Komisijos pasiūlytas posėdis dėl totalitarinių režimų genocido nusikaltimų, nusikaltimų prieš žmogiškumą ir karo nusikaltimų (2008 m. balandžio 8 d.) (debatai) 
Pirmininkas
Toliau darbotvarkėje Komisijos posėdis totalitarinių režimų genocido nusikaltimų, nusikaltimų žmogiškumui ir karo nusikaltimų klausimu.
Jacques Barrot
Komisijos vicepirmininkas. - (FR) Pone Pirmininke, ponios ir ponai, norėčiau paaiškinti, kodėl surengtas posėdis dėl totalinių režimų nusikaltimų, kad atsakyčiau į Parlamento išreikštus su įstatymais susijusius nuogąstavimus.
2008 m. balandžio 8 d. Komisija ir Slovėnija, kaip pirmininkaujančioji valstybnarė, surengposėdį, kuriame buvo aptariami totalitarinių režimų nusikaltimai. Šį posėdį sušaukTaryba 2007 m. balandžio mėn. derybų dėl pamatinio sprendimo kovojant su rasizmu ir ksenofobija metu. Posėdžio tikslas buvo geriau suvokti, kaip valstybėms narėms pavyko susidoroti su totalitarinio režimo nusikaltimų pasekmėmis ir kokiais metodais ir veiksmais buvo kovojama su šiomis problemomis.
Posėdyje didžiausias dėmesys buvo skiriamas dviem pagrindinėms temoms. Tai - totalitarinio režimo nusikaltimų pripažinimas ir susitaikymas. Norėdama užtikrinti, kad į šį klausimą būtų žiūrima racionaliai, ir siekdama užbėgti už akių nepagrįstoms išvadoms, Komisija siekė, kad šie debatai visų pirma būtų diskusija tarp nepriklausomų ekspertų ir įvairių sluoksnių akademikų, kurie savo darbu prisidėjo prie moksliškai pagrįsto požiūrio suformavimo. Dalyvauti buvo pakviestos valstybės narės, taip pat Europos Parlamentas ir man džiugu, kad daugeliui valstybių narių buvo suteikta galimybdalyvauti debatuose. Posėdis buvo atviras konstruktyviai ir nešališkai diskusijai. Apskritai, diskusijoje išryškėjo keturios temos, kurios itin rūpėjo Komisijai.
Visų pirma, susidaro įspūdis, kad valstybės narės turėtų daugiau žinoti apie tragišką naujų valstybių narių praeitį. Reikia rimtai pažvelgti į pripažinimo stoką, kad pavyktų išvengti Sąjungos susiskaldymo dėl tokios svarbios priežasties, kuri iš tikrųjų turėtų būti vienijantis veiksnys.
Antra, debatai parodė, kad norint susitaikyti, reikia išsiaiškinti tiesą. Susitaikymo nuotaika, kuri rodo, kad vyksta Europos integracijos procesas, dabar yra svarbesnnei bet kada anksčiau. Įvairi susitaikymo patirtis, kuria buvo dalytasi posėdžio metu, parodė, kad tai yra sudėtinga užduotis, tačiau yra priežasčių žvelgti optimistiškai. Pagarba pagrindinėms teisėms yra esminis veiksnys siekiant visiško susitaikymo.
Trečia, išsiaiškinta, kad yra skirtingų būdų spręsti pripažinimo ir susitaikymo klausimus. Neįmanoma pritaikyti universalaus modelio - kiekviena valstybnarturi rasti tai, kas geriausiai atitinka jos aplinkybes.
Pagaliau debatai atskleidė, kad Europos institucijos yra kviečiamos išsamiau pažvelgti į šias problemas. Posėdžio metu dalyvių gruppateikdokumentą, kuriame nurodyta daugybpasiūlymų, kokių veiksmų imtis. Komisija atkreipdėmesį į skatinimą, kad Europa atidžiau pažvelgtų į šias problemas; tačiau būtina akcentuoti, kad kiekviena valstybnarturi pati rasti būdą, kaip prisiminti šiuos nusikaltimus ir kaip spręsti šiuos klausimus. Europos Sąjunga negali atlikti šios užduoties už valstybę narę. Europos Sąjungai suteikta labai mažai galių veikti šioje srityje. Jos vaidmuo yra palengvinti šį procesą skatinant diskutuoti, raginant dalytis patirtimi ir efektyviausiais sprendimo būdais, taip pat suburiant veiksmų dalyvius.
Dabar reikia išanalizuoti visus posėdžio metu išgirstus pasisakymus; tačiau noriu pakartoti Komisijos nutarimą tęsti procesą, kuris pradėtas 2007 m. balandžio mėn. Tarybos deklaracija. Praėjus dviem metams po pamatinio sprendimo dėl kovos su rasizmu ir ksenofobija įsigaliojimo Komisija turi pateikti Tarybai ataskaitą, o tada bus galima surengti politinius debatus.
Šiuo metu Slovėnija, kaip pirmininkaujančioji valstybnarė, planuoja paskelbti pranešimus, išklausytus posėdžio metu. Komisija savo ruožtu ketina inicijuoti tyrimą, kad būtų pateikta faktinįvairių metodų, įstatymų ir veiksmų, kuriuos valstybės narės vykdo spręsdamos problemas, susijusias su totalitarinių režimų nusikaltimų prisiminimu, apžvalga.
Suprasdama, kokie svarbūs švietimo ir pilietybės aspektai, Komisija taip pat svarstys, kaip toliau panaudoti egzistuojančias Bendrijos programas, siekiant skleisti šių problemų supratimą Europoje.
Pagaliau svarbu yra skatinti objektyvią ir nešališką diskusiją šiais klausimais ir palaipsniui, kiek leidžia Sąjungos įgaliojimai, judėti pirmyn. Komisija, be abejo, pasirengusi dalyvauti šiame procese.
Vytautas Landsbergis
PPE-DE grupės vardu. - Pone Pirmininke, kalbant, diskutuojant ir svarstant, kaip reikėtų vertinti totalitarinių režimų nusikaltimus Europoje, susiduriama su viena akivaizdžia kliūtimi, trukdančia greičiau priimti vieningą nuomonę moralės ir įstatymų požiūriu.
Pagrindinkliūtis - tai sunkiai suprantama Rusijos valdžios pozicija stalininės SSSR įvykdytų nusikaltimų atžvilgiu. Užuot atsiribojęs nuo sunkių nusikaltimų žmonijai ir juos tinkamai pasmerkęs, Rusijos valdantysis elitas nesivadovauja geru denacifikuotos Vokietijos pavyzdžiu.
Sovietų fiureris Stalinas yra giriamas, jo paties ir jo gaujos nusikaltimai - neigiami arba sumenkinami, jų aukos - žeminamos, iš jų tyčiojamasi. Toks keistas politinis elgesys, pražūtingas pačiai Rusijai, negali pakeisti tiesos apie tai, kas padaryta, tačiau toliau neigiamai veikia Europos standartus ir vertinimų teisingumą.
Turime suprasti, kad toks veidmainiavimas ir dvigubi standartai pasitarnauja įvairioms neonacistinėms ir kt. organizacijoms. Jei kas nors sako: na, kol oficiali Rusija pakeis savo požiūrį, mes palauksime ir laikysimės Kremliaus nuomonės, arba atidėsime savo vertinimus ir sprendimus. Tai visiškai klaidinga nuostata.
Kiek Rusijos valstybės pasamdyti istorikai besistengtų perrašyti Europos faktų istoriją, abi kruviniausios tarptautinės XX amžiaus tironijos kartu su mažesnėmis nacionalinėmis diktatūromis turi būti - ir bus - tinkamai įvertintos. Tai būtų geriausia Europos pagalba ateities Rusijai.
Jan Marinus Wiersma
PSE grupės vardu. - (NL) Pone Pirmininke, mūsų gruppadėjo surengti šiuos debatus, nes mums kelia nerimą didėjantis partinių politinių praeities interpretacijų skaičius. Kalbu ne vien kaip politikas - socialdemokratas, - bet ir kaip istorikas. Dėl tokių interpretacijų sukuriami mitai, kurių pagrindu skleidžiama ksenofobija, pavyzdžiui, kadangi jie atskleidžia vienašališką požiūrį į įvykius. Tai, be abejo, kelia didelį pavojų Europai, kuriai būdinga įvairovė, taip pat etninįvairovė.
Nėra paprastų atsakymų į sudėtingus istorinius klausimus. Tokią klaidingą koncepciją dažnai sukuria tie, kurie diegia populistinį požiūrį į istorinius įvykius. Praeities falsifikavimas taip pat naudojamas siekiant, kad žmonės ją pamirštų; tai vyksta neigiant Holokaustą ar dangstant kitus totalitarinių režimų nusikaltimus. Be to, visada yra pavojus vadovautis atrankos principu. Istoriniai kriterijai kartais taikomi vienai situacijai, bet netaikomi kitai. Kartais apskritai neatsižvelgiama į skirtumus ir apie vieną situaciją sprendžiama taip pat, kaip apie kitą. Dėl to klaidinami žmonės - jie nebežino, kaip jiems jaustis dėl praeities - politikai pagrobistorinę tiesą, nes taip lengviau palyginti.
Mūsų grupmano, kad tai itin svarbu šiais metais, nes šiais metais mes paminėsime Prahos sukilimą, Prahos pavasarį, bet taip pat ir Kristallnacht. Manome, kad yra svarbu, jog Komisija ir Taryba vadovautų debatams ir skatintų faktais ir mokslinių tyrimų rezultatais pagrįstas diskusijas. Tai būtina ne todėl, kad reikia siekti suformuoti vieningą poziciją, o todėl, kad žmonės suvoktų, kad mūsų diskusija pagrįsta teisinga informacija. Taip pat reikia užtikrinti, kad diskusija bus tinkamai tęsiama.
Dar kartą noriu akcentuoti, kad pagalba - tai ne svarbių ir kraupių mūsų istorijos epizodų užtušavimas. Jokiu būdu. Pagalba - tai galimybiš jų pasimokyti. Tačiau turime būti užtikrinti, kad istorija neinterpretuojama klaidingai. Tai svarbus moralinis aspektas. Manau svarbu dar kartą pasakyti, kad šios popietės ir vakaro debatų metu mes taip pat turime suteikti žodį daugeliui narių, kurie turi asmeninės patirties, susijusios su totalitarinių režimų nusikaltimų pasekmėmis. Mums tai svarbūs debatai, kuriuos mes, be abejo, tęsime.
Sarah Ludford
ALDE grupės vardu. - Pone Pirmininke, manau, kad visas skriaudas, kurias sukėltotalitariniai režimai - fašistinis, komunistinis ar stalinistinis - būtina visiškai demaskuoti. Bet aš nepritariu tam, kad nusikaltimu būtų laikomas tokių nusikaltimų neigimas ar kaltės dovanojimas, nesvarbu, ar tai Holokaustas, Šoah, genocidas, karo nusikaltimai, ar nusikaltimai žmogiškumui, kuriuos atliko koks nors totalitarinis ar autoritarinis režimas, lygiai taip, kaip nepritariu tam, kad nusikaltimu būtų laikomas taip vadinama vieša provokacija ar atsiprašymas, ar net šlovinimas, susijęs su terorizmu. Tikiu, kad visais šiais atvejais esminiu dalyku turi būti laikoma žodžio laisvė, o baudžiamoji teisturi būti taikoma tik tada, kai pastebimas akivaizdus neapykantos kurstymas, smurto ir terorizmo skatinimas. Atskleidžiant tiesą didžiausias dėmesys turi būti skiriamas žodžio laisvei.
Viena iš pranešimo temų susijusi su neteisybės atitaisymu, tačiau teisingumo neįmanoma įtvirtinti, nežinant tiesos. Geriausiai tai įrodo Pietų Afrikos tiesos ir susitaikymo komisijos pavyzdys. Be to, manau, kad vienas iš iškiliausių Europos Sąjungos ir valstybių narių pasiekimų per pastarąjį dešimtmetį buvo Tarptautinio baudžiamojo teismo įsteigimas. Tačiau dar labai daug žmonių gyvena nenubausti, todėl manau, kad Europoje imamasi nepakankamai priemonių, kad jie būtų atiduoti į teismą. Nežinau, kur dingo ta dvasia, kuri skatino ES palaikyti Tarptautinį baudžiamąjį teismą, kai buvo sąžiningai įvertinti atvejai, susiję su sąmokslu, kankinimais ir slaptais kalėjimais. Iš valstybių narių dar negavome jokio patenkinančio atsako į mūsų prieš metu pateiktą ataskaitą apie tokį sąmokslą.
Jungtinėse Amerikos Valstijose mes išsiaiškinome, kad kankinimai Gvantanamo įlankoje ir kitur buvo vykdomi Bušo administracijos nurodymu. Dėl to krito Jungtinių Amerikos Valstijų moralinis autoritetas ir reputacija. Taip, būtina atskleisti tiesą apie šiuos nusikaltimus, bet nelaikyti nusikaltimu to, apie ką reikia išsamiai diskutuoti.
Wojciech Roszkowski
UEN grupės vardu. - (PL) Pone Pirmininke, du patys žiauriausi totalitariniai XX amžiaus režimai - Vokietijos nacistinis ir sovietinis kiniško stiliaus komunistinis - padarsiaubingus nusikaltimus. Visas aukų skaičius, tikriausiai, viršija 100 milijonų nužudytų ir nukankintų Holokausto; tai taip pat masinių egzekucijų ir deportavimo, dirbtinai sukurto bado aukos ir mirusieji koncentracijos stovyklose.
Nacistinsistema žudžmones rasiniu pagrindu; komunistinsistema dėl priklausymo tam tikrai socialinei klasei. Vadovaujantis ideologijomis, kuriomis buvo pagrįstos šios sistemos, ištisoms gyventojų grupėms nebuvo taikomi įprasti įstatymai, todėl jie buvo nuteisiami myriop arba verčiami patirti fizinę ir socialinę degradaciją tam, kad būtų sukonstruota nauja tariamai geresnvisuomenė. Ypatinga neapykanta buvo kurstoma religijų atžvilgiu. Šiose sistemose egzistavo ne tik jėgos, net ir kalbos monopolis: ji buvo paversta įrankiu skleisti propagandą ir sėti baimę.
Šiandien, kai praėjo daugiau nei 60 metų nuo Antrojo pasaulinio karo pabaigos ir daugiau nei dešimt metų nuo sovietinio komunizmo žlugimo, nuostabą kelia tai, kad Europos Sąjungoje yra žmonių, kurie vis dar atsisako pripažinti, kad komunizmas buvo nusikalstama sistema. Įvairiomis gudrybėmis komunistinei praeičiai stengiamasi pritaikyti reliatyvumo teoriją. Kokiais moraliniais argumentais galima pagrįsti nuomonę, kad nacizmo aukos yra svarbesnės už komunizmo? Kodėl nepavyksta priimti bendros nuostatos?
Komisare, tai nėra vien atskirų valstybių narių problema. Jei Sąjunga mano, kad ji privalo atsakingai ir kompetentingai spręsti rasizmo ir ksenofobijos problemas, ji turi rasti drąsos ir pasmerkti komunistinio režimo nusikaltimus. Sakau tai ne vien kaip politikas, bet ir kaip istorikas. Šių dviejų sistemų panašumai nebūtinai reiškia, kad jas galima palyginti. Tai, kad akcentuojamas komunistinio režimo nusikaltimų unikalumas, nereiškia, kad nacistinio režimo nusikaltimai yra menkesni, ir atvirkščiai. Paprastai tariant, padorumas ir prisiminimas apie nesuskaičiuojamas šių režimų aukas reikalauja, kad jie abu būtų pasmerkti. Parlamento darbo grupVieninga Europa, vieninga istorija kurią jau sudaro apie 50 narių, siūlys išsakyti tokį pasmerkimą.
Daniel Cohn-Bendit
Verts/ALE grupės vardu. - (DE) Pone Pirmininke, ponios ir ponai, manau, kad mūsų pareiga, susijusi su šiuo klausimu, yra trejopa. Visų prima, turime sugebėti suformuluoti vieningą Europos karo taip pat karo priežasčių interpretaciją, t. y. suformuluoti bendrą Europos atmintį.
Nėra jokios prasmės tęsti šią begalinę diskusiją ir lyginti stalinistinio ir nacistinio režimų nusikaltimus. Tai yra du atskiri totalitariniai režimai, dvi atskiros nusikalstamos sistemos, nepaisant to, kad galima įžvelgti kai kurių struktūrinių panašumų. Žinoma, mes galima surengti specialius debatus, skirtus atvirumui, demokratijai ir t. t. ir taip išreikšti bendrą interpretaciją. Vieningas atsakymas yra, pavyzdžiui, Europos Sąjunga arba pagrindinių teisių chartija, kuriose atsispindi tai, ko išmokome iš šių dviejų totalitarinių sistemų, kurios pasėjo tiek destrukcijos mūsų žemyne.
Antra, jei pasidairysime po pasaulį, pamatysime Ruandos, Bosnijos, Darfuro ir kt. pavyzdžius. Vadinasi, žmonės vis dar smerkiami pražūčiai. Baroness Ludford teisingai pasakė, kad mums reikia įsteigti Tarptautinį baudžiamąjį teismą, ir nustatyti bendras taisykles. Šiandien turime siekti užtikrinti teisingumą, kuri pripažintų visos civilizuotos valstybės Tarptautiniame baudžiamajame teisme, kad tokio tipo nusikaltimai, kurie skiriasi, kurie nėra tokie patys, tačiau vis dėlto yra nusikaltimai, būtų atiduoti į teisingumą.
Tik tada galėsime atlyginti už šiuos nusikaltimus, kai į teisingumo rankas atiduosime tuos, kurie yra už juos atsakingi; nesvarbu, kur jie būtų: Gvantanamo įlankoje, Darfure ar tarp Bosnijos serbų. Teisingumas bus įtvirtintas tik tada, kai į teismą bus paduoti tie, kurie turi atsakyti. Tai yra istorijos pamokos, todėl tikiu, kad tokio tipo Komisijos iniciatyvos yra įdomios, jei pabaigoje mums pavyksta suformuluoti visuotinai priimtiną antitotalitarinę poziciją.
Francis Wurtz
GUE/NGL grupės vardu. - (FR) Pone Pirmininke, esame pasirengę palaikyti bet kokius veiksmus, kuriais siekiama išnaikinti rasizmą ir ksenofobiją, diegti pagrindines teises ir - dar daugiau - besąlygiškai pasmerkti karo nusikaltimus, nusikaltimus žmogiškumui ir genocide nusikaltimus. Tai mes padarysime - nesvarbu, kada ir kur. Šioje kovoje negali būti jokių tabu, nei atsižvelgiant į tai, kad nusikaltimai padaryti praeityje, nei į tai, kad tragedijos vyksta šiuo metu visame pasaulyje.
Kalbant apie Europos istoriją, akivaizdu, kad tai turi būti taikoma nacistinio režimo atžvilgiu. Tai taip pat taikoma Musolinio, Pétain, Franco, Salazar fašistiniams režimams bei graikų pulkininkams. Mes taip pat esme visiškai pasirengę pakartoti besąlygišką žiaurių nusikaltimų, padarytų Stalino sistemos, pasmerkimą. Be to, negalima pamiršti to, kas įvyko pulkininkų režimo laikotarpiu.
Mūsų nenoras eiti į kompromisus turi, be abejo, dar labiau atsispindėti, kai kalbama apie rasizmą, ksenofobiją ir neonacistines tendencijas, kuris šiandien vis dar toleruojamos kai kuriose tie naujose tiek senose Europos Sąjungos valstybėse narėse. Yra tik vienas dalykas, kuris gali būti laikomas nepriimtinu, ne mūsų grupės, bet tų kurie asmeniškai aukojosi kovodami su genocidu dabartinėje istorijoje. Tai yra mėginimas slapta sumenkinti nacizmą, kalbant apie jį bendrosiomis kategorijomis, t. y. prilyginti stalinizmui ir netgi tiems režimams, kurie egzistavo centrinėje ir rytų Europoje prie Berlyno sienos griuvimą.
Noriu pacituoti tris iš daugybės neseniai šia tema ištartų teiginių, kurie kalba patys už save. Visų pirma, tai ištrauka iš Vokietijos Nojengamo koncentracijos stovyklos kalinių sąjungos pasisakymo. Cituoju:
(DE) "Nojengamo asociacija visada priešinosi nacionalinio socializmo prilyginimui stalinizmui."
GUE/NGL grupės vardu. - (FR) Kitas komentaras išsakytas buvusių Buchenvaldo kalinių patariamosios tarybos. Cituoju: "Tie, kurie stengiasi visuotinai iškreipti barbariškus nacių veiksmus Vokietijos istorijos kontekste."
Pagaliau tai žodžiai, kuriuos ištarVokietijos žydų Centrinės tarybos generalinis sekretorius, pasmerkdamas tuos, kurie drįsta lyginti buvusią VDR ir nacistinį režimą. Cituoju: "Bet koks mėginimas juos lyginti yra milijonų nekaltų vyrų, moterų ir vaikų teisių pamynimo, deportacijos, išniekinimo nacistinės diktatūros laikotarpiu svarbos sumenkinimas."
Ačiū, kad skyrėte dėmesio šioms mintims.
Bernard Wojciechowski
IND/DEM grupės vardu. - (PL) Pone Pirmininke, karas yra viena, o tautų naikinimas ir nusikaltimai žmogiškumai - visai kas kita. Ne kiekviename kare niekinama pralaimėjusioji pusė, o tautą galima sunaikinti ir be karo. Neretai visaapimanti neapykanta užkariautojams ir engėjams apima tuos, kurie suklaidinami - taip Hanibalas ir Mitridatas žiūrėjo į romėnus. Tačiau to negalima lyginti su priešiškais jausmais, kurie apėmdėl XX amžiaus nusikaltimų.
To amžiaus nusikaltimai yra kur kas daugiau nei neteisybė, kurią teko patirti kai kuriom tautoms. Tai žmogiškumo ir nežmogiškumo istorijos papildymas. Filosofas Kantas suformulavo tokią prielaidą: elkis taip, kad žmogiškumas - bet kokia forma - būtų galutinis tavo tikslas, o ne paprasčiausia priemontikslui pasiekti.
Neretai intensyviai diskutuojama apie genocido kilmę. Tačiau verčiau reikia paklausti, kodėl niekas neužkirto kelio tokiems nusikaltimams tinkamu metu. Totalitarinių politikų atveju viskas buvo suplanuota ir apskaičiuota. Pirmoji taisyklbuvo neatskleisti visko iš anksto, apsimesti draugu iki paskutinio momento. Turiu tai paminėti, nes šiandien atvirai parafašistinės ir parakomunistinės grupuotės gyvuoja daugelyje valstybių. Todėl dvi pirmosios Europos posėdžio sesijos, skirtos totalitarinių nusikaltimų istorijai, yra tokios svarbios. Turime kalbėti aiškiai, kad galėtume tiksliai apibrėžti tai, kas jokiu būdu negali būti taip vadinamo istorinio revizionizmo objektu.
Genocidas nėra reiškinys, kuriam gali pasipriešinti viena tauta. Jam turi priešintis viso civilizuoto pasaulio visuomenė. Tai viena iš priežasčių, kodėl tai turi būti bendras Europos Sąjungos uždavinys.
Slavi Binev
(BG) Dvidešimtajame amžiuje be totalitarinių režimų - komunistinio ir nacistinio - turime nepamiršti dar vieno fakto: žiaurių nusikaltimų prieš žmogiškumą, kuriuos patyrBulgarijos ir Armėnijos tautos Otomanų imperijos valdymo laikotarpiu. Beveik penkerius amžius Otomanų valdymo laikotarpiu bulgarų tauta patyrprievartą, kurią reikia vadinti genocidu. Dideldalis Bulgarijos gyventojų buvo paversti vergais, sunaikinti arba priversti priimti islamą - tai tyčinis etninių bruožų naikinimas. Kitas nepaneigiamas faktas susijęs su daugiau nei vieno su puse milijono armėnų deportacija ir nužudymu, kuriuos jėga vykdTurkijos valdžia nuo 1915 iki 1917 m. Visi šie prieš bulgarus ir armėnus nukreipti veiksmai visiškai atitinka nusikaltimų elementus, apibrėžtus JTO priemonių, susijusių su kaltinimais ir bausmėmis už genocido vykdymą. Genocido prieš armėnus ir bulgarus pripažinimas būtų aiškus signalas Turkijos Respublikai, kad reikia prisiimti atsakomybę ir atsiprašyti už penkerius amžius priespaudos, kurią patyrbulgarai, ir už nusikaltimus bei masinius žudymus, taip pat kompensuoti pabėgėlių giminėms padarytą žalą, kurią jiems teko patirti dėl kentėjimo ir pagrobtos privačios nuosavybės, kurie tebėra Turkijos teritorijoje.
Christopher Beazley
(FR) Komisare, atleiskite man, tačiau mane labai šokiravo Jūsų įžanginis žodis į šiuos debatus. Jūs sakėte, kad Komisija surengnešališkus debatus nusikaltimų prieš žmogiškumą klausimu. Kalbėjote apie tai, kokia sudėtinga tai užduotis, ir baigdamas pasakėte, kad Europos Sąjunga turi labai nedaug galių šioje srityje.
Būdama dviejų mėnesių amžiaus Jūsų kolegos iš Estijos žmona Sim Kallas, kurią gerai pažįstate, kartu su savo mama ir senele buvo Stalino deportuota. Kiti Jūsų kolegos, pone Frattini, kurie greitai išvyks, laiške ponui Landsbergiui rašo: "Jūsų istorija, susijusi su tuo, ką teko iškęsti Stalino valdymo laikotarpiu, yra kartu ir mūsų istorija."
Komisare, atsakydami į tai, galbūt turėtumėte kalbėti išsamiau, nes aš tikriausiai neteisingai Jus supratau. Tikiu, kad Parlamente ir Taryboje buvo atlikta pakankamai, siekiant, kad būtų prisiminti žuvusieji. Nes mes kalbame ne kaip politikai; mes kreipiamės į plačiąją visuomenę. Lenkijoje ir Baltijos valstybėse vis dar gyvena žmonės, kurie neteko tėvų, senelių, tačiau niekas jų neprisimena. Nemanau, kad diskusija apie šešių milijonų žydų kančias gali būtų bešališka. Todėl tokių debatų trukmir tai, kaip jie vedami, yra itin svarbūs veiksniai. Kaip jūsų kolega pasakytų, centrinės ir rytų Europos istorija yra mūsų istorija. Problema, susijusi su mumis, britais ir prancūzais, yra ta, kad karo pabaigoje mes buvome Stalino sąjungininkai. Prireiknet 30 metų, kol britai pripažino, kad Katynbuvo stalinistinis nusikaltimas. Ne Hitleris buvo to kaltininkas.
Helmut Kuhne
(DE) Pone Pirmininke, mes, socialdemokratai, buvome persekiojami visų dvidešimtojo amžiaus totalitarinių režimų Europoje - tiek nacistų, tiek ir J. Stalino, F. Franko, ar B. Musolinio budelių. Galima paminėti juos visus. Todėl mes ne tik nematome problemos šiuo klausimu, netgi pritariame stalininio režimo nusikaltimų tyrimui. Mes sveikiname tokį pasiūlymą.
Tačiau toks tyrimas turi būti vykdomas vadovaujantis istorijos mokslo metodikos taisyklėmis ir jo nereikia painioti su baudžiamosios bylos nagrinėjimo proceso taisyklėmis. Reikia saugotis ir nesupainioti šių dviejų skirtingų dalykų. Kalbama ne apie žalos įvertinimą ar apie antrą Niurnbergo procesą. Šį kartą siekiama pasisakyti prieš ideologiją, o ne prieš identifikuotus nusikaltimus.
Tačiau yra tam tikrų klausimų, kuriems mes jokiu būdu nepritariame. Mes, socialdemokratai, išskyrėme keletą tokių klausimų. Nepritariame mėginimui patvirtinti naujus Europos istorijos aiškinimo pagrindus, ko, kaip mes supratome iš keleto kolegų pasisakymų Parlamente šių metų sausio 22 d. surengtoje konferencijoje, yra siekiama. Mes visiškai nepritariame tam, kad nacistų vykdytas Europos žydų genocidas istoriškai būtų aiškinamas kaip tarybinio režimo sukurta pasekmė. Tokį požiūrį atmetame.
Dar labiau mes nepritariame tam, kas įvyko 2006 m., kai kitas kolega, kurio ideologinės pažiūros yra tokios kaip ir anksčiau minėtųjų kolegų, visiems Parlamento nariams pasiuntbendrą elektroninį laišką, kuriame abi ginkluotosios latvių SS divizijos buvo pavadintos Vokietijos karinių pajėgų dalimi ir tuo pačiu sumenkintas jų vaidmuo. Šiai interpretacijai mes taip pat nepritariame, o labiausiai - pirmajam sakiniui. Mes nepritariame ir tvirtinimui, jog Vakarai nepadarnieko, kad paskatintų pokyčius tuo metu Tarybų Sąjungos valdomoje Europos dalyje.
Kaip tik Helsinkyje vykusi konferencija saugumo ir bendradarbiavimo Europoje klausimais suteikgalimybę šiose šalyse veikti pilietinių teisių judėjimams, kurie pasiekdidelių ir džiuginančių laimėjimų. Tai yra klausimai, kuriais mūsų nuomonyra tvirta ir mes jos laikysimės ateityje.
Ģirts Valdis Kristovskis
(LV) Pone Pirmininke, Europos Parlamente mums įprasta kalbėti apie bendrąsias vertybes, apie bendrą teisingą istoriją, tačiau kartais kyla nesusipratimų. Komisare Barrot, manau, kad esate teisus, teigdamas, kad Europoje vis dar reikia rasti tiesą. Mes kalbame apie susitaikymą, tačiau tikriausiai ne tokį, apie kokį kalbėjo ponas Cohn-Bendit. Tačiau noriu padėkoti Komisarui Frattini už suorganizuotą posėdį. Aš galėjau dalyvauti posėdyje ir pasisakyti įvairiais klausimais. Manau, kad debatai buvo turiningi. Tačiau akivaizdžiai trūko aiškaus, ryžtingo ir kryptingo tolesnių veiksmų plano. Deja, Rusijos atstovai primygtinai išsisukinėjo, nepripažindami totalitarinio komunistinio režimo įvykdytų nusikaltimų Sovietų Sąjungos okupuotoje teritorijoje. Rusijos reakcija manęs nestebina, tačiau ką darys Europos Sąjunga? Ar ir toliau bus laikomasi dvigubų standartų? Ar bus reikalaujama pripažinti nacistinio režimo nusikaltimus neigiant įvykius arba menkinant jų mastą valstybėse narėse? Ar bus reikalaujama priimti iki trijų metų laisvės atėmimo nuosprendžius? Ar tuo pačiu metu bus ignoruojami nusikaltimai, kuriuos įvykdSovietų Sąjungos totalitarinis režimas? Kai kurios sovietų totalitarinio režimo nusikaltimų aukos vis dar gyvos, tačiau Europos Sąjungos pozicija nesiūlo jiems jokių kompensacijų; tiesą sakant, yra dar blogiau - jie ir toliau žeminami. Kalbame apie ES piliečius. Europos Parlamentas turi vieningai kovoti su tokia neteisybe. Deja, mes ir vėl matome, kad politinių grupių pirmininkai neapsisprendžia pateikti pasiūlymo šiuo klausimu. Todėl neturime šiandien čia išsakytų minčių rašytinio įrašo. Komisare Barrot, prašau Jūsų nenukrypti nuo šio svarbaus tikslo, o susitaikymo vardan siekti vieningo supratimo ir teisingos istorijos. Ačiū.
László Tőkés
(HU) Pone Pirmininke, mano bažnyčioje prasidėjo Rumunijoje vykęs prieš Ceauşescu organizuotas sukilimas. Turiu skaudžios patirties, susijusios su tuo, kas iš tikrųjų yra komunizmas, todėl mane džiugina tai, kad Europos Sąjungos dėmesys vėl nukreiptas į nusikalstamus totalitarinių režimų veiksmus. Kai kalbama apie nusikaltimus prieš žmogiškumą, įvykdytus nacionalinio socializmo ir komunizmo laikotarpiais, pasaulyje vis dar taikomi dvigubi standartai. Priešingai nei fašizmo atveju, dar nebuvo vykdytas komunizmo teismas. Abiejų tipų totalitariniai režimai pamynlaisvę, žmogaus teises ir bažnyčias. Jie suluošino tautinių mažumų gyvenimus. Labai daug bendro galima rasti tarp fašizmo ir komunizmo įvykdytų žmonių ir socialinių tragedijų. Politinė, istorinė, žmogiška ir moralinrestitucija ką tik pradėta ir turi tęstis. Pažvelkime į Rumunijos pavyzdį ir Tismćneanu pranešimą. Esu įsitikinęs, kad norint baigti režimo pakeitimus, kurie ten buvo pradėti 1989 m., reikia stoti į akistatą su praeities įvykiais. Norint pasiekti tikros europinės integracijos buvusioms komunistinėms valstybėms neužtenka vien tiesos ir restitucijos - jos taip pat turi pasmerkti diktatūrą.
Tunne Kelam
Pone Pirmininke, lygiai taip, kad Baltijos jūra 2004 m. tapo vidine ES jūra, 10 naujų valstybių narių, kurioms teko iškentėti totalitarinį komunistinį režimą, istorinpatirtis tapo visos Europos problema.
Aš visiškai sutinku su ponu Cohn-Bendit: turime rasti vieningą ir bendrą bendros istorijos interpretaciją. Todėl tai klausimas, susijęs ne su pasmerkimu, o su moraliniu ir politiniu visų nusikaltimų įvertinimu. Esame įpareigoti užtikrinti, kad visi nusikaltimai prieš žmogiškumą, genocido aktai ir visi karo nusikaltimai bus vertinami vienodai. Teisingumas turi būti garantuotas visiems Europos piliečiams, nedarant jokių išimčių.
Todėl mane šiek tiek liūdina Komisaro teiginys, kurio esmta, kad komunistinio totalitarizmo įvertinimas turi būti vidinis kiekvienos konkrečios valstybės reikalas. Bijau, kad taip bus įtvirtinti dvigubi standartai, nes akivaizdu, kad nacizmas ir fašizmas nėra laikomi vidinėmis jokios ES valstybės narės problemomis. Kiekviena neonacizmo ar rasizmo apraiška laikoma tiesiogine grėsme bendroms Europos vertybėms.
Tad ką gi turime daryti? Dešimtys milijonų komunistinio režimo nusikaltimų aukų ir jų palikuonių vis dar gyvi. Šiandienos situacijoje jie ima jaustis antros ar trečios rūšies aukomis. Garsusis "niekada daugiau" jiems dar negarantuotas.
Pagaliau tai nėra praeities problema. Politinio ir moralinio įvertinimo nebuvimas nuolatos formuoja dabartinę situaciją ir iškreipia bendros ateities vaizdą. Ar kas nors galėjo įsivaizduoti, kad Rusijoje į valdžią galėjo grįžti sovietinKGB jėga arba Vokietijoje atgimti komunistinės politinės jėgos, jei šaltojo karo pabaigoje būtų įvertinta komunistinsistema?
Józef Pinior
(PL) Pone Primininke, Komisare, šios dienos diskusiją norėčiau pradėti primindamas Lenkijos socialistų partijos vadovo Kazimiero Pužako asmenybę, kuri galėtų būti šiandieninės diskusijos simbolis. K. Pužakas, pirmą kartą areštuotas XX a. pradžioje, 1911 m., Lenkijos socialistų partijos vadovas, pogrindinės Socialistų partijos vadovas Antrojo pasaulinio karo metais kovojant su nacizmu, NKVD areštuotas 1945 m., tragiškai žuvo stalininiame Lenkijos kalėjime 1950 m. balandžio 30 d.
Mums, socialistams, demokratija, kova už žmogaus teises, teisinę valstybę, liberalios demokratijos principus visada buvo politikos pagrindas. Tai - mūsų paveldas dabartinėje Europoje. Tačiau mūsų dienomis istorija dažnai yra manipuliacijų, savotiškų kryžiaus karų, kolonizacijos, kurią įgyvendina populistai dešinieji ir nacionalistiniai judėjimai, objektas. Pasiekiama tokių paradoksų, kad Lenkijoje turime nacionalistinę dešinę, kuri nori istorinių tyrimų, naujų teismų, o tuo pat metu prieštarauja Pagrindinių teisių chartijai, kaip Europos teisės pagrindui. Neįtikėtinas paradoksas.
Demokratija, teisinvalstybė, liberali demokratija - dabartinės Europos pagrindas. Europos vienybė, Pagrindinių teisių chartija, privalomas teisės normų laikymasis visame pasaulyje, nepakantumas kankinimams - tai mūsų atsakas, kuris paremtas XX a. paveldu: kova už demokratiją, kova su visomis diktatūromis ir totalitariniais režimais.
(Plojimai)
Dariusz Maciej Grabowski
(PL) Pone Pirmininke, genocidas apibrėžtas tarptautiniuose įstatymuose ir tas apibrėžimas pagrįstas JTO konvencija. Kaip lenkas, genocido sukrėstos valstybės pilietis, manau, kad šį apibrėžimą reikia išplėsti pridedant du elementus.
Turi būti akcentuojama, kad paprastai genocido tikslas yra sunaikinti nacionalinio identiteto jausmą, sunaikinant intelektualinį ir kultūrinį elitą. Lenkija gali būtų to pavyzdžiu. Antrojo pasaulinio karo metu vokiečiai ir rusai čia žudvisų pirma inteligentus, profesorius ir dvasininkus. Antras klausimas, kurį reikia apsvarstyti, susijęs su tuo, kaip vadovaujantis tarptautiniais įstatymais turi būti baudžiama už istorinį melą, propagandą ir atsisakymą pripažinti kaltę už genocidą. Pavyzdžiu gali būti Rusijos požiūris į stalinistinius nusikaltimus bei Katynės žudynes.
Lenkija palaiko Ukrainos priėmimą į Europos Sąjungą. Tačiau nepamiršdami, kad istorija turi ne skaidyti, o jungti, manome, jog Ukraina turi pripažinti prieš lenkus ir žydus Antrojo pasaulinio karo metu įvykdytus nusikaltimus, kai žuvo daugiau nei 150 tūkstančių žmonių.
Europos Sąjunga turi būti tokia organizacija, kurie teiktų bekompromisės kovos su genocidu pavyzdį visam pasauliui. Todėl kaip tautų išrinkti politikai turime pasmerkti komunizmą kaip nusikalstamą ideologiją ir nusikalstamą sistemą.
Miguel Angel Martínez Martínez
(ES) Pone Pirmininke, ponios ir ponai, istorinatmintis labai svarbi toliau kuriant Europą. Siekiant, kad šis procesas pavyktų iki galo, būtina suprasti, ką reiškia įveikti nacionalizmą, totalitarizmą, netoleranciją, autokratiją ir karą, ir ką reiškia įtvirtinti europines idėjas, laisvę, pagarbą, demokratiją ir taiką kaip Europos taikaus sambūvio vertybes.
Tai patirtis, kurią turime perteikti jaunimui: reikia pasakyti, kokia buvo mūsų praeitis ir kad mūsų dabartis pažangi, nenutylėti nusikaltimų ir klaidų, kurias reikėjo ištaisyti, bei pabrėžti pasiaukojimą, kurio reikėjo taisant šias klaidas.
Savos istorijos žinojimas bus tarsi apsauga, kad vėl nekluptume užkliuvę už to paties akmens.
Tik žinodami tiesą, visą tiesą, galime judėti į priekį. Reikės ryžtingai iškelti viešumon visus mūsų praeities žiaurumus, jų nesumažinant ir jokiu būdu neklastojant, nesivadovaujant šaltojo karo logika, netapatinant gerųjų su vakarine, o blogųjų - su rytine žemyno dalimi. Paaiškinkime, kad buvo demokratų ir totalitarizmo šalininkų buvo ir Rytų, ir Vakarų Europoje, kad ir vieni, ir kiti vienodai nekenčiami ir yra nusikaltę.
Kaip Ispanijos demokratas, aš solidarizuojuosi su demokratais, tapusiais stalinizmo aukomis savo šalyse, bet ir reikalauju, kad jie solidarizuotųsi su mumis - tais, kurie patyrgenerolo Franko režimo priespaudą ir kančias.
Suprantame savo tėvynainių iš Rytų Europos, kurie iš vieno totalitarinio režimo gniaužtų pateko į kitus, tragediją, tačiau jie taip pat turi suprasti mūsų tragediją, kai buvo siekiama išlaikyti tą pačią nusikalstamą diktatūrą, slegiančią mūsų šalį.
Tik žinodami tiesą, visą tiesą, galime judėti į priekį. Prisiminkime, kad Teherane, Jaltoje ir Potsdame Stalinas nebuvo vienas; drauge sprendimus priėmir Vakarų šalių vadovai. Taigi visi turi dalytis ir atsakomybe už Europos padalijimą, už priespaudą, represijas ir kančias, kurias mes, daug milijonų europiečių, vienokių ir kitokių totalitarinių režimų aukų, kentėme ištisus dešimtmečius.
Suprantama, kad Centrinėje ir Rytų Europoje ši atsakomybuž stalinizmą buvo daug didesnė, tačiau taip pat aišku, kad ši atsakomybvisų pirma tenka demokratinėms Vakarų šalims, kurios kaip savo laisvo pasaulio dalį pripažino Franko tironiją, įsigalėjusią Hitlerio ir Musolinio bei jų nusikaltimo bendrininko pastangomis.
Drauge daug pasiekėme susivienijusioje Europoje, tačiau šie laimėjimai bus dar didesni ir dar labiau užtikrins laisvę bei demokratiją, jei Europos kūrimas bus labiau paremtas žinojimu, kad esama pažangos. Reikia drauge vykdyti projektą, pagal kurį būtų atpažinta ir pasmerkta tamsioji mūsų praeities pusė, siekiant kurti ateitį, paremtą mus vienijančiomis vertybėmis.
Mirosław Mariusz Piotrowski
(PL) Noriu pasidžiaugti, kad šiandienos debatai dėl problemų, susijusių su kruvinomis totalitarinėmis sistemomis, yra įmanomi. Gaila, kad debatai yra tokie trumpi ir paviršutiniški. Tai, kad įprastas principas priimti tinkamą sprendimą buvo atmestas, teikia peno mintims.
Taip pat įdomu tai, kad visų pirma Sąjungoje įvairiuose lygiuose yra svarstomas ir paminimas Vokietijos nacionalinis socializmas, paprastai vadinamas nacizmu. O apie tarptautinį socializmą, t. y. komunizmą, nutylima. Šias sistemas sieja ne tik bendros ideologinės šaknys, bet ir praktinis bendradarbiavimas. Komunizmas prasidėjo nuo Rozos Liuksmburg, Lybknechto, Markso, Lenino ir Stalino, ir vedprie suplanuotų dešimčių milijonų vidurio ir rytų Europos gyventojų mirčių. Daugelis kruvinų nusikaltimų, pavyzdžiui, Katynės žudynės, iki šios dienos yra draudžiamos temos ir šių nusikaltimų negalima vadinti tikruoju jų vardu - genocidu.
Demokratinės Europos kūrimas įmanomas tik ant tiesos pamato, įskaitant tiesą apie antihumanišką komunistinį totalitarizmą. Užtikrinti prisiminimą ir teisingumą esame įsipareigoję ne tik nehumaniškų sistemų aukoms; visų prima, esame įsipareigoję dabarties ir ateities kartoms, kad tokia situacija vėl nepasikartotų.
Libor Rouček
(CS) Pone Pirmininke, dvidešimtasis amžius Europoje buvo totalitarinių ir autoritarinių režimų, nacizmo ir fašizmo, komunizmo ir jo baisiausios atmainos stalinizmo, įvairių dešiniųjų diktatūrų Ispanijoje, Portugalijoje, Graikijoje ir kituose kraštuose amžius. Šių režimų padarytų piktadarybių ir nusikaltimų niekada negalima pamiršti, todėl pritariu diskusijai apie praeitį. Tačiau ši diskusija turėtų vykti pagal griežtai nešališkus, objektyvius ir mokslinius kriterijus. Jokiu būdu šios diskusijos negalima panaudoti politinei kovai. Su šiuo reikalavimu daugkart sutinkama, tačiau, deja, jo vis nesilaikoma.
Pavyzdžiui, ar stebimės, kad dauguma naujųjų Europos Sąjungos valstybių narių, tarp jų ir pati Čekijos Respublika, nuolat puolamos, jog jos krypsta nuo centro į kairę, kad visos yra kairiosios politinės pakraipos. Dešinieji politikai, žurnalistai ir vadinamieji istorikai, iš kurių daugelis priklauskomunistinei nomenklatūrai, gavo mokslo daktarų ir inžinierių vardus kaip tik komunistinio režimo mokyklose, nuolat puldinėja socialdemokratus, vadindami juos komunizmo ar postkomunizmo šalininkais. O iš tiesų tikri socialdemokratai, kurie, būdami savo šalyje ir tremtyje, ištisus keturiasdešimt metų kovojo su komunizmu, mirkomunistiniuose kalėjimuose, tie čekų socialdemokratai organizavo pirmąjį visame sovietiniame bloke antikomunistinį sukilimą 1953 m. liepos 1 d. Pilzene, buvo pirmosios "Prahos pavasario" reformų proceso gretose, septyniasdešimtaisiais ir aštuoniasdešimtaisiais formavo opoziciją. Aš pats turėjau pasitraukti į tremtį, dirbau, be kitų darbų, "Amerikos balso" redaktoriumi. O vis dėlto socialdemokratai yra nuolatos smerkiami, lyg būtų kokie postkomunizmo šalininkai.
Komisare, man būtų įdomu sužinoti, kokiu būdu Komisija ketina užtikrinti, kad diskusija praeities temomis nebūtų panaudota dabartiniais politiniais ir ideologiniais tikslais.
Justas Vincas Paleckis
(LT) Pone Pirmininke, reikia atvirai ir sąžiningai sakyti visą tiesą apie hitlerinio, stalininio ir kitų totalitarinių režimų nusikaltimus - nuo buvusios TSRS iki Ispanijos. Tiesos sakyme turėtų nuoširdžiai dalyvauti ir kaimynės, ypač Rusija, Ukraina, Baltarusija.
Baltijos valstybių okupacija ir aneksija 1940 metais nebuvo tipiška, kadangi jas mėginta pridengti socialinio išvadavimo skraiste. Jų vykdymą lengvino tai, kad, tarkim, Lietuvoje, 14 metų viešpatavo autoritarinis režimas, panaikinęs demokratiją, laisvus rinkimus.
Prieš metus Europos Parlamente surengtoje parodoje Lietuvos genocido tyrimų centras pateikšiurpius duomenis. Per trejus nacių okupacijos metus Lietuvoje nužudyta 240 tūkst. žmonių, iš jų 200 tūkst. žydų. Per 47 TSRS okupacijos metus represinių organų nužudyta, žuvo tremtyje ir lageriuose beveik 80 tūkst. Lietuvos žmonių. Už šių skaičių slepiasi neišmatuojamas skausmas ir tragedijos, apie kurias turi žinoti ir Europa.
Stalino bei kitų komunistinių vadų veikla ir principai, klasių kovos vardu leidę naikinti milijonus žmonių - nusikalstami. Komunistinis judėjimas, gyvuojantis 160 metų, skirtingose šalyse turėjo skirtingus veidus, tačiau visi komunistiniai režimai buvo antidemokratiniai. Kartu stiprėjo ir eurokomunizmas, ir pasipriešinimas Maskvos diktatui. Prisiminkime Imrės Nadžio ir Aleksandro Dubčeko vardus, komunistų bandymus ištrūkti iš dogmų ir nusikaltimų rato, kuriuos negailestingai slopino kiti komunistai. O ar galima ant to paties kurpalio tempti Tarybų Sąjungos komunistų partijos vadovus Staliną, Chruščiovą, Brežnevą, Gorbačiovą? Diktatorinę vienpartinę sistemą sugriovne tik disidentų pastangos, ne tik Vakarų spaudimas, bet ir kompartijos narių, siekusių permainų, demokratijos ir žmogaus teisių, veikla.
Vargu, ar kada ES turės vieningą istorijos politiką. Bet geriau pažinti ir suprasti vieniems kitų praeitį privalėtume tam, kad brangintume demokratiją, giedriau žvelgtume į ateitį.
Zita Pleštinská
(CS) Tai svarbi diena, kai suteikiama moralinkompensacija totalitarinių režimų aukoms. Mano tėvas Štefan Kįnyai devynis su puse metų praleido Rusijos gulage. Savo knygoje jis aprašo pritrenkiančią žiauraus stalinistinio režimo realybę, kurios negalime pamiršti! Dėkoju jums jo vardu.
Taip pat dėkoju vyskupo Ján Vojtaššák, monsinjoro Viktor Trstenskż, Štefan Putanko, Štefan Janķk ir tūkstančių kitų drąsiu Slovakijos sūnų vardu, kurie tapo komunizmo aukomis.
Slovakijos kunigas František Dlugoš vienoje iš savo knygų rašo: "40 metų trukusio komunistinio režimo įvykių tyrimas, žmonių likimų aiškinimasis prilygsta tautos dvasios atskleidimui." Atsižvelgdama į šiandienos debatus, galiu pridėti "Europos dvasios".
Mane džiugina šie debatai, nes šio unikalaus laikotarpio ir įvykių, kurie tuo metu vyko, nagrinėjimas gali būti labai naudingas šiandien ir ateityje.
DanutBudreikait
(LT) Pone Pirmininke, ponios ir ponai, pirmą sykį ES istorijoje debatais dėl totalitarinių režimų įvertinimo Europos Sąjungos lygiu siekiama, kad Europoje tiek nacizmo, tiek komunizmo nusikaltimai būtų vertinami kaip totalitarinių režimų siautėjimas, atnešęs žalą valstybėms bei jų visuomenėms. Komunizmo nusikaltimus prilyginus nacizmo nusikaltimams, viešas pasmerkimas turėtų atitinkamas pasekmes ES teisėje, švietimo sistemoje bei kultūroje.
Europos nacistinių režimų įvykdyti nusikaltimai yra sulaukę visuotinio pasmerkimo, nacistinių partijų veikla uždrausta, o už nacizmo propagandą yra baudžiama įstatymų numatyta tvarka. Tuo metu komunistinių režimų žala iki šiol nėra tinkamai įvertinta. Kai kuriose Europos valstybėse teisėtai veikia komunistų partijos.
Lietuva kviečia ES nares parengti oficialius pranešimus dėl totalitarinių režimų, ypač stalinizmo, įvykdytų nusikaltimų padarytos žalos ir kartu pareikalauti iš SSSR įsipareigojimų perėmėjos - Rusijos Federacijos - tą žalą atlyginti. Pusę amžiaus trukusios sovietinės okupacijos žalą Lietuva įvertino 80 milijardų litų. Ir Europa turėtų parodyti savo solidarumą, reikalaudama kaltuosius atlyginti ES narėms padarytą žalą, kaip to buvo pareikalauta iš nacizmo nusikaltėlių.
Jacques Barrot
Komisijos vicepirmininkas. - (FR) Pone Pirmininke, noriu padėkoti visiems EP nariams, kurie dalyvavo šiuose debatuose, kurių aktualumas akivaizdus. Išklausėme keleto ypatingai sukrečiančių pranešimų apie praeities įvykius, kuriuos kai kuriems iš jūsų teko patirti patiems.
Labai noriu panaikinti bet kokius nesusipratimus. Manau, ypač didelis nesusipratimas susijęs su ponu Beazley. Pasakiau kalbą, kuri buvo parengta man, tačiau turiu pasakyti, kad mane galėjote ne taip suprasti. Privalu pasakyti, kad kiekviena valstybnarturi savų įsipareigojimų. Tačiau Sąjunga, be abejo, ketina prisiimti savo įsipareigojimus. Mums reikia tiesos, mums reikia visos tiesos ir jei Komisija pradėjo debatus (o debatus posėdyje pradėjo mano kolega Franco Frattini), tai to priežastis kaip tik ir buvo visos tiesos poreikis. Tai turi būti visiškai aišku. Mes norime, kad ne tik kiekviena valstybnarjaustų pareigą prisiminti, bet kad ir ES piliečiai jaustųsi solidarūs ir susiję su tragiškais įvykiais, kurie vyko kai kuriose mūsų valstybėse narėse. Todėl noriu pasakyti, kad iš tikrųjų įžanginėje kalboje pasakiau tai, kad man žinoma, jog ypatingai vakaruose mes ne visada visiškai suvokiame nusikaltimų siaubą ir žiaurumą, kurį teko patirti mūsų draugams iš tų valstybių narių, kurios kentėjo įvairių formų okupaciją ir išgyveno stalinistinę okupaciją.
Todėl šiandien čia atvykau asmeniškai ir noriu įtikinti jus, kad Komisija toliau diskutuos šiais klausimais ir sieks užtikrinti, kad būtų pateiktas pagrindas, kuriuo remiantis bus atliekami tyrimai, aiškinantis, kaip valstybėse narėse iš tikrųjų taikomi įvairūs įstatymai ir nuostatos, susijusios su prisiminimais apie totalitarinius nusikaltimus.
Akivaizdu, kad Tarybos teiginys netaikomas konkrečiai stalinistiniam nusikaltimams, kad kalbama apskritai apie totalitarinius režimus. Tačiau iš konteksto, kuriame šis teiginys pareikštas, visiškai aišku, kad ypač tose valstybėse narėse, apie kurias kalbama, klausimas, susijęs su stalinistiniais nusikaltimais, yra esminšio proceso dalis. Manau, kad tai reikia pasakyti ir kaip paskelbiau debatų pradžią, akcentavau, kad bet kokia totalitarizmo forma, bet koks totalitarinis režimas, kuriuo buvo siekiama paminti žmogaus asmenybę ir pagrindines žmogaus teises, yra visiškai nepriimtinas. Todėl, kaip kai kurie iš jūsų pastebėjo, informacija apie kitų totalitarinių režimų sukeltą patirtį yra naudinga nustatant būdus, kurie iš tiesų buvo taikyti vykdant nederamo elgesio ir barbarizmo aktus, kuriuos jūs pasmerkėte.
Todėl manau, kad šis tyrimas turi būti labai išsamus ir, žinoma, negalima ignoruoti jokios totalitarizmo formos. Be to, šie debatai neturi sukurti sąlygų pagrindinei politinei eksploatacijai. Komisija, aišku, žino apie šią riziką, tačiau jei Europos Sąjungoje ir toliau bus tylima apie tragišką kai kurių valstybių narių praeitį, ši rizika tik didės ir bus sukurta aiški takoskyra tarp naujų ir senų valstybių narių. Todėl į priekį žengti turime drauge.
Todėl, pone Pirmininke, tenoriu paklausti, koks iš esmės yra viso to tikslas? Galbūt mes siekiame apginti nuo bet kokios revizionizmo, istorinės netiesos formos.
Antra, prisimindami turime taip pat užkirsti kelią šiems totalitariniams režimams, kad jie vėl nesudrumstų mums ramybės. Pagaliau mes privalome susitaikyti, o tai akivaizdžiai susiję su šiuo požiūriu. Tačiau taip pat noriu paskatinti žvelgti į ateitį ir kai kurie iš jūsų akcentavo, kad turime siekti priimti tiesiogiai susiejančius Europos įstatymus, kuriais būtų užkirstas kelias vėl įsigalioti šiems totalitariniams režimams.
Noriu patikinti jus, ponios ir ponai, be šių kelių atsakomųjų teiginių aš asmeniškai esu visiškai įsitikinęs, kad mes visi, kaip europiečiai, turime jausti bendrą pareigą būti solidarūs ir rasti tiesą, mūsų - europiečių - tiesą, nepamiršdami ir neignoruodami nusikaltimų, kurie buvo įvykdyti įvairių totalitarinių režimų laikotarpiais. Todėl manau, kad mūsų draugus iš rytų Europos turi ypač džiuginti tai, jog esame pasiryžę rasti tiesą ir imsis iniciatyvos užuot laukę, kol ta tiesa bus atskleista.
Pirmininkas
Debatai baigti.
Rašytiniai pareiškimai (142 taisyklė)
Lasse Lehtinen  
raštu. - (FI) Pone Pirmininke, vertingiausias rezultatas, kurio pasiekiame nagrinėdami istoriją yra įvykiai apie kuriuos sužinome - faktai. Kuo daugiau faktų sužinome, tuo geriau. Interpretacija visada yra atskiras procesas. Kiekvienas turi sugebėti analizuoti ir interpretuoti vykusius įvykius; tai žodžio laisvės sudedamasis elementas. Politinistorija retai būna simetriška, kai kalbama apie turinį, tačiau bandyti verta. Iš dalies dėl politinio korektiškumo nesenų laikų istorijoje vis dar yra neištirtų sričių. Suformuotas specifinis požiūris į diktatūrą ir diktatorius. Nacistiniai nusikaltimai nenusipelnjokio supratimo, bet komunizmui irgi negalima suteikti jokių privilegijų.
Marianne Mikko  
raštu. - (ET) Balandžio 8 d. viešajame posėdyje, kuriam vadovavo Slovėnija, kaip pirmininkaujančioji valstybnarė, ir Europos Komisija, buvo diskutuojama Europos Sąjungai itin svarbiu klausimu.
Dvidešimtajame amžiuje dėl totalitarinių režimų Europa neteko milijonų intelektualų ir šviesių žmonių. Žaizdos, kuriomis paženklinta mūsų istorija, neužgijo iki dabar.
Sovietų Sąjungos diktatorius Josifas Stalinas mano šalį ir kitas Baltijos valstybes stengėsi ištrinti iš žemėlapio. Pusamžiaus mums buvo neleidžiama turėti savo tautos himnų ar vėliavų; mūsų sostinbuvo Maskva.
Stalinizmas ir nacizmas evoliucionavo kartu ir perskyrEuropą geležine uždanga. Hitleris ir Stalinas brutaliai nepaisjokių sienų tarp tautų.
Kaip socialdemokrataš smerkiu diktatūras, neatsižvelgdama į jų pavidalus. Taip pat noriu akcentuoti, kad stalinizmas ir nacizmas gali būti laikomi tiesioginiais pavyzdžiais kitoms totalitarinėms ideologijoms.
Metaksas, Frankas, Musolinis, Salazaras ir daugybkitų menkesnių diktatorių padarnusikaltimų vadovaudamiesi Hitlerio ir Stalino demonstruojamu žiaurumu. Jų mastas neišplito į kitas valstybes, todėl konkrečios šalys turi jausti atsakomybę nustatyti tikrąją jų kainą.
Kaimyninių šalių istorijos suvokimas ir jos studijavimas yra esminis veiksnys, lemiantis tai, kad Europos šalių piliečių sąmonėse susiformuotų žinojimas, kad jie taip pat yra Europos piliečiai. Būtinas nusikaltimų, įvykdytų Sovietų Sąjungos komunistų partijos ir KGB, įvertinimas, pagrįstas bendrosiomis vertybėmis.
Greitai bus praėję septyniasdešimt metų nuo Molotovo-Ribentropo pakto pasirašymo. Žiaurus Stalino prievartos aparatas iki šiol neprilygintas Hitlerio karo mašinai.
Kaip pirmąjį žingsnį formuojant vieningą požiūrį į istoriją raginu mūsų vyriausybes rugpjūčio 23 d. visoje Europoje paskelbti stalinizmo ir nacizmo aukų atminimo diena.
Katrin Saks  
raštu. - (ET) Deja, tai faktas, kad beveik visi vakariečiai žino apie nacistinės Vokietijos koncentracijos stovyklas, tačiau daugelis nėra nieko girdėję apie gulagus. Neseniai Švedijoje surengta apklausa tarp 15-20 metų amžiaus žmonių įrodė, kad pagrindinės žinios apie komunizmą yra labai skurdžios - apie jas vargu ar galima kalbėti. Tyrimas parodė, kad 90 % švedų nėra girdėję apie gulagus, o 95 % žino, kas yra Aušvicas.
Deja, mano tėvui teko patirti, kas yra abiejų tipų stovyklos, todėl man nepriimtina mintis, kad tai, ką teko iškėsti sovietų režimo laikotarpiu, reikia laikyti antrarūšėmis kančiomis, tarsi bijotume, kad kalbėdami apie tai sumenkinsime nacistinių nusikaltimų mastą. Tokį požiūrį būtina pakeisti. Tai ne visada paprasta užduotis Europos Parlamentų socialistų grupėms, nes kai kurios iš jų turi komunistinpriešistorę. Todėl dar svarbiau, kad socialistų grupėse būtų skatinamas suvokimas.
Prisimenu, kaip prieš porą metų vykusiuose debatuose tuo pačiu klausimu Europos Parlamento Asamblėjos Taryba, kurios nariu pats buvau, pasmerkkomunizmo įvykdytus nusikaltimus. Tada buvau vienas iš tų, kuriems buvo suteiktas žodis (turbūt todėl, kad toje organizacijoje yra išties nemažai valstybių patyrusių sovietinio režimo priespaudą) ir pasmerkimas buvo išsakytas greičiau nei Europos Parlamente.
Esu tvirtai įsitikinės, kad jei Europos Sąjungoje siekiama iš tikrųjų palaikyti mūsų skelbiamas vertybes, būtina labai aiškiai išreikšti savo požiūrį į praeitį, atsižvelgiant į tas vertybes. Tai nėra praeities perrašymas, kaip teigia kai kurie šio klausimo kritikai. Tai istorinės tiesos atskleidimas.
Andrzej Tomasz Zapałowski  
raštu. - (PL) Dvidešimtame amžiuje Europa patyrnemažai genocido aktų. Apie kai kuriuos iš šių aktų kalbama daug ir dažnai, o apie kitus nutylima. Spaudoje dažniausiai tenka skaityti apie nacistų ir komunistų vykdytą genocidą.
Vienas iš genocido faktų, apie kurį stengiamasi nekalbėti, yra šimtų tūkstančių žydų, lenkų ir ukrainiečių nužudymas Lenkijos valstybės teritorijoje Antrojo pasaulinio karo metais Vokietijos okupacijos laikotarpiu, kuriuos įvykdUkrainos nacionalistai iš taip vadinamos Ukrainos sukilėlių armijos. Nemaža dalis šios armijos kadrų anksčiau tarnavo nacistiniuose SS padaliniuose. Šis genocidas turi genocidum atrox bruožų; brutalios žudynės buvo vykdomos su ypatingu žiaurumu. Buvo sunaikinti visi konkrečios teritorijos gyventojai. Aukos buvo nužudytos, o jų kūnai sukapoti arba suplėšyti. Šiuo metu tose žudynėse dalyvavę žmonės Ukrainoje siekia, kad jiems būtų suteiktas buvusio kovotojo statusas.
Noriu akcentuoti, kad niekas negali pateisinti genocido, netgi siekis iškovoti savo pačių tautos laisvę ir nepriklausomybę.
