Forhandling om Europas fremtid (forhandling) 
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling om Europas fremtid med deltagelse af den irske premierminister, medlem af Det Europæiske Råd.
Under denne forhandling vil vi - for første gang og undtagelsesvist - have simultantolkning fra irsk til alle de officielle sprog.
(Bifald)
I henhold til dagsordenen afsluttes det først punkt kl. 16.30. Derefter skal Rådet og Kommissionen afgive deres redegørelser om topmødet mellem Rusland og EU. Talerne skal overholde denne tidsplan.
Jeg vil gerne indledningsvis byde den irske premierminister velkommen på Parlamentets vegne.
Hr. taoiseach!
Om nogle få uger, i det nye år, indfører Parlamentet irsk som det 21. officielle sprog. I dette flersprogede Parlament vil vi gøre vores yderste for at respektere de forpligtelser, som vi har indgået i traktaterne om indførelse af alle sprog i Parlamentet.
Vores besøgende i dag - den irske taoiseach - har deltaget i Det Europæiske Råd i mange år. Han er en af Det Europæiske Råds ældste medlemmer, idet han har været medlem siden 1997 (i næsten 10 år).
Han indtrådte som leder af den irske regering få dage efter Det Europæiske Råds møde i Amsterdam, hvor det første alvorlige forsøg på at reformere de europæiske institutioner mislykkedes.
Han gennemlevede herefter Nice-maratonen, der resulterede i en traktat, der var utilfredsstillende fra et institutionelt synspunkt.
Denne Nice-traktat blev forkastet af den irske befolkning ved en folkeafstemning i 2001. Den irske premierminister tog imidlertid udfordringen op og gennemførte en intensiv folkeoplysningskampagne, hvilket resulterede i, at Irland stemte for Nice-traktaten ved den anden folkeafstemning 18 måneder senere i 2002. Parlamentet var henrykt og takkede ham med stor begejstring.
Derefter varetog han Det Europæiske Råds formandskab under regeringskonferencen om forfatningstraktaten i juni 2004. De af os, der deltog i konventet, husker hans pilgrimsfærd til forskellige europæiske hovedstæder med henblik på at skabe et afbalanceret kompromis, hvilket lykkedes ham til sidst.
De har derfor været et privilegeret vidne til vores institutionelle søgen. Det er derfor et privilegium at modtage Dem her i dag og høre Deres mening om, hvordan EU kommer ud af det nuværende dødvande.
Der er desuden blevet skabt en intensiv debat i den irske befolkning. Denne debat har givet anledning til oprettelsen af et permanent forum for fem år siden, og det er i hvert fald et af de tiltag, der er kommet ud af det negative resultat af folkeafstemningerne i visse lande. Vi har genoptaget debatten om Europa, fremmet debatten i civilsamfundet, og Irland er sandsynligvis det land, der har gjort dette på den mest strukturerede og permanente måde.
Som De ved, fik vi besøg af den belgiske premierminister i maj, og det er den anden gæst, der har besøgt os på denne nyskabende måde, da Parlamentet generelt kun modtager de stats- og regeringschefer, der varetager formandskabet for Det Europæiske Råd.
Vores modtagelse af Dem i dag er nyskabende. De vil have den tid, De har brug for, til at redegøre for Deres synspunkter, og derefter vil formændene for de politiske grupper komme med deres indlæg. De kan evt. besvare disse, og derefter gives ordet til de øvrige medlemmer.
Mange tak for Deres besøg. De har ordet.
(Bifald)
Bertie Ahern
Irlands premierminister. - (EN) Hr. formand! Det er en stor ære at være her igen. Jeg glæder mig meget over denne invitation i dag til at udveksle synspunkter om Europas fremtid med alle medlemmerne af Europa-Parlamentet. Jeg har været parlamentsmedlem i mere end halvdelen af mit liv, og jeg glæder mig over endnu en gang at få lejlighed til at tale til det eneste direkte valgte flersprogede lovgivningsorgan i verden.
Siden min sidste tale i Europa-Parlamentet i 2004 har Europa-Parlamentet i stadig større grad medvirket konstruktivt til at fremme de europæiske borgeres interesser. Vi har brug for Deres visioner, da der ligger vanskelige udfordringer forude. Jeg ønsker Dem held og lykke, hr. formand, i Deres resterende embedsperiode. Jeg ønsker også Deres efterfølger held og lykke. Fortsat held og lykke og tillykke med alle de resultater, som De har skabt.
Vi ser især frem til Deres besøg i Dublin i de kommende dage inden for rammerne af Forum for Europa, som vi har lagt mange kræfter i. Jeg takker for Deres venlige bemærkninger om Forum for Europa. Der er ikke tale om et regeringsorgan, idet det repræsenterer alle organisationer i landet, og det er en enorm succes. Det er en meget stor ære for os, at De deltager i dette forum som en af talerne.
Vores største udfordring på europæisk såvel som på nationalt plan er sandsynligvis stadig at forklare borgerne, hvad EU går ud på. Jeg ser derfor med glæde frem til denne drøftelse og til drøftelserne med Dem i de kommende dage. De vil besøge et land, der har draget enorm fordel af EU-medlemskabet. Der er nogle nøgletal, der springer i øjnene. Da vi blev medlem af EU i 1973, udgjorde vores nationale velstand kun 60 % af det europæiske gennemsnit på dette tidspunkt. Selv efter tiltrædelsen var vi plaget af udvandring, arbejdsløshed, høj inflation og en stadig stigende gæld. Disse trøstesløse vilkår er blevet fuldstændig ændret i de senere år.
EU har haft afgørende indflydelse på hele denne udvikling. EU var en uvurderlig hjælp for os i denne kritiske periode i vores nationale udvikling. Sætningen "Europas fremtid" er som så mange andre sætninger blevet en del af vores jargon. Lad os et kort øjeblik huske på, hvad ordene "Europas fremtid" egentlig betyder for os selv og for den øvrige verden.
For vores egne borgere i Europa her forud for halvtredsårsdagen for underskrivelsen af Rom-traktaten betyder de en konsolidering og udvikling af vores ekstraordinære union - en union, der er blevet så stor en succes, at mange nu tager dens succes for givet. I en verden præget af stor usikkerhed, undertrykkelse, afsavn og vold er Unionen fundamentet for velstand, stabilitet og rodfæstet demokrati.
Selve essensen i EU - denne magtfulde blanding af pragmatisme, tålmodig og visioner - blev fanget af Robert Schuman, da han udtalte følgende: "Europa kan ikke dannes på én gang, og heller ikke i en samlet opbygning: Det kan dannes gennem konkrete resultater - der først skaber en faktisk solidaritet".
Vores union er ikke, og må aldrig blive, indadskuende. Den 1. januar vil Unionen omfatte 27 medlemsstater efter Bulgariens og Rumæniens tiltrædelse, der hilses velkommen. Vi vil fortsat være åbne for en yderligere udvidelse i overensstemmelse med vores forpligtelser, vores ansvar og vores principper.
Vi har også et stadig større ansvar i forhold til det bredere internationale samfund. Det er virkelig et paradoks, at på et tidspunkt, hvor der internt synes at være usikkerhed om Unionens fremtidige kurs, er vores eksterne rolle vigtigere og klarere end nogensinde. Den øvrige verden forventer i stigende grad, at EU påtager sig en ledende rolle og støtter og fremmer vores værdier.
Europas grundlæggere ville have været stolte over Europas udvikling - hvad vi står for, og hvad vi bidrager med til verden. De ville dog have insisteret på, at vi ikke måler vores resultater ud fra tidligere standarder, men snarere ud fra vores målsætninger.
Europa står også i dag over for en lang række udfordringer, herunder globalisering, teknologisk udvikling, migration, energiforsyningssikkerhed og terrorisme, Disse udfordringer er ikke blevet udtænkt i Bruxelles eller Strasbourg. De er kommet på Unionens dagsorden, fordi de er meget reelle og af direkte relevans for alle vores borgere. Disse udfordringer skal ikke blot imødegås, men også tackles på en måde, der beroliger vores borgere, og hvor der tages højde for deres bekymringer og forventninger.
Unionen følger i denne forbindelse med rette to generelle, parallelle strategier. Parlamentets rolle vil være af afgørende betydning for begge strategier. På den ene side overvejer vi fortsat spørgsmålet om forfatningstraktaten, og den skal drøftes på ny i juni på grundlag af kansler Merkels rapport. På den anden side forsøger vi at finde praktiske løsninger på borgernes bekymringer med udgangspunkt i de eksisterende traktater. Begge disse strategier er afgørende. Vi kan ikke sætte praktiske fremskridt i bero, og vi kan heller ikke ignorere behovet for at skabe et sammenhængende og strømlinet grundlag for håndtering af det nye århundredes udfordringer.
Forfatningstraktaten er udformet med henblik på at skabe et tiltrængt grundlag for praktiske fremskridt, og de praktiske fremskridt, vi tilstræber, vil fortsætte og bidrage til at skabe et godt grundlag for enighed om presserende forfatningsmæssige spørgsmål. Jeg vil gerne tale om disse to indbyrdes forbundne spørgsmål.
Ingen kan med sikkerhed forudsige, hvad der vil ske med forfatningstraktaten. Der er naturligvis ikke nogen nem løsning. Jeg vil imidlertid gerne ganske kort dele mine overvejelser med Dem, og jeg glæder mig meget til at høre Deres mening under debatten i eftermiddag.
Et godt udgangspunkt for at vurdere, hvad vi kan vente os, er ofte kort at overveje, hvorfor og hvordan vi er nået dertil, hvor vi står i dag. Historien er vigtig, fordi den kan hjælpe os med at træffe kloge valg med hensyn til fremtiden. Da det irske formandskab havde det privilegium at afslutte regeringskonferencen har jeg særlig kendskab til de processer, der gjorde det muligt at nå til enighed. Jeg vil gerne indledningsvis minde om tre grundlæggende kendsgerninger om den situation, vi står i nu.
For det første er det vigtigt at holde sig for øje, at vi blev enige om forfatningstraktaten, fordi den var nødvendig. Behovet for materielle bestemmelser er steget snarere end faldet. Vi har brug for traktatens mere sammenhængende udenrigspolitik med henblik på at opfylde vores stadig større internationale ansvar. Vi har brug for traktatens behændige, afbalancerede og effektive bestemmelser om retlige og indre anliggender med henblik på at styrke vores kamp mod kriminalitet. Vi har brug for traktatens mere åbne, omfattende, demokratiske og effektive procedurer, herunder den betydelige styrkelse af Europa-Parlamentets rolle, der ligger i traktaten. Vi har brug for traktatens principper og værdier.
Ud over forfatningstraktatens specifikke elementer har vi desuden brug for den, da den langsigtede stabilitet, velstand og sammenhæng i Europa er af afgørende betydning for vores befolkning såvel som for befolkningen i tredjelande.
For det andet var processen forud for aftalen om forfatningstraktaten lang, kompliceret og vanskelig. Konventets åbenhed og resultater var enestående. Europa-Parlamentet havde stor indflydelse i konventet, der også drog stor fordel af de nationale parlamenters direkte involvering. Den efterfølgende regeringskonference omfattede bilaterale og kollektive forhandlinger, hvor der blev taget nøje hensyn til de enkelte medlemsstaters såvel som til Kommissionens og Parlamentets synspunkter. Den proces, der banede vej for enighed, var omfattende og rummelig. Jeg besøgte alle hovedstæder, og som formanden var så venlig at gøre opmærksom på, blev alle parter hørt, og alle havde indflydelse på det endelige resultat.
For det tredje var deltagerne i sidste ende i stand til at acceptere forhandlingsresultatet, da de så, at der var tale om en afbalanceret samlet pakke. Navnlig de institutionelle bestemmelser var tæt forbundne og udgjorde en helhed.
Det er meget vanskeligt at komme videre med forfatningstraktaten, men enhver analyse af Europas behov, af hvordan vi nåede frem til, hvor vi står i dag, og af alternativerne overbeviser mig om, at den rigtige og realistiske løsning er at arbejde videre med forfatningstraktatens substans og balance, når tiden er inde. Det er mit indtryk, at Parlamentet generelt har samme holdning.
Vi skal i denne forbindelse sikre, at der er et rummeligt grundlag for udvikling, hvor der tages hensyn til de bekymringer og synspunkter, der er udtrykt fra mange sider, herunder den berettigede bekymring, der er udtrykt af borgerne i mange medlemsstater.
Kansler Merkel vil arbejde tæt sammen med de enkelte medlemsstater og med institutionerne. Jeg er ikke i tvivl om, at hendes rapport, der skal forelægges Det Europæiske Råd i juni, vil blive udarbejdet på et solidt grundlag og være velgennemtænkt. Jeg vil på nuværende stade imidlertid gerne fremlægge fire overvejelser.
For det første skal vi fortsætte vores bestræbelser på at ændre vilkårene for en fornyet overvejelse af forfatningstraktaten. Dette betyder, at vi fortsat skal tage hånd om borgernes bekymringer over forskellige spørgsmål fra arbejdsløshed til mobiltelefonafgifter, fra udvidelsen til bekæmpelse af kriminalitet. Det er det, som parlamentsmedlemmerne, de direkte valgte repræsentanter for befolkningen i Europa, gør så effektivt hver eneste uge.
For det andet er halvtredsårsdagen for underskrivelsen af Rom-traktaten i marts næste år en vigtig lejlighed til at gøre vores borgere opmærksom på Unionens resultater og potentiale. En kortfattet, fælles og sigende erklæring fra Rådet, Kommissionen og Parlamentet kunne i denne forbindelse medvirke positivt til at skabe nye forudsætninger for en bredere institutionel debat og måske også til at tage hånd om nogle af de specifikke bekymringer, der er blevet givet udtryk for i de nationale debatter om forfatningstraktaten.
For det tredje kunne man tilføre nye elementer med henblik på at løse opståede problemer, som vi har set ved tidligere lejligheder, hvor europæiske traktater er stødt på vanskeligheder på nationalt plan. Disse nye elementer kunne berige snarere end underminere traktatens substans og balance.
For det fjerde kunne vi også ændre forfatningstraktatens udformning, længde og i et vist omfang karakter, væsentligt, uden at ændre dens grundlæggende substans og balance. Det kunne f.eks. understreges mere tydeligt, at den pågældende traktat på mange måder dybest set blot ændrer snarere end erstatter de eksisterende traktater.
Den irske regering er fortsat fast besluttet og opsat på at afholde en folkeafstemning om forfatningstraktatens substans, så snart situationen er blevet fuldstændig afklaret. Traktaten er fortsat vigtig for Europa, for vores borgere og for de mennesker, der ønsker de samme værdier som os.
Som jeg påpegede indledningsvis, er det afgørende, at Europa også følger den anden strategi, som vi har fastlagt, nemlig at opfylde vores borgeres prioriteter så godt vi nu kan på grundlag af de eksisterende traktater. Jeg mener, at det generelt er vigtigt at holde fast i disse to strategiers særlige karakter. Vi bør være forsigtige med at gennemføre udvalgte elementer, der indgår i forfatningstraktatens balance.
Lad os ikke være alt for pessimistiske med hensyn til de praktiske fremskridt, vi har gjort indtil nu. Den europæiske økonomi er blevet styrket. Der er kommet flere mennesker i arbejde. En udvidelse af historiske dimensioner, der for ikke så længe siden syntes utænkelig, er blevet rodfæstet og har i høj grad beriget Unionen.
Formålet i dag er imidlertid ikke at rose os selv, hverken på europæisk eller på nationalt plan. En succesfuld fodboldklub sidder ikke og beundrer pokalerne - de tænker på de kommende kampe.
Man behøver blot at kaste et blik på dagsordenen for Parlamentets sessioner for at forstå omfanget og dybden af de udfordringer, vi står over for. Af hensyn til tiden vil jeg nu tage fat på, hvad der synes at være de strategiske grundlæggende mål. Jeg vil gerne kort nævne fem af disse mål.
For det første er der den konkurrencemæssige målsætning. Denne har mange vigtige europæiske dimensioner såsom bedre regulering, en stærk og passende konkurrencepolitik, forskning og udvikling, fjernelse af hindringer på det indre marked og måske navnlig innovation, et område, hvor det foreslåede europæiske teknologiinstitut kan yde et vigtigt bidrag. Vores målsætning bør være at tiltrække investorer til Europa. Jeg har gentagne gange understreget over for mine kolleger i Det Europæiske Råd og over for Kommissionen, at Europa i stigende grad udsættes for konkurrence, ikke internt, men fra andre dele af verden, især Asien. Udviklingen og gennemførelsen af politikker på europæisk plan skal prioriteres og tilpasses denne konkurrence.
Vores anden strategiske målsætning bør være at sikre, at denne konkurrencedygtighed ikke opnås på bekostning af den europæiske sociale model, og at konkurrencedygtighed og social integration er fælles og ikke konkurrerende målsætninger. Dette er det grundlæggende princip for vores nationale sociale partnerskabssystemer. Gennem en omfattende og intensiv social dialog har vi igennem 18 år i træk skabt økonomisk vækst, forbedrede levestandarder og større social integration. Vores europæiske tilgang, og evt. lovgivningen, bør afspejle princippet om, at økonomiske og sociale politikker kan og bør være gensidigt forstærkende. Vi skal først og fremmest sikre, at solidaritet og lige muligheder er centrale aspekter i Unionen og en drivkraft for Europas fremtid. Europas troværdighed afhænger i dag af, om vi kan udvikle politikker, der skaber solidaritet i EU og sikrer lige muligheder for alle borgere.
Jeg er også overbevist om, at vi bliver nødt til at styrke den sociale dialog på europæisk plan. Vi skal inddrage arbejdsmarkedets parter på såvel europæisk som nationalt plan, navnlig fagforeningerne, i en reel debat om reformen af den europæiske sociale model og om modernisering af arbejdsmarkederne.
Vores tredje strategiske mål er at tackle globaliseringens negative sider, herunder grænseoverskridende kriminalitet, menneskehandel, ulovlig indvandring og ulovlig narkotikahandel, der ødelægger mange menneskers liv. Vi ved, at forurening kan udløse katastrofale klimaforandringer. Medlemsstaterne er naturligvis i høj grad ansvarlig for mange af disse områder, men så længe klimaet og de kriminelle ikke standser ved landegrænserne, er vi nødt til at arbejde sammen for at sikre, at der træffes passende foranstaltninger på europæisk plan.
For det fjerde skal Europa udøve alle sine eksterne kompetencer. Jeg vil ikke dvæle ved dette punkt, da jeg allerede indledningsvis har understreget den stadig vigtigere rolle, som Unionen spiller, og som den forventes at spille, på den internationale scene. Det er naturligvis af afgørende betydning, at Europa tilføres tilstrækkelige økonomiske midler, herunder på FUSP-området, således at vi kan opfylde vores stadig større ansvar på Vestbalkan, i forhold til det bredere naboskab og i andre lande.
Den femte og måske største strategiske målsætning er at bringe Europa tættere på borgerne, hvilket De helt sikkert er enig i. Denne målsætning hænger naturligvis sammen med de andre målsætninger. Vi kan kun sende et positivt budskab, hvis vi har et positivt budskab, vi kan sende. Vi bliver imidlertid nødt til at gøre det klart, at Europa er en del af løsningen og ikke af problemet. Vi bliver nødt til at vise, at den europæiske sociale model er et centralt led i en øget konkurrenceevne. Vores borgere skal ikke blot leve trygt, de skal også føle sig trygge. Vi bliver nødt til at handle, men vi bliver også nødt til at forklare, hvad vi gør og kan gøre for at give vores borgere tryghed. Vi bliver nødt til i langt højere grad at gøre borgerne opmærksom på, at vi gennem vores eksterne forbindelser til stadighed og effektivt fremmer deres interesser, deres prioriteter og deres værdier. Jeg er helt enig i, at en stor del af ansvaret for at forklare EU's målsætninger på korrekt og retfærdig vis påhviler de enkelte lande. Det er helt sikkert en prioritet for min regering.
Respekten for forskellighed er af afgørende betydning for at skabe tættere kontakt mellem Unionen og borgerne. Jeg vil gerne takke formanden for meddelelsen om, at det er muligt at benytte irsk i dag for første gang, og at irsk indføres som det 21. officielle sprog fra 1. januar 2007.
Intet illustrerer bedre EU's respekt for medlemsstaternes individuelle karakter end det irske sprogs forbedrede status pr. 1. januar. Irland er meget taknemmelig over, at Parlamentet har støttet indførelsen af de nye bestemmelser.
Jeg vil gerne afslutningsvis sige, at vi ikke bør glemme, at da Europa blev dannet for 50 år siden, var en afgørende målsætning viljen til at skabe varig fred "mellem lande, der længe har været adskilt ved blodige uoverensstemmelser". Unionen har til fulde opfyldt denne målsætning inden for vores grænser. Unionen er også en stadig vigtigere stabilitetsfaktor uden for vores grænser.
Jeg ønsker især at udtrykke min anerkendelse for den afgørende rolle, som EU har spillet i forbindelse med fredsprocessen i Nordirland. Unionen har ikke blot ydet finansiel støtte, men har også været et foregangsbillede. Jeg vil gerne her i dag overbringe det irske folks dybtfølte anerkendelse af Parlamentets værdsatte, konsekvente og fortsatte støtte til fred i Irland.
I anden del af det 21. århundrede vil en ny generation af europæere skulle leve med følgerne af vores beslutninger. Jeg håber, at de, når de ser tilbage på vores generation af europæere, vil være i stand til at konkludere, at vi havde fantasi, mod og intelligens til at konsolidere vores enestående union og til at skabe et solidt, omfattende og fælles grundlag for videreførelse af de opnåede resultater.
Det er en ære at være til stede her i dag. Tak.
(Bifald)
Formanden
Mange tak, hr. taoiseach.
Nu vil formændene tale på vegne af grupperne. Før de overlades ordet, vil jeg gerne understrege, at to af talerne, hr. Schulz og hr. Watson, er blevet valgt som formænd for deres politiske grupper i dag, og jeg vil derfor gerne lykønske dem.
(Bifald)
Hans-Gert Poettering
Hr. formand, hr. premierminister, mine damer og herrer! Det er pragtfuldt, som vi supplerer hinanden, hr. formand. Jeg ville netop også komme med en lykønskning, men jeg vil gerne begynde med Dem. Jeg vil gerne ønske Dem tillykke, for European Voice udnævnte Dem i går til årets medlem af Europa-Parlamentet 2006. Hjerteligt tillykke! Også tillykke til hr. Martin Schulz og Graham Watson med deres genvalg. Som gruppeformand ved jeg naturligvis, at det er noget, gruppeformænd sætter pris på. Jeg hører netop, at også Daniel Cohn-Bendit er blevet genvalgt, og jeg antager derfor, at Monica Frassoni også er blevet det. Hjertelig tillykke også til jer.
(Bifald)
For gruppeformænd er det altid en god oplevelse, når de atter har et mandat til yderligere to et halvt år. Det kan jeg ikke sige om mig selv på nuværende tidspunkt, men så meget desto mere glæder jeg mig over medlemmernes genvalg.
Hr. premierminister, fra Deres tale lød Irlands gode europæiske stemme, og De siger det jo ikke bare, fordi Irland har haft så store fordele af EU, De siger det tværtimod som overbevist europæer, og det har altid været den gode erfaring med Irland. Uanset om det er Deres eller vores partifamilie, der regerer - den sidste premierminister fra vores partifamilie var John Bruton, som nu er vores ambassadør i Washington - så viser det sig, at Irland føler sig dybt forpligtet over for den europæiske integration. Det blev på ny præciseret i Deres tale i dag. Det glæder os, at De er til stede her i dag.
Vi tænker nu over Europas fremtid, og hr. premierminister Ahern nævnte den 25. marts, 50-årsdagen for Rom-traktaten. Jeg tror, at Berlin-erklæringen - en fælles erklæring fra Det Europæiske Råd, Europa-Parlamentet og Kommissionen - er en god anledning til at sige til borgerne i EU, at vi, de europæiske institutioner - selv om vi kan have forskellige opfattelser på visse punkter - er forbundet i en fast vilje til at føre EU ind i en god fremtid. Hvis det bliver opnået i Berlin, så har vi sendt et vigtigt politisk og psykologisk signal til topmødet i slutningen af juni. På dette topmøde skal man så for det første vedtage en metode til at komme videre med forfatningstraktaten, og for det andet skal det besluttes, hvilket mandat vi giver den konference, som skal behandle spørgsmålet. For vores gruppes vedkommende og især for PPE-delen af vores gruppe kan jeg sige, at vi naturligvis insisterer på - og vi beder om Deres støtte, hr. premierminister - at Europa-Parlamentet skal deltage i en sådan konference på en effektiv og stærk måde.
Vi håber, at det fortsætter i slutningen af juni, og at vi under det portugisiske og slovenske formandskab kan beskæftige os med forfatningstraktatens fremtid. For vores gruppes vedkommende, for PPE-delen af gruppen, vil jeg gerne sige meget klart, at vi ønsker ikke, at man skal begynde forfra - udtrykket "nye forhandlinger" er helt forkert - vi ønsker tværtimod, at man bevarer så meget som muligt af substansen i forfatningstraktaten, især hvad reformerne i 1. del og værdiafsnittet i chartret angår. For det første mener vi nemlig, at vi har brug for disse værdier. Uden et værdifundament har EU ingen fremtid.
For det andet skal vi gøre EU klar til at møde de udfordringer, vi står over for, hvad enten de nu vedrører EU's indenrigspolitik eller udenrigspolitik. Vi må styrke EU, gøre det stærkere, vi må gøre det mere demokratisk, effektivt og gennemsigtigt. Det har De tilsluttet Dem, og det takker vi Dem for. Hvis vi går denne vej i fællesskab, vil vi også få succes i fællesskab.
Formanden
Tak for Deres bidrag. Da jeg lykønskede hr. Schulz og hr. Watson, havde jeg ikke fået at vide, at hr. Cohn-Bendit og fru Frassoni også var blevet valgt til gruppeformænd, og jeg vil derfor også gerne lykønske dem.
Martin Schulz
Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg takker for lykønskningerne og ønsker også for min del alle tillykke, uanset hvad de er blevet valgt til i dag. Men nu vil jeg koncentrere mig om premierminister Aherns tale.
Jeg synes, det er godt, at hr. Ahern er kommet på besøg i Europa-Parlamentet. Jeg takker Dem, hr. premierminister, fordi De er kommet. Det er nemlig ikke nogen selvfølge. Det er ikke alle Deres kolleger i Det Europæiske Råd, der har mod til at komme her og bekende sig til Europa. Jeg vil sige helt tydeligt til Dem, at jeg respekterer de regeringsledere, som også offentligt står ved det europæiske projekt, som kommer her og siger, at trods alle de vanskeligheder, vi har, så står vi ved EU.
(Bifald)
Vi har nemlig for mange regeringsledere, som kommer her, som gemmer sig, som hurtigt går i en bue uden om Europa-Parlamentet og måske tager lidt støtte fra nogle EU-fonde med, hvorefter de rejser hjem og siger, at det er EU, der er problemet. Den slags folk er der for mange af. Det, vi har brug for, er mænd og kvinder på de ledende poster i Europa, om det nu er i medlemsstaterne eller i de europæiske institutioner, som står ved dette projekt. Derfor, hr. Ahern, vil jeg allerførst sige tak, fordi De er kommet!
Jeg vil knytte en anden bemærkning til indholdet i Deres tale. Man kan understrege alt det, De sagde, hr. premierminister. De fem prioriteringer, som De opstillede, også overbevisningen om, at Irland principielt står ved forfatningen, at De ønsker at bevare kernen i forfatningen, og at De siger, at vi ikke må fjerne os fra denne kerne, fordi det centrale indhold er grundlaget for Europas fremtid - det er alt sammen fint. Det eneste, der mangler, er ratificeringen. Så tag mod til Dem nu og ratificer forfatningen! Det ville have været prikken over i'et i Deres tale i dag.
Men jeg vil ikke stille for store krav til Dem, for De har jo i det mindste taget det første skridt i den rigtige retning. Og selv om De ratificerede i Irland i dag, ville vi kun være kommet et lille stykke længere. Men alligevel. Så ville 19 af de 27 stater have ratificeret. Og fordi 18 stater allerede har gjort det eller er ved det, kan og må man også konstatere, at flertallet af EU's medlemsstater ønsker indholdet i denne forfatning. Det er et mindretal, der ikke ønsker det. Jeg synes, det må være tilladt at sige, at dette mindretal må bevæge sig. Det går ikke an, at alle diskuterer Europas fremtid, og de, som har sagt nej, mener, at det ikke angår dem. Jo, også Nederlandene og Frankrig må på grundlag af den tekst, som et overvældende flertal af medlemsstaterne har vedtaget, indgå i en fremtidig proces.
Jeg tror, at hvis vi ikke fjerner os for langt fra denne tekst, hvis vi faktisk kan bevare indholdet i det, så sparer vi også kommissionsformanden for at skulle lede med lys og lygte for at finde et ressort til sine kommissærer. Hvis man vil have bevis for, at Nice ikke fungerer, og at vi har hårdt brug for forfatningen, så er det netop det, vi i øjeblikket oplever med kommissærerne fra Bulgarien og Rumænien.
Altså mange tak, hr. Ahern - vi har brug for Dem på vejen mod en fornyet forfatning, og vi takker for Deres opmuntrende tale!
(Bifald)
Graham Watson
for ALDE-Gruppen. - (EN) Hr. formand! Som det fremgår af kommissær Wallströms undersøgelse, der blev forelagt for et af vores udvalg i sidste uge, lider EU lige så meget af en kommunikationskrise som af en forfatningskrise. Vi risikerer langsomt, men sikkert, at miste borgernes tiltro og tillid, da vi ikke tager hånd om deres bekymringer, og da vi ikke er i stand til at imødegå disse på en sammenhængende og acceptabel måde.
Der er mange bekymringer af forskellige art, der efter min opfattelse primært relaterer sig til spørgsmålet om, hvordan vi skal tackle de udfordringer, som vi står over for i dag. Vi har en hurtig global befolkningstilvækst, selv om den er faldende i Europa, og vi formår ikke at fordele frugterne af vores indsats eller moderniseringens fordele retfærdigt. Derfor viser mange deres misbilligelse ved at udeblive. Vi er ved at skabe en global økonomi uden at gennemtvinge en tilsvarende global kontrakt. Som premierministeren påpegede, står vi over for store udfordringer i forbindelse med international organiseret kriminalitet, hvor visse bander i dag er mere magtfulde end visse nationale regeringer. Unionen er imidlertid tilsyneladende bedre til at løse gårsdagens problemer end dagens eller morgendagens problemer.
Vi har tilgængelige udenrigs- og sikkerhedspolitiske såvel som rets- og indenrigspolitiske redskaber, der kan løse disse problemer, men de anvendes ikke. Det er ironisk, at den forfatning, man blev enige om under konventet, sandsynligvis ville have imødegået kritikernes bekymringer. Desværre formåede Europas politiske klasse ikke at forklare dette, hvilket vi alle har ansvaret for. Vi overlod arenaen til forfatningsmodstanderne, og der er ikke meget, der tyder på, at debatten i Frankrig om landets placering i Europa forud for valget i maj næste år vil blive mere klar eller oplyst, eller at Nederlandene, hvor der var valg i sidste uge, virkelig har gjort sin stilling klar. Det ville være for nemt at konkludere, at de antieuropæiske partiers sejr er en bekræftelse af, at vi tog fejl, men premierministrene i disse to lande bliver nødt til at komme her og fortælle os, hvordan de mener, vi kommer videre. I Polen fornægtes situationen, og på den anden side af Den Engelske Kanal er der en uhyggelig tavshed, der afspejler lige dele lettelse og forlegenhed.
Jeg håber, at tyskerne formår at sætte fornyet skub i debatten. Jeg bifalder Angela Merkels vilje hertil, men jeg tror, at det vil blive meget vanskeligt for hende at opfylde denne målsætning under det tyske formandskab. Hr. premierminister, Irland kan spille en meget vigtig rolle i denne forbindelse, ikke blot på grund af den rolle, som De spillede i konventet, eller Deres erfaring med negative folkeafstemninger, men på grund af Irlands rolle i forbindelse med, hvad De kaldte en tilbagevenden til balancen og substansen i forfatningstraktaten i samarbejde med Portugal og Slovenien. Drag ud, og skab en koalition af mindre lande, der ved, hvor vigtigt det er at imødegå globaliseringens udfordringer. Drag ud, og skab en koalition af de politiske kræfter, der for at imødegå globaliseringens udfordringer anerkender, at vi er nødt til at holde klapbroen nede i stedet for at hejse den.
Vi bliver nødt til at vise vores borgere, at EU kan beskæftige sig med energipolitik, med spørgsmål som f.eks. roamingafgifter og navnlig med retlige og indre anliggender. Det kan vi gøre med udgangspunkt i de eksisterende traktater på grundlag af passerelle-bestemmelsen.
Unionen er en stor succes at dømme ud fra alle objektive standarder. Derfor bør vi fokusere mindre på at ændre forfatningen og mere på at opbygge et kollektivt mod til gå ud og overbevise borgerne om, hvorfor den er nødvendig.
Johannes Voggenhuber
Hr. formand, hr. premierminister! Et genvalg sætter én i mildt humør, og det er måske derfor, min gruppe har bedt mig om at tale i dag, så jeg ikke leverer endnu en mild gruppeformands præstation.
Hr. premierminister, jeg byder Dem naturligvis også hjertelig velkommen på min gruppes vegne. Tak, fordi De er kommet. De sagde, at ingen vidste, hvad fremtiden har tiltænkt forfatningstraktaten. Jeg må indrømme, at jeg ville føle mig bedre tilfreds, hvis jeg langt om længe vidste, hvad regeringerne har tænkt sig med forfatningen. Halvandet års refleksionsfase, tænkepause. Halvandet år, allerede forlænget med et år! Hvad er resultatet? Jeg kan ikke se eller høre nogen tænke, der er ingen, der taler til os. De er en af de få, der har gjort det i dag. Vi vil måske vende tilbage til Deres forslag. Men hvad bliver der egentlig tænkt eller afklaret på dette halvandet år? De store spørger ikke efter årsagen til krisen. De spørger ikke til motiverne hos dem, der stemte nej i Frankrig og Nederlandene, de spørger ikke til borgernes skuffede forventninger og hvorfor disse borgere systematisk bliver skuffet. De spørger heller ikke efter nye veje og udveje ud af denne krise. Hvor bliver der egentlig tænkt over alt det? Jeg kan ikke se for mig, at der skulle ske noget virkeligt opbrud under det tyske rådsformandskab.
Hr. premierminister, jeg har virkelig været med fra starten. Det var ikke indsigt eller idealisme, og det var heller ikke noget visionært opbrud fra regeringschefernes side, som førte til denne forfatningsproces. Det var den sørgelige kendsgerning, at Amsterdam var en halvvejs fiasko, at Nice var en total fiasko, og at der var en massiv tillidskrise i alle europæiske befolkninger. Det var den totale blokering af EU, slet og ret dets manglende handleevne.
Nu blev der så stemt nej to gange. Det bør undersøges, hvorfor det skete. Der er en ting, der undrer mig. Politikere elsker jo opinionsundersøgelser, og når der foreligger en god opinionsundersøgelse, har jeg endnu aldrig hørt om nogen, som veg tilbage fra at citere den. Efter folkeafstemningerne i Frankrig og Nederlandene gennemførte Eurobarometer meget omfattende og seriøse undersøgelser af årsagerne og af borgernes forventninger. Og se - jeg taler slet ikke om dem, som har sagt ja, og det er trods alt nu 18 stater med et massivt flertal af befolkningerne og staterne i Europa. Jeg taler om dem, som sagde nej. 62 % af de nederlændere og 65 % af de franskmænd, som stemte nej, siger, at de ønsker en europæisk forfatning, de ønsker, at den bliver revideret, og de siger sågar, hvad målsætningen skal være, nemlig større social kompetence til EU. Jeg har endnu ikke hørt et regeringsmedlem reflektere over det.
Jeg er meget overrasket over Deres indlæg i dag. De stiller primært to kendte forslag, nemlig traktat i stedet for forfatning. Hr. premierminister, det var kun regeringerne, ikke befolkningerne i Europa, der var irriterede over, at dette politiske fællesskab skulle have en demokratisk forfatning. Denne tillids- og demokratikrise i Europa er årsagen til, at man ikke kan forcere de konkrete politiske skridt hen mod dette, sådan som De foreslår.
Gabriele Zimmer
Hr. formand, hr. premierminister! Jeg har med spænding lyttet til Deres tale om Europas fremtid. Jeg tror, vi er nået til et punkt, som også kunne kaldes point of no future, hvis vi bare fortsætter som hidtil.
Premierminister Ahern knyttede klart Europas fremtid sammen med fremtiden for en forfatningstraktat for EU. Det forudsætter imidlertid en langsigtet diskussionsproces med EU's borgere. Der er flere grunde end dem, der sædvanligvis fremføres, til at folk er bange for, at EU ikke kan tilbyde dem en sådan fremtid.
Jeg synes ikke, den tekst, der er blevet fremlagt, har givet svar på en modsætning, som desværre alt for også skubbes til side. Vi har ganske vist defineret, hvilken rigdom vi har tilført EU med de mange forskellige folk og nationer - nemlig deres helt forskellige kulturelle identiteter - men det er ikke lykkedes os at definere, hvad vi i fællesskab vil bruge denne rigdom til. En ting er at spørge, hvad vi har med, men at overveje, hvad vi skal bruge det til, hvordan det kan udvikles til en fælles politisk identitet, det er en proces, som ikke bare kan køre sideløbende, og da slet ikke ved at blive ved med at sige det samme til folk, nemlig at de ikke har forstået alt det gode, vi gerne vil.
Derfor tror jeg, at man må tage EU-borgernes daglige erfaringer op og omsætte dem til konkret politik, som vedrører deres fremtid og nutid. Det gælder især også spørgsmålet om et socialt EU. Det er hidtil blevet skammeligt forsømt. Det nytter ikke, at vi rent faktisk taler om enkelte punkter, hvis folk oplever præcis det modsatte. Vi har netop i Bruxelles fulgt diskussionen hos arbejderne på Volkswagen-fabrikkerne, og vi har set det på forskellige andre punkter. For mange opleves EU i det dagligesom en faldende sikkerhed for arbejdspladsen, som aftagende social sikkerhed. Det fører ikke til, at folk tager stilling til disse processer og positivt bekender sig til dem. Men det er netop det, vi har brug for, og jeg synes, vi skal tale mere om, hvordan vi skaber forudsætningerne for, at kulturelle identiteter kan udvikle sig til fælles politiske identiteter og en identitet som EU-borger.
Brian Crowley
for UEN-Gruppen. - (GA) Hr. formand! Det er en stor ære for mig at byde premierministeren varmt velkommen her i Parlamentet i dag. Hr. premierminister, Deres besøg viser, at De har forståelse for Parlamentets vigtige arbejde og for EU's behov for at finde en løsning på EU's nuværende konstitutionelle vanskeligheder.
Der er stadig større vanskeligheder i EU, ikke kun med forfatningen, men også i forbindelse med globalisering, økonomisk udvikling og den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik. Premierministeren har været meget visionær i dag, ikke blot gennem ord, men også gennem den erfaring, han bringer med sig. I næsten 10 år i Det Europæiske Råd har han set mange ledere komme og gå, men han har også oplevet mange af de kriser, som man tidligere troede ville splitte EU, men som man alligevel fandt en løsning på, navnlig i forbindelse med forfatningstraktaten.
Det er meningsløst at køre rundt i, hvad man burde eller ikke burde have gjort. Medlemsstaterne skal nu bruge tænkepausen til at forelægge idéer til, hvilke tiltag, der skal fremmes. Ikke blot fordi vi har brug for en ny traktat eller et nyt regelsæt, men fordi vi har brug for fortsat at være visionære i forhold til de lande ved vores grænser, der ønsker at blive medlem af EU, og som betragter EU som en model for fred, velstand og stabilitet. Jeg tænker især på Balkanlandene. Vi gav dem håb, og fordi vi ikke længere kan håndtere en yderligere udvidelse, vil håbet desværre muligvis blive slukket lige på det tidspunkt, hvor de begynder at udvikle sig økonomisk og finde en ny vej frem i politisk og demokratisk henseende.
Med hensyn til globalisering bør vi primært fokusere på at gøre den europæiske økonomi bedre i stand til at tackle vilkårene i det 21. århundrede. Dette kræver store investeringer i forskning og udvikling, øget anvendelse af innovation og teknologi, og især et større samarbejde mellem universiteter og forskningsinstitutioner i EU gennem det europæiske teknologiske institut.
Jeg vil gerne afslutningsvis sige til premierministeren, at det er hans opgave som landets leder at fremlægge denne vision. Han talte om fredsprocessen i Nordirland og EU's vigtige rolle i denne forbindelse, ikke kun i økonomisk og finansiel henseende, men også som foregangsbillede og i kraft af sine visioner.
Vi må skabe et nyt fælles Europa i det 21. århundrede, som vi alle kan være en del af. Men alle grupper skal have sikkerhed for, at den mangfoldighed, der er i EU i dag og i andre lande på det europæiske kontinent, respekteres inden for rammerne af et samarbejde om at nå til enighed uden dominerende lande.
(Bifald)
Kathy Sinnott
for IND/DEM-Gruppen. - (EN) Hr. formand! Jeg glæder mig over, at premierministeren er til stede, således at vi kan få en ærlig diskussion om Europas fremtid, men som jeg engang fik at vide, da jeg spurgte om vej, burde jeg starte et andet sted.
Hr. premierminister, Deres regering har tegnet et billede af Irland i Europa som en succeshistorie, den engang så fattige nation, der er kommet på ret køl, men vi bør fortælle Parlamentet, hvad der ligger bag denne såkaldte succes. Som irerne ved, er Irland nu åben for virksomhederne, men lukket for folk. Vi bruger mange penge på at lokke markedet, men skærer ned på alle sociale udgifter.
Som følge af denne tankegang er ventetiden på livsvigtige hospitalsbehandlinger nu flere måneder i stedet for dage. Familier med handicappede børn behandles dårligt som f.eks. familien O'Cuanachains, der er blevet trukket gennem en retssag, der har kostet flere millioner, samtidig med at deres femårige barn ikke har fået adgang til en behørig uddannelse. Det er også denne tankegang, der gør vores miljøagentur til et gummistempel, der uden videre godkender selv de mest forurenende virksomheder, uanset hvor skadelige de er for miljøet, en tankegang, der giver giftige industrier som f.eks. forbrændingsvirksomheder adgang til Irland, hvilket den irske befolkning ikke ønsker.
De mener tilsyneladende også, at problemerne med mental sundhed og selvmord, der forværres i takt med vores økonomiske succes, blot er en ulempe og ikke en tragedie, som vores land aldrig rigtig har taget hånd om. Der er ligeledes titusindvis af ulønnede plejere, hvis værdifulde arbejde vi bør støtte, men som Deres regering behandler som en Oliver Twist, der blot kræver ind.
Hvorfor har Deres regering ødelagt vores sukkerindustri i forbindelse med indførelsen af en EU-ordning, på et tidspunkt hvor irsk landbrug kæmper for at overleve, og hvor vi har brug for brændstoffer som ethanol? Hvorfor stemte Deres regering for EU-finansiering til forskning i nedbrydning af embryoer, selv om vores befolkning altid har værnet om de mest sårbare borgere?
Hvorfor er De kommet her i dag med forslag om en død forfatning, som irerne ikke ønsker? Vi har allerede en virkelig storslået forfatning, som irske mænd og kvinder har ofret deres liv for, en forfatning, der giver os et virkeligt grundlag for et reelt og respektfuldt samarbejde med vores europæiske naboer. Irland er et imponerende land med et utroligt folk. Dette folk fortjener helt sikkert bedre, og det tror jeg, De endelig vil opdage, når De lægger forfatningen, eller hvad end De så vælger at kalde den, ud til folkeafstemning.
James Hugh Allister
- (EN) Hr. formand! Hvad er baggrunden for den irske premierministers besøg i dag? Kan det have noget at gøre med, at hr. Ahern på grund af det kommende irske valg ønsker at fremstå for irerne som en statsmand på den europæiske scene? Gad vide hvorfor!
Sidste gang vi fik besøg af hr. Ahern i forbindelse med det irske formandskabs udløb, roste han sig selv for at have taget hånd om en aftale mellem stats- og regeringslederne om EU-forfatningen. Han solede sig velvilligt i Parlamentets EU-fanatikeres beundring. Begge parter forsikrede os, at EU-forfatningen ville træde i kraft inden november 2006. Men som det ofte sker, tog de ikke højde for det vigtigste led i den demokratiske proces, nemlig befolkningens holdning.
Da forfatningen strandede i Frankrig og Nederlandene, blev hr. Ahern, om end han er en svoren tilhænger af EU, og min regering i Det Forenede Kongerige usikre og skyndte sig at opgive muligheden for at give befolkningen på De Britiske Øer en chance for at give deres mening til kende ved at udsætte folkeafstemningerne, fordi de var bange for resultaterne. Nu er han her igen for at fortælle os om den europæiske integrations vidundere, og at den forkastede forfatning skal genoplives.
Der er efter min opfattelse tale om et forslidt budskab om en døende forfatning fra en politiker, der af sine egne vælgere meget vel snart selv vil blive bedømt som en forslidt politiker.
Bertie Ahern
Irlands premierminister. - (EN) Hr. formand! Jeg vil forsøge at behandle disse spørgsmål hurtigt.
Jeg vil gerne takke alle for den modtagelse, jeg har fået - det indbefatter vist ikke den sidste taler, men i hvert fald alle andre!
(Latter)
Jeg vil gerne takke hr. Poettering for hans udtalelser. Europa-Parlamentets deltagelse i regeringskonferencen under det irske formandskab var særdeles vigtig og konstruktiv. Parlamentet var tydeligvis i høj grad inddraget i denne konference og bør naturligvis også inddrages i den videre proces. Det er vist Parlamentets ønske, og jeg støtter helt klart dette ønske. Jeg takker for udtalelserne om Berlin-erklæringen. Jeg er enig. Jeg er fuldt ud enig i Deres synspunkter om reformerne af del I og værdierne og om nødvendigheden af at forberede os på de fremtidige udfordringer.
Hr. Schulz talte om fem prioriteter for Europas fremtid og ratificeringsprocessen. Irland havde gerne set, at traktaten var blevet ratificeret af alle lande samtidig, da dette ville have løst mange problemer, samtidig med at vi kunne have undgået hele denne debat. Vi må ikke glemme, at 16 eller 17 lande ønsker at ratificere traktaten, og de fleste partier, navnlig de tre største partier i det irske parlament, har givet klart udtryk for, at de støtter den. Jeg mener, at det er nødvendigt at skabe klarhed. I modsætning til andre lande skal vi i henhold til vores nedskrevne forfatning under alle omstændigheder gennemføre en folkeafstemning. Vi ønsker ikke blot at ændre ordlyden, som vi ved vil blive ændret i et vist omfang, da det under alle omstændigheder vil blive indskrevet i vores forfatning. Vi bliver nødt til at have sikkerhed herfor, men vi er bestemt ikke bange for folkeafstemninger.
Hr. Watson talte om borgernes bekymringer og den globale kontrakt. Det er i denne forbindelse afgørende, at landene viser deres støtte. De kom ind på retlige og indre anliggender, der kan håndteres inden for rammerne af de allerede eksisterende traktater til regulering af kriminalitet og den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik. Vi støtter mest effektivt udviklingslandene gennem vores tilsagn om statslig udviklingsbistand inden for rammerne af FN. Det forsøger jeg at praktisere, for vi kan tale, så længe vi vil, men vi skal være villige til at støtte økonomisk. Hvis et lille land som vores skal nå op på 0,7 %, beløber det sig til ikke mindre end 1,5 milliarder euro! Det er et stort beløb i vores budget, men vi bevæger os hurtigt i denne retning, og det gør vi ikke blot for at hjælpe vores egne borgere, men også for at hjælpe de fattige lande forskellige steder i verden. Jeg er enig i, at hvis det lykkes kansler Merkel at skabe den rette balance og substans, skal der indføres ændringer. Det accepterer vi, således at vi kan komme videre.
Hr. Voggenhuber har ret i, at en tænkepause på halvandet år ikke har bragt os meget videre. Det er korrekt. Der er imidlertid heller ikke sket tilbageskridt. Vi har tænkepause i øjeblikket, og vi skal finde ud af, hvordan vi kommer videre. Ikke alle vil være enige, men i lighed med 17 eller 18 andre lande tror jeg på den balance og substans, der er i forfatningstraktaten, med indføjelse af visse ændringer af hensyn til Frankrig og Nederlandene - hvilket vi erkender, er det rigtige at gøre. Vi bliver i sidste ende nødt til at gøre dette og skabe den rigtige forfatningsmæssige balance og finde en vej frem. Der er ikke blot tale om et teoretisk proeuropæisk spørgsmål, men om at sikre, at Europa kan fungere hensigtsmæssigt fremover, således at vi fortsætte vores miljømæssige og økonomiske fremskridt og vores fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik. Dette er baggrunden for forhandlingen om traktaten. Jeg er imidlertid enig med Dem i, at 13 måneder er lang tid, men der er stadig grunde til at stemme. Vi bliver nødt til at forholde os til disse grunde. I Nice- og Amsterdam-traktaterne anførtes det, hvorfor vi har behov for en union, der fortsat kan imødekomme nye medlemmer - nu 27 lande og om få år muligvis 30 lande - og hvorfor vi har behov for den nye naboskabspolitik. Vi har ikke de institutionelle rammer og den balance, som kræves i denne forbindelse. Det var hele formålet med projektet, og Parlamentet var en stærk fortaler for dette projekt helt på linje med mange andre.
Fru Zimmer efterlyste en fælles EU-identitet og social dialog. Lige siden min indtræden på den politiske arena i forbindelse med folkeafstemningen i 1972 har jeg ment, at den sociale dialog var absolut afgørende for Irlands fremtid. Irland har haft fremgang, og den høje arbejdsløshed på 17-18 % hører fortiden til, hvor den årlige udvandring modsvarede den samlede vækst i arbejdsstyrken i Irland, hvor vores eksport var faldende og den økonomiske udvikling negativ, hvor vi ikke havde penge til de mindre begunstigede borgere i vores samfund. Dengang var der ingen social dialog. Økonomisk vækst er forenelig med sikring af konkurrenceevnen og den sociale politik. De spiller sammen i harmoni og udelukker ikke hinanden. Der er tale om et samarbejde.
Jeg tillader mig at bemærke, at jeg aldrig helt forstår, hvorfor vi altid glemmer alle de positive aspekter, når vi drøfter Europa-spørgsmålet. Det gælder både medlemmerne af Det Europæiske Råd - den kritik tager jeg til mig - og jeg mener også, at det gælder for Europa-Parlamentets medlemmer. Se, hvad vi har opnået som følge af Europas styrke. Se på ligestillingsdagsordenen. Se på sundheds- og sikkerhedsdagsordenen. Se på velfærdsdagsordenen. Se på arbejdstagernes mobilitet. Ville disse resultater have været mulige uden denne institution, uden Europa? På ingen måde! Det er Europas fortjeneste. Jeg mener således ikke, at det er en god idé at nedvurdere egne resultater. Europa har skabt alle disse resultater, og harmoniseringen, den skrappere miljølovgivning, det forstærkede samarbejde og hjælpen til de mindre udviklede lande er alle europæiske politikker, der aldrig ville have set dagens lys uden Europa. Europa har sat skub i Irland og andre lande, lagt pres på, idømt bøder og retsforfulgt borgerne. Det er imidlertid en kendsgerning, at borgerne har draget fordel af alle disse tiltag.
Jeg vil gerne sige til min gode kollega, fru Sinnott, at årsagen til, at vi har en progressiv lovgivning på handicapområdet, årsagen til, at vi bruger mange ressourcer på handicapområdet, årsagen til, at vi har et miljøagentur, årsagen til, at vi har en langt bedre sundhedspolitik, årsagen til, at vi er i stand til at støtte disse områder ligger ikke i, at der er forskel mellem forfatningen fra 1937, der stiller hele befolkningen, herunder børn, i Irland lige, og det, vi har i dag. Det er fordi, vi er blevet i stand til at gøre fremskridt, fordi Europa har gjort fremskridt. Der er efter min opfattelse tale om store fremskridt.
Jeg glæder mig over, at hr. Allister er til stede. Hans parti har gradvis udviklet sig. Det har løsrevet sig fra fortiden, om end det ikke gælder for alle medlemmerne, herunder hr. Allister selv. Vi er imidlertid kommet videre, vi gør fremskridt. Jeg vil tage mig af mine vælgere, og jeg håber ligeledes, at De får et godt valg i februar.
(Bifald)
Formanden
Mange tak. Vores debatter vil uundgåeligt altid indeholde en national dimension.
Ordet gives nu til forskellige medlemmer.
Avril Doyle
- (EN) Hr. formand! Som leder af Fine Gael-Partiets delegation i den største og mest indflydelsesrige gruppe i Parlamentet, PPE-DE-Gruppen, og på vegne af mine kolleger, hr. Coveney, hr. Higgins, fru McGuinness og hr. Mitchell glæder jeg mig også meget over at byde velkommen til premierministeren for vores ærede republik (til trods for de politiserede og fejlagtige rapporter om det modsatte inden for den sidste tid).
Vi er irere og dermed europæere. Vores forfædre, kelterne, havde fremgang og etablerede bosættelser på hele det europæiske kontinent, fra Middelhavet til Alpernes højeste punkt, fra Rumæniens sletter til Atlanterhavskysten, og som mange andre nyankomne indvandrere i Irland, migrerede vi til kontinentet, hvor vi søgte et tilflugtssted væk fra krig, sygdom og overbefolkning, hvor vi søgte økonomiske muligheder. I løbet af de følgende århundreder ankom vikingerne, sakserne, anglonormannerne, jøderne, englænderne, skotterne, spanierne, de franske huguenotter og mange andre folk, og de giftede sig med kelterne. Den moderne irer derhjemme og her i dag er resultatet af denne genetiske suppe af forskellige europæiske folk.
Irlands historie er uløseligt forbundet med det europæiske kontinents historie. De irske munke rejste gennem Europa, hvor de etablerede kristne klostre i så fjerntliggende områder som Island og Ukraine. Vores kulturelle og politiske forbindelser med Spanien og Frankrig varede i flere århundreder igennem hele den periode, hvor vi var underlagt den britiske krone. Mange irske bataljoner har gjort tjeneste i de europæiske stormagters hærstyrker gennem årene. Der henvises således til vores tapre allierede i Europa i vores forfatning.
På trods heraf har der i det forløbne årti af en eller anden grund sneget sig en apati, en uvidenhed om Europa og det europæiske projekt ind i det irske samfund, det europæiske samfund. Europa forbindes i dag med Bruxelles, og i medlemsstaterne betragtes Europa som et fjerntliggende sted, der ikke har særlig relevans for borgernes dagligdag.
Jeg mener, at baggrunden for det europæiske projekt, der blev dannet i kølvandet på Anden Verdenskrig, projektets egentlige eksistensberettigelse, aldrig er blevet forklaret eller forstået fuld ud. Som allerede påpeget af min kollega, formår den politiske klasse fortsat ikke at forklare projektet, samtidig med at den selv tager æren på nationalt plan for opnåede resultater i stedet for at anerkende EU's rolle.
Irland er først blevet egentlig uafhængig efter tiltrædelsen af EU. I kulturel og psykologisk henseende har vores EU-medlemskab udvidet vores horisont og ansporet os til at se fremad. Det forhold, at det er lykkedes Irland at lægge kolonialismens tyngende arv bag sig og at etablere et nyt forhold til Det Forenede Kongerige, hvilket har fremmet fredsprocessen i Nordirland, skal betragtes som en vigtig del af det moderne europæiske historie på linje med den grundlæggende tilnærmelse mellem Frankrig og Tyskland.
Jeg glæder mig over Irlands medlemskab af og bidrag til Unionen. Når jeg ser mig omkring derhjemme, ser jeg et selvsikkert, pluralistisk samfund, der er meget forskelligt fra det introspektive, sekteriske Irland, som vores forældre og bedsteforældre voksede op i. Europa har hjulpet os med at finde vores plads i verden. Jeg vil gerne udtrykke min anerkendelse for det irske EU-formandskab og for premierministerens særlige bidrag til konventets endelige udfald og det fremragende arbejde, der gøres inden for rammerne af Forum for Europa, der i øjeblikket ledes af Maurice Hayes.
(GA) Mange tak til alle.
Proinsias De Rossa
- (GA) Hr. formand! Jeg byder taoiseach'en velkommen. Det er yderst vigtigt, at De, hr. taoiseach, er villig til at drøfte forhold, der drejer sig om Europas fremtid, med os. Vi forstår alle, at Europas befolkning er bekymret. Det er ikke let at nå til en løsning på de problemer, som er grunden til den bekymring.
(EN) Jeg bifalder Deres engagement i forhold til forfatningstekstens substans. Imidlertid nægter medlemslande og Rådet i øjeblikket europæerne adgang til det ansvarlige, demokratiske og socialt engagerede Europa, de ønsker. Hvorfor blokerer De, hr. taoiseach, og andre regeringschefer for væsentlige direktiver på det sociale område om besætninger på færger, arbejdstid, ind- og udvandring og vikarbureauer? Vil De nu hjælpe med at deblokere disse direktiver som et middel til at genopbygge den europæiske befolknings tillid til Europa?
Forfatningen må ikke blive fileteret. Med en minitraktat får vi et minieuropa, men vi har brug for et stærkt og demokratisk Europa, der kan klare de globale udfordringer, vi alle står over for. Den mest demokratiske vej frem er at forhandle juridisk bindende protokoller for at tage de forhold op, som de proeuropæiske vælgere i Frankrig og Nederlandene har gjort opmærksom på. Med en sådan måde at gribe det an på vil de proeuropæere, der stemte nej, blive beroliget, de, der allerede har ratificeret traktaten, behøver ikke tage emnet op til fornyet drøftelse, og de, der endnu ikke har ratificeret den, som f.eks. Irland, vil med større sandsynlighed gøre det.
(Bifald)
Sophia in 't Veld
(NL) Hr. formand! Det er ærgerligt, at der ikke er flere nederlændere, der deltager i denne forhandling. Nederlandene forkastede jo forfatningen sidste år, og alle partier, som var imod forfatningen, opnåede en stor valgsejr i sidste uge. Vi ved endnu ikke, hvilken koalition der bliver dannet, men jeg håber, at Nederlandene atter viser de ambitioner og den indstilling, som Europa er vant til fra vores side, i stedet for blot at træde på bremsen. Der skal nemlig hurtigst muligt foretages en reform af Europa.
Hvad sikkerhed angår, virker vetoretten lammende. Medlemsstaterne tyer derfor stadig mere til uformelle aftaler, idet de dermed omgår både national og europæisk parlamentarisk kontrol i en slags parallel, uigennemsigtig og udemokratisk beslutningsstruktur. Også uden forfatningen kan vetoretten afskaffes, f.eks. når det gælder politimæssigt og retsligt samarbejde. Også uden forfatningen kan rådsmøder være fuldstændig offentlige, og også uden forfatningen kan der tages hensyn til borgerinitiativer, som opnår en million underskrifter. Regeringernes og diplomaternes Europa har nået sine grænser.
Det er derfor mere indlysende at søge en løsning i en offentlig debat, f.eks. i konventet, end i lukkede forhandlinger mellem ministre og regeringschefer. Dermed forhindrer vi samtidig blokade fra de enkelte lande.
Premierminister Ahern har sandsynligvis ret i, at det er bedre at forbedre forfatningen gennem tilføjelser end ved at ribbe den fuldstændigt. Han har også ret i, at samtidig ratificering i hele Europa er meget bedre end nationale procedurer. Optagelsen af chartret om grundlæggende rettigheder skal imidlertid have allerhøjeste prioritet. De europæiske grundlæggende rettigheder er kernen, sjælen, i vores fællesskab, og Europa vil kun eksistere, hvis det har en sjæl. Jeg støtter derfor premierminister Aherns ord.
Johannes Voggenhuber
(DE) Hr. formand! Som De kan se, har min gruppe i dag arrangeret en indsamling til taletiden. Det er den nye form for europæisk retorik, en tale i afsnit.
Hr. premierminister, i disse to års refleksionsperiode har der ikke fundet nogen refleksion sted, som jeg allerede har sagt. Men den stort anlagte europæiske debat med borgerne har heller ikke fundet sted. Kommissionens Plan D findes kun på papiret. Nu hører jeg alle løfterne fra regeringerne, som utrætteligt fremægger deres redningsplaner for forfatningen. Og alligevel har jeg en fornemmelse af, at det er en trojansk hest, hvis man lytter nøje efter. Når man lægger øret til træhesten, kan man høre våbnene klirre, og man fornemmer ganske andre hensigter. Det har ikke noget at gøre med det, vi har hørt og diskuteret i den europæiske offentlighed i årevis, eller med det, der efter min mening er årsagerne til denne krise.
Hvad hører man fra regeringerne? Vi laver en traktat! En international organisation er da virkelig det sidste, vi har brug for. Det er ikke et politisk fællesskab, som besejrer nationalismen. En sådan balance mellem nationalisme og Europa vil i den konkrete praksis altid være på Europas bekostning. Borgerne ønsker en forfatning, fordi de kan se, at der her er tale om et politisk fællesskab, fordi løftet om Europas politiske enhed var dette kontinents politiske enhed. Nej, i stedet hører vi igen om traktaten.
Endnu mere konkurrence har De lovet os i dag. Jeg har hverken i Nederlandene eller i Frankrig eller andre steder i Europa under hundredvis af diskussioner og arrangementer hørt nogen kræve mere konkurrence. Det er kun eliterne, kun de neoliberale, kun regeringerne, der hele tiden råber på endnu mere konkurrence. Jeg siger Dem, fordi jeg har lejlighed til at tage op, hvad borgerne siger til mig, at vi har brug for en balance mellem den økonomiske og den politiske integration. Vi har brug for en social union. Hvor mange gange vil De blive ved med i mellemstatslig, selvforherligende forvaltning at præsentere Lissabon-processens manglende resultater for den europæiske offentlighed? Det forlanger borgerne. Hvad blev der af regeringernes dialog om en social union og om at sætte en stopper for skattedumping og social dumping i Europa? Det ønsker borgerne.
De taler om følelsen af sikkerhed. De må undskylde, men det synes jeg er lidt populistisk. Det virker altid at spille på sikkerheden. Men chartret om grundlæggende rettigheder har man ikke talt om i månedsvis, heller ikke om den parlamentariske kontrol, som CIA-bortførelserne og europæiske regeringers uopklarede samarbejde med CIA har bevist. Her er der ikke tale om at styrke parlamentarismen, om et charter om grundlæggende rettigheder, som kan indbringes for domstolene, om beskyttelse af borgerne - men det er det, borgerne taler om!
Jeg kan hele tiden høre andre ting i den trojanske hest. Militært samarbejdet - det er sikkerheden igen. Men jeg kan ikke høre noget om en fælles, demokratisk og autonom udenrigspolitik, om en ansvarlig rolle i verden og i WTO, som forsvarer et retfærdigt verdenshandelssystem og løfter udviklingspolitikken op på et andet niveau.
Jeg har en fornemmelse af, at borgerne er forsvundet i denne krise. Regeringerne optræder atter i rustning og ridderkostumer og står i vejen for Europa.
Mary Lou McDonald
- (GA) Hr. formand! Jeg vil gerne byde taoiseach'en velkommen her i dag.
Jeg er meget glad for, at taoiseach'en taler til forsamlingen her i dag.
EU er i en overgangsfase med fortsat udvidelse, nye kulturer, nye idéer og nye udfordringer. Det vigtige er, hvordan man tackler disse udfordringer. Gør man det ved et kapløb mod bunden, som set i Irland under den irske færgekonflikt sidste år og gentaget mange gange siden, eller ved at sikre, at vi går forrest og kræver de højeste standarder med hensyn til rettigheder, reform af bureaukratiske EU-strukturer og et politisk program, hvor der reelt tages mest hensyn til EU's borgere?
Vi skal fremme et Europa, hvor de mest sårbare søges beskyttet, især de 65 millioner, der lever i fattigdom overalt i Unionen. Hr. taoiseach, vi skal gøre det samme i Irland, og det betyder, at vores fredsproces skal lykkes, at delingen skal bringes til ophør, at der skal opbygges en stærk offentlig sektor, og at lighed i enhver henseende skal fremmes. Jeg tror, at vi kan tackle alle disse udfordringer, men kun hvis der er en reel politisk vilje, en vilje til grundlæggende ændring af EU's nuværende og fremtidige prioriteter.
Dette drejer sig ikke om nuancer i præsentationen. Det drejer sig om realiteter. Jeg beder Dem, hr. taoiseach, og andre EU-ledere om virkelig at lytte til folk i hele EU og imødekomme deres behov. Dette gøres bedst ved at forsvare arbejdstagernes rettigheder, beskytte de offentlige ydelser og standse udviklingen mod et militariseret og befæstet EU. Vi i Sinn Féin og vores kolleger i GUE/NGL-Gruppen er forpligtet til at sikre, at Europas fremtid baseres på principper om demokrati, lighed og solidaritet.
Seán Ó Neachtain
- (GA) Hr. formand! Jeg byder taoiseach Ahern varmt velkommen i Europa-Parlamentet. Jeg er henrykt over at høre ham tale om Europas fremtid i Parlamentet i dag på vores eget modersmål, irsk. Det er et symbolsk skridt, fordi irsk om meget kort tid vil blive et officielt arbejdssprog på institutionsniveau i Europa. Taoiseach'en fortjener stor ros for sine bestræbelser på at øve indflydelse på Europarådet og de forskellige regeringer for at sikre deres støtte til hans forslag om at opgradere irsk på europæisk niveau. Rumænien og Bulgarien, som er på spring til at opnå repræsentation i Kommissionen, fremlagde en omfattende præsentation i Parlamentet i denne uge. Jeg støtter fuldt ud den beslutning, José Manuel Barroso, formand for Europa-Kommissionen, har taget med hensyn til at overlade ansvaret for flersprogethed til Leonard Orban, Rumæniens udnævnte kommissær. Vi ved alle, at der er usikkerhed i Europa i øjeblikket, hvad angår reformer og større effektivitet i de institutionelle procedurer. Jeg mener, at man med moderne institutionelle procedurer vil styrke EU's rolle og sikre, at Unionen er i stand til at tale, i stand til at tackle de økonomiske udfordringer, som mange af medlemslandene står over for i øjeblikket. Tyskland overtager formandskabet for Unionen på nytårsdag næste år, om Gud det vil. Forbundskansler Merkel har allerede tilkendegivet, at hun under sin formandsperiode agter at tage fat på problemerne i forbindelse med unionstraktaten. Det fremmer ikke sagen, at unionstraktaten blev forkastet af Nederlandene og Frankrig sidste år. Frankrig får en nyvalgt præsident næste år, og jeg håber, at han eller hun vil være i stand til at gøre en større indsats, end der hidtil har været gjort. Der ligger store udfordringer foran os, men vi skal ikke lade os aflede heraf. Der skal laves reformer inden for EU, og der skal ske en opprioritering af de forskellige institutioners arbejdsprogrammer for disse reformer. Der er risiko for, at Unionen vil blive ineffektiv, hvis dette ikke gøres omgående.
Georgios Karatzaferis
(EL) Hr. formand, hr. premierminister! Hvis jeg var maler og blev bedt om at male Europas fremtid, ville jeg bruge sort farve.
Vi følger i nøjagtigt de samme fodspor, som førte til den hellige alliances ødelæggelse, dvs. det tidligere forenede Europa for to århundreder siden. Det kan godt være, vi har love i Europa, men vi har ingen national bevidsthed. Vi har måske kapital, men vi har ikke tilstrækkelig udvikling. Det kan godt være, vi har industri, men vi har ikke energi. Vi har måske et stort areal, men vi har ikke grænser. Mit spørgsmål lyder: Hvem her kan sige mig, hvor Europas sydøstlige grænser går? De flyder. Der er to problemer. energi og USA's formynderskab.
Er det ikke sandt, at USA leder os ud i konstante fjendtligheder med Rusland, skepsis over for Kina og forviklinger i Afghanistan og Iran? Er det ikke USA, der giver os et forvrænget billede af, hvad der sker i Mellemøsten? Er det ikke USA, der forhindrer os i at udvikle en selvstændig udenrigspolitik? Det er faktisk sandheden. Er der nogen reaktion? Er der nogen tendenser til, at Europa bliver mere selvstændigt?
Vi har en stærk valuta, vi har også en centralbank, men vi har ikke vores egen hær. Vi kan godt lave en forfatning, men hvilken hær skal forsvare de principper og værdier, som skal gælde i denne forfatning? NATO med en amerikansk øverstkommanderende, en tyrkisk stabschef og en canadisk formand? Vi er nødt til at beslutte os. Vil vi have en struktur som en stat, eller vil vi blive ved at være under amerikanernes formynderskab?
Det siges, at vi ikke har energi. Der er meget olie i Det Ægæiske Hav. I kan bare tage det. Men det tillader den amerikanske og den tyrkiske økonomi ikke. Der er olie nok til, at det kan løse alle Europas problemer. Lad os nu forsøge at være selvstændige, lad os være herrer i vores eget hus, så vi ikke er afhængige af amerikanerne.
Francesco Enrico Speroni
- (IT) Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg vil også gerne byde den irske premierminister velkommen. Institutionerne - Rådet, Parlamentet og Kommissionen - ønsker en ny europæisk model. Vi bliver nødt til at finde ud af, om denne nye model er i overensstemmelse med vælgernes ønsker, vælgere, der i hvert fald i Frankrig og Nederlandene har forkastet konventets forslag. Vi skal altid huske at tage hensyn til borgernes ønsker og ikke til visse idealer, der ikke deles af borgerne og vælgerne, uanset hvor ædle og fornemme de måtte være.
Jeg mener, at dette er af afgørende betydning for grundlaget for en mulig fremtidig traktat. Lad os f.eks. starte med at aflive visse myter. Nogle mener, at vi bliver nødt til at reformere EU som følge af tiltrædelsen af en række nye medlemsstater. Selv om USA blev udvidet fra 13 til 50 stater, blev forfatningen fra 1776 bevaret i mere eller mindre uændret form. Selv om bureaukraterne har brug for et nyt instrument, er dette ikke nødvendigvis tilfældet for vælgerne. Vælgerne skal overbevises om fordelen ved et nyt Europa. Vi er f.eks. nødt til at få dem til at forstå, hvorfor det er bedre at være medlem af EU end at være i Schweiz eller Norge, der ikke er medlem af EU. Hvis det ikke lykkes os at få dem til at forstå dette koncept, vil det blive vanskeligt at opnå enighed.
Afslutningsvis vil jeg blot bemærke, at den italienske præsident, Giorgio Napolitano, har opfordret til en ratifikation af traktaten, selv om traktaten allerede er død. Det vil blot være spild af tid og kræfter, da det ikke giver nogen mening at fortsætte ratifikationerne, der under alle omstændigheder ikke vil få nogen praktisk betydning, da nederlænderne og franskmændene ikke har ratificeret traktaten.
Timothy Kirkhope
- (EN) Hr. formand! Jeg vil først byde taoiseach'en velkommen i Parlamentet. Jeg vil gerne begynde i en harmonisk tone med at sige, at jeg med stor interesse har læst hans seneste udtalelser om passerelle-paragraffen i sager med relation til retlige og indre anliggender. Jeg er helt enig med ham i, at vi ikke bør fortsætte ad den vej. Kriminalretspolitik, kampen mod terrorisme og bekæmpelse af narkotikahandel, trafficking og illegal indvandring er forhold, der rettelig hører til i nationalt regi, og alligevel har vi ikke engang udforsket alle muligheder for at forbedre samarbejdet regeringerne imellem på disse og andre retlige områder, og det mener jeg, at vi bør.
Hvad angår forfatningen, synes forhandlingen nu at bevæge sig ind i fantasiens verden. Det franske og det nederlandske folk leverede det afgørende slag, og alligevel hører vi i denne uge, at det finske formandskab i det stille har foretaget en lageropgørelse hos nogle medlemslande for at se, om der på en eller anden måde kan pustes nyt liv i den.
Hr. Sarkozy opfordrer til en "miniforfatning". Kommissionen forkaster det. Den tyske regering siger, at den ønsker forfatningen bevaret intakt og derefter genoplivet. Den afgående nederlandske regering har gjort det klart, at den ikke ville gennemføre en ny folkeafstemning. Den britiske regering synes, som altid, splittet: Udenrigsministeren siger, at det var en storstilet plan, som mislykkedes, underministeren for europæiske anliggender siger, at vi er nødt til at gå i gang med substansen i forfatningen. Hvad så, er tiøren nu faldet? Europa er nødt til at komme videre. Det er nødt til at komme videre for at standse den farlige fremmedgørelse af vælgerskaren.
Jeg har konsekvent opfordret til reformer. Vi er nødt til at lave økonomiske reformer. Vi er nødt til at tackle fiaskoen med hensyn til at overholde Kyoto-protokollens mål for udledning. Vi er nødt til at lave de fundamentale reformer, så vi kan konkurrere med udviklingsgiganterne i Asien. Vi er nødt til at føre landbrugspolitikker på en sådan måde, at kampen mod global fattigdom ikke undermineres, og vi er nødt til at have et effektivt lederskab. Som min partileder har sagt det, så er det, fordi vi ønsker en fremtid for EU og tror på et stærkt Europa, at vi opfordrer til en kursændring. Der råbes på lederskab på vores kontinent, og vi forhandler om et stykke papir. Jeg bliver nødt til at sige, at historien beklageligvis er overstrøet med uønskede og uhensigtsmæssige papirstykker.
Lidia Joanna Geringer de Oedenberg
(PL) Hr. formand! Der er gået seks måneder siden Parlamentets sidste forhandling om Europa. Retsgrundlaget for Europas fremtid skulle oprindelig have været forfatningstraktaten. Denne fremtid udfolder sig lige for øjnene af os som følge af afgørelsen om at gå videre med den næste fase af udvidelsesprocessen og byde Bulgarien og Rumænien velkommen til Unionen. Samtidig er fremtiden imidlertid på sin vis blevet lagt på is indtil anden halvdel af 2008, hvor betænkningstiden om forfatningstraktaten udløber efter den anden forlængelse.
Jeg mener, at vi fortrinsvis bør udnytte den nye tænkepause til at se nærmere på den øgede skepsis, som europæerne har givet udtryk for med hensyn til yderligere udvidelser af Unionen. Borgerne i Europa er nødt til at anerkende og forstå, at beslutninger om tiltrædelse af nye lande træffes på fuldt ansvarlig vis. De bliver også nødt til at have sikkerhed for, at sådanne beslutninger træffes under fuld hensyntagen til Unionens budgetkapacitet, således at det sikres, at den fremover kan fungere effektivt.
I forbindelse med gennemførelsen af tidligere strategiske afgørelser om at sikre Europas økonomiske konkurrenceevne i forhold til andre dele af verden er det vigtigt, at vi styrker undervisningens rolle med henblik på at fremme kommende generationer af innovative europæere. Vi bør fremme en kreativ økonomi baseret på viden og fantasi, da dette vil være afgørende for de europæiske virksomheders succes på globalt plan. Et veluddannet og dynamisk EU er en forudsætning for, at Unionen kan spille en ledende rolle på verdensplan og bevise, at EU også kan bekæmpe international kriminalitet og terrorisme med gode resultater ud over at løse sine egne problemer.
Marian Harkin
- (GA) Hr. formand! Jeg vil først byde taoiseach'en velkommen.
Jeg er glad for at kunne sige, at jeg i det store og hele er enig i taoiseach'ens analyse. Vi er faktisk nødt til at ændre konteksten, fremhæve de positive ting og bibeholde balancen og den afgørende substans i forfatningen.
Dødvandet i forfatningen blev fremskyndet af nejafstemningerne i Frankrig og Nederlandene, men efter min opfattelse var det ikke et "nej, nej, nej" til alt, hvad der er europæisk. Det var en brat opvågnen med besked om, at "Europas fremtid vedrører os som almindelige borgere, og vi spiller også en rolle". Demokratiet kan, som livet selv, være en rodet affære, og lederne skal kunne lytte såvel som lede. Vi har haft tid til at reflektere og har nu behov for en konsolideringsperiode, hvor EU-borgerne får leveret varen med hensyn til Lissabon-aftalen, beskyttelse af arbejdstagerne, støtte til erhvervslivet i Europa, miljømæssig bæredygtighed og EU's konkurrenceevne som aktør på den globale scene.
Alt i alt skal EU klare globaliseringens udfordringer for alle sine borgere. Hvis EU kan levere varen, hvad angår denne store opgave, så tror jeg, at det har en solid fremtid.
Bairbre de Brún
- (GA) Hr. formand! Også jeg byder taoiseach'en velkommen i Europa-Parlamentet i dag. I denne tænkepause er det klart, at visse folk kun overvejer én ting, nemlig hvordan de får den bedste respons. Det får nu være, for så vigtig er forhandlingen om Europas fremtid, at det er nødvendigt at inkludere så mange stemmer som muligt fra alle områder i samfundet, og spændet i de forskellige holdninger skal respekteres og tages seriøst. Vi bifalder og opmuntrer til en sådan forhandling. Der er en vision om Europa, hvor mennesker, lighed, sociale og økonomiske rettigheder og borgerrettigheder sættes i centrum. Det er vores vision i Sinn Féin og vores partneres vision i GUE/NGL-Gruppen. Borgerne er bekymrede, de er bekymrede over militarisme og over at gøre Europa til et fort, de er bekymrede over, at den politiske og økonomiske magt kommer længere væk fra menigmand. De er også bekymrede over privatisering, og at den vil gå ud over ligheden, bæredygtigheden og den sociale sammenhæng. Vi har hørt en del af holdningen hertil fra taoiseach'en i dag, men Rådet og Kommissionen skal klart tilkendegive, hvorvidt de har hørt disse udtryk for bekymring, og fortælle os, hvordan de vil komme videre herfra.
Koenraad Dillen
(NL) Hr. formand, mine damer og herrer! Den vedvarende tyrkiske afvisning af at overholde de internationalt gældende juridiske forpligtelser i toldaftalen med Unionen og således give cypriotiske skibe adgang til tyrkiske havne, men især den europæiske reaktion derpå får os til at frygte det værste for Europas fremtid, som vi drøfter her i dag.
Tyrkiet er stadig et land, som ikke overholder elementære menneskerettigheder og lader hånt om internationale forpligtelser. Det er en stat, som udtrykkeligt nægter at forsone sig med nabolandene Cypern og Armenien og allerede nu intimiderer europæiske medlemsstater. Til trods for alt dette, fortsætter det officielle Europa med at ønske, at forhandlingerne fortsættes.
Tyrkiet ønsker at være europæisk, men henvender sig til FN, med andre ord USA, for at kunne slippe for sine europæiske forpligtelser. Tyrkiets tiltrædelse af EU er derfor stadig udelukket under de givne omstændigheder. Hvis det allerede nu er Tyrkiet, der bestemmer, hvordan bliver det så, når landet får lov at sidde med ved forhandlingsbordet?
Europa skal afgive et stærkt signal og øjeblikkeligt standse tiltrædelsesforhandlingerne med Ankara, hvis Unionen fortsat ønsker at være troværdig i borgernes øjne og sikre sin fremtid.
Ioannis Varvitsiotis
(EL) Hr. formand, hr. premierminister! Jeg vil også byde Dem velkommen her i dag.
Jeg tror, vi alle her i Parlamentet er enige om, at EU med i dag 25 medlemsstater, om en måned 27 medlemsstater, ikke kan fungere under de samme regler, som Europa med seks, ni, 10 og 15 medlemsstater fungerede under.
Jeg kan huske i maj, under den foregående forhandling om Europas fremtid, hvor den belgiske premierminister fremhævede det kommende tyske formandskabs betydning. Fru Merkel gav udtryk for sine intentioner om at stille forslag til den europæiske forfatningstraktat. Vi glæder os over disse intentioner, men jeg spekulerer på, om dette er realistisk, eller om det er et forsøg på at genoplive en tekst, som allerede er død. Svaret på dette spørgsmål kan ikke være entydigt, da det tydeligvis afhænger af det mål, der bliver sat.
Allerede i juli 2005 sendte jeg breve til den daværende rådsformand, hr. Blair, og til Kommissionens formand, hr. Barroso, hvori jeg henviste til indskrænkningen af vores krav til en regulering udelukkende af institutionelle spørgsmål såsom EU's status af juridisk person, den nye vægtning af stemmerne i Rådet, øget kompetence til Europa-Parlamentet, indførelsen af en udenrigsminister og endog af en præsident for EU, reduktion af antallet af kommissærer, ophævelsen af systemet med tre søjler og en styrkelse af det udvidede samarbejde mellem medlemsstaterne. Jeg tror, det er den eneste vej ud af den krise, Europa befinder sig i.
Jo Leinen
(DE) Hr. formand! Hr. premierminister, tillykke med Deres tale til Parlamentet. Jeg er også taknemmelig for den klare orientering, som De kom med om forfatningstraktaten. Ingen nye forhandlinger, ingen cherry picking, heller ikke nogen amputeret traktat, ingen minitraktat, hvor man kun regulerer et par institutionelle spørgsmål. Det ville virkelige rive sjæl og hjerte ud af denne nye traktat, som det er blevet udtrykt. Chartret om grundlæggende rettigheder, elementerne til involvering af befolkningen, de demokratiske elementer og også de sociale nyskabelser - det hører alt sammen sammen. Det hele var en pakkeaftale, det var et samlet kompromis, og det må ikke splittes ad. Derfor må løsningen være, at vi står fast med hensyn til indholdet, men vi er fleksible med hensyn til den form, den nye traktat skal have. Jeg er helt enig med Dem i, at en sådan traktat ikke skal være en bog, den skal derimod være kompakt, præcis og knap. Med hensyn til tredje del har vi alle muligheder for at afkorte denne traktat.
De talte også om nye elementer. De skal så være midlet til at tage højde for bekymringerne hos folk i Nederlandene og Frankrig. Vi må imidlertid have en klar idé fra de to lande om, hvad det er, der skal ændres. Der er kolleger her, der tilsyneladende ved, hvad folket ønskede. For mig var dette nej meget diffust. Man ved ikke nøjagtigt, hvad det faktisk skyldtes. Derfor venter vi på valget i Frankrig og på den nye nederlandske regering for præcist at få at vide, hvilke ekstra elementer der er brug for.
Jeg håber, at De ikke kun vil holde denne tale her, men også i mange af EU's hovedstæder. Enigheden blev opnået under Deres rådsformandskab, og De har også et ansvar for at samle forfatningens venner og få gennemført dette projekt.
Andrew Duff
- (EN) Hr. formand! Taoiseach'en sagde ganske rigtigt, at det var ekstremt vanskeligt og kompliceret at opnå 2004-pakken. Det ville vel derfor være fornuftigt at undlade at genforhandle præamblen samt første og anden del og i stedet fokusere hele indsatsen på at modernisere og forbedre den tredje del. For vi kan vel ikke opnå større konkurrencedygtighed, et styrket socialt partnerskab, forbedringer i en fælles energipolitik osv. uden en betydelig forbedring af den tredje del?
(Bifald)
Richard Corbett
- (EN) Hr. formand! På det sprog, der taltes af nogle af mine forfædre, vil jeg gerne sige til taoiseach'en:
(GA) Velkommen i Europa-Parlamentet.
(EN) Velkommen i Europa-Parlamentet, som symboliserer EU's slogan, "forenet i mangfoldighed". Der er repræsentanter for hvert eneste politiske parti i Europa, fra venstre til højre, fra hovedstæder til regioner, fra regeringspartier til oppositionspartier. Det er det parlament, som stemte med 500 stemmer mod 137 for denne forfatningstraktat som den bedste vej frem for Europas fremtid. Så jeg er særligt glad for at høre Dem sige i dag, at vi skal finde en løsning på disse problemer, for de problemer, som blev søgt løst med denne forfatningstraktat, er ikke forsvundet fra den ene dag til den anden. De er ikke gået i sig selv. Vi skal finde en løsning, der kan accepteres af alle 27 lande, inklusive de to, der stemte nej, men samtidig under hensyntagen til de 18, der stemte ja, og som ønsker at bevare teksten så intakt som mulig.
Jeg blev glad for at høre, at Irland også ønsker at bevare teksten så intakt som mulig, selv om landet endnu ikke har ratificeret traktaten. Det er en vigtig besked til os. Også i Det Forenede Kongerige har regeringen underskrevet forfatningstraktaten, og den blev genvalgt på basis af et programløfte om at ville organisere en entusiastisk kampagne for denne forfatningstraktat. Det anerkendes bredt, at uanset hvilken løsning der findes i juni næste år, og én skal der findes, så skal der med den tages hensyn til flertallets vilje og reddes så meget som muligt af denne forfatningstraktat.
Bertie Ahern
Hr. formand! Som svar til alle talerne vil jeg sige, at synspunkter og meninger tydeligvis afviger meget fra hinanden, men Parlamentet ratificerede og støttede rent faktisk forfatningen med et overvældende flertal. Jeg ønsker imidlertid at takke alle medlemmerne for deres synspunkter. Det er nyttigt for mig som medlem af Europarådet, og fordi jeg har været så involveret i forfatningen, blot at høre disse synspunkter. Jeg synes, at meningsudvekslingerne i denne forbindelse har været meget værdifulde. Det giver mig et perspektiv, som det efter min mening er svært at få på dette trin.
Som alle de nævnte medlemmer har sagt det, er det vigtigt, at vi lytter til folk. Det er ikke altid muligt at lytte til alle folk, men så kan man lytte til deres valgte repræsentanter. Det har givet mig mulighed for at forklare det rationale, hvormed så mange synspunkter om forfatningen underbygges. Jeg har også fået lejlighed til at udtrykke mine synspunkter.
Jeg synes, at forfatningen er et meget afbalanceret og fair dokument. Jeg synes, det er et retfærdigt dokument. Det er selvfølgelig baseret på kompromiser. Når man forsøger at få 25 lande - som det var dengang - til at blive enige, skal der være kompromiser i teksten. Det drejede sig ikke blot om et hurtigt spørgsmål fra en enkelt person, der sagde "dette er holdningen". Tingene ændrer sig. Under mine besøg rundt i Europa oplevede jeg, at der var mange spørgsmål, der var helt forskellige i de forskellige lande, som optog offentligheden, som skabte en masse vanskeligheder i medierne, og så blev folk nødt til at ændre eller overveje, hvilken ordlyd de kunne blive enige om. Den er derfor ikke perfekt, for så vidt som den blot er skrevet uden nogen form for flertydigheder, men den har været forhandlet.
Der er dem, som mener, at den måske er blevet skrevet i enrum - jeg tror, at der var nogle kommentarer om dét. Det forstår jeg efter nogle få år, men jeg må minde parlamentsmedlemmerne om, at der deltog en meget aktiv gruppe fra Parlamentet i konventet. De arbejdede meget hårdt. De var folkets repræsentanter, de var valgt af folket, de var ansvarlige over for folket, og det synes jeg også, at regeringerne er. Man kan ikke have en forfatning, der forhandles af 500 millioner mennesker. Det er man nødt til at få deres repræsentanter til at gøre, og jeg synes, at de har gjort et godt stykke arbejde med den. Så det er sommetider spørgsmålet om legitimitet og demokrati.
Jeg noterede bemærkningerne om at kæmpe for menneskerettigheder og værdier, og at det er, hvad folk går op i, og ikke forbrydelser og narkotika. De mennesker, jeg møder, er langt mere optaget af begge spørgsmål. De ønsker at se, at alle i kraft af retsstatsprincippet, domstolene og retssystemet beskyttes på samme måde. De ønsker imidlertid også at se, at man klarer problemerne med dem, der er involveret i grænseoverskridende kriminalitet, og dem, der udfører kriminelle handlinger. Så hvis man går ind for menneskerettigheder, går man helt klart ind for forfatningen. Med chartret om grundlæggende rettigheder er det første gang i Europa, at vi har indføjet alle disse ting i forfatningen, så jeg synes, at De afgjort bør være en stor fortaler for forfatningen.
Jeg tror, at det, der er nødvendigt for os nu, er ikke at forsøge at genforhandle alt. Det tyske formandskab er på trapperne, og kansleren har tydeligt tilkendegivet, at hun vil nedsætte en lille gruppe af tjenestemænd, der sammen med en lille gruppe embedsmænd fra hvert land skal identificere forskelle eller vanskeligheder. Efter min mening vil det lade 90 % af forfatningen ude af betragtning. Man vil så kunne sætte fokus på og koncentrere sine kræfter om de sidste 10 %.
Min irske kollega, hr. De Rossa, berørte et meget fair punkt, ét, jeg har berørt adskillige gange, og det skete i tilfældet med Irland og Nice. Det drejer sig her om at prøve at få spørgsmålene behandlet i protokollerne, dét er det fornuftige at gøre. Man skal ikke bortkaste dele af forfatningen, som Parlamentet, Rådet og 18 lande i Europa er blevet enige om, men forsøge at finde og forlige vanskelighederne og analysere, hvori vanskelighederne består i de lande, der har stemt nej, eller måske andre, der er forbeholdne. Det er ikke en umulig opgave. Den er klaret allerede i de lande, hvor forfatningen ikke gik igennem. Som tidligere nævnt, var der meningsmålinger, hvor det blev undersøgt, hvad det var for problemer, og hvad der kunne gøres ved dem. Jeg tror, det er muligt. Hvis disse problemer bliver behandlet på regeringskonferencen eller i Rådet, bør det være muligt. Jeg tror ikke, det behøver tage lang tid.
Jeg beder således blot Parlamentet - som jeg vil forsøge at gøre det i Rådet - om fortsat at støtte op om forfatningen ud fra det afvejede synspunkt, at vi skal tage os af et lille antal uafklarede spørgsmål i relation til nogle lande og måske i relation til lande, som har gjort deres holdninger klar for nylig på grund af regeringsændringer. Det bør vi prøve at tage os af. Hvis vi kan gøre dét, så kan vi med begrundelsen for, formålet med og hele ønsket om at få en europæisk forfatning - hvis det er, hvad den kaldes, det er ikke noget, der kan ophidse mig særligt meget - sammen bevæge os fremad for at gøre det. Jeg tror virkelig, at det er muligt.
(Bifald)
Formanden
Tak, hr. premierminister, for Deres indlæg, som jeg personligt finder meget nyttigt og pragmatisk.
Forhandlingen er afsluttet.
