså att den skall utarbeta förslag till åtgärder som drar fördel av de möjligheter som unionen erbjuder under alla tre pelarna. Skälet är naturligtvis uppenbart: situationen på plats skiljer sig från ett land till ett annat. Därför måste också våra migrationspolitiska åtgärder skräddarsys för att passa in på den situation som faktiskt råder. Ju fler politiska verktyg vi kan använda, desto större flexibilitet kan vi uppnå. Det handlar alltså om att dra nytta av hela den arsenal av möjligheter som unionen erbjuder; också därför är parlamentets synpunkter mycket välkomna.
När det gäller frågan om finansiering av projekt i Turkiet står kommissionen fast vid uppfattningen att detta bara är möjligt om vi får garantier för att de mänskliga rättigheterna respekteras. Dessutom är det vår bestämda uppfattning att UNHCR bör involveras i varje försök att starta asylprojekt i Turkiet.
I betänkandet uppmanas kommissionen att föreslå åtgärder för att påskynda asylprocessen. Jag kan glädja kammaren med att kommissionen på mitt förslag den 3 mars antog ett arbetsdokument som innehåller förslag på just detta område. Meddelandet syftar till att ta upp en bred politisk diskussion med parlamentet, medlemsstaterna och frivilligorganisationer om hur framtidens asylprocedurer bör utformas i Europa. Utgångspunkten är att det går att påskynda asylförfarandet utan att undergräva människors rätt att få sin asylansökan sakligt och grundligt prövad. Jag sände över detta arbetsdokument till parlamentets utskott för medborgerliga fri- och rättigheter och inrikesfrågor samma dag som det antogs. Kommissionen har för avsikt att återkomma med ett formellt förslag när Amsterdamfördraget har trätt i kraft. Jag förutsätter att kommissionen dessförinnan får del av parlamentets synpunkter.
Terrón i Cusíbetänkandet tar också upp frågan om behovet av insatser för att hjälpa asylsökande och flyktingar att återvända till sina ursprungsländer. Jag vill därför påminna om att jag i december 1998 presenterade ett förslag till rättslig grund för den budgetpost som behandlar frågan om asylmottagande och återvändande. Jag beklagar naturligtvis djupt att diskussionerna om våra förslag om tillfälligt skydd och en solidarisk ansvarsfördelning inte har kommit längre i ministerrådet.
Jag är och förblir övertygad om att det behövs krafttag för att komma till rätta med den omfattande människosmuggling som förekommer runtom i Europa. Två protokoll till Förenta nationernas konvention om internationellt organiserad brottslighet håller för närvarande på att förhandlas fram. Det ena syftar till att stärka kampen mot smuggling av migranter av olika slag. Det andra syftar till att förebygga och bestraffa smuggling av framför allt kvinnor och barn. Här har vi en unik möjlighet att utarbeta en gemensam position i ministerrådet när förhandlingarna fortsätter. Vi bör snabbt utarbeta vilka europeiska riktlinjer som skall gälla, för att vi skall kunna försvara det som vi anser vara en god strategi på detta område. Denna fråga är nu föremål för diskussioner i ministerrådet. Dagens debatt är av det skälet i hög grad av intresse för handlingsplanens fortsatta genomförande.

Terrón i Cusí
Herr ordförande! Jag tolkar detta som att rådet varken är närvarande eller ämnar svara på några frågor. Jag ber ordförandeskapet vidarebefordra att jag som föredragande anser detta var helt oacceptabelt, helt enkelt förödmjukande. Jag tackar fru Gradin för de svar hon har givit. Jag instämmer helt och hållet med henne. Hon har alltid haft ett gott förhållande till parlamentet och detta tackar jag henne för. Än mer iögonfallande är detta om man betänker att de ledamöter som för ett år och tre månader sedan utformade handlingsplanen, en handlingsplan som vi först i dag rådfrågas om, inte ens är här. Jag ber ordförandeskapet att vara så vänlig och meddela rådet min personliga indignation och mitt hopp om att man en dag besvarar de frågor som har ställts.

Ordföranden
Visst skall vi göra denna begäran. Jag har redan för en liten stund sedan erinrat om det faktum att ordföranden, vid sammanträdets början, meddelade att rådet inte skulle vara närvarande. I grund och botten föreskrivs i artikel 40, även vad beträffar den tidigare debatten, klart att den tillfrågade institutionen skall ge ett svar. Det är en onormal situation: av detta faktum skall vi se till att det blir en precis begäran från parlamentet till rådet.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 15.00.

Gemenskapsrättens tillämpning
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A4-0092/99) av Sierra González för utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt om femtonde årsrapporten om kontrollen av gemenskapsrättens tillämpning (1997) (KOM(1998)0317 - C4-0377/98).

Sierra González
Herr ordförande! Kommissionens årsrapport om tillämpning av gemenskapsrätten fyller två grundläggande syften. Man vill visa hur kommissionen har kontrollerat medlemsländernas införlivande av direktiv och man vill i korthet visa hur kommissionen, som garant för fördragen, har använt sina frivilliga befogenheter för att inleda förfaranden för bristande fullgörelse.
Beträffande mål nummer ett måste det påpekas att kommissionen har gjort stora kraftansträngningar när det gäller införlivandet av direktiv, och då särskilt de direktiv som berör den inre marknaden. Som ett resultat av detta införlivades procentuellt sett fler direktiv i medlemsländernas nationella rättsordningar under 1997. I några av länderna, som till exempel i Finland, Danmark och Sverige, var ökningen signifikativ.
Trots detta är det också på sin plats att påpeka att de nationella åtgärderna för införlivande inte alltid har inneburit att direktiven har införlivats på ett korrekt sätt i de nationella rättsordningarna. Majoriteten av medlemsländerna har inte heller vidtagit nationella åtgärder för att införliva direktiven innan tidsfristen har gått ut.
Beträffande mål nummer två angående bristande fullgörelse så måste man säga att stora framsteg har gjorts i och med ikraftträdandet av ett nytt instrument den 1 januari 1997 - förfarandet för frivillig information. Med detta förfarande försöker man snabbt och samstämmigt lösa konflikterna. Förfarandet är baserat på öppenhet och ömsesidigt förtroende och tillsammans med kommissionens förslag till domstolen om att det vid bristande fullgörelse också skall utdömas vite tills dess denna upphör har alltså varit mycket framgångsrik. Hotet om vite har varit särskilt övertygande.
Mycket finns dock kvar att göra när det gäller avkunnade domars verkställighet. Förhalandet att underkasta sig dem har gjort att man känner misstro mot domstolarnas beslut. Fortfarande finns 87 domar avkunnade av domstolen, baserade på artikel 169, som ännu inte har verkställts, även om antalet domar är mindre än under 1996 då antalet uppgick till 98. Med utgångspunkt från artikel 171 finns också ett antal icke verkställda domar, totalt cirka 34. Detta förhalande med att verkställa domar skadar inte bara trovärdigheten för domstolens beslut, utan det skadar alla institutioner och får dem att verka ineffektiva.
Som ett resultat av denna reform, där tiden mellan registrering av klagomål eller lagöverträdelse som upptäckts i tjänst och det första avgörandet i sakfrågan har förkortats, kan man också notera en allmän minskning av pågående lagöverträdelser, även om det relativt sett har skett en ökning av kränkningar som berör miljö och diskriminering på grund av nationalitet.
Trots de framsteg som faktiskt har gjorts så finns mycket kvar att göra när det gäller förfarandena. Som exempel kan nämnas en strikt tillämpning av frister för stämning, undersökning och hemställan, en möjlighet för käranden att ta del av de rättsliga argument som ligger till grund för ett definitivt beslut om ett klagomål, så att eventuella överklaganden etc underlättas. Ytterligheter som vi inom en snar framtid bör beakta i den juridiska effektivitetens och de öppna förfarandets namn. Likaså bör detta beaktas för att garantera medborgarnas tro på de olika förfarandena.
Av samma anledning måste vi se till att såväl jurister som allmänhet får bättre kännedom om gemenskapsfrågorna. Detta bör ske genom subventionerade utbildningar och ett förenklat regelverk.
Avslutningsvis, vill jag bara beklaga att man i årsrapporten inte fäste något avseende vid den tidigare rapportens rekommendationer där man begärde att petitioner och direktivens införlivande i den sociala politiken skulle inkluderas i en ny avdelning när det gäller tillämpningen av de internationella avtal gemenskapen är delaktig i.

Anastassopoulos
Sierra González betänkande kännetecknas av nya förslag till nya förbättringar genom att gemenskapsrätten förenklas, genom att den tillämpas bättre inom medlemsstaternas lagstiftning och genom att den blir mera lättillgänglig för de europeiska medborgarna. Att texten har godkänts enhälligt av utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt tyder på att den är allmänt accepterad, och därför är föredraganden värd vår erkänsla.
Jag var föredragande vid kontrollen av tillämpningen av gemenskapsrätten år 1994, och allt sedan dess har jag ofta framhållit vikten av att juristerna blir förtrogna med gemenskapsrätten. I ett ändringsförslag, som jag har lagt fram och som har tagits med i resolutionsförslaget, uppmanas medlemsstaterna och universiteten åter att införa gemenskapsrätten som obligatoriskt ämne. Schumanprogrammet för ökad medvetenhet bland juristerna spelar också en viktig roll i detta syfte.
Inför en ny utvidgning av unionen måste man självfallet lägga stor vikt vid de förfaranden som krävs för att sekundärrätten skall kunna införlivas med den nationella lagstiftningen i kandidatländerna. Detta är utgångspunkten för ännu ett av mina ändringsförslag. I detta ändringsförslag, som också det har tagits med i resolutionsförslaget, begärs det att Europeiska kommissionen skall tillhandahålla allt tänkbart tekniskt stöd.
För länderna i Central- och Östeuropa finns visserligen Phare-programmet, men det omfattar inte Cypern och Malta, som jag hoppas att man snart skall inleda förhandlingar med. Den rapport vi granskar, herr ordförande, är den sista i den fjärde lagstiftningsperioden när det gäller den årliga kontrollen av tillämpningen av gemenskapsrätten, och vi har anledning att påpeka de förbättringar som har uppnåtts under de senaste åren tack vare påtryckningar från Europaparlamentet, som efter Maastrichtfördraget har medbeslutanderätt, dvs. medverkar i lagstiftningsarbetet.
När det gäller införlivandet av gemenskapsrätten med den nationella lagstiftningen, har det gjorts mycket påtagliga framsteg, och kommissionens tillämpande av artiklarna 169 och 171 i fördraget, med möjlighet att utdöma böter, har, såsom påpekats av Sierra González, tvingat medlemsstaterna att respektera EG-domstolens domar i mycket större utsträckning än tidigare.
Om några veckor träder Amsterdamfördraget i kraft. Europaparlamentet kommer att få utökade befogenheter genom medbeslutande också inom andra områden. Jag är förvissad om att denna förändring i betydande grad kommer att bidra till att den europeiska gemenskapsrätten kommer ännu närmare den europeiske medborgaren och till ökad öppenhet i Europeiska unionens beslutsfattande.

Thors
Herr ordförande! Jag kan med glädje konstatera att föredraganden av betänkandet i punkterna 9-15 tar upp tillämpning av gemenskapsrätten på samma sätt som vi gjorde i fjolårets rapport, och på samma sätt som också gjordes i Larives betänkande om affärskommunikation. Vi efterlyser ett snabbare förfarande bland annat för kommissionens möten kring dessa frågor en gång var tredje månad, tidsfrister på sex månader osv. Jag hoppas att den nya tillträdande kommissionen kan följa dessa förpliktelser, så att vi får en effektivare tillämpning.
Det var också med glädje som vi hörde föredraganden nämna att man snabbare skall få tillgång till de sammanfattningar och konklusioner som är föremål i domstolen; min kollega Wijsenbeek har t.ex. inte fått konklusionerna i sitt ärende i EG-domstolen.
Vidare ägnas ganska mycket uppmärksamhet åt frågan om klarspråk. Vi vet att på Palacio Vallelersundis förslag godkände detta parlament riktlinjer för bättre gemenskapslagstiftning. Tyvärr måste jag säga att de kommentarer som språkexperter har gett om dessa riktlinjer inte är särskilt uppmuntrande; bland annat har inga språkexperter konsulterats. Samtidigt vet vi att kommissionens engelskspråkiga översättningsavdelning driver arbetet To fight the fog . Den liberala gruppen har försökt fästa uppmärksamhet vid denna verksamhet, men tyvärr har vi ännu inte fått alla att inse att parlamentet borde utöva tryck så att också de andra språkgrupperna uppfattar detta. Vi skall anpassa det skrivna språket till användaren. Det är inte vi som skriver som skall förstå det, utan de som faktiskt skall tillämpa det. På det sättet kan vi göra betydande besparingar i våra administrationer.
Jag hoppas och är övertygad om att det finländska ordförandeskapet skall ta upp detta som en av sina prioriteringar i höst. På det sättet kan vi verkligen nå fram till en bättre förståelse för gemenskapsrätten.

Palacio Vallelersundi
Herr ordförande! När man skall tala om ett betänkande som detta är det svårt att komma med fler frågor. Betänkandet har inte bara vunnit ett stormande bifall - och här vill jag tacka föredraganden och säga att jag helt och fullt instämmer med Anastassopoulos - utan det har också enhälligt röstats fram och det har passerat kammaren utan ett enda ändringsförslag.
Låt oss begrunda detta. Kommissionens årsrapport handlar om hur tillämpningen av gemenskapsrätten skall kontrolleras. För det första kontroll, med andra ord ett utövande av de kontrollbefogenheter fördraget ger kommissionen i egenskap av fördragens väktare. Dessa befogenheter, särskilt artikel 169 och 171 i EG-fördraget, har utökats och förstärkts. Men precis som andra talare har anfört måste öppenheten i förfarandet öka, framför allt när det gäller det administrativa förfarandet, kommissionens interna förfarande. Vi reflekterar just nu över kommissionen. Kommissionen står därför inför en av många utmaningar och det är att fastställa ett klarare och öppnare förfarande med tidsfrister som vi alla känner till.
Det handlar dock om att kontrollera tillämpningen. Tillämpning betyder kännedom, kännedom betyder förståelse och förståelse betyder först och främst klarhet. Gemenskapsrätten är inte klar. Anastassopoulos talade en gång med en sagesman från ett östland, och jag minns att han sade till mig: " Fru Palacio, ni förbinder oss att införliva gemenskapsrätten, men hela tiden ändrar ni denna gemenskapsrätt" . Nyligen fick vi se ett bevis på detta i utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt. Vi tog emot ett kodifieringsärende. Från det att sammanställningen av lagarna inleddes till dess parlamentet påbörjade sitt betänkande hade två direktiv ändrats, direktiv som teoretiskt sett redan borde ha varit kodifierade. Detta är ett typiskt exempel på kortsynthet, ett snårigt regelverk som gemenskapsrätten i största allmänhet belastas av. Detta är, låt oss säga, förklaring 19 i Amsterdamfördraget.
Vi kan också nämna förklaring 39 i Amsterdamfördraget om god utformning. Vi har en lagstiftning på elva språk som införlivar juridiska institutioner från olika juridiska traditioner. Detta måste harmoniseras, och det är här vi måste anstränga oss så att vi får en slutprodukt som såväl allmänhet som fackmän kan förstå, precis som Thors säger. Här bör vi stödja initiativ som till exempel programmen Grotius och Schuman, för om gemenskapsrätten skall tillämpas på rätt sätt så är fackmännen de första som måste tillämpa den rätt, det vill säga domare, advokater och alla domstolar.
Herr ordförande, jag vill dock avsluta mitt anförande med att säga något positivt. Precis som min kollega Anastassopoulos påpekade så har granskningen av gemenskapsrätten förbättrats sedan år 1994, det vill säga tillämpningen av artiklarna om kontroll i fördraget och i största allmänhet kunskapen om gemenskapsrätten har förbättrats. Vi måste fortsätta i våra ansträngningar, än finns mycket kvar att göra.

Brittan
Herr ordförande! Jag måste berömma Sierra González för hennes utmärkta betänkande. Kontrollen av gemenskapsrättens tillämpning är en viktig del av våra uppgifter i Europeiska unionen. Kommissionens uppgift är att vara fördragens väktare. Vi måste se till att de medborgare som berörs åtnjuter de fördelar som Europeiska unionen tillhandahåller, och jag är tacksam för parlamentets stöd i denna svåra, ständigt aktuella uppgift.
Femtonde årsrapporten för 1997 visar att vi har vidtagit åtskilliga viktiga åtgärder för att säkerställa respekten för gemenskapsrätten. I sitt tal i dag har Sierra González hänvisat till en rad av dessa.
Vi har på ett markant sätt förbättrat våra arbetsmetoder. Bra exempel är initiativen för att påskynda handläggningen av fall och för att främja öppenhet i samband med våra åtgärder, och allt detta har gjorts i nära samarbete med Europeiska ombudsmannen.
För att genomdriva gemenskapsrätten på ett effektivt sätt har vi använt oss av samtliga till buds stående medel. Samarbete och grupptryck är ofta ett effektivt verktyg för att öka införlivandet och en korrekt tillämpning av gemenskapsrätten. Detta har visats genom framgångarna med handlingsplanen för den inre marknaden och de bilaterala sammanträdena om direktiv med medlemsstaterna.
Jag håller också med Sierra González när hon säger att en klar och tydlig lagstiftning är ett av de bästa sätten att undvika problem vid ett senare tillfälle. Thors har rätt när hon talar om betydelsen av att tillämpa ett användarvänligt språk. Jag håller också med Anastassopoulos och andra som talar om betydelsen av att lära ut EG-rätt, så att juristerna förstår gemenskapsrättens funktionssätt.
När jag nu sagt detta, så finns det tillfällen när vi måste använda våra befogenheter enligt artikel 169 i fördraget för att inleda överträdelseförfaranden; och vi gör naturligtvis detta. För närvarande handlägger vi fler än 3 200 sådana fall.
Våra reformer har förbättrat funktionssättet hos överträdelseförfarandena, och detta är mycket viktigt för medborgarna som står för nästan hälften av fallen. Vi handlägger fallen mycket snabbare än för några år sedan, och huvudskälen till detta är att vi numera oftare fattar beslut om att skicka brev om formella tillkännagivanden, aktuella yttranden och hänvisningar till domstolen. Domstolen kan numera komma fram till ett domslut inom loppet av två veckor.
Förr i tiden var systemet stelare och gjorde det inte möjligt för domstolen att fatta beslut så snart underlaget fanns tillgängligt. För det andra, så genomförs domsluten snabbare. Förr kunde det ta åtskilliga månader att skicka ett brev i enlighet med artikel 169. Det formella tillkännagivandet kan i dag nå medlemsstaten en vecka efter beslutet. Vi tillämpar, slutligen, tidsfristerna för svar eller införlivande mycket strängare, även om medlemsstaternas rätt att få försvara sig naturligtvis måste respekteras.
Vi använder alla till buds stående medel för att lösa överträdelseproblem så snabbt som möjligt. Endast 10 procent av fallen går till domstol, och hänvisningar har gjorts till det straffrättsliga system som nu tillämpas, och anmodanden från mellan 7 000 och 260 000 euro per dag har framställts av kommissionen. Allt görs med medborgarnas bästa för ögonen, så det är helt i sin ordning och normalt att vi bör informera dem om alla steg i det överträdelseförfarande som rör dem. Här har Europeiska ombudsmannen, såväl som parlamentet spelat en viktig och vägledande roll. Information om gemenskapsrätten i allmänhet måste nå en större spridning, och jag välkomnar parlamentets stöd för att ytterligare öka öppenheten inom detta område.
Som avslutning vill jag säga att respekten för gemenskapsrätten är nödvändig för att föra Europeiska unionen närmare sina medborgare. Vi använder alla våra befogenheter för att förhindra, och om nödvändigt, inleda överträdelseförfaranden mot medlemsstaterna. Detta är vad våra medborgare har rätt att förvänta sig, och detta är vad de får.

Ordföranden
Tack kommissionär Brittan.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 15.00.

Gemensamt system för mervärdesskatt (normalskattesatsen)
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A4-0129/99) av Secchi för utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik om förslaget om förslaget till rådets direktiv om ändring, med avseende på normalskattesatsen, av direktiv 77/388/EEG om ett gemensamt system för mervärdesskatt (KOM(1998)0693 - C4-0711/98-98/0331(CNS)).

Secchi
Herr ordförande! Ni har framlagt texten till detta förslag till direktiv för vilket rådet har begärt snabb behandling av parlamentet, eftersom det gäller förlängning av det gällande systemet för innevarande år och tillfälligt fastställande av ett intervall - närmare bestämt mellan 15 och 25 procent - inom vilket standardsatsen skall variera.
Ledamöterna är väl informerade om den utveckling som har förekommit inom skatteområdet på senaste tiden: en betydande utveckling som har lett till olika förslag vad gäller samordningen av medlemsländernas skattesystem, en samordning som syftar till att komma ifrån formerna av skadlig skattekonkurrens och att tvärtom möjliggöra för den välgörande skattekonkurrensen att utöva alla sina effekter. Det finns emellertid, a latere de nödvändiga samordningsåtgärderna - delvis som sagt redan genomförda - även andra åtgärder som däremot gäller former av ren och sann harmonisering, nödvändiga i denna skepnad för att den inre marknaden skall kunna fungera på bästa sätt. Vad detta beträffar underströk kommissionen i åtgärdsprogrammet om den inre marknaden, som framlades för Europeiska rådet i Amsterdam förra året, eller nu snarare nästan för två år sedan, nödvändigheten av att gå vidare mot ett gemensamt system för beskattning vad momsen beträffar som är bättre än det nuvarande övergångssystemet och samtidigt att intensifiera ansträngningarna att modernisera och förenkla det gällande systemet.
Man har kommit överens om tre etapper på en idealisk väg: korrektion av den snedvridning som finns i det nuvarande momssystemet, modernisering av det nuvarande systemet vad beträffar ny verksamhet som avancerade tjänster och framför allt fastställande av det slutgiltiga mervärdesskattesystemet, baserat på antagandet av principen om ursprungsland som beskattningsort. Detta möjliggör en förenkling av de rutiner som gäller för närvarande och medger en rationalisering av de byråkratiska åliggandena för de nationella myndigheterna och företagen, och kommer säkerligen även att bidra till att lösa det allvarliga problemet med bedrägerier inom gemenskapen. Härur uppkommer dessutom fördelar för medborgarna/konsumenterna tack vare den ökade öppenheten och de konkurrensformer som uppstår mellan de olika medlemsländernas system, som blir tvungna att konvergera mot mer acceptabla beskattningsnivåer.
Ändå är vi fortfarande sent ute och väntar därmed på det slutgiltiga systemet och följaktligen krävs ett direktiv för innevarande år 1999 såsom det som i dag ligger på bordet. Detta förslag till direktiv förlänger huvudsakligen, som jag sade, det nuvarande systemet med ett år och fastställer ett intervall - mellan 15 och 25 procent - inom vilket standardsatsen skall ligga. Jag tror inte man kan annat än instämma i denna begäran, för vilken vi för övrigt redan är för sent ute, eftersom vi nu är framme vid slutet av mars.
Europaparlamentets ekonomiutskott vill ändå, då vi godtar kommissionens förslag, alltså ger ett positivt yttrande, utnyttja detta tillfälle för att åter slå fast hur brådskande det är att övergå till det slutgiltiga mervärdesskattesystemet. I detta syfte föreslår utskottet en ändring med avsikten att bekräfta att det på sätt och vis handlar om den sista förlängningen, och att parallellt med detta begära att det slutgiltiga systemet träder i kraft den 1 januari nästa år. En annan ändring som jag har föreslagit för min grupps räkning upprepar detta koncept på beaktandenivå, och lägger även till det faktum att det nuvarande systemet - övergången så att säga mot det definitiva - är ett system som leder till en hel rad besvärligheter såsom dem jag tidigare i mitt inlägg kort har berört.
Jag hoppas att parlamentet bekräftar dessa ändringar och att de även godkänns av kommissionen såsom stimulanser för att vi äntligen skall gå mot det slutgiltiga system som det talas mycket om, men som verkar vara en slags dröm som det blir svårare och svårare att uppnå.

Paasilinna
Herr talman, ärade kolleger! Jag instämmer i många av de synpunkter som föredraganden Secchi framförde i detta sitt sakkunniga arbete. Det förslag från kommissionen som ligger till grund för hans betänkande har att göra med en harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning rörande mervärdesskatt. Kommissionen strävar med sitt förslag efter att råda bot på reformens försening. Det handlar om en viktig fråga, som påverkas negativt av gemenskapens brist på beslutsförmåga. Föredraganden är, helt riktigt, beslutsam vad gäller en förlängning av löptiden. Reformen av lagstiftningen rörande mervärdesskatt måste genomföras.
Kommissionens förslag är närmast av teknisk natur. Frågan i sig är emellertid i högsta grad politisk. Det inbördes förhållandet mellan indirekt och direkt beskattning samt varor och tjänster som är föremål för indirekt beskattning handlar om samhällelig rättvisa. Genom att förskjuta tyngdpunkten mot indirekt beskattning försvagas beskattningens progressivitet och det är med hjälp av progressiviteten som inkomstskillnaderna har utjämnats. I harmoniseringen av gemenskapens skattepolitik bör inte detta viktiga samhälleliga instrument glömmas bort.
Nu är det emellertid fråga om indirekt beskattning. Åtminstone vad gäller livsmedel skulle en harmonisering av mervärdesbeskattningen inom gemenskapen t. ex. underlätta situationen för Finland. Hos oss överstiger nämligen mervärdesskatten för tillfället den genomsnittliga momsnivån inom EU med cirka tio procent. I Finland ligger mervärdesskatten på livsmedel på 17 procent. En sänkning av mervärdesskatten på livsmedel skulle förbättra sysselsättningsläget genom att gynna förutsättningarna för livsmedelsbranschen. Konsumenternas inköp skulle rikta in sig på produkter med högre förädlingsgrad. Det handlar också om social rättvisa. Ju lägre inkomster en medborgare har, en desto större andel av inkomsterna går åt till indirekta skatter. En lättnad av beskattningen av livsmedel skulle genast märkas i medborgarnas plånböcker.
Mervärdesskattenivån inom tjänsteproduktionen är också det en av skattepolitikens viktigaste frågor. Ur sysselsättningssynpunkt har en hög beskattning av tjänster och konsumtion hämmat tillväxten och därmed även en höjning av sysselsättningsnivån, det är fråga om ett slags kvävningsfenomen. Det krävs alltså en lindring av beskattningen av den arbetskraftsintensiva tjänsteproduktionen. En viss harmonisering av beskattningen är emellertid oundviklig. Denna oundviklighet kan förvandlas till något positivt genom att koppla samman en skattelindring med sysselsättnings- och tillväxtpolitiken. En lindring av mervärdesskatten på livsmedel och tjänster skulle därmed stödja denna politik.

Mendes Bota
Herr ordförande! Vi är inte här, vid en så sen och olämplig tidpunkt för en så allvarlig fråga, bara för att göra vår kollega Secchi sällskap i presentationen av hans betänkande om det gemensamma systemet för mervärdesskatt. Det är så att allting är försenat: alltså detta förslag till ändring av direktiv 77/388, som var tänkt att träda i kraft den 1 januari i år och gälla till slutet av året. Rådet är också försenat när det gäller att fatta alla nödvändiga beslut för att införa ett definitivt system för mervärdesskatt, vilket är tänkt att börja gälla från och med inledningen av år 2000.
Det är därför vi är här, vid denna sena tidpunkt, för att förena vår röst med föredraganden och trycka på det brådskande behovet av att på ett övergripande sätt anta principen om ursprungsland, minska byråkratin, att underlätta handelsverksamheten, bekämpa skatteflykten och att göra om den indirekta skatten i ljuset av en total öppenhet. Den inre marknaden fungerar men är ofullständig, och här och där uppvisar den konkurrenshinder. Införandet av den gemensamma valutan och avskaffandet av växelkonkurrensen mellan medlemsstaterna har ökat skattekonkurrensen, en faktor som stör marknaderna. Vi må kalla det skattesamordning eller skatteharmonisering, det finns en mängd åtgärder som måste antas gemensamt för unionens femton skattesystem.
I dag talar vi här bara om fastställandet av en marginal för fluktuationen på mellan 15 och 25 procent för den lägsta och den högsta normalskattesatsen för mervärdesskatten som skall tillämpas av medlemsstaterna. Men tillämpningsområdet för reducerade skattesatser måste ses över på kort sikt, då de leder till konkurrensstörningar mellan vissa geografiska områden, mellan vissa varor eller tjänster, det kan vara mellan Belgien och Österrike eller mellan Portugal och Spanien. Mervärdesskatten, en skatt vars inneboende egenskaper är neutraliteten, har blivit en faktor som påverkar lokaliseringen av företag eller handelsströmmarna. Skatteharmoniseringen och ersättandet av ett övergångssystem med ett definitivt system kräver mod och uppoffringar från medlemsstaterna i riktning mot en tillnärmning, även om den sker genom en utfasning och tidsplanering för de nationella skattesystemen. Utan att göra slut på skatteegoismen är det själva den inre marknaden och själva den ekonomiska och monetära unionen som deformeras och blir ofullständig.

Wolf
Herr ordförande! Vi måste i dag diskutera en fråga som bara till synes är tråkig och teknisk. Det som egentligen gäller är om unionen kan uppbåda den energi som krävs för att gemensamt diskutera eller reglera villkoren för konkurrenskraften på den inre marknaden och övervinna de möjligheter som hittills funnits till både skattefusk och konkurrenssnedvridning på grund av principen om mottagarland på mervärdesskatteområdet. Det är i själva verket ett viktigt krav. Där håller jag helt med föregående talare. Det är den politiska fråga som det handlar om i Secchis betänkande. Jag tror inte vi bör ha några illusioner om att det i det här fallet kommer att bli enkelt att hålla oss till datumet den 1 januari 2000. Men det är viktigt att vi som parlament gemensamt tar upp det här kravet igen i samband med förhandlingarna. Då finns det en chans att vi i tid lyckas uppnå den princip som det rör sig om här.

Blot
Herr ordförande! Det finns fullt berättigade mål i betänkandet, det vill säga mål för skatteförenklingar som syftar till att undvika skattesnedvridningar mellan medlemsstaterna och att förenkla förfarandena genom att i synnerhet godkänna principen om ursprungsland. Allt som går i dessa båda riktningar kan bara välkomnas.
Det finns emellertid mycket mer oroande bakomliggande framtidsutsikter i betänkandet. Först och främst viljan att alltid reglera och alltmer begränsa medlemsstaternas självständighetsmarginal leder till att skattesuveräniteten minskar i de olika nationer som utgör Europeiska unionen. Enligt vår åsikt är det lika med en nedgång av skattedemokratin, eftersom de beslut som fattas på medborgarnas närmaste nivåer får allt mindre betydelse till förmån för beslut som fattas på alltmer avlägsna beslutsnivåer.
För det andra, kan man till följd av införandet av euron obestridligen känna en viss oro i händelse av konjunkturella externa chocker, som gör att medlemsstaterna får allt mindre möjligheter att justera konjunkturen. Om man lyckas harmonisera samtliga skattesystem kan man i händelse av inflation, till exempel, inte längre föra en penningpolitik landsvis och man kan inte längre föra en skattepolitik. Det som är kvar är löne- och inkomstpolitiken, som är i hög grad statsstyrd.
De val som görs upprätthåller slutligen en ytterst hög skattenivå, eftersom man planerar en normalskattesats på 15-25 procent. Varför inte mindre än 15 procent, när allt kommer omkring? Skattedifferentialen mellan Europa, Förenta staterna och Japan är mycket stor och det är otvivelaktigt delvis ett av skälen till den europeiska arbetslösheten, som är jämförelsevis mycket högre än i de båda övriga länderna.
Därför kan inte detta betänkande, som är av hög kvalitet inom ramen för de aktuella riktlinjerna, tillfredsställa oss och av principskäl kan vi bara uttrycka vår negativa inställning till rekommendationerna i det.

Brittan
Herr ordförande! Europaparlamentet och dess ändringsförslag bekräftar återigen dess stöd för utvecklingen mot ett nytt gemensamt system för mervärdesskatt. Kommissionen stöder helt och fullt de fastställda målen. Det verkar dessvärre som om ett antagande av rådets slutliga system för mervärdesskatt mellan dagens datum och december 1999 inte är realistiskt. I sitt program har kommissionen faktiskt skissat på det framtida mervärdesskattesystemets utformning, såväl som på en tidtabell som grundas på ett förhållningssätt med etappvis presentation av specifika förslag. Inom detta program föreslås tre huvudrubriker: modernisering, förenkling av det befintliga systemet och ändring av beskattningsort. Kommissionen har redan överlämnat åtskilliga förslag, som för närvarande behandlas i rådet, som omfattar förenkling och modernisering av det befintliga systemet, där det tas särskild hänsyn till att möta operatörernas omedelbara förväntningar, det vill säga införlivandet av rekommendationerna för Slim II.
Dessa förslag är avgörande för att nå det slutliga mervärdesskattesystemet. Steget från icke-harmonisering till fullständig harmonisering - om det över huvud taget skall ske - kan bara åstadkommas etappvis; och förslaget om normalskatt passar in här. Rådet har emellertid inte visat någon vilja att följa kommissionens förslag, utan föredrar ett status quo som inte rör sig i riktning mot en större tillnärmning av mervärdesskattesatserna. Kommissionens ståndpunkt är emellertid att en allmän förenkling av det befintliga mervärdesskattesystemet inte kan ske utan en omfattande ändring av de befintliga komplicerade bestämmelserna, i synnerhet de som rör beskattningsorten.
Som en följd av detta utgör förbättringarna av det befintliga mervärdesskattesystemet ett avgörande steg vid övergången till ett nytt system med en enda beskattningsort, vilket är det enda sätt som finns för att säkerställa den omfattande förenkling av mervärdeksskattesystemet som de europeiska företagen kräver.
Jag är rädd för att de förslag som för närvarande behandlas av rådet, vilka syftar till att förenkla systemet och säkerställa en mer enhetlig skattetillämpning, befinner sig i ett dödläge, medan Europaparlamentet naturligtvis helt och fullt har stött dem.
Jag vill därför tacka er för det stöd som ni har gett till detta förslag och i synnerhet det mål som kommissionen syftar till, dvs. ett gemensamt system för mervärdesskatt.

Ordföranden
Tack kommissionär Brittan.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 15.00 .
Sammanträdet avslutades kl. 22.55.

