Ülemaailmse finants- ja majanduskriisi mõju arengumaadele ja arengukoostööle (arutelu)
Juhataja
Järgmine päevakorrapunkt on arutelu Eva Joly poolt arengukomisjoni nimel komisjonile esitatud suulise küsimuse - B7-0209/2009) üle, mis puudutab ülemaailmse finants- ja majanduskriisi mõju arengumaadele ja arengukoostööle.
Eva Joly
Austatud juhataja, volinikud, daamid ja härrad, kuigi mul on heameel esitada teile arengukomisjoni nimel see suuline küsimus, ei ole mul kahjuks heameelt teile esitada samateemalist resolutsiooni, mis arengukomisjonis ühehäälselt vastu võeti.
Mu kolleegid arengukomisjonist ja mina oleme väsimatult töötanud tagamaks, et resolutsiooni hääletataks täiskogul ja arutataks enne G20 tippkohtumist Pittsburghis.
Siiski ei ole peale minu fraktsiooni, Roheliste / Euroopa Vabaliidu fraktsiooni, ning Euroopa Ühendatud Vasakpoolsete / Põhjamaade Roheliste Vasakpoolsete liitfraktsiooni ükski teine poliitiline fraktsioon toetanud meie nõudmist see resolutsioon päevakorda panna, kuid siiski on see eluliselt tähtis, kui tahame, et Euroopa Parlament Euroopa Liidu välispoliitika kindlaksmääramisel suuremat rolli mängiks ning tema ettepanekute taga oleks tõeline jõud.
Daamid ja härrad, mis kasu oleks meil sellise resolutsiooni hääletamisest, mis esitab Euroopa Parlamendi nõudmised ja ettepanekud G20 liikmetele ning konkreetselt just neile meie liikmesriikidest, kes osalevad, samuti Euroopa Komisjonile, oktoobrikuisel täiskogu istungil, see tähendab pärast Pittsburghi tippkohtumist?
Peale asjaolu, et see muudab väärtusetuks juba tehtud töö, ei saa me rahul olla ka praeguste sündmuste kommentaatori rolliga. See pole meie töö. Jätame selle neile, kelle töö see on ja kes teevad seda oma ametioskustega: ajakirjanikele.
Arengumaad vajavad meid praegu rohkem kui kunagi varem. Kuigi säästetud pole ka meie kaaskodanikke, on ülemaailmne majandus- ja finantskriis kaugelt püsivama mõju jätnud arengumaade elanikkonnale. Siiski ei ole finantsasutused pidanud neid rahvaid hädaabilaenude peamisteks saajateks, kuna vaid väga vähesed neist täidavad nõutud tingimusi.
Aafrika riigid on seega pärast viimast G20 tippkohtumist Londonis ja Rahvusvahelise Valuutafondi ressursside suurendamist saanud ainult 1,6% fondi antud laenudest. Ülejäänu on läinud arenenud riikidele, eelkõige Euroopas.
Euroopa majandussüsteemi säilitamine oli muidugi hädavajalik, kuid see ei tohi sundida meid unustama äärmist vaesust, mis märatseb meie piiride taga; äärmise vaesuse muudab veel hullemaks kriis, mille eest meil on kanda vastutuskoorem.
Riiklikku arenguabi tuleb kiiremas korras suurendada. Juba praegu ei vasta enamik liikmesriike OECD poolt alates 1970. aastast nõutavatele tingimustele ning me oleme vastamisi uute hädaolukordadega, omamata uusi vahendeid. Seetõttu peame leidma uusi rahastamisallikaid, mitte kõigest reformima praegust süsteemi.
Arengukomisjon palub teil võtta meetmeid, millega kaotada maksuparadiisid, maksude tasumisest kõrvalehoidmine ja arengumaadest väljuvad ebaseaduslikud kapitalivood.
Juunis avaldatud Norra raporti kohaselt on arengumaadest väljuvad kapitalivood kontrollitud andmete põhjal kümme korda suuremad kui meie arenguabi. See näitab vaid, kui suured on panused.
On tarvis rakendada uus siduv finantsleping, mis sunniks riigiüleseid äriühinguid deklareerima saadud tulusid ja makstud makse iga riigi kaupa eraldi, et tagada läbipaistvus selles suhtes, kui palju nad maksavad igas riigis, milles tegutsevad.
Peale selle peab toimuma süsteemi radikaalne reform, mis hõlmab eelkõige uusi demokraatlikke ja läbipaistvaid regulatsioone kaubanduse ja rahvusvaheliste finantssüsteemide jaoks.
Vastutus on tohutu, väljakutseid palju ning ülesanne pingutust nõudev, kuid praegu on tarvis rohkem kui kunagi varem, et Euroopa Liit esile astuks ja neid reforme juhtima hakkaks.
Karel De Gucht
komisjoni liige. - Austatud juhataja, komisjon kui ELi esindaja G20 kohtumisel toetab koos eesistujariigiga tugevalt mõtet suurendada abi väikese sissetulekuga riikidele, eriti vaeseimatele nende seast, kui üht kriitilisemat prioriteeti G20 kohustuste hulgas.
Selles osas on oluline, et väikese sissetulekuga riigid saaksid asjakohaselt rahastatud vastavalt vajadustele, mis kerkivad esile eelkõige vastureaktsioonina finantskriisile. Sel põhjusel me toetamegi vajadust suurendada vaeste ja nõrkade riikide, kellel sageli puudub ametkondlik haldusvõimsus, juurdepääsu rahvusvaheliste finantsasutuste ja muude doonorite poolt kättesaadavaks tehtud soodustustele ja laenudele.
Isiklikult hakkan seda lähenemisviisi kaitsma novembrikuisel arengunõukogu kohtumisel ning eelolevatel nädalatel on mu poliitilise tähelepanu keskmes ülemaailmne finantskriis. Loodan, et võin teie toetusega arvestada.
Selles kontekstis on eriti asjakohane meie Vulnerability FLEX mehhanism. Komisjon on teinud koostööd Maailmapanga ja Rahvusvahelise Valuutafondiga, et välja selgitada kriisi suhtes kõige haavatavamad riigid ning täiendada nende kahe asutuse poolt antavat laenuabi õigeaegse sihttoetusega Vulnerability FLEX raames.
Ajavahemikus 2009-2010 kulutatakse kuni 500 miljonit eurot nende AKV riikide peale, kes taotlevad abi selleks, et tagada prioriteetsed riiklikud kulutused, sealhulgas ka sotsiaalsektoris. Lubage mul taas teile kinnitada, et haavatavate riikide rahastu FLEX-mehhanismi kaudu tehtavad eelarvetoetuse ettemaksed ei tekita rahastamises lünki seni, kui komisjon kasutab ettenägematuid reserve.
Riigid, kes Vulnerability FLEX raames abikõlbulikud ei ole, saavad kasutada ka muid komisjoni aprillikuises teatises kavandatud meetmeid, näiteks ümberjaotamist pärast läbivaatamisi riigis kohapeal ja täiendavat vaheläbivaatust, toetust traditsioonilise FLEX-mehhanismi raames, ettemakse kui võimalik jne.
Seoses eelarvetoetuse eesmärgiks seadmisega olen veendunud, et juba selles instrumendis sisalduv paindlikkus võimaldab vastuvõtvatel riikidel kasutada rahalisi vahendeid viisil, mis nende hinnangu põhjal aitab neil majanduslikke ja sotsiaalseid probleeme kõige paremini lahendada.
Lisaks pakub kümnenda EAFi täiendav vaheläbivaatamine head võimalust kindlaks teha uued vajadused ja otsustada, kas nendega oleks parem tegelda üldise eelarve või mõne selle valdkonna toetamise kaudu.
Täiendav vaheläbivaatamine annab ka lisavõimaluse uuesti vaadata eelarvetoetuse profiile kõigis AKV riikides ning kaaluda muudatusi, ümberjaotamist või täiendavate toetuste andmist reservist.
Kui rääkida Bretton Woodsi asutuste reformimisest, siis meie roll nende reformi edendamisel on muidugi piiratud. Hääle ja esindamise küsimusi hakatakse arutama Rahvusvahelise Valuutafondi Maailmapanga iga-aastastel kohtumistel Istanbulis, millest volinik Almunia ja mina käesoleva aasta oktoobris osa võtame. Sellega seoses me tervitame Sahara-taguse Aafrika riikide jaoks kolmanda koha lisamist Maailmapanga juhatajate nõukokku ning vaatame huviga jätkuvate reformide kohta esitatud ettepanekuid.
Seoses ebaseaduslike rahavoogudega tahaksin proua Jolyle kinnitada, et olen juba andnud juhtnöörid komisjoni talitustele uurida võimalusi fiskaal- ja finantshalduse parandamiseks arengumaades, et ebaseaduslikke rahavoogusid piirata. See kriis on näidanud ka seda, et peame ametliku arenguabi kättetoimetamise mehhanisme tugevdama.
Pariisi Deklaratsioonis sisalduv rahvusvahelise abi tõhususe kava ning Accra tegevuskava on praegu tähtsamad kui kunagi varem. Sellistel majanduslikult rasketel aegadel vastutame eelkõige maailma vaeste ees, et tagada meie arenguabi tõhus kättetoimetamine.
Oma 8. aprilli teatises rõhutas komisjon ka uuenduslike rahastamismehhanismide kasulikku panust ametlikku arenguabi täiendava ja vastastikku tugevdava vahendina. Oleme innustanud liikmesriike kasutama kõiki nende vahendeid ja mõjutama mitteametlikku arenguabi ametliku arenguabiga, näiteks tuginedes sellistele jätkuvatele vabatahtlikele solidaarsusmaksudele nagu seda on lennupiletite maksustamine terviseprogrammide finantseerimiseks. Sel teemal hakkavad toimuma kõrgetasemelised arutelud, sealhulgas ka Prantsusmaa poolt 2010. aastal korraldataval suurel konverentsil, kus osaleb ka komisjon.
Enrique Guerrero Salom
Austatud juhataja, volinik, see juhtus täna täpselt aasta tagasi, kui olime tunnistajaiks finantsasutuse Lehman Brothers kokkuvarisemisele. Pärast seda seisime ekspertide arvamuse kohaselt finantskatastroofi äärel ning järjekordse suure majanduslanguse künnisel.
Finantskriis tugevnes ja laienes tegelikku majandusse ning me oleme üle elanud perioodi, mille vältel meil valitses negatiivne majanduskasv ja tööhõive langus.
Arenenud maad hakkavad nüüd kriisist siiski välja tulema. Seda on teinud näiteks Prantsusmaa ja Saksamaa ning komisjon esitas täna oma majandusprognoosid, mis näitavad, et Euroopa Liit tuleb majanduslangusest välja aasta teisel poolel.
Vähem arenenud riigid on siiski kriisi keskpaigas ja jätkavad seal olemist veel pikka aega. Nemad küll kriisi ei põhjustanud, kuid kannatavad selle tagajärgede all rohkem kui keegi muu. Nad kannatavad tagajärgede all, milleks on väiksem majanduskasv, kiiremini kasvav tööpuudus, vähem otseseid investeeringuid, vähem välislaene, vähem immigrantide poolt kodumaale saadetud raha, vähem ametlikku arenguabi ning muidugi rohkem kaubanduspiiranguid.
Meie oleme läbi elanud perioodi, mille jooksul meie stabiilsus on kahanenud ja meie mõnus olukord mõneks ajaks halvenenud, aga neid ähvardab oht, et nad kaotavad kümme aastat võitluses vaesuse vastu ning kümme aastat tähendab seda, et kaotsi on läinud terve põlvkond.
Saame nende jaoks mitmes mõttes väga palju ära teha ja ma tahaksin eriti rõhutada vastu astumist protektsionismile. Eelmisel nädalal esitas komisjon oma neljanda raporti kaubanduse piiramise meetmete kohta, mis näitab, et paljud riigid võtavad vastu uusi piiramismeetmeid, ja see on arengumaade jaoks hukatuslik.
Samuti ei täida paljud arenenud riigid oma kohustusi ametliku arenguabi andmise osas just praegu, mil vajame värskeid ressursse rohkem kui kunagi varem, et vastu astuda kriisi tõsidusele.
Sellepärast teen ettepaneku, et tugevdaksime selle arenguabi koordineerimist laiemate lepingutega doonorriikide, finantsasutuste ja partnerite vahel ning haldaksime seda tõhusamalt ja läbipaistvamalt, nii et see ei toodaks kulusid ega oleks bürokraatlikuks koormaks.
Ma käin komisjonile ja volinikule tungivalt peale, et nad meile esitatud tegevuskava ellu viiksid, ja olen kindel, et volinik Almunia on sellega nõus.
Louis Michel
Austatud juhataja, härra De Gucht, proua Joly, ma olen muidugi täiesti teadlik sellest, et sedalaadi aruteludes kuuleme vältimatult rida kõnesid, mis kõik ütlevad sama asja. See mind siiski ei häiri. Usun, et on oluline üha uuesti üle korrata, et Euroopa Parlamendi kohus on saavutada tugev konsensus, ja veel enamgi - seda tuleb teha koostöös komisjoniga. Seda sellepärast, et kuigi on kinnitatud, et arengumaid finantskriis vaevalt küll mõjutab, on kõik eksperdid praegu ühel meelel, et otse vastupidi, kriisi mõju saab olema laastav enamikule arengumaadest.
Kõik vaeste riikide sotsiaalsektorid seisavad varsti eriti ühiskondlike vajaduste järsu tõusu ees, samuti tõuseb vajadus teenuste järele ning toimub märkimisväärne tagasilangus majanduskasvus. Peale selle hindan sellest vaatevinklist väga teie vihjet, volinik, et on tähtis vastata neile vajadustele märksa paindlikumalt, ning ma arvan, et teate, kuidas see oleks võimalik - nähtavasti piisava järelevalve kontekstis - ma olen alati olnud riigiabi ja otsese abi suur pooldaja, kas siis otsese või valdkondliku, aga eelarvetoetuse pooldaja igatahes. Ma usun, et siin on sihtannetuse mõju ja veel midagi seoses respektiga, millel on palju suurem mõju, ning see annab liikmesriikidele võimu.
Kõigele sellele vaatamata märkan ma, et G20 ei ole tegelenud rahvusvaheliste finantsasutuste reformimisega - pean silmas Rahvusvahelist Valuutafondi ja Maailmapanka - et vaeste lõunamaade huvisid rohkem arvesse võtta.
Nagu proua Joly ütles, läks 80% äsjastest Valuutafondi laenudest Euroopa riikidele ja ainult 1,6% nendest uutest laenudest anti näiteks Aafrika riikidele. Arengumaadele G20 paketis lubatud rahalistest vahenditest ei piisa - ka see on teada - ja need pole piisavalt koondatud kõige nõrgematele riikidele. Veel halvem, need vahendid ei jõua piisavalt kiiresti kohale.
Tõeline väljakutse, nagu olete nähtavasti juba mõistnud, volinik, on sundida liikmesriike austama oma 2005. aastal võetud kohustusi. Miski ei õigusta riikliku arenguabi vähendamist. Aga nagu juba ütlesin, on mitu Euroopa riiki siiski teatanud drastilistest vähendamistest. Pean silmas Iirimaad (-10%), Itaaliat (-50%) ja Lätit (-100%). Selline suhtumine on ilmselgelt täiesti lubamatu. Lisaks on see vastutustundetu.
Tahaksin kuulda teie seisukohta terves reas küsimustes. Olen kuulnud teie positiivsest reageeringust seoses haavatavate riikide fondiga, mille loomise kohta Maailmapank on ettepaneku teinud. Te olete ka maksuparadiisidega võitlemise poolt. Lõunamaad kaotavad igal aastal 1000 miljardit dollarit, mis ebaseaduslikult põhja üle kantakse, ja sellest 350 miljardit liigub maksuparadiiside kaudu.
Rahvusvahelise halduse küsimust on juba arutatud.
Veel üks küsimus, mis minu arvates tuleks esile tuua, on muidugi kaubandusega seonduv abi. Olen majanduskoostöölepingute tuline toetaja - vastupidiselt mõnele teisele, keda tean - muidugi tingimusel, et võetaks arvesse konkreetset olukorda ja rakendataks üleminekuperioodi ning eelkõige tingimusel, et liikmesriigid täidavad oma kohustust anda see kurikuulus 1 miljardi euro suurune summa aastas kaubanduse toetamiseks. Minu arvates on see silmnähtavalt oluline, nagu teisedki on öelnud.
See, mida täna vajatakse, on hukkamõist kahetistele sõnumitele teatavatest liikmesriikidest, kes kõnelevad tuliseid lauseid arengumaadest ja annavad tohutuid lubadusi, ent ise on samal ajal oma riiklikku arenguabi küüniliselt vähendanud.
Gabriele Zimmer
Austatud juhataja, proua Joly poolt arengukomisjoni nimel esitatud küsimus tõstatab probleemi, mida meie kui poliitikakujundajad püüame tegelikult siin sellel arutelul saavutada.
Viimaste G8 ja G20 tippkohtumiste lubadused on viimaks jäänud ainult paberile. Need on lubaduste hulgas, mida ikka ja jälle antakse, kuid mis ei jõua iialgi asjakohase konkreetse abini. Selles osas ei saa ma tõesti aru, miks me ei aruta Euroopa Parlamendi resolutsiooni enne Pittsburghi, et saaks avaldada asjakohast poliitilist survet. Voliniku täpsete analüüside ja Louis Micheli tähelepanekute valguses paistab mulle siiski selge olevat, et me teame, millega siin tegemist on. Siiski pole me positsioonil, et avaldada poliitilist survet, millega sundida liikmesriike lõpuks loobuma nende poliitikast, et "oma särk on kõige ligem”. Pidades silmas Pittsburghi võiks see minu arvates tunduda suure ohuna. Kui meil ei õnnestu survet avaldada ja selgeks teha, et vajame uusi institutsioone konkreetselt selleks, et maailma kõige vaesemaid riike toetada, siis istume ka pärast Pittsburghi endiselt siin ja räägime, et lõppkokkuvõttes pole midagi muutunud.
See on ka mu palve teile, volinik. Ma palun teil kohe praegu siin parlamendis taas konkreetselt kommenteerida tulemusi ja öelda meile, mida tegelikult nõuda saab ja milliste liikmesriikide toetusel ning kui suuri edusamme me oleme siin tegelikult teinud.
See, mida me vajame, on kiire ja tõhus tegutsemine, sest inimesed surevad otse meie silme all ning see toimub olukorra tagajärjel, mida me ise oleme aidanud tekitada! Sellepärast palun, et me sellega ühiselt tegeleksime!
Corina Creţu
Austatud juhataja, sissemaksed hädaabifondi, nagu teate, on 4,8 miljardi euro võrra väiksemad summast, mis kavandati humanitaarkriiside reguleerimiseks kõige vaesemates maades. See on ajaloo suurim puudujääk vajaminevate rahaliste vahendite ja doonorvalitsustelt kogutud vahendite vahel ning neid numbreid nähes ei saa me midagi parata, et mõtleme tohututele rahasummadele, mis kulutati pankade hädast päästmiseks.
Iga valitsus vastutab ise oma riigi probleemide lahendamise eest, kuid samas on ebaaus ja ebaväärikas mööda vaadata faktist, et arengumaad on majanduskriisist tabatud kõige rängemalt, kuigi need maad on selle kriisi eest kõige vähem vastutavad.
Maailm meie ümber õpetab, et me ei loodaks humanitaarabi palvetest liiga palju, eriti mitte majanduslanguse ajal. Tahaksin seetõttu juhtida teie tähelepanu ohule jätta arengumaad tähelepanuta ning kiirendada vaesuse kasvu ja bumerangiefekti tekkimist suurenenud sisepingete, veriste kokkupõrgete, inimlike tragöödiate ja massilise migratsiooni kujul, mille üle arenenud riigid jälle arutlevad. Seda olukorda arvestades usun ma, et meie kohustuste täitmiseks on tarvis teha ühiseid jõupingutusi. See nõuab rahvusvahelise abi hoogustamist ja vajadust tõhusama arenguabi järele.
Ma usun ka, et mõnede kasusaajate puhul peaksime keskenduma sellele, et vähendada nende sõltuvust humanitaarabist. Tahaksin veel volinikult küsida - võttes arvesse, mida eelmine volinik Michel on varem öelnud vajaduse kohta suurendada Maailmapanga ja IMFi kaasatust - kas ta kavatseb teha ettepaneku eelolevaks Istanbuli tippkohtumiseks.
Ma ei taha lõpetada seda sõnavõttu, ilma et oleksin tunnustust avaldanud teie volinikuaja algusele. Pean silmas USA-Lõuna-Aafrika tippkohtumist, teie külaskäiku Zimbabwesse sel nädalal ning hädaabitoetust, mis äsja anti 100 000 üleujutuse ohvrile Lääne-Aafrikas. Samas tahan rõhutada, et loodusõnnetuste all kannatab mitte ainult Burkina Faso, vaid rahvusvahelist abi vajab ka Niger. Inimelusid ähvardavad mitte ainult üleujutused, vaid ka salakaval ja püsiv põuaoht. Hindan samuti seda, et eraldasite eelmisel nädalal 53 miljonit eurot võitluseks põuaga Sahara-tagustes riikides. Need on julgustavad märgid, mis loodetavasti mõjutavad läbirääkimisi G20 tippkohtumisel Pittsburghis ja Kopenhaageni konverentsil, sest need kohtumised on kriitilise tähtsusega praegusel ajal, mil aastatuhande arengueesmärke ähvardab tõsine nurjumisoht.
Zuzana Roithová
(CS) Volinik, ka mina tahaksin öelda, kui pettunud ma olen, et G20 lubadusi seoses kõige vaesemate riikide abistamisega majanduskriisi ajal ei mõeldud ilmselt tõsiselt. Tegelikkus on see, et IMFi abi on siiani olnud tühine. Tahaksin üles kutsuda ka otsustusmenetluse reformimisele nii, et kõige vaesematel riikidel oleks otsuste langetamisel rohkem sõnaõigust, eriti Bretton Woodsi süsteemi raames. Samal ajal tahaksin teilt küsida, volinik, kas AKV riikides on olnud võimalik säilitada eelkõige tervisekaitset ja haridust vähemalt kriisieelsel tasemel? Küsin peamiselt seetõttu, et rahaline abi paljudele riikidele, sealhulgas Euroopa riikidele, on drastiliselt vähenenud. Lõpetuseks soovin teile, volinik, edu teie uues ametis.
Anna Záborská
(SK) Volinik, küsimus, mida arutame, on väga tähtis ja päevakajaline mitte ainult sellepärast, et EL vajab selget ideed praeguse hetke arengupoliitika kohta, vaid ka sellepärast, et meil on tarvis see oma kaaskodanikele selgelt ja arusaadavalt ära seletada. Rohkem kui kunagi varem võib arenguabi suurus nüüd hakata mõjutama ebaseaduslikku immigratsiooni, avalikku korda, epideemiaid ning - nagu IMF on rõhutanud - ka erasektori võlgade suurenemist arengumaades.
Tahaksin rõhutada, et finantse peavad korrapäraselt kontrollima nii doonorid kui ka rahaliste vahendite saajad. Me elame igaüks oma riigis ja kuuleme kriitikat ELi arengupoliitika kohta. Konsensus Euroopa Parlamendis, millest härra Michel rääkis, pole ELi riikides alati nii silmnähtav. Üksnes arenguabi tõhususe ja läbipaistvuse kaudu saame inimesi venda, et see abi on põhjendatud, ning piirata kärpeid.
Sari Essayah
(FI) Austatud juhataja, on äärmiselt tähtis, et Euroopa praeguses staadiumis näitaks moraalset juhtimisvõimet, ja liikmesriikidel tuleb kinni pidada kõigist kohustustest ning ka aastatuhande arengueesmärkidest. Muidugi kannatame ka meie praegusel majanduslanguse ajal suhtelist vaesust, kuid tuleb meeles pidada, et arengumaades kannatatakse absoluutset vaesust ning inimesed surevad nälga ja haigustesse. Üle kümne liikmesriigi Euroopa Liidus on siiski teatanud, et kärbivad arengukoostöö osamakse või aeglustavad nende suurendamise tempot. Muidugi tuleb meeles pidada, et sama oluline kui suurendada osamakse on hoolitseda nende tõhusa kasutamise eest paremini kui praegu. Selle abi koordineerimiseks on juba olemas mitmesuguseid töövahendeid, nagu näiteks ODA arvutiprogramm, mida on väga edukalt katsetatud Mosambiigis, ja loodangi, et panustatakse eelkõige sedalaadi koordineerimisse. Sel kombel on meil väga kerge oma edu suurendada niisuguses olukorras, kus abi määrad on vähenemas.
Karel De Gucht
komisjoni liige. - Austatud juhataja, jah, kriis on kõige valusamini tabanud kõige vaesemaid riike ja tegelikult ei saa me selles suhtes suurt midagi ette võtta. Saame rääkida vaid heastamisvahenditest, mille abil neid järje peale tagasi aidata, ning nähtavasti võtab see rohkem aega kui arenenud maailmas, sest nendes riikides on uue majanduskasvu tootmise mehhanismid hoopis vähem arenenud.
Üks märkustest, mille tegid mitu parlamendiliiget, puudutab tõsiasja, et paljud liikmesriigid taganevad tegelikult praegu oma ametliku arenguabi (ODA) kohustustest. ELi liikmesriigid kiitsid 2005. aastal heaks individuaalsed abiandmise miinimumeesmärgid EL-15 jaoks 0,51% ja EL-12 jaoks 0,17%, mille uued liikmesriigid pidid saavutama 2010. aastaks, ning vastavalt 0,7% ja 0,33% 2015. aastaks.
Riigid, kes olid juba saavutanud nendest eesmärkidest kõrgema abiandmise taseme, lubasid seda hoida. Nende kinnituste ning mõnede liikmesriikide kõrgemate riiklike lubaduste alusel peaks EL üheskoos saavutama 0,56% ODA 2010. aastaks.
Ma arvan, et kriis ei tohiks saada ettekäändeks doonoriabi lubaduste lahjendamisel ning hakkan nõudma, et nii ELi liikmesriigid kui ka ülejäänud doonorid jääksid oma kohustuste juurde anda lubatud abisummad.
Aastal 2008 on ELi ODA suurenenud umbes 4 miljardi euro võrra 0,40%-ni ODAst ning eeldatakse, et ELi kollektiivne ODA jätkab suurenemist.
Liikmesriikidest saadud teabe põhjal ennustame ELi kollektiivse ODA tõusu 53,4 miljardi euroni 2009. aastal, mis on 0,44%, ning 58,7 miljardi euroni 2010. aastal, mis on 0,48%.
See tähendab ühtlasi ka seda, et liikmesriikide täiendava pingutuseta nende individuaalsete eesmärkide täitmiseks me kollektiivseid eesmärke 2010. aastaks ei saavuta. ELi ODA prognoositud jätkuv tõusutendents põhineb nendel liikmesriikidel, kes püüavad oma kohustusi täita, kuid pingutama peavad kõik ning ma jätkan selle nõudmist vastavatelt liikmesriikidelt. See on nende vastutus. See on kohustus, mille nad on võtnud, ning kriis ei tohiks olla vabandus oma kohustuste lahjendamiseks. Ütleksin isegi, et vastupidi.
Mitu liikmesriiki on tungivalt nõudnud ka rahvusvaheliste finantsasutuste reformimist. See on eesmärk, mida võin täielikult toetada. G20 on kehtestanud Bretton Woodsi institutsioonide haldusreformiks täpse ajakava, soovitades neil kiiremini rakendada nende enda kavasid reformiks, mis eelneb Londoni tippkohtumisele. Osa väljunditest oodatakse juba järgmise aasta aprilliks ning ma olen kindel, et lahendamata küsimustele leitakse lahendused.
Võttes arvesse praegust olukorda G20 loodud IMFi reformis, rõhutab komisjon Maailmapanga reformimise teise etapi edenemise tähtsust, väljavaatega viia see lõpule 2010. aasta kevadeks.
Londoni 2. aprilli 2009. aasta tippkohtumine läheb G20 ajalukku kohtumisena, mil arenguküsimusi käsitleti iseseisva teemana ja arengumaade esindajate juuresolekul. Järgmise G20 korraldamisel on nendel viimastel kuudel intensiivselt tegutsenud asutused, kellele see ülesandeks tehti.
Augustis kiitis IMFi juhatajate nõukogu heaks Valuutafondi arvestusühikute 250 miljardi dollari suuruse üldise eraldise, millest 18 miljardit dollarit läheb madala sissetulekuga riikidele, ning Pittsburghis palutakse Rahvusvahelisel Valuutafondil eraldada madala sissetulekuga riikidele veel muidki vahendeid. Nii et minu arvates on see positiivne areng.
Mu eelkäija Louis Michel on tungivalt nõudnud ka paindlikkust, kinnitades, et eelarvetoetuse mehhanism on kõige paindlikum, mis meil praegu on, ja nähtavasti on see tõsi, kuid muidugi tähendab see ka seda, et peame olema arengumaade täiendavaks vastandiks ning asuma positsioonil, millel meil oleks nendega poliitiline dialoog ja ka järelevalvemehhanismid, nii et see eeldab nende poolt minimaalset koostööd, aga kui see on kord paika pandud, siis arvan ka, et just valdkondlik eelarvetoetus on väga asjakohane menetlus.
Ma ei saa päris hästi aru, miks seda resolutsiooni, mille arengukomisjon esitas ja milles viidatakse G20 kohtumisele Pittsburghis, ei hääletata enne G20 kohtumist. Ma ei mõista seda. Sellele on arvatavasti mingi tehniline põhjendus, kuid ma arvan, et see annab siit värskelt valitud parlamendist vale signaali, kui hakkame sellist resolutsiooni arutama pärast G20 kohtumist Pittsburghis, mis peaks toimuma, kui ma õigesti mäletan, 22.-24. septembril, enne meie järgmist oktoobrikuist Strasbourgi istungjärku.
See pole küll minu asi, kuid pean siiski ütlema koos parlamendiliikmetega, kes selle poolt kõnelesid, et taunin väga asjaolu, et me ei suutnud seda resolutsiooni hääletada praegusel osaistungjärgul.
President
Lubage mul lihtsalt mainida, et otsuse hääletamiseks oktoobrikuu esimesel osaistungjärgul tegi presidentide konverents sellepärast, et sellel osaistungjärgul toimub ka G20 kohtumise arutelu. See on mu selgitus teie küsimusele.
Arutelu on lõppenud. Hääletus toimub oktoobri esimesel osaistungjärgul.
