Slutsatser från FN-konferensen om rasism (Durban II - Genève) (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är rådets och kommissionens uttalanden om slutsatserna från FN-konferensen om rasism (Durban II - Genève).
Jan Kohout
rådets ordförande. - (EN) Fru talman! Jag vill börja med att tacka er för tillfället att utvärdera FN-konferensen om rasism (Durban II), som jag vet har följts nära av många av de närvarande ledamöterna.
Den förberedande processen fram till konferensen var osedvanligt komplex, med ett stort antal länder som hade allvarliga betänkligheter om processen mot bakgrund av vad som inträffade 2001. På grund av deras farhågor om att konferensen skulle användas som plattfrom för att uttrycka hat och intolerans i de mest extrema former, beslöt flera medlemsstater, däribland mitt eget land, att dra sig tillbaka från konferensen. Dessa farhågor bekräftades av ett inlägg från en av FN-medlemmarna alldeles i början på konferensen. Vi fann inte bara detta helt oacceptabelt, utan även direkt stridande mot konferensens själva anda och ändamål.
Det är beklagligt men kanske oundvikligt att denna incident och det följande uttåget av alla medlemsstater liksom andra FN-medlemmar nådde löpsedlarna, vilket överskuggade det enhälliga antagandet av slutdokumentet. Samtidigt anser jag att det mycket konstruktiva och gedigna EU-bidraget i förberedelsefasen till konferensen bör ges ett fullt erkännande. Detta var särskilt fallet i samband med utformningen av slutdokumentet, där EU spelade en avgörande roll. Trots de förvirringar som jag nämnde är det ett betydelsefullt resultat att slutdokumentet från konferensen respekterar alla gränslinjer för EU:s ståndpunkter.
I slutdokumentet respekteras till fullo det befintliga regelverket för de mänskliga rättigheterna, särskilt i fråga om yttrandefriheten, och det överensstämmer med många av våra krav, bland annat behovet av att undvika alla hänvisningar till kränkningar av religioner och avhålla sig från att utpeka Israel. Dessutom behölls punkten till åminnelse av förintelsen i texten.
Vi behöver nu reflektera över konsekvenserna för EU både av själva konferensen och av slutdokumentet. Framför allt måste vi definiera hur vi ska stödja genomförandet av de åtaganden som gjordes. I rådet fortsätter vi att vara oerhört oroade över rasism och främlingsfientlighet, som vi anser hör till våra viktigaste utmaningar när det gäller de mänskliga rättigheterna i dag.
Jag vet att parlamentet helt delar dessa farhågor och att ni har bidragit mycket till lagstiftningsgrunden och de praktiska redskapen för att bekämpa detta gissel. Att bekämpa rasism och främlingsfientlighet är en fortlöpande process som kräver både politisk vilja och praktiska åtgärder, inte minst på utbildningsområdet. Det finns också ett fortsatt behov av att förbättra dialogen och den ömsesidiga förståelsen och att främja tolerans.
Det finns tecken på att EU-lagstiftningen mot diskriminering har haft en positiv inverkan, men den allmänna globala utvecklingen i kampen mot dessa fenomen går beklagligt långsamt. I en rad länder är trenden till och med negativ. Vi har sett fall där den rådande ekonomiska krisen underblåser rasism och främlingsfientlighet runt om i världen. Mot denna bakgrund av ekonomisk kris är det viktigare än någonsin med en stark antirasistisk politik. Både inom och utanför Europa står vi inför ett uppsving av våld riktat mot invandrare, flyktingar och asylsökande och mot minoriteter som romerna.
EU har ett starkt regelverk för bekämpandet av rasism och främlingsfientlighet. Båda dessa fenomen är oförenliga med de principer som EU grundas på. EU har gång på gång avvisat och fördömt alla manifestationer av rasism och kommer att fortsätta att göra det. EU kommer inom ramen för de befogenheter som fördragen ger fortsätta att angripa rasism och främlingsfientlighet både inom själva unionen och i samband med våra yttre förbindelser.
Internt har vi antagit lagstiftning som förbjuder direkt och indirekt diskriminering på grundval av ras eller etniskt ursprung, i arbetslivet, utbildningen och i fråga om tillgång till varor och tjänster. I lagstiftningen förbjuds även diskriminering på andra grunder, bland annat religion, ålder, sexuell läggning och funktionshinder, särskilt i arbetslivet. EU har också antagit lagstiftning som förbjuder hatfulla uttalanden i tv-program och som även kriminaliserar offentlig uppvigling till våld eller hat riktat mot en grupp av personer eller en medlem av en sådan grupp genom hänvisning till ras, hudfärg, religion, härkomst eller nationellt eller etniskt ursprung. Samma lagstiftning gör det till ett brott att offentligt ursäkta, förneka eller grovt trivialisera folkmord, brott mot mänskligheten och krigsförbrytelser.
Externt tar EU regelbundet upp rasism och främlingsfientlighet i sina bilaterala samtal om politik och människorättsfrågor med tredjeländer som Ryssland och Kina. Vi har också sett till att rasism och främlingsfientlighet integreras i våra samarbetsstrategier, exempelvis handlingsplanerna i den europeiska grannskapspolitiken. Mycket sker i olika multilaterala forum. Inom ramen för OSSE samordnar medlemsstaterna sitt arbete och ser till att de åtaganden som görs av de 56 OSSE-deltagande staterna på området respekteras och genomförs. Detta är också fallet i Europarådet och i den bredare FN-ramen.
Dessa exempel visar vårt kollektiva åtagande om att arbeta med denna fråga både internt och i bredare sammanhang med våra partner i hela världen. FN-konferensen om rasism (Durban II) ingick i dessa bredare insatser. Det var inte lätt och stördes av dem som försökt avleda konferensens resultat för sina egna smala politiska syften. Men bortsett från det bör vi ändå välkomna att konferensen till sist riktade uppmärksamheten mot behovet av att bekämpa rasism och främlingsfientlighet och till det åtagande som vi tillsammans med många andra har gjort om att utrota detta gissel.
Jacques Barrot
Fru talman, mina damer och herrar! Det gläder mig att jag fått tillfälle att delta i denna debatt. Europeiska kommissionen har noga följt förberedelserna inför Durbankonferensen och EU:s ansträngningar att komma fram till en gemensam ståndpunkt i fråga om deltagandet.
Vi har därför beaktat uppmaningen från parlamentet - ert parlament - att Europeiska unionen ska delta aktivt i Durbankonferensens granskning inom ramen för resolutionen om framstegen inom FN:s människorättsråd - och framför allt EU:s roll - en resolution som ni antog den 19 januari.
Som ni vet har fem medlemsstater beslutat att inte delta i konferensen. Kommissionen har beslutat att bekräfta sitt deltagande som observatör, eftersom vi delar åsikten hos majoriteten av medlemsstaterna att Europeiska unionens ändringsförslag har beaktats i konferensdokumentet.
Det resultat som till slut antogs är resultatet av en kompromiss. Det är ingen idealisk text, men dokumentet innehåller inga kränkningar av antisemitisk karaktär, inga kränkningar av något specifikt land eller någon enskild region i världen, och inte heller av någon religion.
Det enhälliga antagandet av slutdokumentet av 182 medlemsstater i FN bekräftar det åtagande som världssamfundet gjort i kampen mot rasism och diskriminering. Det är ett svar på de beklagliga försöken från vissa håll att manipulera konferensen i antisemitiskt syfte, försök som Europeiska kommissionen har reagerat kraftigt mot.
Under alla omständigheter har händelserna under granskningskonferensen på intet sätt minskat kommissionens långsiktiga åtagande att göra sitt yttersta för att bekämpa rasism och främlingsfientlighet i alla dess former. Kommissionen förblir beslutsam att fortsätta bekämpa rasism, främlingsfientlighet och antisemitism, såväl inom som utanför Europeiska unionen, och att därvid fullt ut utnyttja alla de maktbefogenheter den har tilldelats genom fördragen.
Låt mig säga att jag personligen kommer att övervaka medlemsstaternas genomförande av ramdirektivet om rasism och främlingsfientlighet mycket noga. Jag kommer personligen att övervaka genomförandet av detta rambeslut i den nationella lagstiftningen och jag måste understryka att vår byrå för grundläggande rättigheter i framtiden också kommer att bli ett verktyg för oss att observera alla dessa fenomen, som kräver att vi visar stor fasthet.
Vi får verkligen hoppas att nästa FN-konferens om rasism inte ska fläckas av oacceptabla anföranden som är veritabla uppmaningar till hat och rasism. Men det måste också sägas att slutkompromissen från konferensen ger oss en glimt av en ljusare framtid.
Charles Tannock
för PPE-DE-gruppen. - (EN) Fru talman! Irans president Mahmoud Ahmadinejad hävdade nyligen vid FN-konferensen om rasism i Genève att Israel är ett rasistiskt land. Det är frestande att avfärda honom som en populistisk demagog som försöker få publicitet, men han har i det förflutna upprörande nog uppmanat till att Israel bör utplånas från kartan, och Israel skulle utan tvekan vara det första målet för de kärnvapen han så gärna vill bygga. Vi bör därför se hans inlägg i ljuset av hans oförsonliga fientlighet mot den judiska staten, som helt riktigt enligt min uppfattning är EU:s allierade och starka partner.
När det gäller anklagelsen om rasism är det svårt att hitta ett mer etniskt diversifierat och mindre rasistiskt land än Israel, i vars samhälle det finns araber, armenier, druser och andra minoriteter. Jag har ännu en stark minnesbild av luftbron med etiopiska judar till Israel under 1980-talet.
Israel upprätthåller givetvis fortfarande en öppen invandringspolitik som grundas på dess status som hem för det judiska folket världen över, men vi bör också överväga de israeliska arabernas ställning i samhället. De åtnjuter demokratiska rättigheter och en levnadsstandard som arabländerna sällan ger sina egna medborgare. Jag misstänker att Ahmadinejad faktiskt försöker avleda uppmärksamheten från Islamska republiken Irans förfärliga och motbjudande meriter när det gäller de mänskliga rättigheterna.
I Iran fängslas journalister som vågar kritisera regimen; i Israel finns det pressfrihet. I Iran avrättas äktenskapsförbrytare, homosexuella och tonåringar, även genom stening till döds; i Israel har homosexuella fullt lagskydd. I Iran förföljs minoriteter som kristna och bahá'í-troende regelmässigt, medan minoriteterna värdesätts och deras rättigheter skyddas i Israel.
Trots alla dessa bevis skulle ändå många ledamöter här i parlamentet hellre kritisera vår demokratiska allierade Israel än fördöma en barbarisk och potentiellt katastrofal regim i Teheran.
Israel bör veta att landet har vänner här i parlamentet, vänner som jag själv som omhuldar de mänskliga rättigheterna och avvisar fanatism. Uppriktigt sagt är det enligt min mening skamligt att EU-medlemsstaterna skickade delegationer till Durban II, eftersom de mycket väl visste att president Ahmadinejad skulle närvara och uttala dessa upprörande kommentarer.
Ana Maria Gomes
Det finns de som betraktar Durbankonferensen som en framgång. I själva verket respekteras de fem ändringar som angavs av Europeiska unionen i slutdokumentet, som återspeglar ett sant globalt samförstånd, till skillnad från den tidigare versionen som ledde till en så omfattande och intensiv debatt.
Men dessvärre är det inte detta dokument som kommer att stanna i minnet hos dem som kom från hela världen för att delta i diskussionerna i Genève. De kommer i första hand att minnas de djupa klyftor som skapades av en konferens som skulle ägnas åt en generellt viktig fråga, nämligen kampen mot rasism, och som uppmärksammades i hela världen.
EU har än en gång visat hur skör den europeiska enigheten är i de politiskt mest polariserande frågorna, något som definitivt gällde under denna konferens.
Inget hade haft större symbolisk betydelse än om samtliga EU-länder lämnat konferenshallen som reaktion på de provokativa och oacceptabla förslagen från den iranske presidenten som, trots den ändrade tonen i Washington, insisterar på att lägga landet på kollisionskurs med väst. Dessvärre befann sig inte ens företrädarna för vissa EU-länder i konferenshallen för att uttrycka sitt missnöje över ett anförande vars enda syfte var att anklaga, splittra och till och med uppvigla, något som underströks av FN:s generalsekreterare.
Gemenskap betyder styrka, men genom att uppvisa en splittrad front visade Europeiska gemenskapen prov på svaghet. Kampen mot rasism och mot president Mahmoud Ahmadinejads och andras hatfyllda budskap förtjänade ett bättre öde.
Sophia in 't Veld
för ALDE-gruppen. - (EN) Fru talman! Jag vill börja med en allmän kommentar. Länder är inte rasister: människor är rasister. Jag är säker på att det finns många människor i Iran som inte delar sin presidents uppfattning, och jag anser att det faktiskt var en missad möjlighet att Europa var så svagt, tyst, splittrat och frånvarande och inte talade för alla dessa människor i Iran och att det lämnade podiet fritt för sådana som Mahmoud Ahmadinejad att göra sina rasistiska uttalanden.
Jag var personligen mot bojkotten av konferensen, men ännu värre var att det inte fanns någon EU-strategi. Varför var Europa splittrat? Varför? Jag vill ha en förklaring från rådet - och jag har lagt fram ett ändringsförslag om detta till Obiols i Germà-betänkandet som vi kommer att diskutera senare - varför fanns det ingen europeisk strategi? Varför kan 27 europeiska länder inte komma överens om en strategi? Om och när Lissabonfördraget träder i kraft, vilket är något som rådet stöder, då kommer de 27 länderna att vara tvungna att anstränga sig mer för en gemensam strategi.
När det gäller frågan om förtal av religioner är jag oerhört oroad över att det är ett FN-organ som kan anta resolutioner som uppmanar till ett totalförbud mot att förtala religioner eller kränka religioner. Till sist urvattnades detta såvitt jag förstår i den slutliga resolutionen, men jag anser fortfarande att det är oroande att något som detta kan komma från FN. Jag ser dock också ironin i det faktum att i denna kammare är det fortfarande mycket svårt att ens kritisera - inte kränka, utan kritisera - religioner och en europeisk huvudreligion i synnerhet, och det finns ett annat ändringsförslag som jag själv och min kollega Marco Cappato lagt fram till Obiols i Germà-betänkandet där vi kritiserar Vatikanen för dess inställning till kondomer i bekämpandet av aids. Återigen vill jag be rådet förklara vad som har gjorts för att få en europeisk strategi.
Laima Liucija Andrikien
(EN) Fru talman! Jag vill ännu en gång betona att slutdokumentet från FN-konferensen om rasism (Durban II) antogs enhälligt. Även om texten inte är idealisk är den resultatet av svåra förhandlingar, och när det gäller den nya ståndpunkten är det såvitt jag förstår viktigt att fortsätta diskussionen om det nya dokumentet och om ofta omtvistade frågor som rasdiskriminering, främlingsfientlighet, stigmatisering och stereotyper om människor grundat på deras religion eller övertygelse.
Vi bör inleda ytterligare diskussioner på ett icke-konfronterande sätt, men med en stark reaktion mot oacceptabla uttalanden och försök att använda Durbanprocessen för att uttrycka rasistisk ideologi. Det är min bestämda övertygelse att utan ett starkt ställningstagande från Europeiska unionen om att skydda de mänskliga rättigheterna och bekämpa rasism och främlingsfientlighet kan Durbanprocess få fel inriktning.
Hélène Flautre
(FR) Fru talman! Det är helt klart synd att offren för rasism och diskriminering inte har stått i fokus vid Durbankonferensen. Det beror naturligtvis på den iranske presidentens skandalösa kapning av konferensen som var - och jag måste verkligen framföra min avsky för detta - en fälla som flera av EU:s medlemsstater föll i. Det är detta som är problemet.
Personligen vill jag tacka de EU-medlemsstater som trots allt engagerade sig och som fortsätter att engagera sig. Vi har slutsatser som vi verkligen inte behöver skämmas för, även om de inte är perfekta. Jag vill också höra ordförandeskapet säga något om de insatser som medlemsstaterna gjort eller inte gjort för att se till att Europeiska unionen inte verkade splittrad under denna konferens, något som var särskilt ynkligt att skåda.
Jan Kohout
rådets ordförande. - (EN) Fru talman! EU var också helt engagerat under hela perioden fram till konferensen och bidrog aktivt till utarbetandet av slutdokumentet med målet att göra det så balanserat som möjligt och se till att det respekterar de befintliga normerna för de mänskliga rättigheterna, särskilt i fråga om yttrandefriheten.
EU lyckades se till att Israel inte utpekades i texten. Det berodde till stor del på EU:s förenade insatser att den text som till sist lades fram respekterade våra gränslinjer, och detta oberoende av det faktum att vissa EU-medlemsstater beslöt sig för att inte delta i sin nationella funktion.
Det bör tilläggas att de länder som inte deltog i konferensen inte förhindrade att Europeiska unionen som sådan talade vid konferensen. Ordförandeskapet fortsatte den interna samordningen av EU:s deltagande, inklusive utarbetandet av två uttalanden på samtliga EU-medlemsstaters vägnar som framfördes av Sverige, nästa ordförandeland. Det slutliga uttalandet gjordes för 22 stater.
EU kommer att i efterdyningarna av FN-konferensen om rasism (Durban II) analysera hur EU ska fortsätta att stödja Durbanagendan. Att fem medlemsstater av 27 i slutändan beslöt sig för att inte delta i själva konferensen ifrågasätter inte på något sätt EU:s åtagande att bekämpa rasism och diskriminering i framtiden. Vi har ett gediget regelverk för dessa frågor som vi kommer att bygga vidare på. Så som helt rätt påpekades - och jag tar detta som ett slags kritik - kunde vi i slutet av förberedelserna för konferensen inte riktigt hitta en gemensam ståndpunkt. Eftersom det inte fanns någon samsyn fanns det aldrig någon EU-ståndpunkt före konferensen. Vi beslöt enhälligt att det fanns nationella ståndpunkter, och delegationerna lämnade därför salen i sina nationella funktioner.
Jag upprepar att ministrarna diskuterade frågan vid det senaste mötet, och lärdomar kommer att dras. Vi måste fundera och komma tillbaka eftersom EU inte följde ”hjältemodets väg” under konferensen. Detta bör noteras.
Jacques Barrot
Jag är tacksam för alla era inlägg. I måndags fick kommissionsledamot Benita Ferrero-Waldner en skrivelse från Navi Pillay, FN:s höga kommissionär för mänskliga rättigheter, en skrivelse som också skickades till unionens samtliga utrikesministrar.
I sin skrivelse påminner Navi Pillay om vad hon redan sa i Bryssel den 8 oktober vid en konferens som Europaparlamentet var med om att anordna om skyddet av människorättsaktivister. Navi Pillay anser att det är viktigt att återställa en viss enighet om skyddet och främjandet av mänskliga rättigheter i världen, framför allt vad gäller kampen mot rasism. Hon uppmanar samtliga medlemsstater i FN att gemensamt genomföra FN:s program för att bekämpa rasism, framför allt såsom rasismen definieras i slutdokumentet från Durbankonferensen.
Jag tror att Europeiska unionen måste fundera över hur man ska möta den uppmaningen. Under alla omständigheter har EU antagit en politik som innebär aktiv kamp mot rasismen. Unionen måste förbli vaksam och engagerad så att internationella insatser på området verkligen kan uppvisa konkreta resultat. Jag instämmer personligen i den åsikt som framförs här: ett EU med en gemensam strategi som inte handlar oorganiserat skulle verkligen kunna utnyttja möjligheten att samfällt protestera mot oacceptabla uttalanden. Låt detta bli en läxa för oss. Jag är tacksam för att ordförandeskapet sagt att detta borde bli en läxa för oss och att vi, förhoppningsvis stärkta av ratificeringen av Lissabonfördraget, måste kunna göra Europeiska unionens externa människorättspolitik, och därmed EU:s åtgärder i multilaterala organ, effektivare. Jag kan bara ansluta mig till de rösterna, till de anföranden som gjorts av ett antal ledamöter, som jag är tacksam mot. Än en gång, detta måste uppmuntra oss att fundera på hur vi kan utarbeta ännu effektivare strategier i framtiden.
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
