Energiahatékonysági cselekvési terv (vita) 
Elnök
A következő pont a Bendt Bendtsen által az Ipari, Kutatási és Energiaügyi Bizottság nevében készített jelentés az energiahatékonysági cselekvési terv felülvizsgálatáról.
Bendt Bendtsen
Elnök úr! Azt az uniós célkitűzést, hogy 2020-ra 20%-os megtakarítást érjünk el az energiahatékonysággal, az a veszély fenyegeti, hogy egy újabb lisszaboni próféciává válik. A jelenlegi kezdeményezésekkel 10-11% megtakarítás érhető el. Ez nem elegendő. Gazdasági, kereskedelmi, környezetvédelmi és társadalmi okok miatt egyaránt szükség van energiahatékonysági beruházásokra. Az energiahatékonyságra történő erősebb összpontosítás először és elsősorban azt jelenti, hogy kevesebb energiát használunk. Ez megtakarításokat fog eredményezni, és a Bizottság számadatai szerint a 20%-os megtakarítás elérésének pénzügyi előnyei évi 1000 euró körül mozognak háztartásonként.
Miközben Kína és az Egyesült Államok jelenleg jelentős beruházásokat hajt végre ezen a területen, Európában lassabban haladnak ezek a folyamatok. Kezdünk lemaradni. Kínában az állam támogatja ezeket az iparágakat. Az Egyesült Államok fantasztikus keretfeltételeket teremtett a vállalkozások számára, míg az európai polgárok csak arra gondolnak, hogy micsoda luxust fognak elérni a havi fizetésükből. Nem gondolunk eleget az innovációra és az ezáltal elérhető eredményekre. Politikai szempontból néhány olyan területre kell összpontosítanunk, amely lehetővé teszi a számunkra azt, hogy jobbá tegyük ezt a világot ahhoz képest, amilyen akkor volt, amikor átvettük - olyan területekre, amelyek hatalmas gazdasági hozamokat is eredményeznek, új munkahelyeket teremtenek és még versenyképességünket is javítják.
Az energiahatékonyságnak van egy további előnye is, mégpedig az, hogy munkát biztosít az európai kis- és középvállalkozások számára. Az EU energiahatékonysági politikájának három legfontosabb támaszát az én látásom szerint a nemzeti cselekvési tervek, a termelési politika és az épületek alkotják. Ez három, egymástól rendkívüli mértékben eltérő típusú politika, és ha a nemzeti cselekvési tervekkel kezdjük, ezek nem bizonyultak túlságosan hatékonynak, ennek ellenére roppant lehetőségeket rejtenek magukban. Ezért ésszerűsítenünk kell azokat és meg kell adnunk a Bizottságnak a lehetőséget arra, hogy tevékenyen felhasználják ezeket eszközként. Lehetővé kell tennünk, hogy a Bizottság elutasítsa ezeket a cselekvési terveket, ha nem kellően ambiciózusak. Ez biztosítja majd a polgárok számára az átláthatóságot. Ám kiemelkedően fontos, hogy megőrizzük a tagállamok önállóságát és lehetővé tegyük a számukra azt, hogy ők maguk döntsék el, hol akarják kifejteni erőfeszítéseiket. Ilyen módon egyes országokban az épületekkel kapcsolatos energiamegtakarítási lehetőségek nagyobbak, mint más országokban, mint ahogyan ettől alapvetően eltérő feltételekkel rendelkező országok feltehetőleg a termelés kapcsán kívánnak fokozott energiamegtakarítást elérni.
A második pillér a termelési politika, amely egyrészt az előírásokra, másrészt a címkézésekre vonatkozik. A kettő közül az előírások jóval fontosabbak, és nagyon könnyű szemléltetni az előírások eredményeként elérhető megtakarítások mértékét, és ez is fokozni fogja az innovációt.
Az épületekkel kapcsolatos politika szintén nagyon fontos. Meg kell határozni a 2050. évi menetrenddel kapcsolatos célkitűzéseket. Az épületek rendkívül fontos szerepet játszanak az energia- és az éghajlat-politikában. Az épületek teszik ki a teljes energiafelhasználás negyven százalékát. Ezen a területen olyan mértékű megtakarításokat lehet elérni, amelyek nyilvánvalóak lesznek a végső elszámolás során. Meggyőződésem, hogy ez a három terület fontos alapot biztosít majd a versenyképesség és az innováció számára az elkövetkező időszak sok éve alatt. Ezért a jelentés javasol egy pénzügyi eszközt az energiahatékonysággal kapcsolatos projektek beruházásainak tőkeáttétellel történő előmozdítására. Egyes európai országokban léteznek olyan modellek, amelyekben a beruházásokat többszörös tőkeáttétellel támogatják, és az a kérdés, hogy az EU-nak nem kellene-e ugyanilyen pénzügyi intézkedéseket bevezetnie. Remélem, hogy a Parlament nagy politikai többséggel elfogadja ezt a jelentést, mert nagyon fontos - ez a terület nagyon fontos Európa és vállalkozásaink számára.
Günther Oettinger
Elnök úr, tisztelt képviselők! Először is nagyon hálás vagyok a Parlament Környezetvédelmi, Közegészségügyi és Élelmiszer-biztonsági Bizottságának, az Ipari, Kutatási és Energiaügyi Bizottságnak, valamint a Regionális Fejlesztési Bizottságnak az intenzív vitáért és a ma megvitatott jelentésért. Különösen vonatkozik ez Bendtsen úrra, de a többi képviselőre is, aki már hosszú ideje részt vesz ebben az ügyben és magas szintű hozzáértésről tett tanúságot.
Ha számba vesszük az általunk meghatározott három 20%-os célkitűzéssel kapcsolatos közbenső helyzetet - CO2, megújuló energiák az energiaforrás-összetételben és fokozott energiahatékonyság: ami a CO2 és a megújuló energiák kérdését illeti, elég jól állunk, de az energiahatékonyság tekintetében még csak a kezdeteknél tartunk. Ha nem lépünk, akkor nem fogjuk tudni teljesíteni célkitűzéseinket. Ez azt jelenti, hogy jóllehet megállapítottunk célkitűzéseket - a Parlament, a Tanács, az összes európai intézmény - előrehaladásunk, és különösen a válság után, valószínűleg nem fog további 20%-os energiahatékonysághoz vezetni; a helyzet jelenlegi állása szerint sokkal valószínűbb az, hogy legfeljebb 8, 9 vagy 10%-os eredményt fogunk elérni tíz év alatt.
A második szempontom az, hogy nem igazán vagyok kibékülve az energiahatékonyság kifejezéssel, mert rajtunk kívül senki sincs tisztában annak jelentésével. Ha megkérdezik szomszédaikat vagy barátaikat, látni fogják, hogy az energiamegtakarítás fogalmát értik, de az energiahatékonyságot egyfajta technikai kifejezésnek tekintik. Ezzel a célkitűzéssel kapcsolatban valójában azzal a kérdéssel kell szembenéznünk, hogy nincs is egyértelműen meghatározva, mi is az, amit ténylegesen el kell érnünk. Van egy általános felmérésünk a 2005. évi energiafogyasztásról, kiegészítve a 2007. évi adatokkal, Románia és Bulgária csatlakozása miatt, és ez az év adja a kiindulási pontot. Az itt hivatkozott fogyasztási szint jól ismert. Abban az időben - ez még az én időszakom előtt volt - minden döntés egy normál előrejelzést tükrözött vissza, más szavakkal növekvő energiaigényt, amelyből viszont levontak 20%-ot. Ha az energiamegtakarítást figyelmen kívül hagyjuk, akkor az energiaszükségletünk valójában növekszik, kérdezem magamtól? Az én hazámban - Németországban - valószínűleg nem. Az új tagállamokban azonban - elég megemlítenem a gépjárműveket, a lakosság lélekszámára kivetített gépjárművek számát, a házak méretét és az ipari fejlődést - minden bizonnyal növekedni fog. Mind ez ideig azonban egyetlen tárgyilagos jelentés sem mérte fel az előrejelzéseket. Húsz százalék - de azt nem tudjuk, hogy minek a húsz százaléka. Rendelkezésünkre áll a PRIMES és néhány más modell - a számadatok sok előrejelzésével kapcsolatban kételyeim vannak. Például vannak az Európai Unió alapítói között olyan tagállamok, amelyek azt állítják, hogy energiamegtakarítás nélkül energiaszükségletük élesen növekedni fog 2020-ig. A 20%-os csökkentés a 2005. évi adatokkal pontosan megegyező adatokat eredményez. Ez nyilvánvalóan nem lehetséges. Ez mindenekelőtt azt jelenti, hogy tekintélyt parancsoló számadatokra, tervekre és előrejelzésekre van szükség. Februárig vagy márciusig létre akarjuk hozni ezeket.
Számítok arra, hogy az állam-, illetve kormányfők februárban ugyanolyan komolyan veszik ezt a kérdést, mint ahogyan a válság előtt is tették, mivel a jelenlegi helyzet alapján nekem úgy tűnik, hogy a tagállamok nem fognak megszavazni kötelező célkitűzéseket. Elérhetnek többséget a Parlamentben, de a tagállamok önkéntes alapon akarnak tevékenykedni, és még nagyon távol állnak attól, hogy elfogadják azokat a kötelező célkitűzéseket, amelyekről két vagy három évvel ezelőtt határoztunk. Így tehát tisztáznunk kell, milyen előrejelzés vonatkozik 2020-ra energiahatékonyság nélkül - tisztán elméleti szempontból -, aztán ezt egyszerűen csökkentenünk kell 20%-kal.
Ezután fel kell tennünk a kérdést: honnan kell elindulnunk? Először is az épületállomány területén. A lakóházak, a munkahelyek és az ipar területén a meglévő épületekkel kapcsolatban van a legtöbb tennivalónk. Ebben a tekintetben szerintem a közösségi tulajdonosoknak - önkormányzatoknak és államoknak - példát kell mutatniuk. Más szavakkal: a hatékonyságra először is ott kell törekedni, ahol az állam az ingatlan tulajdonosa. Másodszor: vannak európai szintű strukturális programjaink és különféle felújítási programjaink az egyes országokban. Össze kell ezeket kapcsolnunk. Talán kevesebb pénzt kellene adnunk a piacok kikövezésére és a terelőutak megépítésére, és inkább az energiahatékonyság társfinanszírozására kellene többet költenünk. Ezt kritikus célkitűzésnek tekintem a következő költségvetési periódusra nézve európai szinten.
Aztán ott van még a közlekedés tárgyköre. Mondanom sem kell, hogy itt is el kell érnünk megtakarításokat, hiszen tudjuk, hogy vannak tagállamok, ahol 550 gépjármű jut 1000 lakosra - benzin- és dízelmotoros -, míg máshol ez az arány legfeljebb 100 vagy 120. Ezt össze kell hangolnunk, de nem úgy, hogy 1000 lakosra 100 gépkocsi jusson Németországban, hanem úgy, hogy 1000 lakosra 400-500 gépkocsi jusson egész Európában. Ezért fokozott energiahatékonyságra van szükségünk a közlekedés területén. Mellesleg éppen a közlekedés leghatékonyabb formáját hanyagoljuk el. Harmadik az ipar, a negyedik pedig az energiaágazat.
Az Európai Parlament hosszasan tárgyalt az ilyen jellegű intézkedések kötelező erejének kérdéséről. Néhány héttel ezelőtt felvetettük ezt a kérdést egy informális ebéd során az Energiatanácsban. Elmondhatom önöknek, hogy a tagállamok és az energiaügyi miniszterek számára nagyon érzékeny kérdést jelent az energiahatékonyság tárgyköre, de még nem állnak készen arra, hogy döntést hozzanak kötelező célkitűzésekről. Mellesleg gondoljanak egy feltörekvő országra, például Lengyelországra: vajon képes lesz 20%-os csökkentést elérni? Kétlem. Vagy gondoljanak egy olyan telített országra, mint amilyen például Németország, Ausztria vagy Olaszország: hogyan fogadhatnánk el 30%-os csökkentést azért, hogy Lengyelország kiigazíthassa gazdasági fejlettségét, az egy főre eső gépkocsik számát és bármi mást a célkitűzésekben? Ebben a tekintetben még vár ránk néhány kemény vita arról, hogyan lehet ezt részleteiben végrehajtani az egyes ágazatokban - az iparban, az energetikai ágazatban, a közlekedésben és a lakhatásban - és a tagállamokban.
Figyelembe fogom venni a jelentést, és köszönetet mondok önöknek annak tartalmáért. Meg akarom vitatni ezt az ügyet az Európai Tanács február 4-i ülésén, hogy újból világosan láthassuk, mennyire veszik ezt komolyan a kormányok, majd visszajövök önökhöz egy új energiahatékonysági tervre vonatkozó konkrét javaslattal. Meggyőződésem szerint akkor még elegendő lehetőségünk lesz tavasszal és nyáron arra, hogy mindent megvitassunk, a kötelező célkitűzések kérdését is ideszámítva.
A szubszidiaritás elvének szem előtt tartásával talán egy kétfázisú terv lenne a helyes megközelítési mód. Az első fázis önkéntes lenne. Elvárnánk, hogy évente nyújtsanak be nemzeti energiahatékonysági cselekvési terveket, és meghatároznánk, mit várunk el az egyes években a célkitűzések elérése szempontjából, de nem várunk 2020-ig. Ehelyett, ha ez helyénvaló, két év elteltével átállnánk kötelező célkitűzésekre, ha az első két évben azt látjuk, hogy az önkéntes fázis nem fog elvezetni a 20%-os célkitűzés eléréséhez a tagállamokban. Nagyon köszönöm önöknek ezt a mai napot.
Peter Liese
Elnök úr, Oettinger úr, hölgyeim és uraim! Először is szeretnék valamit korrigálni: a német fordításban az szerepel, hogy és vagyok a Környezetvédelmi, Közegészségügyi és Élelmiszer-biztonsági Bizottság elnöke, de ez nem igaz. Én az előadó vagyok. Ebben a szerepkörömben azonban szeretnék őszinte köszönetet mondani Bendtsen úrnak ragyogó munkájáért és kiváló együttműködéséért. Ambiciózus stratégiát tárt elénk az Európai Unió energiahatékonyságának tárgykörében. Az energiahatékonyság a károsanyag-kibocsátás és az energiaimporttól való függőségünk csökkentésének leginkább költséghatékony módja. Ez munkahelyeket teremt Európában, és a befektetett pénz a továbbiakban nem fog elfolyni Oroszország, a Közel-Kelet vagy más régiók felé, hanem itt marad a mi gazdaságunkban.
A Környezetvédelmi Bizottság átfogó véleményt fogadott el. Nem szükséges mindent megismételnem, amit tartalmaz, de emellett igen nagyra törő is. Nem is azonos fontosságú minden, ami abban szerepel. Szeretnék azonban újból kihangsúlyozni két szempontot. Először is - beszéltünk erről, biztos úr - azt javasoljuk, hogy az Európai Unió határozzon meg magának egy hosszú távú célkitűzést az energiahatékonyság területén, mert ha egészen 2050-ig tervezünk, akkor azt is tudnunk kell, hogy durván mennyit fogyasztunk. Másodszor: a meghatározással kapcsolatos problémákra is rámutattunk. Meggyőződésem, hogy az elhasznált energia mennyiségét kell alapul vennünk, mivel ez mérhető és rendelkezünk ezzel kapcsolatos adatokkal. Semmi másról nincsenek adataink, például ami az egységek szerinti mérést illeti. Ezért véleményem szerint ez a helyes megközelítési mód, és remélem, hogy az elkövetkező hónapok során ennek megfelelően be tudjuk ezt építeni a stratégiába.
Lena Kolarska-Bobińska
Elnök úr, biztos úr! Az energiahatékonyság az egyik legsúlyosabb kihívás, amellyel az Európai Uniónak a következő tíz év során szembe kell néznie. Ez ugyanakkor energiastratégiánk egyik kulcsfontosságú eleme is. Jelenleg a jelentés konstruktív javaslatainak és a Bizottság energiastratégiájának a tagállamok által történő végrehajtása a legfontosabb kérdés. Ennek érdekében több problémát is meg kell oldanunk. Az EU szintjén továbbra is megoldatlan az energiahatékonyság mérésének problémája. Pillanatnyilag a 2020-as előrejelzéseket használjuk erre a célra; ám nem lenne ésszerű jogilag kötelező célokat elfogadni ezeknek az előrejelzéseknek az alapján. Ami a jövőt illeti, nem vagyunk látnokok. Ezért új és jobb technológiát kell kidolgoznunk, és ez már elhangzott a mai vita során. Ez a technológia teszi majd lehetővé célunk elérését.
Emellett a regionális eltéréseket is feltétlenül figyelembe kell vennünk. Az energiafelhasználás módja nem azonos Koppenhágában és Lengyelország keleti részében. Nem létezik olyan egységes cselekvési terv, amely minden helyzetre alkalmazható, és gondoskodnunk kell arról, hogy ezek a tervek összhangban álljanak a realitással. A regionális és a helyi hatóságok viseljék a felelősséget az energiahatékonysági politikák végrehajtásáért, és ezért az Európai Bizottságnak és a tagállamoknak össze kell hangolniuk tevékenységeiket a helyi hatóságokkal. Ellenkező esetben csak bürokratikus akadályoknak, valamint a régiók és a polgárok számára felmerülő roppant költségek forrásának fogják ezeket tekinteni. A kérdéses cél finanszírozásának többszintű kezelése és elkülönítése nélkül a teljes projekt kudarcra van ítélve.
Herbert Reul
Elnök úr, biztos úr, hölgyeim és uraim! Először is szeretnék köszönetet mondani mindazoknak, akik dolgoztak ezen a jelentésen, és különösen Bendtsen úrnak. Szeretnék megemlíteni két szempontot és esetleg szünetet adni önöknek, hogy elgondolkodhassanak. Valamennyien egyetértettünk abban a kérdésben, hogy az energiahatékonyság, az energia gazdaságos felhasználása a legegyszerűbb és a legjózanabb megoldás. A kérdés ez: hogyan tudjuk elérni ezt a célt? Szeretném továbbá feltenni a következő kérdést: valójában mit sikerült elérnünk a Parlamentben azáltal, hogy mindig újabb és egyre magasabb százalékokkal ostromoljuk az embereket? Valóban sikerült-e mindig valami többet elérnünk ennek eredményeként? Miért és milyen területeken használjuk hatékonyabban az energiát? Azt mondták nekem, hogy az ipar, amely nagyon sok energiát használ, hatékonyabban használja fel az energiát, mert ezáltal pénzt takaríthat meg, és mivel ez előnyös a számára. Azt is mondták nekem, hogy ha az emberek tudják, hogy egy adott készülék több vagy kevesebb energiát fogyaszt, más szavakkal, ha ezt látják, és ha látják, hogy ez előnyös a számukra, akkor az energiahatékonyság mellett fognak dönteni. Lehetséges, hogy a százalékokkal való dobálózás teljesen rossz módszer ezen a területen, és inkább az ösztönzés módszerét kellene választanunk.
Második kérdésem ez: a biztos úr tett néhány rendkívül ékesszóló és egyértelmű megjegyzést arról, hogy mennyire nehéz megmagyarázni az energiahatékonyság fogalmát. Mi is az valójában? Mennyire különbözik ennek végrehajtása az egyes tagállamokban? Képviselőtársaim az előbbiekben rámutattak arra, hogy a tagállamok helyzete is rendkívül eltérő gazdasági és földrajzi szempontból - teljesen más. Valóban az a helyes megoldás, hogy egységes kötelező számadattal dolgozunk, és semmi mást nem kell figyelembe vennünk? Úgy gondolom, hogy ami az energiapolitikát illeti, bizonyos mértékben el kell távolodnunk a múlt vitáitól, amelyek egyszerű számadatokkal, kötelező célkitűzésekkel és csodás megoldásokkal akartak valamilyen eredményt elérni, mert egyértelmű, hogy az elért eredmények nem elegendőek. Talán végre meg kellene próbálnunk a differenciált, változatos megoldások alternatív módszerét, amely figyelembe veszi a különféle helyzeteket, de aztán eredményekre is vezet. Az elért eredmények számítanak, nem a saját egyéni körülményeink.
(A felszólaló hozzájárul ahhoz, hogy az eljárási szabályzat 149. cikkének (8) bekezdésében meghatározott eljárással összhangban válaszoljon egy kék kártyás kérdésre)
Hannes Swoboda
(DE) Elnök úr! Nekem csak egyetlen kérdésem van Reul úrhoz. Nem lehetséges-e kötelező célkitűzéseket meghatározni a fejlődés folyamán úgy, hogy közben differenciáltan kezeljük ezeket? Ön szembeállította egymással a "kötelező” és a "differenciált” célkitűzéseket, nekem viszont meggyőződésem, hogy ez a két fogalom egyesíthető. Teljes mértékben támogatom a biztos úr által javasolt lépések némelyikét, de talán módot találhatnánk arra, hogy a földrajzi és az egyéb körülmények szerint differenciáltan, mégis végeredményben kötelező célkitűzéseket betartva haladhassunk előre.
Herbert Reul
(DE) Elnök úr! Én is a differenciált megoldásokat támogatom, és önhöz hasonlóan, Swoboda úr, én is azt mérlegelem, hogyan lehet megvalósítani ilyen megoldásokat. Semmit sem szabad kizárnunk abban a tekintetben, hogy hol és mi a teendő. Mától kezdve ez lesz az én kiindulási pontom. Pillanatnyilag az a meggyőződésem, hogy helytelen az a megközelítési mód, amelynek az a lényege, hogy vásárolunk magunknak egy kis mozgásteret a kötelező célkitűzésekkel és százalékokkal. Most arra kérek mindenkit, hogy egy kicsit alaposabban gondolja át, mit és hogyan érhetünk el, ha lépésről lépésre haladunk. Engem nagyon elszomorít az, hogy nem sikerült többet elérnünk. Ezért talán másfajta megközelítési módot kell választanunk.
Britta Thomsen
Elnök úr, biztos úr, hölgyeim és uraim! Azzal szeretném kezdeni, hogy köszönetet mondok Bendtsen úrnak és a többi előadónak a jelentés kapcsán tanúsított termékeny együttműködésükért.
Sok területen sikerült megállapodásra jutnunk - nem utolsósorban azzal a törekvéssel kapcsolatban, hogy a legkönnyebben elérhető eredményekre törekszünk az energiahatékonyság fellendítésével. Más területeken azonban nézeteltérések merültek fel. Nincs egyetértés az energiahatékonysággal kapcsolatos ambiciózus és kötelező célkitűzések megállapításával kapcsolatban.
Véleményem szerint kritikus jelentősége van annak, hogy szilárdan kitartsunk a 20%-kal megnövelt energiahatékonyság minimális célkitűzése mellett. Ez a továbbvezető út a zöld és fenntartható gazdaság felé, amely képes milliónyi új munkahelyet létrehozni Európában. Elengedhetetlen azonban, hogy ezek az energiahatékonysági célkitűzések kötelezőek legyenek a tagállamokra nézve, mert mindenkinek a számára nyilvánvaló, hogy az EU-nak nagyon sok területen vannak olyan ajánlásai és célkitűzései, amelyek soha nem valósulnak meg a gyakorlatban, mert nem kötelezőek.
Ugyanakkor azt is láttuk, hogy a kötelező célkitűzések működnek. Ezért nyilvánvaló, hogy ugyanígy kell eljárnunk az energiahatékonysági intézkedések területén is. Tudjuk, hogy ez a legolcsóbb módja a CO2-kibocsátások csökkentésének, az ellátási biztonság garantálásának és ugyanakkor így lehet a legolcsóbban biztosítani azt, hogy a fogyasztók fűtési számlája csökkenjen - és az alacsonyabb fűtési számlák fejlődést jelentenek, különösen annak a sok európainak a számára, akiket az energiaszegénységnek nevezett jelenség sújt.
Az emberek energiaszegénységtől szenvednek, ha bevételük viszonylag nagy részét otthonuk fűtésére kell fordítaniuk. Jelenleg nem létezik általánosan elfogadott meghatározás az energiaszegénységre, és megfelelő politikai kezdeményezések sem léteznek ennek csökkentésére. Az energiaszegénység következményei katasztrofálisak. Ennek eredményeként romlik az alacsony jövedelmű csoportok egészségi állapota és általános életfeltételei. Ezért gondoskodnunk kell olcsó hitelekről a magánházak energiahatékonysági célú beruházásaihoz, és a strukturális alapokat is fel kell használnunk erre a célra.
Nagyon várom a holnapi szavazást és remélem, hogy nagy többséggel támogatni fogjuk a jelentést és az energiaszegénység elleni küzdelem erőteljesebb intézkedéseit.
Fiona Hall
az ALDE képviselőcsoport nevében. - Elnök úr! Szeretnék elismeréssel adózni Bendtsen úr előtt, aki rendkívül kemény munkát végzett ezen a jelentésen és szorosan együttműködött a többi párt árnyékelőadóival. Sikerült összehoznia a parlamenti képviselőket ebben a kérdésben és kiérdemelte meleg gratulációnkat.
Az energiatakarékosság nagyon sok szempontból rendkívül fontos. Ott van mindenekelőtt az éghajlatváltozás. Cancún emlékeztetett minket arra, hogy milyen sok a tennivalónk, és az energiatakarékosság az üvegházhatást okozó gázok kibocsátása 30%-os csökkentésének legolcsóbb és legegyszerűbb módja. A második az energiabiztonság. A múlt héten Zágrábban jártam és Horvátország csatlakozásáról tárgyaltam a liberális kollégákkal, akik elmondták nekem, hogy Horvátország energiaszükségletének 50%-át importálja, és azt is elmondták, hogy kétszer annyi energiát használ fel, mint amennyit felhasználna, ha érvényben lennének megfelelő energiahatékonysági intézkedések.
Most, amikor az energia a Lisszaboni Szerződés alapján közös európai illetékességi területté vált, az energiahatékonyságért is közösen kell felelősséget vállalnunk.
Ha többet teszünk az energiatakarékosság érdekében, akkor ezzel megoldunk néhány nagyon gyakorlatias problémát is, amelyekkel az embereknek szembe kell nézniük hétköznapi életük során. Túl sok ember él energiaszegénységben, és küszködik azért, hogy melegen tartsa nem megfelelően szigetelt házát. A lakások energiahatékonyságának növelésével pénzt teszünk az emberek zsebébe, amelyet a jelenlegi pénzügyi és gazdasági nehézségek között elkölthetnek a helyi gazdaságon belül. Emellett ezáltal sok ezer munkahelyet is teremtünk a helyi gazdaságban.
Mindezeknek a pozitív hatásoknak a figyelembevételével tehát hatalmas megrázkódtatásként éltem át azt, amikor megértettem, hogy a 20%-os energiahatékonysági célkitűzés a 2020. évi csomagnak olyan része, amely jelenleg kudarcra van ítélve, ahogyan a biztos úr fogalmazott. Valójában a legutolsó számadatok azt mutatják, hogy alig 9%-ot fogunk teljesíteni a 2020-ra kitűzött 20%-os célból.
És szerintem eljött az ideje annak, hogy felemelt kézzel beismerjük, hogy tévedtünk 2008-ban. Akkor kellett volna kötelezővé tenni a célkitűzést, és most valóban előre kell lépnünk és meg kell találnunk a módját annak, hogyan lehet ezt kötelezővé tenni.
Köszönetet mondok a biztos úrnak, amiért betekintést engedett nekünk abba, hogy mire készül a következő évben. Szerintem eljött az ideje annak, hogy meghozzuk itt azt a politikai döntést, hogy kötelező energiatakarékossági célkitűzésekkel kell rendelkeznünk, mert anélkül valójában csak aláásunk minden mást, amit a gazdaság, az energiabiztonság és az éghajlatváltozás területén teszünk.
Yannick Jadot
Elnök úr, biztos úr! Először is szeretnék gratulálni az előadónak munkájának színvonaláért, és elvben egyértelműen szeretném támogatni az Ipari, Kutatási és Energiaügyi Bizottság által elfogadott jelentés holnapi elfogadását.
Vessünk most egy pillantást az energiamegtakarításban rejlő hihetetlen lehetőségekre, ez a szempont már elhangzott itt. Magának az Európai Bizottságnak a jelentései is kimondják, hogy ha véget vetünk túlzott energiafogyasztásunknak, ha 20%-kal csökkentenénk az energiapazarlást, akkor ezzel egymillió munkahelyet hozhatnánk létre, csaknem 1000 eurót megtakaríthatnánk háztartásonként Európában, és egyértelműen csökkenthetnénk külső energiaszámlánkat.
Egy 20%-os európai energiamegtakarítás vagy csökkentés 15 Nabuccóval egyenértékű az energia szempontjából, és jelenleg nincs előttünk kitűzve ez a cél. Hall asszony ezt már említette, és én úgy látom, hogy gondjaink vannak a számolással. Ha a jelentések ma azt mutatják, hogy messze vagyunk a 20% elérésétől, akkor kiértékelhetjük azokat a megtakarításokat, amelyeket évről évre megvalósítunk vagy nem valósítunk meg. Azt is tudjuk, hogy a gépkocsiknak ez a környezetbarát megtervezése vagy ökológiai címkézése stb. nem vezet általános koherenciához és nem teszi lehetővé a számunkra a kívánt eredmények elérését.
Kicsit meglepett engem az itt folytatott vita. Bocsásson meg nekem, biztos úr, de amikor ön azt mondja, hogy gondjaink vannak az energiahatékonyság meghatározásával, ez elvi szempontból talán igaz, de az éghajlat-változási és energiacsomag nagyon egyértelműen meghatározza a célkitűzést. Azt mondja, hogy az energiafogyasztást 20%-kal az alapvonal alá kell csökkenteni. Ennek a problémának nincs semmi köze az energiahatékonyság meghatározásához. Vannak energiafelhasználási szintek, amelyekhez vissza kell térnünk - ezt mondja az éghajlat-változási és energiacsomag.
Azt mondták nekünk, hogy nincs szükség kötelező célkitűzésre. Így hát készítünk magunknak egyet a megújuló energiákról. Néhány nappal ezelőtt, Cancúnban, az Európai Bizottság egy kötelező jellegű megállapodásról tárgyalt az éghajlat-változással kapcsolatban és megpróbálta megvédelmezni a Kiotói Jegyzőkönyvet, mi pedig ebben a Parlamentben az Egyesült Államok és Kína érvelését idézzük, amikor ezt mondjuk: "Önkéntes célkitűzésekre törekszünk, aztán majd ha egy szép napon felismerjük, hogy ez nem működik, akkor megfogalmazunk kötelező célkitűzéseket”.
Ami a vizsgált jelentést illeti, számos tagállam javasolta az épületekkel kapcsolatos rész megerősítését. Tág terünk van egy átfogó európai kezdeményezés megtételére az épületekkel kapcsolatosan, amelyek mindazonáltal energiafogyasztásunk 40%-át teszik ki; sokkal tovább léphetünk a felújítások területén.
És végül: a polgároknak ma szembe kell nézniük a hideggel. Nagyon magas árakat fizetnek az energiáért. Ha Európának sikerül kiemelkednie a válságból, az energia sokkal drágább lesz a nemzetközi piacon. A polgárok az energiaárak kettős emelkedésével fognak majd találkozni. Sokkal gyorsabban kell cselekednünk, és arra is megkérem önt, biztos úr, hogy hangsúlyozza ki Van Rompuy úr előtt azt, hogy a február 4-i ülésen az energiafogyasztás kérdéseivel is kell foglalkozni. Ebből a szempontból az általa ma javasolt útiterv felháborító.
Konrad Szymański
Elnök úr! Mindenekelőtt szeretnék köszönetet mondani az előadónak a jelentés elkészítése során tanúsított rendkívül konstruktív és nyitott együttműködéséért. Felszólalásomban egyetlen kérdésre szeretnék összpontosítani. Politikai csoportunk nem fogja tudni elfogadni kötelező energiahatékonysági célok bevezetését az európai rendszerben. Először és elsősorban nem rendelkezünk közös módszerekkel a hatékonyság mérésére; túlságosan sok indikátor nem összehasonlítható. A célokat minden országban külön-külön kell meghatározni, hogy figyelembe lehessen venni a különböző megtakarítási lehetőségeket, valamint az ezen a területen elért jelenlegi eredményeket. Saját hazámat hozom fel példaként - Lengyelország 1990 óra 50%-kal javította saját energiahatékonyságát. Ennek ellenére Lengyelország alacsony hatékonyságú ország marad az európai átlaggal összehasonlítva. Egy egységes, kötelező cél bevezetése politikailag káros lenne, és azt jelentené, hogy a változtatások végrehajtásának költségei egyenlőtlenül oszlanának meg a tagállamok között.
Marisa Matias
Elnök úr! Én is azzal szeretném kezdeni, hogy elmondom: szerintem a jelenlegi időpont alkalmas az energiahatékonysági cselekvési terv felülvizsgálatára irányuló indítvány beterjesztésére, és ha esetleg felmerülne bármi kétely, szerintem a mai vita tisztáz minden kérdést. Az energiahatékonysági politika teljes mértékben alapvető jellegű számos ágazat számára: épületek, energia-infrastruktúra, információs és kommunikációs technológia, közlekedés, pénzügyek, mindezek a kérdések és még sok más kérdés és az összes többi ágazat. Feltétlenül szükségünk van összehangolt és összekapcsolt politikákra, ellenkező esetben nem fogjuk tudni elérni célkitűzéseinket. Az energiahatékonysági politika abból a szempontból is nélkülözhetetlen, hogy ez tesz képessé bennünket az éghajlatváltozás elleni küzdelemre, amint már említettem, a károsanyag-kibocsátás csökkentésével kapcsolatban, amelyre reagálnunk kell.
Nem folytathatunk vitát az egyik oldalon a károsanyag-kibocsátás csökkentésének támogatásáról, a másik oldalon pedig az energiahatékonyságról, és nem mondhatjuk azt, hogy ez lehetetlen. Ezért szeretnék rámutatni néhány olyan szempontra, amely szerintem alapvető jelentőségű ennek a vitának a kapcsán. Először is nagyon fontos, hogy meghatározzunk kötelező célkitűzéseket. Amint korábban már említettem, az a helyzet, amelyben továbbra is önkéntesen elfogadott kritériumok szerint cselekszünk, olyan helyzetbe sodort minket, ahol nem tudunk kötelező célkitűzéseket meghatározni, mert nem lehet 20%-os energiahatékonyságot elérni 2020-ig, és azt mondjuk az európai lakosságnak, hogy ez végeredményben egy üres ígéret volt, és semmi ilyesmi nem fog megtörténni a valóságban, mert csak 9%-ot sikerült elérnünk. Meggyőződésem, hogy ez az érv elfogadhatatlan és ellentmond önmagának, ugyanis ezek szerint azért nem határozunk meg kötelező célkitűzéseket a 20%-os energiahatékonysági célkitűzés eléréséhez, mert nem fogjuk azt elérni. Ha a célkitűzéseknek ilyen hatásaik vannak, akkor motivációt is képesek biztosítani a politikákhoz és a projektekhez. Ha ezt nem akarjuk megtenni, akkor gyávák vagyunk, és nem támaszkodhatunk a jó szándékra. Ebben az esetben sajnálatos módon a politikai akaratra kell támaszkodnunk.
Remélem, hogy holnap a politikai akarat arra hajlik majd, hogy tűzzük ki magunk elé ennek a 20%-os energiahatékonysági célnak a 2020-ig történő elérését, és nemcsak azért, mert ennek az elérése lehetővé teszi egymillió munkahely létrehozását: új munkahelyek létrehozását, és nem vagyunk olyan helyzetben, hogy elszalaszthassuk a munkahelyteremtés lehetőségét. Ami itt ma történik a közös elkötelezettség hiányának feltételezésével, az pontosan olyan, mint ami az európai szintű gazdaságpolitikával történik.
Az Európai Unió olyan képet mutat magáról, mint amely képtelen munkahelyteremtésre alkalmas gazdaságpolitikát kialakítani. Olyan képet mutat magáról, mint amely képtelen közös energiahatékonysági politikát kialakítani. Remélem, hogy ez a helyzet nem marad így, remélem, hogy sikeresek leszünk, és nemcsak ebben az ágazatban, hanem az építőiparban is, és őszintén remélem, hogy holnap képesek leszünk olyan választ adni, amely nemcsak egyeztetett és érthető, hanem a jelenleg átélt válságra is választ ad.
Jaroslav Paška
Elnök úr! Az energiahatékonysági cselekvési terv megtárgyalt átdolgozása leír sok módot arra, ahogyan az Európai Unió hozzájárulhat az üvegházhatást előidéző gázok kibocsátási mennyiségének 2020-ig tartó csökkentésére irányuló törekvéseihez.
A benyújtott munka filozófiája arra a logikai elképzelésre épül, amely szerint drasztikus mértékben csökkenthetjük a termelési költségeket és a környezet szennyezését, ha racionálisan kezeljük az energiafelhasználást, és ha megtesszük a szükséges és megfizethető intézkedéseket az energiapazarlás korlátozására az energiafogyasztás összes ágazatában. A javasolt intézkedések nemcsak az energetikai infrastruktúra területére, más szavakkal az energia megtermelésére és továbbítására vonatkoznak, hanem az építőiparra, az ipari kibocsátásra és a közlekedésre is. Az intézkedések általánosságban vannak leírva alapvető követelményként, mint ahol nincs szükség az elvárható előnyeik leírására. Kétségtelenül nagyon jó az, hogy az EU rendelkezni fog egy ilyen jellegű összegző felsorolással azokról az intézkedésekről, amelyek lehetővé teszik az energiahatékonyság fokozatos növelését. Ami azonban az arra irányuló uniós kötelezettségvállalás kitűzött határidejét illeti, amely szerint 2020-ig 20%-kal csökkenteni kell az Európában keletkező üvegházhatást okozó gázok kibocsátási mennyiségét, talán hasznos lenne végiggondolni azokat az intézkedéseket, azok hatókörét, költségeit és végeredményeit, amelyeket szeretnénk végrehajtani a következő 10 év során a jelenlegi lehetőségek és képességek keretein belül.
Nem azt akarom mondani, hogy le kell mondanunk a változtatások előmozdításáról vagy az energiahatékonyságról az energia megtermelése és továbbítása során, de az előkészületekhez, a tervezéshez és a végrehajtáshoz szükséges költségek és idő figyelembevételével szerintem 2020-ig nem lesz sok változás ezen a területen vagy akár számos más javasolt intézkedés területén. Ezért szilárd meggyőződésem, hogy hasznos lenne, ha a Bizottság most az előbbiekben említett terjedelmes dokumentumból kiválasztaná azokat az intézkedéseket, amelyek megvalósíthatóak szervezeti, pénzügyi és időtávbeli szempontokból, és ezekre kellene összpontosítanunk annak érdekében, hogy erőteljes kezdeti lendületet adhassunk egy energiagazdálkodási filozófia elfogadásához, először egy szakértői közösség, majd később a nyilvánosság gondolkodásmódjának részeként. Elvégre, biztos úr, mi már törekszünk arra, hogy támogatást nyújtsunk az épületek fűtéséhez, és arra bátorítjuk az embereket, hogy cseréljék le fogyasztási cikkeiket és gépkocsijaikat hatékonyabb és jobb termékekre. Folytassuk ezt hangsúlyosabban és talán kifinomultabb módon, és adjunk további bátorítást új és ésszerű intézkedések bevezetéséhez. Véleményem szerint így lehet előmozdítani az energiahatékonyság ügyét.
Arturs Krišjānis Kariņš
(LV) Elnök úr, biztos úr, hölgyeim és uraim! Van egy kérdésem. Ki tudja megmondani, mennyi olajat és gázt importálunk Európába? Ki tudja megmondani, mennyi olajat és gázt termelünk ki Európában? A válasz az, hogy jóllehet kitermelünk bizonyos mennyiséget magában Európában, szükségleteinkhez képest roppant mennyiségű olajat és gázt importálunk a Közel-Keletről és Oroszországból. Ez az importfüggőség, amely felfelé irányuló tendenciát mutat, azt is jelenti, hogy egyre nehezebben tudjuk objektív alapokon kialakítani kapcsolatainkat ezekkel a harmadik országokkal. De hölgyeim és uraim, vizsgáljuk meg röviden, mi is ez az olaj- és gázimport. Mit jelent ez a lakosságunkra nézve? Ez valójában az európai pénz exportálása ezekbe a harmadik országokba. Az olaj és a gáz importjával valójában pénzt exportálunk.
Mit tudunk a jövőről? Tudjuk, hogy a jövőben az olajért és a gázért fizetendő ár emelkedni fog, mert ezek az erőforrások egyre nehezebben hozzáférhetővé és egyre drágábban kitermelhetővé válnak. Ez azt jelenti, hogy ha nem változtatunk a magatartásunkon, akkor a jövőben egyre nagyobb összegeket fogunk exportálni az Európai Unió saját pénzéből harmadik országokba.
Hölgyeim és uraim! Van egy egyszerű mód arra, hogy megállítsuk ezt az Európai Unióból kiáramló masszív pénzexportot és ez a mód rendkívül egyszerű: ezt takarékoskodással érhetjük el. Az energiával történő takarékoskodással. Az energiával történő takarékoskodással valójában pénzt nyerünk, amelyet befektethetünk, nem harmadik országokban, hanem a saját gazdaságainkban. Ezért felszólítom összes képviselőtársamat arra, hogy támogassák Bendtsen úr energiahatékonyságról készített jelentését, amely módot kínál saját gazdaságunk tényleges megsegítésére. Köszönöm figyelmüket.
Marita Ulvskog
(SV) Elnök úr! Én is azzal szeretném kezdeni, hogy köszönetet mondok Bendtsen úrnak. A jelentés konklúziója teljesen egyértelmű. A lehető leghamarabb szükségünk van kötelező energiahatékonysági célkitűzésekre, és ez nagyon sok ok miatt fontos: gazdasági okok, valamint a versennyel, munkahelyekkel, a környezettel és az éghajlattal kapcsolatos okok miatt.
Oettinger biztos úr említette a nyelv kérdését. Ez az energiatakarékosságra vagy az energiahatékonyságra vonatkozik, és a kérdés a következő: valójában miről is beszélünk? Az én hazámban általában azt mondjuk, hogy ostobaság a tüzet kiengedni a kéményen. Más szavakkal: nem szabad energiaforrásainkat olyan módon felhasználni, hogy kevés hasznot nyerjünk ki belőlük. Ez meglehetősen magáról értetődő tény, és többen is megemlítették az energiatermelés, valamint a termeléssel kapcsolatos költségek egyensúlyát, a kockázatok és az energiafogyasztás figyelembevételével. Természetesen a lehető legokosabb módon kell eljárnunk.
Hogyan fogjuk mérni a biztos úr által említett célkitűzéseket? Minden olyan egyéb összefüggéshez hasonlóan, ahol globális vagy európai szintű közös törekvéseink vannak, meg kell állapodnunk egy közös mérési módszerről, majd meg kell állapítanunk kötelező célkitűzéseket. Pillanatnyilag a kötelező célkitűzések meghatározásának eredménytelenségét mérlegeljük, és a lépésről lépésre történő haladás módszerének alkalmazásával lemondunk arról, hogy esélyt teremtsünk magunknak a jövőben. Szerintem abba kell ezt hagynunk és támogatnunk kell Bendtsen urat.
Jorgo Chatzimarkakis
(DE) Elnök úr, biztos úr! Az energiahatékonyság mindig a rendelkezésünkre álló legnagyobb erőforrás volt. Ez egy alvó óriás, amely rejtett, de roppant nagy lehetőségekkel rendelkezik az európai energiagazdaság szempontjából. Ez mind igaz, és ebben az a legszebb, hogy mentes mindenféle ideológiától. És ami a legfontosabb, a kérdés megközelítési módja technológiasemleges lehet.
Minket azonban egy olyan szempont érdekel ebben az ügyben, amely nyilvánvaló módon kicsit megosztó jellegű is, ez pedig az a kérdés, hogy a célkitűzések kötelezőek legyenek-e vagy sem. Ezzel kapcsolatban azt kell mondanom, biztos úr, hogy nekem tetszik az ön kétfázisú megközelítési módja, amelyen keresztül ön először is megbízik a tagállamokban és létrehoz önkéntes megállapodásokat, majd ha azt látjuk, hogy 2020-ig nem fogjuk elérni a célkitűzéseket, akkor esetleg feltesszük a hüvelykszorítót. Ez a helyes megközelítési mód.
Ez a jelentés nagyjából-egészéből a helyes irányba halad - kevés kritizálható pontot tartalmaz. Szeretnék azonban felvetni egy kérdést, mégpedig a regionális alapok szerepét. Ön megemlítette ezt a kérdést, biztos úr. A regionális alapokban, a kohéziós alapokkal együtt, roppant nagy eszköz van az Európai Unió kezében, amelyet hagyunk parlagon heverni. Az energiahatékonyság területén végre létrehozhatnánk egy olyan európai hozzáadott értéket, amelyet innovatív módon felhasználhatnánk az energiahatékonyság kérdésének olyan módon történő megragadására, amelyre a múltban még nem volt példa. A Bizottság jelenlegi költségvetési mentesítési előadójaként látom, mennyi pénzt elpocsékoltunk a kohézió területén. Vessünk véget ennek a pazarlásnak! Támogatom, hogy ön a középpontba helyezi ezt a kérdést, Oettinger biztos úr, és azt a tényt, hogy ezeknek az alapoknak a jobb kihasználására törekszik, ezt az energiahatékonysági eszközt is ide számítva. Csak ezen az egyetlen módon tudjuk biztosítani azt, hogy valódi kohézió létezzen, legalább az energetikai ágazatban.
Úgy érzem, hogy figyelmeztetnem kell rágalmazó kampányokra, amelyeket a villanykörték és a zuhanyfejek kapcsán tapasztalunk. Az ilyen kampányok elidegenítik a polgárokat. Gondoskodnunk kell arról, hogy az energiahatékonyság célkitűzésének elérését általánosságban célozzuk meg, és hogy a szemünk előtt tartsuk ezt a célkitűzést ideológiai rágalmazási kampányok lefolytatása nélkül, amelyek végeredményben azt eredményezik, hogy a polgárok elveszítik pozitív benyomásaikat az Unióról.
Bas Eickhout
(NL) Először is szeretnék köszönetet mondani az előadónak, Bendtsen úrnak, az általa elkészített jelentésért, amely megfogalmazza annak lényegét, aminek ezzel kapcsolatban meg kell történnie.
De nézzünk mindent a megfelelő látószögből. Mindenki tudja, hogy Európának 2050-re vagy 80%-kal kell csökkentenie az üvegházhatást okozó gázok kibocsátását, vagy pedig, amit mi is támogatunk, 95%-kal. Ez elmondhatatlanul nagy kihívás. Hol érhetjük el a legnagyobb megtakarításokat? A legnagyobb megtakarításokat azzal érhetjük el, ha kevesebb energiát használunk fel. Akkor kevesebb energiát kell importálnunk, kevesebb energiát kell kiváltanunk, vagyis kevesebb alternatívát kell kidolgoznunk, és ez egyszerűen a legolcsóbb továbbvezető út. Ezért abszurd az a helyzet, hogy miközben már tisztában vagyunk azzal, hogy Európa kudarcra van ítélve ennek az energiatakarékossági célkitűzésnek a teljesítése szempontjából, valamennyien, és különösen a Bizottság tagjai, továbbra is a csökkentés és a megújuló energiával kapcsolatos célkitűzések elérésére összpontosítunk. Ez azt jelenti, hogy az energiatakarékosság, vagyis a kevesebb energia felhasználása olyan célkitűzés, amelyet nem fogunk tudni teljesíteni.
Ám nagyon sok energiát meg lehetne takarítani mindenhol, ami csak körülvesz bennünket. Például az épített környezetben. Az épített környezet használja fel energiáink hozzávetőlegesen 40%-át, amelynek 99%-a a már meglévő épületeknek tulajdonítható. Át kell ezeket alakítani úgy, hogy energiahatékonyabbak legyenek. Az átalakítás jelenlegi aránya Európában évi 1,4%, más szavakkal: több mint 60 évbe fog telni a jelenlegi épített környezetünk teljes kicserélése. Ez azt jelenti, hogy 2070-re leszünk készen, de közben olyan célokat tűztünk ki magunk elé, amelyeket 2050-re kell elérnünk!
Pontosan ez kell, hogy legyen a lényeg: gondoskodnunk kell például arról, hogy sokkal rövidebb időn belül energiamegtakarításokat érjünk el az épített környezetben, ebből a célból módosítást nyújtottunk be egy európai építésügyi kezdeményezés létrehozása érdekében. Ez mindenkinek pénzt fog megtakarítani, ez egy olcsóbb lehetőség, felkészülünk a jövőre és - ami a legfontosabb -, pénzt fog megtakarítani az embereknek. Nem kell majd olyan sokat költeniük energiára Ezt az érvet szinte soha nem lehet hallani. Végeredményben azonban a hétköznapi embereknek kevesebbet kell majd költeniük energiára. Ezt kell a középpontba állítanunk!
Zbigniew Ziobro
(PL) Elnök úr! 2009 szeptembere óta az európaiak elkezdték lecserélni hagyományos villanykörtéiket, amelyekhez hozzászoktak, az új, energiatakarékos technológiával készült izzókra. A csere szükségességét energiatakarékossági szlogenekkel indokolták, és a cserére annak ellenére is sor került, hogy a jelek egyértelműen mutatták, hogy az uniós polgároknak túlságosan magas pénzügyi költségeket kell viselniük, méghozzá rendkívül rövid időn belül. Nyílt titok, hogy az Európai Bizottság által a csere hatásairól ekkor beterjesztett adatok az új technológiával készült izzók gyártóinak reklámanyagaiból származtak, és nagyon sok bizonyíték utal arra, hogy ez így történt.
A megvitatott jelentésben is túlzottan optimista feltételezéseket találunk. Nem hivatkozik kellő megalapozottsággal az EU tagállamai között tapasztalható fejlődési különbözőségekre, és ennek eredményeként azokra a költségekre, amelyeket viselniük kell az ajánlások végrehajtása esetén. Ha az ipari üzemeknek évi 2% energiamegtakarítást kell elérniük, amint ezt a jelentés állítja, és közben csökkenteniük kell az üvegházhatást okozó gázok kibocsátását, akkor ennek eredményeként növekedni fognak a termelési költségek és át fogják helyezni a termelést Európán kívüli országokba.
Jacky Hénin
(FR) Elnök úr! A megtakarításokra való törekvés valódi kihívást jelent - olyan kihívást, amely lehetővé teszi a számunkra Európa függőségének csökkentését, olyan kihívást, amely lehetővé teszi a számunkra jelentős pénzügyi erőforrások felszabadítását, amelyekből finanszírozhatjuk az energiatermelés új formáinak kutatását, és egy olyan kihívást, amely lehetővé teszi a számunkra régióink újraélesztését.
Jóllehet az épületek energiahatékonyságát kell a figyelmünk középpontjában tartanunk, nagyon fontos, hogy az Unió célkitűzései és cselekvései, a tagállamokéhoz hasonlóan a szociális lakásügyre összpontosuljanak, mert a legszegényebbeknek kell a legtöbbet nyerniük energiahatékonysági erőfeszítéseinkből. Véget kell vetnünk annak a botránynak, hogy a legszegényebbeknek kell a legmagasabb energiaszámlákat fizetniük, miközben az energiahatékonyság nevében fiskális kiskapukat hozunk létre, amelyek lehetővé teszik, hogy a leggazdagabbak csökkentsék számláikat, miközben kevesebb adót fizetnek.
A valódi energiahatékonysági politikának emellett arra is lehetőséget kell biztosítania, hogy alacsonyabb áron adják el a villamos energiát a vasutaknak, a metróknak és a villamosoknak, amint ez Franciaországban történt, mielőtt az egységes energiapiacot szabályozó európai irányelvek ezt meg nem tiltották.
Így az első intézkedések között meg kell szüntetni az egységes villamosenergia-piacot az Unión belül, mert a verseny egy olyan termék esetében, mint amilyen a villamos energia, amelyet nem lehet tárolni és nehéz szállítani, aberrációnak számít az energiahatékonyság szempontjából.
Végül: az energiahatékonyság csak akkor hoz létre magas színvonalú munkahelyeket, ha egy valódi uniós stratégiai ipari kezdeményezésre épül, amely mentes a szabad piac korlátozásaitól.
Bogdan Kazimierz Marcinkiewicz
(PL) Elnök úr! Egyetértek az előadóval abban a kérdésben, hogy nagyobb hangsúlyt kell helyezni az olyan rendszerek innovációjára mint az intelligens hálózatok, intelligens mérési rendszerek, a megújuló energiaforrások egyszerűbb integrációja, valamint egy átfogó stratégia kidolgozása a hőtermelés területén a termelők és az elosztók számára. Meggyőződésem azonban, hogy a legnagyobb megtakarításokat és a legnagyobb hatékonyságot azáltal érhetjük el, ha előmozdítjuk az Európai Unió összes polgárának személyes felelősségét. Ahogyan megtanultuk, hogy takarékoskodnunk kell a vízzel, azt is meg kell tanulnunk, hogy tiszteletben kell tartanunk az energiát és hatékonyan kell vele bánnunk. Le kell egyszerűsítenünk és fel kell gyorsítanunk az új infrastruktúrával kapcsolatos engedélyek megadását a potenciális megtakarítások maximalizálása érdekében.
Az energiahatékonyság és az energiabiztonság kérdését az Európai Unió következő magyar elnöksége kiemelt fontosságú feladatként fogja majd kezelni. Lengyelország, amely Magyarországtól fogja átvenni az elnökséget, és amely beillesztette napirendi pontjai közé az energiabiztonság kérdését, a modern jogalkotási és nem jogalkotási megoldásokról szóló vitákat is intenzívebbé fogja tenni, amelyek lehetővé teszik az európai energiaágazat számára, hogy versenyképes maradjon, és ezzel egyidőben javítsa energiahatékonyságát.
Ennél a pontnál rá kell mutatnom arra, hogy számomra egyre inkább kritikus jelentőségűvé válik az előrejelzések hihetősége, valamint az Európai Unió által alkalmazott PRIMES-modell színvonala, különös tekintettel arra, hogy Cancúnban nem sikerült konszenzusra jutnunk. Ez egy külön vita tárgya, de szeretnék most önökhöz fordulni és azt kérni, hogy mérlegeljék a fogyasztás és az energiaszükséglet új, válság utáni megközelítési módját az Európai Unióban. A közlekedés tűnik a legmegfelelőbb módnak a modern, energiahatékony megoldások végrehajtására. Az energiahatékonyságot az Európai Unióban hozzá kell igazítani a kereslet irányához, amely közvetlenül kapcsolódik a ráfordításokhoz és a polgárok szokásaiban bekövetkezett változásokhoz. Véleményem szerint a változásokat úgy kell előidézni, hogy mérhető előnyöket biztosítunk a fogyasztók számára, és megfelelő ösztönzőkről és a finanszírozás hosszú távú formáiról gondoskodunk a gyártók számára.
Francesco De Angelis
(IT) Elnök úr, hölgyeim és uraim! Bendtsen úr jelentése legalább négy okból nagyon pozitív:
megerősíti azt, hogy az energiahatékonyság a legeredményesebb és leggyorsabb mód az üvegházhatást okozó gázok kibocsátásának csökkentésére, és hogy ha szilárd elkötelezettséget vállalunk amellett, hogy erőforrásokról és beruházásokról gondoskodunk ezen a területen, annak eredményeként megindul a gazdasági növekedés és munkahelyek jönnek létre a kis- és középvállalkozásoknál;
megalapozott javaslatokat tesz működőképes pénzügyi eszközök tekintetében és felszólítja a Bizottságot arra, hogy szilárdan összpontosítson a szakmai képzésre, az információk elérhetőségére a kis- és középvállalkozások számára, valamint a meglévő épületek felújítására;
konkrét célkitűzéseket határoz meg és megerősíti az energiateljesítményre szóló szerződéskötést a garantált energiamegtakarítások megszerzésének eszközeként és indítóállásként új munkahelyek létrehozásához és az európai polgárok számláinak csökkentéséhez;
végül a jelentés rendkívül hasznos lesz, ha a kötelező kibocsátási célkitűzéseket meg lehet határozni minden "ha” és "de” nélkül.
Elérhetővé kell tennünk a 20%-os célkitűzést; nem szalaszthatjuk el ezt a lehetőséget, mert ez bátorító jelzést küld majd Európa számára.
Vladko Todorov Panayotov
(BG) Elnök úr! A magas szintű energiahatékonyság elérése az Európai Unió alapvető politikai célkitűzése, mivel ez a versenyképes, alacsony szén-dioxid-kibocsátású gazdaság felépítése általános stratégiájának egyik szerves alkotóeleme, amely ösztönözni fogja az üzleti tevékenységeket és fokozni fogja a foglalkoztatást nagyon sok új munkahely létrehozásával. Az energiahatékonysági tervről szóló holnapi szavazással az Európai Parlament erős jelzést küld a Bizottságnak és a Tanácsnak arról, hogy sürgős és célzott intézkedésekre van szükség ezen a területen.
Először is felszólítom az Európai Bizottságot arra, hogy folytasson le egy alapos elemzést a meglévő épületállomány felújítását szabályozó érvényben lévő jogszabályok hatékonyságáról és az új építkezések magasabb energetikai előírásairól. További fontos prioritás a hatékony energetikai infrastruktúra létrehozása és modern gépjármű-technológia kifejlesztése, amely reményeim szerint része lesz a Bizottság által javasolt új, 2011. évi energiahatékonysági tervnek.
Befejezésül azt mondanám, hogy az energiahatékonyságban ott van a lehetőség arra, hogy nyereséges üzletté váljon, és ennek meg is kell történnie. Erre önmagában is képes, és magas társadalmi hozamot fog majd előállítani.
Ilda Figueiredo
(PT) Elnök úr! A valóság azt mutatja, hogy az energiahatékonysági cselekvési terv elfogadása nem elegendő. Felmérést kell készíteni a 2006. évi terv eredményeiről, és életbe kell léptetni megfelelő politikákat a célkitűzések végrehajtásának támogatására, az energiahatékonyság növelési módszereinek diverzifikálásával. A válságot nem lehet érvként felhasználni mentségül arra, hogy miért nem teljesítjük a 20%-os célkitűzést 2020-ig, vagy hogy miért mondunk le az energiaszegénység súlyos problémájára irányuló megoldásokról.
Nagyon fontos, hogy beszámoljunk más országok pozitív tapasztalatairól, nem megfeledkezve Kínáról és az Egyesült Államokról, és hogy beruházzunk azoknak az intézkedéseknek a finanszírozásába, amelyek fokozzák az energiahatékonyságot az épületek, a szociális lakásügy, valamint a közlekedés és az ipar területén. A szükséges erőforrásokat be kell illeszteni az EU költségvetésébe a nagyobb nehézségekkel küszködő tagállamok és családok támogatására. Az energiahatékonyság emellett növeli a foglalkoztatást, csökkenti a szegénységet, és a haladás és a fejlődés fontos tényezője. Ebbe mindenképpen be kell fektetnünk.
Richard Seeber
(DE) Elnök úr! Biztos úr, ön beterjesztett egy nagyon megalapozott tervet, és Bendtsen úr azt még jobbá tette. Mindenképpen át kell törnünk "a nagyobb gazdasági növekedés egyben több energiafogyasztást jelent” egyenlet falán. Ez hatalmas kihívás elé állít minket, politikusokat, mivel a normális technológiai haladást természetesen az a tény jellemzi, hogy egyre több energiahatékony termékünk és gazdasági működési módunk van. Ám az erőteljesebb gazdasági növekedés ellenére is mindenképpen csökkentenünk kell energiaszámláinkat. Ennek kapcsán valóban innovatív megoldásokkal kell előállnunk, és valós ösztönzésekről kell gondoskodnunk politikánkon keresztül. A gazdaság története is azt mutatja, hogy azok a társadalmak voltak hosszú távon a legsikeresebbek, amelyek ezt a hatékonyságot - akár a nyersanyagok, akár az energia kapcsán - tűzték jelmondatként a zászlajukra és annak megfelelően éltek. Magas életszínvonalunk figyelembevételével ez rendkívüli kihívás elé állít minket, európaiakat.
Elő kell mozdítanunk az energiahatékonyság ügyét ahhoz, hogy reálisan reménykedhessünk éghajlatvédelmi célkitűzéseink elérésében. Arra is veszem magamnak a bátorságot, hogy emlékeztessem önöket arra, hogy a fosszilis tüzelőanyagok importjától való függés csökkentése továbbra is fontos politikai cél marad. Emellett az alacsonyabb energiaszámlák eredményeként felszabaduló tőke hatalmas lehetőségeket szabadít fel a fogyasztás számára, ami viszont hosszú távon hozzájárulhat gazdasági növekedésünkhöz.
Meggyőződésem, hogy az ön által választott megközelítési mód, vagyis az, hogy nem teszi kötelezővé ezeket a célkitűzéseket, helyes. Nem engedhetjük meg magunknak, hogy elvesszünk a meghatározásokról és a mérési problémákról folytatott vitákban. Feltétlenül ki kell tűznünk a továbbvezető utat. A Bizottság és az előadó ebben a tekintetben a helyes megközelítési módot választotta. Valóban meg kell őriznünk ennek a célkitűzésnek a nem kötelező jellegét, de ez nem azt jelenti, hogy engednünk kell törekvéseinkből. A megállapított okok miatt ezeket a törekvéseket továbbra is magas szinten kell meghatározni, de nem lenne helyénvaló kiválasztani egyetlen és kizárólagos célravezető utat egy kötelező cél formájában, ezért politikai csoportunk elutasítja ezt a megközelítési módot.
Hannes Swoboda
(DE) Elnök úr! Azzal szeretném kezdeni, hogy gratulálok Bendtsen úrnak ezért a nagyon jó jelentésért. Alapvetően csak egyetlen megjegyzést szeretnék tenni, biztos úr. Ön a regionális politikából érkezett közénk, Németország egyik nagy szövetségi államából, én pedig a helyi politikából érkeztem. Nem fogjuk elérni a célkitűzéseket, legyenek azok akár kötelezőek, akár más jellegűek - és én támogatom a kötelező célkitűzéseket -, ha nem szólítjuk meg közvetlenül az egyes államokat, régiókat és településeket, és ha nem határozzuk meg, mit tehetnek ők. Amikor a lakóépületek felújítására, a közlekedési politikára - hála Istennek, ezt ön többször is említette - és az energiaszegénység elleni küzdelemre gondolok, ezeket a területeket nem nemzeti szinten, hanem lényegében helyi, regionális és települési szinten szabályozzák. Ezért ezen a szinten is kell tevékenykednünk. Hatalmas lehetőség lenne, ha megnyerhetnénk a városokat és a településeket az energiahatékonyság, az energiatakarékosság és természetesen az energiapolitika más területei hatalmas európai ügyének.
Ezért azt kérem öntől, hogy ennek megfelelően cselekedjen és mérlegelje, hogyan lehetne jobban elérni a polgárokat, kifejezetten a városokon, a településeken és a régiókon keresztül, mivel ez a kapcsolat teljességgel elengedhetetlen ezeknek a célkitűzéseknek a tényleges elfogadtatásához - legyenek azok akár kötelezőek, akár más jellegűek.
Maria Da Graça Carvalho
(PT) Elnök úr, biztos úr! Az energiahatékonyság kritikus kérdés az ellátás biztonságának fokozása, a levegő minőségének javítása, az üvegházhatást okozó gázok kibocsátásának csökkentése, valamint társadalmunk versenyképességének növelése szempontjából. Az energiahatékonyság azt jelenti, hogy többet teszünk kevesebb erőforrás felhasználásával. Ez a jelentés ambiciózus jövőképet alakít ki az energiahatékonyságról, például egyéni célok és pozitív ösztönzők bevezetésén keresztül. Fontos elemeket vezet be az energetikai infrastruktúra modernizációja szempontjából, ilyen például az intelligens hálózatok, az épületek és a közlekedés energiahatékonysága, az információs és kommunikációs technológiák használata, valamint a tudományos kutatás fejlesztése az energia területén.
Ez a jelentés aláhúzza azt, hogy meg kell kétszereznünk a technológiai fejlesztés és szemléltetés tudományos kutatására fordított összegeket az energia területén. A finanszírozás területén a jelentés bátorítja a strukturális alapoknak az energiahatékonyság támogatására történő felhasználását, és felszólít arra, hogy ez legyen prioritás az EU 2013 utáni költségvetésében.
A fentiek fényében szeretnék gratulálni az előadónak, Bendtsen úrnak az elvégzett kiváló munkáért és az elért egyensúlyért, és felkérek mindenkit ennek a fontos jelentésnek a támogatására.
Zigmantas Balčytis
(LT) Elnök úr! Jóllehet már sok jogalkotási intézkedést bevezettek az energiahatékonyság és -takarékosság területén, ezek közül nem mindegyik érte el a kívánt eredményeket. A tudományos kutatás szerint a haladás jelenlegi ütemében a meghatározott 20%-os célkitűzésnek még a felét sem fogjuk elérni. Ezért be kell vezetni további kötelező intézkedéseket és szélesebb körű ellenőrzéseket a tagállamokban. Meggyőződésem, hogy az energiahatékonysági cselekvési terv átdolgozása során az Európai Bizottságnak hangsúlyozottan figyelembe kell vennie azt a tényt, hogy a tagállamok nem használják ki kellő mértékben az energiatakarékossági lehetőségeiket, ami akadályozza az energiafüggetlenség fokozását. Emellett az egyes tagállamoknak is ki kell tűzniük kötelező energiahatékonysági célokat és figyelemmel kell kísérniük ezek végrehajtását, mert ellenkező esetben kiaknázatlanul maradnak az energiatakarékosságban rejlő hatalmas lehetőségek.
Lambert van Nistelrooij
(NL) Elnök úr, biztos úr! Nagyon örülök annak, hogy néhány megjegyzést fűzhetek a jelentéshez. A jelentés kiváló, mert lehetővé teszi a számunkra számos cél egyidejű elérését: nemcsak környezetvédelmi és CO2-csökkentési célkitűzéseket, hanem néhány termelési célkitűzésünket és más célkitűzést is, amelyek versenyképességünk megőrzését szolgálják. Ez a környezet és pénztárcánk védelmét egyaránt szolgálja.
Biztos úr! Ön beszélt még arról is, hogy rövid időn belül szeretne létrehozni egy cselekvési tervet. Engedje meg azonban, hogy rámutassak három szempontra: az első a nemzeti energiahatékonysági cselekvési tervekre vonatkozik. Hatalmas fejlesztési lehetőségek rejlenek ezekben, és az Európai Bizottságnak kritikus szemmel meg kell vizsgálnia ezeket a terveket. Biztos úr! Ön jelezte, hogy két fázisban szeretne dolgozni. Az első fázis a konzultáció lesz, de némi nyomásgyakorlással, a második pedig lehetőség szerint bizonyos mértékű kényszerítést is fog tartalmazni. A biztos úrral folytatott korábbi vitáim során és az általam benyújtott módosító javaslatokban ragaszkodtam a nyomásgyakorláshoz, és nagyon örülök annak, hogy ez a kérdés kezd előtérbe kerülni.
Csak egyetlen kérdésem van a biztos úrhoz: rendelkezni fog-e elégséges eszközzel ahhoz, hogy kitarthasson ezen az úton, miközben továbblép a kényszerítési fázisra? Tud-e adni nekünk egy elemzést erről most, vagy a közeljövőben, vagy a cselekvési tervében?
A második szempontom a regionális politikával kapcsolatos. Swoboda úr is beszélt erről. Sokkal többet lehetne tenni ezekkel az alapokkal. A legtöbb országban a rendelkezésre álló alapokat sem használják fel az energiahatékonyság növelésére. Ezért módosítást nyújtottam be a 81. cikkhez a megszövegezés tisztázása érdekében. Nem feltétlenül több pénzt kell jelentenie; a meglévő erőforrások bölcs felhasználását is jelentheti.
Végül a harmadik szempontom - és ebben is egyetértek Swoboda úrral -, jobban be kell vonnunk a polgárokat, a helyi hatóságokat és a társaságokat az energiatakarékosságba, olyan intézkedéseken keresztül, mint a minőséget tanúsító védjegyek, szerződések a polgármesterekkel és megállapodások az iparral. Az én hazámban, Hollandiában, csak az iparral kötött megállapodás már eddig is évi 2%-os javulást jelent az energiahatékonyság szempontjából. Most az a kérdés, hogy mit tudunk elérni konkrétumok szempontjából! Köszönöm, sok sikert kívánok önnek, és köszönet az előadónak.
Silvia-Adriana Ţicău
(RO) Elnök úr! 50 és 125 millió között van az energiaszegénység által sújtott európai polgárok száma. Ezért gondoljuk úgy, hogy prioritásként kell kezelni az energiatakarékosság és az energiahatékonyság politikáit a szociális lakásügy területén.
Azoknak az épületeknek, amelyek 2020-ban állni fognak, alig az 1%-a lesz új épület. Ezért amikor a meglévő épületekről beszélünk, nem beszélhetünk kötelező célokról elégséges pénzügyi erőforrások elkülönítése nélkül. Ezért úgy gondoljuk, hogy innovatív finanszírozási rendszerekre, valamint fiskális könnyítésekre van szükség, amelyek vonzóvá teszik az energiahatékonysági beruházásokat és hosszú távú intézményi támogatásokról gondoskodnak.
Biztos úr! A közelmúltban került sor a Parlamentben a CONCERTO programcsoport ülésére, öt évvel annak létrehozása után. Sajnálatos módon a helyi és regionális hatóságok 400 képviselője megemlítette, hogy a helyi és a regionális szinten nem tudnak arról, hogy az összes tagállamnak lehetősége van arra, hogy felhasználja az Európai Regionális Fejlesztési Alap 4%-át nemzeti szinten az épületek energiahatékonyságának javítására.
Ezért azzal szeretném befejezni, biztos úr, hogy megkérem önt, használja fel a félidős értékelést arra, hogy nagyobb összeget különítsenek el az energiahatékonysági programok finanszírozására, és ami nagyon fontos, mozdítsa elő azt, hogy legyen lehetőség az Európai Regionális Fejlesztési Alap akár 15%-ának energiahatékonysági célú felhasználására a jövőbeni pénzügyi tervekben.
Antonio Cancian
(IT) Elnök úr, biztos úr, hölgyeim és uraim! Szeretnék köszönetet mondani az előadónak, Bendtsen úrnak ezért a precíz jelentésért.
A biztos úr azzal nyitotta meg ezt az ülést - és egyetértek vele -, hogy kissé fellengzősek vagyunk ma, amikor a hatékonyságról beszélünk, hogy bizonytalanság övezi a 20%-os célkitűzést, annak figyelembevételével, hogy már megfeleztük, és valójában azt se tudjuk, miről is beszélünk. Ehhez még azt is hozzátenném, hogy az energiatakarékosság és az energiahatékonyság kultúrája nem is létezik.
Ezért olyan helyzetben és olyan pontnál találjuk magunkat, ahol csak egy választási lehetőségünk maradt: változtatnunk kell. Hogyan? Először is szerintem el kell mozdulnunk az innováció és az új technológiák felé mindkét területen - az épületek energiahatékonysága és mindenekfelett a közlekedés energiahatékonysága területén.
Arra is szeretném felhívni a figyelmet, mennyire fontos az, hogy elégséges erőforrással rendelkezzünk ezeknek a célkitűzéseknek az eléréséhez. Meggyőződésem, hogy költenünk kell ahhoz, hogy takarékoskodhassunk. Ma itt a Parlamentben Barroso elnök kijelentette, hogy az eurókötvényeket nem fogják igénybe venni és hogy ő más pénzügyi eszközöket tett félre.
Biztos úr! A közelmúltban elfogadtunk egy jelentést, amely létrehoz egy pénzalapot az energiahatékonyság finanszírozására, az előző gazdaságélénkítési tervekből fennmaradt pénzeszközök felhasználásával. Úgy gondolom, hogy a pénzalap még egy korlátozott költségvetés esetén is erősen szimbolikus jellegű abból a szempontból, hogy létrehozza a magántőke vonzásának alapelvét az állami és magánszektor közötti partnerségi kapcsolat (PPP) modelljében, mert ésszerűsíti a már a rendelkezésünkre álló pénzeszközöket - kohéziós alap és más alapok -, és beteszi azokat egy olyan csomagba, amely képes pénzt vonzani magához, és amely pénzeszközök elosztása helyett kihelyezi azokat hitelként nagyobb projektek kifejlesztésén keresztül; ennek egy feltöltődő alapnak kell lennie, amely mindennek értelmet ad.
Meggyőződésem szerint ez a helyes rendszer az erőforrások felkutatására és annak biztosítására, hogy a hatékonyság a továbbiakban ne legyen tabutéma.
Mario Pirillo
(IT) Elnök úr, biztos úr, hölgyeim és uraim! Az energiahatékonysági cselekvési tervet át kell dolgozni egy holisztikus megközelítési mód szerint, amely Európa számos stratégiai politikáját magába foglalja.
Bár az energiahatékonysági beruházások elengedhetetlenek, mert ezek hozzájárulnak annak biztosításához, hogy a kibocsátáscsökkentési célkitűzések teljesüljenek 2020-ra, azokat a kezdeményezéseket is ki kell hangsúlyoznunk, amelyek lehetővé teszik a számunkra az EU mindeddig kihasználatlan energiatakarékossági lehetőségeinek teljes kiaknázását.
Nagyon örülök annak, hogy kellő figyelmet fordítottunk az épületek energiateljesítményére; ezzel kapcsolatban európai szinten is szükség van kezdeményezésekre. Vállalkozásainknak újból végig kellene gondolniuk, hogyan tehetnék hatékonyabbá mind termelési folyamataikat, mind pedig termékeiket.
Végül: a kötelező hatékonysági célkitűzések meghatározása nagyon hasznos, mert nélkülük nehéz lesz ambiciózus eredményeket elérni az Unión belül.
Anni Podimata
(EL) Elnök úr, biztos úr! Szeretnék visszatérni az egyik ponthoz: a kötelező energiahatékonysági célkitűzés elfogadásának fontosságához az európai gazdaság számára. A tagállamok egész sorában uralkodó nehéz gazdasági körülmények között, amelyeknek erőteljes ösztönzésekre lenne szükségük a növekedéshez, valamint a munkahelyek megóvásához és újak létrehozásához, egy kötelező célkitűzés megfelelő beruházási környezetet teremt az európai társaságok versenyképességének és exportálási potenciáljának megerősítéséhez, különös tekintettel az energiahatékony technológiákkal és szolgáltatásokkal kereskedő kis- és középvállalkozásokra.
A tagállamoknak szert kell tenniük az egyes gazdaságok azon piacainak megerősítéséhez szükséges ösztönzőkre, amelyek a legmagasabb hozzáadott értéket képesek felkínálni és ahol a legtöbb munkahelyet lehet létrehozni. Emellett a háztartások, a vállalkozások és a közszektor jelentős komparatív gazdasági előnyökhöz fog jutni, mivel energiaszámláik alacsonyabbak lesznek. Ezért gratulálok az előadónak ezért a jelentésért és felszólítom az Európai Bizottságot a Bendtsen-jelentésben szereplő javaslatok végrehajtására és arra, hogy ezáltal ezzel egy időben segítsék ki gazdaságainkat a válságból.
Peter Jahr
(DE) Elnök úr, biztos úr! Egyértelmű, hogy az energiahatékonyság rendkívül fontos tárgykör, és természetesen nagyon gazdaságosan kell bánnunk a fosszilis tüzelőanyagokkal. Nyilvánvaló, hogy szükség van a kulcsadatokra egy kihívás szemléltetéséhez, de ezeknek mindig megfelelően arányosaknak kell maradniuk; mindig reálisaknak kell lenniük. Hatékonyaknak kell lenniük a társadalom szempontjából, de az egyén szempontjából is, és megfizethetőnek kell lenniük a tulajdonos szempontjából. A polgárok szempontjából felfoghatónak és megmagyarázhatónak kell lenniük, és mindenekfelett gazdaságilag megvalósíthatónak kell lenniük a számukra. Ugyanis a lakosság támogatása nélkül nincs éghajlatvédelem. Pontosan ezt az elemet nagyon hiányoltam a jelentésből.
Kriton Arsenis
(EL) Elnök úr, biztos úr! A cancúni tárgyalások viszonylag sikeresek voltak. Folyamatban vannak az éghajlatváltozásról folytatott tárgyalások. Az olyan országok mint Kína nagyon várják Cancún eredményeit. A koppenhágai kudarc óta még meg is hoztak bizonyos intézkedéseket. Ha nem fektetünk be olyan ágazatokba, mint az energiateljesítmény és az energiatakarékosság, akkor kétszeresen is veszíteni fogunk. Az egyik oldalon háztartásaink, vállalkozásaink és közszolgálataink továbbra is abszurd árakat fognak fizetni, a másik oldalon viszont azt kockáztatjuk, hogy Európa elveszíti vezető szerepét a zöld gazdaság területén.
Ezért végig kell gondolnunk, hogy ha már most gondot okoz nekünk a Kínához hasonló országokkal folytatott verseny, hogyan fogunk tudni majd versenyezni a jövőben egy zöld Kínával? Ezért valóban fontos, hogy támogassuk a kötelező célkitűzéseket az Európai Unióban a 20%-os energiamegtakarítás elérésének céljából.
Sonia Alfano
(IT) Elnök úr, hölgyeim és uraim! Az egyes tagállamok által az eddigiekben végrehajtott 2020-as energiahatékonysági politikák nem teszik lehetővé a számunkra az energiafogyasztás 20%-os csökkentése célkitűzésének elérését; szerencsések leszünk, ha 10%-ot sikerül elérnünk, ami határozottan kiábrándító eredmény.
Ha az energiafogyasztás tovább növekszik, akkor a megújuló energiával kapcsolatos 20%-os célkitűzés elérése szintén veszélybe kerül, mivel ezt a célkitűzést az EU végleges energiafogyasztásának arányában számolták ki. Határozottan támogatom a kötelező energiahatékonysági célkitűzések meghatározását is annak biztosítása érdekében, hogy Európa éghajlati és energiapolitikája kölcsönösen erősítse egymást.
Sajnálatos módon a tények arra utalnak, hogy nem igazán érdemes az egyes tagállamok jóindulatára számítani. Az Európai Uniónak mutatnia kell az utat egyértelmű és hatékony politikákkal és célkitűzésekkel. Ne fektessünk be többet új létesítményekbe több energia termelése céljából, inkább a világ legtisztább energiájába fektessük be pénzünket és erőfeszítéseinket, abba az energiába, amelyet nem kell felhasználnunk.
Végül felszólítok mindenkit a 2. módosítás elfogadására, amely felszólítja a Bizottságot egy, a meglévő épületek energiateljesítményével kapcsolatos kezdeményezés 2011-ben történő elindítására.
Oreste Rossi
(IT) Elnök úr, hölgyeim és uraim! Az energiahatékonyság jövőnk gazdaságának kulcsszava, de ezt előmozdítanunk kell, nem pedig előírnunk: a tagállamoknak kell előlépniük annak biztosítása érdekében, hogy mindenki, aki úgy dönt, hogy energiahatékonyabbá teszi vállalkozását vagy otthonát, az megkapja ehhez a szükséges segítséget.
El sem tudjuk képzelni, hogyan lehet magánszemélyeket beruházásokra kényszeríteni meggyőzésük vagy bátorításuk nélkül: az energiahatékonyság növelése azt jelenti, hogy segítséget nyújtunk a környezetünknek és takarékoskodunk az erőforrásokkal, de egy ilyen érzékeny területen, mint ez, feltétlenül ötvöznünk kell ezeket a választási lehetőségeket az egységes európai energiapiacot célzó európai politikákkal.
A kötelező célkitűzések kizárólag szükségtelen és nagyon gyakran eredménytelen ráfordításokat jelentenek; sokkal hasznosabb meggyőzni a polgárokat, az intézményeket és az egyes szerveket arról, hogy az ezen a területen elért megtakarítások az emberek biztonságát és életminőségét is szolgálják.
Csanád Szegedi
(HU) Tisztelt Elnök úr! Tisztelt Képviselőtársaim! Álláspontunk szerint a napjainkra egyre inkább hatást gyakorló éghajlat- és klímaváltozás gyökere nem kizárólag az emberiség által okozott környezetszennyezés. Azonban mindannyiunk közös felelőssége, hogy mind lokálisan, mind globálisan visszaszorítsuk a környezetünk rombolását, és a tőlünk telhető módon megpróbáljuk visszaállítani az eredeti, egészséges állapotot. Ennek megfelelően az energiahatékonyság szorgalmazása is üdvözlendő. A világ energiafelhasználásának mintegy 40%-áért épületeink a felelősek, ezért az ezekkel való foglalkozás kiemelt jelentőségű. El kell mozdulnunk a zéró CO2 kibocsátású új ingatlanok irányába és a már meglévő épületállomány energiahatékonysági fejlesztésének problémáira is megoldást kell találni. Emellett folyamatosan csökkentenünk kell a járművek fogyasztását és károsanyag-kibocsátását a hibrid és tisztán elektromos technológia bevezetésének szorgalmazásával. Meggyőződésem, hogy nekünk, képviselőknek, politikusoknak példát kell mutatnunk energiahatékonyságból.
Elena Băsescu
(RO) Elnök úr! Én is szeretném kihangsúlyozni az energiahatékonyság előmozdításának fontosságát, mert ez jelentős előnyökkel jár az egész gazdaság számára. A társadalmi előnyöket is meg kell említenünk, amelyek között új munkahelyek 2020-ig történő létrehozása is szerepel.
Úgy gondolom, hogy feltétlenül ki kell fejlesztenünk és el kell adnunk új, csúcstechnológiát képviselő energetikai technológiákat. Ilyen módon tarthatjuk fenn az energiaintenzív európai vállalkozások versenyképességét a globális versenyben. Támogatom a nemzeti energiahatékonysági célkitűzések közös mérési módszereivel és az ezek elérésével kapcsolatos előrehaladás ellenőrzésével kapcsolatos megállapodás elérését.
Üdvözlöm továbbá a Bizottságnak az "egységes energiahálózat felé” című kezdeményezéssel kapcsolatos munkáját. A Bizottságnak be kellene nyújtania az infrastrukturális projektek engedélyezési eljárásainak leegyszerűsítésére és felgyorsítására vonatkozó gyakorlati javaslatokat.
Catherine Stihler
Elnök úr! Szeretnék köszönetet mondani Bendtsen úrnak, amiért bevezető megjegyzéseiben megemlítette az építőipart. Szeretném felhívni a figyelmét arra, hogy januárban fogunk szavazni az építőipari termékekről készített jelentésemről, és ebben a jelentésben is megvitattuk az energiahatékonyság kérdését.
Ám van két gyors felvetésem. Swoboda úr megemlítette a helyi hatóságok jelentőségét. Szeretném felhívni a Parlament figyelmét arra, hogy - legalábbis az Egyesült Királyságban - éppen most nagyon érzékenyen érintik a helyi hatóságokat a költségvetési megszorítások. Úgy gondolom, hogy ezt a kérdést és az ezzel kapcsolatos megbeszéléseket is bele kellene vonnunk a vitába.
Szeretnék továbbá feltenni egy kérdést a Bizottságnak. A jelentésben beszélünk az intelligens mérőórák fontosságáról, és végső dátumként 2011 végét jelöljük meg a minimális általános funkciók megvalósításához. Vajon képesek leszünk-e ennek elérésére, biztos úr? Nagyon sajnálom, hogy senki sincs itt az elnökség részéről ma este, de szerintem ez fontos kérdés. Csatlakozom továbbá az előző felszólalókhoz az energiaszegénység kérdésének felvetésében, és szerintem ebben a Parlamentben mindenki egyetért azzal, hogy ezt feltétlenül ki kell hangsúlyoznunk.
Günther Oettinger
Elnök úr, tisztelt képviselők! Azzal szeretném kezdeni, hogy támogatom Swoboda úrnak azt a megjegyzését, hogy a végrehajtásra a helyszínen kerül sor - regionálisan és lokálisan. Valójában sokrétű, általában pozitív tapasztalataink vannak a felújítási programokkal kapcsolatban - gyakran előfordul, hogy a közpénzekből fizetett minden egyes euró hat vagy hét euró magánbefektetést vonz magához. Azt is meg kell vizsgálnunk, hogy regionális programjainkat be lehet-e vonni ebbe. Nehezen tudom elképzelni, hogy egy helyi hatóság közvetlenül a Bizottsághoz forduljon finanszírozásért, de a regionális programoknak az épületállomány lendületes felújítása számára történő nagyobb mértékű megnyitását nagyon fontos lépésnek tekintem, legkésőbb a következő finanszírozási periódusban.
Aztán ott van a hitelek kamattámogatásáról folytatott vita. Fel akarunk-e használni állami strukturális bankokat az épületek felújításával kapcsolatos hitelek kamatlábának csökkentésére? Még egy szempontra szeretném felhívni a figyelmet az épületállomány kapcsán. Számos alkalommal elhangzott, hogy ha növeljük az energiahatékonyságot, azzal pénzt takarítunk meg. Ez igaz, de nem azonnal. Ha megnézzük az európai lakásállományt, akkor azt látjuk, hogy az egyes lakások átlagos felújítási költségei - az ablakoktól kezdve az aktív és passzív szigetelésen keresztül egészen a megfelelő elektromos berendezésekig és a fűtési rendszerek megfelelő fejlesztéseiig - lakásonként 30 000 és 60 000 euró közötti összeget tesznek ki. Az első évben ez nem megtakarítást jelent. Ennek az a következménye, hogy a következő 10 évben beruházásokat kell végrehajtanunk azért, hogy a következő 40 évben csökkenjenek az energiával kapcsolatos kiadásaink és ezt a pénzt aztán vissza is kell forgatnunk. Ez lényegében egy nemzedékek közötti megfordított szerződés. Az én generációm az eddigiekben roppant tartozásokat halmozott fel, amint ezt jól szemléltetik a jelenlegi valutaproblémáink. Most az első alkalommal nyílt lehetőségünk arra, hogy beruházást hajtsunk végre az energiahatékonyságon keresztül, hogy a következő évtizedekben gyermekeink learathassák ennek gyümölcseit az alacsonyabb energiaköltségek révén. Vajon képesek vagyunk erre? Készen állunk ezt megtenni? Számítok önökre. Új prioritásokat kell meghatároznunk a költségvetési kérdések kapcsán. Mindenkinek, aki felveti az energiahatékonysági célú felújításokat az európai költségvetésben, a következmények szempontjából is foglalkoznia kell ezzel a kérdéssel. Egy fillérrel sem lesz több pénzünk, tehát honnan fogunk átcsoportosítani? Az európai költségvetés szintjén is ez lesz a döntő kérdés ezzel a tárgykörrel kapcsolatban.
Szeretnék felvetni még egy kérdést. Két parlamenti képviselő, Jadot és Eickhout úr, azt mondta, hogy az alapok egyértelműek. Kénytelen vagyok azonban ennek ellentmondani: nem egyértelműek. Úgy mondom ezt, hogy az Európai Tanács határozatai itt vannak előttünk. Mellesleg, az Európai Tanács ez év márciusában meghozott utolsó határozata, amely kijelenti, hogy - idézem - "és az energiahatékonyság 20%-os növelése felé történő elmozdulás” önmagában a következetesség csökkentése. Ennek az az oka, hogy "a 20% felé történő elmozdulás” azt is jelenti, hogy 18, 19 vagy akár 17% is elegendő lehet. Én változatlanul ragaszkodom a 20%-hoz, jóllehet az Európai Tanács márciusban az első alkalommal fogadott el valami olyasmit, ami visszalépés lehet ettől a céltól. A 2007 márciusában meghozott határozat az energiafogyasztás 2020-ra történő kivetítéseire vonatkozik, azt kell 20%-kal csökkenteni.
Az a szerv, amely ellátja Európát ezzel kapcsolatos tanulmányokkal, a PRIMES. Idézek három számsort, hogy megmutathassam önöknek, milyen problémákkal kell ezzel kapcsolatban szembenéznünk, amelyek eddig nem vetődtek fel. Olaszország energiafogyasztása 2007-ben 173 millió tonna volt. A 2020-ra vonatkozó előrejelzés szerint ez 208 millió tonnára fog emelkedni, abból kell levonni a 20%-ot. Ez azt jelenti, hogy Olaszország nagyjából annyit fog fogyasztani, mint ma. Az előrejelzés növekedést jelez, majd le kell vonni a 20%-ot.
Vagy vegyünk például egy valóban kicsi országot, Luxemburgot. Luxemburg energiafogyasztása 2007-ben 4,6 millió tonna volt. A kereslet az előrejelzés szerint 5,6 millió tonnára emelkedik, amit aztán újból vissza kell csökkenteni 4,5 millióra. Vagy vegyük Portugáliát példaként. A fogyasztás a referenciaévben 23,8 millió tonna volt, ami aztán 30 millióra növekszik, mielőtt újból 24 millióra zsugorodna. Sürgősen meg kell vitatnunk az előrejelzések kérdését. Ez a kritikus pont, és túlságosan röviden foglalkoztunk vele az általános vitában, országról országra.
Sokan felvetették a kötelező célkitűzések támogatásának kérdését. Én optimista és egyben realista is vagyok. Ha a Bizottságban előterjesztenénk egy kötelező célkitűzést az egyes tagállamok számára, ezeket még ma elutasítanák azok a tagállamok, amelyeknek mi valamennyien az állampolgárai vagyunk. Így tehát nincs esély arra, hogy ezt megtegyük, mivel akkor semmit sem érnénk el. Talán egy kétfázisú terv, amelyhez a tagállamok hajlandók csatlakozni, reálisabb és alkalomszerűbb lehet. Egy ilyen tervben arra utasítanám a tagállamokat, hogy most önkéntesen hozzanak létre nemzeti hatékonysági terveket, de a 20% mindenkire vonatkozik. Ha a következő két év során azt látjuk, hogy nem sikerült elérnünk kellően következetes előrehaladást, akkor kibocsátunk kötelező célkitűzéseket, és feltételezhető, hogy a tagállamok akkor nem lesznek olyan helyzetben, hogy ezeket elutasíthatnák. Kérem, vizsgálják meg, vajon ez lehet-e - kormányaik tudomása szerint is - a közös célkitűzéseinkhez elvezető legjobb európai út.
Mindenképpen szükség van nemzeti cselekvési tervekre, legyenek azok akár kötelezőek, akár önkéntesek. Megvizsgálhatjuk a tervek tartalmát, következetességét és hatásait politikai szempontból. Emellett minden bizonnyal nem fogjuk változtatás nélkül elfogadni azokat a terveket, amelyeknek tartalma nem felel meg elvárásainknak. Politikai alapon vissza fogunk küldeni minden ilyen jellegű tervet.
Nagyon köszönöm a mai munkájukat. Szívesen visszajövök márciusban a Parlamentbe, hogy egy javaslattal hivatalosan is elindítsuk a vitát. Ez a jelentés az odavezető út első nagyszerű lépése.
Bendt Bendtsen
Elnök úr, biztos úr, hölgyeim és uraim! Köszönöm ezt a konstruktív vitát. Ha az emberek leülnek és végighallgatják, talán úgy látják, hogy nagyon sok a nézeteltérés az energiahatékonyság területén. Kötelező célkitűzések ide vagy oda, az energiahatékonyságról mindenképpen állást kell foglalnunk. Mindenképpen tennünk kell valamit ezzel kapcsolatban. Szeretnék rámutatni arra, hogy jóllehet átfogó vitát folytattunk erről a tárgykörről - a kötelező célkitűzésekről -, az előadóknak természetesen azt a tényt is meg kellett vitatniuk és megállapodásra kellett jutniuk, hogy feltétlenül gondoskodnunk kell az ezen a területen bevezetett aktuális uniós jogszabályok betartásáról. Nagyon sok mindent törvénybe iktattunk. Feltétlenül be kell tartanunk és végre kell hajtanunk ezeket a jogszabályokat. Az is nagyon fontos, hogy megtegyük a szükséges lépéseket a városi fejlődés, az épületek, az új energetikai technológiák használata, valamint a jobb termékpolitika tekintetében. A közlekedés kérdéseiben is állást kell foglalnunk, és végül, de nem utolsósorban, ezeknek az energetikai kezdeményezéseknek a jövőbeni finanszírozásáról is gondoskodnunk kell. Az én álláspontom szerint még mindig nagyon sok érett gyümölcs van elérhető közelségben, amelyet leszüretelhetünk - más szavakkal: vannak még lehetőségeink az energiahatékonyság növelésére Európában.
Miért annyira fontos ez most? Nem fogom megismételni azt, amit lettországi képviselőtársam, Kariņš úr mondott ezzel kapcsolatban, nevezetesen azt, hogy Európa nagyon sok pénzt kifizet mind a Közel-Keletnek, mind pedig Oroszországnak. Vajon nem lehetne ezt a pénzt hasznosabban felhasználni Európában? Ez még nem minden: nem kétséges, hogy ha Európa vezető szerepet akar betölteni ezen a területen, akkor beruházásokat kell végrehajtanunk. A beruházások természetesen osztalékot fizetnek magasabb foglalkoztatás, innovatívabb vállalkozások és új munkahelyek formájában - különös tekintettel az európai kis- és középvállalkozások által biztosított munkahelyekre.
Miután mindezt elmondtam, szeretnék köszönetet mondani minden érintettnek. Szeretnék köszönetet mondani a Bizottságnak és a releváns szolgálatoknak. Szeretném elmondani, hogy önök valamennyien nagy hajlandóságot tanúsítottak az együttműködésre, és szeretnék köszönetet mondani a saját képviselőcsoportomnak, amely határtalanul megbízott bennem és a jelentésen végzett munkám során végig támogatott. Szeretnék továbbá köszönetet mondani az árnyékelőadóknak rendkívül konstruktív együttműködésükért, miközben ellenállást is tanúsítottak. Most azonban, amikor idáig eljutottunk, az a fontos, hogy a Parlament egyértelmű jelzést küldjön a Bizottságnak arról, hogy mit kell tennünk az energiahatékonyság jövőbeni elérése érdekében.
Elnök
A vitát lezárom.
A szavazásra holnap kerül sor (szerda, 2010. december 15.).
Írásbeli nyilatkozatok (az eljárási szabályzat 149. cikke)
Cristian Silviu Buşoi
Az energiahatékonysági intézkedések nélkülözhetetlenek annak érdekében, hogy az EU elérhesse azokat a célkitűzéseket, amelyeket kitűzött maga elé az éghajlatváltozás elleni küzdelem részeként. Az egyik célkitűzésünk szerint 20%-kal csökkentenünk kell energiafogyasztásunkat. Ám miközben vannak irányelveink a másik két célkitűzésről, amelyek pontosan meghatározzák a célkitűzés elérésének módját, az energiahatékonyság esetében nem rendelkezünk ilyen eszközzel. Ezért azt állítom, hogy szükségünk van energiahatékonysági irányelvre.
Továbbá ha képesek akarunk lenni a kívánt eredmények elérésére, az energiahatékonyságot minden szinten elő kell mozdítanunk, minden nemzeti és európai politikában. A siker egyik kulcsa ebben a tekintetben az innováció. Ezért úgy gondolom, hogy a jövőbeni kutatási keretprogramnak prioritásként kell kezelnie az energiahatékonyságot.
Végül, de nem utolsósorban meggyőződésem, hogy a hatóságoknak példát kell mutatniuk ebben a tekintetben, és a tulajdonukban álló épületeket át kell alakítaniuk energiahatékony épületekké.
Emellett a tagállamok is előmozdíthatják az energiahatékonyságot a közbeszerzési eljárásokban előírt követelményeken keresztül. Ezért előnyben kell részesíteni azokat a vállalkozásokat, amelyek tisztább technológiákat alkalmaznak.
Befejezésül: a tagállamok fellendíthetik a környezetbarát termékek keresletét fiskális intézkedésekkel, vagy a belső piaccal kompatibilis támogatásokkal.
Elisabetta Gardini
Az energiahatékonysági cselekvési terv nem verseny, ahol akadályokat és gátakat helyeznek el az ember útjában, hanem egy kulturális folyamat kezdete, egy kulcsfontosságú európai politikai célkitűzés, amelynek célja az egyének és a vállalkozások magatartásának befolyásolása. Ez egy folyamat, amelyet nem szigorú megszorítások könnyítenek meg, amelyek megfizethetetlen költségek elé állítják a polgárokat és a vállalkozásokat, hanem valós ösztönzések; egy folyamat, amely az energetikai infrastruktúra, a városi fejlődés, a termékek, a csomagolás és a közlekedés megváltozása útján realizálódik. Szeretnék rámutatni arra, hogy általában az energiahatékonyságot tekintik a leginkább költséghatékony módszernek az üvegházhatást okozó gázok és az energiatermelés más károsanyag-kibocsátásának csökkentésére. Továbbá a Confindustria, az Általános Olasz Ipari Szövetség által lefolytatott tanulmány szerint az energiahatékonyság egyedül Olaszországban 238 milliárd euró értékű társadalmi-gazdasági hatást tudna gyakorolni a teljes nemzetgazdaságra, növelhetné az össztermelés értékét, és ehhez kapcsolódóan körülbelül 1,6 millió szabványos munkaegységgel növelné a foglalkoztatást a 2010 és 2020 közötti időszakban. Ezért nemcsak azt tartom létfontosságúnak, hogy beruházásokat irányítsunk ebbe az ágazatba, hanem a rendelkezésünkre álló európai eszközök hatékony végrehajtásáról és megerősítéséről is feltétlenül gondoskodnunk kell.
Adam Gierek
Az energiahatékonyság a legáltalánosabb kifejezésekkel megfogalmazva az egyéni fogyasztás korlátozása a készülékek használatának ésszerűsítésével. A bruttó energiahatékonyság növelésének alapvető lehetőségei azonban a fizikai és vegyi ipari folyamatokban keresendőek, amelyek a következőkre épülnek: 1) a fosszilis vagy nukleáris üzemanyagokból származó hőáramok jobb kihasználása a következők által: a) a Carnot-ciklusú konverzió átállítása magasabb hőmérsékletre és nyomásra, b) a hulladékhő megfelelő rekuperációjának alkalmazása, pl. kapcsolt energiatermelési folyamatokban; 2) az ellenállás csökkentése az áram továbbítása során; 3) a hőellenállás csökkentése a hőcserélőkben; 4) a hőellenállás növelése szigetelőanyagok használatával az építőiparban; 5) a súrlódási ellenállás csökkentése; 6) a mágneses mezők által előidézett veszteségek csökkentése; 7) a túlságosan hosszú energiaátalakítási láncok lerövidítése.
A 2020. évre kitűzött 3x20 politikai cél ezért nem pusztán az energiafelhasználás bruttó 20%-os korlátozására vonatkozik, például az áremelés eredményeként, mivel ez csak az életszínvonal csökkenését eredményezné, hanem sokkal inkább ésszerűsítéssel, ami lehetővé tenné további 20%-os hasznos munka kinyerését azonos mennyiségű primer energiából. Ezért a tagállamoknak szükségük van megfelelő módszerekre e politikai célkitűzés végrehajtásának kiértékeléséhez.
András Gyürk
Tisztelt Képviselőtársaim! A 2006-os Energiahatékonysági Akcióterv felülvizsgálata egyre égetőbb feladat, ugyanis az EU 20-20-20-as céljai közül az energiahatékonysági célkitűzések területén tapasztalható a legnagyobb lemaradás. Sok kezdeményezés már jó irányba mutat, azonban a jelenlegi eredmények még eltörpülnek a kiaknázatlan lehetőségekhez képest. Európa most kezdte el felismerni lemaradását és rájött: nem engedheti meg magának azt a luxust, hogy félvállról vegye az energiahatékonyság fejlesztését. Ezek a beruházások ugyanis minden más megoldásnál olcsóbban csökkenthetik a kibocsátások mértékét és azonnal dinamizálják a gazdaságot. A pozitív fordulatot mutatja, hogy az Európai Parlament döntése alapján a Gazdaságélénkítési Program még fel nem használt forrásait energiahatékonysági fejlesztésekre és zöldberuházásokra fordíthatjuk.
Az Európai Bizottság által novemberben publikált Energia 2020 stratégia is legfontosabb prioritásként értékeli az energiahatékonyságot. Most a Bendtsen-jelentés fogalmaz meg konkrét ajánlásokat azzal kapcsolatban, hogyan is lehetne hatékonyabban kiaknázni a lehetőségeket. Örülök annak, hogy olyan innovatív megoldások, mint például az okos hálózatok és az energiamegtakarításból megtérülő beruházásokat végrehajtó ESCO cégek is bekerültek az ajánlásba. A legfontosabb kérdés azonban továbbra is a finanszírozás marad. A jövőbeni hosszú távú uniós költségvetésben is meg kell jelenniük az energiahatékonysági támogatásoknak, különös tekintettel a volt szocialista országok épületrekonstrukciós programjaira. Ez az a terület, ahol már viszonylag csekély anyagi ráfordítással is látványos megtakarításokat érhetünk el.
Jiří Havel
Az energiahatékonyság az Európa 2020 stratégia és a 2011-2020. évi európai energiastratégia egyik kulcsfontosságú prioritása, ami miatt a benyújtott jelentés is rendkívül fontos és időszerű a közelmúltban lezajlott cancúni csúcstalálkozó kapcsán. A jelentés a 2006. évi energiahatékonysági cselekvési tervre építve felszólítja a Bizottságot ennek a tervnek a frissítésére, az energetikai szolgáltatásokról szóló irányelv átdolgozására, valamint kötelező célkitűzések meghatározására az energiahatékonyság 20%-os javításának 2020-ig történő elérése érdekében. A jelentés megtárgyalja a fokozott energiahatékonyság előnyei mellett szóló érveket: társadalmi (egymillió új munkahely létrehozásának lehetősége vagy az energiaszegénység csökkentése az EU-ban), gazdasági (akár 100 milliárd euró értékű energia megtakarítása), stratégiai (az európai társaságok versenyképességének megőrzése az energiatakarékosság útján), és végül, de nem utolsósorban az energiabiztonság (az EU fokozott energetikai önellátása). A jelentés tartalmaz ajánlásokat az energetikai infrastruktúra, a városok és épületek fejlesztése, az információs és kommunikációs termékek, valamint a tenderek és a finanszírozás területén. Véleményem szerint különösen fontos a finanszírozási források szerepe (a strukturális alapok, az Európai Beruházási Bank ELENA-eszköze, a nemzeti energiahatékonysági pénzalapok stb.) az energiahatékonysági projektek finanszírozásában. Általában véve úgy gondolom, hogy a Bendtsen úr által benyújtott jelentés pontosan elemzi ezt a kérdést, és releváns ajánlásokat tartalmaz az energiahatékonyságra nézve, ezért javaslom, hogy fogadjuk el a javasolt formában.
Edit Herczog
Az Uniónak és minden tagállamának elemi érdeke minél többet kihozni minél kevesebb energiából - ezzel csökkenteni lehet a külső energiafüggést, növelni az energiabiztonság mértékét, növelni az Unió versenyképességét. Az energiahatékonyság tehát az Európa 2020 Stratégia megvalósításának kiemelt prioritása kell, hogy legyen, elvét minél több energetikai pályázati forrás lehívásának feltételévé kellene tenni. Magyarország Nemzeti Cselekvési Terve az Európa 2020 Stratégiában vállalt célkitűzéseknek megfelelően (2005-től számolva) nagyon komoly lépéseket tervez mind a megújuló forrásból származó energiák, mind az energiahatékonyság terén. Az állampolgárok energiahatékonysági beruházásait támogatva már 1991 óta működik a Energiahatékonysági Hitel Alap (EHA).
A magyar kormányzat ezen túl a Komplex Épületenergetikai és Klímavédelmi Program tervezet alapján a közintézmények korszerűsítésével (napkollektorok felszerelése, szigetelések és fűtőrendszerek modernizálása) a szektor legnagyobb fogyasztóinak energiahatékonyságát készül 60%-kal javítani. Ezek szép tervek, de a megvalósításuk komoly veszélybe került a mai napig tartó pénzügyi-gazdasági válsággal. Ezért meg kell kérnünk a Bizottságot, hogy fordítson komoly figyelmet a nemzeti cselekvési tervekre és azok végrehajtására, és hogy az eddigi uniós irányelvek nemzeti szintű jogszabályokba való átültetése megtörténjen, hiszen a 2020-as energiastratégia megvalósítása és a CO2 kibocsátás-csökkentési célok elérése múlhat rajta. Emellett előrehaladás ezen a területen csak a megfelelő pénzügyi eszközök alkalmazásával és a jogszabályi háttér megteremtésével együttesen várható.
Jarosław Kalinowski
Az energiahatékonyság növelése közvetlenül hozzájárul az egész EU energiabiztonságának javításához. Ha a változtatásokat megfelelő módon bevezetjük, akkor ezek el fognak vezetni a szennyezőanyagok kibocsátásának csökkenéséhez. Ez határozottan pozitív fejlődési irány, amely támogatja az éghajlatváltozás elleni erőfeszítéseinket. Ha korszerű technológiákat alkalmazunk az infrastruktúra modernizálása során, az pénzügyi megtakarításokat is fog eredményezni, és ennek következtében gazdasági növekedéshez vezet az EU tagállamaiban. Ennek köszönhetően, amint ezt az előadó maga is kihangsúlyozta, új munkahelyek fognak létrejönni, nemcsak a városi körzetekben, hanem a helyi piacokon és vidéken is. Ezekhez a célkitűzésekhez kezdetben természetesen megfelelő erőforrásokra és beruházásokra van szükség. Úgy gondolom azonban, hogy mindenképpen érdemes gondoskodni arról, hogy Európa gazdasága energiatakarékos, energiahatékony és környezetbarát legyen.
Petru Constantin Luhan
Az Európai Uniónak lépéseket kell tennie jövőbeni energiaellátásának biztosítása és létfontosságú érdekeinek védelme érdekében. Az energiahatékonysági intézkedések kritikus szerepet játszanak ennek elérésében, mert gondoskodnak a kitűzött éghajlat-változási és energiapolitikai célok lehető legalacsonyabb költséggel történő eléréséről. Úgy gondolom, hogy konzultációk széles körének kezdeményezésére lesz szükség a helyi és a regionális képviselőkkel az energiahatékonysággal kapcsolatos jól meghatározott célok kitűzéséhez, és támogatásról kell gondoskodnunk a projektek kidolgozásához és annak biztosításához, hogy a 9 milliárd euró hozzáférhetővé váljon a Bizottság számára a kohéziós politikán keresztül. Ezeknek a pénzalapoknak az intelligens felhasználása lehetővé teszi majd a számunkra a 20%-os energiahatékonysági célkitűzés elérését, ami nagymértékben hozzájárul majd az Európai Unió fenntarthatósággal és versenyképességgel kapcsolatos célkitűzéseinek teljesítéséhez. Ezenkívül a fogyasztásnak az energiahatékonyság útján történő csökkentése a fosszilis tüzelőanyagoktól való függőség csökkentésének leginkább fenntartható módja, és jelentékeny mértékben csökkenteni fogja az importot (hozzávetőlegesen 25-26%-kal).
Alajos Mészáros
Az energiahatékonysági cselekvési terv felülvizsgálatáról A CO2 és más gázkibocsátás csökkentésének az egyik leghatékonyabb módszere az energiahatékonyság. A munkahelyteremtés és a gazdasági növekedés terén is hatalmas előnyökkel jár. A 2006-os energiahatékonysági cselekvési terv elfogadása óta a gazdasági környezet nagyot változott. Ezért mindenképpen szükségesnek tartom az uniós energiahatékonysági politika felülvizsgálatát, valamint összehangolását jelenlegi prioritásainkkal. Ezen értékelés alapjául úgy gondolom, hogy a 2006-os cselekvési terv eredményeit és hiányosságait értékelő dokumentumot kellene felhasználnunk. Mindent meg kell tennünk annak érdekében, hogy az Európa 2020 stratégiánkban kitűzött 20%-os célt el tudjuk érni.
Míg a kibocsátásokra és a megújuló energiaforrásokra vonatkozó értékek könnyen mérhetők, az energiahatékonyságra vonatkozó adatokat nehezebben tudjuk kiszámolni. Ehhez van szükségünk a Bizottságra. Az általuk biztosított statisztikai adatokkal nyomon tudjuk követni energiapolitikánk változásait. Köztudott, hogy hatalmas lehetőségek rejlenek az épületek energiahatékonyságában is. Ezért a meglévő épületeink felújítását kell szorgalmaznunk, mivel az új épületek építésének aránya csökken. Számos olyan épület van, főleg a közép-európai országok területén, melyek megfelelő helyreállítás esetén komoly hatékonysági potenciállal rendelkeznének. Ami az energiahatékony megoldásokat támogató jogalkotási intézkedéseket illeti, az USA és Kína jóval előttünk jár. Mindent meg kell tennünk annak érdekében, hogy hátrányunkat minimalizálni tudjuk. Az Európai Uniónak és a tagállamoknak támogatniuk kell a finanszírozást növelő intézkedéseket és eszközöket.
Pavel Poc
Bár az Európai Uniónak vannak célkitűzései azzal kapcsolatban, hogy 2020-ig 20%-kal csökkenti az energiafogyasztást, ezek a károsanyag-kibocsátás csökkentésével és a megújuló energiákkal kapcsolatos célkitűzésekkel ellentétben nem kötelezőek. Ezért a tagállamok nem kellően motiváltak arra, hogy a lehető legjobb eredményeket érjék el az energiahatékonyság területén. Az energiahatékonyság fejlesztésére szolgáló technológiai és gyakorlati folyamatok már léteznek, de mivel nincsenek kötelező célkitűzések, ezek a projektek nem részesülnek majd megfelelő finanszírozásban, és ennek következtében nem fogják azokat végrehajtani. Ahhoz azonban, hogy az EU 2020-ig elérhesse célkitűzését, évente akár 78 milliárd euró megtakarításra is szükség lehet. Az olaj- és a földgázimporttól való függőség csökkenése mellett, ami által energiabiztonságunk is javulna, ez a háztartások számára is jelentős megtakarításokat eredményezne. Ezt a tényezőt rendkívül fontosnak tekintem, mert jelenleg egyre több ember él úgynevezett energiaszegénységben, ahol a villany- és gázszámlák emésztik fel a családi költségvetés legnagyobb részét. Ha azonban kötelező célkitűzéseket határozunk meg, a háztartások akár évi 1000 eurót is megtakaríthatnának az Európai Bizottságtól kapott számadatok alapján. A fokozott versenyképesség mellett a jobb energiahatékonyság az állandó munkahelyek létrejöttét is fellendítené és a CO2-kibocsátás 780 millió tonnával történő csökkentéséhez is elvezetne, ami több a Kiotói Jegyzőkönyvben előírtnál.
Daciana Octavia Sârbu
írásban. - Az energiafogyasztás és Európa függősége csökkentésének előnyei között gazdasági, környezeti és politikai előnyöket egyaránt megemlíthetünk. Ezért az energiahatékonysági cselekvési tervnek messze ható vonzatai vannak. A Környezetvédelmi Bizottság véleményének előadója voltam az IKT energiatakarékossághoz való hozzájárulásának kérdésében, és tudom, hogy az egyik legfontosabb feladat ezzel kapcsolatban a megújuló energiaforrások energiaellátásba történő integrálásának előmozdítása. Az intelligens hálózatok hozzájárulhatnak ennek eléréséhez, miközben az intelligens háztartási mérés tudatosíthatja bennünk, mikor takaríthatunk meg energiát, és így segíthetne nekünk a fogyasztás csökkentésében. A Bizottságnak megfelelő figyelmet kell fordítania a cselekvési tervnek erre a két elemére, és a tagállamoknak teljes mértékben támogatniuk kell az ehhez szükséges infrastruktúra kiépítését, szükség esetén akár közbeszerzési szerződések megkötésével is.
Vladimir Urutchev
írásban. - Az energiahatékonyság (EE) az egyik leginkább költséghatékony módszer az üvegházhatást okozó gázok kibocsátásának csökkentésére. Az alacsonyabb energiafogyasztáson keresztül kevésbé függünk az olaj- és gázimporttól, valamint azok változó áraitól. Mindenképpen hangsúlyt kell helyeznünk az energiahatékonysági beruházásokra, valamint az olaj- és gázimportra fordított pénzeszközök korlátozására. Ebből a pénzből munkahelyeket kellene létrehoznunk a kkv-knál, a mezőgazdaságban, az erdészeti ágazatban és az iparban. A Bizottság becslései szerint az energiahatékonyság 20%-os javítása akár egymillió új munkahelyet is létrehozhat Európában és a háztartások átlagosan legalább évi 1000 eurót megtakaríthatnak. Nagyon sok eredményt sikerült elérnünk az utolsó energiahatékonysági cselekvési terv (EEAP) óta, de nincs bizonyíték arra, hogy a célkitűzés teljesíthető 2020-ra. Új eszközöket kell bevezetni az energiatakarékosság fellendítésére uniós és nemzeti szinten, két fő terület kihangsúlyozásával: a meglévő épületállomány felújítása és a finanszírozás fellendítésére szolgáló intézkedések. A régi épületek rejtik magukban a legmagasabb hatékonysági potenciált, és hiányoznak az ennek a potenciálnak a kiaknázására szolgáló megfelelő pénzügyi eszközök. Ezt a két kérdést megfelelő módon kezelni kell az energiahatékonysági cselekvési terv átdolgozása során, ha azt akarjuk, hogy az események a terveink szerint haladjanak előre.
