Bali-konferencen om klimaændringer (forhandling) 
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om
mundtlig forespørgsel af Guido Sacconi for Det Midlertidige Udvalg om Klimaændringer til Rådet om Rådets strategi for Bali-konferencen om klimaændringer (COP 13 og COP/MOP 3) og
- mundtlig forespørgsel af Guido Sacconi for Det Midlertidige Udvalg om Klimaændringer til Kommissionen om Kommissionens strategi for Bali-konferencen om klimaændringer (COP 13 og COP/MOP 3) - B6-0380/2007).
Guido Sacconi  
Hr. formand, hr. minister, hr. kommissær, mine damer og herrer! Jeg er sikker på, at jeg ikke behøver at minde jer om, hvor afgørende den nært forestående partskonference på Bali er, og i anledning af hvilken, vi har anmodet om yderligere oplysninger om den strategi, den linje, I har til hensigt at følge.
EU har en selvstændig forpligtelse til at yde en ekstraordinær indsats, hvis jeg må udtrykke det sådan, selv om vi ved, at det ikke er den ultimative løsning. Vores fælles mål er at holde den globale opvarmning på under to grader i forhold til niveauet i tiden før industrialiseringen, vel vidende, at det er en højrisikogrænse og at det vil blive nødvendigt for nogle områder af verden, for nogle dele af Europa, som planlagt at indføre en tilpasningspolitik. Hvis vi virkelig vil stræbe efter at nå dette svært realisable mål, er en ny international traktat dog en absolut nødvendighed.
Som vi ved, er EU's ansvar begrænset (14 % af de globale drivhusgasemissioner). For en ny international traktat, der tager højde for de ændringer, der er sket siden Kyoto, særligt de asiatiske giganters ekstraordinære og eksplosive vækst, er Bali i sandhed et vigtigt skridt på vejen. Og selv om det ikke er her, der skal opnås enighed, er det her forhandlingerne starter, og det vil derfor være meget vigtigt for Bali at nå frem til et klart forhandlingsmandat med præcise tidsfrister med henblik på et resultat i 2009.
I de seneste måneder har verdensbilledet ændret sig fra et politisk, et økonomisk og et kulturelt synspunkt, fra rapporterne fra FN's klimapanel (IPCC), hvis endelige sammendrag vil blive offentliggjort i slutningen af denne uge og skal fremlægges i Valencia, til uddelingen af Nobelprisen til Al Gore og videnskabsmændene i FN's klimapanel. Meget har ændret sig i løbet af de seneste måneder, og derfor kan vi være optimistiske, omend på en kritisk og årvågen måde.
Jeg vil derfor opridse de store linjer i den betænkning, vi har udfærdiget, og som vi er sikre på vil blive vedtaget med et stort flertal i Parlamentet i morgen. Betænkningen er en tilbud, et tilbud til forhandlerne, der kan hjælpe dem med at lægge en hårdere linje, når forhandlingerne starter. Jeg vil gerne takke fru Hassi, for hvem det, sammen med de andre ordførere, er lykkedes at lave en syntese og forhindre, at det hele kommer til at fremstå som et overpyntet juletræ. Der er i høj grad lagt fokus på disse forhandlinger, og det er sådan, vi vil fremlægge det for jer.
Satu Hassi  
forfatter. - (FI) Hr. formand! Jeg vil gerne sige tak for det høje samarbejdsniveau med de politiske gruppers skyggeordførere under forhandlingerne af denne betænkning. Klimaændringerne sker nu, og det går hurtigere end forventet. Vi så et dramatisk eksempel på dette i slutningen af sidste sommer, hvor en million kvadratmeter is, et område på størrelse med Finland, Sverige og Norge tilsammen, smeltede i det nordlige ishav. Det budskab, videnskabsmændene sender ud om de fremskredne klimaændringer og det akutte behov for at begrænse udledningen af drivhusgassemissioner, bliver mere og mere alarmerende. Det fremgik også af forhåndsinformationerne fra IPPC-mødet i Valencia i denne uge.
Det er vigtigt, at der ikke er nogen huller mellem Kyotoprotokollen og den næste klimaaftale. Derfor skal udkastet til 2012-aftalen foreligge allerede i 2009. På Bali må EU gøre alt for at opnå et forhandlingsmandat, der holder den globale opvarmning på under 2 grader. EU's førende rolle er afgørende i denne sammenhæng. Vi viser vejen med foranstaltninger til at reducere vores egne emissioner, men også ved at koordinere de internationale forhandlinger. Det er afgørende at involvere alle de industrialiserede lande, også USA, men det vil ikke være nok til at redde klimaet. Det er lige så afgørende at få de store udviklingslande, som f.eks. Kina og Indien, til at acceptere grænser for stigninger i deres emissioner. Dette er måske den største udfordring i den international diplomatis historie. Vi må forstå, at hvis Kina, Indien og andre tilsvarende lande accepterer grænser for deres emissioner, så vil det skabe væsentlige ændringer i den måde, de tænker og også i den måde, de gør tingene på. Vi må være forberedt på at give dem noget til gengæld. Med andre ord skal vi også bidrage med økonomisk hjælp for at få et gennembrud inden for en ren, klimavenlig teknologi i disse lande.
Jeg vil gerne huske alle på Nicholas Sterns vurdering om, at der hvert år skulle bruges 1 % af det globale bruttonationalprodukt på at beskytte klimaet. Efter 2. verdenskrig bidrog USA med 2 % af deres BNP i form af Marshallhjælpen. Det var vigtigt at få gang i genopbygningen efter krigen, men det er endnu mere vigtigt at forebygge en lignende katastrofe skabt af klimaændringer. Vi må derfor også være forberedt på at betale for klimabeskyttelse.
Manuel Lobo Antunes
formand for Rådet. - (PT) Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Den indonesiske ø Bali skal snart være vært for de delegerede ved den 13. partskonference under De Forenede Nationers rammekonvention om klimaændringer (COP13), og de vil endnu en gang blive anmodet om at anvende deres erfaring og deres forhandlingsevner til at skabe historie.
Set i lyset af den første periode, hvor Kyotoprotokollen har været gældende, nemlig 2008-2012, viser de alarmerende videnskabelige informationer om nye tendenser i klimaændringerne, der i mellemtiden er kommet frem, hvor vigtigt det er at finde en kollektiv og effektiv løsning på denne udfordring, da hele vores planets fremtid står på spil. I denne sammenhæng er Bali den sidste mulighed for at påbegynde forhandlinger om en global og vidtrækkende aftale om klimaet gældende for perioden efter 2012. Vi er ganske klar over, at denne juridiske proces ikke er let.
EU vil tage til Bali med den samme indstilling, som den har haft i de sidste 15 år, hvor vi uden at tøve og utvetydigt har påtaget os rollen som leder af det internationale samfund i denne store globale udfordring. EU's overordnede mål på Balikonferencen om klimaændringer er møntet på selve processen, dvs. at sørge for, at en global og omfattende forhandlingsproces sættes i gang.
Jeg vil også gerne meddele, at EU betragter følgende områder som afgørende for at skabe en effektiv og passende ramme for perioden efter 2012: for det første at fortsætte udviklingen af en fælles synsvinkel på problemet for at kunne nå klimakonventionens hovedmål, for det andet at blive enige om vedtagelsen af strengere forpligtelser for udviklingslandene hvad angår globale emissionsnedskæringer, for det tredje at fremme tilvejebringelsen af nye rimelige og effektive bidrag fra andre lande, herunder initiativer skabt af nye typer af fleksible forpligtelser om at reducere intensiteten af drivhusgasemissionerne i tilknytning til den økonomiske udvikling, for det fjerde at udvide CO2-markedet, bl.a. ved at styrke innovative og fleksible mekanismer, for det femte at styrke samarbejdet inden for forskning, udvikling, spredning, prognosticering og gennemsigtighed i den teknologiske sektor, og endelig at intensivere bestræbelserne på at tilpasse sig, særligt hvad angår risikostyringsværktøjer, finansiering og teknologi.
Hr. formand, mine damer og herrer! Tallene taler for dem selv. Vi gik foran i Kyoto ved at påtage os større forpligtelser end hvad der blev krævet af os, og i dag har EU og medlemsstaterne klart definerede ambitiøse mål, der igen sætter os i front i bekæmpelsen af klimaændringer. Som formanden for Rådet understregede det i New York er klimaændringer nu unægteligt en af de største udfordringer, menneskeheden står over for, og de har bevæget sig fra et teoretisk niveau til at blive en egentlig og udbredt bekymring for hele verdens befolkning.
Det er en global udfordring som kræver en global løsning. Hvor effektiv denne løsning bliver, afhænger af den samlede indsats fra det internationale samfund. Derfor insisterer vi på, at vi må gøre alt for at få forhandlet os frem til en omfattende global aftale under FN's rammekonvention om klimaændringer, der er, og skal blive ved med at være, den centrale og altafgørende referenceramme for alle handlinger og initiativer, der skal tages på dette område.
Det er derfor på tide, at andre stater påtager sig et ansvar og begynder at spille en reel og velafbalanceret rolle i den globale kamp mod klimaændringer. Vi vil tage til Bali opmuntret af debatten mellem stats- og regeringslederne på det nylige, uformelle topmøde om Europa og globaliseringen, der klart viste, at klimaændringer er et prioriteret emne i EU, og også af Miljøudvalgets konklusioner fra den 30. oktober om forberedelserne til COP23. Vi vil tage til Bali for aktivt at bidrage til at opnå et resultat, der kan omsættes til konkrete, mærkbare forbedringer for klimaet i fremtiden. Bali er ikke slutningen, men begyndelsen på en rejse, den "køreplan", der er blevet talt så meget om i de seneste år. Det er en kompleks og vanskelig udfordring, men en udfordring, der kan overvindes og ikke må tilsidesættes. EU er rede til for sin del at føre an i denne udfordring, da det er, hvad vores befolkninger kræver af os.
Stavros Dimas
Hr. formand! Tak for den mulighed, vi i dag fik for at udveksle synspunkter om EU's rolle på FN-konferencen på Bali, der begynder den 3. december.
Kommissionen og Parlamentet bidrog væsentligt til vedtagelsen af en ambitiøs europæisk politik om klimaændringer. De indtog en førende rolle på den internationale scene og en konstruktiv placering i forhold til vores vigtigste partnere blandt de udviklede lande og udviklingslandene. Jeg ser frem til at fortsætte det tætte og frugtbare samarbejde på Bali, hvor Parlamentet møder talstærkt op.
Det spørgsmål, der blev fremlagt af det Midlertidige Udvalg om Klimaændringer, vedrører de vigtigste emner, vi vil stå over for på Bali.
Et af disse emner er, hvordan vi sikrer vores vigtigste partnere støtte til at påbegynde forhandlingerne om at indgå en international aftale, der begrænser den globale opvarmning til 2° C.
Balikonferencen bliver utvivlsomt en milepæl i de internationale bestræbelser på at bekæmpe klimaændringer. Bali bliver den første praktiske prøve på det internationale samfunds vilje til at omsætte politiske erklæringer til handling.
Der er mange opmuntrende tegn. Klimaændringer har nu førsteprioritet i international politik, og det er et emne, som stats- og regeringsledere i hele verden bekymrer sig over. For en måned siden blev der på et møde i New York, det første møde af sin slags, som FN's generalsekretær Ban Ki-Moon havde indkaldt til, udsendt et meget stærkt signal: alle verdens ledere anerkender nu klimaændringer som et problem, der kræver en hurtig og afgørende handling fra det internationale samfund.
Det nylige møde i Bogor bekræftede også, at et stadig stigende antal lande er enige om, at der på Bali må opnås en aftale om at indlede officielle forhandlinger, der sigter på at indgå en aftale om klimaændringer for perioden efter 2012.
Indtil nu har debatten også vist, at der er konvergerende meninger omkring de hovedpunkter, aftalen for perioden efter 2012 skal indeholde. Selvfølgelig vil nogle foretrække grupperede tiltag (reducering, tilpasning, teknologi, finansiering) når hovedpunkterne på Bali skal fastlægges, og denne holdning deles af EU.
Ikke desto mindre er det sandt, at det i høj grad er lykkedes for EU at sætte dagsordenen for Balikonferencen. EU's strategi om klima og energi, der blev godkendt af Rådet i marts 2007 på baggrund af et beslægtet forslag fra Kommissionen, har haft en afgørende indflydelse på målene og ambitionsniveauet på Balikonferencen samt på opbygningen af aftalen for klimaændringer i perioden efter 2012.
EU-strategien har dannet grundlag for en række bi- og multilaterale diskussioner. Ved udgangen af denne måned vil EU diskutere klimaændringer som et prioriteret emne på topmøderne mellem EU og hhv. Kina og Indien. Det er op til vores partnere i de udviklede lande at reagere på og samarbejde om de mål, EU har fastlagt på baggrund af videnskabelige oplysninger.
De udviklede lande må fortsat føre an ved at tage ambitiøse forpligtelser om en absolut emissionsnedskæring. Vi har de økonomiske og teknologiske midler til at reducere udledningen af drivhusgasser. Hvis vi og de andre udviklede lande ikke tager det første skridt, hvordan kan vi så forvente, at de hurtigt voksende økonomier agerer, og særligt på det niveau, der kræves?
Imidlertid hersker der ingen tvivl om, at prognoserne for en global stigning i emissionerne kræver, at udviklingslandene deltager. I øjeblikket beder vi dem ikke om at fastsætte absolutte værdier for nedskæringer i deres emissioner. Men med vores hjælp må udviklingslandene nedsætte den hastighed, hvormed deres emissioner stiger. På et globalt niveau kan den absolutte udledning derfor på et tidspunkt i løbet af de næste 10-15 år begynde at falde efter at vi har nået et maksimalt niveau for CO2-emissionerne.
Det er den eneste måde, hvorpå vi kan holde stigningen i planetens middeltemperatur inden for 2° C. I denne sammenhæng må vi fokusere på specifikke forslag til at styrke finansiering af og investering i rene teknologier og disse teknologiers overførsel til udviklingslandene.
Vi støtter derfor vores indonesiske værters forslag om at invitere finansministrene til et møde om klimaændringer og finansiering, der skal holdes på Bali under konferencen.
For at bevare den internationale førerposition må EU først og fremmest opnå resultater på hjemmefronten. Kommissionen vil vedtage en klima- og energipakke i begyndelsen af næste år og vil forberede de nødvendige foranstaltninger for at nå vores mål, som er en unilateral reduktion af drivhusgasserne på mindst 20 % inden 2020, eller 30 %, hvis der indgås en international aftale.
Denne pakke indeholder forslag om fordelingen af ansvar og forpligtelser mellem medlemsstaterne med henblik på at forbedre EU's handelssystem for emissionsrettigheder og opnå de mål, der er fastsat for vedvarende energikilder.
Foranstaltninger, der skal tages på EU-niveau, skal også spille en rolle for emissionsnedbringelsen. Det omfatter de kommende forslag om CO2-emissioner og motorkøretøjer, der blev diskuteret i Parlamentet på plenarmødet i oktober.
Kommissionen vil fremlægge en juridisk ramme for at opnå EU-målet om 120 g/km i 2012. Kommissionen vil også fremlægge retsgrundlaget for kulstofopfangning og -lagring med de nødvendige garantier for miljøbeskyttelse.
Som formanden nævnte det tidligere er Bali kun startskuddet for forhandlingerne. Vi må nu forberede og sikre den bredest mulige internationale støtte for det forløb, vi har planlagt.
EU vil intensivere de bilaterale kontakter med vigtige partnere og vil drage fuld fordel af de kommende topmøder samt alle de vigtige internationale møder.
Som jeg har sagt tidligere, er der på trods af opmuntrende tegn på et internationalt niveau ikke desto mindre meget divergerende meninger. F.eks. er man ikke enige om, hvordan klimaændringer skal bekæmpes, og særligt om, hvilken type mål, der skal fastsættes. USA er fortsat modstander af bindende mål.
Denne slags mål er af afgørende betydning, hvis vi vil sikre effektiviteten af vores aftale og en styrkelse af det globale CO2-marked. Vi vil fortsat samarbejde med alle de parter i USA, der kan hjælpe med at skabe en holdningsændring på føderalt plan.
I selve USA er der allerede livlig debat om bekæmpelsen af klimaændringer. Fra mange dele af USA får vi klare signaler og opfordringer til at handle beslutsomt i optakten til Balikonferencen.
Gennem jeres forskellige kontakter med kolleger i andre parlamenter verden over, med repræsentanter for industrien og med det civile samfund, regner vi med støtte fra Parlamentet til at fremme EU's ambitiøse mål om klimaændringer.
Vi har brug for denne støtte i vores bestræbelser på at styrke det internationale samarbejde om klimaændringer.
(Bifald)
Eija-Riitta Korhola
for PPE-DE-Gruppen. - (FI) Fru formand! Først vil jeg takke fru Hassi for hendes samarbejde omkring denne betænkning. Selvfølgelig bliver dette måske en af de vigtigste, hvis ikke den vigtigste, konference om klimaændringer. Desværre er der ikke sket store fremskridt under de sidste fem konferencer. Nu er tiden endelig kommet til at fastsætte konkrete foranstaltninger for perioden efter 2012.
Det, som alle de tidligere konferencer havde til fælles var, at i stedet for souvenirs i form af rigtige gennembrud, har EU fået ros for at føre an i de unilaterale handlinger og miljømæssige bestræbelser, og så sker der ikke mere det år. Problemet er, at der er et akut behov for globale foranstaltninger til at løse det globale klimaproblem, men de har været svære at opdrive. F.eks. kunne vi i Nairobi for et år siden ikke se tegn på, at nogle af de vigtige nye lande forpligtede sig til at reducere emissionerne fra 2013. Vi har derfor været nødt til at håbe på, at forhandlinger uden for Kyoto-protokollens rammer vil føre til emissionsnedbringelser i verdens fire største forurenende stater, nemlig USA, Kina, Indien og Rusland.
Måske er begrebet solidaritet den mest håndgribelige udfordring for udviklingslandene. Ingen har kunnet forudse i hvilket omfang, emissioner ville stige, og i dag kommer omkring halvdelen af emissionerne fra udviklingslandene, hovedsagelig Kina og Indien. Selvfølgelig har borgerne i disse lande ret til økonomisk vækst, men det er i alles interesse, at væksten foregår så rent som muligt. Forhandlingssituationen er derfor vanskelig, men det er fremgangsmåden også. Det er måske fristende for selskaber, der opererer på de globale markeder, at fortsætte med at investere i de lande, hvor der ikke er nogen egentlige miljøstandarder eller emissionsgrænser. For folk i udviklingslandene er det dog ikke solidarisk at forurene det fælles miljø. Herudover er det at flytte rundt på emissionerne ikke det samme som at begrænse dem. Resultatet er derfor, at tre ud af fire emissioner stiger kraftigt. Hvordan kommer vi videre fra denne situation? Vil der være tid nok til at udskille den industrielle produktion fra landespecifikke restriktioner og i stedet skabe en verdensomspændende plan for den industrielle sektor og en international kulstoføkonomi? Hovedvægten bør lægges på energiindhold og øko-effektivitet samt lavemissionsteknologi og udviklingen af denne.
Elisa Ferreira
for PSE-Gruppen. - (PT) Hr. rådsformand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Jeg vil begynde med at lykønske ordføreren, fru Hassi, for hendes åbningstekst og for hendes evne til at generere forpligtelser inden for dette komplekse emne.
Teksten, der skal stemmes om, afspejler den store indsats, de forskellige politiske grupper har gjort for at sende et klart, effektivt og mobiliserende budskab til Bali. Det er den eneste måde at skabe betingelserne for at nå det centrale mål, nemlig at gøre Balikonferencen til det sted, hvor alle de globale partnere påtager sig klare og kvantificerede politiske forpligtelser til bekæmpelse af klimaændringerne inden 2009.
Alle har måttet afgive ofre og har skullet omstille sig. Målet vil være nået, hvis denne tekst vedtages bredt af Parlamentet. Det vil give demokratisk legitimitet til EU's pionerånd på klima- og miljøområdet i hele verdens øjne. Denne pionerånd har skabt et øget ansvar, særligt hvad angår kvaliteten af de fremlagte forslag, der dog bør indeholde både nedskæringer og tilpasninger. Der bør især tages hensyn til det faktum, at de største tilpasningsudgifter nu kommer til at hvile på verdens fattigste områder, som har bidraget mindst til problemet og som er dårligst udrustet til at løse det. Forslagene må imidlertid sikre, at de forskellige internationale forpligtelser om emissionsnedbringelser fordeles ligeligt, proportionalt og retfærdigt.
De miljømæssige forpligtelser må justeres til den udviklingsproces, som de fattigste lande og områder har ret til, inklusive adgang til normale standarder for trivsel og tryghed, både i de mindre udviklede lande og for de store befolkninger i vækstøkonomierne. Selv om EU's pionerånd er en pligt, bør den ikke desto mindre også ses som en mulighed for at opnå komparative fordele inden for miljørelateret teknologi og innovation. Det kan dog kun realiseres, hvis miljømæssige hensyn og forpligtelser gradvist bliver normen i den globale økonomi. Hvis ikke, vil EU's gode praksis forvrænge konkurrencen og skuffe borgerne.
I denne sammenhæng fremsætter Parlamentet et praktisk forslag om, at nationale forpligtelser bør suppleres med en udnyttelse af globale sektoriske forpligtelser med henblik på at skabe standarder og internationalt accepterede bedste praksisser for alle de industri- og servicesektorer, der tager del i den internationale konkurrence. Det er en meget ambitiøs dagsorden, men EU må påtage sig et ansvar, der modsvarer den positive lederrolle, der er så uhyre vigtig for planetens overlevelse.
Lena Ek
Fru formand, hr. minister, hr. kommissær. Starten på forhandlingerne til det, der vil blive den nye Kyotoaftale på Bali til december er selvfølgelig yderst vigtig. Parlamentet forbereder sig gennem denne debat og gennem en betænkning, og Rådet har også forberedt sig gennem en betænkning. Det, der stadig mangler, tror jeg, er et klarere samarbejde mellem EU's forskellige institutioner. Der hviler et stort ansvar på det portugisiske formandskab i denne sammenhæng. EU må tale med én stemme på Bali.
Et vigtigt element er, hvordan situationen i udviklingslandene skal styres og hvordan det kan lykkes for dem at kombinere økonomisk udvikling med miljøvenlig teknologi. De har brug for vores hjælp. Ikke kun i fine ord, men de har behov for penge, struktureret udvikling og adgang til ny teknologi. Vi har brug for at målrette vores indsats på forskellige politiske områder, og hjælpen må ændres, så også den er miljøvenlig.
En del af løsningen afhænger også af det andet punkt, jeg havde til hensigt at tage op under debatten - skovene. I dag bliver store skovområder fældet og vi ved alle, hvad det betyder for klimaet. Men det er også en katastrofe for de befolkninger, der bor i disse områder når deres levebrød forsvinder. Der må udvikles en arbejdsmetode, der indebærer, at vi betaler udviklingslandene og almindelige familier for at se efter og passe på skovområderne. En bæredygtig produktion er ekstrem vigtig. En fuldstændig uberørt skov er god for biodiversiteten, men en skov i forrådnelse udsender store mængder metangas. Vi har behov for en skov i vækst, hvor slutproduktet behandles på en måde, der binder CO2 og andre drivhusgasser.
Bali vil være et stort, vanskeligt og kaotisk møde. Det bedste, vi kan gøre er at forberede os selv så godt, at selve starten på forhandlingerne bliver god. Her er denne debat et udmærket værktøj, men vi må også forberede os sammen med vores venner gennem en stærk, transatlantisk dialog og gennem en dialog med Kina og Indien. Vi ved, at 25 stater udsender 83 % af de gasser, vi skal bekæmpe, og, hr. kommissær, hr. minister, en sand ven er en person, der spørger dig, hvordan det går og også venter for at høre svaret.
Liam Aylward
for UEN-Gruppen. - Fru formand! Må jeg også lykønske fru Hassi for hendes arbejde og hendes bidrag til denne debat.
Jeg vil også lykønske Al Gore, USA's tidligere vicepræsident, med den nylige tildeling af Nobels fredspris for sit fremragende arbejde med at fremhæve behovet for handling på internationalt plan for at standse klimaændringerne.
Tildelingen af denne pris er en international anerkendelse af, at klimaændringerne er nået til tops på de internationale politiske dagsordener. Der kræves nu handling på internationalt plan, så vi ved en fælles indsats kan sikre, at der skæres kraftigt ned i CO2-emissionerne inden for den nærmeste fremtid. Derfor støtter jeg fuldt ud EU's forpligtelser til at reducere drivhusgasserne med mindst 20 % inden 2020 og med 50 % inden 2050. Ydermere skal 20 % af EU's energiforbrug dækkes af vedvarende energi i 2020 og tilsvarende 50 % i 2050.
Bali repræsenterer en reel mulighed for at blive enige om et officielt mandat og en officiel ramme for at sikre klare og faste internationale forpligtelser for perioden efter 2012.
Lad fundamentet til byggeklodserne og køreplanen blive lagt på Bali på baggrund af en fælles vision, faste forpligtelser for de industrialiserede lande, en udbygning af brugen af kvotemarkederne, en styrkelse af samarbejdet om teknologisk forskning og en reduktion af skovrydningen. Lad os heller ikke glemme, at EU skal opnå mål på hjemmefronten og føre an med et godt eksempel.
Derfor ser jeg frem til formand Pötterings forslag i februar om, hvordan dette parlament, Europa-Parlamentet, selv kan reducere dets kulstofaftryk.
Rebecca Harms
for Verts/ALE-Gruppen. - (DE) Fru formand! I EU er det jo efterhånden blevet almindelig praksis at tale om en europæisk førerrolle i den internationale klimabeskyttelse, som rådsformandskabet også gjorde i dag. Når jeg tænker tilbage til marts sidste år og topmødebeslutningerne om senest i 2020 at nå op på 20 % CO2-reduktion, 20 % effektivitet, 20 % energi fra vedvarende kilder, så lyder det også som en førerrolle.
Jeg beklager dybt, at det ikke er lykkedes at komme så langt med forhandlingerne med medlemsstaterne om energipakken, at vi kan underbygge disse topmødebeslutninger i Bruxelles før Bali. Hvis tredjelande, som vi vil forhandle med på Bali, ser om bag de europæiske kulisser og ser, hvor vanskelige forhandlingerne med medlemsstaterne om energieffektivitet og vedvarende energi er, så vil de konstatere, at det hidtil har været et langt sørgespil. Jeg tror, det er et rigtig dårligt signal, at man kræver store bedrifter på verdensplan, men kun er villig til at gå med museskridt derhjemme. Problemet er jo ikke, at vi ikke har teknologien. Problemet er, at vi endnu ikke har det politiske mod til virkelig at indlede det paradigmeskift, som der blev talt om i marts sidste år inden for energipolitikken og ressourcepolitikken.
Jeg må sige, at jeg var rystet under sidste plenarmøde, da Reul-betænkningen blev vedtaget, og der igen kun blev talt om kul og atomkraft som svar, og jeg skammer mig faktisk over, at europæere nu tilbyder afrikanske lande atomenergi som løsning på klimaproblemerne. Jeg tror, der er nogle europæere, der er gået fra forstanden.
Roberto Musacchio
for GUE/NGL-Gruppen. - (IT) Fru formand! Teksten, der bliver fremlagt for Parlamentet er resultatet af Klimaudvalgets fælles arbejde. Udvalget, der er sammensat på et ad-hoc-grundlag med et meget vigtigt mandat, har iværksat mange hørings- og debatinitiativer og har udarbejdet et instrument, som Europa kan bruge til at indtage en vigtig rolle på COP13 på Bali.
Kernen i det politiske forslag er klar og kraftfuld. Vi har behov for en politisk og multilateral tilgang baseret på FN og som tager hensyn til FN's klimapanel og væsentlige ændringer, ikke alene teknologiske ændringer, men også ændringer i den sociale model. Vi har brug for teknologioverførsler, samarbejde og en ny miljømæssig og udviklingsmæssig tilgang. Kommissionens og Rådets forslag om 3,20 % er kun en begyndelse i denne henseende, omend en positiv begyndelse. Vores tankegang er nødt til at være bred og fremadrettet, og for at være helt ærlig kan fremtiden ikke rumme en tilbagevenden til fortidens gamle, farlige og kontroversielle teknologier, som f.eks. atomkraft.
Vi bliver også nødt til at begynde at tænke over de innovative forslag, som vi selv har fremlagt i den parlamentariske debat og som nu tages op på en mere håndgribelig måde af ledende personer som f.eks. kansler Merkel. Jeg taler om en udregning af emissionerne pr. indbygger, som vi har foreslået det sammen med hr. Prodi, og som er et meget vigtigt element set i lyset af den nuværende situation, hvor der nu ser ud til at være en uligevægt i emissionerne, som også skal reduceres ligeligt.
Bastiaan Belder
Fru formand! På vegne af min kollega Hans Blokland vil jeg gerne bidrage med følgende indlæg.
Indledningsvis vil jeg gerne takke Satu Hassi for det omfattende og væsentlige arbejde, hun har udført for at nå frem til det foreliggende beslutningsforslag. Set i lyset af den kommende klimakonference på Bali er det væsentligt at formulere Europa-Parlamentets holdning til klimapolitikken så kort og præcist som muligt. Det er lykkedes for Satu Hassi.
EU sætter nu i høj grad fokus på klimapolitikken, og det må være på tide, andre dele af verden følger efter, herunder de lande, som endnu ikke har ratificeret Kyotoaftalen. På Bali bør EU derfor også - vel at mærke ikke på en paternalistisk måde, men i samarbejdets ånd - vise, at vi indtager førerpositionen i denne henseende.
Jeg oplever Bali-konferencen som en anledning til, at vi alle i fællesskab overvejer, hvilken klimapolitisk indsats der bliver behov for efter 2012. Der kræves en fælles, global indsats for at bevare det skabtes kvaliteter og sikre vores fremtid.
Karl-Heinz Florenz
(DE) Fru formand, kære Stavros Dimas! Hjertelig velkommen hos os. Vi glæder os til at diskutere med Dem på Bali om den vej, som Europa vil gå inden for klimapolitikken.
Jeg mener, det er en fælles udfordring at føre klimapolitik. Det er ikke kun noget for verdensfjerne miljøfreaks, det er ikke kun noget for liberale købmænd, det er en udfordring, som vi alle må påtage os, og det er Klimaudvalget i gang med at gøre. Det er ikke gået op for alle endnu, men vi er godt på vej.
Bali er en milepæl, ingen tvivl om det. Et hul efter Bali - dvs. et hul efter Kyoto - ville være en katastrofe, ikke kun for miljøet, men også for den økonomiske politik, for uden faste data kan man ikke investere. Det handler også om, hvor vi står i dag, og hvad vi egentlig har at tilbyde på Bali. For kun hvis vi har noget at tilbyde, kan vi forvente, at andre kontinenter vil slå følge med os for at løse problemet i fællesskab.
Derfor er det rigtigt, at vi kommer med engagerede tilbud - tre gange 20 er en hel del, og vi skal være glade, hvis vi når disse mål. Jeg kan stadig se nogle store forhindringer, men det skal nok lykkes. Jeg tror imidlertid også, at vi netop for at gå foran med et godt eksempel også vil få en europæisk miljøudenrigspolitik, som også vil få indflydelse på, hvorfor vi egentlig har disse kæmpemæssige brande i hele verden, som skaber mere CO2 end alle Europas kraftværker tilsammen.
Her tror jeg, Europa må gribe ind, her er vi godt på vej, og så vil amerikanerne fra det indre af USA - ikke nødvendigvis gennem deres regering - blive tvunget til at gribe til positiv handling. Det vil vi nå frem til. Jeg betragter udelukkende klimaændringen som en kæmpemæssig økonomisk chance. Hvis ikke vi tager denne chance, er der andre, der vil gøre det.
Riitta Myller
(FI) Fru formand! Troværdigheden af det lederskab, EU har udvist inden for klimapolitik, vil blive målt og vejet på Bali til december. Resultatet må være en global vilje i form af et klart mandat til at forhindre jordens temperatur i at stige med mere end to grader. EU har allerede taget sine egne beslutninger. Hvis målet skal nås, skal alle de industrialiserede lande, f.eks. USA og Australien, dog forpligte sig til kvantitative emissionsnedbringelser.
Vi har ikke længere råd til at føre den type debat, vi har haft indtil nu om, hvorvidt vi skal nå dette mål gennem teknologisk udvikling eller gennem at sætte bindende mål. Der er brug for begge dele. Kun bindende mål og tilpas strenge mål for emissionsnedbringelser kan få virksomhederne til at gå over til en renere og mere miljøvenlig teknologi. Vi skal huske på, som det også er blevet sagt her, at det kræver solidaritet at få alle parter til at vedtage traktaten, særligt med udviklingslandene, der har det dårligst af alle. Vi har dog også brug for at opnå et tydeligt forhandlingsmandat over for udviklingslande som f.eks. Kina og Indien om kvantitative emissionsnedbringelser fremover.
Again I would like to thank all those who have been involved in drafting this resolution for Parliament, and especially Mrs Hassi and the groups' negotiators. You have done some excellent work.
Vittorio Prodi
(IT) Fru formand, mine damer og herrer. Lad os hilse på Kommissær Dimas, der vil deltage i første række på Bali. Global opvarmning er et påtrængende, meget alvorligt og virkelig globalt problem, der kræver global enstemmighed så hurtigt som muligt. Derfor er det vigtigt snarest at fremsætte forslag om, hvordan udledningerne af drivhusgasser kan kontrolleres, forslag, der er mere retfærdige og som i videre udstrækning kan accepteres end dem i Kyotoprotokollen, der var baseret på princippet om "velerhvervede rettigheder", dvs. "dem, der før har forurenet mest, kan fortsat forurene mest". Det er uacceptabelt.
Derfor tror jeg, at vi må fremsætte et mere dristigt forslag. Som det allerede er blevet påpeget, fremsatte jeg et ændringsforslag der kan sammenfattes i sloganet "en person, en emissionstilladelse". Det er et forslag fra den tyske professor Lutz, der også bakkes op af kansler Merkel.
Hvis vi alle skal have de samme betingelser, den samme adgang til naturressourcerne, er det vigtigt for Parlamentet at støtte processen, som, set ud fra emissionshandelssystemet, kunne give befolkningerne i udviklingslandene en række ressourcer i en størrelsesorden, der overgår dem, de ville få fra internationalt samarbejde og som ville være lettere at kontrollere Til gengæld ville det også forpligte dem til at respektere kulaflejringer som f.eks. regnskove.
Princippet om retfærdighed burde skabe grundlag for en gradvis forbedring, der bliver nødt til at starte fra en udgangsværdi, hvis de tilladte emissionsværdier for 2050 skal kunne beregnes. Derfor er det afgørende, at de "velerhvervede rettigheder" reduceres gradvist. Det er lige netop fordi emnet er så alvorligt og påtrængende, at vi må sætte processen i gang, så målet hurtigt kan nås.
Caroline Lucas
Fru formand! En af de mest effektive strategier, EU kan anvende på Bali, er at gå foran med et godt eksempel. Den første del af den nye europæiske klimalovgivning, der skal stemmes om efter Rådets møde i marts, er indlemmelsen af flytrafikken i emissionshandelssystemet. Så resultatet af denne afstemning er meget vigtig, ikke alene i sig selv, men også for det signal, det sender til de andre parter på Balikonferencen om, at EU tager sine forpligtelser om klimaændringer alvorligt.
Indtil nu har det praktisk talt set relativt sort ud. Kommissionens oprindelige forslag var håbløst svagt, og det faktum, at Rådet ikke har kunnet opnå et fælles mandat om enighed ved førstebehandlingen, udsender meget negative signaler. Jeg opfordrer derfor både Rådet og Kommissionen til at forhøje standarden væsentligt og hurtigt.
At opnå succes på Bali afhænger stærkt af, om retfærdighed er et centralt element i en ny aftale. Det er derfor, forslagene må baseres på en konvergens mod lige emissionsrettigheder pr. indbygger, som f.eks. den tilgang, der er kendt under betegnelsen "Contraction and Convergence" (emissionsnedbringelse og konvergens). Jeg opfordrer Rådet og Kommissionen til at anvende denne tilgang.
Til sidst vil jeg advare mod en for stor afhængighed af CO2-kompensationsordninger. Som en af mine kolleger påpegede det, er CO2-kompensationer lige så nyttige som antirygerkampagner, der betaler andre for at holde op med at ryge i udviklingslandene, mens man selv gladelig bliver ved med at bakke løs på cigaretterne. Det er uansvarligt og aldeles ineffektivt.
Dimitrios Papadimoulis
- (EL) Fru formand, hr. kommissær! Formålet med Balikonferencen er at fremme ambitiøse og realistiske rammer for perioden efter 2012. Der er ikke tid til yderligere forsinkelser. Der må straks gøres noget drastisk ved den globale opvarmning. Økologi og økonomi må og skal eksistere side om side.
De efterfølgende fordele vil være langt større end de økonomiske omkostninger. Det kræver dog, at der indgås en bredere aftale med detaljerede forpligtelser til at nedbringe emissionerne i stedet for ren ønsketænkning. Der må gøres en indsats for at bekæmpe emissioner fra den internationale luft- og søtransport. Der er behov for at binde drivhusgasser gennem en bæredygtig skovdrift og en ændring i produktionsstandarder og forbrug samt gennem arealanvendelse.
Men for at opnå dette må Kommissionen huske på glemte mål, der er forbundet med en dristig fremme af vedvarende energikilder. Den må fremføre mere ambitiøse mål og demonstrere en stærkere politisk vilje.
Det er, hvad vi forventer, Hr. Dimas.
Romana Jordan Cizelj
(SL) EU er en verdensleder når det gælder om at bekæmpe klimaændringer og at udvikle nye miljøvenlige teknologier. Men hvor lang tid kan det blive ved? Erkendelsen af behovet for at bekæmpe den menneskelige påvirkning af det naturlige miljø vokser i mange lande. Det bliver fulgt op af strategier, planer og foranstaltninger, selv i lande, hvor miljøbeskyttelse selv for nylig ikke blev prioriteret særligt højt.
Tag f.eks. Kina, som en delegation fra det Midlertidige Udvalg om Klimaændringer for nylig besøgte for at gøre sig bekendt med situationen der. Selv om Kina som et udviklingsland under Kyotoprotokollen ikke har pligt til at nedbringe drivhusgasemissionerne, er landet stadig mere bevidst om det problem, den globale opvarmning udgør, og er allerede begyndt at gøre noget ved det. Landet har vedtaget et nationalt klimaændringsprogram, hvor der bl.a. er fastsat mange ambitiøse mål.
Alt dette viser, at vi ikke kan hvile på laurbærrene, hvis Europa stadig vil have global indflydelse. Jeg opfordrer derfor delegationen på Bali til at fremstille Europas rolle i kampen mod den globale opvarmning derefter og at tale med én stemme. Efter min mening er en tilstrækkelig nedgang i opvarmningen kun mulig, hvis det lykkes os at oprette et globalt CO2-marked. Prisen, altså penge, er en ekstremt effektiv mekanisme til at opnå mål i det menneskelige samfund.
I forsøget på at få en aftale om globale foranstaltninger i hus må vi ikke glemme at implementere vores egne mål. Vi må hele tiden udvikle vores egne politikker og fortsætte med at indføre nyskabelser i energi- og transportsektoren og andre sektorer, der også genererer drivhusgasemissioner. Kun med en effektiv og succesfuld gennemførelse herhjemme kan vi få succes med vores forhandlinger og samarbejdet med tredjelande.
Jeg håber, at delegationens besøg på Bali vil skabe resultater, og at det lykkes delegationen at fremlægge de synspunkter, vi har fremsat i vores betænkning.
Dorette Corbey
- (NL) Fru formand! EU må i næste måned under konferencen på Bali med al sin politiske tyngde arbejde for, at konferencen bliver en succes. Det forudsætter støtte fra udviklingslande og lande som Kina og Indien. Disse lande har hidtil kun i ringe grad bidraget til klimaændringerne, men de rammes hårdt af disses konsekvenser. Europa bør tilbyde disse lande bistand og vise imødekommenhed, således at landene kan tilpasse sig klimaændringerne. Og vi må investere i teknologioverførsel.
Jeg ser optimistisk på mulighederne for, at vi i 2009 virkelig kan få taget fat på realiteterne og nå frem til en god aftale, som også USA kan tilslutte sig. Følger resten af verden ikke Europas linje og accepterer bindende målsætninger, bliver der imidlertid behov for en plan B eller endog en plan C.
Plan B består i globale reduktionsmålsætninger for hver enkelt industrisektor. Og lykkes det ikke, kommer plan C ind i billedet med importafgifter på produkter fra lande, som nægter at tilslutte sig klimapolitikken.
Det foreliggende beslutningsforslag er godt og fortjener vores fulde støtte. Min kompliment herfor til Satu Hassi og skyggeordførerne.
David Hammerstein
(ES) Fru formand! Der er blevet foreslået en gennemsnitsmængde af emissioner pr. indbygger for alle lande, men vi skal være opmærksomme på, at det, der kan være socialt retfærdigt, kan ende med at være økologisk umuligt.
Det er nødvendigt at inddrage lande som Kina og Indien, og der er brug for at sikre ligevægt i miljømålene. Men miljøkonvergensen mellem nord og syd skal foregå hurtigt og med udgangspunkt i et meget lavt emissionsniveau, hvis vi ønsker at gøre noget effektivt og ikke snyde os selv.
Samtidig bør vi overveje fiskale og kommercielle foranstaltninger for at bremse handlen med meget forurenende produkter samt handel med produkter, der er fremstillet ved hjælp af en ikke ren teknologi.
Denne klimabeskyttelse uden for EU kunne være et svar fra EU's side på væksten i emissionerne fra vores egne produkter, der kommer fra lande i syden, og disse penge kunne vi så efterfølgende investere i rene teknologier og i syden.
Jens Holm
(SV) Vi skal snart beslutte os for, hvordan vi skal kunne bekæmpe den globale opvarmning efter 2012, når Kyotoaftalen udløber.
Vi har et meget godt grundlag. Vi skal reducere emissionerne med mindst 80 % inden 2050, hjælpe udviklingslandene med at nedsætte deres emissioner, gennemføre foranstaltninger mod kødindustrien, der står for omkring en femtedel af de globale drivhusgasemissioner, indføre en mere fleksibel patentlovgivning, der gør det lettere at udbrede grøn teknologi, certificere biobrændstoffer for at forhindre, at de havner i konflikt med fødevareforsyningen, og bevare verdens skovområder. Som det før er blevet sagt, er alt dette meget godt.
Det, der mangler og som må gøres i fremtiden, er at træffe foranstaltninger mod den stadig stigende trafikstrøm i EU, EU-tilskuddene og det faktum, at markederne prioriteres, når det er EU, der lovgiver og implementerer.
Der er 11 ændringsforslag, og de fleste synes jeg er gode, da de styrker kernen i beslutningen, nemlig at det er den rige verden, der er ansvarlig for klimaændringerne og som derfor må gå forrest med radikale nedskæringer
Jeg er bekymret over ændringsforslag 7, der vil anvende atomkraft i bekæmpelsen af drivhuseffekten. Vi skal ikke erstatte et miljøproblem med nye problemer.
Anders Wijkman
(SV) Fru formand! Det er snart 15 år siden Riokonferencen underskrev Klimakonventionen, og alligevel er det et faktum, at klimaemissioner stiger hurtigere nu end nogensinde før. Det viser, hvor utilstrækkeligt det internationale samarbejde har været indtil nu.
EU må fortsat tage et ledende ansvar gennem hjemlige foranstaltninger - lige fra strengere krav til fremtidens biler til øget tilskud til alternative energikilder. Men 'domestic action' er ikke nok. Hr. Florenz spurgte, hvad vi kan tilbyde resten af verden. Det er et godt spørgsmål. Jeg tror, vi kan tilbyde tre ting. For det første: en ren miljøvenlig teknologi til alle de udviklingslande, der er inde i en moderniseringsfase, ikke mindst Kina og Indien. De har al ret til deres udvikling, men de behøver ikke gentage vores fejl. At give støtte til teknik og viden skal prioriteres højt på EU-budgettet. De vinder ved det, men det gør vi også.
Det er også vigtigt for os at påtage os vores historiske ansvar og give støtte til tilpasningsforanstaltninger til alle lavindkomstlandene, der kommer til at rammes hårdt af storme, oversvømmelser og lange tørkeperioder. De penge, der indtil nu er blevet lagt til side i forskellige tilpasningsfonde og initiativet "Climate Alliance", som Kommissionen har taget for nylig, er ikke nok. Det er alt, alt for lidt. Behovene er hundrede gange større.
For det tredje, som fru Ek understregede, er det vigtigt at være opmærksom på skovenes rolle, ikke mindst regnskovenes. Vi må give dem, der ejer skovene, et incitament til ikke at fælde skovene, men at bevare dem.
Klimapolitikken står og falder ikke med Balikonferencen, men et godt resultat på Bali vil selvfølgelig forøge muligheden for at opnå en endelig aftale i 2009. For at muliggøre dette formoder jeg, at Kommissionen og Rådet vil lytte til Parlamentet, ikke mindst med hensyn til behovet for at gøre endnu mere inden for teknisk samarbejde, tilpasningsforanstaltninger og skovspørgsmål.
Matthias Groote
(DE) Fru formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! På forårstopmødet traf stats- og regeringscheferne nogle gode beslutninger for at bekæmpe klimaændringen. Stats- og regeringschefernes beslutning betyder, at drivhusgasserne i Europa i 2020 vil være reduceret med 20 % i forhold til 1990. På forårstopmødet aftalte man desuden, at reduktionsmålet skal forhøjes til 30 %, hvis andre industrinationer forpligter sig til at reducere deres drivhusgasser. Derfor bør EU gøre alt for at opmuntre andre industrinationer til at være med i post-Kyotoaftalen.
Jeg vil gerne nævne et specielt punkt, nemlig transportsektoren. Det er nemlig vigtigt, at det lykkes at integrere transportsektoren i post-Kyotoaftalen. Alene i Europa står transporten for 21 % af drivhusgasserne. Specielt den grænseoverskridende flytransport blev ikke integreret i Kyotoaftalen, fordi den internationale civile luftfartsorganisation ICAO lovede, at man ville skabe et globalt system. Dette løfte er ikke blevet indfriet siden 1997, og vi venter desværre stadig på, at flytrafikken bliver integreret i aftalen, og jeg håber, at det vil ske på Bali.
Herbert Reul
(DE) Fru formand, mine damer og herrer! Der er et stort klimaproblem. Det er der ingen, der benægter. Men i den politiske diskussion handler det om, hvordan vi løser det. Jeg må sige, at vi i forbindelse med den foreliggende betænkning har store problemer med den måde, problemet behandles på.
Problemer løser man ikke ved at beskrive undergangsscenarier og tale om overtrædelse af menneskerettigheder og vælge et sprog, som snarere skræmmer folk væk end tilbyder løsninger. Meningen må være, at man nøgternt og sagligt vejer forskellige argumenter op mod hinanden og søger efter løsninger. Derfor beklager jeg, at vi i forbindelse med spørgsmålet om årsagerne til klimaudviklingen og klimaændringerne ikke var villige til også at give plads til forskellige vurderinger. Jeg går ind for, at man sætter ambitiøse mål, men de skal også være realistiske. Ellers vil politikken i sidste ende være virkningsløs.
Det kan heller ikke være rigtigt, at man indfører nogle tabuer og slet ikke må diskutere kul og udvikling eller kernekraft, men at det eneste svar er vedvarende energi. På den måde løser man ikke problemet. Der er brug for en omfattende debat, som behandler alle aspekter grundigt, og som er åben over for forskellige instrumenter, åben for forskellige oplysninger.
Jeg mener f.eks. også, vi skal overveje, hvilke effekter vi kan nå med hvilke midler. Hvordan opnår vi den bedste effekt? Det hører også med at tage udgifterne med i betragtning. Efter min mening hører det også med, at man ikke kun fokuserer på statslige politiske beslutninger, men også overvejer, som nogle medlemmer har sagt til mig, hvordan man kan fremme og støtte den teknologiske udvikling. Efter min mening giver det ingen mening, at vi på den ene side har denne debat i dag, og så på den anden side om to-tre timer eller to-tre dage samme sted diskuterer Lissabonstrategier og lignende. Det skal ske samlet, hvis man vil bekæmpe klimaændringen, hvis man vil mildne konsekvenserne.
Jeg mener, at de kritiske bemærkninger, som vi også har fremført under drøftelserne, kun har en begrænset chance. Jeg håber, at vi får en chance for en lidt mere differentieret argumentation i forbindelse med den kommende, udførlige betænkning fra Klimaudvalget.
Karin Scheele
(DE) Fru formand! Jeg vil gerne tilslutte mig de mange lykønskninger til ordføreren for denne gode og saglige betænkning, som også fik et pænt flertal i Klimaændringsudvalget. Det er klart, at vi forventer resultater og et klart mandat fra Bali. Det kræver et fælles og differentieret ansvar fra industrilandenes, de nyindustrialiserede landes og udviklingsstaternes side.
Det fremgår klart af denne beslutning, at vi forventer resultater inden 2009. Og her må vi i Europa-Parlamentet også sende helt klare politiske budskaber til resten af verden, til de andre kontinenter, med de retsakter, som vi beslutter. Som det allerede er blevet nævnt i dag, omfatter det bl.a. inddragelse af flytrafikken i emissionshandelen og CO2-udstødning fra biler. Det vil være en væsentlig forudsætning for, at vi kan få alle lande med.
Katerina Batzeli
- (EL) Hr. kommissær! Lad mig først og fremmest lykønske Dem for Deres indsats på det vigtige internationale område, som klimaændringer udgør.
Fru formand! Kampen mod klimaændringer skulle give inspiration til en ny udviklingsmodel. Denne model skal redefinere de eksisterende politikker i retning mod miljøbeskyttelse og sammenkædning af økonomiske aktiviteter, der respekterer naturressourcer og social velfærd.
EU bør indtage en lederrolle og sikre, at forhandlingerne ikke ender med at gøre de fleksible mekanismer i Kyotoprotokollen endnu bredere. Målet på Bali bør være en aftale med et miljømæssigt perspektiv. Aftalen bør også gøre udnytte mulighederne for teknologisk innovation, økonomisk udvikling og jobskabelse.
F.eks. ville en overgang til en verdensomspændende lavemissionsøkonomi, der skulle opnås ved at sammenkæde CO2-markederne til emissionshandelssystemerne, være et skridt i den rigtige retning.
Balikonferencen giver mulighed for at formulere et omfattende forslag for perioden efter 2012 med bindende, langsigtede mål.
Manuel Lobo Antunes
formand for Rådet. - (PT) Fru formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Dette er en debat af ubestridt vigtighed, som vi med jævne mellemrum har haft her i Europa-Parlamentet. Klimaændringer og EU's forberedelser til Balikonferencen har været et tilbagevendende emne i de månedlige møder, jeg har deltaget i. Det belyser klart den betydning, Parlamentet tillægger emnet, og så sent som i morges var klimaændringer på dagsordenen igen i forbindelse med vores debat om globaliseringen.
I min åbningstale nævnte jeg de seks fundamentale målsætninger, som EU vil fremlægge på Balikonferencen. Disse målsætninger er klare og veldefinerede, og jeg antager, at der er en god forståelse for og fuld opbakning til dem, og naturligvis vil vores mål være at nå dem alle. Jeg udtrykte dog også i klare vendinger, at det er en vanskelig, kompleks og politisk følsom proces, men vi vil selvfølgelig gøre vores yderste for at nå frem til et resultat.
Nogle af mine kolleger har antydet, at EU måske ikke har været den leder, den ofte har hævdet at være i denne proces. Jeg deler ikke dette synspunkt, fordi hvis der er en blok, en organisation eller en enhed, der har vist håndgribelige tegn på at have ambitiøse mål, på at ville gå længere og udvise et reelt ansvar for et problem, der berører vores borgere, så er denne enhed EU. Vi har indført vores egne mål for emissionsnedbringelser, der ikke kan tangeres og ikke er blevet tangeret noget andet sted i verden, og vi har også ydet en væsentlig indsats for at spare energi, investere i vedvarende energikilder osv. Vi må derfor være stolte af vores indsats og vores arbejde, og vi må ikke slække på denne indsats.
Til sidst vil jeg også gerne sige, at vi har noteret os de anbefalinger og de forslag, der er blevet fremsat i fru Hassis betænkning. Nogle af disse forslag henviste fru Ferreira til her, og Rådet vil helt afgjort tage hensyn til anbefalingerne.
Stavros Dimas
medlem af Kommissionen. - Fru formand! Først og fremmest vil jeg takke talerne i dagens debat for deres positive bidrag.
Der er begyndende enighed om, at det er nødvendigt med en global indsats for at vinde slaget mod klimaændringer og om, at Bali må fastlægge processen omkring og indholdet i klimaaftalen for perioden efter 2012.
EU vil intensivere de bilaterale kontakter med de afgørende partnere for at få støtte til denne linje. Men vi må også kigge ud over Bali. Lad os ikke glemme, at Bali kun er starten på en forhandlingsproces. At sikre, at vi kommer på rette spor på Bali er selvfølgelig afgørende. Men vi bliver nødt til at forstærke indsatsen for at skabe fælles synspunkter og udvikle fælles løsninger med alle vores partnere i løbet af de kommende måneder og år.
Topmøderne mellem EU og henholdsvis Kina, Indien og Asien, der alle finder sted til november, er de næste skridt på vejen mod at skabe en endnu større konvergens og politisk styrke omkring den internationale klimaaftale for perioden efter 2012.
Hvad angår USA og Canada vil det være afgørende at videreføre, men også at gå længere end kontakterne til forbundsregeringen. ICAP-samarbejdet med de amerikanske stater og de canadiske provinser, som jeg underskrev på EU's vegne i Lissabon den 29. oktober, bringer parter sammen, der aktivt stiler efter en implementering af CO2-markeder gennem obligatoriske emissionslofter og -handel (cap-and-trade systems).
Jeg ser frem til at fortsætte diskussionerne med medlemmerne af Europa-Parlamentet i opløbet til Balikonferencen og takker for jeres støtte.
Jeg skal understrege, at uden den løbende støtte fra Parlamentet, ville vi ikke have opnået en energi- og klimapakke tidligere på året, og uden jeres støtte har vi ingen forhåbninger om at opnå et bedre resultat på Bali. Så jeg beder jer komme til Bali med et højt ambitionsniveau og hjælpe os som I ved bedst.
Formanden
Som afslutning på forhandlingen har jeg modtaget et beslutningsforslag fra Det Midlertidige Udvalg om Klimaændringer, jf. forretningsordenens artikel 108, stk. 5.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen torsdag.
