
Talmannen.
   – Jag förklarar Europaparlamentets session återupptagen efter avbrottet den 24 februari 2005.
Talmannen.
   – Mina damer och herrar! Jag vill börja detta sammanträde med ett uttalande om vissa frågor som är aktuella och som har väckts av några av parlamentets ledamöter.
Mina damer och herrar! I torsdags antog gruppordförandekonferensen enhälligt ett uttalande om situationen för journalisterna i Irak som jag skulle läsa upp för er i dag. Detta uttalande var resultatet av möten som jag har haft, dels med chefer för de franska och italienska medieorganisationer som de tillfångatagna europeiska journalisterna arbetar för, dels med företrädare för organisationen ”Journalister utan gränser”. 
Gruppordförandekonferensen gjorde detta uttalande som fick mycket stor uppmärksamhet i europeiska massmedier.
Något senare, i fredags eftermiddag, blev vi överlyckliga när vi fick höra om frigivningen av Giuliana Sgrena. Denna glädje överskuggades snart av nyheten om att Nicola Calipari hade dött på ett tragiskt sätt när han använde sin egen kropp för att skydda Giuliana. Låt oss uttrycka vår erkänsla för det mod och den pliktkänsla som kostade Nicola Calipari livet när han gjorde sin plikt.
För att hedra honom vill jag i dag framföra samma vädjan som de italienska myndigheterna, särskilt presidenterna Ciampi och Berlusconi, som har uppmanat Förenta staternas myndigheter att klart och tydligt redogöra för de dramatiska omständigheterna vid Nicola Caliparis död. På samma sätt som under andra liknande förhållanden måste vi få veta hur och varför dessa tragiska händelser har ägt rum. 
I morse gav hela Italien honom en postum hedersbetygelse. Jag vill att Europaparlamentet skall förena sig med det italienska folket i deras hedersbevisning och att vi på alla ledamöters vägnar skall sända ett budskap om solidaritet och vänskap till hans familj i denna smärtsamma stund. 
I dag är Giuliana tillbaka bland oss och kan njuta av friheten, men vi måste fortsätta våra ansträngningar för att Florence Aubenas och hennes tolk och guide Hussein Hanun Al-Saadi skall friges. De hålls fortfarande i fångenskap av människor som förkastar rätten till information och därigenom demokratin. 
Från och med i dag kommer bilder av dem att hänga vid ingången till plenisalen. Dessa bilder är ett synligt bevis på vår solidaritet. Europaparlamentet vill att de skall återvända till sina vänner och familjer så snart som möjligt. 
Under dessa omständigheter måste Europaparlamentet ännu en gång hävda att det inte kan finnas någon demokrati utan informationsfrihet och att journalisters säkerhet måste skyddas överallt i världen. Vi måste vidta alla tänkbara åtgärder för att se till att medierna kan utföra sina uppdrag, särskilt i regioner där det råder väpnad konflikt, däribland Irak. 
Efter detta uttalande om aktuella frågor, några smärtsamma och några glädjande, måste jag göra ännu ett uttalande om vad vi kanske kan kalla historiska minneshögtider. 
Som ni vet har århundraden av brödrakrig mellan våra länder etsat sig fast i vårt minne. I egenskap av Europaparlamentets talman mottar jag ofta önskemål om tysta minuter för att hedra minnet av händelser som påminner oss om de dystraste stunderna i vår historia. 
Bara för några dagar sedan bad våra polska kolleger att vi skulle hålla en tyst minut till minne av massakern i Katyn, Miednoje och Jarkov, då 14 000 polska officerare den 5 mars 1940 avrättades kallblodigt av Stalinregimen. Det råder ingen tvekan om att detta är ett legitimt önskemål och det är vår plikt att inte glömma dessa händelser eller offren för dem. Men på grund av vår kontinents historia – en tragisk och stormig historia – kommer almanackan varje dag att påminna oss om tragiska händelser i vart och ett av våra länder. Så är det, eftersom Europa har varit söndrat av krig i vilka miljontals av våra medborgare har dött.
Även om vi måste komma ihåg det förflutna – och det gör vi – beslutade talmanskonferensen i förra veckan att i vilket fall inte hålla en tyst minut eller systematiskt göra uttalanden vid varje session vid varje tillfälle då vi påminns om en smärtsam händelse.
Vår nuvarande historia, vår återförening, måste hjälpa oss att övervinna händelserna i det förflutna och tänka på att befästandet av fred och demokrati, Europeiska unionens värderingar, måste förhindra att de upprepas. 
Samtidigt som jag hoppas att våra parlamentskolleger förstår det beslut vi har fattat i detta avseende måste jag till sist nämna polisens brutalitet mot de kvinnor som demonstrerade i Istanbul inför Internationella kvinnodagen. Innan jag kom till detta plenarsammanträde sände jag ut ett pressmeddelande där jag starkt fördömer dessa händelser och uppmanar den turkiska regeringen att tillämpa avskräckande brottspåföljder för dessa händelser som sänder helt fel budskap när det gäller Turkiets eventuella anslutning till Europeiska unionen.
Talmannen.
   – Det slutgiltiga förslaget till föredragningslista för innevarande sammanträdesperiod som upprättades av talmanskonferensen vid sammanträdet torsdagen den 3 mars (artiklarna 130 och 131 i arbetsordningen) har delats ut.
Inga ändringar har föreslagits.
Jag har mottagit två önskemål om att kommissionen skall göra uttalanden. Å ena sidan har gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen begärt att kommissionen skall göra ett uttalande om sin ståndpunkt i fråga om tjänster på den inre marknaden. Kommissionen är beredd att göra detta uttalande och vi skulle kunna diskutera denna fråga i morgon, tisdag, mellan 18.00 och 18.30 med utgångspunkt från ett meddelande från kommissionsledamot Charlie McCreevy som följs av frågor och svar genom förfarandet att få ordet genom att fånga talmannens uppmärksamhet.
För det andra har Europeiska socialdemokratiska partiets grupp i Europaparlamentet begärt att kommissionsledamot Charlie McCreevy skall göra ett uttalande i morgon, tisdag, vid samma tid om direktivet om patentbarhet av mjukvara, vilket åtminstone kommer att följas av anföranden av de politiska grupperna. 
Gruppen De gröna har också begärt att rådets och kommissionens uttalande om den vårdpersonal som är fängslad i Libyen skall ersättas av ett uttalande på onsdag av rådet och kommissionen om patentbarhet av mjukvara. 
Det är uppenbart att dessa önskemål i stor utsträckning inte är förenliga. Vi kan inte godta dem alla. Vi kan inte diskutera två olika saker på samma gång, och jag måste därför låta parlamentet rösta om önskemålen om förändringar av föredragningslistan i den ordning jag har mottagit dem. Om någon av förändringarna godkänns skulle det inte vara meningsfullt att rösta om de andra eftersom detta uppenbarligen skulle strida mot det beslut vi hade fattat.
Därför kommer jag att låta genomföra en omröstning, naturligtvis genom handuppräckning, om Gruppen De grönas önskemål att kommissionen skall göra ett uttalande om sin ståndpunkt i fråga om tjänster på den inre marknaden.
Watson (ALDE ).
   – Herr talman! Finns det någon anledning till att kommissionen inte kan behandla både tjänstedirektivet och mjukvarupatent klockan 18.00 i morgon? Detta skulle ge oss möjlighet att behålla det allvarliga och aktuella ärendet med den fängslade vårdpersonalen i Libyen på föredragningslistan för onsdag. 
Swoboda (PSE ).
   – Herr talman! Vi kan gå med på detta förslag. Om kommissionsledamot Charlie McCreevy skulle göra ett kort uttalande om båda frågorna skulle vi i grupperna sedan kunna avgöra vad vi vill prioritera. Jag skulle stödja detta alternativ som en kompromiss.
Frassoni (Verts/ALE ).
   – Herr talman! Vi är också helt nöjda med detta förslag under förutsättning att diskussionen om ämnet inte slutförs på trettio minuter. 
Wurtz (GUE/NGL ).
    Herr talman! Jag förstod inte riktigt vad det var ni föreslog oss i början. Vad vi vill är att det skall vara möjligt att behandla båda frågorna, både frågan om patentbarhet av mjukvara och frågan om tjänster på den inre marknaden, under sammanträdet. Man skulle till exempel kunna behandla den ena frågan på tisdag och den andra på onsdag, men om en av de två frågorna tas med på föredragningslistan får det inte leda till att den andra tas bort. 
Grossetête (PPE-DE ).
   – Herr talman! Vi stöder inte detta förslag. Vi vill faktiskt att det skall hållas en debatt som innebär att kommissionen förtydligar sin ståndpunkt i fråga om direktivet om tjänster på den inre marknaden. Detta är mycket viktigt. När det gäller patentbarhet av mjukvara anser vi att parlamentets arbete skall utföras i vanlig ordning. Det kommer med nödvändighet att bli en debatt i parlamentet, men som en del av andrabehandlingsförfarandet, eftersom vi just har antagit en gemensam ståndpunkt. Därför vill vi inte att det skall bli någon sammanblandning av de två debatterna, och vi föredrar att ge all den tid som behövs till den debatt som följer på kommissionens uttalande om tjänster på den inre marknaden. 
Frassoni (Verts/ALE ).
   – Herr talman! Jag vill bara klargöra att vårt önskemål i fråga om debatten om patentbarhet för mjukvara innebar att vi vill ha ett uttalande inte bara av kommissionen utan också av rådet. 
Posselt (PPE-DE ).
   – Herr talman! Oavsett hur röstningen utfaller vill jag bara be er se till att morgondagens frågor till kommissionen kan vara lika långa eftersom detta är en grundläggande parlamentarisk rättighet som också garanteras av fördragen. 
Talmannen.
   – Javisst, herr Posselt. Ni kan vara säker på att vi kommer att göra det.
Jag anser att vi bör rösta om en förändring av föredragningslistan som innebär att kommissionen i morgon mellan 18.00 och 18.45 bör göra ett uttalande om de båda föreslagna frågorna, det vill säga om tjänster på den inre marknaden och om direktivet om patentbarhet av mjukvara eftersom det för närvarande är flera som har uttryckt detta önskemål.
Poettering (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag ber att få göra en kommentar om förfarandet. Jag vill be er att först genomföra en omröstning om tjänstedirektivet oavsett om det finns en majoritet för detta eller inte. Sedan kan vi – fortfarande i en separat omröstning – gå vidare till mjukvarufrågan. Om ni genomför omröstningen om båda frågorna samtidigt kan ni mycket väl få ett resultat som parlamentet inte alls vill ha, och därför ber jag att vi skall rösta om varje fråga för sig. 
Talmannen.
   – Detta är en komplicerad fråga. Vi kommer att gå till väga på följande sätt, och detta är ett beslut av presidiet som jag kommer att verkställa nu. Vi kommer att rösta om önskemålet att kommissionen i morgon gör ett uttalande om tjänster på den inre marknaden och sedan kommer vi oavsett resultatet av denna omröstning att rösta om förslaget att kommissionen i morgon skall göra ett uttalande om patentbarhet av mjukvara. 
Om båda förslagen godkänns kommer uttalandena att göras samtidigt mellan 18.00 och 18.45.
Vi övergår nu till omröstningen om förslaget att kommissionen skall göra ett uttalande om tjänster på den inre marknaden:
Frassoni (Verts/ALE ).
   – Herr talman! Jag beklagar verkligen, men jag förstår inte vad det är vi röstar om just nu. Röstar vi om att ersätta debatten om tjänstedirektivet med debatten om direktivet om patentbarhet av mjukvara?
Talmannen.
   – Fru Frassoni! Vi har röstat om ett förslag att kommissionen bör lämna ett meddelande i morgon. 
Nu skall vi rösta om ett annat förslag; att kommissionen i morgon skall lämna ett meddelande om patentbarhet av mjukvara. Vi övergår nu till den omröstningen.
Mellan 18.00 och 18.45 i morgon kommer kommissionen således att göra ett uttalande om de två frågor som vi har behandlat. 
Harbour (PPE-DE ).
   – Herr talman! Detta gäller det senaste beslut ni tog. Jag skulle vilja påpeka två saker. Som samordnare för utskottet för den inre marknaden och konsumentskydd i ärendet om den inre marknaden för tjänster hoppas jag först och främst att vi kommer att ha den första möjligheten …
Talmannen.
   – Vilken artikel åberopar ni? 
Harbour (PPE-DE ).
   – Herr talman! Detta är nytt. Det handlar inte om en procedurfråga, det handlar om en ny procedur. Vi har nu kommit överens om att slå ihop två uttalanden och jag skulle vilja be …
Talmannen.
   – Herr Harbour! Var vänlig sitt ned. Ni har inte ordet.
Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokrater och Europeiska socialdemokratiska partiets grupp i Europaparlamentet har begärt att hela onsdag förmiddag skall ägnas åt halvtidsöversynen av Lissabonstrategin och att debatten skall utsträckas till 12.30.
Föredragningslistan skulle bli som följer: mellan 09.00 och 12.30 halvtidsöversyn av Lissabonstrategin. Omröstning kl. 12.30. Mellan 15.00 och 17.30 uttalanden av rådet och kommissionen, först om förberedelserna för Europeiska rådets möte i Bryssel och därefter om den fängslade vårdpersonalen i Libyen. 
Watson (ALDE ).
   – Herr talman! Jag är i hög grad emot att ta bort debatten om den fängslade vårdpersonalen i Libyen från föredragningslistan. Om jag förstår det rätt finns det inte längre någon önskan om att ta bort denna punkt från föredragningslistan. 
Grossetête (PPE-DE ).
   – Herr talman! Skulle ni kunna förklara igen? Ni behåller uttalandet om Lissabonstrategin mellan 09.00 och 12.30. Omröstningarna kommer att äga rum kl. 12.30, men vid vilken tid kommer debatten om den fängslade vårdpersonalen i Libyen att äga rum?
Talmannen.
   – Mellan 15.00 och 17.30 skulle vi debattera de två uttalandena av rådet och kommissionen om Europeiska rådets möte i Bryssel och om den fängslade vårdpersonalen i Libyen. 
Dessbättre har vi inte något förslag till ändring av föredragningslistan för torsdagens sammanträde.
Talmannen.
   – I enlighet med artikel 144 i arbetsordningen övergår vi nu till de en minut långa anförandena om frågor av politisk betydelse. 
Pannella (ALDE ).
   – Herr talman! Ni har hedrat minnet av Nicola Calipari, en högt uppsatt underrättelseofficer i den italienska statens och i SISMI:s tjänst, som var i Bagdad för fjärde gången med uppgift att rädda en person som tagits som gisslan av beväpnade terroristgrupper som har mördat irakier. 
Jag tackar er för detta, men jag vill också säga att det kanske är dags för parlamentet att upphöra med att vara oavsiktligt rasistiskt. Faktum är att vi betraktar en västerlännings död som en händelse av världshistorisk betydelse, men vi håller tyst medan irakiska män och kvinnor hela tiden mördas på grund av sådana ideologier som Saddam Husseins och andra jämförbara idéer på samma sätt som vi också har hållit tyst om massgravarna i Katyn under de senaste femtio åren. Detta är verkligen skamligt! 
Harbour (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag skulle vilja göra det påpekande jag ämnade göra tidigare. Kunde jag först och främst få säga er att som politisk gruppsamordnare för det utskott som berörs mest av den nya proceduren för i morgon borde ni ha låtit mig tala tidigare. 
Jag hoppas att diskussionen om den inre marknaden för tjänster tas först och att vi har tillräckligt med tid. Förra torsdagen hade vi ett särskilt möte med föredraganden. Då skrev alla utskottsledamöter under en muntlig fråga. Det var inte i tid men vi vill ha detta uttalande i sin helhet. 
Den andra punkten är central och jag känner att jag hade full rätt att ta upp den när alla var här. Som ett antal kollegor har påpekat så måste uttalandet om direktivet om datorrelaterade uppfinningar också involvera rådet. Det som står på spel är att rådet nådde en överenskommelse i dag. Ni ignorerade fullständigt detta, herr talman. Ni angav inte huruvida rådet skulle stå till förfogande. Det var detta jag ville lägga fram för er. Samordnarna och de som har lång erfarenhet av diskussionen har detaljerad kunskap. Om ni tänker hindra dem från att kommentera procedurförändringar gör ni inte parlamentsledamöterna rättvisa när de diskuterar förändringar i föredragningslistan. 
Talmannen.
   – Tack så mycket, herr Harbour. Ni inser nog att förändringar av föredragningslistan alltid leder till konflikter och meningsskiljaktigheter. Jag måste behandla de önskemål som framförs av de politiska grupperna via deras talesmän. 
Titley (PSE ).
   – Herr talman! Parlamentet har ett mycket stolt förflutet när det gäller att stödja fredsprocessen i Nordirland och att stödja både den irländska och den brittiska regeringens försök att uppnå en varaktig lösning på svårigheterna där.
Både den irländska och den brittiska regeringens anser att det enda kvarstående hindret för fred är IRA:s brottslighet och paramilitära aktiviteter. Detta uttalande som togs emot med viss förvåning i IRA-kretsar. Händelserna de senaste månaderna – kuppen mot the Northern Bank, mordet på Robert McCartney, hotet mot vittnen, bevisen på penningtvätt – tyder emellertid på att det finns omfattande brottslighet som nu har blivit en väsentlig del av den nordirländska vardagen. 
Jag hoppas att parlamentet sänder ett budskap om stöd till båda regeringarna och talar om för alla parter att brottslighet inte har någon som helst plats i politisk aktivitet. Brottslighet håller folk fängslade, det befriar dem inte.
Schmitt, Pál (PPE-DE ).
   –För att Kroatien skall kunna bli associerad medlem har landet under de senaste åren genomdrivit långtgående reformer för att uppfylla Europeiska unionens politiska, ekonomiska och rättsliga krav, de så kallade Köpenhamnskriterierna. Rådet har visat sin erkänsla för dessa insatser, och tack vare dem fick Kroatien i december förra året status som associerad medlem och ett datum för inledande av anslutningsförhandlingar fastställdes. Men meningsskiljaktigheter om utlämnandet av general Gotovina har skapat osäkerhet om Kroatien verkligen kan inleda förhandlingarna. 
Under samtalen i Zagreb i förra veckan bör vårt utskott ha förvissat sig om att den kroatiska regeringen följer rådets beslut av den 17 december och helhjärtat samarbetar med Internationella krigsförbrytartribunalen. Det är ett faktum att 625 av Haagåklagarens 626 krav har uppfyllts, och jag vill framför allt be rådets ledamöter att de skall acceptera detta som ett helhjärtat samarbete. Det är inte passande för EU-utvidgningens historia att en tusen år gammal europeisk nations öde skall vara knutet till en enda man.
Tomczak (IND/DEM ).
    –  Mina damer och herrar! En verklig integration av folken i Europa kommer endast att vara möjlig med sanningen som grund. När man nyligen högtidlighöll minnet av den tragedi som drabbade offren i det tyska koncentrationslägret Auschwitz var det tydligt att inte alla finner denna sanning behaglig eller lätt att acceptera. I dag vill jag rikta ledamöternas uppmärksamhet mot vissa händelser som avsiktligt har strukits från vår moderna europeiska historia. För sextiofem år sedan fick den polska nationen uppleva ett fullskaligt angrepp från koalitionen mellan de två brottslingarna Hitler och Stalin. Syftet med denna koalition var att utplåna staten Polen och det polska folket och att underkuva Europa.
Den 10 april 1940 inledde de sovjetiska angriparna den inhumana verksamheten med att deportera polska familjer till Sibirien, Österns Golgata. Barn, kvinnor och gamla rycktes bort från sina hem mitt i den kallaste vintern och föstes samman i boskapslastbilar. Efter en resa under livshotande förhållanden som varade i flera veckor kom de fram till tvångsarbetslägren i det så kallade onda landet där temperaturerna kan sjunka så långt ned som till minus 40 ºC. För dem som överlevde resan väntade år av förödmjukelse, hunger, sjukdom och hemlängtan, och 1 500 000 oskyldiga människor deporterades på detta sätt bara därför att de var polacker. Sådana missgärningar fortsatte även efter krigsslutet när Polen styrdes av Sovjetunionen. De flesta av mina landsmän överlevde inte dessa folkmordsdeportationer. Mina europeiska kamrater! Känner ni till denna period i historien? Undervisar man barnen om den i de europeiska skolorna? Om vi vill bygga en fredlig framtid för våra folk måste vi stå på sanningens grund, både innan ... 
Guerreiro (GUE/NGL ).
   – Herr talman! Som ni nämnde blev i går, den 6 mars, en demonstration i Istanbul för att markera den internationella kvinnodagen brutalt nedslagen av den turkiska polisen och ett dussintals människor togs i fängsligt förvar.
Tyvärr är denna våldshandling inte någon isolerad händelse. Den 26 februari sköts en EMEP-aktivist, det turkiska arbetarpartiet. Jag vill uttrycka min solidaritet med era ord, herr talman, och jag vill be er fördöma sådana handlingar inför de turkiska myndigheterna och kräva att förövarna ställs till ansvar. 
Ribeiro e Castro (PPE-DE ).
   – Herr talman! Vi har hört att den kubanske utrikesministern skall besöka EU och att ni kommer att ta emot honom. Jag vet inte om detta är sant, men vi vill att detta bekräftas.
Om det är sant skulle det aldrig ens falla oss in att sparka ut honom, till skillnad från den kubanska regeringen som gjorde just detta med spanska och nederländska Europaparlamentariker för några månader sedan. Tvärtom anser vi att han bör tas emot och vi vill att han skall tas emot. Det finns tre saker som vi vill be er göra när detta besök väl har bekräftats, herr talman. Det första önskemålet är att ni till den kubanske utrikesministern vidarebefordrar den resolution som parlamentet antog den 17 november i fjol, en resolution som uttrycker parlamentets ståndpunkt i fråga om situationen i Kuba. För det andra, om ministern verkligen kommer hit kommer han utan någon inbjudan. Vi har ingenting emot detta, men vi har upprepade gånger inbjudit Oswaldo Payá Sardiñas, 2002 års Sacharovpristagare, att komma till parlamentet, och det är denna ministers regering – den kubanska regeringen – som inte har tillåtit honom att komma. Därför vill vi kraftfullt vädja om att ni skall understryka att vi vill att Oswaldo Payá skall få möjlighet att komma till parlamentet för att diskutera situationen i Kuba med oss.
Till sist, ett önskemål: Jag vill be dem att frige de politiska fångarna, att en gång för alla frige de politiska fångarna i Kuba och att utlysa en allmän amnesti, särskilt för alla dem som drabbades av vågen av förtryck i mars 2003.
Talmannen.
   – Tack så mycket, herr Ribeiro e Castro. Jag kommer faktiskt att ta emot den kubanske utrikesministern kl. 19.30 i morgon. Ni kan vara förvissad om att jag till fullo beaktar er begäran och jag kommer att framföra den till ministern.
Dührkop Dührkop (PSE ).
   – Herr talman! Jag vill ta upp ett manifest från 157 statsanställda skollärare i Baskien som har drabbats av ett dekret av den baskiska regeringen. Dekretet innebär att de kommer att förlora de arbeten som de har skött i över 15 år därför att de inte har uppnått en tillräckligt hög nivå i baskiska, som är ett officiellt språk vid sidan av spanska och det språk på vilket undervisningen i deras ämne bedrivs. De är offer för ett slags språklig diskriminering som ger politiska hänsynstaganden företräde framför yrkesmässiga meriter. De utsätts för diskriminering jämfört med andra grupper av lärare och andra offentliga förvaltningar. 
Det är beklagligt att den baskiska regeringen genom sin oförsonlighet tvingar bort dessa lärare från det baskiska offentliga systemet utan att erkänna det professionella arbete som de har utfört eller att erbjuda dem någon kompensationslösning. 
Samuelsen (ALDE ).
   – Herr talman! Tack för att ni har gett mig ordet. Jag vill ansluta mig till vad som har sagts om situationen i Turkiet. Förutom parlamentets avståndstagande, som talmannen har uttryckt, vill jag fråga om det finns några ytterligare initiativ som talmannen har övervägt att ta i detta sammanhang. Detta sagt eftersom parlamentet till största delen har varit positivt till Turkiets medlemskap – och vi för vår del är mycket positiva till Turkiets EU-medlemskap, som enligt vår mening innebär stora möjligheter – och det är otroligt viktigt att parlamentet också är först med att säga ifrån och protestera varje gång Turkiet uppenbart rör sig i fel riktning. Om talmannen kunde föreslå ytterligare initiativ skulle det vara till mycket stor hjälp. 
Mitchell (PPE-DE ).
   – Herr talman! För några få dagar sedan varnade läkare vid Världshälsoorganisationen för att världen löper stor risk att det virus som går under namnet fågelinfluensa utlöser en mänsklig influensapandemi. Dödligheten i viruset är för närvarande runt 72 procent. Om viruset skulle spridas bland människor skulle bokstavligt talat miljontals människor kunna dö i denna influensa.
Enligt Världshälsoorganisationens råd är en av de åtgärder regeringar kan vidta för att kämpa mot virusets spridning att lägga upp lager med vaccin. Italien och Frankrike rapporteras planera att lagra två miljoner vaccindoser var, medan Storbritannien har beslutat mot detta på grund av svårigheten att i förväg skapa ett effektiv antiviralt läkemedel mot ett muterande virus. Klaus Stöhr, chef för Världshälsoorganisationens globala influensaprogram, uttryckte sin oro i november förra året. Nu är det dags att fråga huruvida EU gör tillräckligt för att förbereda sig för en eventuell pandemi, och om inte, varför inte? 
Gröner (PSE ).
   – Herr talman! Miljoner människor runt om i världen uppmärksammar just nu Internationella kvinnodagen, och detta gäller även Turkiet där deras demonstration som vi har hört blev brutalt nedslagen. Jag tackar er för att ni har reagerat så snabbt och sänt rätt budskap. Vi måste se till att kvinnorna i Turkiet får sina demokratiska rättigheter, annars blir det ingenting av med landets anslutning. 
En annan sak jag vill nämna är att parlamentet i morgon kommer att diskutera resultaten av FN-konferensen ”Peking + 10”. Debatten börjar i morgon förmiddag med en muntlig fråga och omröstningen kommer att hållas vid middagstid. Ordföranden José Manuel Barroso har skickat ut inbjudningar till ett informationsutbyte med tio ledamöter i utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor som skall äga rum vid samma tid. Detta betraktar jag som en förolämpning och ingen av våra ledamöter bör delta i ett sådant möte som hålls här i parlamentet utan att någon hänsyn tas till omröstningen. Jag ber er klargöra för José Manuel Barroso att vi har vår uppgift att sköta här i plenum och det är här vi kommer att debattera kvinnors rättigheter. 
Chruszcz (IND/DEM ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! På egna vägnar och på organisationen ”Grönt initiativs” vägnar vill jag underrätta ledamöterna om den förstörelse som hotar miljön längs nedre Oderdalen mellan städerna Szczecin och Schwedt vid den polsk-tyska gränsen. Det finns planer på att bygga om kanalen i detta område eller med andra ord att göra den bredare och djupare. Det är mycket sannolikt att arbetet kommer att skada och förstöra den internationella naturparken vid nedre Oderdalen. Efter att ha sett planerna är jag övertygad om att denna ombyggda kanal kommer att förstöra de lokala torvmossarna och dessutom störa vattenflödet och förstöra naturliga häckningsplatser för fåglar. Jag är säker på att det i dag, i vår tid och här i parlamentet förvisso inte kommer att saknas människor som är villiga att kämpa för att skydda miljön mot förstörelse.
Karatzaferis (IND/DEM ).
   – Herr talman! Libanonfrågan finns med på föredragningslistan för denna vecka. Vi kommer att debattera tillbakadragandet av de syriska ockupationstrupperna från Libanon, efter ett beslut av säkerhetsrådet. Vi – i det civiliserade Europa – välkomnar detta, vi välkomnar det och det finns inte någon av oss som inte vill att ockupationsarmén skall lämna Libanon. 
Det finns emellertid också ett identiskt säkerhetsrådsbeslut om den turkiska ockupationsarmén i Cypern. Finns det ingen lyhördhet för detta ämne? Vi kan inte hävda att det finns två uppsättningar med normer. Vi i Europaparlamentet måste säga att vad som gäller för den syriska armén – som måste lämna Libanon – också bör gälla för den turkiska armén, som måste lämna Cypern. Det är ett identiskt beslut av samma råd, säkerhetsrådet. Om vi verkligen vill ha demokrati och likhet inför lagen måste vi därför uppmana den turkiska armén att lämna Cypern, på samma sätt som vi uppmanar den syriska armén att lämna Libanon.
Iturgaiz Angulo (PPE-DE ).
   – Herr talman! I likhet med Bárbara Dührkop Dührkop vill jag här i parlamentet fördöma att 157 lärare i Baskien, 157 arbetstagare med mer än 15 års yrkes- och utbildningserfarenhet kanske kommer att förlora sina arbeten av språkliga skäl, därför att de inte talar ett särskilt språk.
Den baskiska regeringen, under ledning av Juan José Ibarretxe, vill diskriminera, marginalisera och utestänga dessa baskiska lärare från förvaltningen. Detta är ett skandalöst fall av apartheid på språkets och utbildningens område som strider mot den spanska konstitutionen, Gernika-statuten, fördraget om upprättande av en konstitution för Europa och stadgan om de mänskliga rättigheterna, eftersom rätten till arbete är en mänsklig rättighet och dessa lärare kommer att fråntas denna rätt genom ett nationalistiskt dekret, trots sin yrkeserfarenhet på utbildningsområdet. 
Vad den baskiska regeringen gör, mina damer och herrar, följer inte några kriterier för utbildning och akademisk kompetens, utan de ideologiska, politiska, främlingsfientliga och exkluderande kriterierna i Ibarretxe-planen. Frihetens, solidaritetens och jämlikhetens EU måste därför se till att sådana beklagliga fall som detta inte inträffar igen i någon del av EU.
Gomes (PSE ).
   – Herr talman! Jag vill lovorda er för att ni så snabbt har tagit ställning till de sorgliga händelser i Turkiet som vi såg på TV i går, då en demonstration för att markera Internationella kvinnodagen slogs ned på ett sätt som både var ytterst brutalt och oförenligt med Turkiets åtaganden efter landets ansökan om EU-medlemskap och med Europaparlamentets och EU-institutionernas beslut om att inleda förhandlingar. 
Herr talman! Ni krävde sanktioner som skulle statuera ett exempel och dessa sanktioner kräver att inte bara förövarna av denna brutalitet utan också de som gav order om den ställs till ansvar. Att bekämpa straffrihet är en viktig faktor i främjandet av mänskliga rättigheter och straffriheten är mycket utbredd i Turkiet. Detta kunde man se nyligen när det kurdiska barnet Ugur Kaymaz dog och dödsfallet tystades ned av den turkiska polisen. Kommissionen och rådet måste också sända ett tydligt budskap till Turkiet att detta är oförenligt med landets åtaganden i samband med anslutningsförhandlingarna med EU och att respekt för mänskliga rättigheter inte bara innebär att ändra lagen utan också att förverkliga denna respekt. 
Talmannen.
   – Tack så mycket, fru Gomes. Ni har nog noterat att jag i presidiets inledningsanförande tog upp denna fråga och det pressmeddelande som jag har sänt ut på alla parlamentsledamöters vägnar. 
Agnoletto (GUE/NGL ).
   – Herr talman! I ert inledningsanförande påminde ni om Nicola Caliparis död, men jag skulle snarare kalla det mordet på Nicola Calipari. José Manuel Barroso gjorde för några minuter sedan ett uttalande i vilket han beskriver det som har inträffat som en olycklig incident. Jag vet inte om kommissionen har någon information som ännu inte har offentliggjorts som gör det möjligt för honom att påstå att det var en olycklig incident och inte någonting allvarligare. 
För ungefär en timme sedan läckte CNN, åberopande källor i Pentagon, ut den slutsats som Förenta staternas undersökningskommission har kommit fram till, nämligen att det helt enkelt var ett missförstånd mellan de italienska och amerikanska myndigheterna om meddelandet att fordonen skulle kunna passera. 
Jag vill ansluta mig till ”Journalister utan gränsers” krav att FN skall tillsätta en undersökningskommission, och jag uppmanar kommissionen och rådet att stödja deras krav. Dessutom begär jag att denna fråga skall tas upp när Europeiska unionen diskuterar de transatlantiska förbindelserna, eftersom vi, EU, har ett särskilt ansvar här. 
Wallis (ALDE ).
   – Herr talman! Som redan har nämnts firar vi denna vecka Internationella kvinnodagen, men jag hoppas också att parlamentet under denna vecka tar sig tid att hjälpa till att höja medvetenheten om en sjukdom som berör mer än 14 miljoner kvinnor i Europa: endometrios. Denna vecka är också Veckan för medvetenhet om endometrios. Jag vet att vi blir trötta på veckor för det här och veckor för det där, men det här hemska sjukdomen talas det för lite om och den avfärdas ofta. Genomsnittstiden för diagnos ökar: den ligger nu på nio år. Den berör 14 miljoner kvinnor i Europa. 
För denna sjukdom finns ännu ingen känd orsak och inget botemedel. Den förstör liv och familjer. Om inget annat får oss att tänka, så kanske det faktum att mer än 30 miljarder euro varje år går förlorade för vår ekonomi, kan få oss att tänka. En skriven förklaring kommer att finnas tillgänglig senare denna vecka. Jag hoppas att kollegor kommer att ta tillfället i akt att skriva under den och stödja höjandet av medvetenheten om denna fruktansvärda sjukdom. 
Bowis (PPE-DE ).
   – Herr talman! Medan jag uttrycker mitt stöd för den senaste punkten önskar jag också framhålla de saker Gay Mitchell sade. Världshälsoorganisationen har utfärdat en av sina skarpaste varningar någonsin om en hotande influensapandemi. Den kommer sannolikt att få en omfattning som inte har setts sedan 1917, och ändå förblir parlamentet stumt. Vi bad att denna fråga skulle föras upp på föredragningslistan för sammanträdet i utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet; den är inte på föredragningslistan den här veckan. Vi bad att den skulle föras upp på föredragningslistan till kammaren; den är inte på föredragningslistan den här veckan. 
Förenta staterna agerade för sex månader sedan. Medlemsstaterna börjar nu vidta vad som är otillräckliga åtgärder. Herr talman, kommer ni att skriva till kommissionen och begära en lägesrapport om de åtgärder som vidtas av kommissionen och medlemsstaterna, och bifoga svaret till protokollet för detta sammanträde? Kan ni genom er och min försorg dessutom se till att kommissionen pressas att göra ett uttalande nästa gång parlamentet sammanträder i kammaren?
Talmannen.
   – Tack, herr Bowis. Jag har noga noterat er begäran. Vi kommer att behandla den.
Swoboda (PSE ).
   – Herr talman! Jag vill uppmärksamma er på en annan händelse i Turkiet. Det har uppgetts i pressen att den turkiske utrikesministern Abdullah Gül har varit kritisk mot Europeiska kommissionens representant Otto Kretschmer och att han faktiskt har föraktat den kritik som Otto Kretschmer nyligen har framfört. Eftersom jag är en av dem som röstade för inledandet av förhandlingar med Turkiet och fortfarande har samma uppfattning anser jag att det är synnerligen olämpligt att Abdullah Gül uttrycker förakt mot en person som Otto Kretschmer som är mycket lugn och balanserad. Låt kommissionen få veta att vi helt ställer oss bakom Otto Kretschmer i den berättigade kritik som han har riktat mot Turkiet. Trots att vi stöder inledandet av förhandlingar med Turkiet är Abdullah Güls agerande nyligen oacceptabelt. 
Gebhardt (PSE ).
   – Herr talman! I anslutning till vad Malcolm Harbour sade tidigare vill jag ta tillfället i akt och tydligt säga att jag anser att parlamentet visade stor klokhet tidigare genom att besluta att vi skulle diskutera både direktivet om patentbarhet av mjukvara och tjänstedirektivet i morgon kväll. I min egenskap av föredragande för tjänstedirektivet vill jag också tydligt säga att jag anser det oacceptabelt att detta direktiv används för att utesluta annan lagstiftning av Europaparlamentet som är lika viktig. Eftersom detta är någonting som jag varken kan eller vill acceptera har vår grupp avstått från att rösta. 
Szent-Iványi (ALDE ).
   – Herr talman! Vi har blivit vana att få dåliga och alarmerande nyheter från Ryssland. Jag har en till händelse att lägga till den långa listan av dåliga nyheter. Det finsk-ugriska marifolket utstår för närvarande svår diskriminering. Marifolket lever i en självstyrande republik i den Ryska federationen. Nyligen har angrepp, misshandel och mord rapporterats. Måltavlorna är journalister och oppositionsledare som Jelena Rogatjeva och Vladimir Kozlov. Vad som är mest motbjudande är att den regionala ledningen, styrd av en Moskvafödd politiker, är overksam och helt likgiltig inför dessa allvarliga kränkningar av de mänskliga rättigheterna. 
Jag uppmanar Europaparlamentet att protestera mot dessa kränkningar och att uppmana Rysslands regionala ledning att stoppa kränkningarna av de mänskliga rättigheterna. 
Nicholson (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag skulle vilja fästa parlamentets uppmärksamhet på familjen McCartney i Belfast och hylla den styrka de har visat i sitt svar på det nyligen inträffade mordet på deras bror och son. Många av oss har rörts av denna familjs styrka. Detta mord måste fördömas av alla rättänkande människor. Det är inte tillräckligt för Sínn Fein och IRA att säga att det kommer att be om ursäkt eller lämna ut en eller fem personer. Var och en som är skyldig till detta angrepp bör lämnas ut till ordningsmakten i Belfast. Det finns inget annat sätt att göra detta på. Man kan inte ha en halv lag, man kan inte be om ursäkt för lagen. Lagen är lagen. Som parlament och som människor är detta något som vi måste erkänna. 
Jag ber er enträget att utöva maximala påtryckningar för att visa att parlamentet är helt emot de pågående angreppen och morden. Jag har lidit alldeles för mycket av detta i min egen valkrets. Tack och lov är saker och ting mycket bättre nu. 
Claeys (NI ).
   – Herr talman! Höjdpunkten vid öppnandet av det så kallade parlamentet i kommunistiska Kina var tillkännagivandet av omröstningen om en antiseparatistlag som i själva verket innebär ett hot mot Taiwan, och – som vi alla vet – har varit ett demokratiskt land, i praktiken självständigt sedan 1941. Samtidigt tillkännagav kommunistregimen en ökning av militärutgifterna med 12,6 procent. Det är svårt att se dessa båda fakta helt isolerade från varandra. 
Så dags förbereder sig Europeiska rådet för att upphäva vapenembargot mot Kina, ett beslut som är fullständigt oacceptabelt om EU vill behålla sin trovärdighet i fråga om mänskliga rättigheter i världen. Därför är det önskvärt att parlamentet sänder ett starkt budskap för bibehållande av vapenembargot och mot den så kallade Folkrepubliken Kinas hot att angripa det demokratiska Taiwan. 
Corbey (PSE ).
   – I Leeuwarden i Friesland pågår en strejk bland 30 arbetstagare vid företaget Atoglas som protesterar mot det franska moderbolaget Total Fina Elfs planer att stänga företaget. Atoglas är ett framgångsrikt och nyskapande företag, som oberoende experter har förutspått en lönsam framtid. Fabriksrådet stöder helt denna uppfattning och vill undvika en stängning, men den franska företagsledningen vill stänga företaget i alla fall. 
Jag kan inte förstå att Total Fina Elf inte lyssnar på fabriksrådets argument. Total Fina framställer sig självt som ett socialt ansvarstagande företag. Företaget borde åtminstone lyssna på vad fabriksrådet har att säga. Jag förstår inte heller att Total Fina är blint för den nyskapande verksamhet som äger rum i Friesland, och eftersom det i den europeiska konstitutionen uttryckligen sägs att regional sammanhållning och solidaritet mellan medlemsstaterna är ett gemensamt mål kan vi också förvänta oss att franska företag skall tänka på den regionala utvecklingen i Nederländerna. De strejkande i Friesland vill värna om detta europeiska mål och vädjar till Total Fina att inte stänga Atoglas. Jag vill uppmana mina kolleger i Europaparlamentet att stödja de strejkande i Friesland. 
Brepoels (PPE-DE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Det gläder mig att ni och många andra redan har uppmärksammat det sätt på vilket gårdagens kvinnomarsch i Istanbul upplöstes, men också de andra allvarliga oegentligheterna i Turkiet. Parlamentet kan inte nog kraftigt protestera mot detta. 
Dessa kvinnor hade under gårdagen personlig och direkt erfarenhet av den turkiska regeringens ganska nonchalanta inställning till respekten för mänskliga rättigheter. Men, nåväl, kommissionsledamot Olli Rehn som är ansvarig för utvidgningen och som i dag inleder sitt första officiella besök i Turkiet för att förbereda inledandet av anslutningsförhandlingarna bör nu inse att sådana våldshandlingar verkligen betyder något. 
Denna situation visar att det i det verkliga livet ännu inte finns särskilt många spår av de många reformer som finns på papperet, att många reformer när det gäller minoriteternas rättigheter – till exempel kurdernas – fullständigt har gått i stå och att vi här i parlamentet måste följa utvecklingen noga under de närmaste månaderna.
Tabajdi (PSE ).
   – Herr talman! När det gäller budgetplanen är situationen ytterst oroväckande på en rad områden, särskilt i fråga om landsbygdsutveckling och miljöskydd. ”Mer Europa” kan uppenbarligen inte uppnås med mindre pengar. De ekonomiska resurserna för 2007–2013 är uppenbart otillräckliga, men budgetrestriktioner påverkar de femton och de tio nya medlemsstaterna på olika sätt. 
För oss skulle bidragen till landsbygdsutveckling göra det möjligt att i viss utsträckning kompensera de allvarligt diskriminerande åtgärder som beslutades vid toppmötet i Köpenhamn och som innebär att de små jordbrukarna i de tio nya medlemsstaterna bara får 25 procent av det direkta stödet. För oss fanns det ett hopp om kompensation. Detta var den så starkt lovprisade landsbygdsutvecklingen som har sagts vara en prioritet för Europeiska unionen när det gäller jordbruket. Men resurserna verkar uppenbarligen vara begränsade. 
Jag vill be kommissionen att se till att resurserna till förmån för de minst utvecklade regionerna inte minskas. 
Dillen (NI ).
   – Herr talman! Upplysningsfilosofen Voltaire sade en gång att även om han kanske inte delade din åsikt skulle han kämpa med näbbar och klor för din rätt att framföra den. Vi som tror att vi värnar om mänskliga rättigheter runt om i världen bortser tyvärr ibland från att vi bör sörja för ordningen i vårt eget parlament. Gud vet att jag med mina politiska idéer inte kan komma överens med Londons borgmästare eller med den franske komikern Dieudonné, men jag kommer aldrig att hindra dem att säga vad de nyligen har sagt. Men oavsett var vi befinner oss på den politiska skalan bör vi med förenade krafter uttrycka vår indignation över det sätt på vilket Torquemadas vid universitetet i Lyon har offrat en ledamot av Europaparlamentet, Bruno Gollnisch, på den politiska korrekthetens altare, helt enkelt på grund av en opassande åsikt. Även om er åsikt kanske är diametralt motsatt hans har han aldrig missbrukat sin professorstjänst eller sin ställning som expert på Japan för att vinna politiska fördelar och, utanför universitetet, bör han ha rätt att säga vad han vill. Det som hände i Lyon i dag är skamligt. 
Talmannen.
   – Vi måste avsluta enminutsanförandena.
Många ledamöter, däribland jag själv, är missnöjda med förfarandet att få ordet genom att fånga talmannens uppmärksamhet. Jag förstår alla dem som begär ordet, men alla kan inte få tala. Vi måste försöka finna ett förfarande som vi alla är betydligt mer nöjda med.
Jag förstår allas synpunkter men jag har en halvtimme och jag försöker vara rättvis när jag fördelar ordet. Jag vet att allt fler är arga på talmannen efter varje sammanträde. 
Vi måste 
hitta ett förfarande som garanterar att dessa anföranden kan äga rum på ett sätt som är mer acceptabelt för alla. 
Maaten (ALDE ).
   – Även om jag har tagit upp frågan om de europeiska fångarna i Thailand ett antal gånger tvingar de nederländska fångarnas svåra situation mig att ta upp frågan igen. Rien Parlevliet är allvarligt sjuk och Li Yang och Eddy Tang, båda från Rotterdam, är i dåligt skick, men dessutom vill jag återigen särskilt rikta uppmärksamheten mot Machiel Kuijts rättsfall. Han greps och friades i april 1997, sex och ett halvt år senare blev han plötsligt dömd till livstids fängelse av en appellationsdomstol och nu väntar han på kassationsdomstolens utslag. I samband med det nederländska kungabesöket i Thailand i januari 2004 lovade man att utslaget skulle komma före sommaren, och sedan dess har vi inte hört någonting från Högsta domstolen. Vi blir förda bakom ljuset av Thailands rättsliga myndigheter och denna förolämpande behandling får inte fortsätta längre. Även om konsulära frågor hör till medlemsstaternas kompetensområde ställer jag mig uppriktigt frågan om EU kan tillåta att unionsmedborgarnas rättigheter nonchaleras i denna utsträckning. Det är bra att kommissionen följer dessa frågor, men rådet och den höge representanten har också en roll att spela i detta. 
Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är ett betänkande (A6-0032/2005) av Alain Lipietz, för utskottet för ekonomi och valutafrågor om Europeiska investeringsbankens verksamhetsberättelse 2003 [2004/2187(INI)]. 
Lipietz (Verts/ALE ),
   Herr talman! Det är exakt fem år sedan som Europaparlamentet inledde sin dialog med Europeiska investeringsbanken med ett eget initiativbetänkande. Jag var er föredragande redan för fem år sedan och kan därför vittna om de särskilda framsteg som gjorts under dessa fem år när det gäller kvaliteten på dialogen mellan Europeiska investeringsbanken och Europaparlamentet, kvaliteten på dialogen med det civila samhället och anpassningen av Europeiska investeringsbankens policy med de uppgifter som den tilldelats sedan EU bildades. 
Jag vill därför inleda med att uttrycka den djupa tacksamhet som alla vi känner som redan var med vid förra mandatperioden och som förhoppningsvis alla de känner som nu kommer att visa intresse för Europeiska investeringsbankens arbete och bidrag till genomförandet av EU-politiken. Varma gratulationer och tack även till EIB:s direktionsledamöter som vi förde denna dialog med. 
Det har varit en krävande och innehållsrik dialog med äkta engagemang från båda sidor. Vi har ändrat vår syn på EIB och EIB har ändrat sin egen syn på sitt ansvar. 
Jag vill därför utnyttja de få minuter som jag har tilldelats för att sammanfatta det enhälligt antagna betänkandet från utskottet för ekonomi och valutafrågor och understryka de fem mest framträdande punkterna i vårt betänkande.
För det första kan vi inte längre nöja oss med att tala om Lissabon och Göteborg. Vi måste nu försöka göra framsteg med att förtydliga målen. EIB erkänner att banken finns till för att bistå EU:s politik. Den måste fastställa kvantitativa utvärderingskriterier i samråd med parlamentet. 
För det andra var vi i Europaparlamentet bland dem som starkast krävde att Europeiska investeringsbanken skulle bevilja lån till små och medelstora företag. Detta kan dock endast göras med hjälp av globala lån som beviljas bankerna och sedan fördelar bankerna krediterna. I detta fall riskerar vi att förlora förmågan att kontrollera att dessa lån är förenliga med EU:s mål och vi måste hitta ett sätt att kontrollera vart dessa globala lån har gått, i efterhand naturligtvis. 
För det tredje måste det vara möjligt att bevilja dessa mikrokrediter till ett område som är mycket viktigt i ett samhälle som är både en kunskapsbaserad och även en åldrande ekonomi. Jag talar om företag i den tredje sektorn som hjälper enskilda individer och familjer. 
Det fjärde problemet är att en eventuell konflikt uppstod under utfrågningen vi hade. Europeiska investeringsbanken gör stora ansträngningar för att erbjuda billiga långfristiga lån till lokala och regionala myndigheter. Hur attraktiva dessa lån än är passerar de dock uppenbarligen gränsen för vad stabilitets- och tillväxtpakten tillåter. Tendensen att komma runt detta problem genom att bevilja statligt garanterade lån till privata företag medför naturligtvis en risk att det hamnar utanför balansräkningen. Vi föreslår att Europeiska investeringsbanken tar efter Europeiska centralbanken och inför etiska regler.
Slutligen, min sista punkt: i den första versionen av mitt betänkande noterade vi den kritik som uttrycktes inom vissa delar av pressen, händelsevis huvudsakligen utanför EU, och som hade att göra med eventuella intressekonflikter där chefer inom EIB:s högsta ledning var inblandade på grund av deras tidigare aktiviteter i toppen av stora privata företag som skulle kunna dra fördel av lån från EIB. Sedan dess har EIB skickat oss en hel rad interna regler som införts för att undvika den typen av intressekonflikter eller i alla fall uppmärksamma dem genom att handskas med dem innan de uppstår. Därför har jag lagt fram ett ändringsförslag som jag förmodar har tagits upp av alla gruppsamordnare eller skuggföredraganden där jag tackar Europeiska investeringsbanken och noterar de detaljer som den har lämnat efter vår omröstning i utskottet för ekonomi och valutafrågor. 

Piebalgs,
   . – Herr talman! Kommissionen välkomnar Europaparlamentets betänkande om Europeiska investeringsbankens (EIB) årsrapport för 2003 och uppmanar EIB-gruppen och parlamentet att fortsätta den pågående dialog som har utvecklats över de återkommande årsrapporterna. 
Kommissionen arbetar mer och mer nära EIB-gruppen i en lång rad frågor, både inom och utanför EU. Som en bank, måste EIB ta pulsen på den europeiska politiska utvecklingen och reagera när det behövs. 
Inom unionen har EIB en väldigt viktig roll att spela när det gäller att driva på Lissabonmålen och den europeiska handlingsplanen för tillväxt. Precis som i parlamentets betänkande skulle jag vilja lyfta fram initiativet Innovation 2010, vilket stödjer innovation och forskning och utveckling samt infrastrukturinrättningen transeuropeiskt nät (TEN), som finansierar TEN-projekt. Bankens långa erfarenhet av infrastrukturprojekt, och därför dess förmåga att erbjuda expertråd, kan och bör tillföra värde utöver de finansiella fördelar som dess lån ger. Jag välkomnar speciellt EIB:s miljöaktiviteter, särskilt dess ökade utlåning till projekt för förnybar energi. 
Utanför unionen har Europeiska investeringsbanken utökat sin verksamhet med nuvarande partner och också tagit sig an nya partner. Jag skulle särskilt vilja lyfta fram bankens arbete i partnerländerna i Medelhavsområdet, där aktiviteter under inrättningen för investering och partnerskap för Europa–Medelhavsområdet (FEMIP) har växt från år till år. Som parlamentet har noterat kommer vi att behöva garantera att bankens framtida externa aktiviteter är säkert förankrade inom ramen för gemenskapens politik för yttre förbindelser. Vi kommer att ta hänsyn till detta under arbetet med att utveckla nästa uppsättning yttre utlåningsmandat, som måste var på plats från och med 2007. 
I parlamentets betänkande föreslås att tillsynsregler fastställs för att garantera att EIB-lån inte äventyrar hållbarheten i medlemsstaternas statsskuld. Jag skulle vilja framhålla att det existerande ramverket i stabilitets- och tillväxtpakten utgör en detaljerad och kraftfull mekanism för att garantera att medlemsstaternas upplåning genomförs på ett hållbart sätt. Ni skall naturligtvis vara medvetna om att vi försöker stärka pakten ytterligare. Bland de översynsfaktorer för pakten som har diskuterats finns behovet av att öka fokuset på långsiktiga aspekter på offentliga finanser och att ta alltmer hänsyn till sådana regeringsrisker som kan leda till ökade skulder i framtiden. Speciellt för offentlig–privata partnerskap har kommissionen tillhandahållit mer detaljerad statistisk vägledning för att registrera dem i stadsbudgetar och har betonat vikten av att visa att de ger valuta för pengarna.
Kommissionen uttrycker sin erkänsla för det goda arbete som EIB har gjort under senare år för att förbättra sin öppenhet och företagsstyrning. Den nya EIB-förklaringen om företagsstyrning utgör en användbar sammanfattning av EIB:s politik för en rad aspekter på företagsstyrning. Kommissionen uppmuntrar EIB att lyssna noga på de kommentarer man får under det kommande offentliga samrådsförfarandet om dess informationspolitik. 
Sammanfattningsvis välkomnar kommissionen parlamentets betänkande och hoppas att den fruktsamma politiska dialogen mellan Europeiska investeringsbanken och parlamentet kommer att fortsätta. 
Wortmann-Kool,
   . – Herr talman! Jag vill tacka Alain Lipietz för hans betänkande, eftersom det är väl avvägt och samtidigt positivt till EIB:s resultat. Detta är helt berättigat eftersom EIB, jämfört med tidigare år, har gjort vissa positiva framsteg, särskilt när det gäller öppenhet och insyn. Jag vill också, på Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokraters vägnar, gratulera EIB och framför allt dess ordförande, Philippe Maystadt, även om vi erkänner att vissa ändringar måste göras i fråga om tillsyn. 
Frågan om EIB:s tillsyn är därför – och med god anledning – ett av huvudämnena i årsrapporten och dessvärre något man ännu inte har hittat en lämplig lösning på. Frågan är hur tillsynen kan garanteras på bästa sätt i framtiden. Jag vill be EIB och kommissionen att framföra en ståndpunkt om tillsyn i nästa årsrapport. Är detta möjligt? 
Jag vill nu gå vidare till målen. Betoningen bör verkligen ligga på den roll EIB kan spela i Lissabonstrategin för att stärka innovation såväl som forskning och utveckling. Större samverkan mellan EIB:s och kommissionens program kan hjälpa avsevärt, liksom samfinansiering från kommissionens program för projekt, exempelvis inom ramen för initiativet Innovation 2010, men också vice versa. Om kommissionen har godkänt projekt och det krävs samfinansiering vore det bra om EIB kunde bidra ekonomiskt. Jag vill därför be EIB att utveckla ett lämpligt instrument för detta så att exempelvis företag snabbare kan delta i program som CRAFT och kollektiv forskning. 
Små och medelstora företag måste få en ännu större roll när det gäller användandet av lån, för skillnaderna mellan medlemsstaterna är stora. Jag vill därför uppmana EIB att under främjandet direkt involvera de små och medelstora företagen och inte främja krediter enbart via banker i medlemsstaterna eftersom det verkar finnas alltför många skillnader mellan medlemsstaterna, särskilt mellan de nya. Jag vill än en gång gratulera er och vi stöder gladeligen Alain Lipietz betänkande i morgondagens omröstning. 
dos Santos,
   – Herr talman! Även om jag anser att vi är ganska eniga om detta betänkande får det inte hindra oss från att granska vissa nyckelfrågor som överskrider betänkandet och Europeiska investeringsbankens (EIB) aktiviteter. 
Det goda samarbetet mellan parlamentet och EIB under de senaste fem åren har nämnts i debatten. Som vi vet – och det nämns i betänkandet – har EIB funnits länge, ända sedan gemenskapen grundades. Ändå har den bara samarbetat med parlamentet i fem års tid och detta samarbete, såsom föredraganden nämnde, har varit mycket fruktbart och lett till några mycket betydande framsteg. 
Jag menar därför att denna ganska framgångsrika historia är värd beröm eftersom EIB är en av Europas största finansinstitut, grundat av medlemsstaterna i syfte att finansiera investeringar och den politik som behövs för att genomföra huvudmålen i fördragen, antingen direkt eller genom privat lånefinansiering. 
Detta framkommer tydligt i det framlagda betänkandet. Bankens aktiviteter framställs i helt positiv dager och man erkänner att ju mer den deltar i dialog med parlamentet, desto mer effektiva och öppna för insyn blir dess verksamhet. Det måste därför erkännas att bankens verksamhet gradvis har anpassats till den europeiska ekonomins verklighet och att banken har lyckats med denna anpassning samtidigt som man till fullo har rättat sig efter det ursprungliga avtalet. Därför är det lätt att identifiera ett antal principer, regler eller förslag, om man så föredrar, som banken bör följa för att förbättra sin verksamhet och som kommer att underlätta förståelsen för dess aktiviteter och därmed utan tvekan hjälpa den att förbättra sitt arbete i framtiden. 
Den första av dessa tankar är att banken kan och måste spela en alltmer framträdande roll i utvecklingen av den europeiska ekonomin, speciellt under lågkonjunkturer, och inrikta sina resurser och mål på ekonomisk tillväxt och sammanhållning. Den andra principen är att EIB bör spela en viktig roll i att mångdubbla mobiliseringen av privata eller nästan offentliga medel och uppmuntra inblandandet av alla ekonomiska aktörer med acceptabla risknivåer, antingen genom riskkapitalverksamhet eller genom att ge garantier. Den tredje tanken är att banken måste utvärdera hur dess policy verkligen bidrar till Lissabonstrategin, vilket betyder att banken måste kvantifiera sina handlingsresultat och omedelbart redovisa dessa resultat för allmänheten. Den fjärde principen är att bankens aktiviteter bör ha en tydlig och kvantifierbar effekt på skapandet av arbetstillfällen och en positiv påverkan på det ekonomiska klimat som hindrar små och medelstora företag att utvecklas till fullo. Eftersom banken måste stödja den europeiska ekonomin som helhet är den femte tanken att vetenskaplig forskning och högteknologiska industrier särskilt måste betonas. Den sjätte principen är att allt detta är helt förenligt med EIB:s starka engagemang för öppenhet och ansvarsskyldighet, något som allmänheten kräver och som har befästs i samråd med parlamentet. 
Herr talman! Alain Lipietz har lagt fram ett mycket klokt ursprungligt förslag som förbereder grundarbetet för ett slutgiltigt betänkande av hög kvalitet och ett brett samförstånd och som, enligt min åsikt, förtjänar kammarens stöd. 
In ’t Veld,
   . – Herr talman! Det är uppenbart att det råder en ganska stor enighet i detta ämne så jag vill först och främst tacka föredraganden för ett gediget betänkande som har stöd från alla håll. Vi står utan vidare bakom den positiva kurs som Europeiska investeringsbanken har hållit nu under några års tid. 
Flera ledamöter har redan kommenterat att EIB är policyinriktad och bidrar till att uppnå EU:s mål som fastställts i Lissabon och Göteborg och på andra håll. Detta är något vi stöder helhjärtat. Jag vill dock understryka att EIB måste bevara sin oberoende ställning och fokusera på områden där den har ett mervärde. EIB måste framför allt hjälpa till med att driva på utvecklingen.
Jag vill också fästa er uppmärksamhet på några mindre saker. Självfallet måste EIB:s aktiviteter vara konsekventa och inte underminera varandra. Sålunda bör man å ena sidan välkomna att ökade resurser anslås för miljöprojekt, som exempelvis innefattar förnybara energikällor. Detta är utmärkt men vi måste försäkra oss om att andra projekt som är skadliga för miljön inte finansieras samtidigt, för den ena insatsen skulle slå ut den andra. 
Flera ledamöter har redan understrukit vikten av små och medelstora företag när det gäller att skapa arbetstillfällen i Europa. Jag håller helt med och vill i sammanhanget uppmana EIB att satsa på innovation. En mindre detalj och något jag själv är nöjd med är att Mikrokreditåret nämns och på den internationella kvinnodagen kan det vara värt att tillägga att investeringar i små företag som drivs av kvinnor har visat sig vara särskilt lönsamt i andra delar av världen. Detta är något vi bör ta upp. 
Slutligen, och som några ledamöter redan har påpekat, har goda framsteg gjorts inom områdena för öppenhet och företagsstyrning. Det återstår dock några kritiska anmärkningar, såsom den kritik som framförts av Bank Watch och, faktiskt, av föredraganden. Jag kan bara råda EIB att ta denna kritik på allvar och fortsätta på denna positiva bana. Om så är fallet kommer vi att ha ännu större anledning att lovorda EIB nästa år. 
Seppänen,
   . – Herr talman! Jag är föredragande för Europeiska investeringsbankens lån och garantier i budgetutskottet och vill därför presentera vårt utskotts åsikt i denna fråga. 
EIB:s krediter är ett enkelt sätt att bistå den ekonomiska utvecklingen i länder utanför EU. Med det målet i sikte överför vi varje år medel från EU:s budget till en särskild garantifond som tjänar som garanti för EIB i händelse av nödlidande lån. Detta har inträffat ytterst sällan. Därför finns det grunder för att sänka den del av EIB:s lån som EU garanterar genom garantifonden. Europeiska investeringsbanken ber inte ens själv om hundraprocentiga garantier för alla de lån som den beviljar. Det skulle dessutom också finnas grunder för att sänka det procenttal som överföringen av medel från EU:s budget till garantifonden baseras på. Om vi införde dessa förändringar skulle vi kunna öka den del av EIB:s lån som kan kallas utvecklingsbistånd till länder utanför EU. Vi förväntar oss att kommissionen föreslår ett ändringsförslag om villkoren för användandet av garantifonden och jag vill be ordföranden i Europeiska investeringsbanken, Philippe Maystadt, att på bankens vägnar bekräfta att dessa förändringar kan rättfärdigas och att banken inte skulle ha något emot dem. 
När det globala sanktionerandet för att bevilja lån senast ändrades till följd av EU:s utvidgning fick inte EU:s grannregioner i norr och öst lika behandling. Banken lånade i stället ut mer till Medelhavsområdet, under inflytande av vissa länder i söder. Denna situation bör rättas till i framtiden. Vi kan inte acceptera en situation där medlemsstaterna inte behandlar alla EU:s grannregioner opartiskt utan i stället försöker att favorisera sina egna grannar. Europeiska investeringsbanken bör också göra det möjligt för alla EU:s grannar att få krediter i det avseendet. 
Blokland,
   . – Herr talman! Jag vill först och främst tacka Alain Lipietz för hans betänkande om Europeiska investeringsbankens verksamhet. Vi såg förra året i utskottet för ekonomi och valutafrågor, med Mónica Ridruejos förslag till betänkande, att det inte är lätt att utarbeta ett betänkande om EIB:s verksamhet. Att dra reflekterandet över EU:s institutioner till sådana ytterligheter är inte produktivt och det gör ingen rättvisa åt den situation som institutionen måste arbeta i. Det kortfattade betänkande som vi diskuterar i dag är dock väl avvägt och jag vill ge några kommentarer om det. 
Jag anser att det är synd att Alain Lipietz betänkande saknar fokus på de följder som beviljandet av krediter får på miljön. EIB:s miljörapport är enligt min åsikt för begränsad. Beviljandet av krediter till företag måste också bedömas med hänsyn till konsekvenserna för miljön och därför vill jag argumentera för att man inkluderar en miljökonsekvensbeskrivning i kreditbedömningen. Föredraganden gör rätt i att i paragraf 20 dra slutsatsen att större uppmärksamhet bör fästas vid att förbättra den granskning som EIB är föremål för. Förutom att bedöma krediter och de villkor som krävs för ett beviljande bör EIB:s organisation också bedömas. Man bör ta upp frågor om organisationens effektivitet och hur medel som har spenderats redovisas. EIB är en finansinstitution som har inrättats enligt fördraget och bör därför också vara föremål för granskning av Europeiska revisionsrätten. Goda förbindelser med revisionsrätten och OLAF kan bidra till ett ökat förtroende. 
För det tredje vill jag uppmärksamma de etiska aspekterna med beviljandet av krediter. Är de krediter som beviljas av EIB förenliga med de etiska regler som vi här i kammaren försvarar? Jag tänker på exempel som finansiering av vetenskaplig forskning och investeringar i teknisk utveckling. Beviljas krediter för forskning och utveckling som det inte finns något politiskt eller moraliskt stöd för i parlamentet? Jag hoppas få svar på dessa frågor under denna debatt.
Slutligen välkomnar vi särskilt hänvisningen till mikrokrediter i paragraf 6. När småskaliga initiativ stöttas är det möjligt att ge en skräddarsydd service till kunder och det är tacksamt att se att detta instrument får det erkännande som det är värt. I detta avseende vill jag uppmana till att man betonar kvaliteten i själva projekten och de beviljade krediterna. Den plötsliga ökningen av denna typ av krediter innebär en risk att projektens och krediternas kvalitet inte ifrågasätts i tillräcklig utsträckning. Eftersom man noga bör tänka igenom vilka projekt som är antagbara vill jag uppmana till en bestämd strategi som innefattar samarbete med institutioner som har erfarenhet av mikrokrediter. För att undvika att instrumentet faller offer för sin egen framgång måste EIB aktivt åta sig att ha en ständigt hög kvalitet på mikrokrediterna. 
Martin, Hans-Peter (NI ).
   – Herr talman! Eftersom kammarens talman nu för tredje gången i rad har hindrat mig från att framföra min ståndpunkt i ett enminutsanförande, vill jag mycket kortfattat kommentera en fråga som jag länge har önskat ta upp. 
I denna stund sammanträder kammarens kansli, och punkt 8 på mötets dagordning är mycket problematisk. De planerar ett angrepp mot pressfriheten. I en kammare som utåt sett hävdar att den försvarar öppenhet försöker dess kansli, utan att förhandla med ledamöterna och utan att publicera det på något sätt, att anta regler som är ett hån mot pressfriheten och som är ämnade att inte tillåta något annat än inställsam och okritisk rapportering. 
Jag vill bara påpeka det för allmänheten och jag har tidigare bett talmannen att förhindra detta. Samma sak kan sägas om punkt 7 på mötets dagordning. 
Det finns en direkt koppling mellan allt detta och det ämne vi nu diskuterar: en EU-institutions årsrapport, i detta fall Europeiska investeringsbankens. Vi har under tidigare år sett att dess brist på öppenhet gjorde det möjligt att göra väldigt många saker som vi måste bli av med. 
Jag välkomnar i hög grad paragraf 21 i betänkandet som ger uttryck åt oron för eventuella intressekonflikter i EIB:s ledning, något som upprepade gånger har omnämnts i pressen. Jag noterar med intresse att ett ändringsförslag redan har lagts fram för att undanröja detta. 
Jag kommer fortfarande mycket väl ihåg rapporteringen om detta ämne förra sommaren, till exempel i av den 19 augusti. Jag kan inte se något bevis på att dessa intressekonflikter har undanröjts eller att man är öppen om dem och jag anser inte att vi i ett så tidigt stadium så starkt kan lovorda investeringsbanken. Trots att jag anser att banken är viktig kan vi se att avsaknaden av öppenhet utesluter möjligheten till tillit och demokrati, i denna kammare lika mycket som i EIB. 
Karas (PPE-DE ).
   – Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Det kommer som en överraskning att höra ledamöter tala i denna debatt – föregående talare, som har missat poängen, är en av dem – när de inte har varit närvarande vid omröstningen av betänkandet i det utskott de tillhör. Låt mig säga det rent ut att anledningen till varför kammaren debatterar detta betänkande om EIB i dag är att den återupplever demokrati, öppenhet och parlamentarisk kontroll och vårt samarbete med EIB visar hur en dialog med oss inte enbart har lett till förbättringar och förändringar av själva dialogen utan även av det arbete som utförs. 
Ni gör ett bra arbete och jag vill tacka både er och avgående vice ordförande i EIB:s ledningsorgan, professor Ewald Nowotny, som även är biträdande rektor på University of Economics and Business Administration i Wien, för det utmärkta arbete han har gjort.
Vad är EIB? Det är en offentlig bank som instiftats genom EG-fördraget i syfte att vara det viktigaste finansinstitutet för att förverkliga EU:s mål genom sina egna investeringar och de investeringar som den främjar. Man får hoppas att det inte är en ren tillfällighet att vi denna vecka, tillsammans med EIB, debatterar halvtidsöversynen av Lissabonstrategin och förberedelserna inför vårtoppmötet. Jag ser er som ett språkrör för Lissabonstrategin med uppgiften att stödja just dessa mål för tillväxt, sysselsättning, konkurrenskraft, social sammanhållning och hållbarhet. Så jag ber er att också i framtiden lägga fram era betänkanden i linje med kommissionens nya Lissabonstrategi och medlemsstaternas handlingsplaner och att än mer beakta våra paragrafer 5, 8 och 10 som avser små och medelstora företag. Dessa är den europeiska ekonomins kärna och spelar en viktig roll när det gäller skapandet av arbetstillfällen. 
Van den Burg (PSE ).
   – Herr talman! Jag vill också ta avstånd från Hans-Peter Martins anmärkningar. Punkt 21 i betänkandet tyder inte alls på ett missnöje från vår sida med EIB:s öppenhet. Dessutom var det så att de uppgifter som Hans-Peter Martin hänvisar till – upploppen och upproren som man försökte skapa förra året som reaktion på ett betänkande om investeringsbanken – visade sig vara påhittade. 
I detta inlägg vill jag främst understryka sambandet mellan EIB:s aktiviteter och Lissabonstrategin. Jag anser att som en variant på Kok II-rapportens titel ”Jobb, jobb, jobb”, bör sloganen ”Investeringar, investeringar, investeringar” vara en av Lissabonstrategins nyckelmeningar. EIB har en viktig roll i detta. Jag vill till exempel nämna de 7,1 miljarder euro som investerades 2004 i samband med initiativet Innovation. Dessa investeringar är precis vad vi behöver, nämligen investeringar i forskning och utveckling, i utbildning och i IKT-utveckling. 
Jag noterade att, i det PM som lades fram vid Ekofin-mötet den 2 februari, en innovativ strategi hade tillämpats även i fråga om finansieringsinstrument. Detta PM innehåller en rad idéer som delvis har genomförts men delvis fortfarande är under utveckling. Med dessa idéer har man för avsikt att garantera att flertalet av de möjligheter som EIB har kan utvecklas och användas så effektivt som möjligt för mikrokrediter för små och medelstora företag, för exakt de innovativa investeringar som behövs. Jag vill särskilt vara noga med att nämna -teknik, utvärderingsenheter och samarbete mellan olika aktiviteter inom ramprogrammet för forskning. Jag hoppas också att Ekofin-ministrarna kommer att upprätta en koppling mellan investering och det sätt på vilket de handskas med utgifter och investeringar i stabilitets- och tillväxtpakten. Jag hoppas även att denna diskussion kommer att fortsätta. 
Zimmer (GUE/NGL ).
   – Herr talman! I detta betänkande redogör man för den viktiga roll som Europeiska investeringsbanken spelar för EU:s utvecklingspolitik. Jag anser att den måste delta ännu mer aktivt, särskilt för att förverkliga millenniemålen och visa ett större engagemang i dem. När jag nu tänker på kampen mot fattigdomen i synnerhet kan jag tillägga att för lite har sagts om investeringar inom EU bland de ämnen som tas upp i betänkandet. 
Något måste också sägas om den nuvarande kapaciteten att ge bistånd för återuppbyggnaden av de regioner som ödelades av tsunamin och de katastrofala flodvågorna. Även om det var effektivt från massmedial synpunkt för kommissionsordförande José Manuel Barroso att lova upp till 1 miljard euro i bistånd som skulle ordnas genom EIB, vill jag ta detta tillfälle i akt och poängtera att pengarna inte kommer att flöda om förutsättningarna förblir som de är. EIB har själv vid flera tillfällen påpekat att man inte har den befogenhet som behövs för att överföra dessa medel till regionen i fråga och kostnaden för lån skulle bli för hög utan samfinansiering från kommissionen. Jag ber kammaren att inte slå dövörat till för en begäran om en sådan samfinansiering. 
Czarnecki, Ryszard (NI ).
    –  Herr talman, mina damer och herrar! Europeiska investeringsbanken måste och bör ha ett nära samarbete med Europeiska centralbanken och Europeiska kommissionen men samtidigt måste dess prioriteringar vara tydliga. Om man skall få till stånd en verklig integrering i EU, och inte endast politisk integrering utan även praktisk och logistisk integrering, så måste medel avsättas för de transeuropeiska näten. Om den europeiska ekonomin skall kunna utvecklas måste Europeiska investeringsbanken öka sitt stöd för de små och medelstora företagen, för den socio-ekonomiska sektorn och för det som kallas lokala tjänster, eftersom detta är särskilt viktigt ur ett demografiskt perspektiv. Det är ytterst viktigt att det finns en jämlik bas när det handlar om att bevilja lån. Vissa medlemsstater får en relativt liten mängd lån och deras små och medelstora företag borde få mer. Europeiska investeringsbanken måste i detta syfte förbättra sina administrativa förfaranden och öka tillträdet för lokala finansieringspartner och små och medelstora företag. Det är mycket viktigt att alla EU-relaterade institutioner, i synnerhet finansinstitut, är öppna för insyn. Vi har dock tyvärr noterat att det finns intressekonflikter mellan dem som styr EIB. Jag hänvisar er exempelvis till paragraf 21 i resolutionsförslaget. Detta är mycket dåliga nyheter. Konflikter av detta slag får inte tillåtas att fortsätta eftersom de ger en negativ bild av EIB. Tack så mycket. 
Batzeli (PSE ).
   – Herr talman! Eftersom Europeiska investeringsbanken är en av de grundläggande finansinstitutionerna i EU anser jag det självklart att den har en viktig roll i uppfyllandet av målen i Lissabonstrategin. Inom ramen för detta berömmer jag Europeiska investeringsbankens ansträngningar att vägleda EU:s investeringar på grundval av målen i Lissabonstrategin. 
För det andra vill jag understryka behovet av att upprätthålla en balans i finansieringen av de olika sektorerna i den europeiska ekonomin, en balans som också återspeglar Lissabonstrategin: utveckling, sysselsättning, sammanhållning och miljö. Därför välkomnar jag ökningen av lån för små företag. Jag anser att det är viktigt att bevilja lån till den socio-ekonomiska sektorn och den lokala tjänstesektorn samt att minska de höga administrativa kostnaderna. Jag stöder bankens hittillsvarande insatser att hjälpa till med att finansiera materiella och immateriella investeringar i ny teknik. Jag anser att finansieringen av investeringar i infrastruktur, speciellt finansieringen av transeuropeiska nät, bör öka. 
Jag vill avsluta med att understryka behovet av att samordna Europeiska investeringsbankens aktiviteter med alla EU:s politiska riktlinjer på nationell och europeisk nivå. 
Avslutningsvis vill jag också tacka föredraganden, Alain Lipietz, för hans utmärkta betänkande. 
Maystadt,
   Herr talman! Jag vill först av allt tacka er för att ni fortsätter den tradition som började under förra mandatperioden. Som Alain Lipietz precis nämnde är det bara fem år sedan som Europeiska investeringsbanken inbjöds till dialog med Europaparlamentet. Jag är för min del glad över det.
Det är sant att Europeiska investeringsbanken inte formellt sett är en EU-institution. Dess aktieägare är medlemsstaterna och vi ansvarar inför våra aktieägare, det vill säga de nationella regeringarna och parlamenten. Å andra sidan grundades dock Europeiska investeringsbanken av fördraget och som vi har nämnt är dess uppgift att stödja EU:s politiska mål ekonomiskt. Därför anser jag att det är helt rätt att banken bör ta sitt ansvar inför EU-medborgarnas folkvalda företrädare och jag kan bekräfta, som Alain Lipietz sade i början, att detta är en produktiv dialog.
Parlamentet kan nu obestridligt se mer positivt på EIB inom många områden, eftersom flera av de rekommendationer som utskottet för ekonomi och valutafrågor gjorde och som denna kammare godkände har genomförts och det har resulterat i framsteg, speciellt i fråga om företagsstyrning, öppenhet och kvaliteten på tillsyn. Förra veckan deltog jag i de multilaterala utvecklingsbankernas möte och jag blev glad över att upptäcka att EIB från flera synpunkter nu tjänar som modell för andra internationella finansinstitut. 
Detta är en produktiv dialog. Jag anser att den bör fortsätta med andra utskott. Jag kommer inte att tala mer om företagsstyrning och öppenhet som jag precis har nämnt. Jag skall bara tala om för Corien Wortmann-Kool att vi fortfarande är öppna för frågan om tillsyn. Det finns en mycket enkel anledning till varför inget annat internationellt finansorgan är utsatt för denna typ av tillsyn: huvudsyftet med tillsyn är att skydda deponenterna. Internationella finansinstitut har dock inga deponenter. 
Vi är i alla fall öppna för dialog. Parlamentet föreslog att Europeiska centralbanken skulle kunna tillse EIB. Medlemsstaterna ville inte ge ECB en sådan makt. Under alla omständigheter kan jag tala om för er att vi har beslutat att vi skall tillämpa de nya Basel II-reglerna frivilligt. Om vi en dag hamnar under tillsyn kommer vi därför att kunna visa vederbörande myndighet att vi har tillämpat de relevanta reglerna. 
Ett ord om vår EU-verksamhet. Jag har noterat att flera ledamöter här i kammaren särskilt har betonat vårt bidrag till Lissabonstrategin. Europeiska rådet bad i Lissabon EIB att bidra till finansiering inom flertalet områden som ansågs vara absolut prioriterade för denna strategi. Ni vet hur viktigt ökade investeringar i forskning och utbildning är i Lissabonstrategin. Efter Lissabon startade vi därför ett program som vi kallar ”i2i”: Innovation 2010-initiativet. Vi har redan samtyckt till lån på upp till 24 miljarder euro för detta program. För att precisera: 7 miljarder för utbildning, 10 miljarder för forskning och utveckling samt 7 miljarder för spridandet av ny teknik. Vi avser helt och fullt att fortsätta längs denna väg och, som Alain Lipietz sade, bidra bortom ord och principförklaringar, vilket sträcker sig till att finansiera vissa mycket specifika projekt och som samtidigt försöker, som Ieke van den Burg betonade, att utveckla nya finansieringsinstrument. Som en del av detta i2i-program har vi redan godkänt nya typer av lån med riskdelning. I samarbete med kommissionen arbetar vi nu med modeller som skulle göra det möjligt för oss att gå ännu längre på den vägen, att ta fler risker eftersom dessa områden är av den typen som kräver att finansiären går med på att överta delar av risken. 
Jag har också noterat hur vissa av er lyfter fram de små och medelstora företagen. Jag ser att min tid rinner ut så jag skall svara mycket kortfattat. Jag kan bekräfta att när det gäller globala lån – ett ämne som redan har diskuterats i utskottet – så omförhandlar vi avtalen med de förmedlande bankerna för att se till att de verkligen för vidare de ekonomiska fördelar som vi ger dem till de slutgiltiga förmånstagarna. Jag noterar också betoningen på mikrokrediter. Jag noterar omsorgen för miljön och jag kan försäkra er om att den rapport vi lägger fram för styrelsen när det gäller alla projekt som vi ombeds finansiera inkluderar en del – ibland en mycket detaljerad del om projektet kräver detta – om de miljökonsekvenser som projektet vi ombeds finansiera får. 
Slutligen några ord om vår verksamhet utanför EU. Denna måste sättas i samband med EU:s nya syn på utrikespolitiken. Som Gabriele Zimmer kortfattat nämnde är målet att förena kommissionens, medlemsstaternas och Europeiska investeringsbankens resurser på ett bättre sätt för att göra vårt utvecklingsstöd mer effektivt och engagera oss mer direkt i uppfyllandet av millenniemålen. 
Till Esko Seppänen säger jag bara att vi helt håller med hans förslag om garantifonden. När det gäller återbalanseringen och planen är det inte vår sak att avgöra utan rådets, som ger oss mandat beträffande olika regioner.
Herr talman! Förlåt mig för att jag har dragit över min tilldelade tid. Jag vill bara avsluta med att åter framföra vår önskan att fortsätta denna dialog med parlamentet. Vi för en dialog med utskottet för ekonomi och valutafrågor och vi har precis inlett en dialog med utskottet för utveckling. Vi står till förfogande för parlamentets olika utskott för att granska dessa frågor närmare. 
Talmannen.
   – Herr Maystadt, jag tackar er, och er institution för det arbete som den gör. 
Martin, Hans-Peter (NI ).
   – Herr talman! Jag hänvisar till gällande regel 145 i arbetsordningen. En kvinnlig ledamot har tilltalat mig direkt och jag vet inte om hon eller jag har blivit feltolkad. 
Jag vill för tydlighetens skull i alla fall återupprepa att det jag sade hänvisade uttryckligen till artikel 21 i betänkandet där just dessa problem uttrycks. Om då företrädare för de två största partierna här i kammaren – som bildar ett slags storkoalition – talar om för oss att allt är okej, måste det således vara okej för någon som inte tillhör denna storkoalition att säga att saker och ting inte är okej och det leder mig till min andra punkt.
En ärad ledamot omnämnde att jag var frånvarande vid omröstningen av detta betänkande. Detta har att göra med att jag sitter med i tre utskott vars möten tyvärr ofta krockar och jag kan knappast vara på tre platser samtidigt. Låt mig på en punkt och av hänsyn till det som kallas objektivitet påpeka att Ewald Nowotny – som den ärade gentlemannen hänvisade till – var en av de huvudsakliga informationskällorna för detta viktiga betänkande, så det är olyckligt att vi måste fortsätta att brottas med alla dessa problem om vi skall lyckas uppnå den tydlighet och öppenhet som vi ännu inte har. 
Talmannen.
   – Debatten är avslutad.
Omröstningen äger rum i morgon kl. 12.00. 
Talmannen.
   – Nästa punkt är andrabehandlingsrekommendationen (A6-0012/2005) från utskottet för industrifrågor, forskning och energi, om rådets gemensamma ståndpunkt inför antagandet av Europaparlamentets och rådets förordning om villkor för tillträde till naturgasöverföringsnät (föredragande: Esko Seppänen). 
Seppänen (GUE/NGL ),
   . – Herr talman, herr kommissionsledamot! Vi har lagt fram detta förslag till förordning om villkor för tillträde till naturgasöverföringsnät till parlamentet för en andra behandling. Våra två behandlingar har sträckt sig över ungefär ett år och i det avseendet kan vi säga att parlamentet har arbetat så fort som det har kunnat med hänsyn till nuvarande arrangemang. Vi har uppnått ett tillfredsställande slutresultat och detta är tack vare den utmärkta samarbetsvilja som de olika politiska grupperna har visat. 
Som föredragande skulle jag ha önskat att förordningen innehöll två viktiga frågor som nu inte finns med. När tillträdet till naturgasöverföringsnäten diskuterades bland alla intressenter på Madridmötet skulle jag ha velat att kommissionen fortsatte att lyssna på alla parter som är inblandade i framtiden när ett förslag till förordning ändras eller något tilläggs. Inkluderandet av en sådan artikel lyckades inte på grund av rättsliga skäl. De rättsliga tjänsterna för alla tre institutioner, rådet, kommissionen och parlamentet, ansåg att utarbetandet av lagstiftningen bör ske genom kommittéförfarandet och att ingen behandling av något externt organ kan skrivas in i själva lagtexten. En klok kommission som har ensamrätt att lägga fram lagar jämfört med rådet och parlamentet kommer säkerligen att tillåta att Madridmötet förblir en sammanhållen enhet och lyssna uppmärksamt på alla inblandade parter. Därför förväntar jag mig att kommissionens företrädare försäkrar oss om detta under denna debatt. 
Den andra frågan som jag skulle ha önskat lägga till som en artikel i förordningen är förvaringen av gas. Att ha kvar förvaringsmonopolet hindrar en fullskalig användning av nätverken till förmån för alla intressenter och försvagar konkurrenskraften på marknaden. Eftersom överföringsnäten är nödvändiga för att transportera gas från ett land till ett annat kan gasmarknaden endast drivas effektivt om samma rörledningar kan transportera gas som säljs av ett stort antal producenter och köps av ett stort antal konsumenter. En gemensam användning av nätverken, vilket betyder tillträde till nätverken, är därför viktig. Eftersom gaspriserna i vissa medlemsstater i vintras steg helt oproportionerligt jämfört med andra länder bör kommissionen förklara vad det är frågan om här. 
I parlamentet är vi nöjda med att vi i slutskedet av den andra behandlingen har kunnat lägga fram några förslag för att förbättra rådets gemensamma ståndpunkt, som vi hoppas att rådet godtar. Parlamentets mål har varit att förordningen skall träda i kraft så snart som möjligt. Det kommer förhoppningsvis att övertyga vissa medlemsstater att hedra de åtagande som de å ena sedan har gjort för att säkra tillträdet till naturgasöverföringsnäten men som de å andra sidan inte har slutfört. Vi anser att det är viktigt att denna förordning träder i kraft så snart som möjligt. 
Piebalgs,
   . – Herr talman! Förslaget till Europaparlamentets och rådets förordning om villkor för tillträde till naturgasöverföringsnät är ett bra exempel på fruktsamt samarbetet mellan institutionerna och därför en framgångssaga. Tack vare den konstruktiva inställning som föredraganden, Esko Seppänen, och hans kollegor i alla politiska grupper i parlamentet har haft kom vi fram till en text som kommer att ge önskat resultat. Jag skulle vilja tacka er alla för detta. Ert engagemang i detta lagstiftningsförslag har inte bara tryggat textens kvalitet utan också en snabb och effektiv behandling. 
När förordningen väl trätt i kraft kommer den att ge rättvisa villkor för tillträde till gasöverföringsnät över hela den europeiska marknaden, vilket fullbordar en central del av direktivet om den inre marknaden för gas. Icke-diskriminering och tydliga villkor för tillträde till ledningsnätet är nödvändigt om konkurrens skall kunna utvecklas.
Europaparlamentet har spelat en central roll i hela processen. De flesta ändringsförslag som antogs vid första behandlingen har godtagits av både rådet och kommissionen. Det kan därför tryggt sägas att Europaparlamentet redan har satt sin prägel på texten. 
Vi är nu nära att avluta lagstiftningsprocessen, åter med en rekommendation som ändrar texten i den gemensamma ståndpunkten. Kommissionen kan helt godta resultatet av kompromissen mellan Europaparlamentet och rådet. Resultatet banar slutligen väg för rådets antagande av förordningen, vilket lägger en viktig lagstiftning till den rättsliga ram som reglerar den inre marknaden för gas. 
Jag är medveten om att en del av er hade velat gå längre genom att i förordningens ram innefatta tillträde till lagringsfaciliteter. Liksom parlamentet fäster kommissionen stor vikt vid denna fråga. Jag är emellertid helt säker på att denna förordning inte skulle vara det rätta stället att ta itu med ett så viktigt ämne. 
Diskussioner om en frivillig överenskommelse om riktlinjer för icke-diskriminerande villkor för tillträde till lagringsfaciliteter närmar sig en framgångsrik avslutning. En sådan överenskommelse skulle vara det mest effektiva sättet att åstadkomma snabba förbättringar på marknaden från den 1 april 2005, förutsatt att industrin håller sig till bestämmelserna i överenskommelsen. 
Det säger sig självt att både reglerarna och kommissionen noga kommer att övervaka genomförandet av dessa riktlinjer. Ytterligare åtgärder kommer att vid behov vidtas längre fram. 
Jag skulle vilja uppmuntra er att anta den rekommendation som utskottet för industrifrågor, forskning och energi har lagt fram eftersom denna står för bästa sättet att gynna våra gemensamma syften: en välfungerande inre marknad för gas, till förmån för konsumenterna och Europas konkurrenskraft. 
Jag skall tillägga att kommissionen kommer att fortsätta samråda med alla berörda aktörer och att den erfarenhet vi har fått från Madridforumet har varit oerhört lyckad. 
Reul,
   . – Herr talman, mina damer och herrar! Jag vill börja med att varmt tacka föredraganden, som har arbetat så fantastiskt bra med oss att vi på kort tid med framgång kunnat slutföra ett sedan länge pågående projekt. Syftet har varit att ge människor i Europeiska unionen möjlighet att fritt välja en gasleverantör, som har ett brett utbud av tjänster att erbjuda, och att öppna marknaden. Vi har försökt att definiera de ramvillkor som detta kommer att kräva: tariffberäkningar som skall offentliggöras, kostnadsberäkningar som måste vara tydliga och en rad krav på information från nätoperatörerna. Allt detta kommer att spela en central roll.
Å andra sidan måste det givetvis finnas en balans, och det har vi försökt att åstadkomma. De som driver näten måste kunna se att deras intressen skyddas. Det är ingen mening med att införa så stränga villkor att alla nätoperatörer tappar intresset. Här anser jag att vi gjort en klok avvägning genom att öppna marknaden och erbjuda konsumenterna nya möjligheter, samtidigt som vi ser till att det fortsätter att vara ekonomiskt intressant att driva gasnät. Vem skulle annars göra det?
Vi grundade våra överläggningar på de frivilliga avtal och riktlinjer om bästa praktik som överenskoms i Madrid 2003. Jag anser att det var klartänkt av oss att bygga på ett samförstånd av detta slag, och därför instämmer jag med Esko Seppänen att det skulle vara konstruktivt att ha detta i åtanke när vi röstar om eventuella fortsatta åtgärder. Precis som Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokrater som helhet, anser jag att det var bra att vi avstod från att i förordningen ta upp lagring av gas, som det ännu inte finns något samförstånd om. Jag är inte heller säker på att det finns några övertygande skäl att lagstifta om detta. Frivilliga överenskommelser är att föredra, i den mån sådana finns. Allting behöver inte antas och göras bindande i lag, och vi bör vänta och se hur denna process utvecklas från och med nu.
Jag vill tillägga att gasmarknader bör få en viss tid på sig att utvecklas. Förutsättningen är att de nationella regeringarna omvandlar det vi föreskriver till lag. Först när en viss tid har förflutit kommer det att vara möjligt att bedöma förordningens effektivitet, och därför föreslår jag att vi efter att ha antagit förordningen i dag avvaktar tills detta har skett och sedan följer upp hur läget utvecklas. 

Rapkay,
   . – Herr talman, herr kommissionsledamot! Låt mig börja med att uttrycka mitt djupt kända tack till föredraganden, något som jag normalt inte gör, eftersom jag anser att det är föredragandens uppgift att lägga fram ett väl utfört arbete och att tack inte är påkallat när självklara saker utförs. Detta har emellertid varit ett verkligt komplicerat ärende, som Esko Seppänen hanterat utomordentligt väl. Diskussionen har förstås bara börjat. Vi och ett antal andra ledamöter känner redan varandra från föregående valperiod och var med om den första behandlingen, som redan den var nog så komplicerad.
Rådet har nu gjort gemensam sak med parlamentet och antagit mycket av det som vi diskuterade i samband med den första behandlingen – till att börja med inte utan en viss bitterhet – och sedan godkände, och det kan vi faktiskt vara nöjda med. Men nu är det så att nya parlament för med sig nya människor, med nya idéer och nya förslag. Våra nya ledamöter hade, givetvis, nya idéer, och att en kompromiss till stor del redan hade uppnåtts med rådet innebar att det var mycket svårt att ta in dessa idéer. Jag vet att Esko Seppänen redan var för att vi skulle anta kommissionens förslag och rådets ståndpunkt utan några väsentliga ändringar. Han har därför gjort en bra insats genom att föra fram parlamentets intressen och framgångsrikt förhandla fram ett godkännande från rådet.
Jag skall emellertid komma till saken: varken energimarknaden eller någon annan vill ha konkurrens för konkurrensens egen skull, men vi är väl medvetna om att konkurrens faktiskt är ett bra sätt att maximera en gemensam marknads effektivitetsvinster. Den gemensamma marknaden och utnyttjandet av dessa effektivitetsvinster kräver att vi öppnar de nationella marknadssegmenten och omvandlar dem till en enda inre energimarknad, och följaktligen öppet och icke-diskriminerande tillträde till näten. Vi anser att förordningen lägger grunden för mer specifika, detaljerade och bindande riktlinjer, som kompletterar direktivet om den inre marknaden från 2003 om ett fullständigt öppnande av gasmarknaderna.
Syftet med förordningen är bland annat att införa mer uttryckliga krav på insyn, och också kräva att de systemansvariga för överföringsnätet tillhandahåller tjänster för tredjepartstillträde till nätet och i synnerhet att de har tydligare tariffstruktur. Det är tariffstrukturen som är väsentlig om konkurrenterna skall kunna få fritt och icke-diskriminerande tillträde till näten när de utnyttjar dessa, eftersom sådana nät är monopolistiska till sin natur. Det är enbart genom att reglera tillträdet till näten som vi kan få dem under kontroll och göra dem öppna och icke-diskriminerande. Det var därför som det var viktigt för oss vid ett tillfälle, som jag särskilt vill uppmärksamma er på, att återigen strama upp den gemensamma ståndpunkten om tariffstrukturen, eftersom vi redan fått många andra punkter godkända. Det räcker faktiskt inte att se till att de fastställda avgifterna inbegriper relativt abstrakta effektivitetsincitament. Avgifterna måste jämföras med de kostnader som en effektiv systemansvarig med jämförbar struktur har. Detta är kammarens uppfinning som godkändes för gränsöverskridande handel med elektricitet, och den är också lämplig för gasnät. Därför bör den ordningen stödjas generellt av kammaren. 
Prodi,
   .Herr talman, mina damer och herrar! Även jag är tacksam mot Esko Seppänen för det ingående arbete som han utfört. Jag vill också tacka Andris Piebalgs för att han kommit hit.
Jag vill understryka vikten av direktivet om genomförandet av den inre marknaden för gas. I direktivet, som antogs förra året, föreskrivs rättvisa och detaljerade regler för tredjepartstillträde till medlemsstaternas gasöverföringssystem, med beaktande av de nationella och regionala marknadernas särdrag.
Som redan har nämnts är direktivet jämförbart med direktivet om nättillträde för gränsöverskridande handel med elektricitet. Det är viktigt att komma ihåg att förslaget har utarbetats på grundval av frivilliga överenskommelser inom Forumet för europeiska tillsynsmyndigheter på gasområdet, som kommer att bli bindande genom den här förordningen.
Rådets viktigaste ändringsförslag gäller de riktlinjer som avses i artikel 9, vars räckvidd begränsats, samt borttagande av kommissionens behörighet att anta nya riktlinjer genom kommittéförfarandet samt dess behörighet att ändra de riktlinjer som föreskrivs i bilagorna. Riktlinjerna gäller tjänster för tredjepartstillträde, principer för tilldelning av kapacitet, hantering av överbelastning samt krav på öppenhet.
Rådet har också infogat ett nytt stycke i artikel 9 som klargör skillnaderna mellan nationella gasnät, vilket måste avspeglas i riktlinjerna, i tillämpningen av dessa och i framtida ändringar.
Jag vill också påpeka att rådet har senarelagt datumet för förordningens ikraftträdande från den 1 juli 2005 till den 1 juli 2006, med undantag av artikel 9.2, som skall träda i kraft sex månader senare.
Jag vill på min grupps vägnar uttrycka vår tillfredsställelse över den överenskommelse som uppnåtts med rådet, även om jag personligen skulle ha föredragit att rådet och kommissionens förordning även hade inbegripit behovet av att reglera tillträdet till lagringsutrymme. Tio procent av reserverna har förbrukats i Italien under den här köldknäppen och jag anser därför att det vore lämpligt att även nämna den aspekten, liksom den dämpande effekt som lagring har på priserna. Under alla omständigheter litar jag på att kommissionen också är villig att reglera detta område snart. 
Caspary (PPE-DE ).
   – Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Avreglering är i princip av godo. I fråga om gas kommer den dock knappast att ha någon effekt. Varför det? Det finns två huvudorsaker till detta.
Låt oss inledningsvis beakta producenterna, som för vår del för närvarande enbart består av Ryssland, Norge och Algeriet, ett oligopol som bestämmer vad som sker på gasmarknaden, och som är en marknadskraft som exempelvis tillåter att 90 procent av gaspriset i Europa är knutet till olja. Från ekonomisk synpunkt finns det ingen anledning att det behöver vara så. Det är verkligen en käpp i marknadshjulet, eller för att uttrycka sig brutalt: det är helt enkelt ett rövarpris. Det finns inga tecken på att producenterna konkurrerar med varandra. Vad tjänar det till att reglera det som händer längre fram i förädlingskedjan, om det som ligger före inte är annat än ett oligopol bestående av de tre stora. Förhållandet liknar det som råder på ett marknadstorg, där priset faller om det finns mer jordgubbar. Enligt den förebilden borde ryssarna föra ut mer gas på världsmarknaden och börja konkurrera med norrmännen, vilket skulle få priset att sjunka, men det kommer de inte att göra frivilligt. Det är därför som rådet och kommissionen måste handla!
Det är de större nationella och internationella distributörerna som utgör det andra hindret, medan våra aktuella åtgärder påverkar huvudsakligen de mindre aktörerna. Vem tillhandahåller som exempel gas till energinätet i en medelstor tysk stad? Ryssarna skulle skratta ihjäl sig om en tysk stad ville köpa kraft direkt från Gazprom och få den levererad direkt till sig. Det är här som det finns anledning att oroa sig över att Europeiska unionens största elektricitetsleverantörer nu också är de största leverantörerna av gas.
Om vi vill ha konkurrens och avreglering, får industrin inte vara vertikalt organiserad, där allt från utvinning till den slutliga distributionen ligger i samma händer. Vi måste aktivt förebygga att de fyra stora i Tyskland grupperar sig i en vertikal och ännu bredare struktur och köper ut alla små och medelstora distributörer.
Både i Italien med ENEL och ENI, och i Frankrike med GDF och EDF, händer precis samma sak. I en verksamhet som definieras av pipelinenät måste det finnas distributörer som är oberoende av de större producenterna. Det är det enda vettiga inom ett område som detta, där kapitalsamband motverkar konkurrensen.
Hur välmenande våra ansträngningar i dag än må vara, kommer de tyvärr att vara verkningslösa om vi inte tar itu med dessa problem. 
Paasilinna (PSE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! De riktlinjer som tidigare överenskommits för gasmarknaderna följs inte på ett tillfredsställande sätt, och det ger upphov till osäkerhet. Det finns också stora skillnader mellan operatörerna av överföringsnät i fråga om villkoren för tillträde. Ojämnlika villkor för tillträde till gasnäten är ett hinder för en fungerande marknad inom denna sektor. Den inre marknaden kommer inte att fungera utan miniminormer för tredjepartstillträde till näten. Vi måste skapa icke-diskriminerande konkurrensvillkor och se till att alla följer de nya riktlinjerna.
Jag vill gratulera min kollega Esko Seppänen, som har arbetat så hårt för att få igenom förordningen så snabbt som möjligt, vilket var vårt mål. Förordningen kommer att pröva hur villiga medlemsstaterna verkligen är när det gäller att prioritera Lissabonmålen. Det är inte att undra på att föredraganden varit tvungen att delta i utdragna och krävande diskussioner med rådet.
En aspekt av öppnandet av energimarknaderna för konkurrens som skulle vara till fördel för konsumenterna i många medlemsstater hänger nu på en tråd, åtminstone för tillfället. Dessutom har vissa stora medlemsstater allt för länge struntat i reglerna för den inre marknaden. Följden är att deras energigiganter, skyddade från konkurrens som de är, har kunnat debitera konsumenterna högre priser och utnyttja de extra vinsterna, till att exempelvis köpa ut mindre konkurrenter, som är i ett svårare läge på grund av konkurrensen än de som undflyr den. Unionen behöver visa beslutsamhet och öppna alla områden av energisektorn för sund konkurrens, och det inbegriper naturgasöverföringsnäten. 
Piebalgs,
   . – Herr talman! Jag förstår av diskussionen i parlamentet att det finns bred samstämmighet om omfattningen och andan i denna förordning. Det är en väldigt viktig lagstiftning som jag hoppas kommer att antas. Denna centrala lagstiftning om villkor för tillträde till naturgasöverföringsnät behövs för att den inre marknaden skall fungera. 
När det gäller lagringsfaciliteterna skulle jag åter vilja fästa er uppmärksamhet på att vi snart kommer att ha en frivillig överenskommelse om riktlinjer för icke-diskriminerande villkor för tillträde till lagringsfaciliteter, och om det behövs kommer ytterligare åtgärder att vidtas.
Daniel Caspary berörde ett par viktiga frågor. Denna förordning representerar ett av de steg som behövs för att skapa de rätta villkoren för den inre marknaden för energi. Kommissionen gör mycket i detta avseende. Vi försöker diversifiera källor och detta kommer definitivt att leda till förändringar i fråga om prispolitik.
Vid slutet av det här året skall kommissionen ta fram en rapport där läget på energimarknaden analyseras, en rapport som kommer att förberedas tillsammans med konkurrensmyndigheterna. Detta kommer att ge oss möjlighet att ta itu med de frågor som ni har tagit upp. 
Jag skulle åter vilja framhålla att de betydelsefulla framsteg som har gjorts när det gäller denna förordning kan hänföras till det sätt på vilket den har utarbetats. Madridforumet har visat sig vara oerhört lyckat, vilket är varför tillträde till lagring bör behandlas på samma sätt. Jag önskar tacka parlamentet och föredraganden för det goda arbete som har gjorts för att förbereda denna lagstiftning om energimarknaden. 
Talmannen.
   –Debatten är avslutad.
Omröstningen äger rum i morgon, kl. 12.00. 
Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är en muntlig fråga (B6-0018/2005) till kommissionen från Mechtild Rothe, Reino Paasilinna och Hannes Swoboda, för Europeiska socialdemokratiska partiets grupp i Europaparlamentet, och från Dimitrios Papadimoulis, för gruppen Europeiska enade vänstern/Nordisk grön vänster, om alternativa energiformer, en muntlig fråga (B6-0157/2005) till kommissionen från Rebecca Harms och Claude Turmes, för gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen, om alternativa energiformer samt en muntlig fråga (B6-0158/2005) till kommissionen från Lena Ek, för Europeiska liberala, demokratiska och reformistiska partiets grupp, om alternativa energiformer. 
Swoboda (PSE ).
   – Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Om man skall tro medierna – och det kan man mycket väl i det här fallet – var 2004 det år då de fem största oljekoncernerna uppnådde nettovinster på 65 miljarder euro, varav 37 miljarder euro är hänförliga till de tre ”europeiska” koncernerna, det vill säga Shell, BP och Total. Om man beaktar det rådande läget och följer efterfrågeutvecklingen, kan man förmoda att det resultatet helt visst kommer att överträffas under 2005. Detta är långt ifrån en enbart kortsiktig fluktuation i tillväxten, eftersom energibehovet i många större länder, som Kina och Indien, innebär att vinsterna kommer att öka ännu mer.
En del av dessa vinstökningar under enbart 2004 uppgår till 20, 30, 40 eller 50 procent jämfört med 2003. Vad gör bolagen med de stora vinsterna? Det är intressant att titta på deras balansräkningar på Internet. Större delen av vinsten går till aktieägarna, och en icke obetydlig del av vinsten används till återköp av aktier. Shell satsade enbart under det fjärde kvartalet 2004 1,6 miljarder euro på den saken och planerar att satsa mellan 2,3 miljarder och 3,9 miljarder 2005. BP gjorde detsamma, och reserverar faktiskt till och med ännu mer för nästa år – 6 miljarder euro för återköp av aktier, för stabilisering, för undvikande av att aktieägarna får för stort inflytande, och så vidare.
Å andra sidan, har vi dock ett läge – som ni, herr kommissionsledamot, hade en hel del positiva saker att säga om – då Europeiska unionen bemödar sig att utveckla hållbara energisystem och satsa pengar på forskning. Såvitt jag vet har 900 miljoner euro avsatts för gemenskapsforskning inom dessa olika områden mellan 2003 och 2006. Det är en bråkdel av vad de stora oljebolagen – jag talar nu inte om de medelstora eller små bolagen – som är verksamma i Europa eller på andra platser har tjänat. Det är en bråkdel av vad de stora oljebolagen använder för att köpa upp sina egna aktier och göra sig själva betydligt mindre utsatta för aktieägarnas inflytande.
Det finns en stark motsättning här. Jag förmenar inte något bolag dess vinster, men vi vet mycket väl att det oljeföretagen tar in huvudsakligen är icke förutsebara pengar, som inte är resultatet av deras egna investeringar eller ansträngningar utan som uppkommer av marknadsläget, det vill säga av ökad tillgång och efterfrågan. Jag anser därför att det är hög tid att dessa vinster också frambringar något för utvecklingen och utnyttjandet av alternativa, förnybara energiformer, med andra ord för hållbara energisystem i allmänhet.
Under normala förhållanden skulle vi åstadkomma detta genom skatter, men här är det inte möjligt. Branschen själv har också uttryckt stort intresse för frivilliga åtaganden, och vill visa upp sin ansvarskänsla offentligt. Vad skulle kunna vara bättre för de internationella oljebolagen än att visa sin ansvarskänsla genom att vara beredda att göra så som kommissionen önskar – eller i vart fall som jag hoppas den gör – och diskutera saken med den, så att vi tillsammans frivilligt kan komma överens om att använda åtminstone en del av dessa icke förutsebara vinster för forskning om och utveckling av hållbara energisystem. Med detta i åtanke vill jag be kommissionen – och även er, herr kommissionsledamot – att allvarligt överväga detta förslag och tala med de stora koncernerna i hopp om att få något för detta ändamål. Då skulle vi kunna satsa medel på andra viktiga forskningsuppgifter. Oljebolagen skulle göra klokt i att uppträda socialt ansvarskännande och utveckla alternativa energisystem. 
Papadimoulis (GUE/NGL ).
   – Herr talman! Med hänsyn till de alternativa energiformernas betydande fördelar för miljön, folkhälsan och medborgarnas livskvalitet är det en fråga som varken kommissionen eller Europaparlamentet riktigt har besvarat: hur kan vi främja den fortsatta utvecklingen av alternativa energiformer, så att medborgarna kan komma i åtnjutande av dess fördelar?
Framför oss har vi kommissionens nyligen framlagda rapport, där det noteras att vi långt ifrån har uppnått de mål som fastställdes i direktiv 2001/77. Följaktligen behöver vi göra mer. Personligen anser jag att denna föresats behöver backas upp av tre handlingslinjer.
Den första handlingslinjen är att skapa ett mer gynnsamt politiskt klimat som främjar alternativa energiformer. Här spelar regeringarna en avgörande roll eftersom de stora multinationella bolagen inom energisektorn fortfarande främst investerar i olja och det inte kommer att vara lätt för dem att överge denna ensidiga inriktning. Därför behöver regeringarna skapa ett incitamentspaket som främjar investeringar i alternativa energiformer och som skapar lönsamma marknader för dessa.
Den andra handlingslinjen är att skapa en hållbar rättslig ram som stöder alternativa energiformer. Med andra ord behöver vi befria dessa marknader från begränsningarna hos ett energisystem som – tillsammans med dess rättsliga grund – tillkom vid en tid då man praktiskt taget inte hade hört talas om alternativa energiformer. 
Den tredje och viktigaste handlingslinjen, och det är om den som jag och mina ärade vänner har ställt en fråga till Europeiska kommissionen, är att snabbt få till stånd offentliga och privata investeringar i forskning för att utveckla bättre och billigare tekniker för alternativa energiformer. Utvecklingen av alternativa energiformer är först och främst beroende av forskning om nya tekniker. Nu är rätta tillfället för oss att handla, när de stora oljebolagen har samlat en förmögenhet från övervinster de vunnit genom att dra fördel av prisstegringen på råvarumarknaden, nu när ramprogrammet för forskning och utveckling är inadekvat med de resurser som står till dess förfogande, vilket vi alla inser. Det är rätt tillfälle att främja idén om att införa en miljöbetingad energiskatt för oljeindustrin, som kan användas för att finansiera utvecklingen av alternativa energiformer. Det skulle till exempel inte vara mer än 1 procent av bolagens nettovinster, för att inte äventyra deras konkurrenskraft.
Jag emotser med intresse kommissionens svar och – än viktigare – dess nästa steg. 
Turmes (Verts/ALE ).
   – Herr talman! Människor i Irak dör i kriget för olja. Den europeiska ekonomin bromsas på grund av höga och instabila oljepriser. Länder i tredje världen vittrar under skulder som skapats av oljeimport. Är alla förlorare? Nej, det finns några vinnare. Sex av de ”sju systrarna” – däribland Exxon, Total, Shell, BP och andra – har tjänat skandalösa summor pengar över de senaste två till tre åren. I dag har de inga förpliktelser alls i EU, varken när det gäller forskning eller när det gäller att blanda in lite förnybara energikällor i det de säljer till bilister. Herr kommissionsledamot, när skall detta ändras? 
Ek (ALDE ).
   –Herr talman, herr kommissionär, ärade ledamöter! Jag vill börja med att göra en snabb omvärldsanalys för att visa hur det ser ut i det Europa som vi tillsammans har ansvar för. Vi har de mycket stora oljeproducerande länderna i Mellanöstern, där det är oro och där oljetillgångarna är begränsade. Vi har på andra sidan om oss ett mycket stort land, Ryssland, där Putin har sett att energi är makt och samlar mer och mer av denna makt i form av de olika energibolagen i Ryssland i sin egen hand, bokstavligen i Kreml. Vi har tio nya medlemsländer som är beroende av energiimport från Ryssland. Vi har dessutom gamla medlemsländer, t.ex. Tyskland, där halva gasimporten kommer från Ryssland. Säkerhetspolitiskt sett innebär detta således en mycket obalanserad och orolig situation.
Vidare har vi väldiga miljöproblem som vi alla är överens om måste lösas, samt mycket ambitiösa miljömål. Samtidigt stiger priserna på energi. Konsumtionskurvan stiger. Europeisk industri behöver ständigt mer energi, vilket även gäller för transporter och hushåll. Som jag redan nämnt är importberoendet i vissa länder enormt stort.
Vi har väldiga problem med energinäten. Vi har i Sverige haft en storm som har gjort att uppemot 50 000 hushåll, och naturligtvis även industri och småföretag i de drabbade områdena, har varit utan elförsörjning i mer än två månader efter denna storm, vilket är fullständigt oacceptabelt. Vi minns även när hela Italien mörklades under många timmar. Vi har alltså en instabilitet i energinäten som inte är acceptabel.
Europeiska unionen har definierat de s.k. TEN-projekten som oerhört viktiga, men vi ser hur de i område efter område stannar av och inte har den utbyggnadstakt som fanns i de ursprungliga besluten. Sammantaget befinner vi oss således i en väldigt bekymmersam situation.
När det gäller energipolitiken i Europa måste vi stabilisera tillgången på energi. Vi måste se till att överföringsnäten fungerar och är stabila, att företagen investerar i ny teknik, så att inte enkla stormar eller liknande händelser medför långvariga strömavbrott. Vi måste se till TEN-projekten fungerar. Min första fråga är därför: Hur ser kommissionen till att energiförsörjningen stabiliseras?
Vi måste dessutom transformera energiförsörjningen i Europa, dvs. vi måste få den miljövänliga energi som vi är överens om behövs. Det innebär att det ligger ett mycket stort ansvar hos kommissionen. Det är vanligt att man inte samarbetar mellan politikområden, men vi har en jordbruksreform som innebär att biomassa skulle kunna produceras på delar av jordbruksmark i Europa som i dag är tagen ur bruk. Vi har en industri som behöver energi. Vi har dessutom både miljömål och sysselsättningsmål som måste uppfyllas. Jag vill därför för det andra veta hur olika delar av kommissionen samarbetar för att nå en lösning på dessa problem.
För det tredje behöver vi vitalisera energiförsörjningen, dvs. producera mer. Min fråga är vad som görs för att se till att europeisk basindustri genom fjärrvärme, etc. också producerar mer energi. Herr talman, energi är makt. Det gäller att se till att denna makt används på rätt sätt. 
Piebalgs,
   . – Herr talman! Jag delar tankegången bakom dessa frågor. Hur skall vi kunna möta de utmaningar som våra skyldigheter enligt Kyoto innebär? Hur skall vi lösa problemet med höga olje- och gaspriser? Hur skall vi hantera Europas ökande beroende av importerade kolväten. Dessa är, som jag redan har talat om parlamentet, centrala frågor för den nya kommissionen.
Hela poängen med en sammanhängande energipolitik är att utveckla ett paket av ömsesidigt förstärkande åtgärder som tillsammans gör så att vi kan nå de tre huvudmålen: konkurrenskraft, hållbar utveckling och försörjningstrygghet.
Låt mig först ta upp frågan om vårt beroende av oljeimport. De senaste oljeprisökningarna är en kraftfull påminnelse om att oljemarknaden fortsätter att vara rörlig. Det är tydligt att den nuvarande och framtida konkurrensen om kolvätetillgångarna påverkar och kommer att fortsätta att påverka den globala försörjningstryggheten och ekonomisk tillväxt. Det finns ännu större anledning att oroa sig om man tittar på energiprognoser. Om inget görs kan energiimporten komma att stå för 70 procent av vårt totala behov år 2030.
Vi bör naturligtvis fortsätta vår diversifieringspolitik och vår dialog med producentländerna. EU har emellertid begränsat med manöverutrymme för att påverka energiförsörjningen på grund av den höga beroendegraden. Därutöver är våra egna energikällor antingen små eller mindre konkurrenskraftiga i vissa fall. Därför är det huvudsakligen i samband med efterfrågan som EU kan och bör ingripa. Det är därför jag anser att unionen bör koncentrera sig på att styra och påverka efterfrågan. 
Mot bakgrund av detta har Europeiska kommissionen redan åtagit sig att vidta åtgärder för att diversifiera de olika energikällorna, främja energieffektivitet och stödja förnybara energikällor. Alla dessa åtgärder syftar till en minskning av kolväteförbrukningen i samhället och av kolvätenas andel av energiförsörjningen. Som jag redan kungjort kommer jag att fortsätta med och stärka EU:s åtgärder på dessa områden. Jag kommer särskilt att anstränga mig när det gäller energieffektivitet. Kraftfullare åtgärder när det gäller energieffektivitet kommer inte bara att gynna vår försörjningstrygghet utan också andra centrala mål, även de som hänger samman med Lissabonagendan. Den här våren kommer jag att lägga fram en grönbok om energieffektivitet för att redovisa mina tankegångar.
Även om jag förstår ledamöternas avsikt med att korsvis subventionera förnybara energikällor är jag rädd att det blir svårt att avgöra vad ”överraskningsvinster” är eller vad ”alltför hög grad av inblandning i företagens politik” är. Det blir också svårt att berätta för företagen hur de skall använda sina vinster. Samtidigt följer jag ledamöternas råd.
Jag måste också påpeka att stora oljebolag såsom BP, Shell, Repsol och Total redan har påbörjat en betydande verksamhet inom forskning, utveckling och nyttjandemöjligheter för förnybara energikällor samt uppsamling och lagring av koldioxid. I mina diskussioner med dem betonar jag alltid betydelsen av att de spelar en allt mer aktiv roll på området. I mina fortsatta kontakter med de oljebolag som är aktiva inom EU kommer jag därför att i hög grad uppmuntra deras engagemang för forskning om och utveckling av förnybara energikällor och uppsamling och lagring av koldioxid. Med detta sagt måste jag understryka att EU under de senaste åren har skapat en ram för främjandet av förnybara energikällor som är unik i världen med direktiv om främjande av grön el och biobränslen. Som en sidoeffekt av dessa direktiv har stödsystem utvecklats i flera medlemsstater och EU har behållit sin ledande roll inom miljöteknik.
Därutöver har kommissionen aktivt stött forskning om och uppvisning samt bruk av alternativa energiformer. Detta förväntas fortsätta under de kommande åren. I samband med det måste jag särskilt nämna medfinansieringen av forsknings- och utvecklingsverksamhet, särskilt det ekonomiska stödet till forskning och de tekniska utvecklingsfaserna samt till förevisningen av storskaliga installationer och dessa nya teknikers intåg på marknaden. Ett sådant ekonomiskt stöd är för närvarande tillgängligt inom det sjätte ramprogrammet för forskning och teknisk utveckling. I sammanhanget kommer kommissionens förslag till det sjunde ramprogrammet för forskning och teknisk utveckling, som man planerar att anta i april 2005, att inleda den interinstitutionella debatten om EU:s huvudprioriteringar för forskning och teknisk utveckling inför de kommande åren.
Nu skulle jag vilja ta upp frågan om miljömål och konkurrenskraft. De europeiska åtagandena, inte minst de som rör klimatförändringar, har översatts till ett antal operativa mål inom energipolitiken som samtidigt främjar vår industris konkurrenskraft. Miljömålen är således fullständigt integrerade i de energipolitiska målen och instrumenten. Ett bra exempel är direktiv 2001/77/EG om grön el som har lett till extra ansträngningar när det gäller tillverkning och installation av vindkraftverk. Ett avsevärt antal arbetstillfällen har skapats i denna nya och snabbt växande industri inom vilken några europeiska länder nu är världsledande. Ett annat exempel är direktivet om biobränslen. Produktionen av dessa bränslen bidrar inte bara till att vi kan uppnå våra Kyotomål utan den ger också en positiv effekt på landsbygdsutvecklingen och därför också på vår ekonomi i dess helhet.
Emellertid tror jag att den viktigaste direkta effekten på vår ekonomi kommer att komma från kraftfulla politiska åtgärder för att öka energieffektiviteten i hela vårt samhälle. Man har gjort uppskattningen att vi kan spara in 20 procent av vår totala energiförbrukning på ett kostnadseffektivt sätt. Energieffektivitet skulle inte bara spara pengar, det skulle också skapa arbetstillfällen i Europa och gynna miljön. Därför har kommissionen gjort miljöteknik till en av prioriteringarna på Lissabonagendan.
Det är min övertygelse att miljömål, försörjningstrygghet och konkurrenskraft passar mycket bra ihop. Kommissionen har tidigare visat man är redo att vidta åtgärder på detta område. Jag har förvisso avsikten att göra en verklig ansträngning för att stärka dessa politikområden.
Chichester,
   . – Herr talman! I den här debatten gläder det mig att kunna säga att jag har intressen i form av aktier i flera olje- och gasbolag. Vinsterna är goda, som ett mått på bolagens framgångar och som medel för att i framtiden kunna investera i forskning och utveckling samt ersättningskapacitet.
Högre oljepriser ger regeringar, inte oljebolag, större intäkter eftersom skatten är den största komponenten i bilbränslekostnaden för konsumenten. Så den här frågan kanske skulle ställas till medlemsstaterna istället.
Vi borde vara försiktiga med att styra investeringar och blanda oss i företagens beslut om investeringar. Regeringar och offentliga organ är inte särskilt bra på att välja vinnare. Jag undrar om de som försöker berätta för företagen vad de skall göra med sina vinster skulle vara lika pigga på att erbjuda sig att dela förluster i framtiden. Detta är att slå in en redan öppen dörr eftersom företagen redan investerar mycket betydande summor i alternativ teknik och tekniska lösningar som kan efterträda dagens genom att man forskar på en hel rad av olika tekniker. De gör detta av uppenbara försörjnings- och affärsmässiga skäl. När oljan och gasen tar slut, då vill dessa företag kunna tillhandahålla alternativa efterträdare till dessa bränslen. Shell och BP investerar enorma summor pengar i solceller och vindkraft och en hel rad syntetiska bränsletekniker. Kanske kan mina kolleger låta sig tröstas av Labour-ministern som säger att skatter på överraskningsvinster inte är aktuella. Det är inte en klok åtgärd. Låt marknadens mekanismer sporra till utvecklandet av förnybara och alternativa energikällor. 
Paasilinna,
   . –Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Vi frågar kommissionen om den är beredd att förhandla om en frivillig överenskommelse med oljebolagen i Europeiska unionen, om att en del av de oväntat höga vinster som har uppkommit på grund av stigande oljepriser skall investeras i forskning och utveckling om alternativa energiformer. Jag har inte fått något klart svar på detta. Huruvida det är klokt eller inte är en fråga som måste övervägas. Det har nämnts att bolagen redan gör just detta, även om det sker i liten skala i förhållande till hur viktiga de frågor är som vi talar om.
Nationella oljebolag har alltid varit lönsamma, inte av en tillfällighet och inte bara i fjol, utan under decennier. Vinsten på över 60 miljarder euro förra året är så otrolig att den till och med överstiger många länders budgetar. Det är dubbelt så mycket som mitt hemlands budget. Därför handlar detta mer om länder än om bara bolag.
De stora förtjänsterna beror givetvis på Kinas tillväxt och, i synnerhet, på situationen i Mellanöstern, det vill säga på kriget där. Det är allmänt bekant att oljebolagen till någon del har bidragit till krigsutbrott eller uppror, med stigande oljepriser som följd. Vi vet att det förekommer kartellbildning inom branschen och att det inte är en särskilt gentlemannamässig verksamhet. Krig har utkämpats om olja vid många tillfällen i Mellanöstern. Med andra ord har människor besudlat sina händer med denna råvara som är av så stor betydelse för oss alla.
Höga oljepriser är uppenbart mycket skadliga för ekonomin och nu är frågan om dessa vinster kommer att användas till förnuftiga ändamål och hur förnuftiga dessa i så fall är. Vi insisterar på att de skall satsas på forskning om alternativa energiformer, som till sist, som Giles Chichester sade, är till nytta för bolagen själva. På så sätt skulle vi samtidigt fullfölja vår egen del av våra miljömål. Kommissionsledamoten sade att det är svårt att ingripa i bolagens verksamhet. Det är svårt eftersom de är mer inflytelserika än stater, men jag uppmanar er att vara modig, eftersom vi ansvarar inför Europeiska unionens medborgare och faktiskt också för mänsklighetens framtid. Detta är därför inte några obetydliga frågor. Det finns faktiskt två alternativ: öka forskningen eller höj skatterna. Det ena eller kanske båda. 
Turmes,
   . – Herr talman! Jag tackar kommissionsledamoten för hans tydliga budskap om energieffektivitet. Att minska efterfrågan både i energi- och transportsektorn är en viktig del av lösningen på problemet.
I helgen var jag i Wels i Österrike på en av de största mässorna för förnybar energi. Det man har gjort i Oberösterriech skulle man kunna göra i andra delar av Europa därför att idag är det bara 7 procent av alla nya hus i Oberösterreich som värms upp med olja. I Europa står uppvärmning av hus för 20 procent av oljeförbrukningen. I Oberösterreich har de nästan helt bytt till träpellets eller andra förnybara energikällor. Så vi behöver verkligen ett direktiv för att främja användningen av förnybara energikällor för uppvärmning och nedkylning, med andra ord energianvändning för låga temperaturer. 
Herr kommissionsledamot! Jag hoppas att er kollega Jacques Barrot kommer att bidra till era ansträngningar för att göra transportsektorn effektivare. Vi är inte tillräckligt effektiva när det gäller bilstandard. Vi behöver ett bättre modalskifte på transportområdet.
En annan sak väcker frågan om vad oljebolagen verkligen kan göra. Vi har ett direktiv om biobränsle. Vi måste finansiera genomförandet av detta direktiv ur våra begränsade statsbudgetar. Men tänk om vi tvingade oljebolagen som säljer bränsle i Europa att gradvis öka minimimängden grönt bränsle som skall finnas på bensinstationerna? Då skulle betalningen inte längre behöva tas från knappa offentliga medel utan istället komma från oljebolagens enorma vinster. Det skulle utgöra en mycket tydlig signal till oljebolagen om att de måste investera i alternativ och göra mer för att marknadsföra dem. 
Liese (PPE-DE ).
   – Herr talman! Det är bra att detta nyvalda parlament diskuterar förnybara energiformer, vilket vi inte har gjort sedan valet. Utskottet för industrifrågor, forskning och energi kommer visserligen att lägga fram en rapport, men jag är övertygad om att vi kommer att få vänta ytterligare några månader på den. Det är därför bra att frågan tas upp i dag.
Anledningen till att Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokrater inte satte sitt namn under frågan var dock att vi hyste vissa betänkligheter om det sätt på vilken den nu har formulerats. Jag delar de farhågor som kommissionsledamoten Andris Piebalgs har uttryckt. Ett annat problem är att det finns ett antal företag som redan uträttar mycket inom området förnybara energiformer, och andra som ännu inte gör det, och det vore onyanserat att behandla båda på samma sätt. Vi måste göra något. Politiker som vi själva, på EU-nivå och nationellt, måste skapa de rätta rambetingelserna, så att de som investerar en hel del i förnybara energiformer får ytterligare incitament att göra detta genom att finna de rätta villkoren. Jag är tacksam för att kommissionsledamoten Andris Piebalgs så klart angav grundprinciperna. Jag instämmer i att förnybara energiformer spelar en viktig roll i en strategi för att minska beroendet av fossila bränslen och hjälpa oss att uppnå Kyoto-målet. Energieffektivitet är ett annat viktigt område och vi anser att även kärnkraft bör få ge sitt bidrag.
Jag vill dock avsluta med att framföra en tanke till kommissionsledamoten och kammaren. Vi måste enligt min mening prioritera på ett nytt sätt mellan de förnybara energiformerna. Mycket har gjorts inom områdena vindkraft och fotocellenergi, men vi vet att det finns inneboende problem med båda dessa energiformer. Fotocellenergi kräver fortfarande att vi satsar betydande belopp för att spara ett ton koldioxid. Potentialen är mycket större för biomassa, och även i utnyttjandet av värme, det vill säga solenergi, för uppvärmningsändamål. Kommissionen skulle röra sig i rätt riktning om den tog upp denna fråga och förbättrade rambetingelserna i Europeiska unionen för användning av solenergi för uppvärmningsändamål och för användning av biomassa i allmänhet. När det gäller detta tror jag att alla grupper i kammaren ställer upp bakom er. 
Panzeri (PSE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Jag lyssnade till vad kommissionsledamoten sade och för mig föreföll det klart. Jag tror dock inte att hans svar i tillräckligt hög grad besvarade den fråga som hade ställts till honom. Den begäran som framfördes har sin egen styrka, giltighet och sammanhang.
Vi har flera allvarliga problem att ta itu med i Europeiska unionen, som ni alla vet. Det första är att Europeiska unionen förbrukar mer och mer energi och importerar mer och mer energiprodukter. Det andra är förhållandet mellan energiutveckling och miljö, särskilt efter att Kyotoprotokollet har genomförts. Det tredje gäller livskvaliteten för våra medborgare med hänsyn till den miljöförstöring som uppkommer av energianvändning.
Dessa punkter leder alltmer till slutsatsen att vi måste tänka på framtidens energi, i synnerhet förnybara energiformer, och på fortlöpande forskning om alternativa energiformer. Genom att främja förnybara energiformer kan vi enligt min mening medverka till att uppnå målen för vår allmänna energipolitik, dvs. att trygga försörjningen och konkurrensförmågan samtidigt som vi förbättrar miljöskyddet och en hållbar utveckling.
Det finns en allmän medvetenhet om och tro på att vi för att genomföra allt detta inte bara behöver konsekventa politiska val utan också stora offentliga och privata resurser. Inom detta specifika område, finner jag det helt naturligt att anmoda företag såsom oljebolagen – som har åtnjutit särskilda marknadsförhållanden och gjort avsevärda vinster – att ta sitt ansvar tillsammans med andra för att få tillräcklig finansiering av planer och projekt som gäller alternativa, förnybara energiformer.
Genom att anta denna strategi skulle vi verkligen främja det som brukar kallas företagens sociala ansvar, inte en begränsning av företagens frihet att göra vinster, som bör lämnas oförändrad. Av de möjliga åtgärder som redan tagits upp i debatten, är det en som jag anser ytterst viktig och det är att vidta åtgärder i våra större städer genom att investera resurser för att förbättra dem från energi- och miljösynpunkt.
Vi behöver sända ut en tydlig signal om att detta är en vändpunkt, och att det är absolut nödvändigt att ha alla, inklusive oljebolagen, med oss. Det vore ett konstruktivt svar som kommissionen skulle kunna ge alla medborgare i Europeiska unionen. 
Smith (Verts/ALE ).
   – Herr talman! Jag har lyssnat till kommissionsledamoten med stigande hopp om att denna debatt skulle leda till något annat än de ivriga ord och tomma prat som vi hittills har mött i den här frågan.
Eftersom jag är från Skottland har jag ett egenintresse i den här frågan. Vi är bara lite fler än fem miljoner invånare men ändå har University of Scotland räknat ut att vi med våra naturtillgångar skulle kunna bidra med en procent av världsbehovet av förnybar energi. Det skulle vara värt ungefär 14 miljarder i brittiska pund eller 20 miljarder euro om året. Grön energi är ingen lockvara. För att åstadkomma detta behöver vi ledarskap, något som Skottlands regering ledsamt nog inte tillhandahåller. Vi i Skottland och i Europa behöver en konsekvent energiplan. Europeiska kommissionen befinner sig i den ideala positionen för att erbjuda det ledarskap och den struktur som dessa nya tekniker behöver.
Förra veckan hörde vi att de europeiska organisationerna för förnybara energikällor bad om en tilldelning på 250 miljoner euro i det sjunde ramprogrammet för forskning. Jag manar kommissionen till att uppnå och överträffa det. 
Langen (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag är mycket tacksam för kommissionsledamotens sakliga svar på de frågor som ställts av kommunister och socialdemokrater.
Det faktum att deras ideologiska …
Ja, herr Swoboda, men lyssna nu på mig. Det ideologiska bagage som ni fyllde er fråga med trotsar all beskrivning. Kommissionsledamoten gav ett sakligt svar. Han utnyttjade tillfället att ange ett antal utgångspunkter för sina utsikter om en ändamålsenlig energipolitik.
Jag anser att det är fel att ta energi- och oljebolagens icke förutsebara vinster till förevändning att minska det egna ansvaret för förnybara energiformer, och för det misstaget måste kammarens socialdemokrater och kommunister bära ansvaret.
Vi har just hört siffrorna: 60 miljarder euro i vinst! Låt mig påminna Claude Turmes om att oljepriserna drivs upp inte enbart av de oljeproducerande länderna och deras råoljebolag, utan också och främst av staterna genom beskattning. Enbart i mitt eget hemland Tyskland tyder ungefärliga uppskattningar på att befolkningen blir skyldig över 30 miljarder euro mer i skatt för varje år. Detta är ett problem som frågor av detta slag inte bör dra bort intresset från, och jag är tacksam mot de gröna och liberalerna för att de breddat frågan och gjort det möjligt för oss att ha en verklig och vittomfattande debatt i dag.
Vad vi kan göra är som jag ser det uppenbart. Vi kommer alla väl ihåg den debatt vi hade om biobränslen. Det var inte bara denna kammare, utan även medlemsstaternas motvilja, som förhindrade inkluderandet av obligatorisk inblandning av biobränsle, och nu vill Hannes Swoboda ålägga kommissionen en skyldighet som den aldrig kommer att kunna fullgöra. Vi måste stå med fötterna på jorden och hålla oss till områden där vi kan göra något – tryggandet av energitillförseln, utvecklandet av alternativa energiformer, främjandet av forskning och det allmänna ramverket. Det är här som vi måste fullgöra denna skyldighet, inte genom att ta oljebolagens övervinster som utgångspunkt.
År 1973 beräknades det att oljereserverna bara skulle räcka i 30 år till. Anledningen till att de nu kommer att räcka betydligt längre är att vinsterna användes till att söka efter nya råoljefyndigheter. Vi är beroende av att det är här som ansvaret för att trygga vår energiförsörjning fullgörs. 
Van Nistelrooij (PPE-DE ).
   – Herr talman! för ungefär tre månader sedan, den 10 och 11 december, deltog jag på parlamentets vägnar i en trepartskonferens med Nordiska rådet, Baltiska rådet och Beneluxparlamentet, som var ägnad främjandet av förnybar energi samt kärnkraftens framtid. Ett enastående dokument med namnet ”Sustainable and Secure Energy Supplies” lades fram, som utskottet för industrifrågor, forskning och energi också kommer att diskutera i slutet av månaden. De parlamentariska delegationerna vid konferensen fastslog ännu en gång att vi misslyckats med att slutföra de uppgifter som fastställdes i Göteborg och Lissabon. Vi är oförmögna att öka andelen förnybar energi från 6 till 12 procent.
Eftersom fossila energikällor är ändliga måste vi arbeta för att intensifiera forskningsprogrammen. Det är vad vi också kommer att göra i denna kammare nästa onsdag när vi diskuterar Locatellibetänkandet. Kombinationen av privata och offentliga medel är den perfekta lösningen för Lissabonagendan. Behovet av nya investeringsvarianter och nya former – partnerskap mellan offentliga och privata aktörer, om ni så vill – är också angeläget.
Inom ramen för parlamentets prioriteringar och på frivillig basis – utom för ”smygskatter” på energi, som är oacceptabla – men inom dessa grundförutsättningar, kan kommissionsledamoten Andris Piebalgs säkerligen utan problem inleda en dialog. Europeiska investeringar i exempelvis väteteknik, som föreslagits av högnivågruppen, är nödvändiga. Vi inser att oljebolagen har ganska stor frihet för närvarande. De är viktiga partner och de gör redan en hel del, men det är omöjligt att få dem att frivilligt överskrida den här linjen. Jag vill att kommissionsledamoten anger hur han i praktiken skall tackla de diskussioner han hänvisade till. 
Vakalis (PPE-DE ).
   – Herr talman, herr kommissionsledamot! Jag vill sätta in frågan om alternativa energiformer i samband med Lissabonstrategin och den strategi för förebyggande av klimatförändring som togs in i Kyotoprotokollet.
Det finns två fördelar och en nackdel med att tillämpa protokollet.
Fördelarna är a) skydd av miljön och folkhälsan, och b) främjandet av tekniska innovationer.
Nackdelen är att till dess att innovationerna kan föras ut på marknaden kvarstår problemet med den negativa inverkan på industrin, exempelvis en minskning av exporten med mellan 3,8 och 5,1 procent.
Utan tvivel kan förnybara energikällor bidra till en tryggad energiförsörjning i Europeiska unionen. Emellertid kan de också bidra till Lissabonstrategins genomförande genom teknisk utveckling, teknikexport, ökad sysselsättning och miljöskydd.
Det tycks dock finnas en avgrund mellan framgångsrik demonstration av innovativa tekniker och deras faktiska genomslagsförmåga på marknaden och jag anser att det är absolut nödvändigtatt den avgrunden överbryggas snarast möjligt.
Vilka åtgärder ämnar ni, som kommissionsledamot, vidta i detta avseende, utöver främjandet – och/eller möjligheten – att sluta frivilliga överenskommelser med energiindustrin? 
Olajos (PPE-DE ).
   –Det råder ingen tvekan om att vi i dag måste göra framsteg i utnyttjandet av förnybara energiresurser med hänsyn till klimatförändringen och tryggandet av energiförsörjningen. Även om en del av oljebolagens vinster satsades på detta, är jag övertygad om att det inte skulle vara tillräckligt. Därför måste vi gå fram på åtminstone två andra fronter, och dessa är åtaganden av medlemsstaterna och centraliserad forskning och utveckling. Låt oss se på det första: åtaganden och tillnärmning av medlemsstaterna. 
Enligt kommissionens rapport till Europaparlamentet har flera länder fortfarande inte vidtagit konkreta åtgärder i för att uppnå fastställda mål, och på gemenskapsnivå äventyras målet att 22,1 procent av energin skall komma från förnybara källor 2010, och en siffra på blott 18 till 19 procent förefaller realistisk. 
Det är stora skillnader mellan de enskilda medlemsstaternas prestationer, med till exempel mitt eget land Ungern på sista plats, som endast åtar sig att uppnå 3,6 procent 2010, trots att det är där som Europas största geotermiska energiresurs finns, som fram till i dag inte har genererat en enda watt elektricitet. På grund av detta är jag för bildandet av en konferens för förnybara energikällor, som tar itu med de varierande förhållandena i medlemsstaterna och som borde sikta på att uppnå samförstånd. Det är dessutom väsentligt att medlemsstaterna tar ansvar för att miljövänlig elektricitet kan uppnå en marknadsandel och att de beaktar de administrativa, rättsliga och tekniska hindren liksom nättillträdet. 
Större bidrag och samfinansiering behövs inte enbart från unionen, utan också från medlemsstaterna. Kommissionen bör göra allt för att se till att medlemsstaterna får större ekonomisk tillgång till utveckling, och också att externa kostnader bör ingå i priset på den utnyttjade energin. Det är definitivt oroande att satsningarna på forskning och utveckling inom området förnybar energi under de senaste tjugo åren tenderat att minska på nationell och europeisk nivå. Jag föreslår för stödintressena att forsknings- och utvecklingsprogram om förnybar energi skall vara en särskild utgiftspost i EU:s sjunde ramprogram för forskning och utveckling som börjar 2007. 
Piebalgs,
   . – Jag vill börja med att tacka Europaparlamentets ledamöter för debatten. Energipolitik har inte debatterats tillräckligt, varken här i kammaren eller i EU. Jag vill inte att allmänheten bara skall se på energipolitiken ur klimatförändringssynpunkt. Energipolitiken är så viktig att den måste debatteras ordentligt.
Dagens debatt visar att vi kan sporra marknaden genom att skapa rätt förutsättningar. EU har uppnått anmärkningsvärda framgångar. Själva det faktum att vi frågar oss hur vi skall kunna nå målet om 22 procent för grön el när den nuvarande prognosen bara visar på otillräckliga 19 procent är redan det en framgång i sig. Vi måste fortsätta att ställa särskilda krav för att sporra marknaden till att svara. Kommissionen kommer att lägga fram nya konkreta förslag om förnybara energikällor, biomassa och rena fordon, och nya förslag är under arbete. På så sätt kan vi sporra marknaden till att svara mot samhällets behov. Samtidigt är den största utmaningen att skapa samordnade ansträngningar för att utveckla nya tekniker. Infångande och lagring av koldioxid och annan ny miljöteknik står nu på dagordningen. Detta är ett av de områden där kommissionens åtgärder bör förstärkas av medlemsstaternas och industrins åtgärder. Jag ser fram emot att arbeta tillsammans med Europaparlamentet med siktet inställt på att förverkliga sådana energipolitiska prioriteringar. 

Chichester (PPE-DE ).
   – Herr talman! De av oss som förblev tysta medan Hannes Swoboda gav sitt bidrag till debatten hade varit tacksamma om han hade hållit sina kommentarer för sig själv eller kanske fört fram dem efteråt. Det är oartigt mot ledamöterna att avbryta andras talartid. 
Swoboda (PSE ).
   – Herr talman! Jag tycker nog att man måste få försvara sig när en ledamot av denna kammare av demagogiska skäl ständigt drar socialdemokrater och kommunister över en kam. Jag tror att även ni skulle försvara er om ni nämndes i samma andetag som UK Independence Party eller andra partier som står ännu längre till höger. Kammarens ledamöter har all rätt att försvara sig mot den typen av förtal. 
Talmannen. 
   – Debatten är avslutad. 
Talmannen. 
   – Nästa punkt på föredragningslistan är betänkandet (A6-0038/2005) av Ingo Schmitt för utskottet för transport och turism om förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om ett europeiskt flygledarcertifikat [KOM(2004)0473 C6-0076/2004 2004/0146(COD)]. 
Barrot,
   . Herr talman, mina damer och herrar! Under förlikningsförfarandet om paketet för ett gemensamt europeiskt luftrum betonade parlamentet behovet av att upprätthålla balansen mellan de olika delarna i paketet så att såväl de institutionella, ekonomiska och tekniska som de renodlat sociala aspekterna beaktas. Kommissionen gick med på att snabbt utarbeta ett förslag om ett europeiskt flygledarcertifikat. I dag diskuterar ni det certifikatet.
Kommissionens förslag till direktiv har tre syften. För det första anser både parlamentet och kommissionen att det är mycket viktigt att de olika delarna i paketet för ett gemensamt luftrum utarbetas på ett balanserat sätt. Förslaget utgör en ytterst viktig del av den sociala pelaren. Arbetsmarknadens parter har därför deltagit aktivt i förberedandet av direktivet.
Det andra syftet, som också är anledningen till att vi föreslog att ett europeiskt flygledarcertifikat skulle inrättas, handlar om säkerhet. Detta gemensamma certifikat gör flygledningen säkrare genom att öka kvaliteten på flygledarutbildningen. Förslaget ger dessutom möjlighet att identifiera och, där så är lämpligt, anta de flygsäkerhetskrav om utbildning av flygledare som Europeiska organisationen för luftfartssäkerhet, Eurocontrol, har upprättat och införliva dessa i gemenskapsrätten.
Det tredje syftet är att genom lagstiftningen om det gemensamma luftrummet inrätta gränsöverskridande funktionella luftrumsblock för att minska uppdelningen av luftrummet. Certifikatet kommer att underlätta organisationen av dessa tjänster på var sida om gränserna och öka flygledarnas rörlighet.
Låt oss nu övergå till hur dessa tre syften skall uppnås. För att kunna avskaffa de många nationella bestämmelser som finns i dag upprättas i förslaget till direktiv höga gemensamma krav på den kompetens som är nödvändig ur säkerhetssynpunkt. Detta gäller särskilt inträdeskrav, kompetensstruktur, behörighetstillägg, innehållet i den inledande flygledarutbildningen samt språkkunskaper, både i engelska och i modersmålet. Problemet med språkregler var utan tvivel en av de känsligaste frågorna under rådets diskussioner. Kommissionen har utgått från redan vedertagna internationella krav. Förslagets förtjänst är därför inte i första hand att sådana krav upprättas utan att de införlivas i en gemenskapsram som gör det möjligt att tillämpa dem helt enhetligt. Jag förväntar mig särskilt mycket av certifieringen av utbildningsleverantörer, som säkerställer att certifikaten är av hög kvalitet.
Som ni säkert vet har rådets arbete framskridit väl och vid rådets möte (transport) den 9 december förra året antogs en övergripande strategi. Den strategin beaktar förslagets logik och jag tycker att den tydliggör och stärker förslaget på ett antal punkter, särskilt när det gäller de praktiska detaljerna i flygledningen, till exempel ömsesidigt erkännande eller frågan om hur direktivet skall tillämpas på nuvarande certifikatinnehavare. Jag noterar för övrigt, herr Schmitt, att de flesta av era ändringsförslag handlar om samma ämnen som dem som rådet lade fram.
Mina damer och herrar! Antagandet av detta betänkande är ett steg mot konvergens mellan parlamentets och rådets ståndpunkter. Mitt intryck är att rådet är berett att tillsammans med er undersöka vilka förlikningar som krävs för ett snabbt antagande av texten och jag försäkrar att betänkandet i högsta grad återger samma inställning när det gäller den känsligaste frågan, nämligen språkreglerna. Ändringsförslagen i Ingo Schmitts betänkande utgör en balanserad kompromiss mellan legitima säkerhetsintressen och flygledarnas fria rörlighet. Därför, herr talman, ser kommissionen med tillförsikt fram emot parlamentets uppfattning i frågan.
Jag vill återigen tacka Ingo Schmitt och säga att detta flygledarcertifikat utgör ett stort steg framåt i arbetet med att skapa ett gemensamt luftrum som är säkrare för alla européer. Därför är jag övertygad om att parlamentet kommer att hjälpa oss att vidta denna konstruktiva åtgärd. 
Schmitt, Ingo (PPE-DE ),
   . – Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Tack för era uttalanden, som faktiskt har visat ännu tydligare att kammaren i stort godkänner kommissionens förslag och att rådet i den slutliga analysen stöder förslaget i sin nuvarande utformning. Vi måste därför så snabbt som möjligt färdigställa ett gemensamt direktiv som sedan kan träda i kraft.
Situationen inom EU kännetecknas fortfarande av att luftrummet tillhör dem som är mest överbelastade på global nivå. Den stora mängden trafik finns inte i ett flexibelt utan i ett uppdelat europeiskt luftrum. Dessutom är medlemsstaternas flygkontrollsystem många gånger inte kompatibla. Enskilda länder håller ofta fast vid sina egna regler, bestämmelser, rutiner och kompetenskrav. Det var anledningen till att kommissionen och parlamentet för två år sedan lade fram fyra åtgärdspaket under parollen ”ett gemensamt europeiskt luftrum”, med syfte att slutgiltigt förhindra uppdelningen av Europas luftrum.
Då reagerade jag ganska avvaktande eftersom det dessvärre var omöjligt för rådet att helt genomföra alla delarna i det åtgärdspaket som parlamentet hade föreslagit och efterfrågat. Nu kan vi däremot vara säkra på att medlemsstaterna av allt att döma är beredda att anpassa sig till varandra, åtminstone när det gäller gränsöverskridande luftrumsblock, så att det inom en överskådlig framtid blir möjligt att skapa ett gemensamt europeiskt luftrum.
Som ni sade förde vi då också upp andra saker på dagordningen som vi ville genomföra med hjälp av de fyra förordningarna, eftersom det vid diskussioner hade framkommit att det fanns många diskrepanser inom flygledningen, bland annat när det gällde utrustningen, tekniken och till och med flygledarnas arbetsuppgifter. Det är mycket förvånansvärt med tanke på att många villkor och krav har anpassats till de internationella bestämmelser som har utfärdats av den internationella civila luftfartsorganisationen (ICAO) och Eurocontrol. Trots det har nästan alla medlemsstater en mängd olika bestämmelser, vilket leder till att enskilda flygledares certifikat inte är kompatibla. Därför anser jag att det finns ett akut behov av denna harmonisering och att vi genom den kommer att uppnå tre syften.
Ökad säkerhet är alltid viktigt att arbeta för och det kommer vi att uppnå genom att harmonisera utbildning och fortbildning, givetvis med högt satta krav. Som ni själv sade är frågan om språkkunskaper mycket viktig, men de är i dag inte ett krav inom alla områden. Ni framhöll också en annan sak, nämligen frågan om vem som skall leverera utbildningen och hur prov och certifiering skall genomföras. I framtiden kommer ett oberoende organ att granska flygledarnas kompetens med utgångspunkt från utbildningens kvalitet och hur väl den skapar förutsättningar för flygledarna att sedan utföra sitt arbete.
En tredje fråga, som enligt mig inte alls är av underordnad betydelse, är att flygledare som regel fortfarande inte får utöva sitt yrke om de har utbildats i en annan medlemsstat.
Jag anser att alla dessa tre punkter är viktiga och att vi därför bör genomföra dem så fort som möjligt. Enligt vad jag kan bedöma råder det enighet om detta. Det intrycket fick jag i alla fall av det sakkunniga fackutskott som antog mitt betänkande med stor majoritet. Samtal med olika ledamöter visar också att man delar rådets uppfattning, utom som vanligt när det gäller en del mindre frågor, men jag är övertygad om att vi inom kort kan enas om en gemensam förordning.
Jag vill tacka alla de parlamentsledamöter som har bidragit med värdefulla förslag, idéer eller kritik om en eller annan del av betänkandet och därmed gjort det möjligt för oss att nå ett resultat som vi i denna kammare kan utgå från för att fatta ett positivt beslut.
Rack,
   . – Herr talman, herr vice kommissionsordförande, mina damer och herrar! Vår grupp, Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater, brukar anförtro Ingo Schmitt med frågor som rör lufttransport och flygsäkerhet, eftersom tidigare erfarenhet visar att vi i regel kan följa hans förslag.
Därför är det knappast förvånande att vi till fullo stöder hans arbete som föredragande för det betänkande som vi i dag har framför oss. Vi tackar honom för detta mycket viktiga bidrag till arbetet med att utarbeta en förhoppningsvis ännu bättre text utifrån kommissionens redan goda förslag. Efter vad vi har hört finns det faktiskt mycket goda tecken på att rådet kommer att ge sitt bifall, så att alla tre institutionerna kan samarbeta om detta. I utskottet var vi som sagt i stort sett eniga om att sträva efter en hög medvetenhet om ansvar och kompetens och om att mer detaljerat ange vad tillämpningen av dessa allmänna krav skulle innebära i olika situationer.
En viktig del av frågan har redan nämnts, nämligen den om språkkunskaper, särskilt när det gäller engelska. Det finns alldeles för många tragiska exempel på allvarliga olyckor som har orsakats av bristande kommunikation.
Både föredraganden och indirekt kommissionen har redan kunnat konstatera att utskottet nästan var enhälligt. Detta berodde inte på att vi ansåg att betänkandet var oviktigt utan snarare på att vi verkligen var eniga. Vi hoppas att detta samförstånd förstärks genom en så enhällig omröstning som möjligt i plenum, vilket skulle ta oss ett stort steg närmare inrättandet av detta gemensamma europeiska luftrum som vi hör talas så mycket om. 
Stockmann,
   . – Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Jag vill börja med att tacka föredraganden. Direktivet om flygledarcertifikat utgör ett betydande steg mot att förverkliga vårt storslagna mål om ett gemensamt europeiskt luftrum. Till att börja med är skapandet av gränsöverskridande funktionella luftrumsblock beroende av detta direktiv. För det andra finns det nu förutsättningar för att harmonisera certifiering och utbildning på hög nivå inom detta område, vilket också ger flygledarna en större rörlighet som är nödvändig med tanke på att det inom EU fattas 1 500 flygledare. För det tredje ökar säkerheten markant genom att regler och bestämmelser harmoniseras på hög nivå.
Låt mig nu säga att det gläder mig att föredraganden har anammat mitt förslag om att införa harmoniserad utbildning i krishantering, vilket gör oss bättre förberedda för extrema och farliga situationer som flygkapningar.
Det som vi tycker är viktigt när det gäller ökad rörlighet är att ändra de överdrivet stränga lokala språkkraven – och då talar jag inte om engelska – till att gälla enbart befogade enskilda fall. Det är enda sättet att förhindra indirekt utestängning från marknaden. Vi socialdemokrater lägger också stor vikt vid fackföreningarnas åsikter och därför vill vi att den sociala dialogen skall omnämnas tydligt i direktivet. Vi anser också att det är viktigt, särskilt med tanke på den hetsiga debatten om tjänstedirektivet, att principen om värdland bör gälla flygledare, för det första för att förhindra social dumpning och för det andra för att göra det möjligt för flygledarna att arbeta tillsammans utan att undermineras. Flygledaryrket är mer lockande nu än någonsin och kan leda till arbete inom hela EU, och jag hoppas att ännu fler ungdomar än tidigare kommer att välja det. 
Lichtenberger,
   . – Herr talman! Jag vill framföra ett varmt tack, framför allt till föredraganden, som åtminstone i utskottet har lyckats nå ett resultat i denna fråga med stor enighet, i en mycket trevlig anda och med stort fokus på den aktuella frågan.
Jag vill ta upp ytterligare några saker som i detta sammanhang är mycket viktiga för mig. En är frågan om hur vi kan förhindra social dumpning. Av dialogen som helhet framgår det tydligt att vi kan enas om att detta inte får förekomma inom ett område med så stränga säkerhetskrav.
För det andra fäster vi alla stor vikt vid utbildning och säkerhet, och det behövs mer utbildning i att hantera extrema situationer, till exempel kapningar, inom detta yrke där människor kan arbeta under extrem press.
För det tredje anser även jag att det är viktigt att uppföljningen av direktivet stegvis omfattar all den personal i säkerhetskedjan som är inblandade i beslutsfattandet, eftersom det här måste råda genomgripande harmonisering och garanterad rörlighet.
Jag vill framför allt säga något om språk, som har varit en av de mest intressanta och omdebatterade frågorna. Man fick ibland intrycket att det handlade mer om att indirekt skapa hinder snarare än om att behärska språket i det land där flygledaren är verksam. I det avseendet vill jag säga att man utgår från fel perspektiv om man skapar sådana hinder. Vi måste säkerställa ytterst goda kunskaper i det engelska språket och det gör detta direktiv. Jag tackar alla ledamöter i kammaren för deras goda samarbete. 
Markov,
   . – Herr talman, mina damer och herrar! Min grupp röstade för Ingo Schmitts betänkande i utskottet för transport och turism, trots att vi naturligtvis är ganska besvikna över att vårt ändringsförslag om att betrakta flygledare som en offentlig tjänst inte antogs.
På det hela taget måste man dock vara uppriktig och konstatera att harmonisering, som är den strategi som Ingo Schmitt har valt, är helt i linje med vår politik, för när allt kommer omkring bör harmonisering vara ett övergripande mål för EU inom alla områden. Om harmonisering leder till goda resultat inom vissa politiska områden och om vi lyckas införa lika villkor så kan det inte annat än förbättra de sociala förutsättningarna och öka säkerheten i alla avseenden, och i förlängningen skapa en mer rättvis konkurrens mellan oss.
Föredraganden har valt denna strategi, men givetvis tagit med en del andra saker, varav jag vill ta upp två. Den första, som den förra talaren redan har nämnt, gäller flygledarna. Den frågan sade vi nej till och menade att lagen i det land där flygledaren är verksam måste gälla.
Jag känner Evelin Lichtenberger alltför väl för att bli förvånad över hennes uttalanden om att social dumpning på inga villkor får förekomma inom detta område. Social dumpning får inte förekomma någonstans! Om det kan bli direktivets grundprincip har vi också möjlighet att förändra tjänstedirektivet och ta bort principen om ursprungsland, som verkligen leder till social dumpning och urholkning av lagstiftningen.
Den andra frågan, som förstås också intresserar mig i egenskap av föredragande för betänkandet om kontroll av vägtransporter, är Ingo Schmitts förslag om obligatoriska och standardiserade eller harmoniserade påföljder. Jag hoppas verkligen att rådet stöder detta, för det är precis vad som behövs på våra vägar.
Det är inte acceptabelt att olika medlemsstater i viss utsträckning behandlar olika förseelser som mer eller mindre viktiga. Därför anser jag att harmoniseringen inom EU är absolut nödvändig och jag hoppas att betänkandet antas. Min tur kommer lite senare i och med andra behandlingen av mitt betänkande och det ökar förstås sannolikheten för att även jag skall uppnå det målet. Jag tackar återigen föredraganden. 
Nattrass,
   . – Herr talman! På föredragningslistan för detta sammanträde ingår en diskussion om ett direktiv som fastställer att flygledare kommer att behöva tala och förstå engelska på en tillfredsställande nivå i alla medlemsstater. Engelska är redan flygledarspråket. Ett av inträdeskraven för att utbilda sig vid Eurocontrol är goda kunskaper i engelska, det internationella luftfartsspråket. Dessa förslag innebär en sänkning av kravet på att tala engelska i all flygledning. I ändringsförslag 17 står det: ”[medlemsstaterna] (…) kräva nivå 5 i ICAO:s kunskapsprov för engelska och/eller det lokala språket”. “Eller” betyder “eller” på alla språk. Detta hotar säkerheten. Betänkandet innehåller formuleringar som: “medlemsstaterna har endast rätt att utarbeta nationella behörighetstillägg i undantagsfall”. Det är inte engelska, det är EU-fikonspråk. Luftfartsföretagen i världen skräms av EU:s dyra önskan att flytta över flygledningen från radar till Galileo men EU:s plan för flygkontrollen handlar egentligen inte om luftfart utan om EU-kontroll och att kontrollera för kontrollens skull. 
Janowski,
   . –  Herr talman, kommissionsledamöter, mina damer och herrar! De frågor som behandlas i parlamentets och rådets direktiv om ett europeiskt flygledarcertifikat är viktiga frågor för den civila flygsäkerheten. Vi har inte råd att vara likgiltiga eller att tillåta någon slapphet i fråga om förfaranden och åtgärder inom detta område med tanke på att varje problem skulle kunna utgöra ett hot mot människors liv och hälsa. Jag anser därför att detta direktiv är nödvändigt och synnerligen viktigt.
Om luftrummet ovanför oss skall behandlas som ett gemensamt europeiskt luftrum behöver vi exakta och tydliga rättsliga förordningar. Dessa förordningar måste också täcka flygledarcertifikat, eftersom flygledarnas arbete måste motsvara de högsta möjliga normerna för ansvarstagande och yrkeskunnighet. Vid sidan av specialutbildning för arbetet under normala förhållanden, som vi hoppas alltid kommer att råda, är det viktigt att utbildning ges för alla exceptionella situationer eller kriser som kan uppkomma. Flygledare måste därför vara människor som har stora teoretiska kunskaper och omfattande praktiska färdigheter. De måste ha utmärkt fysisk och mental hälsa, vilket innebär att regelbundna kontroller är nödvändiga, och de måste kunna behålla sitt lugn och sin sinnesnärvaro även i sådana exceptionella situationer som flygkrascher och terroristattacker, vilket även de föregående talarna har påpekat. När det gäller språkkunskaper behöver flygledare uppenbarligen mycket goda kunskaper i engelska, som är det gemensamma språket, men de bör också behärska det lokala språket, eftersom detta är speciellt viktigt i en krissituation.
Jag anser att dessa förordningar även bör innehålla bestämmelser om någon form av feedback eller systematisk övervakning av effekten av lagstiftningen samt om antagandet av de ändringsförslag som kan bli nödvändiga, i synnerhet när det gäller utvecklingen inom den elektroniska och digitala tekniken. 
Slutligen vill jag framföra mitt uppriktiga tack till föredraganden, Ingo Schmitt, för det arbete han har lagt ned på denna fråga. Jag säger detta i egenskap av en person som har hjälpt till att utbilda polska piloter, eftersom detta till helt nyligen var min uppgift vid tekniska högskolan i Rzeszow. Jag anser också att det vore bra om EU-lagstiftningen om denna viktiga fråga antogs och respekterades utanför Europeiska unionen. Det finns inga artificiella gränser i luften, och flygmekanikens lagar gäller överallt. Principerna för flygsäkerhet bör därför genomföras överallt i världen, och Europeiska unionen kan säkert se till att det sker. Tack så mycket. 
Queiró (PPE-DE ).
   – Herr talman! Vi kommer alla ihåg – åtminstone de av oss som var närvarande vid parlamentsdebatterna om denna fråga under den senaste mandatperioden – den tonvikt som lades vid initiativ som syftade till att förbättra organisationen, punktligheten och säkerheten för flygtrafiken och flygtrafikledningen och, rent praktiskt, för att skapa ett gemensamt europeiskt luftrum och tillämpliga förordningar.
Med tanke på att hanteringen av ett invecklat system för lufttransporter och flygtrafikledning måste ses i ett vidare globalt perspektiv som inte bara omfattar flygledningssystemen (ATM) utan också flygbolag och flygplatser, noterar vi att en viktig aspekt av det gemensamma europeiska luftrummet kommer att tillföras genom detta direktiv, nämligen harmoniseringen av regler som gäller utfärdandet av utbildningscertifikat för flygledare på det europeiska området. Detta kommer i sin tur att förbättra deras rörlighet och underlätta arbetet för gränsöverskridande flygkontrolltjänster.
Det är också viktigt att klargöra den rättsliga situationen för certifikat som har utfärdats av medlemsstaterna i enlighet med nationell lagstiftning, innan det nya direktivet träder i kraft. Den nödvändiga rättssäkerheten måste finnas, och direktivet får inte tillämpas retroaktivt. Därför är det viktigt att ett ändringsförslag som täcker denna aspekt antas i utskottet, och att det förhoppningsvis kommer att godkännas i plenum när detta betänkande antas.
Det gläder oss också att föredraganden, som jag passar på och gratulerar till ett utmärkt betänkande, efter diskussioner med intressegrupper kunde dra slutsatsen att både arbetstagarna och industrin, som kommissionsledamoten nämnde, inte bara samtycker till införandet av ett harmoniserat europeiskt flygledarcertifikat utan också välkomnar det. Det visar också att varken de ekonomiska aspekterna eller ännu viktigare de sociala aspekterna av det gemensamma europeiska luftrummet, inklusive yrkesutbildningen, har förbisetts av kommissionen eller av parlamentet.
Herr talman! Jag hoppas nu att detta initiativ, när det har tillämpats av medlemsstaterna, helt uppnår alla de syften som det har skapats för, och att det utgör en praktisk möjlighet att öka effektiviteten för flygledartjänsterna och flygtransportsäkerheten till förmån för användarna, en grupp vi alla tillhör. 
Savary (PSE ).
   – Herr talman, herr kommissionsledamot! Först vill jag gratulera Ingo Schmitt till hans utmärkta arbete. Äntligen har vi en mycket bra text, och det ändringsarbete som har utförts i utskottet är ett viktigt bidrag från parlamentet.
Det är en text som bygger vidare på det arbete vi utförde under den förra valperioden, det vill säga om inrättandet av ett gemensamt europeiskt luftrum, och denna sociala dimension var helt avgörande, eftersom vi har att göra med en offentlig säkerhetstjänst som först och främst är en arbetskraftstjänst. Kvaliteten hos flygtrafikledningen och flygtrafiken beror på människorna och deras kvalifikationer, och kvaliteten består naturligtvis i den höga säkerhetsnivån.
Jag anser att denna text uppfyller alla dessa krav. Jag vet inte vad resultatet av omröstningen kommer att bli i morgon, men det förefaller mig som om det snarare blir en anti-Bolkestein-strategi. Det är en uppvisning i konsten att införa gemenskapsbestämmelser. Det är en uppvisning i konsten att införa harmoniserade bestämmelser. Det är en uppvisning i ömsesidigt erkännande med ytterst detaljerat arbete vad gäller certifiering, godkännande och ömsesidigt erkännande. Därvidlag är jag mycket nöjd med texten.
I detta perspektiv är ändringsförslag 20, där det tydligt framgår att flygledare kommer att vara underställda den sociala jurisdiktionen i det land där de arbetar, helt avgörande. Det kommer att utgöra en uttrycklig bekräftelse på det vi alla önskar, det vill säga harmonisering och inte social dumpning.
För det andra lägger vi åter fram ändringsförslag 22 om den branschvisa sociala dialogen. Jag vet att vissa av våra kolleger säger att det är självklart. Vi anser emellertid att det är ännu bättre att säga det, i synnerhet eftersom Kommittén för det gemensamma luftrummet inte har gått med på att ta med företrädare för arbetstagarna, vilket är helt avgörande för kvaliteten på tjänsten inom detta område. 
Barrot,
   . Herr talman! Kommissionen ser med tillförsikt fram emot den ståndpunkt parlamentet kommer att inta i detta ärende. Jag vill tacka talarna som alla har framhävt det utomordentliga arbete som parlamentet har lagt ned, och som har hyllat föredraganden, Ingo Schmitt. Jag anser att detta är ett mycket uppmuntrande betänkande och vill instämma i det beröm och den tacksamhet som har riktats till föredraganden för utskottet för transport och turism.
Jag måste nu ta upp ändringsförslagen. Herr talman! Jag tänker inte göra någon individuell översyn av dem. Om ni tillåter det föredrar jag att behandla dem gruppvis. Syftet med de flesta av ändringsförslagen är att klargöra direktivförslaget och att belysa säkerheten, eftersom säkerheten har absolut prioritet i denna text, eller att införa vidareutbildning inom området för säkerhet. Det är fallet med ändringsförslag 1, 2, 3, 5, 7, 8, 9, 11, 12, 13 och 15. Kommissionen kan därför godkänna alla dessa ändringsförslag. Detsamma gäller ändringsförslag 16, som innebär en skärpning av villkoren för införande av nationella behörighetstillägg, och ändringsförslag 18, som syftar till en förenkling av de administrativa bördorna.
Kommissionen kommer att stödja er ståndpunkt vad gäller språkbestämmelserna, som på ett mycket balanserat sätt förenar den legitima omtanken om säkerheten och rätten till fri rörlighet för flygledare. Ändringsförslag 10 och 17 visar på total överensstämmelse mellan parlamentets och rådets ståndpunkter.
Ett antal av de andra ändringsförslagen är i princip godtagbara, förutsatt att de formuleras något annorlunda. Kommissionen stöder helt principen i ändringsförslag 6, som gäller övervakning från arbetsmarknadens parter och samråd med dem. Jag betonade denna punkt redan i mitt första anförande. När det gäller ändringsförslag 14 godkänner kommissionen tanken på mer utbildning i säkerhetshantering, men anser att det vore bättre att ta upp detta i bilaga I, där utbildningens innehåll anges i detalj.
Sedan kommer vi till det ändringsförslag där det hänvisas till de bestämmelser som råder på arbetsplatsen i fråga om rörlighet. Jag förstår fullständigt logiken med ändringsförslag 20. Den rättsliga grunden för ett sådant förslag är emellertid säkerheten, och detta mål eftersträvas genom fastställande av normer för de grundläggande villkoren vad gäller detta. Som Gilles Savary har påpekat finns det redan gemenskapslagstiftning i denna fråga. Enligt utstationeringsdirektivet skall villkoren på arbetsplatsen gälla vid tillfällig förflyttning. I stället för en artikel som är främmande för syftet med texten skulle kommissionen därför vilja godta ett skäl med uttrycklig hänsyftning till relevant gemenskapslagstiftning, som ni har efterfrågat.
För att bekräfta vikten av samråd med arbetsmarknadens parter vid genomförandet och övervakningen av detta direktiv, i synnerhet som stöd för ändringsförslag 6, föreslår jag som jag nyss nämnde därför att en sådan hänvisning till den tillämpliga sociallagstiftningen skall ingå i ett skäl. Med andra ord hör denna text, som huvudsakligen handlar om säkerhet, samman med en gemenskaplig sociallagstiftning, som man mycket väl kan hänvisa till i skälen.
Därefter återstår tre ändringsförslag som kommissionen inte kan stödja, framför allt av formella skäl. För det första anser kommissionen att det är onödigt att behålla det krav på bokföring enligt internationell redovisningsstandard som efterfrågas i ändringsförslag 19. Leverantörerna av vidareutbildning, de som tillhandahåller flygledartjänster, omfattas redan av andra gemenskapsförordningar. Ett sådant krav förefaller oss därför vara överdrivet, när det gäller små utbildningsleverantörer. Kommissionen kan alltså gå med på att denna punkt stryks i sin helhet, eftersom er omsorg om sund förvaltning redan täcks av andra delar av gemenskapslagstiftningen.
Vad gäller ändringsförslag 21, om påföljdssystemet, föredrar kommissionen att behålla standardformuleringen, eftersom den också finns med i den allmänna inställning som har antagits av rådet. Vidare har vi ändringsförslag 4, som rör en mycket viktig aspekt på införandet av ett certifikat. Hur skall innehavare av nationella certifikat behandlas? Enligt vår åsikt är lösningen inte att uppskjuta införandet av de nya, harmoniserade normerna eller att ha två parallella kompetensnormer. Uppriktigt sagt vore det inte bra för säkerheten. Därför kan kommissionen inte stödja detta ändringsförslag. Kommissionen är öppen för varje lösning som kan leda till ett snabbt införande av behörighetsnormerna, samtidigt som den naturligtvis respekterar de nuvarande certifikatsinnehavarnas rättssäkerhet.
Ändringsförslag 22 lades fram strax före plenarsammanträdet. Som jag tidigare nämnde stöder kommissionen samråd och engagemang från arbetsmarknadens parter. De är viktiga. Emellertid anser inte kommissionen att en sådan förpliktelse måste ingå i texten.
Mina damer och herrar! Kommissionen är alltså i stort sett överens med ert arbete. Kommissionen kan ge sitt uppriktiga stöd till Ingo Schmitts betänkande. Jag vill tillägga att kommissionens och parlamentets ståndpunkter verkligen ligger mycket nära varandra. Den konstruktiva innebörden av Ingo Schmitts betänkande måste betonas. Som Reinhard Rack nyss sade är texten ännu bättre än det ursprungliga förslaget. Ja, så är det, texten är ännu bättre, vilket åter bevisar betydelsen av parlamentets arbete i egenskap av medlagstiftare.
Om ni godkänner denna inställning i omröstningen i morgon, anser jag därför att vi kommer att ha gjort framsteg när det gäller att uppnå de mål vi har uppställt för oss själva, det vill säga att försöka uppnå ännu större säkerhet inom området för flygtrafikledningen. Det är vad EU:s medborgare förväntar sig av oss, och det är så mycket nödvändigare, om vi vill att flygtrafiken skall utvecklas till att erbjuda service av mycket hög kvalitet, framför allt med en säkerhetsnivå som bör göra det europeiska luftrummet till det säkraste i världen. 
Talmannen
   - Debatten är avslutad.
Omröstningen äger rum på tisdag, kl. 12.00. 
Talmannen
   . – Nästa punkt på föredragningslistan är andrabehandlingsrekommendation (A6-0003/2005) för utskottet för sysselsättning och sociala frågor om rådets gemensamma ståndpunkt inför antagandet av Europaparlamentets och rådets förordning om tillämpningen av systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjemedlemmar flyttar inom gemenskapen, samt av förordning (EEG) nr 574/72 om tillämpning av förordning (EEG) nr 1408/71 [(12062/3/2004 – C6-0189/2004 – 2003/0184(COD)] (föredragande: Proinsias De Rossa). 
Andersson (PSE ),
   . – Herr talman! Jag vill börja med att beklaga att föredraganden Proinsias De Rossa inte kan närvara. Han är den ledamot som har arbetat med ärendet och som kan det allra bäst, men han ligger tyvärr sjuk hemma på Irland och kan inte delta i denna debatt. Jag ersätter därför honom, vilket inte är svårt, eftersom både min partigrupp och jag har samma uppfattning som De Rossa när det gäller ställningstagandet vid parlamentets andra behandling. Vi tycker att vi skall säga ja!
Låt mig börja med att säga något om betydelsen av förordning 1408/71. Det är grundläggande för den fria rörligheten i EU att underlätta för medborgarna att kunna flytta mellan olika medlemsländer och samtidigt kunna uppbära olika sociala förmåner. Sedan denna förordning trädde i kraft på 70-talet har den setts över grundligt. Dessutom har förbättringar gjorts under resans gång. Även nu har förbättringar gjorts, vilket också är anledningen till föredragandens ställningstagande.
När vi behandlade ärendet i utskottet var en stor majoritet för att vi skulle säga ja till rådets gemensamma ståndpunkt. Omröstningsresultatet var 30 ja-röster mot en nej-röst. Om jag inte missminner mig, var denna nej-röst från någon som rent allmänt tycker illa om den fria rörligheten och samarbetet inom EU. Det fanns alltså en stor samstämmighet vid behandlingen i utskottet och vid godkännandet av föredragandens ställningstagande. Sedan dess har en förändring skett i förhållande till det ursprungliga ställningstagandet, nämligen i fråga om punkt 2 som handlar om att vi redan vid utskottsbehandlingen visste att det fanns en oenighet mellan kommissionen och rådet när det gäller några specifika förmåner. Sedan behandlingen i utskottet har vi fått reda på att den formulering som vi använde då skapar rättsosäkerhet. Vi har därför fått rådet från parlamentets rättstjänst att ändra punkt 2. Proinsias De Rossa har med stöd av sin partigrupp och med stöd från gruppen De gröna och GUE/NGL-gruppen således lagt fram ett ändringsförslag som eliminerar denna rättsosäkerhet. I övrigt är föredragandens ställningstagande detsamma.
Det finns dessutom ett ändringsförslag som syftar till att vi skall avvisa den gemensamma ståndpunkten. Jag vill dock argumentera för att vi skall följa föredragandens rekommendation.
För det första bör vi inte ytterligare försena denna process. Vi vet om att det parallellt har skett en översyn av själva förordningen. Nu skall dessutom tillämpningsförordningen ses över. Det skulle inte gagna denna process om parlamentet sade nej till den gemensamma ståndpunkten.
För det andra, om vi ser till helheten och vad vi sade vid första behandlingen, så har rådet faktiskt tagit stor hänsyn till de synpunkter som parlamentet lade fram, t.o.m. stor hänsyn. De två synpunkter som jag nu tar upp, dvs. dels att vi inte skall försena processen, dels att vi i stor utsträckning har blivit tillgodosedda, gör att vi bör säga ja till den gemensamma ståndpunkten, men med det ändringsförslag som har lagts fram för att undvika rättsosäkerhet.
När det gäller de förmåner som kommissionen och rådet har olika uppfattning om, bör detta avgöras av rättsliga instanser, om kommissionen vill att så sker. Då skall vi inte föregripa det beslut som kan fattas av rättsliga instanser.
Jag kan inte se att det ligger i någons intresse att försena denna process eller att avvisa den gemensamma ståndpunkten. Det ligger inte i kommissionens intresse, inte i rådets intresse eller i parlamentets intresse, och det ligger definitivt inte i medborgarnas intresse. 
Barrot,
   . Herr talman! Jag vill börja med att tacka Jan Andersson för att han ställer upp för Proinsias De Rossa på detta sätt och önskar De Rossa ett snabbt tillfrisknande. Jag är mycket nöjd med de betydande framsteg som har gjorts med detta förslag, både i rådet och i Europaparlamentet, och som innebär att det nu slutligen kan antas. Genom det förslag från kommissionen som ligger framför oss i dag försöker kommissionen att uppdatera gemenskapsbestämmelserna om samordningen av medlemsstaternas socialförsäkringssystem för att ta hänsyn till förändringar i nationell lagstiftning i syfte att klargöra den rättsliga ställningen när det gäller vissa artiklar i dessa förordningar och för att ta hänsyn till den senaste utvecklingen av EG-domstolens rättspraxis, i synnerhet i fråga om bilaga II a i förordning nr 1408/71.
Jag vill särskilt koncentrera mig på bilaga II a. Denna bilaga innehåller en förteckning över särskilda icke avgiftsfinansierade förmåner som är specifikt samordnade i den förordning jag just nämnde. Denna samordning, som har upprätthållits av EG-domstolen, är baserad på bosättningsprincipen. Den innehåller å ena sidan bestämmelser om att de berörda förmånerna inte kan överföras, å andra sidan att den nya staten, där en utflyttad medborgare har bosatt sig, inom sitt territorium måste bevilja de förmåner som ingår i dess nationella lagstiftning. I enlighet med EG-domstolens senaste rättspraxis föreföll det vara nödvändigt att granska förteckningen över förmånerna i bilaga II a och att kontrollera att den bara innehåller förmåner som motsvarar följande kriterier: Först och främst måste förmånerna vara icke avgiftsfinansierade, det vill säga betalas genom beskattning, och för det andra måste de vara särskilda. En särskild förmån befinner sig mitt emellan socialförsäkring och socialhjälp. Den är särskild när den främst syftar till att garantera en minimiinkomst, eller när den endast är avsedd att speciellt skydda de funktionshindrade. Jag vill betona det framsteg som gjorts i rådet, eftersom översynen av bilaga II a, som ett resultat av medlemsstaternas kompromissanda, resulterade i att man tog bort ett stort antal förmåner som nu ingår där. Detta rör framför allt förmåner som, trots att de gäller funktionshindrade, huvudsakligen är avsedda att göra dessa människor mindre beroende genom att förbättra deras hälsotillstånd och liv. Det gör dem speciella, och därför kan de inte längre ingå i bilaga II a.
Därför vill jag gratulera er föredragande, Proinsias De Rossa, till hans utmärkta betänkande och utskottet för sysselsättning och sociala frågor till dess arbete. Föredraganden och utskottet riktade med rätta uppmärksamheten på de stora förbättringar som denna förordning kommer att medföra för medborgarna, och följaktligen till nödvändigheten att godkänna rådets gemensamma ståndpunkt om de uppnådda framstegen inte skall äventyras. Visserligen ansåg, som ni vet, tre medlemsstater att vissa av deras förmåner var av en speciell art som skiljde dem från andra förmåner, och att dessa förmåner, tillsammans fem, därför uppfyllde kriterierna för att behållas i bilaga II a. Då rådet inte ville hindra att förordningen godkändes, eftersom den också medför stora förbättringar, samtyckte det till att behålla dessa fem förmåner i bilaga II a, i avvaktan på ett klargörande från EG-domstolen om dess rättspraxis. Kommissionen har emellertid förbehållit sig rätten att be EG-domstolen att komma med alla nödvändiga klarlägganden om dessa fem förmåner, mot bakgrund av de kriterier som är fastställda i förordningen. På grundval av EG-domstolens klargöranden och beslut kommer kommissionen, om det är lämpligt, att lägga fram ett förslag om översyn av den förteckning som ingår i bilaga II a.
Mina damer och herrar! Vi kommer att genomföra verkliga sociala framsteg. Det är utan tvivel beklagligt att allt inte är helt avslutat, men framstegen är så stora att jag anser att parlamentet har all anledning att godkänna texten och att härigenom ge EU-medborgarna ytterligare en möjlighet att uppleva den rörlighet människorna i Europeiska unionen bör ha utan att förlora rätten till de förmåner de behöver för att klara av de risker som kan uppkomma i livet. Herr talman! Därför tackar jag parlamentet för dess arbete och för att det förhoppningsvis antar denna text. 
Oomen-Ruijten,
    – Herr talman! I Nederländerna har vi ett ordspråk som, grovt översatt, betyder att man inte skall knäcka en valnöt med en slägga. Det ändringsförslag som jag har lagt fram kan tolkas på detta sätt. Dessutom, när jag tänker på de insatser som några av medlemsstaterna har gjort för att övertyga människor att det förslag som Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokrater har lagt fram är dåligt, anser jag att liknelsen med valnöten och släggan stämmer bra.
Vad handlar den här debatten om? Det skulle jag vilja ha någon klarhet i. I dag debatterar vi det årliga ändringsförslaget till förordning nr 1408/71 för att beakta förändringarna i medlemsstaternas sociallagstiftning och system för social trygghet. Detta innebär att vi införlivar EG-domstolens rättspraxis och kontrollerar om de delar som åtföljer dessa ändringar motsvarar de allmänna kriterierna för rörlighet och fri rörlighet, men också dem som gäller förordning nr 1408/71, sedan medlemsstaternas förslag har granskats. Vi diskuterar också bilaga II a, som gäller kontroll av vissa specifika villkor. Den granskas vare sig förslagen innehåller delar enligt vilka vissa förmåner bör kunna överföras eller inte. Som exempel vill jag nämna den nederländska socialförsäkringen, som inte behöver överföras. I Spanien finns det stöd eller ersättning, samt förmåner för rörlighet som inte behöver överföras. Vi har alla fastställt detta, och vi är alla överens om det. Varje medlemsstat har lämnat något bidrag till dessa förteckningar. Men vad jag inte förstår är att vi, trots att vi har fastställt principer i den nya förordningen om samordning, fortfarande kan tillåta ett antal medlemsstater att komma undan med saker om vilka vi i förväg har sagt att de bör kunna överföras.
I normala fall hade jag överlåtit åt kommissionen att lösa problemet. Det är också anledningen till att vi som grupp har gått med på denna ändring. Sedan kom emellertid parlamentets rättstjänst in i bilden och meddelade oss att parlamentet inte kan godkänna något som EG-domstolen inte har accepterat. Vi kan inte anta en lagstiftningstext som innehåller olagliga delar.
Det var då problemet började. Jag förstår inte varför vi låter finnarna slippa överföra sitt vårdbidrag för barn, svenskarna sin handikappersättning och sitt vårdbidrag för handikappade barn och britterna sin invalidpension, sin biståndsförmån och sitt vårdnadsbidrag – en petition om detta har faktiskt lagts fram – medan vi samtidigt ber 22 andra medlemsstater som tvingas att retirera, bland dem Luxemburg, Grekland och Spanien, att överföra dessa förmåner. När rättstjänsten sade att vi inte skulle acceptera detta, frågade jag varför rådet hade gjort det. Det är på grund av kravet på enhällighet som ett antal medlemsstater inte håller sig till reglerna. Är det något vi i parlamentet bör överse med? Jag undrar om detta inte är sista gången, och jag anser att vi helt enkelt bör sända ett klart och tydligt budskap, som också bör införlivas med den tillämpningsförordning som vi också fortfarande väntar på. 
Lambert,
   . – Herr talman! Det är sent på kvällen så det är klart att det är dags att tala om förordning 1408. Vi får alltid den bästa tidpunkten för våra diskussioner! Jag skulle vilja tacka föredraganden för det arbete som han har lagt ned. Min grupp ställde sig något motvilligt bakom ändringsförslaget eftersom vi tillfullo förstår den frustration som Ria Oomen-Ruijten nyss gav uttryck för. Återigen anser vi att ett antal medlemsstater följer vad de anser vara lagens bokstav istället för lagens anda. Emellertid kommer min grupp inte att försena genomförandet av de andra ändringarna som är viktiga och positiva för medborgarna i väntan på lämpliga rättsfall och EG-domstolens tidsplan, eftersom det kan komma att ta sin tid.
Vi är oroade över antalet socialt utslagna personer, inte minst från Förenade kungariket, eftersom det särskilt påverkar de funktionshindrades och de äldres liv. På hemsidan för departementet för arbete och pensioner beskrivs invaliditetspensionen och biståndsförmånen som två av de viktigaste sociala trygghetsförmånerna i Förenade kungariket. Ordalydelsen är viktig.
Många ledamöter kommer att upptäcka att de får brev om betydelsen av dessa utbetalningar för studenter som studerar utomlands. Även om det är sant att de kan ansöka om att få rätt till särskilda förmåner i andra medlemsstater så är det inte till särskilt stor hjälp de gånger de, som till exempel i Förenade kungariket, måste ha varit bosatta i landet 26 av de föregående 52 veckorna innan de kan bli berättigade till invaliditetspension. Det är inte till särskilt stor hjälp om de har studerat under perioden oktober till juni. Det är enkelt att räkna ut.
Vi får också brev från personer som vill flytta utomlands när de pensionerar sig. För dem har skillnaden mellan de utbetalda summorna en avsevärd betydelse för om de kan flytta till ett klimat som har en mer gynnsam effekt på deras hälsa och livskvalitet. Därför beklagar jag djupt den brittiska regeringens beslut om att inte ta med dessa sociala trygghetsförmåner. Jag anser att följderna av regeringens beslut är diskriminerande. De utgör ett hinder för lika möjligheter och de är inte förenliga med gränsöverskridande social integration.
Jag hoppas att vi skall få se några snabba åtgärder från kommissionen även om vi inte kunde uttrycka detta skriftligen. 
Clark,
   . – Herr talman! Proinsias De Rossa skrev i sin artikel i det senaste numret av Parlamentets tidning att hans resolution röstades igenom enhälligt i utskottet för sysselsättning och sociala frågor. Men protokollet visar att en ledamot röstade nej. Det var jag och jag har för avsikt att göra det igen nästa vecka tillsammans med mina kolleger från UK Independence Party. Låt mig förklara varför.
Kärnpunkten i Proinsias De Rossas betänkande är ett dödläge mellan kommissionen och rådet när det gäller huruvida fem förmåner skall kunna överföras, tre av dem är från Förenade kungariket. De Rossa föreslår att betänkandet skall antas utan dröjsmål så att man kan rensa upp i förordning 1408/71. Sedan föreslår han att EG-domstolen skall lösa tvisten om de fem förmånerna. Vi anser att beslutet om de brittiska förmånerna bör fattas av Hennes majestäts regering, som inte vill att de skall kunna överföras. Rådets tidigare gemensamma ståndpunkt stöder faktiskt Hennes majestäts regerings ståndpunkt. Vi beklagar därför att kommissionen har ändrat sig. Vi anser att det bör vara upp till varje medlemsstat att fastställa kriterierna för vilka av dess förmåner som skall utbetalas och till vem. Vi är helt och hållet emot tanken att dödläget skall lösas av EG-domstolen. Förmåner utgör en del av skattesystemet. De är tudelade system: de tar något och ger tillbaka det. Att lägga sig i en del är att lägga sig i skattesystemet som helhet. Eftersom EU tycker om att låtsas att man inte har någon behörighet när det gäller skattefrågor så borde man inte lägga sig i förmånssystemet över huvud taget.
För att slutligen återvända till De Rossas artikel så framgår det att Finland och Sverige också ifrågasätter att två förmåner finns med i förteckningen. Vi respekterar deras ställningstagande. Artikeln visar att kommissionen i enlighet med den irländska regeringens önskemål har gjort undantag för det irländska vårdnadsbidraget. Det är fel och orättvist att man inte gjort undantag för det brittiska vårdnadsbidraget. När det gäller de tre brittiska förmånerna vill jag otvetydigt säga att Hennes majestäts valda regering bör behandlas på samma sätt som dess irländska motpart med avseende på detta och det borde avgöra frågan. 
Novak (PPE-DE ).
   –Social trygghet ärnågot vi värderar högt i Europeiska unionens medlemsstater. Det är ännu viktigare för alla dem som inte kan arbeta på grund av funktionshinder, sjukdom eller ålderdom.
Den ökade rörligheten inom EU-länderna har åtföljts av ett ökande antal problem som måste lösas på ett så icke-diskriminerande sätt som möjligt. Av denna anledning måste de sociala trygghetssystemen i Europeiska unionens medlemsstater harmoniseras, så att alla kan behandlas lika. Jag stöder föredraganden Proinsias De Rossas förslag och kommer att rösta för betänkandet.
I nuvarande situation är det gynnsammare att stödja ändringsförslaget till förordning nr 1408 och, inom denna ram, bilaga II a, hellre än att fortsätta att driva fruktlösa förhandlingar, eftersom rådet har dragits in i långdragna förhandlingar genom att anta en gemensam ståndpunkt. Tiden får utvisa vilka fall som inte kan ingå i förteckningen över tilläggen. Därför föreslår jag att sådana fall skall lösas individuellt, opartiskt och i människors intresse.
Det gläder mig att rådet har antagit parlamentets förslag om rörlighetstillägget, som täcker resekostnader för funktionshindrade personer, och som uteslutande syftar till att ge speciellt skydd till de funktionshindrade. Jag välkomnar också de muntliga ändringsförslag som har antagits av parlamentet, genom vilka medlemsstaterna bör vidta åtgärder för att mildra alla ovälkomna följder för de människor som mest kommer att beröras av förordningen. 
Barrot,
   . Herr talman! Kommissionen välkomnar det stöd som har uttryckts för den gemensamma ståndpunkten. Jag vill åter understryka att vi, genom denna gemensamma ståndpunkt, strävar efter att på flera sätt förbättra rättigheterna för de europeiska medborgare som förflyttar sig inom Europeiska unionen. Låt mig säga att de europeiska medborgarna verkligen är lyckligt lottade, eftersom de kan förflytta sig på detta sätt inom unionen och samtidigt i ett antal fall garanteras den solidaritet de behöver. Det är ett stort steg framåt.
Ria Oomen-Ruijten får inte ta illa upp, men under dessa omständigheter kan kommissionen naturligtvis inte stödja hennes ändringsförslag att förkasta den gemensamma ståndpunkten, eftersom detta ändringsförslag skulle äventyra alla de framsteg som hittills har gjorts av gemenskapens lagstiftare vad gäller de speciella, icke avgiftsfinansierade förmånerna. 
Följden av detta förslag blir att en mängd förmåner, som hittills inte har kunnat överföras, nu kommer att kunna överföras. Fortfarande handlar det emellertid om fem förmåner som inte har godkänts som överförbara. Effekten av ändringsförslag 2 blir att alla dessa förmåner kommer att finnas kvar i bilaga II a, och därför kommer de att fortsätta att vara icke överförbara.
Även om framtiden för dessa fem förmåner fortfarande är osäker, är jag övertygad om att den överenskommelse som har uppnåtts i rådet, och stödet från parlamentet, som jag ansåg vara omfattande, bör göra det möjligt för oss att göra betydande sociala framsteg för alla EU-medborgare, när det gäller de övriga förmånerna. Därför är kommissionen angelägen om att denna text blir antagen. 
Talmannen.
   – Debatten är avslutad.
Omröstningen äger rum på tisdag, kl. 12.00. 

Talmannen.
   –Jag förklarar Europaparlamentets session 2004/2005 avslutad. 
