Kampen mot terrorism (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är en gemensam debatt om
en muntlig fråga till rådet från Manfred Weber för PPE-DE-gruppen, Martine Roure för PSE-gruppen, Alexander Alvaro för ALDE-gruppen och Cristiana Muscardini och Roberta Angelilli för UEN-gruppen, om terroristbekämpning - B6-0139/2007),
en muntlig fråga till kommissionen från Manfred Weber och Joseph Daul för PPE-DE-gruppen, Martine Roure för PSE-gruppen, Alexander Alvaro för ALDE-gruppen och Cristiana Muscardini och Roberta Angelilli för UEN-gruppen, om terroristbekämpning - B6-0313/2007).
Kathalijne Maria Buitenweg
(EN) Herr talman! Jag vill be att vi väntar med att börja till rådet har kommit, eftersom jag anser att det är lite underligt att vi har lagt fram muntliga frågor både till rådet och till kommissionen, men bara diskuterar frågorna med kommissionen. Det är ingen mening med det. Kan vi vänta med vad vi nu skulle göra till dess att rådet är här för att lyssna till oss?
Talmannen
Ursäkta mig, fru Buitenweg, men jag tycker inte att det är lämpligt eftersom vi inte alls vet när rådet kommer. Vi kanske får vänta så länge att vi inte kan hålla debatten över huvud taget. Dessutom inleds debatten med anföranden av talesmän för de politiska grupperna. Jag föreslår därför att vi börjar med dem.
Samtycker parlamentet till detta?
(Parlamentet beslutade att inleda debatten.)
Joseph Daul  
Herr talman, herr kommissionsordförande, mina damer och herrar! Terroristbekämpning är ett område där EU måste gå från det virtuella till det verkliga. Terrorismens globala dimension kräver global respons. För att kunna bygga ett politiskt Europa måste vi utrota terrorismens gissel, och vi är inte alls där ännu. Vår grupp har tagit initiativet till denna debatt eftersom att vi anser att EU ännu inte till fullo insett vidden av de faror som unionen står inför.
Det första mycket omedelbara hotet mot vår dagliga säkerhet kommer från islamistiska och andra terroristgrupper, t.ex. ETA i Spanien. Vi ser det varje dag, herr kommissionsledamot. Den andra faran, som oroar lika mycket, är att dessa mäktiga nätverk skulle kunna ta över de europeiska demokratiernas politiska kultur för att underminera våra grundläggande värden och ersätta dem med sina religiösa principer. Vi måste se till att våra medlemsstater samarbetar mer i kampen mot internationell terrorism. Gijs de Vries, EU:s samordnare mot terrorismen, avgick i mars och har ännu inte kunnat ersättas, och det visar hur mycket arbete som fortfarande återstår. Det stämmer att Gijs de Vries avgick av personliga skäl, men det är allmänt känt att de otillräckliga resurser han fick innebar att han inte kunde fullgöra sin svåra uppgift.
Vi vill be rådet, som inte är närvarande, dess ordförande och även den höge representanten för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken, Javier Solana, samt kommissionens ordförande José Manuel Barroso att ta sitt ansvar och snarast möjligt utse en ny EU-samordnare mot terrorismen, som ges tillräckliga resurser.
Kampen mot terroristorganisationer kräver oerhörd fasthet och det finns inget utrymme för förhandlingar eller eftergifter. Terroristorganisationer är inte traditionella centraliserade grupperingar som kan besegras genom konventionella militära insatser. De arbetar som nätverk och använder den mest sofistikerade tekniken för att genomföra sina brottsliga operationer. Endast genom fortsatt samordning av avsevärda ekonomiska och mänskliga resurser och underrättelseinsatser har vi en chans att neutralisera de här nätverken. Genom att respektera varandra, garantera tillämpningen av lagar och allmänna friheter, på nytt bekräfta vår uppfattning om vad mänskligheten och samhällslivet handlar om och agera tillsammans kommer vi att göra slut på en terrorism som utnyttjar 2000-talets resurser men inspireras av fördomar och använder metoder från mänsklighetens mörkaste tider.
Detta är inte, som man ofta säger, en krock mellan civilisationer utan en sammandrabbning mellan dem som sätter respekten för människor och mångfald över allt annat och dem som, i jihads namn, vill utrota alla som inte tänker som de eller som har andra övertygelser. Med tanke på offren från den 11 september, som vi kommer att minnas om några dagar, fem år efter de tragiska händelserna på Manhattan, men även offren från Madrid den 11 mars och offren för bombningarna i London, måste vi vidta beslutsamma åtgärder. Européerna behöver trygghet - trygghet i arbetslivet, trygg energiförsörjning och livsmedelsförsörjning. Det minsta vi kan göra för EU när freden har säkrats är att göra allt vi kan för att garantera den mest grundläggande tryggheten, nämligen den personliga tryggheten.
Martine Roure  
Herr talman, herr rådsordförande, herr kommissionsledamot! Många EU-instrument för terroristbekämpning har införts av medlemsstaterna. Ändå står ett antal europeiska länder fortfarande inför ett betydande terroristhot, och det är därför lämpligt att nu när dessa instrument tillämpats i flera år utvärdera hur effektivt EU-lagstiftningen på detta område har genomförts.
Trots åtgärder för att uppmuntra informationsutbyte mellan de nationella myndigheter som ansvarar för terroristbekämpning finns det ett tydligt behov av större ömsesidigt förtroende. För att kampen mot terrorismen ska kunna bli verkligt effektiv behöver vi inte ny lagstiftning; i stället måste vi kontrollera att medlemsstaterna tillämpar den gällande lagstiftningen på rätt sätt. Jag anser att vi framför allt bör inrikta oss på att verkligen förbättra samarbetet mellan medlemsstaterna.
En utvärdering skulle också ge oss möjlighet att se över de berörda förordningarna. Jag anser att det samtidigt är nödvändigt att återställa balansen mellan våra medborgares behov av säkerhet och försvaret av deras rätt till integritetsskydd. Vissa åtgärder som antagits innebär stora restriktioner för våra medborgare, och nu i efterhand ser vi att en del av dem inte gett de resultat vi förväntade oss utan kanske tvärtom ger ett falskt intryck av trygghet.
Terroristbekämpningen kräver också bättre samarbete mellan EU och dess partner i hela världen. I våra transatlantiska förbindelser bör vi till exempel kräva att det upprättas en gemensam strategi för terroristbekämpning, med respekt för de grundläggande friheterna och den personliga integriteten. EU bör tillämpa ett övergripande synsätt för dessa frågor så att vi kan fastställa allmänna principer för informationsutbytet med våra amerikanska partner och för uppgiftsskydd i samband med det utbytet.
Till sist vill jag påpeka att Europaparlamentet ofta har hållits utanför rådets debatter om terrorism. Jag anser att det nu är viktigt med en verklig debatt, som leder till att Europaparlamentet och de nationella parlamenten får bättre demokratisk kontroll.
Alexander Alvaro  
Herr talman! Under åren 2001-2007 har terroristbekämpningen varit politiskt motiverad. Det enda vi har sett under dessa sex år är ett sökande efter ett politiskt gensvar på varje åtgärd som vidtagits. Jag kan däremot inte urskilja någon hållning när det gäller utvecklingen av EU:s politik för terroristbekämpning i ett globalt sammanhang. Vilken roll spelar vi? Vilken roll vill vi spela i världen? Har vi någon bakomliggande plan?
Hittills har jag inte sett någon plan eller något dokument, vare sig från kommissionen eller rådet - eller från någon medlemsstat, för den delen - med förslag till en strategi för terroristbekämpning på kort, medellång och lång sikt. Vi har vidtagit åtgärder med kortsiktig effekt och hejdat finansiella flöden - det är utmärkt. Vi har vidtagit åtgärder för att bekämpa terrorism på medellång sikt genom att införa biometriska uppgifter i identitetshandlingar. Det anser jag inte personligen är rätt metod, men det beslutades av en politisk majoritet.
När det gäller långsiktiga åtgärder kan jag inte se några framsteg eller någon utveckling på utvecklingsbiståndets område, vilket kan ses ur ett säkerhetspolitiskt perspektiv. Inte heller ser jag någon utveckling när det gäller respekten för de kulturer där terrorismen kan antas ha sitt ursprung, dvs. insatser för att vi ska kunna leva tillsammans på ett anständigt sätt, med en global utgångspunkt i en globaliserad värld, i stället för att gå ut och försöka överföra vårt samhälle till övriga världen. Frågan är därför vilken roll EU ska ta på sig.
Responsen sedan den 11 september 2001 har utgjorts av en mångfasetterad aktionism: varje gång en attack sker har respektive regering försökt lugna befolkningen genom att införa kortsiktiga åtgärder. Vi har sett den brittiska ivern att driva igenom datalagring omedelbart efter de tragiska attackerna i London och Tysklands försök att införa Internetsökningar. Det saknas en bakomliggande plan. Brott mot de grundläggande rättigheterna, som under undantagstillståndets dagar, kommer inte att lösa problemet. Om vi vill bekämpa terrorismen framgångsrikt måste vi definiera EU:s globala roll i denna kamp i stället för att ägna oss åt nationell aktionism, som då bara bedrivs inom EU.
Cristiana Muscardini  
frågeställare. - (IT) Herr talman, mina damer och herrar! Det faktum att vi efter att ha skjutit upp denna debatt från juli till september nu håller den under dessa omständigheter, utan rådets närvaro vid de frågor vi vill ta upp, visar i sig att EU i själva verket inte är berett att ta itu med problemet med terrorismen på ett bestämt och heltäckande sätt, och att parlamentet tyvärr fortfarande är för svagt i politiskt hänseende.
Det har även tidigare funnits terroristgrupper i EU:s olika länder, och det har funnits inhemska problem. Europa var redan i stort sett enat och redan talades det om en gemensam strategi som aldrig blev verklighet. Det blev 2001 och vi insåg att terrorismen är en global företeelse. Den är inte en pyramidorganisation utan utgörs av celler som är förbundna med varandra främst via Internet och de bästa IT-systemen. Den har rötter över hela världen och kan slå till hur som helst och när som helst.
Trots detta finns det ingen EU-strategi för att kontrollera Internet eller för att fastställa tydliga säkerhetsregler för medborgarna, som inte förstår vilka åtgärder EU har antagit eller kommer att anta under den närmaste framtiden. Den viktigaste åtgärden är att införa ett ansvar för Internetleverantörer som är värdar för webbplatser som främjar, stöder eller försvarar terrorverksamhet, t.ex. genom obligatorisk spärrning av webbplatser som direkt eller indirekt kan spåras till personer som predikar, uppmuntrar till eller försvarar våld. Schweiz har länge gjort allt detta, medan EU fortfarande tvekar och kommer med tomma ord.
Det finns ingen gemensam ståndpunkt om övervakning av falska religiösa mötesplatser eller falska imamer som, vilket nyligen inträffade i Nederländerna och Italien, utnyttjat platser avsedda för bön för att i stället så hat, planera attacker genom att uppmuntra till våld mot väst, demokratin, de mänskliga rättigheterna inklusive kvinnors rättigheter och faktiskt genomföra terrorattacker i våra städer.
Det är inte längre tillräckligt att tala om en gemensam strategi mot terrorism. Vi behöver styrkan och modet att fatta beslut och agera med målsättningen att å ena sidan förhindra framtida attacker och å andra sidan neutralisera de terroristceller som döljer sig i skuggorna och vinner anhängare genom att utnyttja våra värden - vår frihet, religionsfrihet och yttrandefrihet - för att angripa själva friheten.
Gripandena i Danmark alldeles nyligen av personer som misstänks för att ha planerat en attack med sprängämnen visar att vi inte får sänka garden nu och att de antiterrorlagar som införts i Danmark fungerar, men de är också en varning för hela EU. Vi kan inte längre tillåta oss att enbart förlita oss på att de nationella lagarna är effektiva och att utredningsgrupper från enskilda länder gör vad de ska, utan vi behöver mer samordning.
Politisk korrekthet döljer alltför ofta en oförmåga eller ovilja att fatta beslut. Det som står på spel är demokratin, friheten och enskildas rätt att leva i fred och frihet. Frihet kräver regler. Vi måste göra det som är politiskt riktigt för att skydda inte bara våra egna folk utan även de folk i hela världen som respekterar sina rättigheter och är medvetna om sina skyldigheter. Om vi dröjer blir vi medskyldiga till missgärningarna.
Låt oss avsluta denna debatt med ett gemensamt åtagande att vidta omedelbara åtgärder, inte med förmenta vänster- eller högerpositioner utan starka och enade. Det är det bästa sättet att hylla minnet av alla de liv som släckts i förtid över hela världen till följd av illdåd, från den 11 september 2001 och fram till i dag. Vi måste alla alltid se terrorism som ett brott mot mänskligheten.
Kathalijne Maria Buitenweg  
Herr talman! Min viktigaste fråga till rådet är faktiskt om det ser sig självt som felbart. Kan det tänkas att rådet gör misstag ibland, eller är det allvetande? Anser rådet att alla åtgärder som vidtagits på senare år i kampen mot terrorismen har varit riktiga? Kan det dessutom verkligen uteslutas att inga oproportionerliga överträdelser av de medborgerliga rättigheterna har förekommit? Om rådet är ofelbart behövs det givetvis ingen utvärdering, men om man tror att det kan finnas en möjlighet att förbättra kunskaperna så behövs den. Jag skulle också vilja att rådet under debatten talar om för oss om det anser att några särskilda åtgärder saknas, specifika åtgärder som det nu ser som nödvändiga men som ännu inte vidtagits. Planerar man i själva verket några åtgärder för närvarande? Överträdelser av de medborgerliga rättigheterna är tillåtna enligt EU-rätten men är endast motiverade om de är nödvändiga, proportionerliga och effektiva och om människor kan skydda sig mot kränkningar. Jag skulle vilja att rådet gjorde en utvärdering av alla de åtgärder som vidtagits på senare år, och även en granskning av om de uppfyller dessa kriterier. Kan rådet lova oss det i dag?
Jag vill uppmärksamma några områden där en omfattande utvärdering är nödvändig. För det första, frågan om kränkningar: Är det inte möjligt att medborgarna oavsiktligt skulle kunna drabbas? Jag vill som exempel nämna upprättandet av listor över terrormisstänkta. Här är frågan inte bara hur personer och organisationer hamnar på listorna, utan också hur de stryks från dem. Anta att ert namn skulle hamna på listorna. Alla era tillgångar och banktillgodohavanden skulle frysas, men myndigheterna skulle inte automatiskt väcka åtal. Det betyder att det inte skulle förekomma något rättsligt förfarande då bevisning kunde läggas fram. Principen att man är oskyldig till dess att man bevisats vara skyldig har övergetts. Dessutom kan jag föreställa mig att banktillgodohavanden fryses innan omständigheterna avslöjas, för annars skulle pengarna på ett ögonblick vara på andra sidan jordklotet. Ändå är det otänkbart att vi ska godta att personer står kvar på listorna och alltså fortsätter att straffas utan att det fastslagits att de är skyldiga. Detta är liktydigt med en oacceptabel omvänd bevisbörda inom straffrätten. Förstainstansrätten har redan vid ett flertal tillfällen framhållit att förfarandet måste ändras. Den 11 juli slogs det fast att Al-Aqsa-stiftelsen och José María Sison felaktigt förts upp på listan. Jag undrar vad rådet dragit för lärdomar av dessa rättsliga avgöranden, och om det är berett att ändra eller se över beslutsprocessen när det gäller sammansättningen av sådana här listor och även att undersöka möjligheterna för enskilda att få en rättvis behandling.
För att övergå till frågan om effektivitet: Är åtgärderna effektiva? Som exempel vill jag ta upp bestämmelserna om vätskor. Mer än en miljon människor i Europa måste fortfarande krångla med plastpåsar innan de går ombord på flyget och lydigt fylla dem med flaskor på 100 ml - som ofta hamnar i papperskorgen eftersom passagerarna har glömt regeln. Det kan inte sägas förekomma något grövre brott mot de medborgerliga rättigheterna eller någon kränkning. Men är åtgärden effektiv? År rådet berett att göra en bedömning av detta med utgångspunkt i vetenskapliga belägg?
Det leder mig in på frågan om proportionalitet. Är åtgärderna proportionerliga? Detta är ytterligare en viktig aspekt som bör utvärderas. Låt mig ta passageraruppgifter och avtalet med Förenta staterna som exempel. Även min grupp har full förståelse för ländernas önskan att få veta vilka som reser in på deras territorium. Det främsta problemet är egentligen inte att man begär orimliga mängder data utan att uppgifterna kan begäras för väldigt många olika ändamål. Rådet rättfärdigar alltid en sådan åtgärd genom att säga att allt detta är nödvändigt för att bekämpa terrorismen. Uppgifterna kan dock även användas för andra syften ”i enlighet med gällande amerikansk lagstiftning”, som det står i avtalet. Det är alltså teoretiskt möjligt att syftet inte bara är att bekämpa terrorism utan även att ta itu med cykelstölder eller bankbedrägerier. Är det proportionerligt att använda uppgifterna till detta? Är rådet berett att se över avtalet även från denna utgångspunkt?
Till sist, nödvändighet. Som exempel vill jag nämna lagringen av trafikuppgifter i upp till två år, som min grupp motsatte sig men majoriteten i parlamentet stödde. All information jag fått hittills visar dock att uppgifter som är upp till tre månader gamla är mest ändamålsenliga och nödvändiga. Är rådet berett att undersöka om uppgifter som lagrats i mer än tre månader verkligen används? Kort sagt, är man beredd att göra en utvärdering på grundval av kriterierna effektivitet, proportionalitet och nödvändighet, och att också undersöka möjligheterna att motverka kränkningar?
Den sista aspekten som bör utvärderas är rådets ståndpunkt om brott mot de mänskliga rättigheterna i EU, i samband med CIA:s verksamhet. Europaparlamentet har undersökt dessa fall så ingående som möjligt, och enligt min mening är det skandal att vi inte har hört en enda kommentar från rådet. Det kanske är betecknande för vad rådet anser om detta, vilka delar av betänkandet man stöder och vilka man inte stöder, och vilket slags åtgärder man planerar. Är rådet berett att uttala sig om Favabetänkandet, eller tänker man fortsätta tiga?
Giusto Catania  
frågeställare. - (IT) Herr talman, mina damer och herrar! Vi brukar förklara att terroristbekämpning är en prioritering och åberopa nya politiska lagstiftningsinitiativ.
Jag anser att vi först och främst bör granska de val som gjorts under de senaste åren och ställa några frågor. För det första: Har terrorismen stärkts eller försvagats av våra lagstiftningsinitiativ? För det andra: Har vi specifikt bidragit till utvecklingen av vår rättskultur och våra värden, eller har vi svikit dem i terrorkrisens namn?
Jag menar att vi bör prioritera att besvara dessa två frågor och att vi, om vi gör det, kommer att upptäcka att nödåtgärder ofta har varit missriktade och att listorna över terroristorganisationer har varit ofullständiga och ofta styrts mer av politiska motiv än av ett verkligt hot från organisationerna. Vi har utsett en person att samordna terroristbekämpningen och sedan har vi konstaterat, utan att kunna finna någon tydlig orsak, att vi klarar oss utan de funktioner som fullgörs av denna person. Jag vill därför be rådet att inte utse någon ny samordnare mot terrorismen, för de senaste månaderna har visat att vi klarar oss utmärkt utan en sådan.
Vi har ofta mycket tydligt sagt, och jag anser att vi bör säga det igen här i parlamentet, att terrorismen är vår civilisations och det demokratiska styrets fiende - terrorism är barbari. Terroristattacker står för en övergång från rättsstatsprincipen till en primitiv stat. Allt detta är sant, men i stället för att ägna debatten åt återupprättandet av de demokratiska principerna har vi valt att angripa frågan genom att skärpa reglerna för medborgerlig samlevnad. Vi har valt att slåss på motståndarens hemmaplan, att tävla i överträdelser av de mänskliga rättigheterna, i militär kontroll över civilbefolkningen, i förhandling om demokratins nyckelprinciper.
Bilderna från Abu Ghraib och Guantánamobasen är symboliska för terrorkulturens seger över vår rättsstatsprincip och de främsta principerna i vår rättskultur. Den andra symbolen är CIA:s flygningar och bortföranden i Europa, med uttrycklig medverkan av europeiska regeringar. Det råder en genant tystnad kring dessa händelser, och jag vill i likhet med mina kolleger uppmana rådet att uttala sig i frågan. Det råder en genant tystnad, det har alla sagt! Parlamentet har talat om CIA:s ansvar, de europeiska regeringarnas ansvar, våra underrättelsetjänsters ansvar. Kommissionen har talat om detta och Europarådet talar om det. Det är bara från de europeiska regeringarnas sida som en genant tystnad råder, och det ser jag som oacceptabelt. Låt oss hoppas att rådet i dag ger oss sin syn på frågan.
I EU har undantaget tyvärr blivit regel och vi måste nu ha en tydlig diskussion om följderna av våra lagstiftningsmässiga val: biometriska uppgifter i pass och visum, systemet för kontroll av personuppgifter, databaser över telefonkommunikation, databaser över flygpassagerare, avtalen om passageraruppgifter (PNR), SWIFT-systemet, systemet för lagring av fingeravtryck och till och med förordningen om vätskor, som vi i dag hoppas kunna avskaffa under uppseendeväckande former och därigenom sända en signal till kommissionen om att vi bör göra val som står i proportion till det vi vill bekämpa.
Jag anser att vi med eftertryck bör säga att vi har valt en auktoritär snedvridning av rättsstatsprincipen i stället för att skydda den i kampen mot terrorismen. Det är oklart - och jag ska avsluta nu, herr talman - om det är terrorismen eller de åtgärder som vidtagits för att bekämpa den som har utsatt EU-medborgarna för störst fara under de senaste åren. En amerikansk feministisk författare har sagt att vi bör vara på vår vakt när vi erbjuds lösningar av dem som bär ansvaret för våra problem. Jag menar att vi bör vara på vår vakt.
Manuel Lobo Antunes
rådets ordförande. - (PT) Herr talman, mina damer och herrar! Jag vill först och främst be om ursäkt för att jag kom lite sent till parlamentet - det berodde helt enkelt på att jag underskattade trafiken mellan hotellet och parlamentet.
Jag vill också hälsa på kommissionsledamot Franco Frattini, som är med oss i dag, och försöka besvara ledamöternas frågor. Jag hoppas kunna ge alla de klargöranden man bett oss om.
Det råder ingen tvekan om att händelserna i London och Glasgow nyligen, liksom dem vid gränsen mellan Spanien och Portugal och attacken i Jemen, har bekräftat att terrorismen utgör ett betydande hot mot EU:s säkerhet och våra demokratiska samhällens värden, särskilt EU-medborgarnas rättigheter och friheter.
Det står därför klart att medlemsstaterna måste fortsätta samarbeta för att stärka och genomföra åtgärder mot terrorismen, samtidigt som man alltid respekterar de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna. De är centrala värden i våra samhällen, och skydd och främjande av dem kommer att bidra till att förebygga terrorism.
Terrorismen måste bekämpas på både nationell och internationell nivå. Internationellt samarbete är ett nödvändigt verktyg för en effektiv kamp mot detta gissel, på både nationell och multilateral nivå. Vi vet att terrorismen är ett globalt hot och att det därför krävs ett samlat globalt gensvar. Detta kommer nödvändigtvis att innebära en ökning av informationsflödena och informationsutbytet, intern samordning av ståndpunkter, samordning och partnerskap med tredjeländer, genomförande av en global strategi för terroristbekämpning med FN i en ledande roll och nära samarbete med olika regionala och internationella organisationer som medverkar i kampen mot terrorismen.
EU:s insatser har intensifierats sedan den 11 september 2001 och därefter sedan de förfärliga attackerna i Madrid 2004 och London 2005. I december 2005 antog rådet EU:s strategi för kampen mot terrorismen, enligt vilken EU förbinder sig att bekämpa terrorismen över hela världen samtidigt som man respekterar de mänskliga rättigheterna och låter sina medborgare leva i ett område med frihet, säkerhet och rättvisa.
EU:s strategi för kampen mot terrorismen omfattar fyra handlingslinjer: förebygga, skydda, förfölja och agera. Ordförandeskapet bekräftar att rådet faktiskt var sjätte månad ser över situationen när det gäller genomförandet av EU:s strategi för kampen mot terrorismen och strategin mot terroristfinansiering och varje år utvärderar genomförandet av strategin för att bekämpa radikalisering och nyrekrytering till terrorism. Rådet ser också över handlingsplanen för att bekämpa terrorismen var sjätte månad och handlingsplanen för att bekämpa radikalisering och nyrekrytering till terrorism en gång om året. Tack vare denna övervakning kan rådet slå fast vilka av de åtgärder som föreslagits på EU-nivå som inte har antagits eller som inte genomförts planenligt i medlemsstaterna. Dessutom innebär den att rådet får möjlighet att vidareutveckla vissa strategier. Ordförandeskapet har exempelvis beslutat att påskynda arbetet på området för sprängämnen.
Antagandet av vissa åtgärder inom ramen för polissamarbetet och det straffrättsliga samarbetet har försenats till följd av kravet på enhälliga beslut på detta område. Antagandet och genomförandet av åtgärder för terroristbekämpning kommer att påskyndas genom ratificeringen av det fördrag som ska godkännas av regeringskonferensen, på grundval av det mandat som Europeiska rådet antog vid sitt senaste möte i juni.
När det gäller behovet av närmare samarbete mellan de brottsbekämpande organen och underrättelsetjänsterna har medlemsstaternas säkerhetstjänster nu ett nära och mycket effektivt samarbete inom gruppen för kamp mot terrorism. Europol har utvecklat mycket effektiva analysarkiv som i allt större utsträckning får uppgifter från medlemsstaternas brottsbekämpande organ. Det står fullständigt klart att mer behöver göras. Europaparlamentet upprätthåller en nära och direkt politisk dialog med rådet och kommissionen.
Den 16 maj 2007 träffades rådets ordförande, kommissionens vice ordförande och ordföranden för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor för att granska de olika politiska riktlinjerna för terroristbekämpning och utvärdera genomförandet av EU:s strategi för kampen mot terrorism. Dessa möten varje halvår är oerhört värdefulla för att nå samförstånd om de strategier som ska utvecklas när det gäller kampen mot terrorismen. Vad beträffar ställningen för EU:s samordnare mot terrorismen informerade generalsekreteraren/den höge representanten medlemsstaterna om att han i nära samarbete med ordförandeskapet höll på att undersöka hur terroristbekämpningen bäst kan samordnas i rådet. När det gäller förbindelserna mellan EU:s samordnare mot terrorismen och den gemensamma lägescentralen deltar inte denna i utformningen av EU:s politik för terroristbekämpning eller i samordningen av rådets arbete i kampen mot terrorismen. Den gemensamma lägescentralen övervakar inte heller uppföljningen av rådets beslut.
Inom terroristbekämpningen begränsas den gemensamma lägescentralens befogenheter till att för rådet lägga fram strategiska bedömningar av terroristhoten med utgångspunkt i uppgifter från de nationella organen. Den stöder också arrangemang för EU:s samordning vid katastrofer och kriser, för att just bidra till samordningen av EU:s agerande vid allvarliga kriser, även terroristattacker. Det handlar om en mekanisk funktion som innefattar informationsspridning, tillhandahållande av mötesfaciliteter och stöd till institutionernas befintliga beslutsförfaranden. Det är inte någon samordningsroll. Rådets godkännande av politiska rekommendationer på olika områden, t.ex. om sprängämnen, för att förhindra terroristers olagliga användning av sprängämnen, grundades dock på en hotbedömning upprättad av den gemensamma lägescentralen.
Ordförandeskapet betvivlar inte att dess insatser i kampen mot terrorismen stöds av EU-medborgarna, som dessutom vid tidpunkten för de senaste attackerna i stor skala inte bara visade sin solidaritet med offren för attackerna utan även sin önskan om att EU utvecklar ett gensvar. I utarbetandet av en sådan strategi mot terrorism stöds ordförandeskapet av sina partner, som tar med sig sina tankar till högnivåsamtalen. Dessutom spelar Europaparlamentet en mycket viktig roll.
Efterlevnad av bestämmelsen i artikel 6 i EU-fördraget är av avgörande betydelse för rådet - det gäller givetvis även alla andra artiklar i fördragen. Samarbete och dialog med tredjeländer är stöttepelarna i EU:s strategi för kampen mot terrorism. Bara under det här halvåret finns det planer på en trepartsdialog med Ryssland, Förenta staterna, Algeriet och Marocko, vilket speglar intresset för att bredda dialogen med dessa länder. EU för också en dialog om terroristbekämpning med andra länder och internationella organisationer.
När det sedan gäller våra Medelhavspartner kommer vi att hålla våra sedvanliga ad hoc-möten om terrorism mellan experter från EU och Medelhavsländerna, vilket kommer att ge möjlighet till bredare diskussioner med våra Medelhavspartner i en fråga av grundläggande intresse i regionen, med fokus på genomförandet av prioriterade delar av uppförandekoden för Europa-Medelhavsområdet för kampen mot terrorism.
Det bör nämnas att ordförandeskapet, med särskild hänvisning till Förenta staterna, för regelbundna samtal om terroristbekämpning med olika organ och på mycket varierande nivå. Det handlar om frågor som radikalisering och nyrekrytering till terrorism, inklusive extremistgruppers användning av Internet, analys av terroristhot, samarbete i internationella forum, offentlig-privata partnerskap för terroristbekämpning, sprängämnessäkerhet, skydd av kritisk infrastruktur, terroristfinansiering och andra typer av samarbete mellan civila myndigheter och polismyndigheter.
Det portugisiska ordförandeskapet planerar att tillsammans med Förenta staterna anordna ett seminarium om tillämpning av ekonomiska påföljder i kampen mot terrorismen. Frågan om respekten för de mänskliga rättigheterna i kampen mot terrorismen har också vid flera tillfällen tagits upp av båda parter, och ordförandeskapet anser att det är mycket viktigt att fortsätta den dialogen som ses som grundläggande för båda sidor.
Sammanfattningsvis vill jag säga att stärkandet av området med frihet, säkerhet och rättvisa med utgångspunkt i Haagprogrammet och den tillhörande handlingsplanen är en av huvudprioriteringarna i det tyska, portugisiska och slovenska ordförandeskapets gemensamma 18-månadersprogram. Kampen mot terrorismen är en av de stora utmaningarna på det området, och ett av målen för de tre ordförandeskapen är att utöka samarbetet om terroristbekämpning genom att genomföra EU:s strategi för kampen mot terrorismen.
Herr talman, med er tillåtelse vill jag nu besvara den muntliga frågan. Jag vill också informera parlamentet om att rådet som sagt regelbundet ser över åtgärderna inom ramen för kampen mot terrorismen och dessutom gör en årlig översyn av strategin och handlingsplanen för att bekämpa radikalisering och nyrekrytering till terrorism. En gång i halvåret ser vi dessutom över strategin mot terroristfinansiering. Rådet kommer inom kort att för första gången lägga fram en rapport om genomförandet av kommunikationsstrategin för medierna, som godkändes i juli 2006. I enlighet med strategin för kampen mot terrorismen ska ett högnivåmöte om terroristbekämpning hållas mellan rådet, kommissionen och Europaparlamentet en gång under varje ordförandeskap. Sådana möten hölls under det österrikiska och det tyska ordförandeskapet. De nationella parlamentens roll kommer att stärkas enligt det nya fördrag som för närvarande diskuteras i regeringskonferensen. Den främsta prioriteringen är genomförandet av redan befintliga åtgärder. Rådet använder olika bedömningsmekanismer, t.ex. sakkunnigbedömning på EU-nivå av nationella terroristbekämpningsåtgärder, utvärdering av genomförandet av den europeiska arresteringsordern, granskning av informationsutbytet mellan Europol och medlemsstaterna och mellan medlemsstaterna osv.
Nya åtgärder undersöks redan, t.ex. europeiska programmet för skydd av kritisk infrastruktur och åtgärder avseende programmet för teknik för bioberedskap osv. Rådet har organiserat granskningen av informationsutbytet mellan Europol och medlemsstaterna och mellan medlemsstaterna. Generalsekreterare Javier Solana undersöker hur den funktionen bäst kan fullgöras inom generalsekretariatet. Mandatet och uppdraget för den eventuella nya samordnaren övervägs också.
Rådet är i likhet med alla institutioner bundet av bestämmelsen i artikel 6 i EU-fördraget, enligt vilken unionen bygger på principerna om frihet, demokrati och respekt för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna samt på rättsstatsprincipen. Främjandet av dessa värden är en av EU:s prioriteringar. Medlemsstaternas åtagande att respektera de grundläggande rättigheterna slås också fast i EU:s stadga om de grundläggande rättigheterna. Dessutom är EU:s medlemsstater som medlemmar i Europarådet bundna av sina skyldigheter enligt Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna.
Europeiska unionens byrå för grundläggande rättigheter ger EU ökad kapacitet att övervaka och inhämta information och därmed främja största möjliga respekt för de grundläggande rättigheterna. EU:s medlemsstater måste se till att de åtgärder som vidtas för att bekämpa terrorismen är förenliga med deras skyldigheter enligt internationell rätt, särskilt på det humanitära och människorättsliga området och i fråga om flyktingar.
Ordförandeskapet anser att kampen mot terrorismen bör föras med respekt för de mänskliga rättigheterna, med tanke på att rättsstatsprincipen, god förvaltning och skyddet av de grundläggande rättigheterna är redskap i denna kamp. Detta är en central princip i den strategi för kampen mot terrorismen som rådet antog i december 2005, som ni vet.
Jag vill nu ta upp det avgörande från förstainstansrätten av den 12 december 2006 som nämns i frågan. Först och främst vill jag påpeka att avgörandet i mål T-228/02 av den 12 december 2006, känt som OMPI-målet (Organisation des Modjahedines du Peuple d'Iran mot Europeiska unionens råd), inte motiverar slutsatsen att EU:s praxis att upprätta förteckningar över terrorister strider mot EU:s lagstiftning. Förstainstansrättens uttalade sig i själva verket inte mot förteckningar över terrorister utan påpekade bara att vissa grundläggande rättigheter och garantier - rätten till försvar, motiveringsskyldigheten och rätten till ett effektivt domstolsskydd - i princip är fullt tillämpliga i samband med antagande av ett gemenskapsbeslut om att frysa tillgångar i enlighet med förordning (EG) nr 2580/2001.
För det andra är det allmänt känt att rådet systematiskt genomfört den nödvändiga översynen av sina förfaranden med avseende på de förteckningar över personer och enheter som omfattas av förordning (EG) nr 2580/2001. Rådet har framför allt vidtagit följande åtgärder för att verkställa avgörandet i mål T-228/02: Man har uppmärksammat möjligheten att överklaga rådets beslut till förstainstansrätten. Man har påpekat att det är möjligt att inkomma med en begäran till rådet, tillsammans med styrkande handlingar, om prövning av beslutet om uppförande eller bibehållande av en person eller enhet på förteckningen - sådana ansökningar behandlas så snart de inkommer. Alla personer, grupper och enheter för vilka det är praktiskt möjligt har delgetts motiveringar - i övriga fall har personerna, grupperna eller enheterna underrättats genom ett meddelande i Europeiska unionens officiella tidning. Man genomför en allmän översyn av förteckningen, åtminstone en gång i halvåret, i enlighet med de förfaranden som beskrivs ovan, alltid med vederbörlig hänsyn till eventuella tillkommande uppgifter.
Rådet har också beslutat att inrätta en ny arbetsgrupp - arbetsgruppen för genomförande av den gemensamma ståndpunkten 2001/931/GUSP - som ska hantera ansökningar om uppförande eller strykning av personer eller enheter på förteckningen och förbereda rådets regelbundna översyn av förteckningen. Den nya arbetsgruppens mandat, praktiska arrangemang och arbetsmetoder beskrivs i ett offentligt dokument som antagits av rådet. Alla som finns med på den förteckning som omfattas av förordning (EG) nr 2580/2001 behandlas på samma sätt, såsom framgår av föregående svar. Institutionernas roller och befogenheter fastställs i fördragen. Rådet vidtar de åtgärder som krävs för att verkställa EG-domstolens domar i enlighet med bestämmelserna i artikel 233 i EG-fördraget. När det gäller den parlamentariska kontrollen över rådets beslut följer man alltid de förfaranden som föreskrivs i fördragen.
Det är viktigt att nämna att Europaparlamentet, i enlighet med artikel 308 i EG-fördraget, hördes när förordning (EG) nr 2580/2001 antogs. Tack så mycket för er uppmärksamhet.
(Applåder)
Franco Frattini
vice ordförande för kommissionen. - (EN) Herr talman! Kommissionen fortsätter sitt intensiva arbete med genomförandet av EU:s strategi mot terrorism, dvs. den handlingsplan som antogs 2005 som rådet just nämnde. Vårt politiska mål är fortfarande att finna den rätta balansen mellan medborgarnas grundläggande rätt till säkerhet, vilket först och främst gäller rätten till liv, och individens övriga grundläggande rättigheter, däribland rätten till privatliv och en rättvis rättegång. Alla tillgängliga uppgifter visar på att hotbilden när det gäller nya terroristattacker fortfarande är hög. Våra medlemsstaters myndigheter har lyckats förhindra ett antal attacker, och det måste vi vara mycket tacksamma för. Jag talar om Spanien, Italien, Belgien, Storbritannien och Tyskland. I går avslöjade de danska myndigheterna en grupp av unga terrorister av dansk nationalitet som var redo att iscensätta en bombattack. Justitieminister Lene Espersen förklarade att det var det allvarligaste terroristfallet hittills i Danmark.
I morse fick vi höra att misstänkta terrorister har arresterats i Frankfurt, och den tyske försvarsministern sade att en attack var nära förestående.
Anser ni att inga resultat har nåtts i alla dessa fall? Anser ni inte att det i sig är ett fantastiskt resultat för EU om man lyckas förhindra en terroristtack i det absoluta slutskedet? Mitt svar är - jo, det är det.
(Applåder)
Vi har alltså inte råd att vara självbelåtna eller slappna av. Jag vill först och främst ta detta tillfälle i akt för att informera er om ett åtgärdspaket som mina tjänsteavdelningar arbetar med, och som kommissionen kommer att anta i höst i mycket nära samarbete med det portugisiska ordförandeskapet. Vi arbetar med förebyggande åtgärder och åtal. Paketet består av en EU-handlingsplan om bättre sprängämnessäkerhet, ett förslag till ändring av rambeslutet om bekämpande av terrorism för att ta itu med terroristers missbruk av Internet, och ett förslag om en policy för PNR-uppgifter (passenger name record), dvs. passageraruppgifter. Dessutom kommer paketet att innehålla en rapport om utvärderingen av medlemsstaternas genomförande av rambeslutet om bekämpande av terrorism.
Jag kommer nu att säga ett par ord om varje del i paketet:
EU:s handlingsplan om bättre sprängämnessäkerhet är en uppföljning av kommissionens meddelande om detta ämne från 2005, och syftet är att besvara de upprepade uppmaningarna från Europeiska rådet och rådet (inrikesministrarna) om att förbättra situationen när det gäller sprängämnen i EU.
Ni minns säkert att kommersiellt tillgängliga sprängämnen och detonatorer användes vid attackerna i Madrid, vilket är skälet till att man nu efterlyser EU-åtgärder på detta område. Jag är glad att kunna rapportera att våra tjänsteavdelningar har gjort ett mycket bra arbete tillsammans med ett stort antal berörda aktörer, däribland företrädare för den privata sektorn. Jag har fått en rapport som jag anser är banbrytande från en offentlig-privat expertgrupp som jag har inrättat, som innehåller cirka 50 värdefulla konkreta rekommendationer för att förbättra säkerheten för sprängämnen, prekursorer och detonatorer inom EU. Dessa rekommendationer kommer att utgöra grunden för EU:s handlingsplan, som bör kunna antas före november, som sagt.
De åtgärder som kommer att föreslås inom ramen för handlingsplanen omfattar till exempel inrättande av en EU-databas för sprängämnen vid Europol som är kopplad till alla ansvariga tjänsteenheter i medlemsstaterna samt ett system för tidig varning så att dessa tjänsteenheter mycket snabbt får information, till exempel om sprängämnen har stulits eller om uppgifter om nya terroristmetoder har inkommit från en trovärdig underrättelsekälla.
Därmed kommer jag in på Internet och på hur detta verktyg, som har medfört fantastiska fördelar för vår värld, missbrukas av terrorister. Vi vet alla att terroristerna utnyttjar fördelarna med Internet i lika hög grad som vanliga medborgare, till exempel för att planera sina attacker eller sprida budskap med konkreta uppmaningar att begå terrorattacker.
Fördelarna med e-lärande har inte heller undgått terroristernas uppmärksamhet. På Internetwebbplatser kan man till exempel hitta detaljerad information och instruktioner om all slags terroristtaktik, inklusive tillverkning av sprängämnen. Syftet med det förslag som jag just nämnde är att se till att dessa former av negativt och brottsligt beteende blir straffbara inom EU.
En annan del av detta åtgärdspaket handlar om förslaget om att ta fram en EU-policy för PNR-uppgifter. Arbetet med detaljerna i detta paket pågår fortfarande, men kommissionens huvudsakliga avsikt är att se till att varje medlemsstat samlar in PNR-uppgifter, behandlar dem och, i förekommande fall, utbyter dem med andra parter. Hittills har PNR-uppgifter mest förknippats med förhandlingarna för att garantera att personuppgifter om EU-medborgare behandlas korrekt av våra partner och allierade, särskilt USA.
Jag anser att det är dags att delvis ändra inriktning och avsätta resurser för Europeiska unionens säkerhet. EU är ett minst lika stort potentiellt mål för terroristattacker som USA, och användningen och analysen av PNR-uppgifter är ett viktigt brottsbekämpningsverktyg för att skydda våra medborgare, som förtjänar samma skydd som de amerikanska medborgarna.
Den sista delen av paketet består av den andra rapporten om genomförandet av rambeslutet om bekämpande av terrorism. Den nya rapporten kommer även att innehålla information om situationen i de nya medlemsstaterna, uppgifter som inte fanns tillgängliga 2004 - ni förstår varför.
Här kommer jag in på en mer allmän fråga som har tagits upp om en övergripande och grundlig utvärdering av alla åtgärder för att bekämpa terrorismen som har antagits hittills. Jag är naturligtvis för principen om att politikens effektivitet bör utvärderas. När det gäller politiken för rättvisa, frihet och säkerhet känner ni säkerligen till att arbetet med att ta fram övergripande utvärderingsmekanismer pågår. Jag är beredd att samarbeta med parlamentet som jag har gjort tidigare, särskilt med utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor, för att genomföra en utvärdering av de befintliga åtgärderna, däribland de internationella och europeiska avtalen med våra internationella partner. Men jag vill klargöra att mitt mål är att stärka, inte försvaga, vår förmåga att förhindra terrorism och åtala terrorister på ett mer effektivt sätt.
När det gäller informationsutbyte mellan medlemsstaterna och EU-institutionerna håller jag helt med om att detta är en central aspekt i kampen mot terrorismen. Som ni vet har jag varit aktiv inom detta område. Under de gångna åren har jag lagt fram ett antal förslag om uppgiftsskydd inom ramen för den tredje pelaren, om principen om tillgänglighet och om lagring av uppgifter från elektroniska kommunikationer. Bortsett från uppgiftslagring har rådet tyvärr inte kunnat enas om dessa förslag ännu, vilket särskilt gäller uppgiftsskyddet inom ramen för den tredje pelaren. Men jag kommer att fortsätta att arbeta för att de antas, och med det portugisiska förslaget har vi en principöverenskommelse om att försöka se till att rambeslutet om uppgiftsskydd antas slutgiltigt inom den tredje pelaren senast i december.
Det sägs väldigt ofta att effektivt samarbete förutsätter ömsesidigt förtroende, särskilt när det gäller kampen mot terrorismen. Jag anser att det i huvudsak finns två sätt att stimulera förtroendet. För det första genom att se till att det finns en tydlig och korrekt rättslig ram som inger förtroende och att den information som lämnas ut kommer att behandlas på lämpligt sätt, och för det andra genom att främja det internationella erfarenhetsutbytet så mycket som möjligt, däribland gemensam utbildning, så att de som är verksamma inom området lär känna och uppskattar varandra.
När det gäller lägescentralen (”SitCen”) vill jag nämna att den verkligen har försett rådet med en värdefull strategisk analys om terroristhotet, och jag har, tack vare samarbetet med Javier Solana, initierat ett mycket bra praktiskt samarbete om detta. Jag ser emellertid ingen roll för lägescentralen inom det operativa samarbetet, och inte heller som ett samordningsorgan för utredningar, eftersom dess mandat är begränsat till att behandla icke-personlig information. Detta är snarare en uppgift för Europol och Eurojust. Jag anser att dessa organisationer skulle vara bättre rustade att arbeta med sådana uppgifter.
Vi får inte glömma att en stor majoritet av våra medborgare - 84 procent enligt den senaste Eurobarometerundersökningen - är mycket positivt inställda till att EU agerar för att bekämpa terrorism och organiserad brottslighet. Vi bör alltså stärka Europol och Eurojust på grundval av detta.
Alla våra åtgärder måste naturligtvis vara förenliga med regelverket om de grundläggande rättigheterna och med artikel 6 i EG-fördraget. Jag har för avsikt att skicka ut ett frågeformulär till medlemsstaterna om deras åtgärder för att bekämpa terrorismen, om åtgärdernas effektivitet och om deras förankring i människorättslagstiftningen. Jag är beredd att informera er om de uppgifter som inkommer och om resultatet av arbetet.
Avslutningsvis anser jag att våra insatser för att bekämpa terrorismen helt klart kräver ett gemensamt agerande och ett samfällt engagemang från rådet, parlamentet och kommissionen. Jag kommer att tacka ja till ytterligare eventuella inbjudningar från parlamentet och utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor, liksom jag har gjort sedan jag tillträdde min tjänst vid kommissionen.
(Applåder)
Manfred Weber
Herr talman, mina damer och herrar! Giusto Catania som talade tidigare sa att den europeiska allmänheten fruktade att rättsstatsprincipen höll på att upplösas. Den europeiska allmänheten läser i dagens tidningar om gripandet i Danmark av terrorister som hade uttryckliga planer på attacker. Den tyska allmänheten vaknade i dag till nyheten att tre terrorister planerat en attack mot flygplatsen i Frankfurt am Main. Allmänheten känner rädsla och oro. Terrorismen i Europa har orsakat dödsfall och stort lidande. Allmänheten förväntar sig trygghet. Det är vår uppgift som europeiska politiker att ta itu med detta.
Vilket är EU:s gensvar? När jag lyssnade till rådets ordförande i dag insåg jag att stagnation och handlingsförlamning har tagit över. Jag är besviken. Terroristerna har som vi vet nätverk över hela Europa. Cellerna samarbetar via Internet och med hjälp av skiftande metoder. Inrikesministrarna vidtar sina egna åtgärder på nationell nivå och tror att de har läget under kontroll.
Även jag stöder en utvärdering och ett test av de åtgärder vi har genomfört, men vi behöver också nya impulser. Terrorismen har inte besegrats. En nystart är nödvändig. Gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater stöder därför kommissionens initiativ.
Terrorismen riktar sig mot vår livsstil, och jag vill därför betona att kampen mot den är en kulturell utmaning. EU står exempelvis för jämställdhet mellan kvinnor och män, och vi vill inte ha några tvångsäktenskap i Europa. Den som tvingar unga flickor in i äktenskap måste straffas. EU står för tolerans, och vi vill inte ha några hatpredikanter som fördömer andra religioner. Jag anser att sådana människor ska förvisas från EU. Till alla predikanter vill jag säga: Ingen gud samtycker till mord.
Låt oss utnyttja dagens debatt för att ge stöd till rådet och i synnerhet kommissionen, som har lagt fram utmärkta förslag som kan ge nya impulser.
Jan Marinus Wiersma
Herr talman! Jag anser att det är viktigt att hålla denna debatt i dag. Det är också viktigt att parlamentet ställer frågor om framstegen i samarbetet mellan medlemsstaterna på ett högprioriterat område, nämligen kampen mot terrorismen. Det råder en del tvivel om huruvida det samarbetet alltid är nöjaktigt och huruvida rådets gensvar på det hot som beskrivits många gånger i dag alltid är tillräckligt. Det framgår att rådet på ett antal punkter inte agerat tillräckligt snabbt. Av vikt i detta sammanhang är också frågan om Gijs de Vries efterträdare på posten som samordnare mot terrorismen, som nu varit vakant i några månader. Dessutom kvarstår frågan om vad som hänt med rådets svar på Favabetänkandet, parlamentets omfattande betänkande om CIA och vissa metoder som använts i kampen mot terrorismen. Samarbetet är inte alltid vad det borde vara, trots - det måste jag upprepa - kommissionsledamot Franco Frattinis oerhörda engagemang. Vi har just fått ytterligare en förevisning av hans kraftfulla ståndpunkt. Vad han vill och kan göra avgörs dock givetvis i slutändan i viss mån av vad rådet möjliggör.
I dag vill jag framför allt uppmärksamma en viktig aspekt som både kommissionsledamoten och rådets ordförande nämnde, nämligen radikalisering och nyrekrytering. Vår strävan måste vara att på bästa sätt bekämpa radikalisering - oavsett om den är religiöst motiverad eller har högerextremistiskt ursprung - även på EU-nivå, genom samarbete mellan medlemsstaterna. I det sammanhanget är det viktigt att finna sätt att nå ut till unga som är mottagliga för detta slags radikalisering. Det är en av rådets och kommissionens prioriteringar, och även parlamentet kommer att diskutera frågan ytterligare under den närmaste framtiden.
Vi måste försöka identifiera de motiv som ibland driver unga människor att till följd av radikalisering ägna sig åt terroristverksamhet. Bland dessa motiv finns missnöje med den egna situationen och med vad som händer inom den internationella politiken eller med polariseringen av det egna samhället, ett sökande efter en mening och frustration över världspolitiken. Fattigdom kan också vara ett motiv. Vi måste undersöka alla dessa motiv om vi vill att våra insatser ska vara effektiva. Motiven för ungdomar i Marocko som genomfört attacker skiljer sig ofta helt och hållet från motiven för dem som gjort det i Nederländerna, t.ex. den man som mördade Theo van Gogh. Vi måste tillsammans försöka finna argument mot radikalisering och förbättra villkoren så att ungdomar inte är så benägna att dras till radikalisering och våld.
Att hålla antalet radikaliserade ungdomar nere är en första utmaning. Här är det lämpligt med en repressionsstrategi: att ta itu med dem som driver andra till våldshandlingar och med virtuella nätverk på Internet som uppmanar ungdomar till extrema handlingar och även att hålla tillbaka grupper genom en förebyggande strategi. Insatserna börjar på lokal nivå men kan också omsättas till nationell och europeisk nivå. Jag vill i detta avseende fästa uppmärksamhet på de nya initiativ som tillkännagetts av den nederländska regeringen och som man även har avsatt ett stort belopp för att finansiera. Syftet är att på lokal nivå, i stadsdelarna, ta fram en metod för att identifiera unga med benägenhet för radikalisering och allt det kan leda till.
Jag vill rekommendera kommissionen att titta närmare på Nederländernas erfarenheter och på hur de kan spridas till andra medlemsstater. Kanske kan också kommissionens integrationsfond användas för att stödja en del av denna verksamhet, så att mervärdet av åtgärder på EU-nivå blir tydligt även på det här området. Jag vill än en gång fråga kommissionsledamoten om han också anser att det är möjligt att sprida Nederländernas praxis till andra medlemsstater som står inför samma svårigheter, särskilt i större städer.
Graham Watson
för ALDE-gruppen. - (EN) Herr talman! Om vi går tillbaka drygt 2 000 år i tiden påminns vi om att världens enda supermakt under hösten år 68 f. Kr. utsattes för en terroristattack från en skara löst organiserade pirater. I panik beviljade den romerska senaten Pompejus, åtminstone enligt Plutarchos, ”enväldig bestämmanderätt och oinskränkt makt över alla” genom Lex Gabinia. Genom det äldsta knepet i världen störtade militären friheten, demokratin och konstitutionen med samtycke från Roms skrämda medborgare, och det tog 1 800 år innan en mogen demokrati återuppstod i Europa.
Nu riskerar vi återigen att lagar som berövar oss våra friheter införs i smyg. Jag välkomnar de muntliga frågor som har lagts fram av kollegerna i dag, med mycket uttryckliga frågor till rådet och kommissionen.
Jag hävdar inte att lagstiftningen om bekämpande av terrorism är onödig. Gårdagens arrestering av tre personer i Tyskland och arresteringen i morse av ytterligare tre personer i Danmark visar att terroristerna fortsätter att utgöra ett hot mot vårt samhälle. Min grupp är enig i sin övertygelse om att vi behöver mer rättsligt samarbete för att se till att Europol och Eurojust blir så effektiva som möjligt.
Vi stödde den europeiska arresteringsordern till fullo, och litade på att rådet skulle införa ett minimum av rättsliga garantier. Vi skulle stödja ett europeiskt FBI. Liberalerna och demokraterna är inte blödiga när det gäller brott. Vi är faktiskt förvånade över att EU:s högerdominerade råd inte lyckas enas om en sammanhängande strategi i en fråga som rör lag och ordning. Däremot anser vi att lagstiftningen måste vara proportionerlig till hoten.
Om hotet verkligen är så stort, varför har inte rådet gjort något för att ersätta samordnaren för kampen mot terrorism sedan den senaste slutade i mars?
Herr rådsordförande, ni har talat om för oss att ni ”funderar över det bästa sättet att säkra samarbete”. Nu är det faktiskt så att terroristerna har haft sex månader på sig medan ni har funderat. Ni talar om för oss att ”Förenta staterna har en ledande roll i kampen mot terrorismen”. Vi vill att EU ska utforma en egen politik. Ni säger att Europaparlamentet har, och jag citerar, ”en primär roll”, men denna primära roll visar sig bestå av ett artighetsmöte en gång i halvåret med ordföranden för vårt utskott.
Jag välkomnar att kommissionsledamot Franco Frattini i dag har samtyckt till att utvärdera effektiviteten av EU:s politik tillsammans med parlamentet, och jag hoppas att rådets ordförandeskap kommer att ansluta sig till honom i den debatten.
Sedan den 11 september har vi haft en strategi för terrorismbekämpning, en handlingsplan, ett rambeslut och ett antal samarbetsinitiativ. Inget av dessa dokument har utvärderats grundligt och öppet, ännu mindre av EU:s demokratiska institutioner. Rådet och kommissionen borde göra parlamentet delaktigt i en omfattande översyn av alla åtgärder som har antagits hittills.
Här i parlamentet bör vi insistera på tidsfristklausuler för lagstiftning om terrorismbekämpning, så att bestämmelser som kan missbrukas inte finns kvar i lagstiftningen längre än nödvändigt.
Vi är nu till exempel inne på det tredje och slutliga PNR-avtalet, ett avtal där vi för all framtid avstår från vissa rättigheter till förmån för osäkra fördelar. Min grupp ifrågasätter om säkerheten verkligen kräver att USA:s regering känner till våra kostpreferenser.
Kommissionsledamot Frattini, ni talar om för oss att 85 procent av medborgarna är mycket positivt inställda till EU-åtgärder på detta område. Lobo Antunes, ni talar om för oss att ordförandeskapet inte tvivlar på att era åtgärder stöds av medborgarna. Var ingen av er på en flygplats i somras? Hörde ni inte de unga kvinnorna fråga varför deras läppstift måste konfiskeras innan de går ombord på ett flygplan? Hörde ni inte hur de äldre damerna maktlöst protesterade när deras tånagelklippare konfiskerades? Har ni inte lyssnat på de personer som är rasande över hur lagstiftningen mot terrorism utnyttjas för kommersiell vinning? Min lokala flygplats tar nu 50 pence för en plastpåse som resenärerna måste lägga sin tandkräm i. Väljare har skrivit till mig om hur mycket man tar betalt för buteljerat vatten när man har passerat säkerhetskontrollerna.
Lex Gabinia var ett klassiskt exempel på lagen om oavsiktliga konsekvenser, eftersom den ledde till att de institutioner som lagen var menad att skydda ofrånkomligen störtades. Jag hoppas att det inte kommer att sluta med att EU:s lagstiftning mot terrorism gör samma sak.
Som Karl Popper en gång sa ”måste vi planera för frihet och inte bara för säkerhet, om inte annat för att endast friheten kan göra säkerheten säker”.
(Applåder)
Konrad Szymański
för UEN-gruppen. - (PL) Herr talman! Efter de tragiska händelserna i New York, Madrid och London har vår förmåga till samarbete i frågor som rör terroristbekämpning ökat, både i det europeiska och i det transatlantiska sammanhanget. Vi bör ta fler steg i den riktningen.
Vår omsorg om den personliga integriteten och de medborgerliga rättigheterna får inte utnyttjas för att rättfärdiga blockering av effektiva åtgärder. Det pris vi betalar för säkerheten är ofrånkomligt på detta område. Det är framför allt säkerhet våra medborgare vill ha.
Förändringar av den internationella rätten är också nödvändiga. Den moderna terrorismen har gett upphov till en hittills okänd företeelse - den statslösa soldaten. Statslösheten försvårar tillämpningen av Genèvekonventionerna. Samtidigt måste vi vara eniga om att det är orimligt att ge terrorister de processuella rättigheter som kännetecknar den europeiska straffprocessrätten, och att det innebär att vi inte kan bekämpa denna företeelse lika effektivt.
Cem Özdemir
Herr talman! Som nämnts många gånger fick vi i dag vi nyheter om gripandet av misstänkta terrorister i Danmark och Tyskland. Det visar att problemet i fråga inte är teoretiskt utan verkligt. Mot den bakgrunden kan vi inte låta mottot ”ju mer, desto bättre” vara vägledande; i stället behöver vi målinriktade åtgärder som är samordnade i hela Europa och framför allt visar sig vara värda besväret i praktiken och faktiskt är till hjälp.
Det leder mig in på min första punkt, nämligen det trängande behovet av att se över de åtgärder som hittills vidtagits av nationalstaterna. Jag välkomnar kommissionsledamotens tillkännagivande om att ett frågeformulär ska utarbetas. Vi behöver denna utvärdering, just därför att vi vill övertyga våra medborgare om att terroristbekämpningsåtgärder är nödvändiga. För att kunna göra det måste vi emellertid visa att de verkligen är effektiva.
Vi vill ju faktiskt veta vad som åstadkommits så här långt i kampen mot terrorismen. I det sammanhanget intresserar vi oss också för den beklagliga vägran hittills att inta en ståndpunkt när det gäller CIA:s olagliga kidnappningar i Europa. Vi behöver svar på de här frågorna också. Jag vill klargöra en sak: hemliga fängelser och utlämningar till tredjeländer där tortyr förekommer har också anknytning till kampen mot terrorismen, nämligen till dess moraliska dimension. Den moraliska dimensionen av kampen mot terrorismen får inte försummas - för att lyckas måste vi vinna även på det området.
Vissa talare har nämnt vikten av att Europaparlamentet deltar i denna debatt. Jag menar att rådets ordförandeskap måste inse att medverkan av folkvalda som utsetts i fria val är absolut nödvändigt för att få folkets godkännande. Jag skulle vilja att rådets ordförandeskap i större utsträckning framhöll denna aspekt av diskussionen. Som rådets ordförande vet har EG-domstolen upprepade gånger slagit fast att EU:s förteckning över terroristorganisationer strider mot både EU-rätten och internationell rätt. Jag välkomnar hans kommentarer i frågan i dag. Det skulle emellertid också vara intressant att veta om de årliga utvärderingar som han talade om kommer att göras tillgängliga för parlamentet och utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor. Vi behöver dem faktiskt för vårt arbete, för att vi verkligen ska kunna avgöra vad som händer med denna ”terrorlista”, i vilken utsträckning rättsstatsprincipen och den parlamentariska kontrollen säkras och i vilken mån det kan garanteras att de som felaktigt hamnar på listan stryks från den snarast möjligt.
Frågan om EU:s samordnare mot terrorismen har redan tagits upp. Vi vill veta vad det finns för planer för denna post. Min grupp är inte i princip motståndare till sådan EU-samordning. Det är teoretiskt sett rimligt att konsolidera kompetensen på detta område och försöka samla de erfarenheter som gjorts på nationell nivå. Vi vill emellertid också gärna veta vad rådets ordförandeskap har att säga om det arbete som hittills uträttats på EU-nivå av antiterroristenheten. Vilka slags erfarenheter har gjorts? Härav min fråga till rådets ordförande: Vilka lärdomar har ni dragit av det arbete som hittills uträttats av Gijs de Vries?
Tobias Pflüger
Herr talman! Som jag ser det är denna debatt grundläggande för demokratin i EU. Det är bra att titta bakåt. Sedan den 12 september 2001 har ett ”krig” förts mot terrorismen. Den dagen åberopade Nato klausulen om ömsesidigt försvar, sedan man felaktigt gjort bedömningen att attackerna i New York och Washington var militära attacker. Hur denna klausul om ömsesidigt försvar kan upphävas är det ingen som riktigt vet. Nu förs ”kriget mot terrorn” över hela världen, t.ex. i Afghanistan där ”irakiseringen” tilltar, medan allt fler grundläggande och medborgerliga rättigheter upphävs på nationell nivå. Hela situationen skulle kunna beskrivas som ett permanent undantagstillstånd.
EU har antagit ett rambeslut om terroristbekämpning. I detta redogörs för ett stort antal punkter som är under genomförande eller ska genomföras av EU:s medlemsstater och på EU-nivå.
Vi ser i dag en utbredd ”aktionism”, särskilt från den tyske inrikesministern Wolfgang Schäuble, som nu betecknar allt som terrorism och tydligt överskrider gränserna för vad som faktiskt är nödvändigt.
Efter London gjorde författaren A.L. Kennedy en mycket intressant kommentar, som jag skulle vilja citera här: ”Ingen nämner att antalet offer, fasansfullt som det var, bara skulle betraktas som måttligt de flesta dagar i Bagdad. Ingen säger att Tony Blair, när han beslutade att skicka våra soldater i krig för vinnings skull, också utsatte sitt land för fara [...] Ingen talar om att våra insatser bara har lett till fler och värre terrorhandlingar. Ingen noterar att också vi har rättfärdigat tortyr av fångar genom att säga att det är ett sätt att förhindra attacker. Ingen säger att det för stora delar av världen är vi som är terroristerna.” Det är just det vi måste undvika, och det är därför upphävandet av de grundläggande och de medborgerliga rättigheterna inte får fortsätta.
Johannes Blokland
Herr talman! Till att börja med vill jag uppriktigt tacka rådets ordförande och kommissionens vice ordförande för deras detaljerade svar på våra frågor. Det gläder mig att den här debatten ger oss tillfälle att se tillbaka för att sedan kunna gå vidare. I förgrunden för denna debatt står frågan om vilka åtgärder som vidtagits för att bekämpa terrorismen och om de varit effektiva. Ännu viktigare är frågan om huruvida åtgärderna strider mot den demokratiska rättsstatsprincipen.
I dag ska vi rösta om ändringar av reglerna om handbagage vid lufttransport. Brian Watson har redan talat om detta. Genom denna omröstning kommer, hoppas jag, en kontroversiell bestämmelse att avskaffas. Reglerna om vätskor är ineffektiva och orsakar stora protester. Vi måste se till att kampen mot terrorismen inte blir självbedrägeri. En enorm mängd uppgifter har inhämtats sedan attackerna 2001 - men datainsamlingen måste leda till databehandling. Efter attackerna i London och Madrid framkom det att underrättelsetjänsterna faktiskt förfogade över uppgifter men inte agerade i tid. Uppgifterna kan finnas där, men tillämpningen är fortfarande ett problem.
En bok om terrorismen och de som bekämpar den gavs nyligen ut i Nederländerna. I den hävdas ur ett historiskt perspektiv att terrorismens effektivitet är begränsad. Kampen mot terrorismen påverkar däremot ibland samhället i hög grad, vilket leder till irritation. De som bekämpar terrorismen förlorar sin moraliska trovärdighet hos medborgarna medan striden pågår - vilket är en vinst för terroristerna. När vi vidtar nya åtgärder måste vi därför finna den rätta balansen mellan rättsstatsprincipen och en effektiv kamp mot terrorismen. Övervakning är ett legitimt parlamentariskt verktyg i detta avseende.
Den förre samordnaren av kampen mot terrorismen, Gijs de Vries, sa att hans erfarenhet var att inte en enda medlemsstat ville ha en europeisk polisstyrka eller en europeisk säkerhetstjänst. Medlemsstaterna vill att säkerheten även i fortsättningen ska hanteras på nationell nivå. Ändå försöker vi fortfarande få till stånd ett EU-samarbete. Ett problem i detta sammanhang är avsaknaden av demokratisk kontroll över ett sådant samarbete. De nationella parlamenten samordnar sina egna organ, men inte det här samarbetet. Vad tycker rådet om att konsekvent och regelbundet informera Europaparlamentet? Med det menar jag inte i första hand att lägga fram nya åtgärder för godkännande utan att besvara de frågor som nu så ofta tagits upp. Liksom i fallet med de nationella parlamentens säkerhetsutskott bör sådana möten tillåtas äga rum inom stängda dörrar. Jag skulle vilja veta om rådet vill samarbeta i denna fråga.
Andreas Mölzer
Herr talman! De senaste rapporterna från Danmark och Frankfurt am Main i Tyskland visar att hotet från den islamistiska terrorismen inte har försvunnit. Ändå visar de senaste undersökningarna att detta hot i mindre utsträckning kommer utifrån - dvs. från Al-Qaida - än från unga muslimer i EU som är benägna att radikaliseras och så småningom bli terrorister.
Terrorister dyker inte bara upp ur tomma intet. Potentiella gärningsmän växer upp i våra islamistiska parallellsamhällen, där framför allt madrasah-skolor och hatpredikanter spelar en stor och förödande roll. Den politiska korrektheten gör att Europas infödda folk alltför lättvindigt stämplas som högerextremister eller till och med rasister för att de håller fast vid sin ursprungskultur, medan migranterna sällan möter detta problem. De islamistiska parallellsamhällen som nu finns i hela Europa underskattas ofta.
Terrorismen har ofta sina rötter i skolorna. Den fortsätter sedan i ungdomsgäng, och kan till följd av radikaliseringen sedan kulminera i attacker. Vi måste täppa till de luckor i vårt samhälle där terrorismen kan utvecklas, luckor som uppstått till följd av missriktad tolerans. Vi måste sätta gränser; vi behöver definitivt inte tolerera allt. Om vi ändrar vår sedvanliga livsstil och förnekar vår egen kultur ger vi terrorismen bästa möjliga grogrund. Det är därför hög tid att även Bryssel accepterar att den mångkulturella visionen slagits i spillror och äntligen börjar stödja Europas infödda befolkning, i stället för att ständigt misskreditera den under förevändning att utrota rasismen.
Jim Allister
(EN) Herr talman! Jag vill i huvudsak ta upp två punkter i denna viktiga debatt. För det första kommer många av oss hit till parlamentet och beklagar och fördömer terrorismen, med all rätta, eftersom terrorismen är avskyvärd och oförsvarlig i alla sina former. Men lever vi alltid som vi lär i EU?
Händelserna i Frankfurt och Danmark är en påminnelse om det ständiga hotet från terrorismen. Om någon regeringsminister i EU skulle fördöma arresteringarna i morse eller motsätta sig de nödvändiga utlämningarna i ett senare skede skulle vi alla bli upprörda eftersom terrorism är terrorism och inte kan rättfärdigas med tiden.
I mitt lilla land hemföll vice försteminister Martin McGuinness, som vet mer än de flesta om det avskyvärda utövandet av terrorism, trots detta till sitt tidigare beteende och angrep för några veckor sedan häftigt den tyska regeringens ansökan, inom ramen för en europeisk arresteringsorder, om utlämning av en irländsk republikan som är misstänkt för ett bombattentat för många år sedan i Tyskland. Ett sådant uppförande är oacceptabelt, precis som att Irland gav skydd åt tre IRA-terrorister som fällts i Colombia.
Jag menar att det tillkommer oss alla i Europa att föregå med gott exempel. Vi kan inte välja och vraka om vi ska angripa och bekämpa terrorismen eller inte. Om vi är emot terrorism måste vi vara emot alla former av terrorism och handla därefter. Om man verkligen stöder rättsstatsprincipen angriper och protesterar man inte mot ett instrument för att skydda den internationella rättvisan.
För det andra vill jag påpeka att det faktum att ETA har återgått till aktiv terrorism är en läglig påminnelse om att ränderna aldrig går ur. De som sjunker så lågt som till terrorism har ett omoraliskt tänkesätt, och är kapabla till att av taktiska skäl låtsas lova att tillämpa politiska medel om detta tjänar deras syften bättre för tillfället.
Vi bör alla vara på vår vakt mot sådant och aldrig begå misstaget att bedöma terrorister utifrån våra egna normer.
Jaime Mayor Oreja
(ES) Herr talman! Först och främst vill jag säga att det inte är företeelsen terrorism vi bekämpar. I varje enskilt fall förs kampen mot en viss organisation med en viss politisk agenda och specifika politiska mål.
Vi måste därför börja med att namnge de terroristorganisationer vi har att göra med, och för tillfället kommer det största framtida hotet mot EU från en jihadistisk terroristorganisation som inte är en företeelse utan en organisation som redan övervunnit rädslan för att genomföra attacker på vår kontinent.
Skillnaden mellan denna organisation och andra traditionella organisationer som har angripit och angriper EU är att dess omfattning fortfarande till stor del är okänd, eftersom vi inte förstår attackernas frekvens eller orsakerna bakom valet av länder, och eftersom deras känsla för val av tidpunkt avsevärt skiljer sig från vår.
Som Brian Watson så tydligt förklarade är EU-institutionernas uppgift därför inte att upprätta en uttömmande förteckning över åtgärder, utan i stället är det dags att lägga grunderna och definiera pelarna och även verksamhetsområdena, så att EU-institutionerna kan spela en roll i kampen mot terrorismen.
Vi måste finna en riktning. På det här området handlar det inte om att tillkännage fler och fler åtgärder. Vi måste inse att rollen för EU:s institutioner bör vara att slå fast vad vi i grund och botten behöver för att kunna bekämpa denna organisation, nämligen underrättelser och information.
Först och främst behöver vi därför en europeisk modell för kampen mot denna terroristorganisation, för i annat fall, om inte EU tillför något mervärde, om det inte gör någon nytta och varken bidrar till eller anses tjäna européerna i kampen mot terrorismen, kommer man i 2025 års EU att undra vad det är för mening med Europeiska unionen.
Bárbara Dührkop Dührkop
(ES) Herr talman! Jag tycker faktiskt att det har upprepats till leda att företeelsen terrorism - som givetvis utgörs av tydligt igenkännliga grupper - inte bara är en europeisk fråga utan en global fråga, som rådet sa, och det råder ingen tvekan om att vi behöver insatser på global och europeisk nivå.
Mot bakgrund av det som Franco Frattini sa om vad som hände i Frankfurt i morse, som jag också hörde talas om, anser jag att detta är den kanske främsta utmaning som EU står inför, för det handlar inte bara om medborgarnas säkerhet och fysiska integritet utan också om ett försök att underminera något mycket viktigt, nämligen demokratiska samhällens värden. Därför är det så viktigt att EU eftersträvar gemensamma åtgärder.
Enligt min mening visar denna muntliga fråga från parlamentet hur angeläget parlamentet är om att göra framsteg i kampen mot terrorismen, men den visar också att vi har farhågor, för Brian Watson tog upp ett antal frågor som kan ge upphov till missuppfattningar i samband med de åtgärder vi vidtar. Framför allt har vi nämligen i denna kamp också ett ansvar gentemot demokratin och friheten. Det är mycket viktigt och får inte glömmas bort.
Jag vill också säga att jag anser att åtgärderna är nödvändiga, precis som allt annat vi har gjort och allt som Franco Frattini säger ska hända, och att det arbete som polisen uträttar också är mycket betydelsefullt, men inte tillräckligt. Enligt min mening måste vi också stärka politik som bidrar till integration och dialog mellan olika kulturer. Jag anser att FN-initiativet Civilisationernas allians är ett användbart instrument i kampen mot terrorismen.
Vi måste fortsätta med det som vi diskuterade i Tammerfors och det arbete vi sedan gjorde i Haag för att bekräfta vad vi talat om: balansen mellan frihet, säkerhet och rättvisa.
Europaparlamentet påskyndade därför antagandet av Prümfördraget före sommaren. Denna möjlighet att snabbt och effektivt utbyta tillförlitlig information är av vital betydelse för det internationella samarbetet mot terrorn.
Det stämmer att vi säger att dessa medborgerliga och mänskliga rättigheter måste förenas med garantin av säkerheten. Europaparlamentet spelar en avgörande roll, men som rådet säger har parlamentet inte i nuläget något verkligt inflytande över vad som görs på detta område.
Antingen fattar rådet ett enhälligt beslut eller också fattar det inget beslut. Det är därför jag anser att detta försvagar och begränsar EU:s förmåga att bemöta nya utmaningar. Som Brian Watson så träffande uttryckte det är ett artighetsmöte Europaparlamentets enda möjlighet att samarbeta med rådet, och som demokratiskt vald församling bör vi ha möjlighet att delta i besluten.
Vi välkomnar inrättandet av Europeiska unionens byrå för grundläggande rättigheter, och vi hoppas att den på ett lämpligt sätt kommer att kunna övervaka all EU:s verksamhet på området för polissamarbete och rättsligt samarbete.
Jag vill också påpeka att vår grupp stöder EU:s samordnare mot terrorismen, vem det än blir, men tjänsten bör tillsättas snart. Det viktiga är att han eller hon inte blir någon papperstiger utan får ett tydligt och starkt mandat.
Avslutningsvis anser jag att det är riktigt att EU:s insatser i kampen mot terrorismen och dess följder bör innefatta en grundläggande dimension: stöd och skydd för offren och deras familjer.
Sarah Ludford
(EN) Herr talman! Eftersom jag kommer från London underskattar jag absolut inte hotet från terrorismen. Vi londonbor har förvisso fått utstå det i årtionden, även i form av den irländska republikanska terrorismen som delvis finansierades av USA. Moraliskt överläge är en vansklig sak.
Europol talar om för oss att nästan 500 terrorattacker utfördes inom EU förra året. Det är naturligtvis ett stort brottsligt hot, men det är narkotikahandel, människohandel och korruption också. Varför agerar inte rådet och insisterar på att alla medlemsstater ska underteckna och ratificera Europeiska konventionen mot människohandel? Varför protesterade inte rådet när den brittiska regeringen avbröt en stor korruptionsutredning mot det nationella ”flaggskeppet” vapentillverkaren BAE i januari?
Bara för att liberalerna ifrågasätter hur effektivt förbudet mot flytande vätskor är jämfört med olägenheterna, eller protesterar mot massinsamling av personuppgifter, betyder inte det att vi är blödiga när det gäller terrorismen. Inget politikområde borde undslippa den demokratiska ansvarsskyldigheten.
Det var en ära för mig att vara vice ordförande för Europaparlamentets utredning om extraordinära överlämnanden och jag delar den upprördhet som andra har gett uttryck för över rådets fullständiga tystnad inför våra slutsatser att många medlemsstater var delaktiga i omfattande kränkningar av de mänskliga rättigheterna, bortföranden och tortyr.
Rådet skulle göra klokt i att städa rent på sin egen bakgård innan det raserar EU-medborgarnas civila friheter. Europaparlamentets ledamöter har inte fått någon information om genomförandet av rambeslutet om bekämpande av terrorism som antogs för över fem år sedan. Har alla medlemsstater införlivat det? Hur många fall har omfattats? Hur många utredningar eller fällande domar har registrerats? Vi vet att de olika organen, till och med inom staterna, inte kommer att utbyta information på grund av svartsjuka, maktkamper och revirstrider, och ännu mindre genom gränsöverskridande samarbete. Varför inte göra det till en prioritering i stället för att frenetiskt lagstifta för att ta ifrån oss vårt privatliv hela tiden?
Det finns även stora inkonsekvenser i våra strategier för att ta itu med radikalismen. Det är en viktig fråga, men den omfattar även det stora flertalet moderata muslimer, och ändå hindras moskébyggen i många delar av EU i hög grad. Varför tittar man inte på detta?
Konrad Szymański uttryckte den extremt högerorienterade åsikten att friheten inte har något pris. Det håller jag absolut inte med om. Sade inte kommunisterna det för att rättfärdiga sitt förtryck? I stället för att byta bort för mycket frihet mot säkerhet bör vi se på det som verkligen fungerar, nämligen målinriktade utredningar och underrättelseledd övervakning. Det är rätta sättet att behålla allmänhetens förtroende och samarbete.
Mario Borghezio
- (IT) Herr talman, mina damer och herrar! Den 11 september anordnade ett flertal demokratiska rörelser med katolsk och kristen grund en stor demonstration i Bryssel mot islamisk terrorism och till minne av offren från den 11 september, men Bryssels socialistiske borgmästare förbjöd den av förkastliga inrikespolitiska skäl.
Detta sänder negativa signaler i fråga om terrorism, men ännu allvarligare är det att en premiärminister, Romano Prodi, och en utrikesminister, Massimo D'Alema, försöker ställa sig in hos Hamasterrorister. Det politiska budskapet från EU bör i stället vara att vi står enade mot den islamiska terrorismen, och vi bör gemensamt opponera oss mot dem som i moskéerna predikar mot oss och vår säkerhet.
Jag välkomnar kommissionsledamotens uttalande om att EU-medborgarna måste ges ett bättre skydd och känna sig mer skyddade, åtminstone lika mycket som amerikanska medborgare, och att de transatlantiska förbindelserna därför måste stärkas. Jag vill dock fråga er, herr Frattini, om den hotande faran för terrorhandlingar där man använder t.ex. bakteriologiska vapen - gud förbjude - eller kärnvapen: är vi förberedda? Sydeuropa visade sig vara oförberett på brandfaran, och nu anser jag att vi måste göra mer - mycket mer. Jag önskar er all framgång i ert arbete, herr Frattini.
Kyriacos Triantaphyllidis
(EL) Herr talman! Låt mig inledningsvis påpeka att de senaste årens insatser för att göra terrorismen till ett nyckelprojekt och en prioritering för EU visat sig dömda att misslyckas.
De amerikanska säkerhetstjänsterna kommer att kunna övervaka allas telefonsamtal, Internetaktivitet och e-post på alla servrar baserade i Förenta staterna, utan restriktioner. Denna utveckling är ytterligare ett försök till total kontroll och övervakning av medborgarna på global basis, och EU har tyvärr gett sitt medgivande genom att införa åtgärder som visat sig vara ett hinder för unionens egen utveckling. En stor del av EU:s budget går till att inrätta och stärka polisiära organ, till militära operationer, inrättande av invandrarförläggningar osv.
Jag vill framför allt nämna upprättandet av förteckningar över terrorister. Dessa förteckningar omfattas inte av någon demokratisk eller institutionell lagstiftningskontroll eller av något förfarande för rättslig granskning eller översyn av överklaganden. Inte ens efter förstainstansrättens beslut av den 12 december 2006, när den avgav en dom avseende bristande kontroll och underlåtenhet att vidta nödvändiga åtgärder för att skydda de mänskliga rättigheterna, gjorde EU annat än ytliga förändringar.
Det grundläggande problemet kvarstår. Medlemsstaterna är inte tvingade att lämna bevis avseende de individer som de föreslår ska tas upp på förteckningen, medan kommissionen - och det är ännu farligare - själv har kvar ansvaret för att lägga till och ta bort namn på individer och organisationer på förteckningen. Med andra ord agerar kommissionen fortfarande domare, jury och bödel.
Koenraad Dillen
(NL) Herr talman! Jag konstaterar tyvärr att väldigt många här i kammaren återigen drar sig för att nämna saker vid deras rätta namn. Oavsett vad vi tycker om det är den obekväma sanningen att internationell terrorism inte är något annat än ett krig som islamiska extremister förklarat mot väst och Europa. Vi måste ha modet att inse att fienden redan finns innanför våra murar. Jihadistiska nätverk opererar i hela Europa, och moskéerna kallar de trogna till ett heligt krig mot vårt öppna samhälle. I går fick vi ytterligare ett exempel på detta i Danmark. Behovet av omfattande åtgärder mot denna islamiska trojanska häst har därför aldrig varit större. Det är faktiskt både vår rätt och vår skyldighet att försvara vårt öppna samhälles värden.
Men gör vi det? Som min kollega Mario Borghezio nyss sa är ett typiskt uttryck för den europeiska fegheten Bryssels socialistiske borgmästare Freddy Thielemans beslut att förbjuda en marsch mot den tilltagande islamiseringen i Europa, som planerats till tisdagen den 11 september, med motivet att demonstrationen skulle kunna ses som en förolämpning mot det allt större, röstmässigt intressanta islamiska samhället. Europa vill sprida det öppna samhällets värden, främst yttrandefriheten, över hela världen, samtidigt som man tystar ned förespråkare för samma europeiska värden i EU:s egen officiella huvudstad. Det säger en hel del om det här parlamentet att man inte intar någon tydlig ståndpunkt i frågan.
Timothy Kirkhope
(EN) Herr talman! Denna debatt handlar om våra folks säkerhet och bevarandet av vår livsstil, vår liberala demokrati, rättsstatsprincipen och försvaret av friheten.
Terrorismen angriper själva kärnan i allt detta. Terrorismen åskådliggör kampen mellan gott och ont i alla sina former, och vi får inte minska vaksamheten. I Storbritannien hade vi IRA att kämpa emot i tre årtionden. Mer nyligen har vi självmordsbombningen i London och försöken att utlösa ett blodbad i Glasgow.
Mina kolleger från Spanien kämpar mot ETA:s ondskefulla terror. De har vårt fulla stöd i sitt modiga agerande för att bekämpa detta. Att ta itu med radikaliseringen är en stor utmaning, men vi lever i en värld där terrorhotet ständigt förändras och blir alltmer sofistikerat. Världens demokratier måste förbli vaksamma, utbytet av underrättelseuppgifter måste bli mer effektivt och vi måste vara beredda på att agera kraftfullt.
Terrorismen är en krigshandling mot vår samhällsstruktur. Terrorism utövas av brottslingar och mördare som avskyr vår liberala demokrati och frihet. Terroristgrupperna måste förbjudas, och de som begår våldshandlingar, sporrar till terrorism eller bistår terrorister måste angripas. När det gäller åtgärder som EU-medlemsstaterna kan vidta tillsammans är arresteringen av bombtillverkare från ETA i helgen ett bra exempel. Det visar att gemensamma utredningsgrupper tillför ett mervärde till kampen mot terrorismen.
I dag ska vi rösta om begränsningar av flytande vätskor ombord på flygplan. Den resande allmänhetens säkerhet måste vara vår främsta prioriterig - vår, regeringarnas, flygplatsoperatörernas och flygbolagens. Men som med all lagstiftning kan förbättringar göras mot bakgrund av erfarenheterna och jag anser att detta är en anledning - en bra anledning -att se över hur lagstiftningen fungerar.
Samtidigt bör vi främst förlita oss på tillgängliga underrättelseuppgifter som kan hjälpa lagstiftare som vi själva att avgöra karaktären och omfattningen av det nuvarande hotet. Jag välkomnar kommissionsledamot Franco Frattinis förslag som är positiva i det avseendet.
Som jag ser det är det en känslig avvägning, men vi måste alltid göra allt vi kan för att skydda våra folk mot terrorismens onda och mordiska avsikter.
Claudio Fava
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Jag anser att denna debatt ger oss möjlighet att granska, men även rätta till några farliga misstag - ett första misstag. Vi debatterar en strategi mot terrorism, inte mot islam, och att på ett alltför förenklat sätt reducera terrorismens orsaker till islamisk fundamentalism skulle vara en rätt så ytlig lösning och en ganska naiv tolkning. På samma sätt oroas jag av en del formuleringar jag just hört: moskéerna leder våra samhällen i krig! Dessa åsikter är både generella, våldsamma och plumpa. Föreställ er om en ledamot av det turkiska parlamentet i morgon skulle ställa sig upp och säga ”de kristna kyrkorna leder vårt samhälle i krig” - vilken skulle bli Europaparlamentets indignerade reaktion?
Jag vill också lägga fram ett förslag för Franco Frattini: vi vet att brottsbekämpningsarbetet är absolut grundläggande, precis som det förebyggande arbetet. Men jag anser att beräkningarna bör bygga på antalet terrorister som faktiskt har befunnits vara skyldiga och inte på antalet påstådda terrorister som gripits. Det vore lämpligt att övervaka eller undersöka hur många misstänkta terrorister som gripits i våra länder de senaste åren och sedan frigetts.
Vi har fått en del svar av rådet, men vissa av våra frågor har bara besvarats delvis. Jag vill här ta upp tre punkter som vi bör titta närmare på. Det är inte helt klart för oss vilken roll parlamentet bör ha och hur det verkligen ska kunna knytas till denna EU-strategi. Som andra ledamöter påpekat anser vi inte att det är tillräckligt med ett möte en gång i halvåret mellan vice ordföranden och ordföranden för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor. Vi menar att det krävs samförstånd av en kvalitet och på en nivå som inte kan begränsas till dessa formella, ritualistiska möten.
Det är inte uppenbart för oss vad som kommer att hända med funktionen som EU:s samordnare mot terrorismen. Vi har fått veta att denna funktion främst gäller tillhandahållande av strategiska bedömningar och informationsspridning. När vårt utskott hade tillfälle att tala med Gijs de Vries fick vi veta att funktionen helt saknade innehåll och redskap. Om det är så anser jag att inget kan vara skadligare än en institutionell funktion som inte har de redskap som krävs för att existera eller fullgöra sina uppgifter.
Slutligen är det oklart vilken ståndpunkt det portugisiska ordförandeskapet kommer att inta om det transatlantiska samarbetet. Jag skulle vilja återkomma till vår mycket enkla och uppriktiga fråga. Frågan var om samarbetet kommer att bedrivas med metoder som är förenliga med artikel 6 i fördraget, som parlamentet rekommenderade när CIA-undersökningen avslutades. Vi behöver ett tydligt svar. En gemensam strategi är lämplig om den innefattar full respekt för medborgarnas grundläggande rättigheter, men så har det inte alltid varit.
Vi välkomnar vice ordförande Franco Frattinis initiativ gällande ett frågeformulär som ska delas ut till EU:s medlemsstater för att ta reda på vilka instrument de har infört och vilka åtgärder som vidtagits med hjälp av dessa instrument, även när det gäller respekten för medborgarnas grundläggande rättigheter, men i det sammanhanget vill vi tala om för er att parlamentet ändå har för avsikt att följa upp slutsatserna från undersökningsutskottet för CIA och att ställa den formella frågan: Vilka åtgärder har rådet och kommissionen vidtagit med anledning av de många önskemålen i betänkandena?
Sammanfattningsvis anser jag att kampen mot terrorismen kräver en hög grad av socialt samförstånd och att vi måste vara vaksamma när det gäller principerna i artikel 6 i fördraget. Att undvika missbruk och förenklingar är det enda sättet att se till att vi når detta samförstånd.
Sophia in 't Veld Veld
(NL) Herr talman! Demokrati, medborgerliga rättigheter och rättsstatsprincipen är saker som ligger mig oerhört varmt om hjärtat; detsamma gäller mitt eget och mina europeiska medmänniskors liv. Talet om en kompromiss mellan de två är farligt struntprat. Vi måste göra motstånd mot demokratins fiender, dvs. terroristerna, men också motverka det hot mot demokratin som en överdriven statsmakt och avskaffande av demokratisk kontroll utgör. Om och om igen hör vi rådet, och i mindre utsträckning kommissionen, tala om grundläggande rättigheter, mänskliga rättigheter och demokrati, men det ekar en aning tomt när vi får veta att statens kontroll över medborgarna snabbt ökar. Varje intim detalj av vårt privatliv är nu känd. Samtidigt får dock medborgarna mindre och mindre kontroll över staten.
Dessutom vägrar de nationella myndigheterna och rådet att stå till svars. Jag skulle exempelvis vilja att rådet redogjorde för situationen när det gäller den kontaktgrupp på hög nivå som förhandlar med Förenta staterna om överföring av personuppgifter. Vi får alltid höra att det rör sig om sonderande samtal, men Förenta staterna verkar tro att vi redan är beredda att underteckna ett avtal. Hur förhåller det sig, herr rådsordförande? Vilket mandat har förhandlarna? Vad handlar förhandlingarna om? Detta diskuterades i Lissabon den 19-20 juli. Varför får inte de nationella parlamenten och Europaparlamentet - EU-medborgarna - någon information om detta?
Ett annat exempel är den amerikanska lag om underrättelseverksamhet och övervakning utomlands som antogs nyligen. Brian Watson och jag har ställt frågor om den. Det är en lag som gör det möjligt för USA att övervaka nästan all kommunikation, alla telefonsamtal och all e-post inom EU. Varför säger rådet att det inte har med saken att göra? Har inte rådet något ansvar för att skydda EU-medborgarnas personliga integritet?
Det tredje exemplet är passageraruppgifter (PNR). Vi har redan diskuterat frågan hundratusentals gånger. Bläcket har knappt hunnit torka på avtalet och USA har dragit tillbaka sitt enda positiva inslag: tillämpningen av lagen om förtrolighet på EU-medborgare. Kommissionen förklarar att ett europeiskt PNR-system ska införas, men har någon utvärdering gjorts av resultaten från det amerikanska PNR-programmet ännu? Det gläder mig mycket att kommissionsledamoten säger att en utvärdering ska göras och att den kommer att omfatta inte bara genomförandet utan även resultaten av terroristbekämpningspolitiken och följderna för de grundläggande rättigheterna, något som skulle ha skett för länge sedan.
Det är intressant att den som kritiserar eller ställer kritiska frågor om terroristbekämpningspolitiken ofta stämplas som antiamerikansk. Ändå är det faktiskt amerikanerna som ställer de kritiska frågorna och som genomfört omfattande utvärderingar under de senaste månaderna och i hög grad ifrågasätter åtgärdernas effektivitet. I stället för att härma USA och anta samma dåliga politik måste EU därför föra en bra politik på detta område och tillsammans med USA överväga vad som är nödvändigt och vad som inte är det.
Paul Marie Coûteaux
(FR) Herr talman! Jag vänder mig naturligtvis inte emot de litanior av ädla känslor, besvärjelser och fromma önskningar som dominerar den här debatten, men jag kan inte riktigt se att de präglas av den objektivitet som jag menar är nödvändig för att förstå ett fenomen som vi så plötsligt tvingats ägna våra tankar åt - så plötsligt att vi inte gör oss mödan att klargöra alla aspekter av det, dess orsaker och dess konsekvenser. Vad är politik om inte ett tålmodigt klargörande av orsakerna till och konsekvenserna av det som direkt berör oss?
Skrämmande videoövervakningssystem installeras överallt, på offentliga platser och till och med på gatorna. Varför? För att bekämpa terrorismen. Vi registrerar medborgare och förstärker polisen, ibland också den hemliga polisen. Varför? För att bekämpa terrorismen. Vi återinför tortyr. Varför? För att bekämpa terrorismen. Vi ändrar lagar och struntar allt oftare i dem, och vi nonchalerar till och med människors grundläggande rättigheter, det förmodade substitutet för forna dagars biblar. Varför? För att bekämpa terrorismen. Vi installerar missilsköldar överallt, till och med i länder som Tjeckien, till befolkningens stora missnöje - de har ju inte upplevt någon terrorism. Allt görs i terroristbekämpningens namn. Kort sagt splittrar vi nationer och skapar misstro mellan folk, och framför allt hunsar vi dem. Det är vad som hänt i våra europeiska nationer, både i öst och i väst. Varför? För att bekämpa terrorismen.
Är det inte uppenbart att det inte är terrorismen som helt upptar oss, utan kampen mot terrorismen? En lömsk slöja fördunklar vårt seende, och vi märker det inte ens. Jag förnekar naturligtvis inte det avskyvärda i attackerna mot våra nationer, i Spanien och i Storbritannien. Dessa exempel talar dock för sig själva: terrorismen drabbade dessa länder därför att de stödde en krigshandling - invasionen av en suverän stat. Jag är inte heller rädd för att säga att det som hänt i Irak snarare är en uråldrig, barbarisk form av terrorism som höjt den internationella spänningen en aning, än en reaktion på terrorism.
I själva verket är terrorism i sig följden av en värld i djup obalans, som domineras av ett imperium som, i likhet med alla världens imperier, sätter sig över gränser och folk och strävar efter att överallt skapa en endimensionell, enhetlig värld, tvångsmässigt inriktad endast på materiella värden. En värld så kvävande och våldsam mot olika folks mångfald att det enda gensvaret är ett annat slags våld, som givetvis är lika oacceptabelt, nämligen terrorn.
Låt oss ha modet att verkligen fundera på detta. Tänk om terrorismen främst är en följd av det nya kategoriska krav som marknadskrafterna ställer och ingår i dess logik: upphävandet av gränser. Avskaffandet av gränser och gränsöverskridandet som är så i ropet innebär inte bara att vi gör oss av med mångfalden i världen och gör dem som vill behålla den ursinniga, utan gränsernas försvinnande främjar också gängintriger. Kanske är detta en diskussionspunkt som skulle kunna läggas till i debatten om kampen mot terrorismen?
Ryszard Czarnecki
(PL) Herr talman! Realiteten i det antika Europa var ”Hannibal ante portas”. Realiteten i det moderna Europa är ”terrorismen ante portas”, eller ”vid portarna”. Europaparlamentet har i ett år nu formellt deltagit i en interinstitutionell debatt. Det är bra, särskilt som EU faktiskt fortsätter att drabbas av terroristattacker och säkert kommer att drabbas även i framtiden. Vad vi talar om är att verkligen begränsa möjligheten att genomföra sådana attacker.
Det är därför rimligt att vi vill veta vilka EU-medlemsstater som inte infört åtgärder mot terrorismen, åtgärder som beslutats tidigare. Detta måste klargöras för att undvika ett chockartat uppvaknande för enskilda samhällen när attacker har drabbat deras länder. Vi vill också veta de verkliga orsakerna till att EU:s samordnare mot terrorismen Gijs de Vries avgick. Berodde det på behörighetstvister?
Terrorismen är inte en abstraktion utan något högst påtagligt. Jag talar som företrädare för ett land vars väpnade styrkor satts in i Irak och Afghanistan. För mitt land, som inte har någon erfarenhet av terroristattacker, är terrorismen ändå en utmaning.
Miguel Portas
(PT) Jag har lyssnat noga till vad rådet och kommissionen sagt, och jag måste säga att jag är övertygad om att vi kommer att hålla denna debatt igen - på exakt samma villkor som den här gången - inom några månader. Som Manuel Lobo Antunes och kommissionsledamot Franco Frattini ser det har nämligen allt gjorts på rätt sätt - inga misstag har begåtts och en eventuell granskning kommer inte att avslöja ett enda fel. Vi får höra samma sak om och om igen, och det är det som är det största problemet: de har fel! Så länge vi fortsätter att se terrorismen som ett problem för polis och underrättelsetjänster skjuter vi den centrala frågan framför oss.
Dagens terrorism har nära anknytning till de symmetriska politiska principer som bidrar till sammandrabbningar mellan civilisationer och krig, och på den punkten är er tystnad öronbedövande. Kommissionsledamot Frattini tillkännager exempelvis åtgärder för kontroll av sprängämnen just när kriget i Irak har övergått till att vara en privat affärsuppgörelse värd miljontals dollar och Förenta staterna lägger ut insamling och bearbetning av sekretessbelagda uppgifter på entreprenad.
Kontrollera sprängämnen? Jag vet ett sätt: förstatliga tillverkningen och handeln. Det är det enda sättet att förhindra att terrorismen och kampen mot terrorismen blir två sidor av samma mynt: liv och död blir affärer.
Viorica-Pompilia-Georgeta Moisuc
(RO) Fru talman! Terrorismen är en komplex företeelse med en lång historia som tar sig olika uttryck, från omstörtande rörelser med syftet att upphäva staters suveränitet och den inre ordningen och starta inbördeskrig till attentat, mord och förföljelser. Frågan måste därför hanteras realistiskt och ansvarsfullt, och experter på olika områden bör delta i debatterna.
Terroristattackerna den 11 september, de tiotusentals offren och de enorma skadorna gör att samhället och EU:s länder och institutioner måste vidta samlade, systematiska och permanenta åtgärder på flera områden. Jag vill erinra er om följande åtgärder:
1. Objektivt söka efter orsakerna till denna företeelse och undersöka hur de kan åtgärdas permanent.
2. Identifiera finansieringskällorna för terrorhandlingar och gränsöverskridande politiska och finansiella nätverk.
3. Fastställa förhållandet mellan terrorismen i sig, vapenpolitiken och krig för att kontrollera strategiska råvarukällor med kampen mot terrorismen som förevändning.
En ensidig syn på terrorfrågan bidrar inte till att få fram sanningen om den och utrota denna farliga gränsöverskridande företeelse.
Antonio Tajani
- (IT) Fru talman, mina damer och herrar! Terroristbekämpning måste förbli en av EU:s främsta prioriteringar. Vi behöver definitivt effektiva, kontinuerliga och samordnade åtgärder för att förhindra och bekämpa terrorism, och de förslag som Franco Frattini lagt fram för parlamentet är därför välkomna.
För det första får vi inte göra misstaget att sänka garden när internationell terrorism drabbar länder långt från Europa. Hotet från den islamiska fundamentalismen har tyvärr inte minskat, även om attackerna äger rum långt från våra egna gränser.
Samordnade insatser betyder framför allt samarbete inom EU och starka band till Förenta staterna. Att bryta banden med Förenta staterna i kampen mot terrorismen vore ett oerhört allvarligt misstag som skulle orsaka hela EU:s befolkning mycket svår skada. Vi bör dock också ha förbindelser med de moderata arabländerna, även de som är ett mål för Al-Qaida.
EU måste ta på sig en ledande roll i dessa åtgärder för att förhindra och bekämpa terrorism, men vi måste se till att vi gör meningsfulla insatser i stället för att ägna oss åt byråkratiska manövrar. Tyvärr är det lättare att införa stränga kontroller av deodorantflaskor som inte transporteras i rätt plastpåsar än att kontrollera terrorister som nästlat sig in som olagliga invandrare. Jag vill därför upprepa att beslutsamma insatser av kommissionen och rådet kommer att vara välkomna.
Kampen mot terrorismen bör emellertid också föras genom politiska initiativ för att äntligen nå en lösning på den israelisk-palestinska krisen. Lösningen bör innefatta tillkomsten av en palestinsk stat och garanterad säkerhet för den israeliska staten, utan eftergifter till fundamentalistiska organisationer förklädda till politiska grupper - jag syftar på Hamas och Hizbollah.
I kampen mot terrorismen får vi emellertid inte glömma att det i Europa, vid sidan av hotet från det islamiska inslaget, finns ett farligt nätverk av väpnade grupper med anknytning till inhemska och separatistiska politiska rörelser. Avslutningsvis vill jag säga att EU inte får sänka garden på den fronten heller. Händelserna i Spanien visar att terroristerna går till förnyad attack så fort vi sänker garden eller väljer förhandlingsvägen.
Michael Cashman
(EN) Fru talman! Jag välkomnar kommissionsledamot Franco Frattinis och rådsordförandens svar. Verkligheten är emellertid att vi i parlamentet kan unna oss lyxen att prata, prata och prata. I regeringarna och i kommissionen måste ni däremot agera - agera för att förhindra terroristattacker, attacker som inte är inbillade utan verkliga och som planeras just nu. Om ni agerar kommer vissa ledamöter här i parlamentet att kritisera er, samma ledamöter som kommer att kritisera er om ni inte agerar. Det är en politisk realitet.
Därför välkomnar jag strategin och även dess översyn. Vi måste dessutom angripa terrorismens orsaker, vilket har sagts tidigare, och vilka är hopplöshet och förtvivlan, fattigdom och predikandet av hat. Jag vill tydligt och klart säga att de som hyllar en sak, en tradition eller en religion och utnyttjar detta i sina terrorhandlingar undergräver sin ideologi, sin religion, sin sak och sina traditioner.
Nu måste vi framför allt agera som 27 medlemsstater - inte var för sig - och agera tillsammans med våra bundsförvanter, inklusive USA. USA är inget problem. Attackerna mot USA inträffade inte den 11 september, de skedde innan dess, och en attack mot en av oss är enligt mitt förmenande en attack mot oss alla.
Ignasi Guardans Cambó
(EN) Fru talman! Vi erkänner alla hotet från terrorismen och vi måste fortsätta att reagera mot det, utan att förråda våra ideal. Vi är ett demokratiskt samhälle som styrs av rättsstatsprincipen. Det är som ett sådant samhälle, och endast som ett sådant samhälle, som vi måste reagera mot alla brottsliga handlingar och stödja insatserna för att förhindra eventuella framtida attacker. Vi slår emellertid in på en mycket farlig väg där allt verkar vara tillåtet, med ursäkten att vi vidtar förebyggande åtgärder. Vi utsätts för moralisk utpressning från de som säger ”om ni ifrågasätter den här åtgärden försätter ni oss i fara - även om åtgärden är oegentlig eller fullständigt meningslös”.
Detta är oacceptabelt. Ändå är detta vad kommissionens tjänstemän anklagar vissa av oss för, när vi till exempel ifrågasätter åtgärderna för flygplatssäkerhet eller kritiserar en förordning som för några dagar sedan hindrade en grupp katolska pilgrimer som återvände från Lourdes i ett av Vatikanens flygplan att ta med sig vigvatten från Lourdes, vilket ansågs vara ett hot mot säkerheten. Vi har rätt att kritisera denna dumma lagstiftning och att inte acceptera beskyllningar om att vi stöder terrorism när vi fullgör vårt ansvar.
Herr Frattini! Jag måste tyvärr säga att det här är ett område där ni flyr från ert ansvar och har lagt antiterrorlagstiftningen inom lufttransportsektorn i händerna på en grupp fanatiker inom kommissionen som anonymt och i hemlighet genomför denna lagstiftning.
Ert ansvar som kommissionens vice ordförande med ansvar för de här frågorna och det här området är att förhindra att detta sker eller fortgår. I dag får ni den legitimitet som en omröstning i parlamentet ger och som innebär att ni får de verktyg ni behöver för att ställa krav på er kommissionskollega med ansvar för transport. Det är ert ansvar, och vi förväntar oss mycket av er.
Talet om grundläggande rättigheter står i skarp kontrast till hemlig lagstiftning och strider kraftigt mot godtyckliga inskränkningar av den personliga integriteten och individens frihet.
(EN) Dessutom har mycket mer effektiva åtgärder som redan har godkänts inte genomförts. Gör det som ni är så bra på att göra: tala om vilka som inte sköter sig. Gå ut med information om vilka medlemsstater som inte genomför åtgärderna om rättsligt och politiskt samarbete, och vi kommer att stödja er fullt ut i detta.
Mirosław Mariusz Piotrowski
(PL) Fru talman! Begreppet terrorism har inte hittills fått någon ordentlig definition, och det är inte bara ett språkligt problem. Det handlar om det praktiska genomförandet av en strategi för att bekämpa ett av de största hoten mot den moderna världen, ett hot som rör vanliga medborgare.
Ett viktigt inslag i EU:s strategi för att bekämpa terroristorganisationer är det transatlantiska samarbetet. Förenta staterna har axlat den tyngsta bördan i kampen mot denna ohyggliga företeelse. Hittills har vissa institutioner, t.ex. Europarådet och, tyvärr, Europaparlamentet, vidtagit sådana ohjälpsamma åtgärder som tillsättning av märkliga utskott för att försöka hitta påstådda CIA-fångar i Europa. De här organens arbete har inte bidragit till det transatlantiska samarbetet. I själva verket har det underblåst antiamerikanska känslor och därmed avsevärt försvagat terroristbekämpningssystemet.
Låt oss hoppas att dagens debatt blir inledningen till ett verkligt engagemang från Europaparlamentets sida för att bygga upp en strategi för kampen mot terrorismen, och inte bara det symboliska engagemang vi sett så här långt. Det måste vara en strategi som verkligen syftar till att garantera alla våra medborgares säkerhet.
Mihael Brejc
(SL) Det är passande ... hur terrorismen besegras, och i det avseendet stöder jag till fullo Franco Frattini och kommissionens åtgärder. Vi bör emellertid också besvara frågan om varför detta händer oss och vem som ligger bakom hotet.
Förra året föreslog kommissionen att vi inte skulle använda begrepp som ”islamisk jihadism” och liknande, och att dessa människor i stället är, jag citerar, ”terrorister som utnyttjar religionen för sin verksamhet”. Som jag ser det är det av grundläggande betydelse att vi erkänner att företeelsen bör kallas vid sitt rätta namn. Och för mig är jihadistisk terrorism det rätta namnet, eftersom det handlar om fundamentalister som delar ett hat mot det demokratiska, pluralistiska samhället. Deras ideologi skiljer sig diametralt från konventionell demokrati, och deras mål är att skapa ett kalifat. Jihadismen beskrivs ofta som en religion som konkurrerar med andra religioner och som en ideologi som söker sin plats i världen, men det stämmer inte. Jihadismen är varken ekonomiskt inspirerad eller kapabel att konkurrera med andra religioner - det är en ideologi vars mål är att förinta andra ideologier.
Det är därför nödvändigt att i Europaparlamentet och EU:s institutioner skapa förutsättningar för att sprida demokratin i världen - kanske en handlingsplan - och att stärka det ekonomiska och politiska samarbetet med islamiska länder.
I den islamiska världen finns det demokratiska krafter som kan konfrontera andra krafter. Dessa demokratiska krafter kan stödjas på olika sätt, t.ex. genom att finansiera medier som sprider demokratiska idéer och avslöjar rapporterar om terroristhandlingar. Det är också nödvändigt att skapa förutsättningar för att hantera alla olika tolkningar och möjliggöra diskussioner, forum och webbplatser för fritänkande muslimer. Den europeiska allmänheten måste också tala mer om terrorismen.
Slutligen är det också viktigt att inse att EU i kampen mot terrorismen måste vara medvetet om sina värden och försvara dem utan rädsla och utan taktiska överväganden.
Dan Mihalache
(RO) Denna debatt är oerhört viktig eftersom den utgör ett tillfälle att granska hur konsekvent och sammanhängande våra strategier mot terrorism är. I dag har vi tillräckligt med analytiska uppgifter för att kunna säga att en nära samverkan mellan flera huvudfaktorer är avgörande för om strategierna ska bli framgångsrika.
Å ena sidan har vi åtgärderna för säkerhet och rättvisa i EU, det rätta förhållandet mellan dessa åtgärder och respekten för de grundläggande mänskliga rättigheterna, och å andra sidan har vi EU:s utrikespolitik och kampen mot social utslagning och terrorismens sociala orsaker.
Som jag ser det räcker det inte med insatser utan förebyggande arbete. Nationella åtgärder är inte tillräckliga utan en kontinuerlig extern dialog. En lämplig kombination av dessa faktorer bör utgöra grunden för en europeisk modell för terroristbekämpning, som kan garantera både EU-medborgarnas säkerhet och deras grundläggande rättigheter.
Vi måste erkänna att det finns brister i förhållandet mellan Europaparlamentet, dess lagstiftningsmakt och kampen mot terrorismen, och detta ger upphov till ett demokratiskt underskott. För att kunna spela en effektiv roll i beslutsprocessen på EU-nivå måste parlamentet vara fullt delaktigt i medbeslutandeförfarandet.
Jag vill uppmana rådet att påskynda processen för att utse en ny EU-samordnare mot terrorismen, med ökade befogenheter inom ramen för de fastställda strategierna.
Anneli Jäätteenmäki
(FI) Fru talman! EU:s nya strategi för kampen mot terrorism är den rätta, men vi vill inte ha de nya tjänstemännen, organen eller organisationerna. Huvudansvaret för terroristbekämpningen ligger hos de nationella regeringarna och de oberoende medlemsstaterna. För att kampen mot terrorismen på nationell nivå ska lyckas krävs dock ett högeffektivt europeiskt och internationellt samarbete grundat på förtroende. Som kommissionsledamot Franco Frattini sa är förtroende en förutsättning för samarbete. För förtroende krävs tydlig och exakt EU-lagstiftning, tydliga samarbetsformer och respekt för mänskliga rättigheter.
Kampen mot terrorismen på flygplatser har antagit skrattretande proportioner. Exempelvis beslagtar man läppstift. Samtidigt har EU och många nationalstater glömt att även naturkatastrofer kan förhindras.
(Talmannen avbröt talaren.)
Jan Tadeusz Masiel
(PL) Fru talman! På det medicinska området, när vi försöker bekämpa en sjukdom, bryr vi oss inte så mycket om symptomen som sjukdomens djupare, dolda orsaker. I kampen mot terrorismen måste vi på liknande sätt inte bara inrikta oss på några få självmordskandidater som placerar ut bomber utan även på orsakerna till att de gör det.
Terrorism är en blind våldshandling som syftar till att tillgodose egna krav och orsaka lidande för människor i omgivningen, och det måste givetvis stoppas. Det är ett oacceptabelt sätt att tillgodose behov som grundas på en viss hierarki. Det är inte en opartisk aggression. Det är ett agerande vi ogillar men det har sin egen logik. Hur kan vi nu visa muslimerna att vår behovshierarki är bättre än deras? Det är inte möjligt, det är ett komplicerat etiskt problem, men vi måste börja någonstans. Jag föreslår att vi börjar genom att visa större respekt för muslimernas behov på deras territorium för att minska effekterna i västvärlden.
Barbara Kudrycka
(PL) Fru talman! I det globala kriget mot terrorn är det enda sättet att se till att färre människor dör för ideologiska mördares händer en god identifiering och bedömning av terroristhoten. För detta behöver vi en genomtänkt och genomförbar EU-strategi för kampen mot terrorism. Kärnan i denna strategi är enligt min mening införandet av en europeisk processlag för terroristbekämpning. Jag välkomnar därför rådets initiativ på det området.
En sådan lag är nödvändig inte bara för att harmonisera medlemsstaternas insatser. Den bör också tydligt ange vilka åtgärder som är godtagbara för att förhindra terrorhandlingar. Det är alltså nödvändigt att identifiera och i detalj beskriva situationer där terrorhotet motiverar undantagstillstånd. Vi måste nå ömsesidig enighet om tillämpning av vissa konkreta åtgärder och vissa rättsliga åtgärder, som tyvärr kommer att begränsa medborgarnas rättigheter och friheter på vissa områden. Det är nödvändigt med en överenskommen begränsning av medborgarnas friheter, för utan sådana begränsningar kan vi lika gärna säga till terroristerna att vi bryr oss mer om deras rättigheter och friheter än om rättigheterna för de människor de dödar i sina attacker.
Det är också viktigt att fastställa vilken roll samordnaren mot terrorismen ska ha. Vi har ett val: antingen fortsätter vi på vägen mot stärkta administrativa befogenheter och samordning av kompetens, som under Gijs de Vries tid - även om den vägen kräver att vi allvarligt överväger och drar slutsatser av det som hänt under de senaste fyra åren - eller också överväger vi att höja den politiska profilen för den som innehar posten. Då uppstår emellertid frågan om konkurrens med Javier Solana. I vilket fall som helst får inte vårt beslut i frågan grundas enbart på personliga åsikter.
Csaba Sándor Tabajdi
(HU) Upploppen i de franska förorterna och de blodiga terrordåden i London som begicks av unga, tredje generationens muslimer som talar Yorkshiredialekt tydliggör krisen för integrationen av invandrarminoriteter i Västeuropa. Ett exempel på detta är Nederländerna, som tidigare var ett av Europas mest toleranta länder men nu faktiskt står inför en kris när det gäller samexistens mellan olika etniska grupper.
Nu när vi försöker ta itu med orsakerna till problemet här i Europa i samband med kampen mot terrorn är det dags att vi, som många har föreslagit, återigen tittar på frågan om integration av minoriteter. EU har inte tagit itu med frågan på allvar. Varken i Europeiska rådet eller i EU finns det ännu något icke-bindande instrument för problemet med invandrarminoriteter, eller - som jag själv föreslog i Europeiska rådet, vilket också godtogs - för att hantera problemet med nya minoriteter. När det gäller problemet med minoriteter, både invandrarminoriteter och inhemska minoriteter, vet vi emellertid att endast en acceptans av två eller fler identiteter kan vara en garanti. Det bästa exemplet på inhemska minoriteter är faktiskt Sydtyrolen där man har dubbla identiteter, men det finns många fler exempel.
EU kan inte komma vidare om vi inte antar ett sådant instrument på minoritetspolitikens område.
Talmannen
- Det har påpekats för mig att jag aldrig säger ”Herr eller fru den och den, ni har ordet, tack”. Det är inte för att jag är ohövlig utan av respekt för er tid, som jag inte vill slösa bort. Jag vill därför be er att hålla er inom de fastställda tidsgränserna, för annars blir vi aldrig färdiga.
Marian-Jean Marinescu
(RO) Terrorismen är ett ständigt hot i EU, där muslimsk extremism är vanligt förekommande. EU måste vidta lämpliga åtgärder och utarbeta en konsekvent strategi som är gemensam för alla medlemsstater. Kommissionens framtida lagförslag med indirekt anknytning till denna företeelse bör innefatta bestämmelser för att förhindra att terroristattackerna blir fler och värre. Ett sådant exempel är lagstiftningspaketet om laglig och olaglig invandring.
De behöriga EU-institutionerna måste snarast finna en effektiv samarbetsform som bygger på förtroende och informationsutbyte. För att ett europeiskt informationscentrum ska fungera på lämpligt sätt krävs ömsesidigt förtroende medlemsstaterna emellan.
Vid sidan av de åtgärder som vidtas på EU-nivå måste varje stat bidra för att de gemensamma insatserna i kampen mot alla former av terrorism ska bli effektiva. Medlemsstater som Rumänien, där islamisk terrorism inte ses som något hot, bör vara lika vaksamma som övriga EU-länder som står inför detta hot.
Dessa länder bör få information och medverka i gemensamma EU-program för att förebygga både orsakerna och de situationer som utlöser terrorhandlingar. Vi får inte nöja oss med att förebygga eller avslöja terrorhandlingar utan vi måste identifiera och bekämpa de faktorer som underblåser dessa företeelser, t.ex. fattigdom, socialt utanförskap och extremism.
Dialog mellan religioner kan på ett avgörande sätt bidra till terroristbekämpningen. Religiösa ledare måste prioritera denna fråga och engagera sig för att säkra fred och stabilitet i de samhällen de ansvarar för. Ett bra exempel är det europeiska ekumeniska mötet, som just nu pågår i Sibiu i Rumänien.
EU-medborgarna måste vara medvetna om faran med terrorismen. En informationskampanj och en redogörelse för alla konfliktskapande frågor bör öka medborgarnas engagemang för att tillsammans med institutionerna utrota denna företeelse.
Genowefa Grabowska
(PL) Fru talman! Terrorismen är ett uppenbart ont - den drabbar medborgarnas liv och hälsa och innebär ett hot mot nationerna genom att slå till mot grunderna för deras demokratiska funktion. Hittills har terroristerna emellertid legat steget före, slagit till utan förvarning och tyvärr ofta lyckats. Det är först efter sådana attacker som vi sätter in motåtgärder - vi agerar alltså i efterhand. De exempel från Danmark och Tyskland som kommissionsledamoten nämnt i dag är lovvärda undantag. Jag vill lyckönska deras myndigheter, men det handlade om nationella insatser, och min fråga till kommissionsledamoten är denna: Hur ska det förebyggande arbetet på EU-nivå hanteras? Har vi något system för utbyte av bra metoder för terroristbekämpning, och hur fungerar det?
EU antar nu nya åtgärder mot terrorismen och inrättar specialistinstitutioner: vi har nu Europol och Eurojust och vi har EU:s gemensamma lägescentral, men samarbetar de effektivt med varandra och, framför allt, utbyter de information? När det gäller institutioner har jag ytterligare en fråga till kommissionsledamoten: Tycker ni inte att Frontex, den institution som ansvarar för bevakningen av EU:s gränser, skulle kunna utnyttjas bättre och ingå i strategin för kampen mot terrorismen? Jag tycker också att det verkar som om det försenade införandet av SIS II allvarligt försvagar strategin. SIS II framstår som betydelsefullt inte bara för medborgarna i de nya medlemsländerna utan även för hela EU:s säkerhet i samband med kriget mot terrorn.
Bogdan Klich
(PL) Fru talman! Måndagens gripanden i Köpenhamn visar att terrorismen fortfarande är ett reellt hot i Europa. Av Europols rapport framgår att hotet låg kvar på en hög nivå under hela förra året. Det räcker med att säga att 498 terroristhandlingar registrerades förra året.
Det stämmer att hotet inte är jämnt fördelat - så många som 294 incidenter ägde rum i Frankrike och 145 i Spanien. I globaliseringens tidevarv är dock hela EU:s territorium av intresse för terrorister. Detta ändras inte av att de allra flesta av dessa handlingar är av separatistisk karaktär (något som Europa fått vänja sig vid under årtionden), t.ex. baskisk eller korsikansk terrorism eller den grekiska vänsteranarkismen.
Innebär denna tillvänjningsprocess att vi i EU är väl förberedda för att bekämpa terrorismen? Jag är övertygad om att svaret fortfarande är nej. Genomförandet av grundläggande begreppsmässiga dokument, till och med något så fundamentalt som strategin för kampen mot terrorism, eller rättsakter som rambeslutet från juni 2002, lämnar mycket att önska.
Samordningen av arbetet med att förebygga och reagera på terrorhandlingar är också otillfredsställande. I det avseendet finns det ett trängande behov av att uppgradera samarbetet, särskilt det operativa samarbetet och informationsutbytet mellan medlemsstaterna. Vi måste stärka Europols och Eurojusts kapacitet. Vi måste förbättra skyddet av kritisk infrastruktur, särskilt för transport och energi - detta är något som vi ständigt efterlyser. Dessutom måste vi kräva att den solidaritetsklausul som skrevs in i det tidigare utkastet till konstitutionsfördrag tas med i det nya fördraget och att en lämplig klausul mot terrorism införlivas i avtal med tredjeländer. Detta krav ställdes i mitt betänkande före semestern.
Ana Maria Gomes
(PT) (ohörbart) ... rådets ovilja att ge Europol, Eurojust, samordnaren mot terrorismen och den gemensamma lägescentralen några som helst institutionella, rättsliga eller finansiella muskler, så att ad hoc-förbindelserna skulle kunna övergå i ett genuint strategiskt samarbete mot terrorismen. Vissa medlemsstater har ännu inte ens ratificerat de viktigaste internationella konventionerna på det här området.
Al-Qaida och ETA har ingen respekt för gränser eller nationell suveränitet, men vår polis och våra säkerhetstjänster möter fortfarande otillfredsställande hinder. EU måste inte bara förbättra sin effektivitet utan också bli striktare, för en släpphänt inställning passar terroristerna perfekt, och den internationella terrorismen gjorde i själva verket inte sina landvinningar i New York, Bali, Madrid, London eller ens Bagdad. Dess största seger, som gör att den varje dag får nya rekryter, fick den av de demokratiska regeringar som lättvindigt offrade grundläggande värden, rättigheter och garantier - demokratins och civilisationens stöttepelare.
EU måste rentvå sitt namn, som olyckligtvis fläckats till följd av europeiska regeringars systematiska samarbete med Bushregeringen i samband med bortförandet, den illegala interneringen och tortyren av misstänkta terrorister. Parlamentet väntar fortfarande på förklaringar från dessa regeringar. EU:s strategiska samarbete, internt och med dess allierade, måste bli effektivare för att terrorismen ska kunna besegras men också för att den ska kunna besegras med hjälp av politiska idéer och lagstiftning.
Det portugisiska ordförandeskapet under en socialistisk regering är skyldigt att försöka åstadkomma en förändring.
Hubert Pirker
(DE) Fru talman, herr kommissionsledamot! Terrorism är ett brott mot mänskligheten och det främsta hotet mot vårt samhälle. Tyvärr har terrorismen redan fått en europeisk dimension. Frågan är: Har EU agerat? Svaret är ett tydligt ”ja”, och framgångarna visar att det är rätt åtgärder som vidtagits. Vi har sett gripanden i Danmark och Tyskland, tack och lov. Jag vill tacka kommissionsledamot Franco Frattini för hans engagemang i detta sammanhang - det visar att kommissionen är på rätt väg.
Men vi måste också undersöka om våra åtgärder är effektiva, vilka åtgärder som är effektiva och vilka nya åtgärder som är nödvändiga. Vi måste fråga oss om vår övergripande strategi är tillräcklig. I alla händelser bör vi fortsätta arbetet med en sådan strategi efter översynen. Vi behöver definitivt en strategi innan vi kan avgöra om vi ska ha någon ny samordnare mot terrorismen. Vi måste också på förhand klargöra för medlemsstaterna att den samordnaren i så fall måste ha nödvändiga befogenheter och ansvarsområden, för annars behöver vi absolut inte någon sådan post.
Jag håller med många andra om att vi under alla omständigheter måste stärka och utnyttja Europol och Eurojust. De är framgångsrika och har tillgång till nödvändiga instrument. Vi har fattat beslut, t.ex. i går, om att införa bestämmelser för att förenkla användningen av analysarkiv och en databas för sprängämnen ska inrättas. Problemet är dock medlemsstaternas tillhandahållande av uppgifter. Jag vädjar till er, herr rådsordförande, att sätta press på medlemsstaterna för att de ska leverera uppgifter i tid.
Ni sa också att regelbundna samtal förs med Förenta staterna. Det är bra och förnuftigt, men jag vill be er att ta varje tillfälle i akt att se till att samarbetet blir givande, i båda parters intresse. Med andra ord vill jag be er att föra förhandlingarna på ett sådant sätt att Förenta staterna, så fort det finns en misstanke om terrorism, är skyldigt ...
(Talmannen avbröt talaren.)
Libor Rouček
(CS) Mina damer och herrar! Terrorismen är ett allvarligt hot mot freden, stabiliteten och välståndet i Europa.
Som redan nämnts är terrorismen också ett angrepp mot de grundläggande värden som den europeiska integrationen bygger på: de mänskliga rättigheterna, rättsstatsprincipen, friheten och demokratin. Jag anser därför att EU:s och medlemsstaternas gensvar på terroristhot måste vara radikalt och entydigt. Detta beslutsamma gensvar får dock inte enbart utgöras av repressiva säkerhetsåtgärder. I stället bör det i större utsträckning än hittills inriktas på förebyggande åtgärder, både i medlemsstaterna och externt i förbindelserna med våra grannländer.
Målet för vår gemensamma utrikes- och säkerhetspolitik bör vara att stärka den ekonomiska och sociala utvecklingen, stödja det civila samhället och människorättsprincipen och sträva efter fredliga lösningar på internationella konflikter, även den israelisk-palestinska konflikten. Vår gemensamma utrikes- och säkerhetspolitik bör också i högre grad inriktas på stöd för och utveckling av regionalt samarbete inom ramen för både den europeiska grannskapspolitiken och Barcelonaprocessen.
Sist men inte minst bör vi, tillsammans med våra vänner från USA och andra länder, upprätta en övergripande FN-konvention mot terrorism.
Herbert Reul
(DE) Fru talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Vi har sett tragiska händelser i Madrid och London. Vi har sett attacker misslyckas, t.ex. därför att resväskor upptäckts eller inte detonerat, som i Tyskland. Dessutom har vi de senaste dagarna återigen sett hur effektivt polisarbete kan leda till att attacker kan avvärjas i god tid som vi hörde i nyheterna i dag, också från Tyskland. Det står därför givetvis klart att terrorism är ett påtagligt och stort hot, och en av våra huvuduppgifter som politiker är definitivt att skydda folket, att skydda människors liv.
Många av mina kolleger i parlamentet har i dag hävdat att någon eller några av åtgärderna ligger på gränsen och att vi måste överväga om de utgör ett alltför stort hot mot de medborgerliga och grundläggande rättigheterna. Jag anser att frågan är befogad och håller med om att detta måste undersökas noggrant, men granskningen får inte ta så lång tid att potentiella åtgärder som är nödvändiga debatteras till döds. Jag menar att det är vårt ansvar att skydda folket och människors liv, och det är det viktigaste. Det är det vi prioriterar högst, och jag vill därför uppmana oss som politiska ledare att förorda de nödvändiga åtgärderna i stället för att diskutera dem till döds eller kritisera dem så mycket att vi glömmer att vi måste få folket att godta dem - för det finns inga andra alternativ.
Jag har ingen förståelse för de debattinlägg som går ut på att ställa motkrav på Förenta staterna eller andra länder i det här avseendet. Jag förstår det inte. Det är vår skyldighet att skydda människoliv och genomföra nödvändiga åtgärder, och jag vill tacka kommissionsledamoten för de ytterligare, mycket specifika förslag han har lagt fram i dag. Jag vill tacka dem som sagt att vi måste bedöma om våra åtgärder verkligen fungerar på avsett vis. Jag ställer mig definitivt på samma sida som dem som förespråkar en noggrann undersökning av huruvida nya institutioner behövs, eller om dessa uppgifter lika gärna kan fullgöras av befintliga institutioner.
Kampen mot terrorismen spelar en avgörande roll, och så måste det vara. För övrigt måste vi i framtiden, om ramavtalet genomförs ...
(Talmannen avbröt talaren.)
Proinsias De Rossa
(EN) Fru talman! Jag stöder starkt kravet på effektiv, ändamålsenlig, balanserad och ansvarig säkerhet på EU-nivå och internationell nivå när det gäller att ta itu med terrorismen.
Demokratisk ansvarsskyldighet absolut nödvändig för att garantera balans och proportionalitet och för att inte ge näring åt hoten. Men att höja säkerheten är inte tillräckligt, hur effektivt det än är. Vi måste inrikta oss på de internationella, politiska och ekonomiska orättvisor som vissa demagoger utnyttjar för att ge näring åt en ungdomlig hunger efter rättvisa.
Deras upprop bygger på sensationshistoria, en sensationspolitik som saknar alla nyanser, och på de motsägelser som finns i alla våra politiska och religiösa traditioner.
Slaget om hjärtat och själen kräver att vi undviker att demonisera hela religiösa samfund. Det som behövs är en öppen dialog, inte konfrontation, och vi måste inrikta oss på den verkliga och uppfattade känsla av utanförskap som en del unga upplever. EU:s motto ”enighet i mångfald” kan bidra till detta, men detta kräver ett modigt politiskt ledarskap som tråkigt nog saknas i rådet.
Avslutningsvis vill jag vädja till folket, företrädarna i parlamentet, att åtminstone försöka att undvika slarvigt språk eftersom det leder till slarvigt tänkande. Att sätta likhetstecken mellan fundamentalism och terrorism är slarvligt tänkande. Miljoner och åter miljoner katoliker, protestanter, judar och muslimer tror bokstavligen på Gamla testamentet, Nya testamentet och koranen, men de är inte terrorister. Ett mycket litet antal personer tolkar sin religion bokstavligt, och är involverade i terrorism. Vi måste inrikta oss på att hitta orsakerna till detta.
Charlotte Cederschiöld
(EN) Fru talman! Terrorismen är ett hot mot alla stater och alla människor. Den utgör ett allvarligt hot mot vår säkerhet, mot våra demokratiska samhällsvärderingar och mot medborgarnas rättigheter och friheter.
Nya åtgärder har självklart lett till att kampen mot terrorismen har blivit mer effektiv, men det finns mer att göra. Vi måste visa att dessa kreativa åtgärder verkligen skyddar medborgarna och att de är proportionerliga till intrånget i den personliga sfären. Jag tvivlar på att förordningen om flytande vätskor verkligen är proportionerlig till sitt syfte. Oskyldiga personer förlorar viktiga mediciner, för att inte tala om de tonvis med schampon och läppstift osv. som konfiskeras.
Förordningen kommer att accepteras om den leder till att det blir fullständigt säkert att flyga, men medborgarna ifrågasätter det sätt som den här frågan hanteras på - förbättringar är sannolikt möjliga. Vi måste finna rätt balans, och det gör vi genom att genomföra åtgärder för att bekämpa terrorismen, bekämpa brottsligheten och respektera de grundläggande rättigheterna i ett samhälle som grundas på rättsstatsprincipen. Europaparlamentet bör informeras innan något avtal mellan EU och USA undertecknas, och vi har fullt förtroende för kommissionsledamot Franco Frattini och kommissionen i detta avseende.
För att nå legitimitet på detta område krävs en ökad demokratisk kontroll genom medbeslutande, och EU-medborgarna bör spela en större roll i beslutsprocessen - vi behöver mer insyn och mer demokratisk legitimitet. Rådet måste motivera sina åtgärder offentligt på EU-nivå. Vi måste också förbättra de transatlantiska förbindelserna.
Avslutningsvis behövs kraftfulla åtgärder för att bekämpa terrorismen. Det kommer att bli mycket enklare att åstadkomma om vi i högre grad godtar vår egen demokratiska ...
(Talmannen avbröt talaren.)
Giulietto Chiesa
- (IT) Fru talman, mina damer och herrar! Toppmötet i april mellan EU och Förenta staterna var ett tillfälle som gick oss ur händerna. Mot bakgrund av resultaten från Europaparlamentets särskilda utskott för CIA:s hemliga flygningar borde man tydligt ha talat om för Washington att framsteg i det transatlantiska samarbetet när det gäller kampen mot terrorismen bara kan baseras på efterlevnad av artikel 6 i EU-fördraget och full respekt för de mänskliga rättigheterna.
Så skedde inte, och det innebär att terroristbekämpningen faktiskt kommer att försvagas, eftersom det, som parlamentet påpekat, både är kontraproduktivt och oacceptabelt att bekämpa terrorismen med samma olagliga metoder som terroristerna använder.
De av EU:s medlemsstater som gett efter för USA:s påtryckningar och tillgripit sådana metoder har inte bara brutit mot EU:s grundläggande principer utan även öppnat dörren för olagliga handlingar och utsatt EU för en ökad risk för vedergällning från terroristhåll. Viktigast av allt när kampen mot terrorismen trappas upp är att den genomförs i full överensstämmelse med lagen.
Maria da Assunção Esteves
(PT) Terrorismen är en utmaning mot vårt fria och öppna samhälle. Ibland får den oss till och med att känna oss frestade att införa säkerhetslagstiftning som kan riskera att urholka vår civilisations värden.
EU måste därför snarast upprätta gemensamma bestämmelser där våra principer och metoder tydligt slås fast.
För det första måste den mänskliga värdigheten och rättsstatsprincipen garanteras i samband med alla aspekter av terroristbekämpningen. Vi får inte underminera de moraliska grunderna för demokratin, som utgår från just dessa värden. Som Simone de Beauvoir sa, vi får inte låta våra bödlar ge oss dåliga vanor.
För det andra måste enhetlig lagstiftning utarbetas för medlemsstaterna. Med union måste vi i det här avseendet verkligen mena union. Kampen mot terrorismen kräver att vi snarast tillämpar enhetliga och konsekventa regler. Vi får inte låta varje medlemsstats impulser eller den rådande allmänna opinionen styra.
För det tredje måste vi uppmuntra nätverksarbete och främja samförstånd genom att åtgärderna godkänns av Europaparlamentet och de nationella parlamenten.
För det fjärde måste EU arbeta för att inrätta en internationell FN-mekanism för övervakning av beredskapsförfaranden och lagstiftning. Kampen mot terrorismen förs i stor skala och är inte bara begränsad till Europa eller den transatlantiska axeln.
För att kunna bekämpa terrorismen måste vi slutligen arbeta för att skapa ett rättvisare och mer balanserat internationellt samfund. Vi måste identifiera orsaker och sprickor, främja en rättighetskultur som omfattar alla folk och göra stora insatser för att främja dialog mellan civilisationerna. Terrorismen är en komplex företeelse. Vårt gensvar får inte grundas på en alltför förenklad tolkning.
Ioannis Varvitsiotis
(EL) Fru talman! Låt mig först och främst ställa två grundläggande frågor till rådet: För det första, varför är Gijs de Vries tjänst fortfarande vakant efter så lång tid? Tänker rådet besätta den? Anser rådet att den behövs? Ja eller nej?
För det andra, varför har de terroristbekämpningsåtgärder som antagits inte genomförts korrekt av alla medlemsstater?
Ännu viktigare är frågan om vi, i vår strävan att bekämpa terrorismen, har vidtagit åtgärder endast som en reaktion på terroristernas verksamhet. Följer vi en intelligent, integrerad strategi när vi försöker bekämpa terrorismens orsaker? Detta får vi aldrig förlora ur sikte. Oron för vår egen säkerhet får oss ofta att anta strategier som ger en falsk känsla av trygghet.
Jag har redan vid flera tillfällen hävdat att skyddet av den allmänna säkerheten är vårt gemensamma, självklara mål. Det är emellertid metoden som avgör vår civilisations mognad. Respekten för våra rättigheter är inte bara ett oavvisligt krav - det är vår enda väg till välstånd och säkerhet.
Jag menar att vi inte bara måste granska effektiviteten i alla terroristbekämpningsåtgärder så här långt utan också göra en noggrann genomgång av våra framsteg, som inte bara får bestå av en rad reaktioner på terroristernas verksamhet.
Diskussionerna mellan rådet, kommissionen och parlamentet måste därför intensifieras. Medlemsstaternas samarbete är av avgörande betydelse. Slutligen anser jag att vi bör utöka dialogen med tredjeländer. Det ser jag som grundläggande, eftersom vi sett hur värdefullt samarbetet med Förenta staterna har varit.
Józef Pinior
(PL) Fru talman! Dagens debatt gäller kriget mot terrorn, säkerhetsfrågan, rättsstatsprincipen och individens frihet, dvs. de främsta värdena i EU:s system. Europaparlamentet lägger fram ett antal frågor till rådet och kommissionen, och svaren på dem är av avgörande betydelse för medborgarnas säkerhet, respekten för lagen och upprätthållandet av medborgarnas friheter.
Jag vill här koncentrera mig på frågan om insyn i EU:s strategi för kampen mot terrorism. Demokratisk kontroll på det här området, och framför allt Europaparlamentets och de nationella parlamentens roll, utgör en garanti för att de grundläggande rättigheterna i EU-fördraget iakttas. Låt mig erinra er om att man i Europaparlamentets resolution om CIA:s påstådda användning av europeiska länder för transport och illegal internering av fångar rekommenderar användning av metoder som är förenliga med artikel 6 i EU-fördraget.
Geoffrey Van Orden
(EN) Fru talman! Jag kommer just från en presskonferens där man krävde ett strikt genomförande av ekonomiska sanktioner mot den iranska regimen, som är ökänd för att främja terrorism i och utanför Mellanöstern.
Jag är övertygad om att vi alla välkomnar åtgärder som verkligen bidrar till att bekämpa terrorismen, men jag undrar hur många av EU-åtgärderna på den långa lista som vi har hört om under morgonen som verkligen hör till denna kategori.
EU är mycket bra på att utöka sina befogenheter och sitt byråkratiska maskineri, men har inte mycket att komma med när det gäller praktiskt arbete och insatser.
Vi har diskuterat EU:s samordnare för kampen mot terrorism. Titeln antyder något slags tillsynsroll, vilket är fullständigt olämpligt. Enligt min åsikt bör samordnaren inrikta sig på EU:s funktionssätt och på begränsade områden, där gemensamma åtgärder ger ett tydligt mervärde.
Jag hyser stor respekt för kommissionsledamot Franco Frattini, men EU kan faktiskt inte ta åt sig äran för de nationella polismyndigheternas och säkerhetstjänsternas agerande. En oberoende granskning av EU:s så kallade åtgärder för att bekämpa terrorismen skulle vara på sin plats.
Bekämpningen av terrorismen måste förbli ett nationellt ansvar och genomföras genom internationellt samarbete. EU bör koncentrera sig på åtgärder för att stödja dessa nationella insatser för att bekämpa terrorismen.
En av de allvarliga svårigheterna med våra insatser för att skydda medborgarna är att vi inte lyckas skydda våra gränser. Terroristerna kommer och går som de vill och den fortsatt okontrollerade invandringen är ett stort hinder för integrationen av de invandrare som redan lever bland oss. Detta måste vara en central faktor i strategierna för terrorismbekämpning.
Detta problem leder dessutom till att hela principen om fri rörlighet för personer ifrågasätts, och även det är ett område som bör undersökas av ett oberoende organ.
Jag nämnde våra nationella myndigheters ansvar för dessa frågor. Tyvärr måste jag säga att de brittiska myndigheterna har misslyckats kapitalt med att kontrollera våra gränser. Vi har inte bara dålig kontroll över vem som reser in och ut ur vårt land, utan det finns även allvarliga frågetecken när det gäller gräns- och invandringsbyrån, som ansvarar för att genomföra kontrollerna.
Jag blev bestört när jag läste att en kvinna som i många månader kände till de misstänkta terrorister som för nu står inför rätta för terroristbrott i Glasgow och som uppenbarligen inte rapporterade deras aktiviteter, nu är anställd som invandrings- ...
(Talmannen avbröt talaren.)
Marianne Mikko   -
(ET) Mina damer och herrar! I diskussionen om terroristbekämpning vill jag koncentrera mig på artikel 6 i Maastrichtfördraget, som gäller grundläggande rättigheter och friheter.
Jag har ägnat mitt arbete som ordförande för delegationen till Moldavien och som socialdemokrat åt Europas säkerhet, skyddet av våra värden och spridningen av dessa värden till de länder som omfattas av grannskapspolitiken. Vi vill att stabilitet och fred ska råda i EU:s närhet. I kampen mot terrorismen behöver vi också stöd från länder som Pakistan, Ryssland och även Iran.
Om vi ska lyckas försvara våra värden beror i hög grad på hur vi lyckas engagera våra partner. Eventuella inskränkningar i de grundläggande friheterna och rättigheterna i EU kommer att avspeglas femtonfalt i de 15 länder som omfattas av grannskapspolitiken, för att inte tala om Ryssland och Kina. Tredjeländer lägger märke till vad vi gör, inte vad vi säger.
Kommissionen och rådet måste inse att stödet för våra egna medborgare i kampen mot terrorismen kommer att gå upp i rök om vi inte kan leva upp till en del av de grundläggande rättigheter som fastställs i våra grundfördrag.
Jana Hybášková
(EN) Fru talman! Jag tänker inte delta i den här löjliga debatten om flytande vätskor. De enda som har rätt att diskutera denna fråga är säkerhetsexperter och tekniska experter. Om de lägger fram tydliga slutsatser är det vår skyldighet att reagera omedelbart. Ingenting skrämmer terrorister så mycket som förmågan att reagera.
Hotet från terrorismen bygger på våra stelbenta, oflexibla och konservativa system - och på vår bristande förmåga att anpassa oss till nya dimensioner av kommunikation, informationsflöden, penningöverföringar och personflöden. Den enda vägen framåt är att skapa rörliga strukturer, ad hoc-grupper, ett övergripande interoperabelt informationsutbyte, samarbete mellan organ samt mellanstatligt samarbete och förstärka Europol och Eurojust. Gijs de Vries avskedsansökan var helt klart ett dåligt tecken. Det var en bekräftelse av EU:s oförmåga att komma ifrån en dum, gammalmodig och nationsbaserad inställning till säkerhetsfrågor. Det var ett tråkigt symptom på en bristande förmåga att utbyta information och verkställa beslut. Reformfördraget bidrar däremot till att sända en stark och viktig signal.
Minimiregler om polissamarbete, tillnärmning av de straff- och civilrättsliga systemen, ömsesidigt erkännande av brottmåls- och civilmålsdomar, samt skydd av bevis, brottsoffer och av brottslingarna själva på EU-nivå, är åtgärder som visar att vi, med en massa energi, pengar och politisk möda, kan bemöta terrorismen och vara till hjälp för EU-medborgarna i London, Glasgow och på andra hotade platser.
Herr kommissionsledamot! Medlemsstaterna har till december 2007 på sig att genomföra det tredje direktivet om penningtvätt. Jag uppmanar kommissionen att tydligt och bestämt se till att nödvändiga säkerhetsåtgärder genomförs för att kontrollera penningtvätt och finansiering av terrorism. Detta kommer att vara till hjälp för oss och vi måste hjälpa er. Först då kan vi klart och tydligt förklara att vi är beredda att kämpa och vinna.
Paulo Casaca
(PT) Den 12 december 2006 är ett historiskt datum. Det var då förstainstansrätten fällde sitt avgörande som innebär ett fullständigt stöd för det argument som jag här i parlamentet för många år sedan försvarade mot rådet och kommissionen, om rätten att underrättas om en terroranklagelse. Rättvisa kommer emellertid inte att skipas, och någon verklig kamp mot terrorismen kan inte föras, så länge oskyldiga offer som Folkets mujahedin i Iran står kvar på förteckningen, samtidigt som världens ledande terroristorganisation - Irans revolutionära garde och alla dess satellitorganisationer i Irak, Libanon, Persiska viken och hela världen - fortsätter att agera ostraffat och oemotsagd eftersom EU-institutionerna är rädda att konfrontera det odjur som terrorismen är.
Jag vädjar till institutionerna att göra det som faktiskt är deras uppgift.
Manuel Lobo Antunes
rådets ordförande. - (PT) Fru talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Jag tycker att det har varit en oerhört värdefull, intressant och mycket läglig debatt, särskilt mot bakgrund av de senaste händelserna i Danmark och Tyskland, som tidigare nämnts.
Jag kommer att framföra många av era förslag, farhågor och rekommendationer till rådet - det är jag skyldig att göra - och jag försäkrar er om att det portugisiska ordförandeskapet givetvis är öppet för samarbete och dialog med parlamentet inom ramen för de rättsliga bestämmelser som reglerar vårt arbete.
Det här är naturligtvis en svår och komplex debatt. Vissa menar att vi bör gå längre, medan andra anser att vi har gått för långt och kanske borde backa ett steg. Vissa kritiserar medan andra applåderar; vissa fördömer och andra berömmer. Vi är dock alla givetvis eniga om att vi måste föra en resolut och beslutsam kamp mot detta nya gissel som vi kallar terrorism, och att vi aldrig får utlysa några vapenvilor i striden. Det handlar för vår del också om en läroprocess, en ständig förbättringsprocess. Det här är ett nytt hot som tidigare varit okänt för oss och som vi inte varit vana vid att bekämpa och hantera. Vi måste därför självfallet ständigt förbättra oss, dra lärdomar och arbeta aktivt för att se till att det inte sker några nya attacker av det slag vi fått bevittna.
Vi har arbetat hårt och, helt riktigt, i stor utsträckning samarbetat och samordnat med tredjeländer. Detta är en internationell kamp. Ingen medlemsstat kan på egen hand klara vare sig den strid eller det hot vi står inför, och det kan inte heller någon organisation eller någon grupp av länder på egen hand. Vi behöver ett verkligt starkt internationellt samarbete.
När jag förberedde mig för denna debatt gjorde jag en anteckning om de åtgärder och insatser vi har gjort för att förebygga, skydda, förfölja och agera i samband med terroristattacker. Min slutsats var att mycket redan har gjorts - även om en hel del fortfarande återstår att göra - och att vi måste försöka bli bättre på de områden där vi inte presterat som vi borde. Här är det viktigt att nämna de utvärderingsmekanismer som vi har inrättat särskilt för att vi, när åtgärderna har tillämpats en tid, ska kunna dra slutsatser som hjälper oss att förbättra de befintliga åtgärderna.
Jag vill påpeka att kampen mot terrorismen, som det portugisiska ordförandeskapet och rådet ser det, endast kan föras och - det försäkrar jag er - endast kommer att föras med respekt för våra grundläggande värden och principer, just det som står på spel i kampen mot terrorismen. Det handlar alltså om att försvara dessa principer och värden. Vi får inte försumma eller bortse från dem i vår kamp mot terrorismen. Det portugisiska ordförandeskapet kommer att vara synnerligen vaksamt på denna punkt, och vi kommer inte att kompromissa.
Till sist vill jag ta upp en fråga som redan getts stor uppmärksamhet här och som jag själv nämnde i mitt inledande anförande. Ordförandeskapet samordnar nära sitt arbete med rådets generalsekretariat för att undersöka frågan om samordnaren mot terrorismen, dvs. hur denna persons befogenheter och kapacitet ska utökas så att han eller hon verkligen kan spela den roll som avsågs när posten först inrättades. Jag inser att det kan bli en viss försening här. Det portugisiska ordförandeskapet har för avsikt att påskynda diskussionen inom rådets organ och vid en lämplig tidpunkt tillkännage utnämningen av en ny samordnare mot terrorismen.
Jag kommer som sagt givetvis att ta med mig råd, förslag och farhågor från den här debatten. Vi är inte och kommer aldrig att vara likgiltiga inför era synpunkter. Vi hävdar inte och har aldrig hävdat att vi är fulländade eller att allt vi gjort har varit bra, oklanderligt eller inte möjligt att kritisera. Tvärtom, våra insatser kommer alltid att inriktas på förbättring för att vi ska kunna se till att våra samhällen förblir fria, öppna och demokratiska och trotsar de samhällen som inte vill att det ska vara så. Tack så mycket.
Franco Frattini
kommissionens vice ordförande. - (IT) Fru talman, mina damer och herrar! Jag vill tacka alla som talat i denna viktiga debatt. Vissa har sagt att terrorismen följer en politisk strategi. Jag håller med om det, herr Mayor Oreja. Terrorismen måste hanteras med en global politisk strategi.
Ni har talat mycket om förebyggande och kampen mot våldsam radikalisering. I mitt inledande anförande tillkännagav jag några specifika förslag. Jag kan berätta att det finns ett viktigt initiativ som gäller våldsam radikalisering.
Om lite mer än en månad, den 16-17 oktober, kommer man för första gången att anordna en europeisk konferens om utbildningens och skolornas roll för att utrota våldsam radikalisering bland samhällets yngsta medlemmar. Vi har bjudit in den europeiska utbildningssektorn och jag bjuder självfallet in observatörer från Europaparlamentet som vill delta. Detta blir ett tillfälle att tydligt säga att vi vill ersätta ondskans och våldets kultur med en kultur som präglas av tolerans och samarbete.
Just nu kartlägger vi alla initiativ som inletts i medlemsstaterna för att bekämpa radikalisering och förhindra nyrekrytering av terrorister. Resultaten och de goda metoder som identifieras under denna kartläggning kommer naturligtvis att göras tillgängliga för Europaparlamentet.
Vi har talat mycket om spridning och utbyte av data och information. Ofta har vi en mängd data, för mycket faktiskt, men ingen ordentlig analys av uppgifterna. Därför måste Europols roll stärkas. Jag vill tacka alla som gett sitt stöd till Europols förstärkning, inklusive Hubert Pirker. I december förra året lade jag fram ett förslag i ämnet för rådet, och jag hoppas att det portugisiska ordförandeskapet före årsskiftet ger sitt stöd för en förstärkning av Europols analytiska roll.
I juli presenterades ett initiativ avseende bioterrorism. Vi angav mycket tydligt vilka de sårbara sektorerna är och var ett ökat EU-samarbete är nödvändigt - jag vänder mig till Mario Borghezio som tog upp frågan. Vissa har talat om medlemsstaternas underlåtenhet att agera. Jag är för ett utpekande av syndabockar. I juni offentliggjorde jag ett dokument där det klart och tydligt framgår vilka medlemsstater som inte ens har genomfört den befintliga lagstiftningen mot terrorism. Det visar - och här vänder jag mig särskilt till Ignasi Guardans Cambó - att jag är beredd att peka ut ansvarsområden, men det blir bara meningsfullt om alla medlemsstater och rådet ser ett påpekande om underlåtenhet att agera som ett förslag och en maning att gå framåt.
Många har talat om de transatlantiska förbindelserna. Jag menar att ett ökat samarbete med Förenta staterna är nödvändigt och att vi samtidigt behöver ett större engagemang från EU:s sida. Jag vill tacka bland andra Michael Cashman för att han gett uttryck för denna princip. Vi får inte halka efter i insatserna för att ta fram och utveckla en europeisk modell och samtidigt klandra Förenta staterna för att de faktiskt har en modell. Jag anser att EU måste bidra mer och att det behövs mer samordning med Förenta staterna, men det är fel att påstå att EU:s problem är Förenta staterna. Det är terroristerna och deras verksamhet i hjärtat av Europa som är problemet. Det är det vi måste komma ihåg.
(Applåder)
En sista tanke: jag är övertygad om att det nya EU-fördraget kommer att ge oss bättre instrument som gör att vi kan samarbeta med parlamentet för att till slut få till stånd ett delat ansvar mellan de tre institutionerna. Det kommer att göra både kommissionen och rådet starkare. Jag tror att alla medborgare då kommer att kunna förstå och tydligt se vem som gjort fel, vem som agerat korrekt och vem som inte agerat när de borde ha gjort det. Förhoppningen är alltså att detta fördrag blir verklighet, att man äntligen kan nå enighet om det och att parlamentet tillsammans med oss blir en fullfjädrad institutionell aktör i kampen mot terrorismen.
(Applåder)
Talmannen
Tack, herr Frattini. Jag ber om ursäkt för oväsendet, men det berodde inte på bristande hövlighet mot er.
Den gemensamma debatten är härmed avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum den 11 oktober.
Skriftliga förklaringar (artikel 142)
Pedro Guerreiro  
Liksom i tidigare debatter har en majoritet i Europaparlamentet, kommissionen och rådet undvikit att gå in på detaljer eller ens göra en seriös analys av vare sig terrorismen - i alla dess former, inklusive statsterrorism - eller ”kampen mot terrorismen”. Det är uppenbart att de ständigt försöker ta analysen av terrorismen ur sitt sammanhang för att dölja förbigå dess djupgående orsaker och den politik som ger upphov till terrorism.
Detta beteende är desto allvarligare och mer politiskt betydelsefullt när det i ”kampen mot terrorismen” - där USA och EU spelar ledande roller - blir allt tydligare att världens folk ställs inför ett instrument för att kringgå internationell rätt, krossa folkens suveränitet och äventyra staternas oberoende genom att främja intervention, aggression och krig, oavsett om det sker i Afghanistan, Irak eller Palestina, med hundratusentals offer.
Även om vissa talare till utmattning har upprepat att de mänskliga rättigheterna ska skyddas i denna ”kamp mot terrorismen” och i den säkerhetsoffensiv som understöder kampen, tyder ett ökande antal situationer och uppgifter på att medborgarnas grundläggande rättigheter, friheter och garantier inte respekteras.
Alexander Stubb  
skriftlig. - (EN) Fri rörlighet för personer, varor, tjänster och kapital är själva grundtanken för EU. Hindren mot denna rörlighet måste tas på allvar. Kampen mot terrorismen som en del av den internationella brottsligheten får inte försummas.
Terrorism är emellertid en känslig fråga. Vi får aldrig glömma att all politik för att bekämpa terrorism måste grundas på respekten för de grundläggande rättigheterna och den mänskliga värdigheten.
Säkerhetsåtgärderna måste även vara effektiva och proportionerliga. Jag tvivlar till exempel på att de nya begränsningarna för flytande vätskor på flygplan uppfyller dessa kriterier.
På det hela taget bör alla insatser för att förbättra samordningen mellan medlemsstaterna och mellan dem och EU-institutionerna välkomnas. En ny EU-samordnare för kampen mot terrorism för att ersätta Gijs de Vries måste utses så snabbt som möjligt.
Sophia in 't Veld Veld
(NL) Herr talman! Jag vill bara påpeka att rådets ordförande - som redan gått - och kommissionen under debatten fick ett antal mycket specifika frågor som vi inte fått några svar på. Jag skulle vilja ha ett skriftligt svar från rådet och kommissionen på mina frågor om kontaktgruppen på hög nivå för dataskydd och den amerikanska lagen om underrättelseverksamhet och övervakning utomlands.
Talmannen
Vi går vidare i enlighet med arbetsordningen och även med utgångspunkt i den begäran som framförts.
