Spørgetid (spørgsmål til Kommissionen)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er spørgetiden (B6-0445/2006).
Vi behandler en række spørgsmål til Kommissionen.
Første del
Formanden

Om: Europæiske Universiteter
Ifølge resultaterne af en undersøgelse i 2006 foretaget af Times Higher Education Supplement om ranginddelingen af universiteter på de fem kontinenter er der blandt de 100 mest fremtrædende universiteter i verden 40 europæiske, hovedsagelig i Storbritannien. De fleste af de øvrige 60 universiteter befinder sig i USA, Australien og Kina. I undersøgelsen nævnes det ligeledes, at det årlige budget for Harvard-universitetet, der også i 2006 indtager førstepladsen, er på 26 milliarder USD.
Agter Kommissionen at træffe yderligere foranstaltninger til understøttelse af de europæiske universiteters konkurrenceevne, og hvad vil disse foranstaltninger i så fald bestå i? Agter Kommissionen yderligere at forhøje støtten til de højere læreanstalter, og agter den officielt at opstille en liste over ranginddelingen af de europæiske universiteter?
Ján Figeľ
medlem af Kommissionen. - (EN) Fru formand! I henhold til subsidiaritetsprincippet bærer de enkelte medlemsstater det fulde ansvar for undervisningsindholdet og opbygningen af uddannelsessystemerne. Jeg kommer lige fra et møde i Rådet (uddannelse), der afsluttede sit arbejde i dag under det finske formandskab. Kommissionen har spillet og vil fortsat spille en rolle i forbindelse med udformningen af en politik med sigte på modernisering af de videregående uddannelser som led i gennemførelsen af den vigtige Lissabon-strategi gennem politisk dialog og videnudveksling, navnlig gennem den åbne koordinationsmetode på uddannelsesområdet såvel som på forskningsområdet.
Som angivet i Kommissionens meddelelse om virkeliggørelse af universiteternes moderniseringsdagsorden for uddannelse, forskning og innovation er der behov for foranstaltninger inden for de videregående uddannelser lige fra reformer af læseplaner til forvaltnings- og finansieringsreformer. Medlemsstaternes nationale myndigheder og universiteter har naturligvis hovedansvaret.
Der ydes også finansiel støtte til moderniseringsdagsordenen under fællesskabsprogrammer inden for uddannelse og forskning. Der vil være mulighed for en betydelig støtte fra strukturfondene i forbindelse med opfyldelse af målsætninger vedrørende konkurrenceevne og konvergens.
Med hensyn til universitetsbaseret forskning bør det understreges, at det kommende syvende rammeprogram for forskning og udvikling udvider mulighederne for en styrkelse af universitetsforskningen i væsentlig grad. Som bekendt vil støtten fremover kunne dække 75 % af projektudgifterne imod 50 % i dag, og budgetterne for programmerne for livslang læring og forskning for de kommende syv år vil blive øget væsentligt i perioden 2007-2013
Jeg mener, at Det Europæiske Teknologiske Institut sender et klart budskab. Dette ligger ikke uden for rammerne af denne forespørgsel. Det er et meget vigtigt initiativ at sætte skub i videnoverførsel fra dem, der styrker investeringer i kreativitet, innovation og en forbedring af vores konkurrenceevne. ETI kan forbedre den europæiske konkurrenceevne for de tre elementer, som vidensamfundet skal bygge på, nemlig uddannelse, forskning og innovation.
Med hensyn til ranginddeling, hvilket er en vigtig del af hr. Mavrommatis' forespørgsel, er der ganske rigtigt en række internationale ranginddelinger over hele verden. De enkelte ranginddelinger har deres styrker, men også deres svagheder. Selv om de er nyttige, idet de kan give et indtryk af universiteternes konkurrenceevne, kan der ikke fastlægges ét enkelt sæt objektive evalueringskriterier, da universiteternes målsætninger er forskellige. Der lægges i de forskellige ranginddelingssystemer vægt på forskellige kriterier, og man når således frem til forskellige resultater. Under forudsætning af, at kriterierne er eksplicitte, kan de være et nyttigt redskab for såvel politiske beslutningstagere som ledere. Som direkte svar på forespørgslen kan jeg oplyse, at Kommissionen ikke planlægger at opstille en officiel liste over ranginddelingen for indeværende.
Manolis Mavrommatis
(EL) Fru formand, hr. kommissær! Mener De, at den fremgang og fornyelse i undervisningen samt i relation til de studerende hos mange af de fremtrædende universiteter i en generel ranginddeling i endnu to nye undersøgelser, der er foretaget, hovedsageligt skyldes, at de har samme standarder som privatskoler, og hvis det er tilfældet, vil Kommissionen så overveje at støtte de medlemsstater, som vil forsøge at opnå samme fremgang, uanset de private tilskud, som mange af universiteterne i verden modtager?
Ján Figeľ
medlem af Kommissionen. - (EN) Fru formand! Jeg tror, at hr. Mavrommatis har ret i sin kritik af undervisningen. Når undervisning adskilles fra andre aktiviteter, nemlig forskning eller endog overførsel af viden via innovation til reel praksis og den virkelige økonomi, bliver alle disse aspekter meget svage eller gennemsnitlige, og vi falder ned af ranglisten og ender i anden division.
Den bedste løsning er derfor at investere mere og bedre. Forespørgslen er formuleret ud fra et ønske om flere investeringer i undervisning og forskning, hvorimod der med udtrykket "bedre" menes effektivitet og den måde, hvorpå vi organiserer os, overfører viden og etablerer partnerskaber mellem offentlige og private interesser og mellem den akademiske verden og samfundet.artnerskaber mellem offentlige og private interesser og mellem anden division.e rammeprogram for forskning og udvikli Alle disse aspekter kan forbedres gennem vores forskellige politikker og gennem ETI, som jeg nævnte som et af eksemplerne på, hvordan disse spørgsmål kan integreres. Der er desuden også behov for flere investeringer.
Jeg vil ikke tale om tilskud fra EU, men snarere om støtte til europæisk samarbejde, da vi puljer vores ressourcer og fordeler disse i henhold til aftalte regler, der skal sikre os ekspertise, videnoverførsel og belønning for og fremme af kvalitet, ikke blot kvantitet, på vores akademiske institutioner. Dette er vores fælles ansvar og opgave.
Reinhard Rack
(DE) Fru formand, hr. kommissær! Jeg kan fuldt ud tilslutte mig, hvad De netop sagde. Forskning er vigtig, men uddannelse og undervisning af de studerende er vel også en at universiteternes fremmeste målsætninger.
Jeg har i mit civile erhverv som professor gjort den smertefulde erfaring, at nogle universiteter, især dem, der altid nævnte allerførst i de store rankings - f.eks. de britiske eliteuniversiteter som Oxford og Cambridge - er meget, meget tilbageholdende i forbindelse med Erasmus-programmet, til forskel fra mange andre universiteter. Kan deltagelse i Erasmus-programmet også være et kriterium?
Ján Figeľ
medlem af Kommissionen. - (EN) Fru formand! Disse nye ranglister, der, uanset om vi bryder os om det eller ej, vil indgå i debatten, er baseret på nogle specifikke kriterier, der er blevet fastsat af de institutioner, der udarbejder disse ranglister. Listen fra universitetet i Shanghai er et berømt eksempel. En anden berømt liste er listen i The Times Higher Education Supplement.
Jeg nævnte, at evalueringskriterierne er begrænsede. Vi agter ikke at udarbejde en rangliste for Erasmus, men Erasmus er et varemærke eller en meget vigtig og populær metode til at øge mobiliteten i Europa. Der konkurreres ikke kun på faglighed, hvilket de fleste universiteter gør i dag, men også på antallet og indholdet af Erasmus-programmer. Vi etablerede Erasmus Mundus for tre år siden. Erasmus er ikke kun et spørgsmål om tusindvis af studerende over hele verden. Det europæiske meritoverførselssystem blev indført på baggrund af dette samarbejde i 1990'erne. Herefter blev Bologna-processen indledt i 1999 som en logisk proces, der har til formål at give stadig flere studerende og borgere i Europa mulighed for at erhverve eller supplere kvalifikationer gennem studier i udlandet.
Jeg mener ikke, at vi skal udarbejde ranglister, men vi ønsker at lovprise og markedsføre Erasmus som et vigtigt redskab til at internationalisere vores uddannelser og at gøre Europa og europæiske universiteter mere attraktive globalt. Vi organiserer en lang række fælles tiltag i tredjelande fjernt fra Europa. Når jeg taler med partnere uden for Europa, kan jeg konstatere, at Erasmus-programmet er velkendt, navnlig i dag hvor de europæiske universiteter bruger Erasmus Mundus som et redskab til at forandre Europas image både internt og eksternt. Jeg ønsker således ikke at tale om ranglister, men foretrækker at tale om vores bidrag til et mere attraktivt europæisk uddannelsesområde.
Formanden

Om: CO2-emissioner fra nye motorkøretøjer
Hvad er Kommissionens nuværende skøn over de gennemsnitlige CO2-emissioner fra nye motorkøretøjer, der afsættes på det europæiske bilmarked?
Günther Verheugen
Fru formand, hr. medlem! Kommissionen tillægger bilindustriens frivillige forpligtelse til at sænke CO2-emissionerne fra personbiler stor betydning. Takket være disse forpligtelser var det muligt at opnå store forbrugsnedsættelser for nye personbiler, og i 2004 var de gennemsnitlige CO2-emissioner for nye personbiler 12,4 % lavere end i 1995, de faldt fra 186 g emission pr. km til 163 g.
Industrien må i egen interesse holde sig til de forpligtelser, den har påtaget sig. Hvis den ikke skulle nå målsætningen på 140 g pr. km, ville de frivillige forpligtelsers troværdighed som alternativ til juridisk bindende regler være i fare. Hidtil har alle tre brancheorganisationer nået de foreløbige mål, de havde sat sig i forbindelse med den frivillige forpligtelse. De mener ganske vist stadig, at det endelige mål er meget ambitiøst, men alle har på ny bekræftet deres vilje til at nå det endelige mål.
Jeg vil imidlertid ikke lægge skjul på, at jeg er meget bekymret med hensyn til dette. Siden rapporten om den status, der var nået ved udgangen af 2004, har det bekymret mig, at der i de kommende år i gennemsnit skal opnås en langt større årlig nedsættelse end hidtil, hvis det endelige mål skal nås. Vi har endnu ikke nogen endelige tal for 2005, men jeg forventer ikke nogen større nedsættelse i 2005 end i 2004. Hvis det ser ud til, at industrien ikke vil opfylde sine forpligtelser, må Kommissionen - som jeg allerede har sagt - skride til handling og foreslå retsakter for at opnå, at CO2-emissionerne falder til det niveau, der anses for nødvendigt.
Kommissionen gennemgår for øjeblikket fællesskabsstrategien for mindskelse af CO2-emissionerne fra personbiler. Den højtstående gruppe CARS 21 anbefaler for den kommende strategi et integreret koncept, som inkluderer alle involverede, og dermed en bred vifte af initiativer. Jeg mener, at dette koncept er en vigtig forudsætning for, at der kan opnås en yderligere nedsættelse af CO2-emissioner fra personbiler til en overkommelig pris.
I slutningen af året skal der vedtages en beslutning fra Kommissionen om den kommende strategi. Denne strategi forudsætter helt sikkert yderligere fremskridt inden for køretøjsteknikken. Vi overvejer f.eks. også at fastsætte bindende mål til køretøjers brændstofeffektivitet. Der er imidlertid også andre aspekter, der skal tages højde for, f.eks. politiske initiativer til fremme af anvendelsen af kulstoffattige brændstoffer og ændring af kørselsvanerne.
Vi bør i øvrigt også fokusere mere på de to andre hovedelementer i strategien, nemlig mærkning og afgiftslettelser for køretøjer med lave CO2-emissioner. Man må desværre sige, at virkningen af disse to dele af strategien hidtil har været meget lille, men jeg tror, der er potentiale for forbedringer.
Chris Davies
(EN) Fru formand! Det glæder mig, at kommissæren er bekymret, hvad han sandelig også bør være, da bilindustrien i stort omfang har brudt sine aftaler med EU om at overholde disse reduktioner. Dette er primært sket af profitmæssige årsager, da der kan tjenes penge på firhjulstrækkende SUV-biler eller "Chelsea-traktorer", som de kaldes i Det Forenede Kongerige.
For tre uger siden sagde kommissær Dimas fra samme talerstol, at det naturligvis vil blive nødvendigt at indføre lovgivning. Kan Kommissionen oplyse, hvornår der tidligst kan indføres lovgivning efter afslutningen af Kommissionens undersøgelse, der planlægges offentliggjort i december?
Günther Verheugen
Hr. medlem! Lad mig først sige noget om Deres vurdering af det europæiske bilmarked. En af grundene til, at målene ikke er nået - men det er kun en af grundene - er ganske rigtigt, at markedsvanerne i Europa har ændret sig, og at der er et hastigt voksende markedssegment, som ikke er særlig gavnligt med hensyn til CO2, nemlig de såkaldte SUV, altså de store, brændstofslugende firehjulstrækkere. Besynderligt nok er disse tunge, særligt forurenende køretøjer begunstiget i de hidtidige regler. I det forslag, som Kommissionen har stillet om Euro 5-standarden, sættes der en stopper for begunstigelsen af disse særligt store og forurenende køretøjer. Det er et meget vigtigt punkt. Dette spørgsmål drøftes netop i disse dage i Europa-Parlamentet.
Med hensyn til tidspunktet er det nødvendigt for at være fair og troværdig, at vi giver industrien den tid, den har fået tildelt, altså til 2008. Men hvis vi ser - og det er der tegn på - at målene ikke bliver nået, så vil Kommissionen til næste år være nødt til at begynde at forberede de lovgivningsmæssige skridt, så de kan fremlægges i 2008.
Reinhard Rack
(DE) Fru formand, hr. næstformand! Emission af mikropartikler er et aktuelt tema i forbindelse med dieselbiler. Europa-Parlamentet fastsætter høje immissionsværdier sammen med Rådet. Hvad er der planlagt på emissionssiden? Findes der her tilsvarende forskrifter for dieselkøretøjer, som er rettet mod bilindustrien?
Günther Verheugen
Naturligvis, hr. medlem! I slutningen af sidste år stillede Kommissionen forslag om at indføre en Euro 5-standard for køretøjer, som sænker mikropartiklerne for både lette erhvervskøretøjer og personbiler. Grænseværdien for sodpartikler sænkes ifølge det forslag, vi har stillet, fra 2009 til 5 mg pr. km for dieselpersonbiler. Denne værdi kan ikke sættes lavere, da det så ikke er muligt at måle den længere. Fra 2009 træder altså grænseværdien på 5 mg i kraft, og det vil sige, at der til den tid ikke længere findes dieselkøretøjer uden partikelfilter.
Med hensyn til nitrogenoxid er situationen vanskeligere, fordi der i øjeblikket ikke findes en tilsvarende teknologi for langt de fleste køretøjer. Kommissionens forslag indeholder en nedsættelse til 200 mg pr. km, og forslaget befinder sig i øjeblikket i den parlamentariske behandling. I et efterfølgende skridt, som også er til forhandling i øjeblikket, har jeg foreslået at nedsætte emissionerne af nitrogenoxider for dieselkøretøjer fra 200 til 80 mg, og det ville træde i kraft i 2014 eller 2015.
Jörg Leichtfried
(DE) Hr. kommissær! Denne CO2-udledning påvirker hele verden, og CO2-udledninger ude i verden påvirker naturligvis også Europa. Derfor vil jeg gerne spørge, om Kommissionen har tal fra andre såkaldte industrielle centre, som viser, hvordan det går med at nedsætte udledningerne. Det andet spørgsmål er, om Kommissionen også forsøger at påvirke det.
Günther Verheugen
Jeg er meget taknemmelig for dette spørgsmål, fordi det giver mig lejlighed til at udrydde en temmelig udbredt misforståelse. Naturligvis har vi disse tal, og det er en i mine øjne glædelig kendsgerning, at emissionerne fra nye personbiler fra Europa ligger langt, virkelig langt under de gennemsnitlige emissioner fra personbiler fra andre dele af verden, betydeligt under de olieproducerende lande, inklusive USA og Japan. Det er interessant at pege på i denne forbindelse, at disse lande, som har dårligere emissionsværdier end vi, har udstedt juridisk bindende regler for alle områder.
Anden del
Formanden
Da de vedrører samme emne, behandler vi under ét

Om: Afgifter på øl
Hvad er Kommissionens holdning til planer om at forhøje afgifterne på øl?
og
Om: Beregningsmetoden for forhøjelse af forbrugsafgiften på alkohol
I øjeblikket behandler Den Europæiske Unions organer Kommissionens forslag om forhøjelse af forbrugsafgifterne på alkohol. Under hensyntagen til inflationen i tiden fra 1993, hvor de nugældende minimumssatser for afgiften på alkohol trådte i kraft, og til 2005 foreslås det at hæve minimumssatserne med 31 %.
Den 1. maj 2004 optog EU imidlertid nye medlemsstater, der forpligtede sig til fra dette tidspunkt at anvende minimumsafgiftssatserne for alkoholholdige drikkevarer. Ifølge Kommissionens forslag tvinges disse til at hæve deres afgiftssatser på grundlag af en inflationsrate, der var gældende i andre lande på et tidspunkt, hvor de selv endnu ikke var medlem af EU.
Mener Kommissionen, at dette er retfærdigt og logisk? Bør der ikke i de nye lande anvendes en anden metode til beregning af forbrugsafgifterne på alkohol?
László Kovács
medlem af Kommissionen. - (EN) Fru formand! Jeg vil gerne meddele det ærede medlem, at Kommissionen den 8. september 2006 vedtog et forslag om tilpasning af minimumssatserne for forbrugsafgifterne på alkohol og alkoholholdige drikkevarer til inflationsraten siden 1993, hvor de nuværende satser blev fastsat. Dette forslag var inspireret af en enstemmig opfordring fra Rådet den 12. april 2005.
Ifølge forslaget træder de foreslåede forhøjelser i kraft den 1. januar 2008. Forslaget indeholder imidlertid bestemmelser om overgangsperioder indtil den 1. januar 2011 med henblik på at mindske mulige problemer i medlemsstater i forbindelse med en forhøjelse af nationale satser, således at de kommer på niveau med de nye minimumssatser.
Inflationsstigningen er på 31 % udregnet på grundlag af data fra Eurostat og det harmoniserede forbrugerprisindeks. Den nuværende minimumssats for øl på 74,8 eurocent pr. hl, pr. alkoholprocent stiger til 98 eurocent. Med andre ord stiger den nuværende minimumsafgift baseret på en halv liter øl med et alkoholindhold på 5 % fra 4,5 eurocent til 6 eurocent, en stigning på ca. 1,5 eurocent.
De fleste medlemsstater bliver ikke berørt af dette forslag, da deres nationale satser allerede er højere end den foreslåede justerede minimumssats. Indvirkningen i de lande, der bliver berørt, vil imidlertid helt klart afhænge af det nuværende nationale afgiftsniveau. Tyskland bliver f.eks. nødt til at øge den nationale sats på øl med 24,5 % for at komme op på den justerede minimumssats. Dette svarer til en afgiftsforhøjelse på en halv liter øl på godt 1 eurocent. Som følge af den foreslåede overgangsperiode er fristen for gennemførelse af den nødvendige stigning i Tyskland sat til den 1. januar 2011. Som de ærede medlemmer kan forstå, er indvirkningen af den foreslåede tilpasning til inflationen temmelig begrænset, og den begrunder ikke det ramaskrig, der har lydt i visse medlemsstater.
Som svar på et specifikt spørgsmål stillet af hr. Paleckis understreger Kommissionen, at formålet med minimumssatserne er at begrænse forvridninger på det indre marked som følge af medlemsstaternes forskellige afgiftsniveauer. Minimumssatsen bør således være den samme i hele EU.
Kommissionen er af den opfattelse, at det er meningsløst at have forskellige minimumssatser, der afhænger af tidspunktet for de enkelte medlemsstaters tiltrædelse af EU. Som nævnt ovenfor indeholder Kommissionens forslag bestemmelser om passende overgangsperioder.
Endelig vil jeg gerne tilføje, at forslaget i øjeblikket drøftes i Rådet. Disse drøftelser har vist sig at være mere problematiske end forventet, henseende til at der er tale om en rent matematisk tilpasning, der kun har en marginal indvirkning i visse medlemsstater.
Jeg ønsker at meddele de ærede medlemmer, at tre medlemsstater - Tyskland, Den Tjekkiske Republik og Litauen - modsatte sig forslaget for blot en uge siden, den 7. november, da vi drøftede spørgsmålet for første gang i Økofin-Rådet. Der blev således ikke sikret den nødvendige enstemmige støtte, og vi udsatte derfor den endelige afgørelse og forhandling til det næste Økofin-møde den 28. november. Som de ærede medlemmer helt sikkert er klar over, vil dette spørgsmål også blive drøftet i Parlamentet.
Bernd Posselt
(DE) Hr. kommissær! Vidste De, at Bayern i 1871 kun tiltrådte Det Tyske Rige på den betingelse, at øl blev anerkendt som et basisnæringsmiddel, som også måtte indtages under militærtjeneste? I Bayern er øl altså et basisnæringsmiddel. Og bør man ikke skelne skarpere mellem øl og såkaldte alkopops, altså mellem et sundt naturprodukt og noget kæmpesvineri? For det andet vil jeg gerne spørge Dem, om ikke man bør tage større hensyn til de regionale og nationale traditioner. Og især, skulle man ikke hellere sænke momsen og også ølafgiften for gastronomien for at holde vores kvalitetsgastronomi i live, som er en forudsætning for sundhed? Jo sundere gastronomien er, jo sundere er mennesket.
László Kovács
medlem af Kommissionen. - (EN) Fru formand! Jeg er bekendt med denne holdning, og jeg bifalder den. Jeg kan også godt lide øl. Kommissionen og Rådet deler imidlertid ikke denne holdning.
DanutBudreikait
(LT) En minimumsafgiftssats har indtil nu været pålagt de mest populære alkoholholdige drikkevarer som f.eks. vin og øl - hvor der ikke har været afgifter på vin, men derimod på øl. Der er på nuværende tidspunkt planer om at forhøje forbrugsafgiften på øl. Hvordan kan Kommissionen forklare forskellen på forbrugsafgifter på forskellige alkoholholdige drikkevarer, især nu i lyset af Frankrigs forhandling om dispensation for en bestemt type vin?
László Kovács
medlem af Kommissionen. - (EN) Fru formand! Sidste år, da Økofin-Rådet drøftede forhøjelsen af punktafgiften på alkohol og alkoholholdige drikkevarer, rejste nogle medlemsstater spørgsmålet om den forskellige beskatning af øl og beskatning af vin. Som de ærede medlemmer sandsynligvis allerede ved, har der ikke været nogen direkte punktafgift på vin siden 1992, hvor de nuværende satser blev fastsat. På daværende tidspunkt nåede man endelig til enighed om, at vin skulle pålægges en nulsats. Medmindre der træffes afgørelse om at revurdere punktafgiften, er et nul stadig et nul, selv om det forøges med de foreslåede 31 %.
Jeg forstår godt den holdning, der gives udtryk for af dem, der argumenterer for, at der dybest set ikke er stor forskel på vin og øl, og det er en kendsgerning, at vin og øl er konkurrerende produkter på markedet. Det ville dog kræve enstemmighed at ændre lovgivningen, og så vidt jeg ved, ville mindst 10 medlemsstater helt sikkert nedlægge veto mod direkte afgifter på vin.
Justas Vincas Paleckis
(LT) På grund af ændringer i rækkefølgen for kommissærernes indlæg er jeg desværre gået glip af en del af svaret på mit spørgsmål. Jeg vil derfor spørge kommissæren endnu en gang om, hvorvidt han kan give nogen garanti for, at de nye medlemmer af EU ikke vil blive forskelsbehandlet i relation til alkoholholdige drikkevarer.
László Kovács
medlem af Kommissionen. - (EN) Fru formand! Det fremgik af mit tidligere svar, at Kommissionen er af den opfattelse, at det er meningsløst at have to forskellige afgiftssatser for de nye og de gamle medlemsstater.
Med hensyn til spørgsmålet om der skal tages udgangspunkt i de afgiftssatser, der blev fastsat i 1992 med ikrafttrædelse i 1993, kan disse være udgangspunktet, hvilket de er i det nuværende forslag.
Hvis Økofin-Rådet er indforstået hermed, kunne vi finde et andet udgangspunkt, men dette spørgsmål er endnu ikke blevet sat officielt på dagsordenen for det næste Økofin-møde den 28. november. Kommissionen forsøger naturligvis at gøre sit bedste for at finde en samlet og ens løsning for alle medlemsstater, nye som gamle, og jeg håber, at vi den 28. november i sidste ende finder en løsning, der kan accepteres af alle medlemsstater.
Andreas Mölzer
(DE) Fru formand, hr. kommissær! Europæerne holder jo traditionelt af at drikke. Alkoholforbruget har imidlertid været faldende i årevis, også uden afgifter og advarsler. Eksemplet fra USA viser jo, hvad der sker, når man kriminaliserer indtagelse af alkohol. Ungdommen går over til designerdrugs. Ville det ikke være bedre, hvis Kommissionen skærpede kampen mod illegale stoffer i stedet for at dæmonisere det europæiske kulturstof alkohol og lægge stadig højere afgifter på det?
László Kovács
medlem af Kommissionen. - (EN) Fru formand! Kommissionen har bestemt ikke foreslået en forhøjelse af afgiften på alkohol, idet der blot er tale om en justering.
De gældende punktafgiftssatser blev fastsat i 1992 og trådte i kraft den 1. januar 1993. Deres værdi er blevet forringet med 31 % fra dette tidspunkt frem til i dag. Dette forslag indebærer blot en justering af punktafgiften, men den er ikke blevet forhøjet med en eneste eurocent.
Richard Corbett
(EN) Fru formand, hr. kommissær! Anerkender De, hr. kommissær, at der sker en dobbelt forvridning på det indre marked, en forvridning mellem øl og vin, der er meget uretfærdig, og en forvridning som følge af de meget forskellige satser for beskatning og punktafgifter mellem medlemsstaterne? I mit land er denne forvridning årsag til, at hundredvis af hvide varevogne kører til Calais, hvor vognene læsses og kører tilbage til Storbritannien, hvorefter varerne sælges på den sorte børs til stor skade for den britiske bryggeriindustri, pubber og detailhandlere. Jeg er sikker på, at dette også sker andre steder.
László Kovács
medlem af Kommissionen. - (EN) Fru formand! Som en æret repræsentant for Det Forenede Kongerige er De helt sikkert bekendt med, at en række medlemsstater var generelt og principielt meget imod harmonisering.
EU har fået gennemført harmonisering af minimumssatser for afgifter, og medlemsstaterne har mulighed for at fastsætte deres nationale satser på et langt højere niveau end minimumssatsen. Vi har i dag en minimumsafgift på øl og en nulsats på vin, hvilket jeg er enig i, skaber en vis forvridning, men som nævnt vil det kræve enstemmighed i Økofin-Rådet at ændre denne lovgivning, og dette er ikke realistisk i øjeblikket.
Desuden anvender nogle medlemsstater minimumssatserne, og andre anvender langt højere satser. Med hensyn til spiritus ved jeg, at den faktiske afgiftssats i visse skandinaviske lande er over 10 gange højere end den obligatoriske minimumssats. Dette kan helt sikkert skabe en vis forvridning. Det ligger imidlertid inden for de enkelte medlemsstaters kompetenceområde at fastsætte satsen over eller på niveau med minimumssatsen, men sandelig ikke under minimumssatsen.
Formanden

Om: Decentralt system for konkurrenceret
Ved bl.a. forordning (EF) nr. 1/2003 blev det tidligere centraliserede system erstattet af et system med fritagelser, der indebærer, at medlemsstaternes konkurrencemyndigheder og domstole har beføjelser til at anvende ikke alene traktatens artikel 81, stk. 1, men også artikel 82, som direkte træder i anvendelse i henhold til EF-domstolens retspraksis, men også traktatens artikel 81, stk. 3.
Foreligger der nogen indledende skøn over effektiviteten af det nye decentrale system? Anbefales det som bedste praksis ud over de uafhængige nationale konkurrencemyndigheder at oprette nationale domstole, der er fortrolige med de tekniske spørgsmål og den komplekse karakter af konkurrencepolitikken, som udelukkende skal tage sig af sager, der vedrører beskyttelse af konkurrencen?
Neelie Kroes
medlem af Kommissionen. - (EN) Fru formand! I overensstemmelse med principperne om institutionel og proceduremæssig autonomi, som EF-traktaten bygger på, afgør de enkelte medlemsstater selv, hvilke domstole, der har kompetence med hensyn til konkurrencespørgsmål.
Som bekendt har de fleste medlemsstater særlige procedureregler på konkurrenceområdet, og disse omfatter f.eks. indbringelse af disse sager direkte for højere domstole, begrænsning af antallet og arten af kompetente domstole eller brug af særdomstole.
Nationale domstole har også adgang til en række mekanismer, såfremt der er tvivl om anvendelsen af artikel 81 og artikel 82 i en bestemt sag. I henhold til artikel 15 i forordning (EF) nr. 1/2003 kan nationale domstole anmode Kommissionen om dens fortolkning af alle EU's konkurrenceregler i forbindelse med en bestemt sag. De nationale domstole har indtil videre benyttet sig af denne mulighed i ca. 20 sager. Hvis den nationale domstol ønsker en bindende fortolkning, kan den forelægge spørgsmålet for Domstolen som et præjudicielt spørgsmål, og i en række medlemsstater kan domstolene desuden forelægge vanskelige spørgsmål for de nationale konkurrencemyndigheder.
Kommissionen glæder sig naturligvis over alle initiativer i medlemsstaterne, der øger de nationale domstoles viden om EU's konkurrenceregler. Kommissionen har allerede samfinansieret uddannelseskurser for omkring 1.900 dommere vedrørende anvendelsen af EU's konkurrenceregler.
Georgios Papastamkos
(EL) fru formand! Kan man forestille sig, at overlapningen af kompetenceområderne for de nationale konkurrencemyndigheder og kompetenceområderne for andre forvaltningsmyndigheder er skyld i den stigende fragmentering af konkurrencepolitikken i mange medlemsstater? Er det måske en kilde til lovgivningsmæssig usikkerhed? Mener De, fru kommissær, at en stærk institution, der centraliserer forvaltningsmyndighederne - som f.eks. i Holland, hvor konkurrencemyndighederne har overtaget områderne for energistyring og telekommunikation - vil være en god model for andre medlemsstater også?
Neelie Kroes
medlem af Kommissionen. - (EN) Fru formand! Det er helt sikkert en mulighed at redegøre nærmere for, hvordan Det Europæiske Konkurrencenetværk fungerer i den pågældende situation. I forbindelse med vores regelmæssige kontakter med alle de berørte myndigheder bør vi presse på for at få fastslået, hvad der ville være bedst i deres særlige situation. Jeg tror, at vores model kan være til hjælp, hvis den kan gennemføres på medlemsstatsniveau, og hvis den knyttes til vores regler og forordninger på dette område. Vi skal huske på, at de nationale domstole kun har haft beføjelser til anvende artikel 81 og 82 fuldt ud i verserende sager.
Der foregår en intens og regelmæssig koordinering mellem de nationale myndigheder og Kommissionen. Jeg er fuldt ud klar over, at dialogen har været frugtbar indtil videre, og der er ingen grund til at tro, at dette vil ændre sig.
Richard Corbett
(EN) Fru formand! En af fordelene ved decentralisering skulle være, at Kommissionen i højere grad ville få mulighed for at koncentrere sig om de større sager. Jeg vil derfor gerne spørge, hvorfor Kommissionen som verdens største konkurrencemyndighed aldrig for alvor har bekæmpet en er verdens mest restriktive praksisser, nemlig diamantselskabet De Beers' såkaldte "Supplier of Choice"- system, der er meget konkurrencebegrænsende?
Neelie Kroes
medlem af Kommissionen. - (EN) Fru formand! Jeg vil gerne indledningsvis takke det ærede medlem, da han har berørt et meget vigtigt spørgsmål og i denne forbindelse komplimenteret vores status som den største konkurrencemyndighed. Min kollega, kommissær Figeľ, besvarede spørgsmålet om ranglister, og for øjeblikket er vi øverst på ranglisten på konkurrenceområdet. Det er en ære at være nr. 1, men det er også en udfordring, da vi ønsker at fastholde denne stilling.
De nævnte De Beers, og jeg vil skriftligt redegøre nærmere for de tiltag, vi allerede har gjort. Som De ved, var vi aktive i ALROSA/De Beers-sagen, og den var også direkte relateret til det spørgsmål, De nævner. Vi har begrænsede ressourcer, men på et vist tidspunkt, når der træffes beslutning om at kigge nærmere på et monopol eller et kvasimonopol, går vi videre med sagen. Vi vil fortsat være på vagt og følge denne sag.
Katerina Batzeli
(EL) Fru formand! Jeg ønsker at kommentere Kommissionens holdning til sammenlægningen af konkurrencemyndighederne og forvaltningsmyndighederne. Jeg vil gerne understrege, at kommissæren i sit svar nævnte, at sikring af forvaltnings- og konkurrencemyndigheder og gennemsigtighed er en klar prioritet. Det er de grundlæggende principper. Forvaltningsmyndighederne, der er udpeget af Kommissionen, i særdeleshed energitilsynsmyndighederne, spiller efter min opfattelse en vigtig rolle i opretholdelsen af deres uafhængighed i forhold til Konkurrenceudvalget.
Neelie Kroes
medlem af Kommissionen. - (EN) Fru formand! Som et direkte svar på spørgsmålet kan medlemsstaterne fordele de retshåndhævende opgaver på forskellige myndigheder, og den nationale reguleringsmyndighed bliver den nationale kompetente myndighed, hvilket De uden tvivl er klar over.
Med hensyn til den nationale faktor er denne en del af det europæiske konkurrencenetværk, og som jeg allerede har nævnt, er samarbejdet med dette netværk helt igennem kollegialt. Vi kender reglerne, og de er ganske rigtigt, som Deres kollega netop har beskrevet dem. Vi tager os normalt af de store sager, eller i det mindste af sager vedrørende vores fusionsregler og -forordninger, men hvis der er tale om et national sag, som den nationale kompetente myndighed er indstillet på og i stand til at behandle, har den mulighed herfor.
Der er imidlertid ikke tale om en lovgivning hugget i sten. Hvis den nationale kompetente myndighed foretrækker at overdrage en sag til os, er vi villige og fuldt ud i stand til at behandle denne.
Formanden

Om: Fremme af filmproduktioner gennem skattefordele i Det Forenede Kongerige
I Det Forenede Kongerige forhandles der på indeværende tidspunkt om den britiske finanslov, i henhold til hvilken der kun kan indrømmes skattefordele ved udgifter, der berettiger hertil, og som afholdes i Det Forenede Kongerige.
En følge heraf er, at nordamerikanske filmproduktioner, som produceres i Det Forenede Kongerige, i høj grad drager fordel af disse skattefordele, mens britiske koproduktioner, som produceres i udlandet inden for EU, ikke ville få disse skattefordele.
Er dette planlagte system med skattefordele foreneligt med EU's konkurrencelovgivning? I bekræftende fald ville en sådan forfordeling af europæiske produktioner være rimelig i betragtning af opgaven med at fremme kulturernes mangfoldighed i EU som fastlagt i artikel 151 i EU-traktaten? I benægtende fald hvilke foranstaltninger er der i et sådant tilfælde fastlagt i EU-traktaten og især i EU's konkurrencelovgivning med hensyn til Kommissionens indsats?
Neelie Kroes
medlem af Kommissionen. - (EN) Fru formand! Kommissionen og Det Forenede Kongerige drøfter i øjeblikket Det Forenede Kongeriges ordning for indkomstskattebegunstigelse af filmproduktioner, som Kommissionen er blevet underrettet om i overensstemmelse med statsstøttereglerne.
Kommissionen vurderer denne sag på grundlag af meddelelsen om biograffilm fra 2001, hvori det fastlægges, at medlemsstaterne kan yde statsstøtte til filmproduktioner, hvis den pågældende film har et kulturelt indhold i henhold til kontrollerbare nationale kriterier. I henhold til meddelelsen om biograffilm fastsætter medlemsstaterne selv disse kontrollerbare nationale kriterier i overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet. Hverken artikel 151 i traktaten eller meddelelsen om biograffilm udelukker muligheden for, at produktioner fra tredjelande eller koproduktioner kan drage fordel af medlemsstaternes statsstøtte til film. Ifølge meddelelsen om biograffilm kan medlemsstaterne imidlertid kræve, at op til 80 % af filmproduktionens budget bruges inden for det pågældende territorium til gengæld for statsstøtten.
Den britiske ordning indeholder et sådant krav. Det fremgik heller ikke klart af de første meddelelser om Det Forenede Kongeriges indkomstskattebegunstigelse for filmproduktioner, at europæiske koproduktioner, der opfylder kriterierne i den europæiske konvention om koproduktion af film, ikke behøver at bestå kulturprøven i Det Forenede Kongerige for at drage fordel af ordningen. Myndighederne i Det Forenede Kongerige har præciseret dette i deres offentliggjorte vejledning om ordningen efter anmodning fra Kommissionen. Støttekriterierne for europæiske koproduktioner er således i overensstemmelse med almindelige europæiske standarder. Amerikanske produktioner og amerikansk-britiske koproduktioner skal derimod bestå den britiske kulturprøve for at drage fordel af skatteordningen.
Den britiske kulturprøve indeholder de kontrollerbare nationale kriterier, der skal sikre, at støtten ydes til et kulturelt produkt. Det er et af de aspekter i ordningen, som Kommissionen er ved at undersøge.
Ruth Hieronymi
(DE) Fru kommissær! Jeg vil gerne spørge Dem, om disse kulturelle kriterier for de britisk-amerikanske koproduktioner allerede er med i de hidtil fremlagte udkast fra den britiske regering, eller om de skal tages ekstra med? For det andet, hvordan forholder det sig med britiske koproduktioner i andre EU-medlemsstater?
Neelie Kroes
medlem af Kommissionen. - (EN) Fru formand! Det ærede medlem er inde på kulminationen af amerikansk-britiske aktiviteter på dette område. Udgifter til en amerikansk skuespiller, der filmes i Det Forenede Kongerige, vil være støtteberettigede under den britiske ordning for skattebegunstigelse af filmproduktioner, men udgifter til en skuespiller fra en anden medlemsstat vil også være støtteberettigede, hvis optagelserne sker i Det Forenede Kongerige.
Det ærede medlem beskriver en situation, der involverer koproducenter fra Det Forenede Kongerige og en anden medlemsstat. Det er korrekt, at udgifter til en britisk eller europæisk skuespiller, der filmes i en anden medlemsstat, ikke vil være støtteberettigede under den britiske ordning. Koproducenten fra den anden medlemsstat kan imidlertid medtage udgifterne til den britiske eller europæiske skuespiller i medlemsstaten i produktionsbudgettet, og disse udgifter vil muligvis være berettiget til en eller anden form for støtte fra den pågældende medlemsstat.
Formanden

Om: Forebyggelse og behandling af hiv/aids i Sydafrika
Kan Kommissionen give detaljerede oplysninger om EU's arbejde for at forebygge og behandle hiv/aids ds i Sydafrika?
Hvilken indsats gør Kommissionen for at støtte anvendelsen af antiretrovirale lægemidler i Sydafrika? Hvilke fremskridt er der sket med hensyn til adgangen til ikkepatenterede lægemidler for personer med hiv/aids i Sydafrika?
Louis Michel
Fru formand, mine damer og herrer! Kommissionen har i forbindelse med hiv og aids støttet de aktiviteter, der er gennemført af nationale og regionale sundhedsministerier, siden 1994. En række ikkestatslige organisationer har også modtaget direkte støtte fra Det Europæiske Program for Genopbygning og Udvikling og/eller fra budgetområdet for fattigdomsrelaterede sygdomme. Disse aktiviteter har stort set opnået alle de resultater, der var planlagt via de forskellige projekter. Bæredygtigheden heraf, især i de sociale sektorer, er ikke desto mindre en kilde til bekymring på grund af de løbende omkostninger.
Der er to operationer under sundhedsministerierne, der i øjeblikket modtager støtte fra det vejledende program. Der er først og fremmest partnerskaberne for de primære sundhedstjenester, herunder i relation til hiv/aids, som har modtaget 25 millioner euro. I dette program fremmes oprettelsen af partnerskaber mellem ngo'erne og fem af de ni regionale sundhedsministerier. Ngo'erne uddeler stipendier og yder relevant undervisning af uuddannede eller mangelfuldt uddannede ansatte i sundhedssektoren. Disse ansatte yder grundlæggende tjenester i forbindelse med behandling af aids hos patienter, der tidligere ikke har haft adgang til behandling. På nuværende tidspunkt modtager 187.000 patienter hjælp fra 5.000 tjenesteydere, og disse tal vil stige betydeligt, når det nye program, hvortil der er afsat 45 millioner euro, iværksættes i 2007.
Det andet program omfatter støtte på 25 millioner euro til den sydafrikanske regerings omfattende plan til bekæmpelse og behandling af hiv/aids. Programmet blev godkendt af Kommissionen i december 2004. Programmet har til formål at støtte gennemførelsen af denne plan til bekæmpelse af aids, især med henblik på planlægning og forvaltning af menneskelige ressourcer, udstedelse af markedsføringstilladelser for lægemidler og støtte til behandlings- og sundhedsfremmende aktiviteter.
Der er endvidere et program rettet imod bekæmpelse af hiv/aids gennem uddannelse - programmet om højere uddannelse til bekæmpelse af aids - som har modtaget 20 millioner euro. Programmet følger op på et projekt, der er finansieret af det britiske ministerium for international udvikling og regeringen i Irland. Programmet har til formål at mindske spredningen af hiv/aids i en aldersgruppe, som er særligt hårdt ramt, og som viser tegn på at falde tilbage i tidligere adfærdsmønstre, samt inden for højere uddannelse generelt.
Kommissionen godkendte i 2002 et regionalt bevidstgørelses- og uddannelsesprogram vedrørende hiv/aids, som har modtaget EU-støtte på 10 millioner euro ud over de 20 millioner euro, der er tildelt af Det Forenede Kongerige, Nederlandene og Irland. Programmet blev iværksat af Soul City, en sydafrikansk ngo. Soul City har i de sidste 14 år modtaget betydelig støtte fra EU til udvikling af initiativet "edutainment" - uddannelse og underholdning - som involverer anvendelse af tv og radio samt brochurer og andre dokumenter på en lang række sprog, som formidler flere detaljerede oplysninger om de emner, der behandles i udsendelserne. Programmet dækker ikke Sydafrika, men otte nabolande. Selv om programmets aktiviteter har skabt fremragende resultater i de senere år, skal det ikke desto mindre bemærkes, at programmet står over for administrative problemer forbundet med den tværnationale dimension, og at det støttes af en række forskellige støtteorganisationer.
Sideløbende med programmerne, der støttes af det regionale udviklingsprogram, er seks projekter med støtte på omkring 10 millioner euro fra forskellige budgetposter i færd med at blive iværksat i Sydafrika. Alle projekter har til formål at bekæmpe aids. Et af de projekter, der er værd at nævne, er et vaccineforskningsprojekt med forskningsinstitutioner i Sydafrika og Europa.
Hvad angår anvendelsen og tilgængeligheden af lægemidler har Kommissionen ikke et specifikt program i Sydafrika til fremme af anvendelsen af generiske lægemidler, men Kommissionen støtter de foranstaltninger, som det sydafrikanske sundhedsministerium har truffet til rationalisering og forbedring af lovgivningen om lægemidler. Det bør erindres, at problemet meget ofte ikke er mangel på antiretrovirale lægemidler, men patienternes modstand imod at blive undersøgt og modtage behandling samt manglende adgang til medicinsk udstyr og personale, især farmaceuter, der kan rådgive patienterne inden påbegyndelse af behandling.
Claude Moraes
(EN) Fru formand, hr. kommissær! Tak for Deres uddybende svar hr. kommissær.
Jeg ved, at De er personligt engageret i dette spørgsmål, men jeg havde et møde med aids-aktivister fra Zimbabwe og Sydafrika i weekenden, og de stillede mig et spørgsmål, der var vanskeligt at besvare, nemlig om De mener, at EU har en væsentlig indflydelse på aids-epidemien som følge af anvendelsen af antiretrovirale lægemidler såvel som på alle de andre foranstaltninger, som De bebudede. Gør EU rent faktisk en forskel? Det bekymrer mig, at vi tydeligvis er ved at tabe kampen i Zimbabwe som følge af de særlige forhold, der gør sig gældende her. De fortalte mig imidlertid også, at situationen stadig er ekstremt alvorlig i Sydafrika.
Louis Michel
medlem af Kommissionen. - (FR) Jeg mener, at kampen imod denne sygdom primært afhænger af sammenhængen mellem de forskellige aktører. Kommissionen har ud fra dette perspektiv også tildelt den globale fond endnu et stort beløb, og fonden vil modtage yderligere støtte fremover. På mødet om refinansiering i London udbetalte Kommissionen omkring 90 millioner euro mere til den globale fond. Desværre var mødet om refinansiering og den globale fond ikke så vellykket, som vi havde forventet. Selv om det lykkedes os at rejse et rimeligt stort beløb, rejste vi ikke det beløb, vi ønskede.
Derudover er det min holdning, at EU og Kommissionen skal støtte projekter og strategier, der er effektive. Vi har hverken den nødvendige ekspertise eller de evner, der skal til for at være operatører eller aktører på dette område. Vi må derfor stole på de personer, som har den fornødne ekspertise, og som allerede har vist sig at være nogenlunde effektive.
Det er en langsigtet kamp. Hvis vi mener, at vi kan løse problemet på kort sigt, tager vi efter min opfattelse fejl. Jeg mener, at foranstaltningerne er effektive, men der er lang vej endnu. F.eks. skal vi gøre alt, hvad vi kan, for at fremme uddannelsen af piger i Afrika på dette område, også selv om det kun er på grundskoleniveau. Hvis vi virkelig ønsker at træffe effektive foranstaltninger i Afrika til bekæmpelse af denne sygdom, skal vi starte med at sende piger en masse i skole og det hurtigst muligt. Det vil efter min opfattelse være en af de mest effektive foranstaltninger, vi kan træffe for at komme denne plage til livs.
Vi gør således alt, hvad vi kan i EU. Men De stiller mig et spørgsmål, som er svært at svare på. De spørger, om vi mener, at vi har været effektive, og ja, det mener jeg, at vi har, men man kan aldrig være effektive nok. Jeg kan heller ikke besvare spørgsmålet om, hvornår vi har bekæmpet denne sygdom. Vi kan blot forlade os på mængden af ressourcer, på eksperternes strategier - og der er mange eksperter - og på aktørernes strategier og velvilje - og der er mange aktører, sommetider endog rigtigt mange.
Personligt mener jeg, at det er i vores interesse at have sammenhængende strategier, og jeg er ikke sikker på, at fordelingen af disse blandt alle mulige forskellige aktører er den rette løsning. Jeg er tilhænger af en tilgang, hvor gennemførelsen af strategierne planlægges direkte med regeringerne i de pågældende lande, idet landene efter min opfattelse skal være ansvarlige for de aktioner, der gennemføres. Landene skal involveres. I Botswana, f.eks., gør regeringen en meget stor indsats, helt nede på husstandsplan. Regeringens arbejde består i at besøge alle husstande og forklare beboerne om forebyggelse og behandling. Der er efter min opfattelse ingen tvivl om, at der skal iværksættes en systematisk tilgang.
For at vende tilbage til det spørgsmål, som De stillede - er det et vanskeligt spørgsmål at svare på. Jeg kan ikke afgøre, om vi er effektive nok, for jeg ville lyve, hvis jeg sagde ja, vi er effektive. Efter min opfattelse er vi effektive, men jeg kan ikke komme med en garanti.
DanutBudreikait
(LT) Fru formand, hr. kommissær! Jeg har et spørgsmål vedrørende forebyggelse af hiv/aids. Jeg havde lejlighed til at drøfte spørgsmålet i landdistrikterne i Mozambique. Alle, jeg talte med, er helt klar over, hvad det er for en sygdom, og at den skal bekæmpes. Men beskyttelse er et problem. Enten kan man ikke købe beskyttelse, eller også er den for dyr. Hvad kan vi så gøre for at forebygge spredningen af denne sygdom?
Louis Michel
medlem af Kommissionen. - (FR) Jeg har netop været inde på denne problemstilling. Personligt er bevidstgørelse det, jeg håber på, det er faktisk den mest logiske tilgang. En af de vigtigste millenniummålsætninger er at tilbyde primær uddannelse til alle børn i skolealderen. Jeg mener, at vi skal yde en meget stor indsats i denne sammenhæng, da opfyldelsen af målsætningen om bekæmpelse af aids afhænger af uddannelse, oplysningskampagner og en mere systematisk tilgang.
Derudover skal vi efter min opfattelse decentralisere strategien i langt højere grad. F.eks. i relation til Afrika er det tydeligt for de personer, der kender Afrika, at en af de største tragedier, som Afrika står over for i dag - der tales ikke meget om det, men jeg er meget opmærksom på det - er, at alle politikkerne er centraliseret. Der er meget lidt decentralisering, og når der foregår decentralisering, er det kun beføjelserne, som er decentraliseret, der er ikke ressourcer til gennemførelse af de planlagte aktioner eller til udøvelse af de pågældende beføjelser. Vi skal derfor involvere de lokale samfund i langt højere grad. Vi skal ikke spare nogle udgifter på uddannelse.
De nævnte forebyggende foranstaltninger. Der er efter min opfattelse ingen vigtigere forebyggende foranstaltning end uddannelse. Jeg ønsker i denne sammenhæng at sige - selv om det muligvis er meget vanskeligt - at vi skal holde op med hele tiden at ændre strategier på grund af ønsket om umiddelbare resultater. Det er nødvendigt med en periode med handling. Man kan ikke vurdere effektiviteten af en politik efter blot et par år. Der er tale om en tragisk og forfærdelig sygdom, og vi skal derfor mere eller mindre starte forfra.
Jeg kan bekræfte, at der er tale om adskillige strategier. I Botswana, f.eks., yder regeringen en stor indsats og opnår gode resultater. Der er andre lande, som yder en betydelig indsats. Jeg har netop drøftet spørgsmålet med fru Zuma, udenrigsministeren i Sydafrika, et land, der er i færd med at foretage en gennemgang af den politik, som landet har ført på dette område indtil nu. Sydafrika ønsker at tilpasse sig, og det er efter min opfattelse positivt. Jeg kunne nævne andre lande også, men den vigtigste forebyggende foranstaltning er efter min opfattelse uddannelse. Der er ikke rigtigt noget andet grundlag, hvorpå vores strategi kan udvikles.
Formanden

Om: Indvandring: støtte til hjemsendte indvandrere
I løbet af de seneste måneder er flere tusinde ulovlige indvandrere fra Vestafrika blevet hjemsendt til deres oprindelseslande, hvor de økonomiske forhold, der fik dem til at udvandre, fortsat findes. Har Kommissionen til hensigt som led i sin udviklingspolitik at træffe foranstaltninger, som kan lette de hjemvendte emigranters etablering i hjemlandet?
Louis Michel
medlem af Kommissionen. - (FR) Fru formand! For at en foranstaltning vedrørende indvandring og udvikling kan krones med succes, skal den være udtømmende og integreret, og vi må bruge vores finansielle instrumenter på kort og mellemlangt sigt og indlede en forstærket politisk dialog, navnlig med vores afrikanske partnere.
Kommissionens strategi med henblik på at hjælpe landene i Vestafrika, hvortil udvandrerne vender tilbage, er således baseret på tre supplerende aktionslinjer. For det første er det et spørgsmål om at reagere på denne hastesituation ved at anvende de til rådighed værende instrumenter: Jeg tænker på B-finansieringsrammen og den hurtige reaktionsmekanisme. Med hensyn til Senegal vil Kommissionen f.eks. bruge 9,6 millioner euro på gennemførelsesforanstaltninger som støtte til og til reintegration af tilbagevendte udvandrere. Dette beløb er rent faktisk restbeløbet i den niende Europæiske Udviklingsfond. Disse foranstaltninger vil blive ledsaget af andre økonomiske foranstaltninger, der finansieres gennem den hurtige reaktionsmekanisme, til et beløb på omkring 1,9 millioner euro.
For det andet må vi arbejde på mellemlang sigt ved at tage hensyn til de indvandringsrelaterede aspekter ved gennemførelsen af vores samarbejdsinstrumenter. Immigrationsrelaterede spørgsmål udgør et vigtigt aspekt af programmet under den 10. Europæiske Udviklingsfond ud over de eksisterende instrumenter. Derfor har vi oprettet en "indvandringsfacilitet" på 25 millioner euro, som hentes fra restbeløbet fra B-finansieringsrammen i den niende EUF.
Man kan forestille sig mange typer af reintegrationsrelaterede foranstaltninger på mellemlang sigt: gennemførelse af effektive tilbagetagelsessystemer mellem alle de berørte lande, hvor man respekterer folks værdighed og grundlæggende rettigheder; fokusering på uddannelse og indrejse med henblik på at hjælpe tilbagevendende ulovlige indvandrere med at blive reintegreret i deres oprindelseslande; økonomisk støtte til nationale og regionale programmer, der sigter mod reintegration af indvandrere; og fremme af informations- og bevidstgørelseskampagner for potentielle indvandrere om risikoen ved illegal indvandring.
Men med risiko for at virke noget urealistisk vil jeg ikke desto mindre gerne tilføje, at vi åbenlyst har brug for at sikre, at støtte- og reintegrationsforanstaltningerne, uanset hvad de består i, ser ud til at favorisere udvandrere, der vender tilbage til deres lande, frem for dem, der er blevet tilbage. Hvis de ser ud til at favorisere dem, vil man naturligvis tilskynde andre til at tage af sted, og efter min mening er det kolossalt vigtigt at overvåge dette. På længere sigt er det rette svar, som vi ved, at få en politik for uddannelse og beskæftigelse af unge, som er en af de politikker, der får opbakning fra Det Europæiske Fællesskab gennem støtten til økonomiske integrationspolitikker og gennem indgåelsen af økonomiske partnerskabsaftaler, der sigter mod at tiltrække investeringer og skabe øget økonomisk vækst, som er forudsætninger for at skabe attraktive arbejdspladser. Disse politikker er centrale for udviklingsprioriteringerne og strategien vedrørende Afrika.
Jeg må sige, at set ud fra det perspektiv, hører jeg til dem, der mener, at selv om vækst ikke nødvendigvis fører til mindre fattigdom, kan der ikke blive tale om mindre fattigdom uden vækst: Det skal vi huske på. Derfor er jeg overbevist om, at det langsigtede svar består i at fremme økonomiske partnerskabsaftaler og i at yde støtte til oprettelsen af integrerede regionale markeder, der, skal jeg tilføje, kan gå hånd i hånd med en massiv støtteindsats fra Den Europæiske Union med henblik på at bringe de kvalitative produktstandarder op på det krævede niveau, med teknologioverførsel og opbygningen af en regional og subregional infrastruktur, af infrastruktur til forbedret adgang og så videre.
Afslutningsvis, fru formand, vil jeg tage mig den frihed, fru formand, at foretage et lille sidespring med en ret personlig bemærkning, der fortjener overvejelse. Der findes umiddelbare foranstaltninger, der skal indføres, og som desværre ofte er af sikkerhedsmæssig karakter, og det er noget, jeg kan forstå, fordi vores borgere er bekymrede over og generet af dette fænomen, og fordi vi har svært ved at forvalte indvandringsstrømmene. Der findes også mere langsigtede politikker, som er udviklingspolitikker. Ved siden af disse umiddelbare foranstaltninger og disse politikker er det spørgsmålet, om ikke det ville være nyttigt, hvis vi begyndte at overveje det, jeg vil betegne som støttet indvandring. Jeg taler ikke om kvoter, som er en gammel tanke, som jeg ikke er særligt begejstret for i øjeblikket. Jeg mener i stedet, at der kan ydes finansiering til indvandringsagenturer i indvandrernes oprindelseslande. Disse agenturer kan tilbyde potentielle indvandrere oplysninger og kan også samarbejde med de vesteuropæiske lande, der tilbyde jobmuligheder uden af den grund at tilskynde til hjerneflugt, som er en anden af mine bekymringer. Disse agenturer skal, om jeg så må sige, spille rollen som reguleringsinstans på de to måder, jeg har nævnt. Der findes rent faktisk en ting, som jeg ikke vil lade mig overbevise om: Det er ikke ved at lukke grænserne, det er ikke ved at indføre tvangsforanstaltninger, og det er ikke ved at tilbagesende mennesker en masse, at vi kan løse problemet med indvandrere. Vi vil skulle leve med dette fænomen i mange år fremover. Indvandring er ikke noget nyt fænomen. Der har altid været folkevandringer. Her i Europa har vi på fornemmelsen, at vi pludselig har opdaget et fænomen, der ikke fandtes tidligere. Så længe som Verden har eksisteret har der været folkevandringer. Jeg er ked af at måtte påpege dette. Når det er sagt, forstår jeg, at dette fænomen er vanskeligt at forvalte, og jeg forstår, at der skal indføres foranstaltninger, og nogle gange med det samme, men det er spørgsmålet, om vi, netop fordi vi er europæere, og fordi vi står for europæiske værdier, ikke burde begynde at overveje det, jeg vil kalde den tredje vej, som efter min mening er mere realistisk. Disse indvandringsagenturer kan let tilbyde uddannelse for at give unge fra de pågældende lande mulighed for f.eks. at blive små forretningsdrivende, handlende og håndværkere, for det, man mangler mest af alt i disse fattige lande, er en betydningsfuld middelklasse. Den mangler både på det økonomiske og det politiske område, idet der generelt er større politisk stabilitet i lande med en betydningsfuld middelklasse.
Det var det lille sidespring, jeg gerne ville foretage, fru formand. Jeg mener, at det er vigtigt, at vi er lidt dristigere i vores tænkning.
Manuel Medina Ortega
(ES) Fru formand! Jeg takker Dem, hr. kommissær, for jeg mener, at De tager indvandringsspørgsmålet så alvorligt, som det fortjener, og jeg er enig i næsten alle Deres synspunkter.
Alligevel er der for øjeblikket og navnlig i landene i Sydeuropa en massetilstrømning af ulovlige indvandrere, som skaber et problem, der ikke bare er økonomisk og socialt, men også politisk. Massetilstrømningen af indvandrere til små øer i Middelhavet og Atlanterhavet skaber et politisk problem.
Jeg er enig med kommissæren i, at man ikke kan "stimulere" indvandrerne, men måske kan man betragte dette indvandringsfænomen som et tegn på, at der er noget galt med udviklingsbistanden. Dette ville føre til en politik, der supplerer vores nuværende politikker.
Louis Michel
medlem af Kommissionen. - (FR) Fru formand! Jeg har allerede besvaret det spørgsmål. Lad os f.eks. forestille os, at vi kunne bruge 10 gange så meget på vores udviklingspolitikker. Det er et faktum, at hvis man gennemfører udviklingsprojekter i udviklingslande, hvor der f.eks. ikke findes nogen overordnet statsstruktur, dvs. hvor staten er ude af stand til at skabe lige adgang til uddannelse for alle børn, adgang til myndighederne, adgang til retsvæsenet og adgang til sundhedsvæsenet, vil udviklingspolitikken ikke blive rigtig effektiv. Den bliver ikke rigtig effektiv, før man har en statsstruktur, der er i stand til at tilbyde borgerne grundlæggende tjenester og organisere samfundet i henhold til sociale retningslinjer.
Derfor drejer den filosofi, jeg forsøger at udbrede i den 10. Europæiske Udviklingsfond, sig om, at vi må og skal sætte disse lande i stand til at sørge for deres borgere. Det er det, diskussionen om forsvarlig forvaltning handler om.
Som De ved, fremlagde jeg for nylig en meddelelse om forsvarlig forvaltning, som fik en rimelig god modtagelse af medlemsstaterne, og som også blev vel modtaget inden for rammerne af Verdensbankens møde i Singapore, hvor vi forklarede, hvad det er, der gør Europa anderledes. Omfattende udviklingsdage om spørgsmålet om forsvarlig forvaltning vil blive afholdt i Bruxelles i morgen samt torsdag og fredag sideløbende med talrige rundbordsdiskussioner. Præsidenten for Verdensbanken vil deltage i disse møder. 17 afrikanske stats- og regeringschefer, talrige ministre, Mark Malloch Brown fra UNDP m.fl. vil også deltage. De samles alle for at gennemføre en ægte diskussion om forsvarlig forvaltning.
Hvordan kan vi sætte staterne bedre i stand til at tage sig af deres borgere? De erfaringer, jeg har fået på dette område, får mig til at udlede, at vi aldrig vil kunne gøre udviklingen til en succes, hvis vi ikke samtidig konsoliderer de pågældende stater. Det, der gælder for Europa - det, der har været gældende for Europa, det, der har været gældende for vores lande - gælder også for disse lande. Jeg mener rent faktisk, at hvis alt det, der hældes i vores udviklingspolitikker, hældes i disse svage statsstrukturer, vil konsekvenserne kun blive negative: en masse spild, store tab og voldsomt svigtende effektivitet.
En sidste tanke her til sidst. På udviklingsområdet bruges 75 % af de ressourcer, vi afsætter til udvikling, ikke på at støtte staternes budgetter. Kun 25 % af vores udviklingsudgifter går til at hjælpe staterne og dermed til at konsolidere dem eller give dem en chance for at konsolidere sig. De resterende 75 % går til parter, der er indirekte involveret. Disse parter er helt sikkert nyttige og vigtige. De skal gøres til partnere. Men jeg har vanskeligt ved at håbe, at udviklingslandene vil opnå denne evne til at sørge for deres egne borgere, hvis de kun får en fjerdedel af udviklingsbudgetterne. Jeg erkender, at dette spørgsmål kræver en vidtgående og åben diskussion, men, som enhver ved, går jeg ind for betydelige forøgelser af budgetstøttens omfang.
Glyn Ford
(EN) Fru formand! Tak hr. kommissær! De har allerede til dels besvaret mit tillægsspørgsmål. Mener Kommissionen imidlertid ikke, at det ville være bedre at forbedre de vilkår, der oprindeligt tvang dem til at forlade deres hjemland, snarere end at betale ulovlige indvandrere for at vende hjem, hvilket blot vil fremme migrationen? Dette vil naturligvis kræve, at vi yder en langt større udviklingsbistand, end vi ønsker i øjeblikket i EU.
Louis Michel
medlem af Kommissionen. - (FR) Fru formand! Jeg har allerede besvaret det spørgsmål. Det er meget kompliceret. Hvis tanken er, at man skal give en sum penge til alle, der ønsker at forlade deres land, for at få dem til at blive, svarer det til at indføre et omfattende interventionssystem rettet mod enkeltpersoner. Det har ikke noget med udvikling at gøre. Det er utroligt farligt.
På den anden side støtter jeg Deres idé - eftersom det også er min egen - om, at det helt klart er nødvendigt at investere kolossale summer i udviklingsprojekter, der f.eks. skaber arbejdspladser eller arbejde; jeg tænker på arbejdskraftintensivt arbejde, som vi ydermere finansierer. Hvis man tager Rwanda, finansierer vi vejbygningsprojekter, som direkte udføres af arbejdsløse, som derved er kommet i arbejde, som ganske vist kun tjener halvand1 dollar om dagen, men som har status, som har arbejde, og som derfor kan forsørge deres familier.
Ja, jeg er fuldstændig enig med Dem: Der er helt klart behov for maksimale investeringer i udvikling, men på de betingelser jeg har nævnt. Jeg mener, at hvis man blot sender penge uden at have en stat, der kan styre, der kan tilrettelægge det hele, vil det ikke føre til ret meget.
Jörg Leichtfried
(DE) Hr. kommissær! Måske må jeg begynde med at bemærke, at jeg finder Deres overvejelser meget forfriskende. Med hensyn til det konkrete spørgsmål har man inden for migrations- og asylpolitikken i EU indtryk af, at de fleste europæiske stater går frem efter mottoet om, at enhver gør, hvad han vil, ingen gør, hvad han skal, men alle deltager, selv om vi allerede nu ved, at det eneste fornuftige sandsynligvis er en fælles europæisk migrations- og asylpolitik. Derfor vil jeg gerne spørge, hvad Kommissionen gør for at komme frem til en fælles migrationspolitik, og hvor længe det efter Deres mening vil vare, før migrationspolitikken hører til EU's kompetence.
Louis Michel
medlem af Kommissionen. - (FR) Fru formand! Jeg skal gøre det ganske kort. Jeg støtter helhjertet Deres bemærkninger. Hver gang Kommissionen kommer med et forslag om at forene og tilpasse medlemsstaternes forskellige love og fremgangsmåder, støder den - det må man sige - på meget skarpe skillelinjer mellem vores medlemsstater. Derfor mener jeg, at tingene går i den rigtige retning, at vi gør fremskridt, men jeg kan også se, at der findes vanskeligheder med hensyn til at overbevise medlemsstaterne om, at de må træffe konkrete foranstaltninger. Lad os tage eksemplet med min kollegas, hr. Frattini, forsøg på at tilskynde medlemsstaterne til at indføre en langt mere konsekvent og ensartet politik. Derfor har De fuldkommen ret. Kommissionen gør alt, hvad den kan, men desværre kan den ikke tvinge medlemsstaternes hånd.
Formanden
Spørgsmål, der på grund af tidnød ikke var blevet besvaret, ville blive besvaret skriftligt (se bilag).
Spørgetiden er afsluttet.
(Mødet udsat kl. 19.50 og genoptaget kl. 21.00)
