Godkendelse af protokollen fra foregående møde
Formanden
Protokollen fra mødet i går er omdelt.
Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg den som godkendt.
(Protokollen godkendtes)
   Jeg giver ordet til hr. Van Orden, som har et indlæg til forretningsordenen.

Van Orden
Hr. formand, jeg vil gerne henlede Deres opmærksomhed på den fortsatte forværrelse af situationen i Zimbabwe. I fredags mødtes nogle af Zimbabwes ministre med EU-repræsentanter, og de blev bedt om at udarbejde en skrivelse eller en rapport til i morgen om forbedringer af situationen i Zimbabwe. Faktisk er forholdene blevet endnu værre i løbet af den sidste uge. Det er meget vigtigt, at det internationale samfund viser, at det virkelig står fast, når det stiller krav til Mugabes regime i Zimbabwe. Vi er nødt til at gå i gang med at forberede nogle skrappe sanktioner nu.
Jeg beder Dem sørge for, at Rådet og Kommissionen trækker fælles, skarpe grænser over for Zimbabwe, før det er for sent. Der er præsidentvalg i landet den 9. marts, og tiden er ved at rinde ud.

Formanden
Mange tak, hr. Van Orden, vi har noteret Deres bemærkning og vil overbringe den til formandskabet.
Jeg giver ordet til hr. MacCormick, som ligeledes har et indlæg til forretningsordenen.

MacCormick
Hr. formand, jeg vil gerne tage et punkt op, som fru McKenna nævnte i går vedrørende hemmelig elektronisk afstemning. Det er desværre sådan, at den hemmelige elektroniske afstemning for øjeblikket ikke fungerer. Den fungerer ikke, fordi det, selv når man benytter den metode, som fru Jackson nævnte i går med at dække skærmen med papir, er nemt for ens kolleger bagved og ved siden af at se, hvordan man har stemt. Når det er vigtigt med en hemmelig afstemning, skal medlemmerne også beskyttes mod gruppepres.
Jeg vil derfor bede Dem videregive spørgsmålet til Præsidiet og undersøge, hvorvidt den elektroniske afstemning kan blive forbedret, således at den reelt kan fungere som hemmelig afstemning og beskytte medlemmerne mod den form for pres, som de burde være beskyttet mod.

Formanden
Tak, hr. MacCormick. Det er ikke nødvendigt at videregive denne anmodning til Præsidiet, for det igangsatte allerede i går motu proprio denne undersøgelse. Der er andre metoder. Det er ikke, fordi Deres betragtning er irrelevant, og vi forstår udmærket Deres politiske interesse, men på baggrund af gårsdagens erfaringer, som var den første dag med dette system, er tjenestegrenene i gang med at undersøge, hvordan dette spørgsmål kan løses. Og allerede i går eftermiddags blev et forslag, der drejede sig om dette, indgivet til mig som ansvarlig - i øjeblikket, eftersom spørgsmålet om udpegelse af medlemmer til Præsidiet endnu ikke er afgjort, og jeg stadig bevarer mit tidligere ansvar, hvad angår bygninger.
Derfor går jeg ud fra, at Præsidiet hurtigt kan få løst dette spørgsmål med kvæstorernes hjælp.
Nu giver jeg ordet til hr. Sumberg, som har et indlæg til forretningsordenen. Jeg anmoder Dem om ikke at forlænge indlæggene til forretningsordenen unødvendigt.

Sumberg
Hr. formand, jeg har en bemærkning til forretningsordenen. Må jeg bede Dem anmode formanden for Parlamentet om at bemærke, at vi havde en afstemning i går i Parlamentet om en gennemgribende undersøgelse af mund- og klovsygen i Det Forenede Kongerige. Afstemningen blev gennemført, fordi den britiske Labour-regering nægtede mine vælgere en undersøgelse af denne frygtelige sygdom. De britiske socialdemokrater sagde i går her i Parlamentet ...
(Formanden afbrød taleren)

Formanden
Hr. Sumberg, dette er ikke et indlæg til forretningsordenen. Jeg ved godt, at De har ret til at prøve at benytte Dem af forretningsordenens muligheder, men det var ikke et indlæg til forretningsordenen. Tak.

Den fælles fiskeripolitiks fremtid
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0470/2001) af Miguélez Ramos for Fiskeriudvalget om Kommissionens grønbog om den fælles fiskeripolitiks fremtid (KOM(2001) 135 - C5-0261/2001 - 2001/2115(COS)).
Kære kolleger, jeg er ked af at måtte meddele Dem, at hr. Fischler, der er den ansvarlige kommissær for de spørgsmål, der vedrører dagsordenens tre betænkninger her i formiddag, er syg. Han var i Strasbourg i går, og han er her stadig, men han kan ikke deltage i debatten. Derfor må jeg bede om Deres forståelse for Kommissionens fravær. Jeg tror ikke, vi kan standse forhandlingen. Vi burde fortsætte. Kommissionen vil være repræsenteret ved de ansvarlige højtstående tjenestemænd, men ikke ved kommissæren, som således ikke vil kunne fremføre sit indlæg. Derimod har Rådet, som heller ikke er til stede, ikke undskyldt sit fravær. Jeg synes, vi skal fortsætte med vores dagsorden.
På Europa-Parlamentets vegne vil jeg overbringe hr. Fischler vores varmeste ønsker om en snarlig god bedring.
Jeg giver ordet til formanden for Fiskeriudvalget, hr. Varela Suanzes-Carpegna.

Varela Suanzes-Carpegna
Hr. formand, jeg vil støtte Deres indlæg og først og fremmest sige, at hr. Fischler havde meddelt mig, at han var syg, og at han ikke ville være i stand til at være til stede her i dag.
Jeg må sige, at hr. Fischler altid har været til stede under andre debatter. Da der er opstået en sygdom, en force majeure-situation, skal vi naturligvis blot overbringe vores ønsker om en snarlig god bedring, som formanden sagde.
Jeg synes, vi bør fortsætte med denne forhandling, for vi har allerede brugt tid på at komme videre med dagsordenens betænkninger, navnlig Miguélez-betænkningen. Det drejer sig om meget vigtige emner, og vi har opnået, at de bliver behandlet på dette plenarmøde i januar, hvilket var svært på grund af de institutionelle aspekter, der skulle løses. Og derudover er emnerne kommet på dagsordenen en torsdag, hvilket ikke er almindeligt for fiskerianliggender, og afstemningen finder sted torsdag formiddag.
Derfor vil jeg som formand for udvalget anmode om, at vi, på trods af at kommissæren ikke kan være til stede, fortsætter med denne forhandling, og at vi naturligvis overbringer ham vores ønsker om en snarlig god bedring.

Meijer
Hr. formand, inden vi indleder forhandlingen om fiskeripolitikken, som jeg i øvrigt også deltager i, vil jeg gerne henlede opmærksomheden på Stauner-betænkningen om Fællesskabets handlingsprogram Leonardo da Vinci, som er sat på dagsordenen for eftermiddagens møde. Jeg forstår, der stadig pågår undersøgelser desangående, hvorfor det måske ikke er hensigtsmæssigt at sætte denne betænkning under afstemning i dag kl. 17.00. Jeg anmoder om, at De i samråd med ordføreren, fru Stauner, vurderer, hvorvidt vi er klar til at træffe afgørelse om dette emne i dag. Det er efter min opfattelse ikke tilfældet.

Formanden
Hr. Meijer, Deres indlæg til forretningsordenen er rigtignok muligt. Vi har planlagt at stemme i eftermiddag, hvis vi bliver færdige med forhandlingen. Hvis vi bliver færdige med den betænkning, De henviste til, Stauner-betænkningen, i henhold til dagsordenen, stemmes der om den kl. 17.00.
Jeg anmoder Dem venligst om ikke at blokere forhandlingen yderligere.
Kommissær Vitorino har endvidere oplyst, at han kommer til Strasbourg, men at det bliver svært for ham at nå frem før afstemningen. Hvis det bliver nødvendigt, hr. Varela, kunne kommissær Vitorino fremføre Kommissionens synspunkter, som vi har fået tilsendt skriftligt, før afstemningen, hvis De mener, det er absolut nødvendigt.

Miguélez Ramos
Hr. formand, kære kolleger, den betænkning, vi skal stemme om i dag, er naturligvis ikke Miguélez-betænkningen. Af åbenlyse årsager: Fiskeriudvalget har accepteret en stor del af ændringsforslagene til min betænkning, og jeg har selv sammen med nogle af forslagsstillerne vedtaget kompromisændringsforslag til visse punkter. Vi har således foretaget væsentlige ændringer i forhold til den oprindelige tekst.
Denne tekst er således et sammendrag af de forskellige synspunkter, der findes i Parlamentet, vedrørende reformen af den fælles fiskeripolitik. Når den skal vurderes, vil der være dem, der mener, at glasset er halvt fuldt, mens andre vil sige, at det er halvt tomt. Under alle omstændigheder mener jeg, at betænkningen indeholder så mange positive elementer i forhold til den nuværende fælles fiskeripolitik, at jeg som ordfører kan anmode Parlamentet om at stemme for betænkningen.
Jeg må sige, at der i Fiskeriudvalget har været større enighed, når manglerne i den nuværende fælles fiskeripolitik skulle udpeges, end når der skulle udpeges konkrete forslag til reformen heraf. Imidlertid tror jeg, der er nok positive elementer i forslaget til, at det kan danne grundlag for den kommende fælles fiskeripolitik.
Det største problem opstod, da vi skulle forene de forskellige interesser: virksomhedernes interesser i at muliggøre deres økonomiske levedygtighed, interesser i bevarelse af ressourcerne og de socioøkonomiske foranstaltninger, som er i stand til at forsvare en aktivitet, som mest er koncentreret i tilbagestående og perifere områder og mål 1-områder. Europa-Kommissionen burde være i stand til via en intelligent politik at forene disse tre aspekter, navnlig fordi en fiasko på et felt også vil medføre fiasko på de to andre felter.
Vi er bekymret for den nuværende uoverensstemmelse mellem den meget kritiske analyse, som Kommissionen havde udført af den nuværende fælles fiskeripolitik, og som Europa-Parlamentet er enig i, og de efterfølgende reformforslag, der er formuleret i grønbogen, og som er meget lidt fornyende. Grønbogen går ind for status quo, og "mere af det samme", som ikke behager nogen parter.
Den betænkning, jeg fremlægger for Dem, er klar i sin definition af det endelige mål med den fælles fiskeripolitik: at skabe en balance mellem levedygtigheden for en for EU strategisk økonomisk sektor - som bidrager til fødevareforsyningen, og som er vigtig for beskæftigelsen og den økonomiske og sociale samhørighed i Unionens perifere regioner - og opretholdelsen af nogle bæredygtige marine økosystemer.
Hvad angår bevarelse og forvaltning af ressourcer, anmoder Fiskeriudvalget om, at TAC'erne fastlægges i overensstemmelse med rationelle og gennemsigtige metoder, hvor de videnskabelige udtalelser og erhvervssektorens oplysninger medtages, især fordi denne fastlæggelse kommer til at gælde i flere år og bliver multispecifik. Vi anmoder om at få afsluttet uoverensstemmelserne mellem den nuværende fælles fiskeripolitik og det indre marked, og vi kræver, at fastlæggelse af områder med begrænsning af fiskeriet, det være sig i form af fredning, kasser eller adgangsbegrænsning, baseres på videnskabelige kriterier for ressourcebevaring. Som betænkningen påpeger, betyder den nuværende fælles fiskeripolitik en undtagelse fra princippet om lige adgang, og i mangel af en afgørelse fra Rådet bortfalder denne undtagelse den 31. december 2002. Den fælles fiskeripolitik er forpligtet til at respektere traktatens grundlæggende principper, herunder, mine damer og herrer, ligebehandlingsprincippet.
Den relative stabilitet nødvendiggør en ny analyse, som betænkningen kræver, af de meget fiskeriafhængige samfund, som tager hensyn til den udvikling, der er sket i Fællesskabet de forløbne 25 år. Det er helt nødvendigt at foretage denne analyse, inden den fælles fiskeripolitik revideres.
Fiskeriudvalget har ligeledes forkastet udvidelsen af den eksklusive zone ud over den nuværende 6-12-sømilezone.
Hvad angår flåden, påpeger betænkningen klart, at de Flerårige Udviklingsprogrammer for Fiskerflåden (FUP) ikke har frembragt de ønskede resultater, primært på grund af visse medlemsstaters manglende vilje til at anvende dem korrekt. Flådens reduktion er et socioøkonomisk offer, der for at kunne forstås og accepteres af fiskerisektoren skal gennemføres velafbalanceret i alle medlemsstaterne og derudover have tilstrækkelig finansiel fællesskabsstøtte. Det er nødvendigt, at Fællesskabet fortsætter med at bidrage til flådens modernisering via strukturforanstaltninger og dermed forstærker sikkerheds- og beboelighedsaspekterne, uden at det betyder en større fiskeriindsats. Det er derfor nødvendigt at fortsætte med strukturstøtten.
Vedrørende inspektion og kontrol anerkender vi, at overvågnings- og kontrolmekanismerne fungerer utilfredsstillende. Vi mener, at alle de bestræbelser, der gøres for at bevare ressourcerne, ender i fiasko, hvis der ikke er et harmoniseret europæisk system, der kan regne med en højere grad af overensstemmelse i sektoren. Det er nødvendigt at udvide fællesskabsinspektørernes kompetencer og etablere en ensartet sanktionsordning.
Hvad angår de internationale forbindelser, bør Fællesskabet behandle dem med beslutsomhed og forbinde dem med EU's udenrigspolitik. EU's internationale forbindelser skal, når det drejer sig om fiskeri, tage udgangspunkt i et primært handelsmæssigt aspekt, som har til hensigt at opnå fangstmuligheder for vores flåde. Fiskeriaftalerne udgør og vil vedblive med at udgøre et vigtigt element i den nye fælles fiskeripolitik. Dertil er det nødvendigt at vedtage en ensartet strategi for indgåelsen af internationale aftaler, således at erhvervet underkastes de samme betingelser, hvad angår fiskemuligheder, betaling af afgifter og licenser og udnyttelse af overskudskvoter.
EU's handelsforbindelser og markedspolitik bør kombinere respekten for princippet om fællesskabspræference med en nedsættelse af toldsatser samtidig med etableringen af en liste over følsomme produkter og således skaffe forarbejdningsindustrien adgang til råvareforsyningen.
De sociale aspekter var fuldstændig fraværende i grønbogen. Vi anmoder Kommissionen om fuldt ud at integrere disse økonomiske og sociale foranstaltninger, der er nødvendige for at sikre økonomisk og social samhørighed i de fiskeriafhængige regioner. Fiskerisektoren karakteriseres ved de hårde arbejdsvilkår og mangelen på kollektive overenskomstaftaler, og derfor er det nødvendigt at styrke den sociale dialog.
Afslutningsvis vil jeg, idet jeg holder mig inden for den tid, min gruppe har tildelt mig, beklage det, der er forsvundet i disse lange måneder med parlamentarisk behandling, navnlig på to områder, nemlig en fællesskabsflåde, der kan sejle under et fælles flag, og et ensartet korps af fællesskabsinspektører. Jeg er ked af, at Europa-Parlamentet ikke i dette tilfælde er den innovative institution og danner den fortrop, som alle vi parlamentsmedlemmer ønsker. Inden for fiskeriet har vi i Europa været bagud i årtier, men på samme måde, som vi nu har euro i lommen, og vores luftrum kontrolleres af Eurocontrol, vil det europæiske flag før eller siden vaje over vores fiskerfartøjer.

Lannoye
Hr. formand, ja, jeg har skiftet plads i mødesalen.
Jeg taler i dag på vegne af Udviklingsudvalget. Udviklingsudvalget har fremsat en række faktuelle bemærkninger til fiskeripolitikken i forbindelse med udviklingspolitikken.
Det konstaterer først og fremmest, at EU er en af de vigtigste aktører i verden på fiskeriområdet, hvilket vi skal være klar over. EU-markedet er i øvrigt så stort, at mere end halvdelen af de fisk, der konsumeres, enten er fanget af Unionens fiskerflåde uden for Fællesskabets farvande eller importeret fra udviklingslandene, hvilket gælder hovedparten. Man forstår således, at den fælles fiskeripolitiks indflydelse på udviklingslandene kan være fantastisk stor.
Udviklingsudvalget er af den overbevisning, at det først og fremmest gælder om at sørge for, at der er kohærens mellem den fælles fiskeripolitik og udviklings- og samarbejdspolitikkken. Det er selvfølgelig centralt, for det drejer sig ikke om at flytte den europæiske fiskerisektors problemer. Og vi ved, at disse problemer er utallige, f.eks. i form af overskydende flådekapacitet, overudnyttelse af ressourcerne, nedgang i beskæftigelsen og en omfattende forringelse af havmiljøet. Det er derfor ikke acceptabelt eller nogen klog og langsigtet politik at flytte disse problemer til andre egne af verden.
Vi vurderer i øvrigt, at fiskeriaftalerne, som er et af de vigtigste elementer i den fælles fiskeripolitik, ikke blot skal være baseret på dette første princip, men også på troværdige videnskabelige undersøgelser af fiskebestandenes tilstand og af fiskeriets konsekvenser især for målarterne. Det står klart, som hovedordføreren sagde, at disse videnskabelige undersøgelser er en nødvendighed. Hvis de ikke fandtes, hvilket desværre ofte er tilfældet i udviklingslandene, ville det være nødvendigt at benytte forsigtighedsprincippet, der gør det muligt at undgå overudnyttelse af ressourcerne.
I sidste ende drejer det sig om at sikre en tilstrækkelig beskyttelse af de samfund, der lever af indtægterne fra kystfiskeri i tredjelandene og således sikrer deres fødevareforsyning.

González Álvarez
Hr. formand, eftersom det ikke kunne være anderledes, besluttede Miljøudvalget med et stort flertal for og en enkelt, som hverken stemte for eller imod, at kun balancen i havets økosystem - som andre kolleger påpeger - kan garantere beskæftigelsen inden for fiskeriet i fremtiden, og at flåden burde tilpasses de eksisterende ressourcer. Som ordføreren sagde, bør den nuværende fiasko med den fælles fiskeripolitik overvindes. Alle vi, der lever i kystregioner, ved, at biologiske hvileperioder, forbudte zoner, netstørrelser, TAC' er osv. ikke forbedrede situationen, og at grønbogens forslag ikke forsøger at forbedre den.
Vi mener i Miljøudvalget, at der skal gribes ind over for forureningskilderne, og dem er der adskillige af - industriel forurening, et enormt turistpres, som vi kender godt i vores land - og der skal træffes foranstaltninger i forbindelse med usædvanlige økosystemer, som også findes i vores eget land, f.eks. flodmundinger, og i forbindelse med kulbrinteanlæg og andre anlæg, som er i modstrid med vores ønsker.
Der er brug for sociale, miljømæssige og økonomiske indikatorer, som sikrer, at handlingerne bliver effektive, ligesom sociale opfølgningsforanstaltninger og incitamenter til bæredygtig fiskeripraksis såsom småfiskeri, der finder sted ved vores nærmeste kyster. Vi skal respektere forsigtighedsprincippet, der er præcist defineret i FAO's adfærdskodeks og i De Forenede Nationers aftale.
Det er nødvendigt at styrke forbrugernes tillid, og ikke alene gribe ind over for det traditionelle fiskeri, men også over for akvakultur. Borgerne og de berørte sektorer bør også informeres og bevidstgøres, og de bør ligeledes deltage sammen med de lokale og regionale myndigheder, således at de foranstaltninger, der skal vedtages i disse sektorer, kan lykkes. Kontrol og overvågning - som ordføreren sagde - med de foranstaltninger, der vedtages, for i modsat fald opstår der uligheder mellem de forskellige lande.
Hr. formand, vi må efter vores opfattelse ikke glemme, at en større flådekapacitet ikke garanterer beskæftigelsen. Vi har mistet 19% i den produktive sektor og i de seneste år 10% i forarbejdningssektoren. Derfor skal der sættes ind over for denne uoverensstemmelse.

Langenhagen
Hr. formand, jeg vil også ønske hr. Fischler god bedring, og jeg er også for, at vi ikke udskyder forhandlingen denne morgen. Emnet er simpelthen for vigtigt. Det var virkelig et hårdt stykke arbejde at få denne betænkning med 400 ændringsforslag igennem udvalget. Det store antal ændringsforslag skyldtes helt sikkert ikke min ansete kollega, Miguélez Ramos' indsats, for hun har arbejdet eksemplarisk og fremlagt en velafbalanceret betænkning, og det skal hun have tak for her endnu en gang.
Hvorfor så dette arbejde, vil nogle spørge spydigt. Men jeg kan slet ikke understrege nok, hvilken betydning denne betænkning har for fremtidens fiskeri i Europa. I knap 20 år har der været en fælles fiskeripolitik med op- og nedture. Fiskeriet har svømmet gennem mange bølgedale. Men det er ikke kun Bruxelles, der er ansvarlig for det. Nej, tværtimod trækker ikke alle medlemsstater og ikke alle fiskere på samme hammel. Det er grunden til, at den fælles fiskeripolitik ikke har opfyldt de høje krav fuldstændigt. I år står vi ved en skillevej i ordets sandeste betydning. Hvilken retning ønsker vi fremover at give den fælles fiskeripolitik i Europa? Jeg kan forsikre Dem om, at Parlamentets henstillinger falder i frugtbar jord i Kommissionen, for samarbejdet mellem institutionerne i det europæiske fiskeris interesse og til gavn for det europæiske fiskeri skal fortsættes og bliver fortsat. Med kendskab til henstillingerne i betænkningen kan Kommissionen nu stille sine reformforslag. Det venter vi på med spænding, og derfor håber jeg på et bredt flertal i dag.
Én ting står dog klart: Det bliver en rejse gennem hård sø, for som sagt er udfordringerne enorme. Lad mig kort fremhæve nogle punkter, som efter min mening er nødvendige for den fremtidige fiskeripolitik i Europa. For det første vil der uden fisk ikke længere være noget fiskeri. Denne ligning er simpel, men sand. Vi skal ofre endnu større opmærksomhed på bevarelsen af sunde bestande end hidtil, for det er kun sunde havøkosystemer, der garanterer en bæredygtig og fremtidsorienteret forvaltning. Men vi ønsker vel alle, her i Parlamentet og ude ved kysterne, en levedygtig fiskerisektor, og levedygtig ikke kun med henblik på i dag og måske i morgen, men også for de kommende årtier.
For det andet ved vi for lidt om sammenhængene i det maritime økosystem. Derfor skal forskningen intensiveres. For det tredje kan vi ikke finde fisk nok i de europæiske have, det er en kendsgerning. Derfor skal vi også fiske udenfor og har altså brug for aftaler med tredjelande. Disse er dyre og bliver dyrere og dyrere, og allerede i morgen er de sikkert for dyre. Her må vi gå nye veje, også med større inddragelse af dem, der drager direkte fordel heraf. Det skylder vi skatteyderne. Tiden går alt for hurtigt, ikke kun under min tale, men også i forbindelse med reformen af den fælles landbrugspolitik. Lad os inden udgangen af dette år sammen finde en bæredygtig løsning til gavn for fiskeriet i Europa!

Stihler
Hr. formand, gennemgangen af den fælles fiskeripolitik giver os mulighed for at udstikke nogle retningslinjer for det fremtidige fiskeri i EU i de næste 10 år, og det skal gøres ordentligt. Vi har med den fælles fiskeripolitik endnu ikke opnået det, vi havde sat os for, nemlig en bæredygtig fiskerisektor. I stedet har vi en situation, hvor vores fiskeressourcer er blevet opbrugt og vores have forurenet, mens vores teknologiske fiskerikapacitet er forbedret til ukendelighed.
Hjørnestenen i den nye fælles fiskeripolitik skal være miljømæssig og økonomisk bæredygtighed. En måde at opnå dette på er at anerkende fiskeripolitikkens regionale dimension. Vi skal øge industriens engagement i fiskeriforvaltning og bevarelse af fiskeressourcerne ved at skabe mulighed for en bedre dialog mellem fiskere og forskere. Bæredygtighed betyder, at vi bliver nødt til at tage den miljømæssige del af fiskeriforvaltningen alvorligt. Dette skal dog kobles sammen med klarere procedurer for hurtig reaktion på nødsituationer med hensyn til fiskebestandene. Vi skal fastholde princippet om relativ stabilitet, men også sikre større effektivitet og konsekvens i kontrollen med og gennemførelsen af EU-krav, mens vi forsøger at lette kontrolbyrden for fiskerne.
Som vi ved, er der stadig nogle svage punkter i inspektionen og kontrollen, og vi må hilse inspektionsordningen og den fælles indsats velkommen. Imidlertid forudsætter anvendelsen af harmoniserede straffeprocedurer en grundig undersøgelse.
Vi skal også have gennemgået området for fiskeriaftaler, som hr. Lannoye talte om. Overvejelser i forbindelse med udvikling, fattigdomsbegrænsning og miljøpåvirkning er centrale overvejelser i den sammenhæng. Der er set mange eksempler på, at lokale fiskere i nogle af verdens fattigste områder ikke længere må fiske. Når de ikke må fiske, får de ikke noget at spise. Det er bydende nødvendigt med en reform.
Der skal gøres meget på meget kort tid, men der står alt for meget på spil til, at det må slå fejl. Jeg håber, at vi på dette tidspunkt næste år, når vi vender tilbage til det første møde i 2003, vil se en nyreformeret fælles fiskeripolitik, som sikrer, at vi er klar til at gå fremtiden i møde.

Attwooll
Hr. formand, selv om det er almindelig skik og brug at lykønske ordførere med deres arbejde, er det vanskeligt at finde passende ord, som kan bruges, når der er opnået bemærkelsesværdige resultater. Så jeg vil nøjes med at sige, at det er en hyldest til fru Miguélez Ramos, at der til en betænkning, som under udvalgsarbejdet gav anledning til mere end 400 ændringsforslag, nu kun er 25 ændringsforslag tilbage, som plenarforsamlingen skal tage stilling til.
Før jeg behandler karakteren af det omfattende beslutningsforslag, vil jeg kort berøre de ændringsforslag, som min egen gruppe har stillet. Ændringsforslag 3, 4 og 5 omhandler det internationale niveau. Ændringsforslag 3 har til formål at opnå fælles definitioner og metodik, hvad angår fiskeristøtte, fiskerikapacitet og -bestræbelser og den indbyrdes forbindelse mellem dem. Ændringsforslag 4 og 5 har til formål at forbedre overvågningen af omkostningseffektiviteten af både fiskeriaftalerne med tredjelande og de fiskeriaktiviteter, som gennemføres inden for rammerne af disse aftaler.
Ændringsforslag 6 har udelukkende til formål at mildne ordlyden af betragtning H fordi der hersker tvivl om, hvorvidt den fælles fiskeriaftale reelt kan garantere, at de, der arbejder i denne sektor, kan opnå samme levevilkår som i andre produktionssektorer, selv om den selvfølgelig burde være en hjælp i den retning.
Endelig ønsker ændringsforslag 7 blot at tilføje fritidshavfiskeri til de områder, der i lighed med dybhavs- og kystfiskeri og fiskeopdræt kræver særskilt opmærksomhed. Vi håber, at disse ændringsforslag vil blive vedtaget i Parlamentet.
Mere generelt mener vi, at forslaget til beslutning har fundet en prisværdig balance mellem kravene om fiskeri som en økonomisk aktivitet og behovet for bevarelse. Ved at fastholde princippet om relativ stabilitet og 6-12-sømilezonen erkender det sårbarheden i fiskeriafhængige samfund. Ved at støtte en overgang til flerårige flerartskvoter fremmer det en tilgang til fiskeriforvaltningen, som er bedre for såvel industrien som miljøet. Det behandler også andre miljøspørgsmål som f.eks. afskæring af hajfinner og bifangst af hvaler. Endvidere tager det vores ansvar over for udviklingslandene alvorligt.
Et andet aspekt, som står mit eget hjerte nært, er planerne om at give fiskere, forskere og fredningsfolk en langt større indflydelse på beslutningsprocesserne. Jeg kan med en kende stolthed i stemmen tilføje, at det er en idé, som er fostret i min egen valgkreds, i samarbejde med organisationer som Scottish Fisherman's Federation (sammenslutningen af skotske fiskere), The Shetland Oceans Alliance (SHOAL) og Verdensnaturfonden. Antallet af ændringsforslag i udvalget viste, hvor mange forskellige og ofte modstridende synspunkter der kan være, når det gælder fiskeri. Den endelige betænkning viser, i hvor høj grad vi i Parlamentet er i stand til at bilægge vores uoverensstemmelser. Jeg håber, at det fortsat efter afstemningen senere i dag er noget, som Parlamentet som helhed og Fiskeriudvalget i særdeleshed og fru Miguélez Ramos på trods af hendes beskedenhed og egne personlige forbehold kan være tilpas stolte af.

McKenna
Hr. formand, det står klart for enhver, at fiskeindustrien har brug for fisk. Uden fisk er der ikke nogen fiskeindustri.
Et af de største problemer med den fælles fiskeripolitik gennem de seneste 20 år har været, at der er adskillige målsætninger, som ikke er blevet prioriteret. Det har skabt konflikter. Den eneste måde, hvorpå vi kan sikre, at fiskeindustrien overhovedet har en fremtid, er ved at sætte bevarelse øverst på dagsordenen. Det er en forudsætning for industrien, ikke en hindring, der skal overvindes. Medmindre bevarelse får højesteprioritet, vil kompromiser med andre målsætninger i den fælles fiskeripolitik, f.eks. økonomiske målsætninger, altid føre til en endnu større udhuling af bestanden.
Vi har stillet et ændringsforslag, som vil tilgodese behovet for også i fremtiden at sikre rigelige ressourcer af fisk og andre havarter. Både fiskeindustrien og Fiskeriudvalget hævder, at de anerkender behovet for at bevare bestande og beskytte havmiljøet. De seneste nedskæringer i kvoterne for flere arter i sidste måned i EU viser med al tydelighed, at der er behov for at sætte bevarelse af fiskebestanden øverst på dagsordenen.

Jové Peres
Hr. formand, jeg tror, det er første gang i syv et halvt år her i Parlamentet, at jeg offentligt må tilkendegive, at mit indlæg er meget personligt og ikke i overensstemmelse med gruppens synspunkter. Der er andre meget legitime synspunkter i Den Europæiske Venstrefløjs Fællesgruppe. Men jeg må gøre opmærksom på, at det har været svært at nå frem til en holdning.
Under alle omstændigheder vil jeg først og fremmest takke fru Miguélez for hendes arbejde. Til at begynde med fremlagde hun et udkast til betænkning, som jeg syntes var udmærket og afbalanceret. Jeg synes, at dette udkast med bidrag fra alle Fiskeriudvalgets medlemmer og med fru Miguélez' ånd burde have dannet grundlag for en afrunding af det, hun fremlagde for os. Men der blev stillet 400 ændringsforslag, som jeg for størstedelens vedkommende mener var motiveret af udelukkende nationale synspunkter, som ikke bidrager til styrkelsen af en fælles politik, en af de få fælles politikker, men tværtimod det modsatte.
Efter disse 400 ændringsforslag gjorde fru Miguélez en overmenneskelig bestræbelse for at stille nye kompromisforslag. Jeg opgav. I denne henseende syntes jeg, at hendes arbejde var temmeligt godt og endog beundringsværdigt. Men jeg synes ikke, at det endelige resultat, de 400 ændringsforslag, hvor jeg mener, at vi på mange måder heller ikke var særligt velvillige over for hendes kompromisændringsforslag, er særligt sammenhængende. Der er positive og negative ting. På nogle områder spreder vi os over mange detaljer, og på andre områder behandler vi ikke engang de generelle spørgsmål. Men under alle omstændigheder er det vigtigt for mig, og det siger jeg helt ærligt, at få stadfæstet følgende: Der er ændringsforslag, der ud fra mit synspunkt repræsenterer grundlæggende ændringer i traktaten på et tidspunkt, hvor indførelsen af euroen styrker den frie bevægelighed for personer. Der gives også udtryk for viljen til at komme videre med den fælles fiskeripolitik og styrke den. På den anden side har man på fornemmelsen, at der nogle gange kræves nationaliseringer af kontrollen med Fællesskabets farvande, men samtidig kræves der fællesskabskontrol med tredjelandsfarvande. Og nogle gange har man på fornemmelsen - undskyld jeg er så ligefrem - at regionaliseringen bruges til at tale om andre ting.
Jeg vil råde min gruppe til ikke at stemme imod det endelige resultat. Det synes jeg ikke, fru Miguélez fortjener, og under alle omstændigheder gentager jeg endnu en gang min vilje til samarbejde, og jeg takker Dem endnu en gang for Deres beundringsværdige bestræbelser for at opnå et velafbalanceret resultat, hvilket efter min mening imidlertid ikke er lykkedes.

Gallagher
Hr. formand, jeg er skuffet over, at kommissæren ikke er her, men jeg har fuld forståelse for, at han er syg, og jeg ønsker ham god bedring.
Jeg vil gerne lykønske vores ordfører, fru Miguélez Ramos, med hendes arbejde med at udarbejde denne yderst betydningsfulde betænkning efter en meget omfattende høring. Hele formålet med grønbogen om den fælles fiskeripolitik, som blev offentliggjort i marts sidste år, var at fremme debatten om den fælles fiskeripolitiks fremtid. Den skabte så sandelig debat, særligt i mit eget land. Kommissionen opfordrede til en gennemgribende og tiltrængt reform af den fælles fiskeripolitik. Som parlamentsmedlem og repræsentant for en valgkreds, hvor mange er afhængige af fiskeindustrien, deler jeg dette synspunkt.
Den debat og de drøftelser, som blev skabt af grønbogen, medtages i Kommissionens hvidbog, som Rådet skal behandle i år. Jeg glæder mig over høringsprocessen og kan forsikre mine kolleger om, at myndighederne i mit medlemsland sørgede for at gennemføre en bred og meningsfyldt høring. Fiskeriministeren nedsatte et særligt behandlingsudvalg med henblik på at give et sammenhængende svar til alle involverede. Det er, som det skal være. Under dække af den fælles fiskeripolitik og for den sags skyld andre EU-politikker har der været en tendens til at træffe politiske beslutninger uden at foretage en grundig overvejelse af de værdifulde synspunkter fra dem, der arbejder og bor i den berørte sektor. Det nationale irske strategibehandlingsudvalg om fælles fiskeripolitik, som blev nedsat af fiskeriministeren og omfattede interessenter, fremlagde forslag og henstillinger til grønbogen om den fælles fiskeripolitik. Det er af største betydning, at de bliver involveret til enhver tid. Ingen fælles fiskeripolitik eller anden politik kan få succes, medmindre interessenterne spiller en vigtig rolle i den.
Forhandlingerne i Rådet vil utvivlsomt blive vanskelige i år. Der skal træffes vigtige beslutninger på nogle nøgleområder, og især om den sociale og økonomiske dimension af den fælles fiskeripolitik. Jeg mener i lighed med mange af de medlemmer, der repræsenterer kystregioner, at grønbogen ikke behandler disse aspekter ordentligt. Den tager ikke meget hensyn til betydningen af fiskerisektoren i kystregioner, hvor der ikke er nogen alternativ kilde til beskæftigelse, hvad enten det er i Irland eller andre steder i Fællesskabet. Vi må sørge for at integrere. Med tanke på mit eget land må vi prioritere fiskeripolitik, regional udviklingspolitik, landbrugsudviklingspolitik og mål 1-områder.
Jeg glæder mig over den oprigtighed, hvormed Kommissionen har forklaret den europæiske fiskerisektors nuværende tilstand, og der er mange forslag til ændringer, som, hvis de blev indført, ville bidrage til en løsning af nogle af de nuværende vanskeligheder. Der skal foretages endnu en række radikale ændringer for at styrke den fælles fiskeripolitik yderligere. Det har længe været påkrævet med større indflydelse på forvaltningsprocessen for fiskere og interessenter. Hvis vi giver fiskerne større indflydelse, vil det øge troværdigheden af enhver fremtidig politik en hel del. Ægte regionalisering af forvaltning og kontrol vil komme sektoren til gode på mange måder. Jeg beder indtrængende Kommissionen om at understøtte decentraliseringsprocessen ved at skabe et netværk af regionale rådgivningsudvalg, som dækker hele Europa.
Medmindre der foretages praktiske og gennemførlige ændringer af kontrolsystemet, vil fiskeripolitikken ikke nyde fiskernes tillid og helt sikkert slå fejl. Mit land har nydt godt af sit EU-medlemskab igennem årene. Fiskeindustrien har imidlertid betalt en alt for høj pris ved at skulle dele sine righoldige fiskepladser ud for den irske vestkyst med grådige naboer. Hvis der er sket en udhuling af bestanden, er det ikke de irske fiskere, men derimod grådige naboer fra andre medlemslande, som er ansvarlige for det.

Farage
Hr. formand, i mit land frigives hemmeligholdte rådsdokumenter 30 år efter, at de heri omhandlede drøftelser fandt sted. Derfor er der i de seneste to år blevet frigivet tidligere hemmeligholdte dokumenter om Englands indtræden i det, der dengang hed Fællesmarkedet, og vi har kunnet studere dokumenter om etableringen af den fælles fiskeripolitik. Det fremgår af disse dokumenter, at der i begyndelsen ikke var noget retsgrundlag for den fælles fiskeripolitik. Endvidere var der nogle ministre, som godt var klar over dette. De var rede til at lyve og løj for den britiske befolkning om det, på trods af den sikre viden om, at fiskeripolitikken ville blive en katastrofe for fiskeindustrien. Fiskere blev betragtet som noget, man blot kunne ofre på det politiske alter. De blev ofret for at sikre, at tidsfristerne for Englands indtræden blev overholdt. Siden har den forventede katastrofe materialiseret sig i form af titusinder af mistede job inden for fiskeriet og relaterede områder, og de økonomiske tab beløber sig til tæt på 1 milliard pund for hvert år, fiskeripolitikken har været gældende, og en fiskerflåde, som er i håbløs tilbagegang.
Den fælles fiskeripolitik er også en katastrofe teknisk set. Det parlamentariske undersøgelsesudvalg noterede i en rapport fra 1997, at de eneste eksempler på succesfulde forvaltningssystemer skulle findes på Falklandsøerne, Island, i Namibia og New Zealand, hvor fiskerisektoren kun er underlagt en domsmyndighed. Der findes ikke noget eksempel på en fælles fiskeripolitik, som nogensinde har fungeret effektivt, så den fælles fiskeripolitik er dødeligt ramt af det faktum, at den er en fælles politik.
Derfor kan jeg og mit parti kun sige til denne grønbog og fru Miguélez Ramos' betænkning, at den fælles fiskeripolitik var bygget på løgne, og at den teknisk set er et slagtehus. Den repræsenterer alt, hvad der er forkert i EU, og vi mener, at den i lighed med EU skal ophæves med øjeblikkelig virkning - reform er ikke en mulighed.

Souchet
Hr. formand, jeg ønsker naturligvis snarlig bedring for hr. Fischler og anmoder de tilstedeværende embedsmænd om at overbringe vores hilsener. På tidspunktet for forberedelsen af den nye fiskeripolitik ville jeg gerne have henledt kommissærens opmærksomhed på tre vigtige punkter.
For det første er det bydende nødvendigt, at den fælles fiskeripolitik bevarer systemet med TAC'er og kvoter som sit grundlag, eftersom det er den bedste måde at bringe overensstemmelse mellem fangsterne og fiskebestandene på. Ja, vi har brug for flerårige kvoter. Især, som den franske atlanterhavskystforening AGLIA har sagt til Kommissionen, for at undgå uregelmæssige udsving fra det ene år til det andet og give fiskerne mulighed for at foretage et minimum af planlægning, som er grundlaget for enhver menneskelig eller økonomisk aktivitet. Til gengæld må disse kvoter under ingen omstændigheder blive til individuelle kvoter og til genstand for handel, eftersom det ville resultere i en uigenkaldelig koncentration og udryddelse af alt liv i havet i de fleste af vores kystområder. Vi holder fast ved vores nuværende kollektive kvoteforvaltning i medlemslandene og i fiskerierhvervsorganisationerne.
For det andet må den nye fælles fiskeripolitik modsætte sig det brutale, uretfærdige, dyre og ineffektive system med autoritære nedskæringer i flådekapaciteten. Kommissionen foreslår at skærpe de eksisterende foranstaltninger til fornyelse af flåden. Det er vi entydigt imod. Kommissionen kan ikke, blot fordi den i går støttede et overdrevet byggeri af fabrikstrawlere, i dag for at skabe ligevægt i sine fejldisponeringer sætte en stopper for den uundgåelige modernisering af vores kystfiskerfartøjer, hvis nødvendighed på det sørgeligste understreges af bl.a. den tragiske optrapning af ulykker ud for vores atlanterhavskyster, som skyldes flådens forfald.
Flåden skal forvaltes med smidige og genkaldelige værktøjer. Derfor skal vi afgjort fastholde støtten til modernisering og først og fremmest til førstegangsetablering, som angår de unge, også i fremtiden.
For det tredje skal den nye fælles fiskeripolitik etablere et bæredygtigt forvaltningssystem, der således kan integrere faglige kompetencer, viden og ekspertise i beslutningsprocessen. Der er mange nye eksempler, herunder eksemplerne med ansjosen eller den europæiske kulmule, som viser, at det er yderst farligt udelukkende at forlade sig på biologernes estimationer og modeller som grundlag for afgørelser, der har særligt tyngende socioøkonomiske konsekvenser. På et område, hvor det er ekstremt komplekst at vurdere vores ressourcer, må vi ikke skille os af med en eneste informationskilde.
Jeg ønsker, at disse tre anliggender, som er blevet stærkt understreget i løbet af høringsprocessen, vil påvirke de forslag til forordning, som kommissæren om kort tid vil stille. I forhold til grønbogen er der et stykke vej, der skal tilbagelægges, og det kræver en stor indsats. Vi beder kommissæren om at foreslå en ny fælles fiskeripolitik, som først og fremmest vil være fremadskuende og ikke længere blot en sørgelig lappeløsning, for vi tror, at fiskeriet i alle EU's fiskerinationer er grundlaget for udviklingen i kystområderne. Vi tror på en fremtid for fiskeriet. Vi ønsker en fælles fiskeripolitik, der også tror på en fremtid for fiskeriet.

Varela Suanzes-Carpegna
Hr. formand, kære kolleger, jeg vil også som de øvrige kolleger begynde mit indlæg med at anerkende det arbejde, som vores ordfører, fru Miguélez Ramos, har udført i forbindelse med et spørgsmål, som virkelig var svært - som vi alle ved - på grund af den holdnings- og interesseforskel, der findes på dette område.
Imidlertid må jeg alligevel beklage det endelige resultat, for jeg mener ikke, det er så tilfredsstillende, som man kunne forvente. Derfor stemte jeg imod betænkningen i udvalget. Afstemningen resulterede - som De nok husker - i 12 stemmer for, seks stemmer imod og tre, som hverken stemte for eller imod, herunder ordføreren.
Hvorfor mener jeg så, at betænkningen er utilfredsstillende? Fordi jeg mener, at vi efter mere end 20 år med den såkaldte fælles fiskeripolitik - hvor kun navnet er fælles - og efter 17 år med en overgangsperiode for to medlemsstater, Spanien og Portugal, burde være kommet noget længere i bestræbelserne for at gøre denne politik til et fællesskabsanliggende og kunne nå langt videre end det, Miguélez Ramos-betænkningen foreslår, hvilket er opretholdelsen af status quo. Jeg taler om to nøglespørgsmål.
Disse to spørgsmål er efter min mening for det første fordelingen af medlemsstaternes fiskerimuligheder i Fællesskabets farvande, idet denne relative stabilitet opretholdes, hvilket ikke er et princip, men en indlysende diskriminatorisk mekanisme. For det andet den kategoriske afvisning af afprøvning af nye forvaltningssystemer, selv på forsøgsplan, som ellers giver glimrende resultater i verden og for store fiskerinationer - som Norge og Island - via ret til overførbart fiskeri, som vi her holder stædigt fast på ikke engang at ville prøve.

Det er min overbevisning, at vi med et indre marked og med en fælles valuta ikke kan acceptere undtagelser fra EU's egne fordele, som er medtaget i traktaterne, for en hel økonomisk sektor, fiskerisektoren. Det er en økonomisk sektor som de øvrige, som kommer til at spille en strategisk rolle i fremtiden, og som mange regioner er afhængige af, herunder mange mål 1-regioner.
Jeg tror virkelig, at der kan og bør opnås en større konsensus uden at skade andre fiskerisamfund - vi må forstå og forsvare dem alle - for efterhånden at få ajourført spørgsmålet, eller i det mindste åbne nye muligheder, selv om det sker langsomt og gradvist. Jeg tror, vi i vores udvalg skal fortsætte drøftelserne og få en samtale i gang de kommende måneder for at finde frem til sande europæiske kompromiser.

Katiforis
Hr. formand, kære kolleger, jeg vil for det første gerne lykønske ordføreren med hendes betænkning om den fælles fiskeripolitiks fremtid, som hun fremlægger for Parlamentet i dag. Det har været et vanskeligt forehavende, men jeg synes, at fru Miguélez Ramos har gjort et glimrende arbejde. Hvis resultatet ikke er fuldstændigt tilfredsstillende for alle, skyldes det ikke ordføreren, men os andre.
Problemerne vedrørende den fælles fiskeripolitik er tidligere blevet forhandlet mange gange af Parlamentet. Kommissionens meddelelse er et første skridt i dens samlede strategi for en bedre fælles landbrugspolitik i lyset af den kommende reform. Vi skal altså på det nuværende stade opstille de grundlæggende principper og prioriteter for den fremtidige fælles landbrugspolitik.
For det første må vi sikre, at det grundlæggende princip for den fælles landbrugspolitik er at udvikle fiskerisektoren og at føre fiskeriaktiviteterne op på et bæredygtigt niveau, såvel fra et økonomisk som et miljømæssigt synspunkt. Alt andet vil være en absurd politik. For det andet må vi sikre os en mere samlet politik på europæisk plan, en mere harmoniseret fælles landbrugspolitik. Kommissionen burde fremlægge iderige forslag, der ville betyde fremgang for den europæiske integration. Realiseringen af et indre marked for fiskeri opnås gennem en samlet, fælles forvaltning af midlerne til fordel for en fællesskabsflåde.

Hudghton
Hr. formand, denne grønbog kommer på et tidspunkt, hvor EU står over for svindende fiskebestande, overkapacitet og ineffektiv og overcentraliseret forvaltning. Gennemgangen er en mulighed for ikke blot at rette op på nogle mangler, men også at bevare livsvigtige reserver, som er indbringende og nødvendige for Europas sårbare fiskeriafhængige samfunds overlevelse. Vi skal i det mindste bevare 6-12-sømilezonen. Vi skal fortsætte med særlige bevaringsområder som f.eks. Shetlands-kassen og støtte historiske fiskerettigheder gennem det grundlæggende princip om relativ stabilitet.
Det fælles mål med at bevare fiskeribestandene til fremtidige generationer er fortsat den fælles fiskeripolitiks vigtigste målsætning. Det er bydende nødvendigt, at vi fortsat prioriterer fremme af et bæredygtigt fiskeri og de fiskeriafhængige samfunds behov.
Betænkningen baner vejen for decentralisering, og Kommissionen må udstikke nogle forståelige retningslinjer for kystzoneforvaltning, som skal gennemføres via kystzoneforvaltningsudvalg. Jeg vil gerne understrege ordet "forvaltning". Fiskeindustrien, forædlingsindustrien, forskerne og ngo'erne skal alle involveres aktivt, og deres ekspertise skal bruges til at sikre, at den nye fælles fiskeripolitik ...
(Formanden afbrød taleren)

Figueiredo
Hr. formand, denne debat om den fælles fiskeripolitiks fremtid er kulminationen på et vigtigt arbejde fra ordførerens, Rosa Miguélez Ramos', og Fiskeriudvalgets side, der inkluderer et besøg i Portugal og en debat i Lissabon med repræsentanter for de forskellige aktører i denne for EU så strategisk vigtige økonomiske sektor, et besøg, som jeg også fik mulighed for at deltage i. Når det gælder det forberedende arbejde, vil jeg også påpege nogle forslag fra min side angående denne økonomiske sektor, som er så fundamental for fødevareforsyningen og af så stor betydning for beskæftigelsen og den økonomiske og sociale samhørighed i Unionens rand- og kystområder.
Jeg vil særlig fremhæve afvisningen af ethvert forslag om indførelse af en ordning med individuelle kvoter eller individuelle omsættelige kvoter på unionsniveau, hvilket vil føre til privatisering af fiskeressourcerne og til koncentration og vertikalisering af fangsterne, med negative socioøkonomiske og miljømæssige følger, idet jeg håber, at plenarforsamlingen ikke ændrer på denne beslutning.
Dernæst peger jeg på afvisningen af Kommissionens planer om en væsentlig nedskæring i strukturstøtten til fiskerisektoren i betragtning af de socioøkonomiske vanskeligheder, som sektoren befinder sig i, hvor der i lyset af tidligere resultater bør ske en mere retfærdig fordeling af denne støtte. Jeg vil også gerne nævne ønsket om at skabe et særligt EU-støtteprogram for kystfiskeri af mindre omfang og det ikke-industrialiserede fiskeri, om overholdelse af princippet om fællesskabspræference, om forbedringer af arbejdsforholdene og fiskernes deltagelse i forvaltningen samt om opretholdelse af den nuværende ordning med eksklusiv udnyttelse af 6-12-sømilezonen (som jeg dog gerne så udstrakt til 24 sømil og i de fjerntliggende regioner til mindst 50 sømil). Det drejer sig om forslag, der ligesom godtgørelsesordningerne for fiskekonserveringsindustrien og den nødvendige garanti for årlig revision af de flerårige TAC'er desværre ikke har vundet genklang.
Jeg mener dog, hr. formand, at denne betænkning trods visse selvmodsigelser og negative aspekter er altovervejende positiv, og jeg takker Rosa Miguélez Ramos for hendes store engagement i denne sag.

Sandbæk
Hr. formand, jeg vil koncentrere mig om EU´s aftaler med udviklingslandene. Betænkningen indeholder en række gode hensigtserklæringer, men eftersom realiteten er, at de aldrig er blevet omsat til virkelighed, så er de nuværende fiskeriaftaler hverken et effektivt bidrag til udvikling af fattigdomsbekæmpelse eller en økonomisk gevinst for udviklingslandene. Et af verdens fattigste lande, Mauritanien, har netop indgået en fiskeriaftale med EU. Eksperter har skønnet, at hvis ressourcerne administreres fornuftigt, kan alene fiskeriet af blæksprutter give Mauritanien en indtægt på 100 millioner dollars om året, men Mauritanien har ikke råd til at udvikle sit eget fiskeri og får derfor en langt mindre kompensation fra EU, som med sit overfiskeri er ved at udrydde blækspruttebestanden. Dertil kommer, at 300 mauritanske fiskere alene sidste år mistede livet, fordi fangstbetingelserne er blevet farligere. EU tager fra de fattige og giver til de rige. Det er de beklagelige kendsgerninger.

Lisi
Hr. formand, ligesom andre af vores kolleger allerede har gjort, vil vi også gerne takke fru Miguélez Ramos for hendes arbejde, som virkelig har været krævende, yderst vigtigt, kompliceret og komplekst, og som hun har udført på den bedst tænkelige måde, idet hun har forsøgt så vidt muligt at tage højde for kollegernes betragtninger.
Når det er sagt, er der mange, som har gentaget, at vi er tilfredse med det, vi har opnået. Vi kan ikke være fuldstændigt tilfredse, hvilket måske også var umuligt. Der er forskellige spørgsmål, som stadig er uløste, og det er spørgsmål, som vi - det vil sige Kommissionen og Europa-Parlamentet - skal arbejde med i de kommende år og i de kommende måneder. Vi er alle klar over, hvilke spørgsmål der ikke er blevet løst. Jeg vil for mit vedkommende gerne gøre opmærksom på tre kriterier, som - hvis de blev anvendt - efter min mening kunne give os mulighed for at nå frem til nogle fornuftige løsninger på de enkelte spørgsmål.
For det første skal vi undgå en indfaldsvinkel med løftede pegefingre. Også her ønskede man på en alt for pædagogisk måde at forklare fiskerne, at hvis der ikke er nogen fisk, bliver det vanskeligt for dem at klare sig økonomisk. Men det er en naturlig ting, som hører med til almindelig sund fornuft. Fiskerne ved godt, at bevaringen af fiskeressourcerne er deres væsentligste indtægtskilde, og derfor er de på vores side.
For det andet skal vi finde nogle mere fantasifulde løsninger. Her vil jeg nævne eksemplet med en reduktion af fiskeriindsatsen. Det er en metode, som vi har fulgt i flere år. Vi ved, at denne metode ikke giver nogen resultater, så lad os prøve at finde på noget andet.
For det tredje skal vi være klar over, at hvis vi ikke inddrager institutionerne, fiskerne og lokalområderne, kan vi ikke få en fælles politik, der er enighed om. Dette er således regionaliseringsspørgsmålet.
Hvis vi benytter os af disse tre kriterier, tror jeg, at det er muligt at nå frem til en fornuftig løsning på alle de spørgsmål, som vi står over for, som vi har i frisk erindring, og som kan udgøre et harmonisk forslag, hvor vi forener en fælles politik med respekten for vores landes forskellighed og særpræg.

Poignant
Hr. formand, vi havde sat os selv et dobbelt mål, nemlig at sikre fiskeriet langs vores kyster, samtidig med at vi garanterede en genoprettelse af bestanden. Dette dobbelte mål er fælles for os alle. Vi skulle i lighed med ordføreren træffe et valg. Enten skulle vi ændre det hele med risiko for at destabilisere systemet, eller også måtte vi tilpasse det, der kunne tilpasses. Valget faldt på det andet alternativ, som også har min tilslutning. Det drejede sig herefter om at respektere to principper. På den ene side adgangen til farvandene - jeg tænker på 6-12-sømilezonen - som er sikret, og på den anden side relativ stabilitet, som også har været i betragtning. Det er to grundlæggende valg, og jeg håber, at Parlamentet stadfæster dem.
Blandt de nødvendige tilpasninger vil jeg fremhæve tre, som vi skal satse på. Jeg er fortsat overbevist om, at det er bedst at gøre TAC'erne og kvoterne til det centrale i den fælles fiskeripolitik i betragtning af, at de yder flest garantier, især hvis de er flerårige. Den anden tilpasning er, at hvis man vælger at bevare FUP'erne, og det bør man gøre, er det nødvendigt, at man måler effekten heraf på søfolkenes sikkerhed. Alene i min region, Bretagne i Frankrig, var der i 2001 25 dødsfald til havs. Jeg forestiller mig, at situationen er den samme i Deres regioner. Det er et betragteligt antal, ja, det er nærmest uacceptabelt, naturligvis! Jeg tror, at vi bør styrke sikkerheden til søs og give vores sømænd mulighed for fortsat at bygge nye skibe. Vi må ikke lade flåderne forfalde, for det øger risikoen til søs. Endelig er der spørgsmålet om sanktioner. En god forordning forudsætter, at den er ens for alle. Sømændene har på fornemmelsen, at sanktionerne er forskellige, på trods af at overtrædelserne er ens. Jeg vurderer, at Kommissionen bør yde ekstra omsorg for disse tre tilpasninger.

Nogueira Román
Hr. formand, jeg mener, at Parlamentet bør forkaste grønbogen, men det er ikke just den opfattelse, der kommer til udtryk i den betænkning, som vi her har til behandling. Trods gode intentioner er betænkningen ikke formuleret med den nødvendige energi til at imødegå Kommissionens holdninger. I sin grønbog afviser Kommissionen faktisk at betragte fiskeriet som en normal økonomisk sektor, der er af afgørende betynding for visse kystlande, deriblandt Galicien, som jeg repræsenterer, en sektor, der bør udvikle sine aktiviteter inden for de rammer, som traktaterne opstiller, og i særlig respekt for principperne om bæredygtig udvikling.
Kommissionen opretholder også de privilegier, som visse medlemsstater nyder i kraft af det diskriminerende princip om relativ stabilitet, den foreslår ikke nogen hensigtsmæssig politik for fiskeriaftaler med tredjelande, og den overvejer sågar muligheden af på mellemlang sigt at afskaffe strukturstøtten til fornyelse af fiskerflåderne.

Meijer
Hr. formand, tidligere opfattede man havet som en uudtømmelig fødekilde for mennesker. Efterhånden har også de økonomisk berørte aktører erkendt, at havene kan tømmes for ressourcer, ikke med ét, men på længere sigt, fordi unge fisk i stadig mindre omfang får mulighed for at leve, til de er fuldvoksne og yngleklar.
Ordføreren håber, som mange politikere, at det er muligt at kombinere fortsat fangst og bedre beskyttelse af den naturlige balance. Ordføreren påpeger med rette behovet for mere konsekvent overholdelse af de indgåede aftaler. Det er dog kun en kortsigtet løsning. Uagtet at efterspørgslen efter fisk fortsat stiger, undgår man ikke at begrænse fangsterne. Der er således grund til at søge andre beskæftigelsesmuligheder for befolkningen i kystområderne, og der er grund til at beskytte den tredje verden. Det er at foretrække frem for at rette fokus mod forskellen mellem lande med mindre, traditionelle fartøjer, med hvilke der drives fiskeri hele året, og lande med store fartøjer, som er udstyret med de nyeste tekniske hjælpemidler og må blive i havnen en del af tiden. Når de to grupper fortsat beskylder hinanden for at bære ansvaret for rovdriften på ressourcerne, er der primært tale om at retfærdiggøre ens egen utilstrækkelige indsats, hvilket ikke bidrager til at løse problemet.

Cunha
Hr. Formand, betænkningen om den fælles fiskeripolitiks fremtid må blive et vigtigt bidrag til formuleringen af denne politik efter 2002. Jeg vil derfor gerne fremhæve seks punkter, som jeg mener skal have prioritet. Det første er, at vi må sikre fiskeriet for de kommende slægter, hvilket kan ske gennem en styrkelse af ressourcebevaringspolitikken, hvor biologernes anbefalinger må tages alvorligt om maskestørrelse, yngelbeskyttelse og færre bifangster osv. Det andet punkt er en afbalanceret og fleksibel forvaltning af kvoter og TAC' er, hvor der må åbnes for overførsel af kvoter mellem medlemsstaterne fra dem, der ikke bruger dem, til dem, der har brug for dem. En god gennemførelse af de flerårige planer eller af de instrumenter, som kommer i stedet, vil være afgørende for at nå dette mål, hvor de lande, som ikke opfylder dem, må pålægges alvorlige sanktioner. Det tredje punkt er, at de internationale fiskeriaftaler bør styrkes, hvor EU må forhandle nye muligheder for sine redere. Det fjerde punkt er, at der må tages hensyn til de særlige forhold inden for fiskerisektoren, og det er i den betydning, at princippet om relativ stabilitet bør opretholdes. For det femte er det vigtigt at styrke den fælles fiskeripolitiks sociale dimension, så fiskerne kan sikres tilstrækkelig støtte til deres overlevelse. Endelig skal strukturstøttepolitikken over for fiskeriet fortsætte, så fællesskabsflåden løbende moderniseres og tilpasses de nye betingelser.
Jeg takker for den indsats, som ordføreren, Rosa Miguélez Ramos, har ydet. Slutresultatet er ikke det ideelle, men jeg håber, at det vil betyde, at i hvert fald kernen i det, vi har behov for, bliver til realiteter. Til sidst vil jeg gerne ønske kommissær Franz Fischler god bedring og benytte lejligheden til at overbringe ham et budskab: Der er ikke noget så godt mod forkølelse som en god portion portugisisk klipfisk og godt glas rødvin!

Piétrasanta
Jeg vil gerne nævne de hovedpunkter, der er nødvendige for en reel integrering af Middelhavslandene i den fælles fiskeripolitik.
Vi skal skabe en integreret politik ved hjælp af et reelt internationalt samarbejde, idet vi skal være meget påpasselige med ikke at give efter for nogle overdrevet forsonlige tendenser, som vil trække os nedad. Dette skal ske ved at revidere den gældende lovgivning og især forordning (EF) nr. 1626/94 og tilpasse bestemmelserne om mindstemål, tekniske foranstaltninger og fiskeredskaber.
Vi har også behov for en alvorlig forskerindsats, som gør det muligt at finde frem til de reelle mængder af ansjoser, makrel, atlantisk tun etc. og kort sagt mængderne af de forskellige arter, som fiskeriindsatsen kan målrettes mod. Dette indebærer endelig, at man lytter mere til de opmænd, der repræsenterer fiskerne i Middelhavet, og at man genoptager aktiviteterne i Den Regionale Kommission for Fiskeri i Middelhavet, som skal udstyres med effektive kompetencer og midler til at handle både på højsøfiskeri- og kystfiskeriområdet.
Jeg takker vores fremragende ordfører, fru Miquélez Ramos, samt mine kolleger, Brigitte Langenhagen og Patricia McKenna, for deres besøg ved Middelhavskysten og især i Sète, Mèze og Port-la-Nouvelle for at støtte disse forslag og studere området ved selvsyn.

Nicholson
Hr. formand, jeg vil gerne starte med at hilse betænkningen velkommen og lykønske ordføreren med resultatet. Jeg tror, at vi alle er klar over det overordentligt vanskelige i at opnå fremskridt med denne betænkning. Der er sikkert ting i den, som ikke alle bryder sig om. Men under disse omstændighederne er det sikkert det bedste, man kunne nå frem til i vores forsøg på at reformere den fælles fiskeripolitik.
Vi må spørge os selv, hvad EU vil opnå med en reform af den fælles fiskeripolitik. Det eneste, vi kan sige med sikkerhed, er, at den nuværende fælles fiskeripolitik ikke er en af de mest vellidte i Unionen, og der er helt sikkert ikke nogen garanti for, at fremtidige ændringer vil gøre en kommende politik mere kærkommen for industrien, især hvis man ser på det pres, der er på fiskebestanden og de divergerende synspunkter hos forskere og fiskere.
Imidlertid må vi benytte den lejlighed, der byder sig, og vi må spørge os selv, om vi kan gøre det rigtigt denne gang. Kan vi opnå en ordentlig balance? Er vi i stand til at opfylde industriens behov, og kan vi gøre det i tide? Problemerne i industrien har skabt stor modstand i befolkningen. Vi har i dag hørt i Parlamentet, at der findes folk, der ville elske at kassere den fælles fiskeripolitik og give den tilbage til de nationale og regionale regeringer. Det vil ikke give flere fisk i havet eller løse flere problemer. Fisk vandrer. De bliver ikke på det samme sted hele tiden, år efter år.
Så mens et sådant træk lyder let - og for nogle meget godt - må vi stille en række spørgsmål. Ville nationalisering på ny betyde, at der bliver flere fisk? Det tror jeg ikke. Ville det betyde større økonomisk støtte? Jeg tror, at det måske ville resultere i endnu mindre økonomisk støtte til industrien, og markedet ville ikke få det bedre. Så vi må finde en acceptabel løsning.
Jeg må sige lige ud til Kommissionen, at den, hvis den ikke kan finde frem til en ordentlig politik inden for de næste fire-fem år, vil være tvunget til at give den tilbage til de nationale myndigheder. Vi har en mulighed for at gøre det ordentligt. Kommissionen bliver nødt til at inddrage de lokale fiskere, områder og befolkninger, hvis den virkelig ønsker at gøre det ordentligt. Jeg ville helt sikkert støtte en sådan indsats - men den skal være baseret på meningsfyldte høringer.

Sudre
Hr. formand, den fælles fiskeripolitik er en af de mere følsomme europæiske politikker. Den er karakteristisk for det sammenstød, der er mellem de overordnede interesser i en fælles politik, som har til opgave at forvalte en svindende ressource, samtidig med at den rationaliserer en traditionel økonomisk aktivitet, og udviklingsmålene for randområderne, hvor fiskeriet er en af de få aktiviteter, som genererer beskæftigelse på mellemlang og lang sigt. Kommissionens grønbog om den fælles fiskeripolitik tegner et meget dystert portræt, og jeg er ked af, at den ikke på et overordnet plan refererer til fiskeriet i EU-randområdernes territorialfarvande. De idéer, som den lufter, og især de løsninger, som den forudser, er klart konstrueret til at møde den udfordring, som ferskvandsfiskeriet stiller, og ikke i særlig høj grad tilpasset randområderne. Disse områder har kæmpet for at opnå anerkendelse af deres forskelle i henhold til Amsterdam-traktatens artikel 299, stk. 2, og for at man omsider vil tage hensyn til deres specificiteter i de forskellige EU-politikker og dermed også den fælles fiskeripolitik.
Denne sektors størrelse i randområderne, dens karakteristika og især dens indflydelse på den samlede fiskeriaktivitet i Europa burde imidlertid danne et godt grundlag for en planlægning af nogle konkrete foranstaltninger, som var tilpasset randområderne, især for fiskekvoter og flåder og støtte til kystfiskeri og akvakultur samt for offentlige investeringslofter, som er bestemmende for branchens fremgang i disse områder. Et passende loft ville give disse områder mulighed for at udvikle og modernisere deres flåder og samtidig skabe større sammenhæng i Europa-Kommissionens forslag til foranstaltninger ved at forlige på den ene side målsætningerne om finansiel støtte til fiskeriets forarbejdnings- og handelsvirksomheder og på den anden side nødvendigheden af at sikre disse virksomheder en regelmæssig forsyning af kvalitetsråvarer.
Jeg vil til sidst gerne tilføje, at vi må være påpasselige, når vi underskriver internationale fiskeriaftaler, og sørge for, at de, hvor det er nødvendigt, tager hensyn til naboskabet med EU's randområder. De fiskerilicenser, som Fællesskabets fartøjer opnår fra tredjelande, burde først og fremmest komme fartøjer fra det nærmeste randområde til gode og ikke opfattes som et middel til at omplacere den europæiske flåde.
Jeg vil ikke afslutte mit indlæg uden at rose ordføreren, fru Miguélez Ramos, for resultatet af hendes bemærkelsesværdige og vanskelige indsats, som gør det muligt at nå frem til en fælles og tilfredsstillende tekst, hvilket så næsten håbløst ud fra starten.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 12.00.

Torske- og kulmulebestande
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0458/2001) af Hudghton for Fiskeriudvalget om Kommissionens meddelelse til Rådet og Europa-Parlamentet om genopbygning af torske- og kulmulebestande i EU-farvande og tilstødende farvande (KOM(2001) 326 - C5-0466/2001 - 2001/2190(COS)).

Hudghton
Hr. formand, mit ene minuts indlæg under den foregående forhandling gav mig ikke tid nok til at lykønske ordføreren, fru Miguélez Ramos, med hendes arbejde og den måde, hun har udført det på. Jeg skulle mene, at emnet for denne betænkning også illustrerer behovet for reform af den fælles fiskeripolitik. Med andre ord, hvis vi havde et vellykket fiskeriforvaltningssystem i EU, ville vi måske ikke have brug for nødløsninger til at beskytte den svindende bestand på den måde. Men det har vi. Disse planer forsøger at hæve bestanden af torsk og kulmule til bæredygtige niveauer. Men de har også nogle socioøkonomiske virkninger, ikke blot for dem, der fisker efter torsk og kulmule, men også for de fiskere, hvis underhold afhænger af fiskebestande, som fiskeri efter disse arter influerer på.
Denne betænkning understreger derfor en række centrale anliggender. Beregningerne bør ikke være løse beregninger, der er brug for præcis videnskabelig rådgivning, og vi skal anerkende betydningen af industrifiskeri. Der skal være en tilstrækkelig finansiering, og lettilgængelige diversifikationsprogrammer skal også stilles til rådighed. Kommissionen indrømmer selv, at den ikke udelukkende har taget udgangspunkt i den videnskabelig rådgivning, og at der er en generel mangel på videnskabelig rådgivning til at vurdere langsigtede genopretningsplaner. Kommissionens egne ord er sigende. Jeg er fortsat ikke overbevist om, at den videnskabelige rådgivning er tilstrækkelig god til at vinde tillid hos de fiskere, som er berørt af foranstaltningerne.
Kommissionen tror, at det største problem for den videnskabelige rådgivning er sorte landinger. Jeg er ikke i tvivl om, at de såkaldte sorte fiskelandinger virkelig har en negativ indvirkning på statistikkerne. Men det tyder på medfødte fejl i det nuværende forvaltningssystem. Overbordkastning er sandsynligvis et større, ja måske det største problem. Betænkningen understreger derfor betydningen af velfinansieret og præcis videnskabelig rådgivning. Den nævner også, at idéen med observatører skal udbygges for at sikre, at forskere foretager aktive observationer på fiskerfartøjer. Det skulle også øge tilliden til de tekniske foranstaltninger.
Kommissionen udtaler, at den, hvad angår lukningerne af Nordsøen sidste forår, var klar over, at den indsats, man havde omplaceret fra det lukkede område for at beskytte torsken, ville skabe øget pres på andre bestande. Kommissionen nævner imidlertid ikke, hvor stor denne katastrofe kunne være blevet, hvis det ikke havde været for f.eks. de skotske fiskeres ansvarlighed, som betød, at de frivilligt lagde op på egen bekostning. Jeg mener, at det er Kommissionens ansvar, at denne omplacering af indsatsen ikke var ordentligt gennemtænkt, og at en eventuel omplacering skal fastlægges præcist ved fremtidige lukninger, hvor fordelene ved lukning skal vejes op mod de skadelige bivirkninger.
Idet jeg hilser Kommissionens engagement i forbindelse med oplægningsplanerne velkommen, kan jeg konstatere, at det ikke blot drejer sig om tilskyndelser i form af ophugningsstøtte, men også om at fjerne det nuværende loft for økonomisk bistand. Jeg er imidlertid dybt bekymret over, at finansieringen ikke bliver ligeligt fordelt blandt de fiskere, der rammes af sådanne foranstaltninger. Hvis fiskerne er villige til selv at tage et ansvar, når det at stå til havs betyder yderligere nedgang i bestanden, skal der være nogle mekanismer, der gør det muligt for dem at gennemføre det uden at gå fallit.
Jeg opfordrer kraftigt medlemmerne til at støtte begge ændringsforslag under dagens afstemning. Det første anmoder Kommissionen om ikke at tilsidesætte de særlige behov ved blandet fiskeri, mens det andet kræver foranstaltninger, der skal tilskynde til miljøvenligt fiskeri og fiskeri i mindre målestok. Endelig vil jeg også slå til lyd for at slette punkt 7, som ikke blot er et åbent angreb på fiskeri i mindre omfang, men også et klingende bifald til fremme af industrifiskeri i større omfang, hvilket, vil jeg hævde, er uacceptabelt.
Min konklusion er, at vi må finde en balance her mellem behovet for at fremme genopretningen af bestandene og undgå uforholdsmæssige restriktioner på de mange berørte former for fiskeri og de deraf følgende negative konsekvenser for dem, der lever af havet. Derfor anmoder jeg Kommissionen om at laste skibet med henstillingerne i denne betænkning og sørge for, at fiskeindustrien og forskerne er fuldt engagerede i processen. Ville det i den henseende ikke være hensigtsmæssigt at invitere kystforvaltningsudvalgene om bord på et tidligt tidspunkt og give dem mulighed for at støtte genopretningsplanerne på en proaktiv i stedet for en reaktiv måde? Jeg håber, at medlemmerne i eftermiddag vil støtte denne betænkning og dens ændringsforslag.

Nicholson
Hr. formand, jeg vil gerne tilføje en lykønskning til ordføreren for en fremragende og betimelig betænkning. I mit tidligere indlæg kunne jeg ikke afse tid til dette. Jeg vil også gerne ønske kommissæren god bedring. Han fik måske en lidt for rask bemærkning med på vejen i morges, fordi han ikke var til stede, men hvis han ikke har det godt, ønsker vi ham snarlig bedring. I modsætning til hr. Cunha kan jeg ikke tilbyde ham nogen effektiv kur, men en varm irsk whisky er heller ikke noget dårligt middel mod influenza.
Jeg vil gerne sige, at denne betænkning behandler mange aktuelle problemer i fiskerisektoren, og det står klart, at det bliver en kolossal udfordring at genoprette bestandene af torsk og kulmule. Vi bliver nødt til at indse, at det bliver ekstremt vanskeligt at gennemføre. Det er, hvad vi har lært for nylig. Men sandheden er, at vi bliver nødt til at gennemføre det, hvis vi vil bevare fiskebestandene i vores have. Vi bliver nødt til at gøre alt, hvad ordføreren har skitseret for os, nemlig øge maskestørrelsen, indføre kvadratiske masker og først og fremmest erkende, at vi må se de problemer i øjnene, som overbordkastningen har skabt. Det har vi ikke gjort tidligere. Vi har hyklet forståelse, men har ikke været i stand til at løse problemet. Beskyttelse af fiskeynglen har også stor betydning, og det skal være et af vores prioritetsområder.
Vi skal have bedre videnskabelig information. Som det blev sagt, vil vi ikke acceptere løse beregninger.
I mit område i Det Irske Hav står vi nu for tredje år i træk over for en lukning af fiskepladsen i seks uger. Der er en større vilje blandt fiskere til at samarbejde med myndighederne og EU for at gennemføre en genopretning af bestandene. Jeg er tvunget til at spørge Kommissionen om én ting: Føler den helt ærligt, at den har været lydhør over for fiskerne i dette område? Jeg er tvunget til at sige, at den ikke kan indføre lukninger og oplægninger for at øge genopretningen uden erstatningsordninger, for det vil ikke fungere.
Jeg vil gerne sige til Kommissionen, at det ikke er hverken mig, ordføreren eller noget andet medlem af Parlamentet med en interesse i fiskeriet, men derimod fiskerne, som arbejder og forsøger at tjene til livets ophold og overleve under yderst vanskelige omstændigheder, der skal overbevises om behovet herfor. Kommissionen vil ikke kunne regne med deres samarbejde, medmindre de får den støtte, de har behov for.

Miguélez Ramos
Hr. formand, vi drøfter et nyt forslag fra Kommissionen, som indeholder supplerende foranstaltninger til genopretning af torske- og kulmulebestanden, og som Den Socialdemokratiske Gruppe støtter med få nuancer, hvilket skyldes den skepsis, hvormed de berørte parter har modtaget forslaget, og den manglende enighed blandt eksperterne.
Faktisk findes der ikke nogen konsensus blandt videnskabsfolk vedrørende disse foranstaltningers effektivitet, og det gør, at vi, selv om vi er enige i målsætningerne, samtidig er i tvivl om disses effektivitet. Udtalelsen fra Det Videnskabelige Udvalg siger f.eks., at det er muligt at skabe en genopretningsplan, der strækker sig over en længere periode, og som ville medføre færre ofre for flåden.
Kulmule og torsk er to meget værdsatte arter på det europæiske markedet. Ressourcerne af disse arter er reduceret meget på grund af overfiskeri. Ikke alene på grund af overfiskeriet af disse to arter, men også af andre associerede arter, som udgør en del af ernæringskæden, hvilket har reduceret kulmulens og torskens fødekilder og påvirket bevaringen af disse bestande.
De bevaringsforanstaltninger, der forelægges for os nu, betyder en obligatorisk nedgang i flådens aktivitet og oplægning af en del af den, hvortil der fra Fællesskabets side er brug for en støttepolitik, der er i stand til at afhjælpe disse negative virkninger.

Stihler
Hr. formand, jeg vil gerne takke Parlamentet for, at denne forhandling foregår i en tidlig morgentime - normalt finder vores forhandlinger sted ved midnatstid! Må det blot vare ved.
Kommissionens meddelelse om genopretningen af torske- og kulmulebestandene er livsvigtig for dem, der er en del af den skotske fiskeindustri. Jeg vil især gerne henlede opmærksomheden på torskespørgsmålet. Den videnskabelige rådgivning har i mange år været utvetydig. Den fortæller os, at forskellige bestande ligger så langt under de sikre biologiske grænseværdier, at der nu i høj grad er brug for omfattende initiativer til at stabilisere nedgangen. Der skal derfor snarest muligt skrides til handling på en eller anden måde.
For det første er der forslaget om, at fiskeriindsatsen skal reduceres med op til 40-50%. Det er ambitiøst og kræver grundige overvejelser i samarbejde med alle andre medlemsstater. Dele af flåden reduceres ved hjælp af oplægning. I Skotland har den Labour-ledede koalition afsat mere end 25 millioner engelske pund til disse oplægningsplaner. Faktisk blev de første både lagt op i sidste uge.
For det andet har man indført yderligere tekniske foranstaltninger for at forbedre fiskegrejets selektivitet. Og for det tredje er der stillet forslag om nye overvågningsforanstaltninger. Spørgsmålet om lukkede områder og eventuelle realtidslukninger har også været under overvejelse, og sådanne foranstaltninger er i visse tilfælde blevet indført for at give bestandene mulighed for at regenerere. Der er et altoverskyggende behov for handling i forbindelse med genoprettelse af torskebestanden, hvis vi overhovedet skal have et torskefiskeri. Vi behøver blot se på Newfoundland og Canada for at se konsekvenserne af overfiskeri. Endnu i dag er torsken ikke vendt tilbage.
Der er imidlertid andre faktorer, der spiller ind. Den globale opvarmning og den dermed forbundne opvarmning af vores have er også noget, der skal tages i betragtning. Vi må aldrig glemme den direkte forbindelse, der er mellem de miljøbeslutninger, vi træffer i Parlamentet, og konsekvenserne heraf for bæredygtigheden i vores farvande.
Kort sagt skal alle interessenter, europæiske institutioner, regeringer i medlemslandene og fiskeindustrien involveres, hvis disse foranstaltninger skal lykkes. Det er nødvendigt med et effektivt program til genopretning af fiskebestandene, hvis torskefiskeriet skal have en fremtid i Skotland og Det Forenede Kongerige.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 12.00.

Miljøbeskyttelseshensyn i den fælles fiskeripolitik
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0457/2001) af Lavarra for Fiskeriudvalget om Kommissionens meddelelse til Rådet og Europa-Parlamentet om omrids af en strategi til integration af miljøbeskyttelseshensyn i den fælles fiskeripolitik (KOM(2001) 143 - C5-0343/2001 - 2001/2143(COS)).

Lavarra
Hr. formand, kære kolleger, fastlæggelsen af en strategi, der forbedrer integrationen af miljøbeskyttelseshensyn i den fælles fiskeripolitik, er efter min mening et vigtigt krav, og derfor bifalder vi Kommissionens udarbejdelse af denne meddelelse.
Jeg er dog af den opfattelse, at denne meddelelse skal betragtes som udgangspunkt for en debat, der er åben for fiskerne, forskerne, de politiske institutioner og forbrugerne. Integrationen af miljøbeskyttelseshensyn i den fælles politik skal ske på en måde, som sektoren kan godkende, og hvor omkostningerne ikke udelukkende skal afholdes af sektoren selv, ikke mindst når der er tale om små fiskerivirksomheder, og ikke mindst fordi sektoren er offer for nogle former for havforurening, som skyldes udefrakommende faktorer, nemlig trafikken til søs og kystindustrien.
Jeg mener desuden, at integrationen af miljøbeskyttelseshensyn bør ske på et videnskabeligt grundlag, og vi håber, at Kommissionen snart giver os nogle præcise oplysninger om de igangværende undersøgelser. I mellemtiden er der ingen tvivl om, at vi bør benytte os af forsigtighedsprincippet, men også her drejer det sig om at træffe foranstaltninger, som ikke går ud over de små fiskerivirksomheders indtægter, og som også er forskellige fra de foranstaltninger, Kommissionen foreslår. Når Kommissionen henviser til de gensidige påvirkninger mellem fiskeriet og miljøet, nøjes den nemlig undertiden med at understrege fiskeriets negative konsekvenser for miljøet, mens den glemmer de positive miljøforanstaltninger, der kunne være gavnlige for fiskerisektoren, nemlig forbedringen af kystområderne, oprettelsen af områder med genudsætning og opdræt, beskyttede havområder, en styrkelse af fiskeriturismen og mere generelt investeringer i forskning.
Når det gælder det reelle problem med overudnyttelsen af ressourcerne, stiller Kommissionen efter min beskedne mening heller ikke nogen alternative forslag til den drastiske løsning med et definitivt fiskestop, som jager fiskerne bort fra sektoren uden at tilbyde dem nogle passende ledsage- og støtteforanstaltninger. I vores forslag i den betænkning, som blev vedtaget af Parlamentets Fiskeriudvalg, opfordrer vi således Kommissionen til at forbedre samordningen af forskningen i fiskeri og marine økosystemer, til ikke at reducere strukturstøtten og til at lægge større vægt på Middelhavets specifikke karakter, da det er nødvendigt med nogle egnede bestemmelser for det differentierede fiskeri af flere arter.
Jeg vil nævne et eksempel. Vi anmoder ikke om, at der for Middelhavets vedkommende gøres en undtagelse fra de nuværende forbud såsom forbuddet mod net til sværdfisk, men vi anmoder om, at man også via aftaler med tredjelandene forbyder eller begrænser disse landes brug af denne type fiskeri, for ellers gør vi det blot svært for vores egne fiskere uden samtidig at løse problemet med overudnyttelsen af ressourcerne.
Endelig vil jeg gerne opfordre til, at der lægges større vægt på miljømærkningen, også som en reaktion på den frygt for dioxin i fiskeriprodukter, der har påvirket forbrugerne.

González Álvarez
Hr. formand, fra Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik kunne vi sammen have fremlagt indlægget om denne betænkning og om Miguélez Ramos-betænkningen, da de er meget tæt forbundet. I denne betænkning tales der om at integrere miljøaspekter i den fælles fiskeripolitik, og en del af grønbogen handler også om bevaring af miljøet i den marine sektor.
Faktisk er strategien med at integrere miljøpolitikken i de øvrige unionspolitikker en strategi, som gentagne gange er blevet nævnt på de seneste møder i Det Europæiske Råd - navnlig på rådsmødet i Göteborg - men som ikke finder stor praktisk anvendelse, navnlig hvis man taler om industripolitikken, endog fiskeripolitikken og andre af Unionens politikker.
Hvad angår fiskerisektoren er det - som ordføreren siger - f.eks. utilladeligt, at en tredjedel af fangsten skal destrueres til fremstilling af fiskemel og -olie, navnlig hvis man også tager hensyn til, at denne mel og olie, som senere kan komme ind i fødekæden, ikke kontrolleres, hvormed vi igen ville stå med den fødevareusikkerhed, som bekymrer EU så meget.
Vi skal respektere reproduktionsperioderne og bruge net, som ikke udplyndrer det marine miljø. Vi ser, hvordan der ved vores kyster stadig anvendes net, som udsuger og udsletter alt liv fra havbunden. Vi bør bevare den biologiske diversitet, som det sjette miljøhandlingsprogram forudser - som vi drøftede i denne uge, og som vi skal stemme om i dag - og undgå forurening af kystzonerne.
Hr. formand, jeg lever i et land, hvor vi er omgivet af utroligt smukke og rige kystzoner, som til stadighed påvirkes af industriens indgriben og det alt for store pres fra turismen. Dette gør, at fiskeriet også er i fare. Jeg tror ikke, der udelukkende skal gribes ind over for flådens kapacitet for at tilpasse de ressourcer, vi har. Der skal navnlig gribes ind over for forureningskilderne, som svækker vores haves rigdom.

Stevenson
Hr. formand, hr. Cunha sagde tidligere, at den bedste kur mod kommissær Fischlers influenza ville være at spise portugisisk torsk. Det er jeg helt enig i, så længe den blot bliver skyllet ned med rigelige mængder af skotsk whisky.
Jeg bifalder hr. Lavarras betænkning, men jeg vil gerne bede Parlamentet støtte de to ændringsforslag fra min danske kollega hr. Busk, som med rette er bekymret for ordførerens ret negative holdning til industrifiskeri, der, som vi ved, er en bærende kraft i den danske fiskeindustri. Fiskeriudvalget har netop besøgt Danmark og nogle af hovedpersonerne i industrifiskeriet. Desuden blev der i går afholdt et seminar, som var organiseret af Den Tværpolitiske Gruppe om Bæredygtig Udvikling, hvor alle sider af sagen kom frem, for og imod industrifiskeri.
Det står ret klart, at der hersker mange og udbredte misforståelser omkring denne sektor, og det er vigtigt, at Parlamentet får rettet op på disse misforståelser. For det første er det værd at nævne, at tobisfiskeriet er et rent fiskeri, fordi bifangster er relativt sjældne, og når der lejlighedsvis har været nogle veldokumenterede sager om landinger af kulleryngel eller andre bifangster fra danske industritrawlere, er de kommet os for øre, fordi Danmark har et effektivt inspektions- og overvågningssystem med en yderst skrap disciplin og meget strenge straffe for overtrædelser.
For det andet er TAC'en for tobis, som hr. Busk nævnte i sine ændringsforslag, faktisk blevet reduceret af Rådet i år til 850.000 t imod videnskabelige beviser på, at vi kunne fange over en million t. Det er kun 25% af biomassen af tobis, som bliver hentet op. Sammenlign det med de 75% af biomassen af torsk, som vi udnytter i Nordsøen. Så hvis der er nogen, der er skyld i rovfiskeri, er det i hvert fald ikke danskerne med deres tobisfiskeri. De har også investeret en masse penge i at få dioxin ud af olie, fiskeolier og fiskemel, som er et produkt af tobisfiskeriet. Vi må støtte den danske fiskerisektor i denne sag, og derfor anmoder jeg Parlamentet om at støtte de to ændringsforslag fra hr. Busk.

Busk
Hr. formand, først vil jeg gerne sige tak til hr. Lavarra for et udmærket stykke arbejde i forbindelse med betænkningen. Jeg kan i det store hele støtte konklusionerne, og især vil jeg opfordre til, at vi skaber nye udviklingsmuligheder i den europæiske fiskerisektor ved at integrere miljøhensyn i den fælles fiskeripolitik. Der skal i den kommende revision af den fælles fiskeripolitik også sikres en langt større implementering af de fælles beslutninger i alle medlemslande. Vi skal også turde tale åbent om, hvad fisk som råvarer betyder for fiskeindustrien i de lande, som har et stort fiskeri, og også her vægte risiko og forsigtighedsprincippet med den regionale betydning. Vi skal i det hele taget også anerkende den store indsats, som fiskerne udfører i det daglige.
Så vil jeg hæfte mig ved nogle punkter, som jeg er uenig i. Jeg vil indledningsvis sige tak til hr. Stevenson, som meget klart har fortalt om, hvad fiskeriudvalgets delegation har oplevet i Danmark. Hvordan man i Danmark klart kunne tage mystikken ud af tobis-fiskeriet og dermed også de mange postulater om, at det er industrifiskeriet, der ødelægger fødekæden. Derfor er vi nødt til at slå fast, at der ikke er et videnskabeligt grundlag i dag for at sige, at industrifiskeriet har en negativ virkning på havmiljøet. Uden et solidt videnskabeligt grundlag er det hovedløst at vil beskære industrifiskeriet. Det vil få meget store konsekvenser for de arbejdspladser, der er i fiskerisektoren. Derfor må det handle om, at vi skal bestræbe os på at få et større og bedre videnskabeligt grundlag også på dette område.
Jeg kan heller ikke støtte punkt 9, som er faktuelt forkert, idet det vil være særdeles ufornuftigt ikke at anvende fiskemel og fiskeolie, som er meget proteinrige produkter, og som har meget stor værdi. Desuden er den europæiske fiskemelsindustri meget langt fremme i udviklingen af en teknik, der kan bortskaffe dioxin. Det vil sige, at det på kort sigt egentlig vil blive meget sundere, hvis vi forestiller os, at fiskemel bliver brugt til at fodre fisk med i aquakulturer end - om jeg så må sige - den normale fødekæde ude i havene, hvor dioxinindholdet lige nu desværre er højere, end vi ønsker os det. I den sammenhæng er det vigtigt at bemærke, at dioxinen ikke kommer naturligt fra havet og ikke findes naturligt i fiskene, men er en forurening, som kommer fra land. Der er desværre for mange fødevareskandaler, og derfor er det også vigtigt, at vi præciserer, at fiskerisektoren som regel bliver offer, uden at det senere har kunnet bevises, at det er denne sektor, som er skyld i den pågældende skandale eller hændelse.
Jeg skal også sige, at den liberale gruppe ikke kan støtte punkt 14, da vi er imod finansiel støtte til bygning af nye fartøjer. Jeg skal naturligvis - i lighed med hvad hr. Stevenson sagde, og som jeg var meget glad for, at han sagde - opfordre til, at man støtter de to ændringsforslag, som jeg har stillet på vegne af den liberale gruppe.

McKenna
Hr. formand, hvad angår Miguélez Ramos-betænkningen, mener Verts/ALE-Gruppen at bevarelse af fiskebestande og beskyttelse af havmiljøet er af grundlæggende betydning for den fælles fiskeripolitik. Alternativet vil uundgåeligt være rovfiskeri og problemer for industrien på lang sigt.
Når man ser på betydningen af bevarelse, lever denne betænkning langtfra op til, hvad der virkelig kræves. Den forsøger bl.a. at fritage fiskerisektoren for ansvaret for de reducerede fiskebestande ved at sige, at reduceringen skyldes forurening, ødelagte ynglemiljøer osv. Selv om disse faktorer spiller en rolle, er der overhovedet ingen tvivl om, at den største årsag til reducerede fiskebestande er den overdrevne fiskeriindsats fra EU's fiskerflåder. Det er på tide, at vi kommer over denne fornægtelsesfase og ser sandheden i øjnene.
Vi modsætter os også opfordringerne til at finde alternativer til oplægningen af fiskerfartøjer, som er det vigtigste skridt overhovedet mod en genopretning af fiskebestandene. Vi skal også se på, at fartøjerne transporteres til andre dele af verden og derfor blot sender problemet videre. I betragtning af det fortvivlede behov for at få introduceret begrebet miljøbeskyttelse til fiskeriet, lever denne betænkning langtfra op til kravene. Verts/ALE-Gruppen kan ikke støtte betænkningen.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 12.00.
(Mødet udsat kl. 11.45 og genoptaget kl. 12.00)

Afstemning
Formanden
Kære kolleger, tiden er inde til at fortryde afstemningen i tirsdags. De har en nybegynder i sædet. Som en sikkerhedsforanstaltning må De hellere spænde sikkerhedsbæltet, hvis De har et. Jeg har tænkt mig at gøre det samme.
Forslag fra Formandskonferencen om udnævnelser til de stående udvalg og Det Midlertidige Udvalg om Mund- og Klovsyge
(Forslaget vedtoges)
Betænkning (A5-0454/2001) af Davies for Europa-Parlamentets Delegation til Forligsudvalget om Forligsudvalgets fælles udkast til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om luftens indhold af ozon (PE-CONS 3658/2001 - C5-0524/2001 -1999/0068(COD))
(Det fælles udkast vedtoges)
Indstilling ved andenbehandling (A5-0456/2001) fra Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om Rådets fælles holdning med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse om fastlæggelse af Fællesskabets sjette miljøhandlingsprogram (11076/1/2001 - C5-0434/2001 -2001/0029(COD)) (Ordfører: Myller)
(Formanden erklærede den ændrede fælles holdning for godkendt)
Indstilling ved andenbehandling (A5-0437/2001) fra Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme om Rådets fælles holdning med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af Rådets direktiv 96/53/EF om fastsættelse af de største tilladte dimensioner i national og international trafik og største tilladte vægt i international trafik for visse vejkøretøjer i brug i Fællesskabet (9068/1/2001 - C5-0433/2001 -2000/0060(COD)) (Ordfører: Hatzidakis)
(Formanden erklærede den fælles holdning for godkendt)
Indstilling ved andenbehandling (A5-0469/2001) fra Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme om Rådets fælles holdning med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets forordning om ændring af Rådets forordning (EØF) nr. 881/92 og Rådets forordning (EØF) nr. 3118/93 med henblik på at indføre en førerattest (10353/1/2001 - C5-0473/2001 -2000/0297(COD)) (Ordfører: van Dam)
(Formanden erklærede den fælles holdning for godkendt)
Betænkning (A5-0378/2001) af Zappalà for Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige indkøbskontrakter, offentlige tjenesteydelseskontrakter og offentlige bygge- og anlægskontrakter (KOM(2000) 275 - C5-0367/2000 -2000/0115(COD))
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)
Watson
Hr. formand, jeg vil gerne takke Dem for den meget afdæmpede og effektive måde, hvorpå De forestod afstemningen. Det tegner godt.
Der er imidlertid næppe noget andet Parlament, som ville have stemt om et så stort antal ændringsforslag til en betænkning. Der er kun et fåtal af medlemmerne i Parlamentet, der kan forventes at have været klar over, hvad de stemte om. De er prisgivet deres kolleger og indpiskerne. Proceduren gør ikke meget for at forøge demokratiet, og det er et lidet opbyggeligt og i den grad uforståeligt syn for de borgere, som følger vores arbejde.

Jeg henstiller indtrængende til, at De under deres formandskab sørger for en gennemgribende reform af Europa-Parlamentets beslutningsprocedurer.
(Bifald)

Formanden
Jeg er sikker på, at hr. Corbett har et konkret bidrag i den forbindelse.

Corbett
Hr. formand, jeg sætter pris på det, hr. Watson netop har sagt, og understreger, at De kan yde Deres første bidrag til at sikre en reform af vores procedurer ved at sætte min betænkning på dagsordenen for mødeperioden i marts. Så kan det være, at der sker fremskridt på nogle af de punkter, som blev nævnt af hr. Watson. Selv om jeg ikke er i besiddelse af nogen mirakelkur, kunne vi godt komme et par skridt videre.

Crowley
Hr. formand, jeg har en egentlig bemærkning til forretningsordenen. Kunne De afgøre, hvorvidt hr. Watsons indlæg faktisk var en bemærkning til forretningsordenen?

Frassoni
Hr. formand, jeg bad blot om ordet for at sige, at det ikke er rigtigt, at afstemningen ikke tager lang tid i andre parlamenter. Vi er i færd med at vedtage en lov, og når man vedtager en lov, er det nødvendigt, at hele Parlamentet udtaler sig. Derfør bør vi efter min mening holde op med vores demagogi omkring disse emner. Desuden vil jeg gerne sige, at hr. Corbetts reform er i orden, men det må ikke betyde, at de små gruppers politiske initiativ begrænses.

Betænkning (A5-0379/2001) af Zappalà for Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af kontrakter om vand- og energiforsyning samt transport (KOM(2000) 276 - C5-0368/2000 - 2000/0117(COD))
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0430/2001) af Grosch for Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om uddannelse af erhvervschauffører til godstransport og personbefordring ad landevej (KOM(2001) 56 - C5-0037/2001 - 2001/0033(COD))
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)
Henstilling (A5-0412/2001) af Rod for Udvalget om Udvikling og Samarbejde om forslag til Rådets afgørelse om indgåelse af partnerskabsaftalen mellem staterne i Afrika, Vestindien og Stillehavet på den ene side og Det Europæiske Fællesskab og dets medlemsstater på den anden side (2117/2000 - KOM(2000) 324 - C5-0417/2000 -2000/0124(AVC))
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0419/2001) af García-Orcoyen Tormo for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om Kommissionens grønbog om en integreret produktpolitik (KOM(2001) 68 - C5-0259/2001 - 2001/2117(COS))
(Forslaget til beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0451/2001) af Alyssandrakis for Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi om Kommissionens meddelelse til Rådet og Europa-Parlamentet om Europa og rummet: et nyt kapitel (KOM(2000) 597 - C5-0146/2001 - 2001/2072(COS))
Inden afstemningen

Alyssandrakis
Hr. formand, jeg har sagt min mening i min egenskab af ordfører om de ændringsforslag, der er stillet til min betænkning. På nuværende tidspunkt vil jeg imidlertid gerne oplyse Parlamentet om, at hvis ændringsforslag 1 - som efter min mening fuldstændig ændrer ånden i den betænkning, der blev vedtaget af Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi - bliver vedtaget, vil jeg ikke være i stand til at støtte den endelige beslutning, og jeg vil komme til at stå i den ubehagelige position, at jeg må stemme imod min egen betænkning.
(Forslaget til beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0470/2001) af Miguélez Ramos for Fiskeriudvalget om Kommissionens grønbog om den fælles fiskeripolitiks fremtid (KOM(2001) 135 - C5-0261/2001 - 2001/2115(COS))
(Forslaget til beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0458/2001) af Hudghton for Fiskeriudvalget om Kommissionens meddelelse til Rådet og Europa-Parlamentet om genopbygning af torske- og kulmulebestande i EU-farvande og tilstødende farvande (KOM(2001) 326 - C5-0466/2001 - 2001/2190(COS))
(Forslaget til beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0457/2001) af Lavarra for Fiskeriudvalget om Kommissionens meddelelse til Rådet og Europa-Parlamentet om omrids af en strategi til integration af miljøbeskyttelseshensyn i den fælles fiskeripolitik (KOM(2001) 143 - C5-0343/2001 - 2001/2143(COS))
Inden afstemningen

Elles
Hr. formand, det var faktisk et reelt forslag om, at vi som Parlament søger en reform af denne institution. Jeg mener ikke, at det er reform at fortsætte efter kl. 13.30. Vi bør stoppe nu og gemme de resterende afstemninger til i aften kl. 17.00.

Formanden
Hr. Elles, der er kun fire ændringsforslag tilbage i denne afstemning, så er vi færdige med 443. Afstemningen fortsætter.
(Forslaget til beslutning vedtoges)

Fatuzzo
Fru formand, jeg stemte for hr. Davies' betænkning om luftens indhold af ozon. Jeg kan se mig selv i 2030, fru formand. Europa-Parlamentet er blevet flyttet fra Strasbourg til Rom, og to gamle parlamentsmedlemmer møder hinanden, nemlig hr. Fatuzzo og Chris Davies. "Davies, kan du huske, dengang der var noget, der hed fælles beslutningstagning?", siger jeg. "Ja, det kan du tro, at jeg kan huske!", svarer hr. Davies. "Vi drøftede min betænkning om luftens indhold af ozon. Tænk engang, hvis vi stadig brugte den fælles beslutningstagning og den gamle forretningsorden, ville vi nu i 2030, nemlig 30 år efter, skulle udarbejde en ny betænkning om de nye bestemmelser, der skal overholdes med hensyn til luftens indhold af ozon. Heldigvis har Europa-Parlamentet ændret sine regler, og nu kan vi bestemme alt det, vi vil, uden at skulle spørge Rådet". Det var naturligvis en drøm, fru formand!
Indstilling ved andenbehandling (A5-0456/2001)

Fatuzzo
Fru formand, vi har vedtaget det sjette miljøhandlingsprogram, og jeg stemte for dette program. Jeg må fortælle Dem, at jeg også havde en anden drøm, fru formand. Der eksisterede en by, som hed Europolis. Det var netop Dem, der var borgmester for denne by, fru formand, og De var meget lykkelig. Hvorfor var De det? Det var De, fordi det var en ideel by, og fordi miljøet var utrolig dejligt. Der var ren luft, ingen støj, græs og blomster, hvilket er meget bedre end de tæpper med kunstige blomster, vi har her i Parlamentet, hvor blomsterne er malet på gulvet. Det var den ideelle miljøby. Og alt dette kunne lade sig gøre takket være disse programmer. Derfor stemte jeg for dem.

De Rossa
Jeg glæder mig over vedtagelsen af det sjette miljøhandlingsprogram, for jeg tror, at det i høj grad vil skærpe EU's miljølovgivning på en række centrale områder - vand, luft og støjforurening, affaldshåndtering, grænseværdier for pesticider og farlige kemikalier samt reduktionen af drivhusgasserne.
Jeg må vedrørende Irland advare om, at den irske regerings laissez faire-holdning til miljøbeskyttelse i løbet af de sidste fem år betyder, at det bliver meget vanskeligt for Irland at opfylde EU's nye miljømålsætninger, som Europa-Parlamentet har vedtaget i dag. Den irske regering er et af de værste tilfælde i Europa, når det drejer sig om at opfylde de eksisterende målsætninger, hvilket gør det endnu mere vanskeligt for Irland at opfylde de nye mål, der er sat for det næste årti. Regeringens politik med effektivt at ignorere EU's miljølovgivning, som den har forpligtet sig til, betyder, at det bliver meget vanskeligt for Irland at opfylde EU's nye skærpede miljømålsætninger.
Manglende overholdelse af EU's miljølovgivning handler ikke blot om at bryde de aftaler, som Irland frivilligt har indgået med vores europæiske partnere. Det handler også om at nægte det irske folk rettigheden til et rent og sikkert miljø, hvilket de som EU-borgere har ret til.
Indstilling ved andenbehandling (A5-0437/2001)

Fatuzzo
Fru formand, hr. Hatzidakis' betænkning drejer sig om dimensioner for transportkøretøjer, heriblandt busser. Som De ved, rejser ældre mennesker og pensionister ofte med bus. Hvis de er ved godt helbred, kan de godt lide at rejse rundt og besøge Europas smukke byer. Jeg hørte nogle pensionister, som talte sammen, netop mens de sad i en af disse busser, og den ene sagde til den anden: "Hvordan står det til?" "Udmærket!" "Hvordan har du det egentlig med at bruge euroen, som lige er blevet indført?" "Det har jeg det meget godt med, for jeg huskede" - det var to italienske pensionister - "at vi lige efter den sidste krig havde lire og cent, så jeg gik bare tilbage i tiden. Men jeg er også glad for, at vi har nogle meget bekvemme busser, og det er Hatzidakis-betænkningens fortjeneste. Derfor håber jeg, at hr. Fatuzzo stemmer for betænkningen." Eftersom jeg hørte, hvad han sagde, var det mig netop en stor glæde at stemme for betænkningen.

Meijer
Under førstebehandlingen den 3. oktober 2000 af spørgsmålet om tilladelse til at anvende lange stive busser påpegede jeg, at sådanne busser er egnede til brug i tyndtbefolkede områder, hvor der er brede og snorlige veje. I byområder uden adgang for motorkøretøjer og på smalle og bugtede landeveje kan de være til fare for cyklister og fodgængere. Såfremt der ikke stilles krav om to bagaksler, kan sådanne busser endvidere ødelægge veje, som er anlagt på blød grund, eksempelvis vejene i de nederlandske moseområder. Det er således i enhver henseende berettiget, at en række medlemsstater kun tillader, at der anvendes busser med en længde på 12 m. Såfremt de pågældende lande pålægges at tillade anvendelse af busser med en længde på 15 m, må de opstille en række ekstra forbudstavler i landene. De omhandlede busser får således ganske vist adgang til de pågældende lande, men kan i praksis ikke køre en række steder. Sådanne busser er selvsagt billigere at fremstille. De er billigere i drift, og brændstofforbruget pr. passager er lavere. I sidste instans synes det således primært at være et spørgsmål om at reducere omkostningerne, hvilket sker på bekostning af sikkerheden. Jeg måtte i sin tid på denne baggrund i alt væsentligt afvise forslagene, hvilket også er tilfældet i dag. Jeg kan heller ikke tilslutte mig Rådets forslag om at forlænge den overgangsperiode, i hvilken medlemsstaterne kan tillade brug på deres område af busser, som ikke opfylder kravene i det nye direktiv, fra 2009 til 2020.
Indstilling ved andenbehandling (A5-0469/2001)

Fatuzzo
Som De ved, fru formand, er der tale om den betænkning, der tager sigte på indførelsen af en førerattest i EU. I denne forordning fra Europa-Parlamentet tages der højde for, at førerne af lastvognstog skal have deres personlige sygesikringsnummer - det vil sige pensionsnummer - stående på deres kørekort. Som Pensionistpartiets leder er det selvfølgelig med stor tilfredshed, at jeg stemmer for denne forordning, for den vil give mulighed for nogle større pensioner, eftersom arbejdsgiverne skal skrive chaufførernes sygesikringsnummer på deres kørekort og derfor bliver nødt til at forsikre dem, når det gælder pensionen. Der bliver således flere arbejdstagere i Europa med højere pensioner.

Meijer
I enhver branche, hvis aktiviteter ikke er bundet til ét sted, findes der erhvervsdrivende, som forsøger at lade arbejdet udføre af personer fra andre lande mod lav honorering. Det betyder eksempelvis, at økonomifunktionen henlægges til Indien, at stormagasiner lader tøj fremstille på Filippinerne, eller at lastvogne i Vesteuropa føres af personer fra Bulgarien eller Litauen. Fri konkurrence sikrer visse virksomheder betydelige fordele i form af de lavest mulige omkostninger og den højest mulige fortjeneste. De vinder markedsandele fra andre virksomheder, uagtet at det sker på bekostning af beskæftigelsen, miljøet eller dyrevelfærden. Så længe myndighederne ikke griber ind, har de dårligste virksomheder de bedste chancer for at overleve. Inden for godstransporten medfører dette, at man ved transport uden for en given medlemsstats grænser eventuelt ansætter en chauffør fra et østeuropæisk land, og lader denne udføre sort arbejde. Både aflønning og arbejdsvilkår er uacceptable. Vi har alt for længe ventet på indførelsen af en førerattest med førerbevisnummer og CPR-nummer. Jeg kan tilslutte mig forslaget om, at bestemmelserne først finder anvendelse på chauffører fra tredjelande. Det skal dog bemærkes, at de omhandlede områder måske fra 2004 vil være en del af EU. I så fald er det en forudsætning for at opnå effektiv kontrol, at attesten også indføres for chauffører med bopæl i EU.
Betænkning af Zappalà (A5-0378/2001)

Fatuzzo
Fru formand, hr. Zappalà er skyld i, at jeg har ligget søvnløs hele natten, for jeg vidste ikke, om jeg skulle stemme for eller imod et vigtigt ændringsforslag, hvor det afgøres, om man i disse kontraktprocedurer skal tage højde for opnåelsen af nogle vigtige målsætninger på miljøområdet og af nogle vigtige målsætninger for social sikring og bistand, det vil sige, om de offentlige myndigheder ved arbejdets tildeling skal foretrække de virksomheder, der er længere fremme, og som beskytter borgerne og arbejdstagerne bedre, når det gælder miljøet, social sikring og pension. Til sidst stemte jeg med meget møje og besvær for ændringsforslaget, men jeg håber, at vi i de næste EU-direktiver og forordninger kan regulere hele EU's miljø- og sociallovgivning på en mere omfattende og bedre måde til gavn for borgerne og arbejdstagerne.

Andersson, Färm, Hulthén og Hans Karlsson
Vi svenske socialdemokrater Jan Andersson, Anneli Hulthén, Göran Färm og Hans Karlsson stemte nej til ændringsforslag 63. Vi mener nemlig, at det er vigtig, at der også er en rammeaftale for intellektuelle tjenesteydelser. Betegnelsen "intellektuelle tjenesteydelser" burde præciseres. I Sverige er det meget almindeligt med rammeaftaler f.eks. vedrørende arkitekt-, læge-, revisions-, bank- og konsulenttjenester.
Hvis dette ændringsforslag blev gennemført, ville det medføre mange vanskeligheder i Sverige.
Vi svenske socialdemokrater stemte ja til ændringsforslag 16, som vi mener er et velafbalanceret ændringsforslag. Det er godt, at offentlige kontrakter ikke tildeles markedsaktører, som har medvirket i kriminelle organisationer, været skyldige i korruption eller bedrageri, men vi mener dog, at det er vigtigt, at det fremgår i begrundelsen, at det er medlemsstaterne, der skal fastsætte, hvilke vilkår der skal være opfyldt, og hvilke konsekvenser der skal være for den straffede, for at dommen kan føre til en udelukkelse.
Vi stemte også for ændringsforslag 48, 79-83 og 86-90, men vil dog påpege, at vi egentlig ikke mener, at en opremsning af disse forskellige forbrydelse hører hjemme i sådan et direktiv, eftersom sådan en liste aldrig kan blive fuldstændig.

Figueiredo
Trods deres selvmodsigelser forbedrer de to indledende betænkninger om kontrakter vedrørende endnu ikke fuldstændig liberaliserede offentlige indkøb, tjenesteydelser og bygge- og anlægsopgaver, der skal omfattes af direktivet, på afgørende punkter Europa-Kommissionens forslag. Der skal her erindres om, at Kommissionen ønsker at benytte forenklingen af de eksisterende direktiver til at tage et nyt skridt i åbningen og liberaliseringen af offentlige indkøb for at nå det mål, der blev opstillet i Lissabon om at skabe et indre marked for offentlige indkøb.
Under afstemningen i plenarforsamlingen er en betydelig del af de positive forslag blevet forkastet, således at betænkningen har nærmet sig Kommissionens holdninger og mål.
Vi har stemt for alle de positive forslag, der skulle sørge for, at de offentlige udbud kom til at omfatte andre kriterier end laveste pris, f.eks. miljø, beskæftigelse, hensyn til handicappede osv. Vi har også stemt for forslag om bekæmpelse og forebyggelse af korruption.
Da imidlertid flere af disse forslag er blevet forkastet, har vi ikke kunnet gøre andet end stemme imod de to betænkninger.

Goebbels
Jeg har undladt at stemme ved den endelige afstemning om de to betænkninger af Zappalà.
Først vil jeg gerne slå fast, at jeg er enig med hr. Watson i, at det er nødvendigt at reformere Europa-Parlamentets arbejdsmetoder. Det er ganske enkelt umuligt at opnå fuld indsigt i de hundreder af ændringsforslag, der foreligger og skal afgøres i løbet af en times afstemning. Faktisk er det intet mindre end en parodi på demokratiet.
Hvad angår ordningen for de offentlige kontrakter, komplicerer Parlamentets ændringsforslag de ordregivende myndigheders opgave unødigt, selv om de tager udgangspunkt i forståelige begrundelser. Offentlig licitation er blevet opfundet for at opnå den bedst mulige udnyttelse af statskronerne. Når man sigter mod at opfylde alle former for politiske målsætninger gennem en licitationsprocedure, der har til hensigt at finde frem til den lavestbydende, vil Europa skabe et alt for omfattende bureaukrati både hos virksomhederne og de offentlige myndigheder.

Krivine og Vachetta
Vi kan hverken tilslutte os ordførerens eller Kommissionens fremgangsmåde. Begge skaber under dække af forenkling og ajourføring af gældende fællesskabslovgivning på området for indgåelse af offentlige kontrakter (direktiv fra februar 1998) et indre marked, som beror på liberale kriterier. Vi kan ikke acceptere, at man favoriserer den laveste pris for indgåelsen af offentlige kontrakter, og at sociale, territoriale og miljømæssige kriterier bliver sat i anden række.
Denne metode er slavebundet til et liberalistisk dogme. Den svarer hverken til brugernes eller lønmodtagernes forventninger, for den gennemføres hovedsageligt på bekostning af kvalitet, sikkerhed og beskæftigelse. Spørgsmålet om de minimumsgrænser, som Kommissionen har foreslået for, hvornår en offentlig kontrakt vil blive underlagt fællesskabslovgivningen, ligner nærmest en parodi. At hæve dem med 50% er ikke noget alternativ, det udsætter blot midlertidigt det tidspunkt, hvor de private monopoler kan lægge hånd på de 1.000 milliarder euro, som de offentlige kontrakter genererer hvert år i hele EU (14% af BNP). Vi har brug for en anden logik, en logik for offentlige tjenester, som forvaltes af offentlige virksomheder og kontrolleres af borgerne. Derfor har vi stemt imod Zappalà-betænkningen.

Manders
Hr. formand, jeg vil hermed gerne lykønske ordføreren og kommissæren med det opnåede resultat og den foreliggende særdeles vigtige betænkning. Der er sket en sammenføjning og forenkling af flere direktiver på dette felt, som vedrører godt 10% af EU's BNP. Et enklere og mere gennemskueligt direktiv er således særdeles velkomment.
Jeg beklager imidlertid det store antal ændringsforslag. Det vil være nødvendigt fremover at håndtere dette på anden vis, idet et sådant antal detaljerede ændringsforslag gør det umuligt for kolleger, der ikke har fulgt betænkningens indholdsmæssige tilblivelse på nærmeste hold, at vide, hvad de stemmer for.
Den europæiske udbudspolitik har til formål at tilføre økonomien øget dynamik og i øget omfang at inddrage små og mellemstore virksomheder, når der tildeles offentlige kontrakter. Det er et ædelt sigte, og som liberal kan jeg fuldt ud støtte dette.
Jeg glæder mig over afstemningsresultatet for så vidt angår muligheden for at udelukke tilbudsgivere på grundlag af sociale kriterier eller miljøkriterier. Det kan og må ikke være sådan, at afgørelsen om udelukkelse træffes på grundlag af de af ordregiveren opstillede standarder for virksomheders drift. Alle skal naturligvis holde sig inden for lovens rammer, men det bør være den alment gældende ret. Jeg er således tilfreds med, at der kun kan opstilles sociale og miljømæssige kriterier, som vedrører de leverede produkter og/eller tjenesteydelser, og altså ikke kriterier, som vedrører de leverende virksomheders adfærd.
Jeg stemte ganske vist i sidste instans af personlige årsager imod forslaget om forhøjelse af tærskelværdierne. Jeg kan dog af praktiske hensyn acceptere stigningen på 50%. De tærskelværdier, der er fastsat i WTO-aftalen, finder selvsagt fortsat anvendelse, men ikke såfremt der er tale om kontrakter, som ikke er omfattet af den pågældende aftale. Tildeling af kontrakter, som ligger under de fastsatte tærskelværdier, kommer afgjort også små og mellemstore virksomheder til gode, nemlig de regionale virksomheder, og er således i en vis forstand udtryk for at der føres socialpolitik i regionerne.
Hr. formand, efter at have arbejdet med det omhandlede direktiv i to år må resultatet betegnes som det realistisk mulige, om end det naturligvis ikke har været muligt at tilgodese alle i enhver henseende.

Meijer
Offentlige kontrakter har længe været betragtet som et universalmiddel. Dels ses de som et alternativ til nepotisme, hvor kontrakter af myndighederne tildeles erhvervsdrivende, som har gode relationer til politikere eller højtstående embedsmænd. Dels ses de som en måde, hvorpå der kan sættes en stopper for den praksis, at produkter og tjenesteydelser leveres af statsejede virksomheder, samt en måde, hvorpå private virksomheder sikres adgang til nye markeder. Jeg tilslutter mig førstnævnte målsætning, men ikke sidstnævnte. Offentlige kontrakter indebærer således, at myndighederne bliver afhængige af visse virksomheder. I Nederlandene har vi for nylig oplevet, at virksomheder inden for bygge- og anlægssektoren indbyrdes aftaler den pris, myndighederne skal betale ved tildeling af kontrakter. Virksomhederne fastlægger indbyrdes, hvilken virksomhed den næste kontrakt skal gå til. I virkeligheden skabes der et monopol. Om end det er strafbart at indgå sådanne aftaler, er det i praksis yderst vanskeligt at forhindre dette. Jeg finder det positivt, at ordføreren foreslår, at myndighederne ved mindre kontrakter fritages for de for dem bekostelige og obligatoriske europæiske udbudsforpligtelser, at der kan tages hensyn til at sikre beskæftigelse for de dårligt stillede, at miljøkriterier fremdeles tillægges større betydning, og at personer, som er dømt for økonomiske uregelmæssigheder, udelukkes fra udbudsproceduren. Jeg tilslutter mig disse forbedringer, men ikke udbudstanken i alle henseender.

Sacrédeus
Jeg har stemt ja til udvalgets forslag om at forhøje tærskelværdien for offentlige indkøbskontrakter, som tvinges i udbud på europæisk plan, ikke mindst i forbindelse med offentlige varer og tjenesteydelser.
De kristelige demokrater i Sverige vil i deres nye principprogram styrke og befæste det kommunale selvstyre. Vi mener, at der skal være øget tillid til kommunalpolitikerne. Forhøjede tærskelværdier giver de folkevalgte, der er tættest på borgerne, flere muligheder for selv at afgøre, hvorvidt en europæisk kontrakt er det mest passende alternativ.

Zimeray
Den største politiske hindring for vedtagelsen af denne betænkning består i grænserne for anvendelse af de europæiske standarder, som har den største økonomiske betydning for offentlige entreprenørvirksomheder, miljøet, de offentlige finanser og kvaliteten af infrastrukturerne.
Den politiske knude er simpel. Hvor stor skal en offentlig kontrakt være i millioner euro, før den underlægges fællesskabsprocedurer?
Der er to modstridende teser:
Tilhængerne af de forhøjede grænser har sagt, at kontrakter, som under alle omstændigheder ikke tiltrækker international konkurrence, dermed undgår tunge administrative omkostninger og bureaukratiske procedurer. De vil derfor ikke tillade, at man øger antallet af grænseoverskridende operationer med henblik på indgåelse af offentlige kontrakter, hvor de lokale myndigheder samtidig må bære de ekstremt høje licitationsomkostninger.
Jeg er til gengæld tilhænger af at fastholde de grænser, som Kommissionen har foreslået. Målet er faktisk at skabe et egentligt fælles europæisk marked for denne sektor. Desuden vil de krævede forhøjelser dræne direktivet for indflydelse i en grad, så dets eksistensberettigelse forsvinder.
Jeg tror faktisk, at højere grænser risikerer at reducere antallet af licitationer, som reelt vil blive åbnet for fællesskabskonkurrence, radikalt. Hovedparten af licitationerne vil blive afgjort i henhold til nationale eller regionale procedurer.
Derfor har jeg undladt at stemme under plenarmødets afstemning.
Betænkning af Zappalà (A5-0379/2001)

Fatuzzo
Fru formand, det er en skam, at hr. Zappalà lige har forladt salen, men jeg er sikker på, at han får at vide, at jeg stemte for denne betænkning om kontrakter om vand- og energiforsyning samt transport. Jeg håber dog, at der i den næste betænkning om dette emne også bliver taget højde for, at ældre og pensionister - som har brug for meget vand og energi, og som ofte benytter de offentlige transportmidler - får gratis vand og gratis energi til opvarmningen af deres boliger og til madlavning, og at de også får transporttjenesterne gratis, for der er ingen tvivl om, at de ældre og pensionisterne har arbejdet meget og gjort sig fortjent til mange ting, og derfor har de ret til at forvente en tak fra samfundet.

Krivine og Vachetta
Den anden Zappalà-betænkning om indgåelse af kontrakter om vand- og energiforsyning samt transport har samme målsætninger som den første Zappalà-betænkning om indgåelse af offentlige kontrakter. Under dække af forenkling og ajourføring af den gældende fællesskabslovgivning ønsker ordføreren at skabe et egentligt liberaliseret fælles europæisk marked for vand- og energiforsyning samt transport. Det foretrukne kriterium er prisen på bekostning af social og territorial samhørighed og spørgsmål om lige vilkår og beskæftigelse.
Slaget om grænserne er ligesom større hensyn til sociale og miljømæssige aspekter naturligvis vigtigt. Vi har derfor stemt for de ændringsforslag, som pegede i den retning. Men vi afviser ordførerens og Kommissionens logik omkring grundlaget, det vil sige om liberalisering af disse sektorer, for den er farlig for brugerne og for lønmodtagerne. Tværtimod virker ordførerens og Kommissionens fremgangsmåde både arkaisk og dogmatisk, i en tid hvor nogle regeringer planlægger at opgive deres liberaliserings- og privatiseringspolitik i det offentlige. Derfor har vi stemt imod denne betænkning.
Betænkning af Grosch (A5-0430/2001)

Fatuzzo
Fru formand, med denne betænkning vedtager vi et direktiv, som foreskriver, at erhvervschauffører til såvel godstransport som personbefordring skal bestå en særlig eksamen foruden den eksamen, man hidtil har krævet af dem, når de tager deres kørekort. Som jeg sagde før, rejser mange pensionister med bus, hvis de stadig har mulighed for det, og det gør de enten af nødvendighed eller for deres fornøjelses skyld. Jeg må sige, at det er meget vigtigt, at chauffører for offentlige transportmidler består disse eksamener, og derfor er det væsentligt, at vi indfører en sådan eksamen, så ældre og pensionister, der rejser med bus, kan få den størst mulige komfort og altid kunne sige: "Det var vel nok en dygtig chauffør, der kørte med os i dag!"

Bordes, Cauquil og Laguiller
Vi har valgt hverken at stemme for eller imod denne betænkning. Den eneste grund til, at vi ikke har stemt imod, er, at indførelsen af et "kvalifikationsbevis" for erhvervschauffører til godstransport og personbefordring ad landevej i Europa, hvad enten de er EU-borgere eller statsborgere i tredjelande, kan være et plus for vejtrafiksikkerheden. Betænkningen er imidlertid stadig noget vag med hensyn til, hvordan man opnår et sådant bevis, samt hvem der bærer omkostningerne i forbindelse med efteruddannelsesorloven. Den siger heller ikke noget om den genforhandling af lønnen, som dette burde medføre. Og det kan ikke undre nogen, eftersom ordføreren erkender, at han ikke støtter en eneste foranstaltning, der går imod arbejdsgivernes interesser.
Samtidig med at betænkningen indrømmer, at der er et uopsætteligt behov for foranstaltninger på vejtrafiksikkerhedsområdet, fritager den arbejdsgiverne for deres ansvar på området. Selv om den konstaterer, at langturschaufførernes arbejdsvilkår er uacceptable, godkender den de latterlige lønninger, de får. Hvis man skal tro betænkningen, er det "de fremherskende økonomiske forhold", der er årsagen. Som om disse såkaldte "forhold" var noget, der blev trukket ned over hovedet på os! Og især som om vi ikke var klar over, hvem det er, der høster fortjenesten, nemlig arbejdsgiverne inden for vejtransportsektoren og de ordregivende virksomheder! Men for ordføreren er der ikke tale om at drage dem til ansvar eller udsætte dem for samme usikkerhed, som de udsætter alle brugerne af vejnettet for, når de pålægger dem nogle arbejdsvilkår, som er erhvervschauffører uværdige.

Markov
Min gruppe godkender den foreliggende betænkning af følgende grunde:
1. Kravene til chaufførernes erhverv er steget konstant i de seneste år. Derfor forekommer det os tvingende nødvendigt, at der i alle medlemsstater fastsættes bindende krav om en erhvervsmæssig grunduddannelse, hvor der som afslutning udstedes et kvalifikationsbevis.
2. Gennem en forbedring af kvaliteten i uddannelsen forventer vi en afgørende forøgelse af trafiksikkerheden.
3. Dette direktiv udgør i forbindelse med retningslinjerne og anvisningerne for tachometre, arbejdstidsreglerne og de sociale betingelser for chauffører et nyt fundament for den sociale beskyttelse af erhvervschauffører.
4. Transportsektoren spiller en stor rolle i forbindelse med EU-udvidelsen. Jo flere harmoniserede bestemmelser der allerede nu overtages af medlemsstaterne i deres retssystem, jo mindre bliver harmoniseringsproblemerne i forbindelse med den tekniske standardisering, de sociale standarder, bestemmelserne om miljøbeskyttelse og reglerne om trafiksikkerhed i fremtiden.
5. Vi er enige i, at der skal fastsættes målsætninger for uddannelseselementer i henhold til subsidiaritetsprincippet, men at den konkrete udformning af uddannelsesmetoder skal overlades til de nationale myndigheder.
Naturligvis er der også regler, som vi ser kritisk på, f.eks. bestemmelserne om det lave antal samlede uddannelsestimer og opdelingen heraf i blokundervisning.
Endelig er det dog udslagsgivende for os, at det fremover til udøvelse af dette erhverv ikke kun er nødvendigt med kørekort, men også faglig viden om tjenesteydelser, sundhedsbeskyttelse, sikkerhed og logistik.

Meijer
Erhvervet som chauffør har man traditionelt kunnet udøve, uden at der blev stillet særlige krav om uddannelse. Såfremt chauffører havde gennemført en længerevarende skoleuddannelse, betragtedes denne uddannelse ikke som værende af betydning for udøvelsen af det pågældende erhverv. Det betød, at erhvervet var tiltrækkende for de mange, der har svært ved at klare sig i skolen, og som er glade for i en ung alder at kunne skaffe sig en indtægt i en relativt selvstændig stilling. Mange, som er i besiddelse af det krævede førerbevis til lastvogne og busser, vil derfor næppe synes om, at kravene til deres stilling skærpes. De sikres mod at miste deres stilling takket være en bestemmelse om fritagelse fra grunduddannelsen og pålægges udelukkende en forpligtelse til at deltage i efter- og videreuddannelse hvert femte år. Der kræves herefter en uddannelse af mindst 210 timers og maksimalt 630 timers varighed, hvilket imidlertid er en kortere uddannelse end den, der i dag kræves i visse medlemsstater. De pågældende medlemsstater må herefter acceptere, at der ansættes chauffører fra andre lande med en korterevarende uddannelse. Forslaget bidrager således kun i meget ringe grad til øget trafiksikkerhed, brændstoføkonomi, gode relationer til andre mennesker, sprogkundskaber og bedre arbejdsvilkår. Jeg betragter derfor forslaget som første skridt i en udvikling, som bør videreføres på længere sigt.
Betænkning af Rod (A5-0412/2001)

Fatuzzo
Fru formand, vi har vedtaget aftalerne med staterne i Afrika, Vestindien og Stillehavet. Jeg stemte for henstillingen, ikke mindst fordi der på side 11 i henstillingen i linje 11-15 står, at fiskeriaftalerne mellem Det Europæiske Fællesskab, Afrika, Vestindien og Stillehavet begrænser de lokale fiskeres udnyttelse af territorialfarvandene og bringer forsyningen til de lokale befolkninger og deres selvforsyning i fare. Ordføreren, hr. Rod, har skrevet det, som jeg altid har sagt i mine stemmeforklaringer. Hvorfor skal vi fiske i disse staters territorialfarvande, når de har brug for at fiske til sig selv? Derfor er det godt, at man forsøger at ændre denne måde at fiske på fra EU-landenes side.

Ferrer
Hr. formand, jeg har stemt for Rod-betænkningen, fordi jeg synes, vi skal indgå Cotonou-aftalen. Og det skyldes forskellige årsager. For det første fordi EU med denne Cotonou-aftale genbekræfter sin forpligtelse over for AVS-landene og dermed Unionens vilje til at bidrage til disse landes bæredygtige økonomiske og sociale udvikling. For det andet fordi den gør fattigdomsbekæmpelse via den progressive integration i verdensøkonomien til aftalens vigtigste målsætning. Og for det tredje fordi den politiske dimension, der medtages i betænkningen, i høj grad kan bidrage til at gøre en ende på de årsager, som i vid udstrækning har forhindret, at AVS-EU-samarbejdet gav de positive resultater, der forventedes. Uden demokrati og fred er det ikke muligt at fremme den økonomiske udvikling eller garantere, at fordelene ved denne udvikling på velafbalanceret måde når ud til hele befolkningen. Derfor er aftalens punkter om en politisk dialog, gode styreformer og konfliktforebyggelse vigtige.
Jeg er derfor uenig i meget af kritikken i Rod-betænkningens begrundelse. Det er rigtigt, at alt i denne verden kan forbedres, men Cotonou betyder et skridt fremad i EU's politik om udviklingssamarbejde. Det er rigtigt, at det er et skridt, der bør følges op af mange flere, navnlig i forbindelse med Parlamentets kontrol med EFRU-midlerne. Men denne aftale slår ind på den rigtige vej.

Fruteau
Den Paritetiske Parlamentariske Forsamling er opstået af et ønske om at knytte EU og stater i Afrika, Vestindien og Stillehavet (AVS) tættere sammen med en målsætning om økonomisk, social, institutionel og kulturel udvikling i AVS-landene.
Den 23. juni 2000 blev der underskrevet en ny aftale i Cotonou i Benin. Med en løbetid på 20 år skal den puste nyt liv i samarbejdspolitikken mellem EU og AVS-landene, og nu haster det!
Den nye aftale, som skal træde i kraft i år, går ud over den helt faste ramme for handel og udviklingsbistand - som nok er nødvendig, men ikke tilstrækkelig - og tilføjer en mere politisk dimension med indførelsen af begrebet "god regeringsførelse".
Men pas på, kære kolleger, lad os ikke tage fejl. Det er illusorisk at tro, at vi kan overføre en statslig model på udviklingslandene, som er lig med den, vi har opbygget i de udviklede demokratier. Det er lige så illusorisk at tro, at enden på elendigheden lader sig dekretere med ordene "udvikling kan erhverves, den lader sig ikke kaste ned i faldskærm".
Faktisk er og bør udvikling først og fremmest være endogen, for satsningen på eksport indebærer en meget farlig udvælgelse, idet den nemlig understreger forskellene og spændingerne, samtidig med at den opfostrer en klasse af iværksættere, som udelukkende kerer sig om deres egen indtjening på bekostning af befolkningerne. Således kan man ønske sig, at den nye aftale er en ansvarlig aftale, og at de tidligere kolonimagter, som mange af medlemslandene har været, endelig skærer igennem den gordiske knude, som er bundet af skyld, og resolut indgår et nyt partnerskab med AVS-landene. Et partnerskab, der lægger vægt på at fremhæve de enkelte landes egne fordele og ikke på at overføre en europæisk model, som er umulig at tilpasse landene i Afrika eller nogle af de asiatiske lande.
Jeg kommer fra Réunion, så jeg er uden tvivl det europæiske parlamentsmedlem, der lever tættest på det afrikanske kontinent, og jeg kan forsikre Dem om, at vi skal fortsætte vores bestræbelser for at sikre, at dette kontinent, som alt for længe har fået en ublid medfart, definitivt slipper fri af underudviklingen. Jeg har derfor stemt for de nye aftaler.

Modrow
Min gruppe støtter henstillingen om partnerskabsaftalen mellem AVS og EF. Vi bifalder, at Unionens forhold til AVS-landene i mellemtiden har nået et betydeligt niveau. Via den direkte handelsudveksling er der åbnet nye samarbejdsområder inden for Cotonou-aftalen. Så meget mere besynderligt er det, at denne aftale hidtil kun er blevet ratificeret af to af de 15 EU-lande.
Aftalen udgør i forhold til tidligere aftaler uden tvivl et fremskridt, fordi den i højere grad tager hensyn til AVS-landenes interesser. Alligevel kan man ikke tale om virkelig lighed og ligeberettigelse. Det er uredeligt, når Unionen på den ene side forlanger, at AVS-landene skal bestræbe sig på at udvikle en selvfinansierende økonomi, men på den anden side er ved at kvæle idéerne i fødselen ved at subventionere eksporten.
Heller ikke politisk indrømmes AVS-landene den medbestemmelsesret, som tilkommer dem. De fattigste lande, som har brug for den største støtte, og for hvem grundigt udarbejdede koncepter for udviklingspolitik og samarbejde er nødvendige, har næppe mulighed for at deltage i de parlamentariske forsamlinger i EU og AVS-landene.
Det er efter min mening især beklageligt, at Unionen stadig har et splittet - for ikke at sige ødelagt - forhold til den caribiske stat Cuba og er mere orienteret mod amerikanske interesser end mod egne her.
Det belgiske formandskab bestræbte sig på at bryde isen i forholdet og at åbne vejen for dialog. Det gik i den forbindelse ud fra tre vigtige overvejelser:
1. Man skal fra EU's og medlemsstaternes side beskæftige sig grundigere med situationen i Cuba og tage realiteterne til efterretning uden fordomme.
2. Man skal på begge sider forstå de politisk-parlamentariske og socioøkonomiske forskelle og acceptere dem gensidigt.
3. Man må ikke stille for store krav til hinanden. Der stilles til dels krav til Cuba, som ikke kan overholdes i en række EU-stater.
I ministerpræsident Aznars præsentation i forbindelse med det spanske formandskab savnede jeg en klar bekendelse til den fortsatte dialog med det formål at indgå en partnerskabsaftale mellem EU og Cuba så vidt muligt i år. Jeg er bange for, at de beskedne fremskridt, der er opnået, bliver ødelagt. Cubas viceudenrigsminister, Dalmas, som talte med repræsentanten for min gruppe i december sidste år, har klart givet udtryk for, at hans land håber på og er parat til at fortsætte og intensivere dialogen med EU.
Erfaringerne fra politik viser, at en knækket forhandlingstråd kun vanskeligt kan tages op igen. Cuba bør ikke afgrænses fra AVS-processen, men bør inddrages konstruktivt i denne proces ved en ny dialog.

Souchet
Vi må rose ordførerens, hr. Rods, fremgangsmåde, som skaber en både kritisk og konstruktiv tilgang til Lomé-processen.
Den er kritisk, fordi den uden omsvøb analyserer de mange mangler i systemet og systemets langsomme arbejdsgange og eksempler på inkohærens. Men den glemmer på intet tidspunkt, at alene det, at Lomé-konventionen eksisterer og holder ved, er en succes og en nødvendighed i sig selv. Denne aftale stadfæster i virkeligheden de europæiske nationers forpligtelse over for staterne i Afrika, Vestindien og Stillehavet. Den bekræfter de specifikke forbindelser. Den forsøger at anvende de historiske relationer, som vores forskellige lande har formået at knytte i løbet af århundrederne, til fælles bedste.
Lomé-systemet er et udviklingsværktøj, som er grundlagt på handelspræferencer, og derfor er det konstant truet af WTO-processen. Således er det vigtigt at gøre opmærksom på, at ligegyldigt hvilke forpligtelser EU har i WTO-regi, er de aldrig mere værd end de juridiske forpligtelser, som de europæiske stater har indgået med deres udviklingspartnere. Det husker Rod-betænkningen os meget belejligt på. Derfor støtter medlemmerne af MPF (Bevægelsen for Frankrig) i Europa-Parlamentet ordførerens henstilling, der foreslår en samstemmende udtalelse om denne nye partnerskabsaftale.
Betænkning af García-Orcoyen Tormo (A5-0419/2001)

Fatuzzo
Fru formand, vi forsøger at gøre de produkter, der er i handlen, sikre for miljøet og borgerne. Det er sandelig en god idé, det er sandelig nogle gode hensigter, og det er sandelig en vigtig grønbog, som Kommissionen har udarbejdet! Hvordan kan man være andet end positivt indstillet? Men burde vi ikke først, fru formand - og det vil jeg gerne sige klart og tydeligt - beskæftige os med sundheden hos de arbejdstagere, der fremstiller disse produkter, og så bagefter tage os af sundheden hos de borgere, som bruger produkterne? Hvis de er farlige, når de bliver brugt, hvor farlige er de så ikke, når de bliver fremstillet i lukkede fabrikshaller? Derfor håber jeg, at vi snart kan vedtage en betænkning, der også vedrører sundheden hos dem, som fremstiller produkterne.

Patrie
Udviklingen af et mere økologisk produktmarked er helt sikkert en prisværdig målsætning for miljøpolitikken. I den henseende kan jeg kun støtte Europa-Kommissionens holdninger, som er udviklet i dens grønbog om en integreret produktpolitik.
Man kan imidlertid ikke fastsætte en produktpolitik, som er fuldstændig uafhængig af enhver økonomisk og social betragtning. I den retning glæder jeg mig over færdigbehandlingen af den "europæiske miljømærkning", der forhøjer værdien af ethvert produkt, som lever op til en specifikation for økologiske produkter i henhold til helt præcise kriterier, der i øvrigt mangler at blive defineret. Det forekommer mig i den sammenhæng at være mere fornuftigt at satse på incitamenter i stedet for sanktioner. Men ligegyldigt hvilket instrument, man vælger, forekommer det mig yderst vigtigt at sørge for ikke at straffe de små og mellemstore virksomheder eller håndværkere, som anvender traditionelle produktionsmetoder. For at støtte tilpasningen af disse strukturer er det nødvendigt at foranstalte økonomisk støtte og skatteincitamenter.
At opnå reelle priser ved at integrere de miljømæssige omkostninger i beregningen af de faktiske omkostninger af produktet er ligeledes et interessant forslag på betingelse af, at denne foranstaltning ikke resulterer i, at man reelt udelukker de mindst bemidlede forbrugere eller de mest sårbare forbrugere set fra et socialt synspunkt.
Det er med de forbehold, at jeg har stemt for fru García-Orcoyen Tormos betænkning.
Betænkning af Alyssandrakis (A5-0451/2001)

Alyssandrakis
Det er ikke noget sædvanligt syn, at ordføreren stemmer imod sin egen betænkning. Men i det foreliggende tilfælde er selve ånden i betænkningen, sådan som den er blevet vedtaget af Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi, ændret så markant, at jeg ikke har andet valg, hvis jeg vil være tro mod mine politiske principper.
Jeg anser det for meget vigtigt, at flertallet i Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi har vedtaget, at aktiviteter i rummet kun må have fredelige formål. Det ville have været endnu vigtigere, om også medlemmerne i Europa-Parlamentet ville have bevaret substansen i denne indstilling. Men vedtagelsen af det ændringsforslag, der tilføjede, at disse formål eventuelt også kan indeholde militære aktiviteter inden for rammerne af fredsbevarende missioner, ophævede den oprindelige, pacifistiske indstilling fuldstændigt. På den måde åbner Europa-Parlamentet, med Gruppen for Det Europæiske Folkeparti som hovedansvarlig, idet den fremsatte ændringsforslaget, og med De Europæiske Socialdemokraters Gruppe som medansvarlig, idet den støttede det, vejen for en hvilken som helst militær aktivitet i rummet, blot den sker under dække af at være en "fredsbevarende mission".
Det, magthaverne i EU forstår ved fredsbevarende missioner, har vi oplevet mange gange, og vi ser det hyppigere og hyppigere. Vi har set det i Jugoslavien og på Balkan, vi ser det i Afghanistan, vi kan forvente at se det i hvilket som helst hjørne af verden. Aggressivitet, uanset under hvilket dække den skjuler sig, er imperialismens inderste sjæl. Det er tydeligt, at de nu også tænker på at anvende rummet til at lette deres forbryderiske politik mod folkeslagene, til at indsamle oplysninger og spionere, til bedre at kunne forberede deres operationer inden for rammerne af den europæiske forsvars- og sikkerhedspolitik i jagten på terrorismens bagmænd og sikkert også andre steder. Nogle flirter med idéen om et samarbejde med USA om et "antimissilskjold", og der er sikkert også dem, der mener, at rummet ville være et ideelt sted at anbringe våben.
Det faktum, at Europa-Parlamentet foretrak at vedtage et militaristisk afstemningsforslag frem for et pacifistisk, overrasker os ikke, og det er heller ikke første gang, det sker. Vi forventer os ikke andet af en institution, som den borgerlige klasse har skabt for at beskytte sig selv. Men afstemningsresultatet betyder ikke, at sagen er lukket for den folkelige bevægelse. Over hele verden tiltager modstanden mod den imperialistiske politik, uanset om den viser sig som økonomisk underkuelse eller som militær indgriben. Vi nærer ikke nogen tvivl om det endelige resultat af folkenes kamp. Det vil blive en anden verden, et pacifistisk, humant samfund skabt til mennesker.

Bordes, Cauquil og Laguiller
Som det er blevet nævnt af flere omgange, er formålet med denne betænkning bl.a. "udnyttelse af fordele for markeder" og industri ved de nye tiltag inden for den europæiske rumpolitik. Derfor kræver den "offentlig finansiering af infrastrukturer" på området og sætter på ingen måde spørgsmålstegn ved den politik, der går ud på at støtte privat indtjening på offentlige finansieringsprojekter, hvilket er et konstant fænomen i de europæiske institutioner såvel som i de europæiske stater.
Vi forkaster denne politik og det, den fører med sig, både inden for rumfart og på andre områder, for den tjener udelukkende kapitalistiske interesser på bekostning af den arbejdende befolkning. Vi har derfor stemt imod denne betænkning.

Figueiredo
Jeg vil gerne takke ordføreren for hans arbejde, som jeg mener er særdeles relevant og aktuelt, da udforskningen og udnyttelsen af rummet kun bør ske med fredelige formål, til gavn for hele menneskeheden og i henhold til folkeretten. Dette er særlig vigtigt i en situation, hvor USA øsnker at ophæve ABM-traktaten og udvikle sit eget antimissilforsvar.
Jeg beklager, at ordførerens arbejde er blevet forvansket af et ændringsforslag fra PPE-Gruppen, der ud fra et særdeles tvivlsomt fredsbegreb søger at åbne mulighed for udnyttelse af rummet til militære formål. Jeg gentager vores modstand mod dette forslag og de følger, som det har fået for betænkningen, som vi derfor har måttet stemme imod.
En politik for udforskning og udnyttelse af rummet bør som centrale elementer have ikke-spredning og tillidsskabende foranstaltninger, så et våbenkapløb i rummet forhindres.
Vi mener derudover, at Den Europæiske Rumorganisation ikke skal integreres i EU, men at denne organisations centrale opgave som agentur for europæisk rumsamarbejde bør bevares.

Meijer
For 50 år siden betragtedes udviklingen inden for rumfarten som et væsentligt fremskridt. Ikke kun for dem, der læste bøger om formodede menneskelignende væsener på andre planeter, men frem for alt var der tale om et fremskridt i den verserende kamp mellem verdens to mægtigste lande. Af disse aktiviteter finder vi i dag kun et rumfartsmuseum i Moskva med rumraketter og kunstige jordsatellitter samt nogle filmoptagelser af amerikanerne, der i 1969 satte deres fodaftryk i månestøvet. Man er for længst ophørt med at sende rumsonder til månen, og den videre udforskning af rummet kan takket være de stadig bedre teleskoper foretages fra jorden. Det eneste større rumfartsprojekt, der er under forberedelse i Europa, vedrører et satellitsystem til navigation og trafikstyring, som skal konkurrere med et allerede eksisterende og globalt fungerende amerikansk system. Jeg anførte allerede i forbindelse med afstemningen om Langenhagen-betænkningen den 3. oktober 2001, at jeg finder dette ekstremt dyre projekt overflødigt. Jeg har fuld forståelse for, at min kollega Alyssandrakis finder sådanne projekter interessante, idet de appellerer til hans videnskabelige indsigt på dette felt. Efter min opfattelse er der imidlertid primært tale om et kostbart prestigeprojekt, som er uden interesse for flertallet af europæerne, og som ikke bedrer vores leveforhold. Projektet kan højst betragtes som værende af militær interesse, ikke mindst hvis de antimilitaristiske betragtninger i betænkningen forkastes under afstemningen. Jeg må på denne baggrund afvise forslaget.

Souchet
Alyssandrakis-betænkningen har den fordel, at den anerkender og understreger den bemærkelsesværdige effektivitet i Den Europæiske Rumorganisation, som er et mellemstatsligt organ og en ledende aktør inden for international rumforskning og hertil knyttede applikationer. ESA bringer et bidende dementi til dem, der af ideologiske årsager påstår, at det mellemstatslige samarbejde kun kan munde ud i ineffektivitet og blokeringer. Tværtimod er ESA et eksempel på fremtidens Europa, som vil samle ønsker og kompetencer og knytte dem tættere sammen på forskellig måde alt efter, hvilket område der er tale om.
Vores største opgave er derfor for enhver pris at bevare den dynamik, der ligger i de partnerskabsaftaler, som således er blevet indgået mellem en række stater, som er klar over rumfartens afgørende betydning for Europas uafhængighed. ESA har muligheden for at slippe uden om et tungt bureaukrati med lammende procedurer. Lad os derfor omhyggeligt sørge for at holde denne organisation uden for Fællesskabets moderskød, hvilket ikke forhindrer os i at forestille os alle mulige former for overvejelser, samarbejde og forbindelser. Lad os for alt i verden ikke forsøge at gøre ESA til en europæisk institution. Dette ville for øvrigt heller ikke give nogen mening, eftersom nogle af de mere betydningsfulde medlemmer af organisationen ikke er medlemmer af Unionen. Dernæst har vi, som ordføreren understreger, pligt til at fastholde et højt teknologisk kompetenceniveau, hvilket forudsætter en "stærk og vedvarende offentlig støtte til den rumrelaterede udvikling på de forskellige måder, der kendes hos vore konkurrenter, nemlig programmer med dobbelt formål og massiv forskningsstøtte".
Den absurde blokering af Galileo, som gør, at vi fortsat er afhængige af omverdenen på et så grundlæggende område som satellitnavigation, viser derimod, hvilke tragiske blindgyder fællesskabsmetoden kan lede os ind i. Muligheden for at blokere nogle af de mere medgørlige led er tilstrækkeligt til at lamme et centralt projekt for Europas afhængighed.
Betænkning af Miguélez Ramos (A5-0470/2001)

Fatuzzo
Fru formand, i forbindelse med fru Miguélez Ramos' betænkning om fiskeriet havde jeg en drøm. Jeg så en sø i stormvejr, og det var en sø i Palæstina på Jesu tid. Og jeg så netop Jesus' hellige skikkelse, som fiskede fra en båd sammen med Sankt Peter, men Sankt Peter så ud ligesom hr. Varela Suanzes-Carpegna. Han fiskede ganske vist, men han fik ikke nogen fisk i nettet. Forundret sagde han til Jesus: "Der er jo ikke nogen fisk!" "Jo, det er der", svarede Jesus. "Men nu er vi jo i 2001, vi er ikke længere på min tid! Og her er det nødvendigt, at der er ligestilling mellem mænd og kvinder. Der vil således kun komme mange fisk i nettet igen, hvis det er en kvinde, der fisker. Derfor skal du, Fatuzzo, som ser mig i drømmen, huske, at eftersom der her er tale om en betænkning, som er udarbejdet af en kvinde, nemlig Rosa Miguélez Ramos, er dette den rigtige retning at gå i, hvis vi ønsker en god europæisk fiskeripolitik. Stem for betænkningen, så skal du bare se, hvor mange fisk der bliver fanget i EU!"

Marques
Jeg takker Rosa Miguélez Ramos for hendes betænkning, der udgør et positivt bidrag til debatten om reformen af den fælles fiskeripolitik. Jeg vil gerne fremhæve to punkter, hvor ordføreren har en anden holdning end den, som jeg hylder, to punkter, som jeg mener er af vital interesse for den igangværende diskussion.
Ordføreren foreslår i sin betænkning, at der sker en omdefinering af de områder, der er stærkt afhængige af fiskeriet, idet princippet om relativ stabilitet aktualiseres, og de disponible ressourcer omfordeles efter den faktiske afhænghed af fiskeriet. Jeg mener, at det er helt afgørende at opretholde fordelingsnøglerne, men at disse bør korrigeres, når der er behov for det. Vi må ikke glemme, at der findes områder, der socialt og økonomisk er stærkt afhængige af fiskeriet (såsom regionerne i den yderste periferi), hvor der på grundlag af traktatens artikel 299 bør opretholdes adgangsbegrænsning inden for 50 sømil.
Såvel Kommissionen som ordføreren undlader at behandle et spørgsmål af stadig større betydning for de samlede fangster, nemlig fritidsfiskeriet. Denne aktivitet er endnu ikke underlagt nogen regler og er derfor heller ikke en del af fiskeripolitikken.

Stihler
Der er udfoldet store bestræbelser for i videst muligt omfang at følge den foreslåede holdning fra PSE-Gruppen, idet den oprindelige betænkning mødte stor modstand i udvalget, og idet der står modstridende nationale interesser på spil. Når stemmeafgivningen fra de britiske Labour-medlemmer i Europa-Parlamentet afviger fra PSE-Gruppens holdning, hænger det sammen med ønsket om at opretholde den indbyrdes overensstemmelse i forbindelse med den britiske regerings forhandlingsposition om den fælles fiskeripolitiks fremtid.
Stemmeafgivningen fra de britiske Labour-medlemmer i Europa-Parlamentet afviger fra PSE-Gruppens holdning på følgende punkter: punkt B, ændringsforslag 6, 24, 17 og 16, artikel 20, 12, 26 (oprindelig tekst), 45-47, 60, 64, 67, 68, 72, 73, 82, 84 og 91, ændringsforslag 5, artikel 2 (2. del), ændringsforslag 3 og artikel 119 og 120.
Betænkning af Hudghton (A5-0458/2001)

Fatuzzo
Fru formand, jeg har allerede sagt flere gange, at når jeg hedder Fatuzzo, kan jeg ikke lade være med at tale om kulmuler og merluzzo, altså torsk! Med denne betænkning ønsker man at forhindre en uddøen af de torske- og kulmulearter, der tydeligvis bliver færre af år for år på grund af havforureningen. Først vil jeg gerne sige, at jeg stemte for betænkningen, og at det, der står i betænkningen, er rigtigt, og herefter vil jeg gerne stille et forslag, fru formand. Kunne man ikke - i det mindste for fiskenes vedkommende, eftersom det er problematisk at gøre det med mennesker - forsøge at klone torsk og kulmuler? På denne måde ville vi virkelig have løst problemet med genudsætning i vores farvande. Vi ville få mange torsk og mange kulmuler, og så ville vi kunne nyde godt af dette glimrende fiskeriprodukt!

Souchet
Den plan, som Kommissionen har fremlagt, straffer på uretfærdig vis de fiskere, der betragter torsk som bifangst. Kommissionen anklager fiskeriet for at være årsag til de svindende ressourcer, når det gælder de to pågældende fiskearter, men den har tilsyneladende ikke taget betydningen af industrifiskeriets tobisfangster for torskebestanden i betragtning. Tobis er føde for torsken, og det er den gradvist aftagende forekomst af denne art på grund af overdrevet fiskeri til fiskemelsproduktion, hvilket imidlertid er fuldstændig accepteret af Kommissionen, der er årsag til denne ubalance i torskebestanden.
Hvad angår kulmule er situationen tilsyneladende ikke længere lige så "katastrofisk", som Kommissionen vurderede den til at være for seks måneder siden, hvilket TAC'en for 2002 vidner om. Den er faktisk en smule højere end det, vi fik at vide i 2001. Det er en belejlig påmindelse om tilbageholdenhed til de biologer, hvis udtalelser afgør den nuværende fælles fiskeripolitik.
ICES' vurderinger forekommer unødvendigt alarmerende, især vedrørende kulmule, hvor bestanden tydeligt er i stigning. De foreslåede foranstaltninger er derfor ikke gode. Kommissionen erkender selv, at den er gået videre end de videnskabelige anbefalinger. På det tidspunkt, hvor Kommissionen i grønbogen fremsætter hensigtserklæringerne om god forvaltning, kan man ydermere konstatere en total mangel på forståelse for erhvervet. Sikken en afstand mellem de teoretiske ytringer og handlingen i praksis!
Betænkning af Lavarra (A5-0457/2001)

Fatuzzo
Fru formand, i min sidste stemmeforklaring plejer jeg som regel at sige "velbekomme!" til dem, der har været tålmodige nok til at blive i salen - og dem er der, som De kan se, mange af - for at lytte til årsagerne til, at jeg stemte for hr. Lavarras betænkning om fiskeri. Kan man gøre andet end at sige "velbekomme!" og sætte en glimrende og velduftende fiskeret på bordet? Også med denne betænkning - det er de sidste betænkninger om fisk, og derfor får man virkelig lyst til sætte sig til rette foran en dejlig tallerken stegt fisk - forsøger vi at få den størst mulige mængde fisk ud af fiskeriaktiviteterne, det vil sige at fange det størst mulige antal fisk. I hr. Lavarras betænkning er man af den opfattelse, at dette kan lade sig gøre, hvis fiskene lever i et rent miljø. Jeg ved, at mange fisk er ved at gå sammen om at oprette "fiskenes grønne parti", for fiskene har ret til at få et rent miljø ligesom os. Disse fisk bliver glade for, at der er mange af dem, og for de at ender deres dage som stegte fisk på panden, hvilket også er til gavn og glæde for os parlamentsmedlemmer, selv om det sker med lidt forsinkelse på grund af hr. Fatuzzo. Velbekomme!

Korakas
I betænkningen blandes visse uomtvistelige fakta med andre elementer, der kun er hypoteser, og endelig drages der konklusioner, der i det mindste sætter spørgsmålstegn ved ordførerens hensigter. F.eks. er konstateringerne af forureningen af havenes økosystemer og dernæst også af fiskene med dioxiner, der kan indgå i fødekæden, rigtige, ligesom også konstateringerne af de farer, der tegner sig ved tredjelandes anvendelse af genetisk modificerede fisk. Men til trods for alt dette nævnes der ikke nogle præcise oplysninger, der støtter det faktum, at ressourcerne bliver overudnyttet, og at der er fare for fiskebestanden.
Desværre sætter betænkningen ikke noget tydeligt navn på den hovedansvarlige for de omtalte problemer, som ikke er nogen anden end den storkapital, der er aktiv inden for fiskeri- og industrisektoren. Den er ansvarlig for havforureningen med affald, dioxiner og andre stoffer, idet den ikke nærer betænkeligheder over at anvende en hvilken som helst produktionsmetode for at maksimere sine superprofitter og lader hånt om miljøet. Med nøjagtigt den samme tilskyndelse går kapitalen også i aktion for at producere og frigive genetisk modificerede organismer, fisk osv. i miljøet. Det er den industrielle, fiskemelsproducerende storkapital, der opererer inden for sektoren med fiskerflåder, bestående af et stort antal fartøjer med stor tonnage, hestekræfter og fiskerikapacitet, med store fabrikker til forarbejdning af fangsterne til dyrefoder osv., der i høj grad er ansvarlig for den overfiskning, der finder sted, og for forureningen af havene.
Og skønt hverken Kommissionens forslag eller betænkningen påpeger de tragiske følger, kapitalens aktiviteter har, eller drager den til ansvar herfor, kræver betænkningen i realiteten en fastfrysning af fiskeriaktiviteterne, oprettelsen af biologiske hvileområder og foranstaltninger, der skal føre til en yderligere udvikling af den akvakultur, som betænkningen selv sætter spørgsmålstegn ved under et andet punkt. Udbredelsen af en sådan politik vil føre til, at hele EU-regioner, der lever af fiskeri, sygner hen. Den vil skade de små og mellemstore fiskerivirksomheders interesser, selv om det er ikke er dem, der er ansvarlige for hverken industriforureningen eller overfiskningen. Samtidig præmierer betænkningen storkapitalen ved at tilskynde til en udskiftning af fiskerflåden og en styrkelse af akvakulturerne, idet den blot beder den om at ændre retning for dens aktiviteter.
Af disse grunde kan vi ikke stemme for betænkningen. Men på den anden side vil vi heller ikke stemme imod den, idet den indeholder nogle punkter og konstateringer, der er rigtige.
(Mødet udsat kl. 13.55 og genoptaget kl. 15.00)

Stihler
Fru formand, en bemærkning til dagsordenen. Jeg vil gerne gøre Europa-Parlamentet opmærksom på beslutningen fra Levi Strauss, der producerer cowboybukser, som i dag lukker to af deres fabrikker i Skotland. 650 skotter, hvoraf de fleste er kvinder, står i aften over for at miste deres arbejde og levebrød. Lokalpolitikere og fagforeninger anmoder om møder med virksomheden. Virksomhedens manglende orientering er en skandale og viser med al ønskelig tydelighed vigtigheden af lovgivningen om passende information og orientering forud for en så afgørende beslutning.
Jeg vil gerne anmode Europa-Parlamentet om at give udtryk for deres solidaritet ved at støtte arbejdstagerne i Dundee og Bellshill samt de familier, som er berørt af dagens beslutning. Jeg har bedt formanden for Europa-Parlamentet om at skrive til Levi Strauss og spørge, hvorfor virksomheden nedlægger så mange job i Europa, og hvorfor den ikke på en ordentlig måde har orienteret arbejdstagerne.
  

Gensidig anerkendelse i forbindelse med bødestraffe
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0444/2001) af Cerdeira Morterero for Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender om Det Forenede Kongeriges, Den Franske Republiks og Kongeriget Sveriges initiativ med henblik på vedtagelse af Rådets rammeafgørelse om anvendelsen af princippet om gensidig anerkendelse på bødestraffe (11178/2001 - C5-0443/2001 - 2001/0825(CNS)).

Cerdeira Morterero
Fru formand, først og fremmest vil jeg - som De netop har gjort - give udtryk for min tilfredshed med det initiativ, som vi drøfter i dag, fra Det Forenede Kongerige, Den Franske Republik og Kongeriget Sverige.
EU og eksistensen af et europæisk område med frihed, sikkerhed og retfærdighed indebærer samtidig skabelsen af et område uden indre grænser, hvor den frie bevægelighed for varer, personer, tjenester og kapital bør være garanteret inden for EU's medlemsstaters område i henhold til Rom-traktatens artikel 14. Der må ikke være hindringer i vejen for anvendelsen af EU's lovgivning.
Det Europæiske Råd krævede på sit møde i Tampere, at princippet om gensidig anerkendelse skulle være hjørnestenen i det retlige samarbejde inden for EU på både det civil- og det strafferetlige område. Medlemsstaternes tillid til hinanden i retsafgørelser og disses korrekte anvendelse er det mindste, der kan kræves.
På samme måde er det nødvendigt, at medlemsstaterne gør sig større bestræbelser for at opnå et mindstemål af harmonisering af de nationale straffelove. Indtil nu var fuldbyrdelse af bødestraffe reguleret af to europæiske aftaler, Haag-konventionen fra 1970 og konventionen om fuldbyrdelse af udenlandske straffedomme fra 1991. Jeg vil gerne understrege, at den første kun er ratificeret af fem medlemsstater, selv om den er trådt i kraft. Den anden, konventionen fra 1991, er ikke engang trådt i kraft. Dette er uden tvivl et klart bevis på behovet for sådanne initiativer til at fremskynde og virkelig bidrage til opbygningen af det europæiske retsområde, som vi blev enige om i Tampere.
Mens der på det civilretlige område allerede foreligger flere retsakter, er man gået forsigtigere frem på det strafferetlige område, der er langt mere følsomt. Indtil nu bygger kun afgørelsen om indefrysning af aktiver og bevismidler på princippet om gensidig anerkendelse. Der er stadig lang vej, og der er brug for en større politisk vilje i Rådet for at kunne opfylde Tampere-topmødets mandat. Det af Kommissionen forberedte arbejde støder i mange tilfælde på hindringer og et begrænset samarbejde fra Rådets side.
Dette initiativ betyder et vigtigt skridt fremad i fjernelsen af disse hindringer. Den gensidige anerkendelse er uden tvivl nøgleelementet i opbygningen af et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed. Samtidig er jeg glad for det valgte juridiske instrument, rammeafgørelsen, som uden tvivl vil undgå ratificeringsprocedurernes kompleksitet og lange forløb.
Jeg vil ligeledes understrege, at initiativet - som de ovennævnte konventioner - bygger på princippet om dobbelt strafbarhed, og i konsekvens heraf anføres det som en grund til at undlade fuldbyrdelse, at denne forudsætning ikke er opfyldt. Den mekanisme, vi foreslår i dette initiativ, er en attest, der over for den kompetente myndighed kan fungere som garanti for, at den materielle afgørelse er retmæssig, og således kan erstatte en indholdsmæssig efterprøvelse.
Det vanskelige spørgsmål om, hvorledes det indbragte pengebeløb skal fordeles mellem de to involverede stater, er løst i artikel 10, hvori det bestemmes, at erstatningsbeløb og sagsomkostninger tilfalder domsstaten, mens andre beløb tilkommer fuldbyrdelsesstaten. Derfor er jeg tilfreds med dette initiativ, og jeg kan i vidt omfang tilslutte mig det.
Jeg mener, at et område med retfærdighed, som blev krævet i Tampere, forudsætter en ubureaukratisk fremsendelse og fuldbyrdelse af straffedommene, og at dette initiativ er første skridt i retning af en udstrakt anvendelse af princippet om gensidig anerkendelse. Jeg kan navnlig støtte bestemmelserne vedrørende den lovgivning, der skal finde anvendelse ved forvandlingsstraffe og nedsættelse eller eftergivelse af bødestraffe.
Jeg støtter ligeledes, at det skal være muligt for fuldbyrdelsesstaten efter omstændighederne at nedsætte bødestraffen i henhold til artikel 5. Imidlertid har jeg fundet det hensigtsmæssigt at indsætte et mindstebeløb, som i overensstemmelse med konventionen til gennemførelse af Schengen-aftalen bør være på 40 euro. I denne henseende er det vigtigt at gøre det klart, at omregningen af bødestraffen kun bør overvejes i undtagelsestilfælde, eftersom domsstatens og fuldbyrdelsesstatens valuta generelt vil være euroen. Jeg vil understrege, at jeg personligt mener, at 40 euro er for lidt, men jeg har foreslået det for at skabe overensstemmelse med konventionen til gennemførelse af Schengen-aftalen, som fastsatte dette beløb.
Jeg vil gerne insistere på begge spørgsmål og anmode Rådet - som ikke er til stede i dag - om at tage hensyn til, at der er tale om et følsomt område, og til forslagene fra Parlamentet og navnlig fra Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender, og derfor mener jeg som ordfører, at initiativet i rammeafgørelsen bør tage hensyn til følgende:
Et europæisk område med retfærdighed skal baseres på princippet om gensidig anerkendelse. Derfor er det ikke tilstrækkeligt med en simpel harmonisering af retsforskrifterne.
Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder resumerer for første gang i Unionens historie og i en enkelt tekst samtlige de borgerlige, politiske, økonomiske og sociale rettigheder, der tilkommer EU-borgerne og alle personer, som bor på Unionens område. Fremover må alle EU's retsakter vurderes i forhold til dette charter.
For det tredje skal de dokumenter, der skal fremsendes, oversættes til alle officielle sprog i fuldbyrdelsesstaten. Såfremt en borger, der skal betale en bødestraf eller skal underkastes en forvandlingsstraf, kun behersker ét af flere officielle sprog i fuldbyrdelsesstaten, kan han ikke læse de relevante dokumenter, og dermed krænkes hans rettigheder.
Til sidst er det i de tilfælde, hvor fuldbyrdelsesstatens kompetente myndighed ikke er bekendt, udelukkende kontaktpunkterne i det europæiske retlige netværk, der skal benyttes, i stedet for at udpege nye centrale kontaktpunkter.
Derfor er størstedelen af ændringsforslagene stillet med det ene formål at forbedre det oprindelige forslag og bidrage til opfyldelsen af Tampere-mandatet samt at tilføje endnu et element i opbygningen af et sandt område med retfærdighed, frihed og sikkerhed.

Buitenweg
Fru formand, det glæder mig at se Dem som formand. Jeg vil indledningsvis anføre over for de mange tilstedeværende, at vi i min gruppe finder det glædeligt, at et EU uden grænser ikke er ensbetydende med et EU uden straffe. En person, som ikke har bopæl i et givet land, skal ikke kunne udnytte dette til at unddrage sig gældende love eller eksempelvis færdselsregler. Det kan vi hurtigt blive enige om. Problemet er efter min gruppes opfattelse, at dette initiativ fra enkelte medlemsstaters side og den heraf følgende betænkning ikke begrænser sig til bødestraffe. Initiativet er langt mere vidtrækkende. Det drejer sig om afgørelser, som kan indebære en plettet straffeattest. Det kan således også dreje sig om alvorlige sigtelser, eftersom det i visse lande er muligt at forvandle frihedsstraf til bødestraf i kraft af dagbødesystemet. Det drejer sig således om at anerkende afgørelser på det strafferetlige område.
Det anføres med rette i ændringsforslag 1 i betænkningen, at den "gensidige anerkendelse er betinget af kendskab til retsordenen i andre medlemsstater og af gensidig tillid til den måde, hvorpå retssystemet fungerer". Det er helt korrekt. Spørgsmålet er imidlertid, hvordan man fremmer en sådan tillid, hvordan man efterprøver, at tilliden er berettiget, og hvordan man sikrer borgerne et minimum af beskyttelse overalt i EU, eksempelvis når det gælder den efterforskning, der går forud for domfældelsen. Det bringer mig tilbage til min efterhånden hyppigt gentagne appel om opstilling af minimumsstandarder, når det gælder straffe og strafferetspleje. Det er vigtigt nu, og det bliver ikke mindre vigtigt, når udvidelsen er en realitet. Vi støtter i min gruppe fuldt og helt tankerne om forvaltningsmæssige bøder og princippet om strafferetlige bøder, men forudsætningen herfor er, at der skabes et formelt grundlag for den gensidige tillid ved hjælp af minimumsstandarder. Vi foreslår derfor, at beslutningsforslaget begrænses til kun at omfatte forvaltningsmæssige bøder.

Blokland
Fru formand, der er nøje sammenhæng mellem strafferetten og medlemsstaternes nationale identitet. Landenes historie og kultur har præget strafferetten på forskellig vis. Netop af den grund finder vi betydelige forskelle på det strafferetlige område i EU.
Åbent europæisk samarbejde og tiltagende international kriminalitet vidner om, at det er nødvendigt at samarbejde på dette felt for at sikre, at EU bliver et område med retfærdighed. Det var ikke uden grund, at Det Europæiske Råd på sit møde i Tampere godkendte princippet om gensidig anerkendelse i straffesager i EU.
Det foreliggende forslag betegner første skridt i forbindelse med gennemførelsen af princippet om gensidig anerkendelse. Det Forenede Kongerige, Frankrig og Sverige har efter min opfattelse taget et udmærket initiativ og foreslået, at princippet om gensidig anerkendelse i straffesager i første omgang finder anvendelse på dette forholdsvis gennemskuelige område. Forslaget er relativt enkelt. Som udgangspunkt finder princippet om dobbelt strafbarhed anvendelse mellem den begærende og den fuldbyrdende medlemsstat. Er denne forudsætning ikke opfyldt er dette for fuldbyrdelsesstaten en begrundelse for at undlade fuldbyrdelse af straffen. Det må formodes, at forslaget, netop fordi det er enkelt, vil virke bedre end de eksisterende internationale konventioner.
Mange af Europa-Parlamentets medlemmer ser hellere et forslag om harmonisering af strafferetten. De er af den opfattelse, at harmonisering på europæisk plan vil indebære øget tillid til de strafferetlige bestemmelser og anvendelsen af disse i andre medlemsstater. Jeg er ikke sikker på, det er korrekt. Tillid kan ikke sikres oppefra ved harmonisering af lovgivningen. Netop på områder, hvor mangfoldigheden får lov til at bestå og endog betragtes som en merværdi, er der basis for gensidig tillid. Erfaring fra praksis er ofte den bedste vej til tillid eller mangel på samme. Gensidig anerkendelse er derfor også et godt middel, når der skal skabes samarbejde på dette følsomme område. Det indbyrdes samarbejde på andre delområder inden for det strafferetlige område vil afgjort udvikle sig langsomt som følge af kravet om gensidig anerkendelse. Men når det udvikler sig langsomt, vidner det netop også om, at tilliden tydeligvis endnu ikke er tilstrækkelig. Prøver vi at forcere udviklingen ved harmonisering, kunne det få en negativ effekt.
De ændringsforslag, der anføres i Cerdeira Morterero-betænkningen er for størstedelens vedkommende praktiske forbedringer. Jeg støtter især ordførerens forslag om at anvende kontaktpunkterne i det europæiske retlige netværk og ikke udpege nye kontaktpunkter. Det ville blot gøre det europæiske retlige samarbejde unødigt kompliceret. Jeg kan imidlertid ikke tilslutte mig ændringsforslag 3. I ændringsforslaget tilføjes Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder som udgangspunkt for en vurdering af EU's retsakter. Chartret er imidlertid en politisk erklæring og kan ikke danne grundlag for en retlig vurdering. Den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder, som er undertegnet af samtlige medlemsstater og af de kommende medlemsstater, er til gengæld juridisk bindende. Forslaget sidestiller de to tekster, hvilket er uberettiget.

Ludford
Fru formand, vi glæder os over dette initiativ, som er endnu et lille skridt på vejen mod opfyldelsen af mandatet fra Tampere om at gøre princippet om gensidig anerkendelse til hjørnestenen i det juridiske samarbejde. Det er rigtigt, at medlemsstaterne i forbindelse med udviklingen af et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed bør tage udgangspunkt i opbygningen af tillid til de respektive retssystemer.
Vi har brug for et lovgivningsinitiativ fra EU, der kan fremme et effektivt samarbejde på tværs af grænserne og forbedre tidligere internationale retlige instrumenter, som ofte er besværlige og bureaukratiske. Men konventionen af 1991 om fuldbyrdelse af straffedomme - som ellers ville være relevant her - er endnu ikke trådt i kraft mere end 10 år efter undertegnelsen.
EU gør rigtigt i at basere samarbejdet på princippet om at gennemføre beslutningen fra det udstedende land snarere end på princippet om, hvorvidt man skal samarbejde som svar på en anmodning. Den anden internationale konvention - konventionen fra 1970 - indeholder 13 begrundelser for at afvise en anmodning, så vi forstår, hvorfor systemet ikke fungerer i dag.
Mange af os i Europa-Parlamentet er imidlertid opmærksomme på ikke at lade princippet om gensidig anerkendelse undergrave den enkeltes rettigheder, og det er på dette område overordnet set vigtigt, at de juridiske garantier, der ikke blot er beskrevet i den europæiske menneskerettighedskonvention, men også - jeg siger dette til hr. Blokland - i EU's charter om grundlæggende rettigheder - som burde få retsvirkning - overholdes.
Min gruppe er afgjort enig med fru Cerdeira Morterero i, at vi bør bruge det eksisterende kontaktsystem i det europæiske retlige netværk, da det er formålsløst at blive ved med at opfinde hjulet med forskellige kontaktsystemer til forskellige initiativer.
Vi mener dog, at der er et grundlæggende problem: Mennesker, der bekymrer sig om borgerlige rettigheder - og her inkluderer jeg mig selv - bliver sat i en knibe i forbindelse med vedtagelsen af initiativer om gensidig anerkendelse uden at have et omfattende program, der kan hæve standarden for overholdelse af den enkeltes rettigheder. Min gruppe mener, at der er behov for en bred tilgang til dette, og vi ser meget frem til Kommissionens hvidbog om dette emne.
Jeg er blevet bebrejdet, at jeg går ind for den europæiske arrestordre, samtidig med at jeg i høj grad støtter den enkeltes rettigheder. Det er en udfordring for os alle - Europa-Parlamentet, Kommissionen og Rådet - at få fastlagt disse garantier, for det er svært at blive ved med at være enige, indtil vi har dem. Men min gruppe mener, at vi med højrefløjens EU-skeptikere, der er imod ethvert samarbejde på dette område, bliver nødt til at sige, at de af os, der ikke er på højrefløjen, og som er bekymrede for borgerrettighederne, burde blive enige om disse foranstaltninger, men så lægge pres på Kommissionen og Rådet for at få disse borgergarantier.

Vitorino
Fru formand, medlemmer af Europa-Parlamentet, først vil også jeg gerne på det varmeste lykønske Charlotte Cederschiöld for hendes valg til næstformand for Europa-Parlamentet. Kommissionen glæder sig over Det Forenede Kongeriges, Den Franske Republiks og Kongeriget Sveriges initiativ, som i dag er til debat, med henblik på gensidig anerkendelse af bødestraffe. Dette spørgsmål blev som bekendt behandlet i Kommissionens meddelelse om den gensidige anerkendelse af retsafgørelser i straffesager, som vi udsendte, og som blev diskuteret her i Europa-Parlamentet, i juni 2000. Dette specifikke instrument indgår i de foranstaltninger, der skal gennemføre princippet om gensidig anerkendelse af afgørelser i straffesager, som Rådet og Kommissionen vedtog i november 2000. Jeg takker særlig Carmen Morterero for hendes fremragende betænkning.
Som De så rigtigt påpeger, findes der i vores medlemsstater ikke i øjeblikket noget internationalt retsinstrument om gensidig anerkendelse af bødestraffe. Der er kun de to instrumenter, som De nævner, men det ene er aldrig trådt i kraft, og det andet er kun blevet ratificeret af fem medlemsstater. Dette betyder, at vi her står over for det første instrument i EU på dette felt, et instrument, som jeg mener er ganske ambitiøst. Det virkeliggør princippet om gensidig, grænseoverskridende anerkendelse af bødestraffe og sikrer dermed, at der ikke er nogen fristeder i EU for dem, der ønsker at slippe for bødestraffe, som de kompetente myndigheder i en af EU's medlemsstater har idømt. Dette instrument vil styrke de fremskridt, der er opnået i gennemførelsen af princippet om gensidig anerkendelse gennem Rådets vedtagelse af Kommissionens forslag om den europæiske arrestordre.
Som fru Ludford allerede har påpeget, arbejder Kommissionen på et initiativ, der skal fastlægge de væsentligste principper og kriterier for juridisk at beskytte borgernes grundlæggende rettigheder på det strafferetlige område. Det er dog på sin plads at erindre om, at vi på dette felt ikke arbejder på et ubeskrevet blad, fordi vi faktisk kan gå ud fra et retsgrundlag, der allerede foreligger, og som må siges at være konsolideret. Alle medlemsstaterne har undertegnet og tilsluttet sig den europæiske menneskerettighedskonvention, alle medlemsstaterne har strafferetlige systemer, hvis afgørelser kan indbringes for Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol, med sæde i Strasbourg, og alle medlemsstaterne har politisk, om end ikke juridisk, tilsluttet sig EU's charter om grundlæggende rettigheder. Det er disse juridiske og politiske instrumenter, vi har som referenceramme for gennemførelsen af princippet om gensidig anerkendelse af bødestraffe.
Kommissionen deler i det store og hele de opfattelser, som ordførerens ændringsforslag alle er udtryk for. Vi forstår baggrunden for forslaget om, at den kompetente myndighed i fuldbyrdelsesstaten kun fuldbyrder dommen, når bødestraffen er på mindst 40 euro. Jeg forstår udmærket, at summen er sat til de 40 euro, der jo så at sige er importeret fra Schengen-aftalen. Jeg vil blot pege på, at vi nøje må sørge for, at formuleringen bliver sådan, at den ikke giver det indtryk, at vi accepterer, at grænseoverskridelse er nok til at slippe for retsforfølgelse, selv om det drejer sig om en meget beskeden bødestraf.
Til slut vil jeg gerne endnu en gang takke Carmen Morterero for hendes betænknings positive og fornyende tanker og udtrykke mit håb om, at Europa-Parlamentet må tage vel imod dem.

Formanden
Tak, hr. kommissær Vitorino.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i aften kl. 17.00.

Uddannelse og tilgang af søfarende
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0450/2001) af Kauppi for Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender om Kommissionens meddelelse til Rådet og Europa-Parlamentet om uddannelse og tilgang af søfarende (KOM(2001) 188 - C5-0468/2001 - 2001/2188(COS)).

Kauppi
Fru formand, jeg vil også lykønske Dem med Deres nye opgave, som De har fået i dag. Fra et finsk synspunkt er jeg meget glad for at se nordiske farver i Præsidiet.
Fru formand, europæerne har været søfarende fra tidernes morgen. Ikke blot europæisk integration, men også sammenvoksningen af Europa, har rødder i oldtidens sørejser, som bragte handelsmænd og opdagelsesrejsende fra Middelhavets østkyst til Nordsøen og De Britiske Øer. Men globaliseringen, det at verden vokser tættere sammen, begyndte med de sørejsende, der gjorde kontakt mellem mennesker på forskellige kontinenter mulig.
Den maritime sektor har i løbet af den europæiske historie spillet en afgørende rolle i den politiske, økonomiske, sociale og videnskabelige udvikling af vores lande. Sejlads og skibsbygning er stadig særdeles vigtige aktiviteter i EU i dag. Handelsskibssektoren har f.eks. strategisk betydning for EU's økonomiske velstand.
I løbet af de sidste to årtier er der desværre sket en stor nedgang i antallet af EU-søfarende. Dette skyldes hovedsagelig to faktorer. For det første er der sket et fald i EU-redernes efterspørgsel efter EU-søfarende på grund af finansielle hensyn. Statsborgere fra tredjelande, der måske ikke er så højtuddannede og veluddannede som deres EU-kolleger, bliver ansat i stedet. For det andet er tilgangen af velkvalificerede EU-søfarende faldende, da færre og færre unge europæere vælger en karriere til søs.
Det er nemt at pege på en række årsager til de unge europæeres manglende vilje til at vælge en karriere til søs. Fællesskabslovgivning og international lovgivning om leve-og arbejdsvilkår bliver ikke overholdt fuldt ud på EU's handelsskibe. Moderne teknologi anvendes ikke i tilstrækkelig grad til at forbedre leve- og arbejdsvilkårene om bord. De nationale myndigheder og arbejdsmarkedets parter bliver nødt til at øge deres bestræbelser og sørge for, at den eksisterende lovgivning bliver overholdt fuldt ud.
Søfartsuddannelserne i EU skal udvikles yderligere. Et søfartsuddannelses- og efteruddannelsessystem af høj kvalitet har afgørende betydning for EU-søfartens fremtid. Jeg opfordrer derfor til, at der etableres netværk mellem de akademiske søfartsuddannelsesinstitutioner. Der bør være øget samarbejde mellem uddannelsesinstitutionerne og virksomhederne i denne sektor. F.eks. kan en deling af faciliteter og specialisering skabe mulighed for, at institutionerne kan indkøbe udstyr og starte kurser for nye målgrupper.
Fællesskabet tilbyder finansiel støtte til uddannelse og udvikling af menneskelige ressourcer, hvorfor disse bør udnyttes fuldt ud. Jeg vil indtrængende råde medlemslandene og arbejdsmarkedets parter til at udnytte alle muligheder for finansiering fuldt ud, f.eks. Den Europæiske Socialfond, Sokrates- og Leonardo da Vinci-programmerne. Den nuværende finansiering fra Fællesskabet skal supplere den eksisterende finansiering fra de nationale og regionale budgetter til søfartsuddannelse og -efterudddannelse.
Kommissionens meddelelse giver en god oversigt over den nuværende situation. Europa-Parlamentet anmoder derfor Kommissionen om at uddybe de betydningsfulde analyser yderligere. Beskæftigelse og uddannelse af søfarende hænger nøje sammen med markedsvilkårene i søtransportsektoren. Jeg opfordrer derfor Kommissionen til også at udarbejde en analyse af de underliggende økonomiske variabler inden for søtransporten navnlig med hensyn til EU-flådens konkurrencestilling. Industrien bør i samråd med uddannelsesinstitutioner på søtransportområdet og arbejdsmarkedets parter intensivere indsatsen for at udvikle karriereforløb, faglig uddannelse og jobindhold under hensyntagen til beskæftigelsesmulighederne i søfartssektoren som helhed efter en periode med ansættelse til søs.
Jeg vil opsummere ved at sige, at den generelle mangel på veluddannede EU-søfarende sandsynligvis vil få negative konsekvenser, for så vidt angår sikker navigation, ulykkesfrekvens og havforurening. Disse ulykker sker oftest på grund af menneskelige fejl. Der er et klart behov for at sikre beskæftigelsen blandt EU-søfarende om bord og på land for at bevare EU's knowhow på søfartsområdet og forbedre de søfarendes kvalifikationer og sikkerheden til søs. Det kræver både uddannelse af høj kvalitet samt hensigtsmæssige jobudsigter og karrieremuligheder. Ansvaret for de nødvendige foranstaltninger deles af industrien, arbejdsmarkedets parter og myndighederne i medlemslandene. Men De er naturligvis klar over, at Kommissionen spiller en stor rolle på dette område.

Fatuzzo
Fru formand, jeg vil også gerne ønske Dem god arbejdslyst! Det er mig en glæde at tale på vegne af PPE-DE-Gruppen og også på vegne af Pensionistpartiet, som har sendt mig til denne dejlige by Strasbourg for at gøre opmærksom på pensionisternes eksistens.
Behandlingen af søfolks vanskelige situation og forslagene i fru Kauppis betænkning - hvis indhold jeg er fuldstændigt enig i - får mig også til at tænke tilbage på dengang, jeg havde den alder, som fru Kauppi har i dag. Jeg sad ikke i et parlament, men sejlede med de skibe, der transporterede amerikanske turister fra New York til Bahamas og omvendt. Jeg lærte forskellige mennesker at kende, som arbejdede på skibene, eftersom jeg selv var sømand. Dengang var søfolk heldige mennesker med en meget høj løn, og det var eftertragtet at arbejde som besætningsmedlem på et skib, ikke bare på passagerskibe, men også på fragtskibe og endda på olieskibe. I dag, nemlig 35 år efter, har jeg dog mødt nogle af de venner igen, som sejlede sammen med mig, og de har fortalt mig, at det hele er anderledes nu, for på de skibe, der sejler i Europas farvande, arbejder der folk fra Indonesien, Colombia og alle verdens fattige lande, og de får kun 100-150 euro i løn om måneden, det vil sige mindre end 10% af det, som de europæiske arbejdstagere får i løn. Derfor bør vi efter min mening gøre en indsats for, at man på de skibe, som sejler i europæiske farvande - uanset hvilket flag de sejler under - har kontrakter, der giver samme løn som til arbejdstagere på landjorden. De europæiske skibe må ikke være et sted, hvor man udnytter havets arbejdstagere, blot fordi de kommer fra verdens fattige områder.

Damião
Fru formand, selv om jeg er en kvinde fra Sydeuropa og ikke sømand, hvad der er synd, for denne sektor er stadig meget lukket for kvinder, så vil jeg ikke gå glip af denne anledning til at ønske Dem tillykke med det nye hverv, som De udøver.
Jeg vil derpå også gerne lykønske Kommissionen og ordføreren, der peger på nogle af de strategiske grunde til at opretholde et så højt fagligt niveau, som EU finder nødvendigt for at gennemføre og bevare en mekanisme, som vi selv for nylig har lovgivet om (til fordel for sikkerheden til søs), og som forudsætter nye kvalifikationer i havnene, nye kontrolkompetencer og især nye krav til de søfarende, der skal virke inden for EU' eksklusive økonomiske zone.
Alt dette er ganske rigtigt især medlemsstaternes ansvarsområde, men det står jo klart, at når det drejer sig om sikkerhed, så er det sådan, at hvis der ikke er nogen strategi, kan der heller ikke gennemføres noget effektivt. Vi ved også, at 80% af ulykkerne tilskrives skibenes besætninger. Det er et uacceptabelt forhold, der skyldes, at vores redere, og hele vores søtransport, er underlagt én eneste faktor, som bestemmer al menneskelig adfærd, nemlig konkurrencen, ens egen overlevelse, men dette må reguleres inden for EU og inden for de internationale organisationer, såvel IMO som ILO.
Her har medlemsstaterne ikke haft en fremadskuende strategi, tværtimod. Beskæftigelsen er faldet med 40% inden for området, og lønningerne er også gået ned, således at disse professioner - især dem, der burde udøves af erfarne officerer -som er nødvendige ved sejlads i EU's kystnære farvand og for at udfylde de behov, jeg just omtalte, nu udøves af borgere fra tredjelande, der ikke engang taler samme sprog eller kan kommunikere.
Det er derfor, fru formand, at vi insisterer på, at Kommissionen bør regulere, bør harmonisere, ikke blot uddannelsesprofilerne, men også løn- og arbejdsvilkår om bord og mandskabets sikkerhed, og bør tage affære over for de andre økonomiske blokke, der ensidigt har udvidet markedet og gjort det lovløst eller - som USA - har været protektionistiske.
Vi mener, at Kommissionen har skabt mulighederne for og selv arbejder godt hen imod, at medlemsstaterne stadig får uddannet kompetente søfarende, så vi kan leve op til ikke kun vores fortid, men også vores fremtid.

Villiers
Fru formand, jeg vil gerne lykønske fru Kauppi med denne betænkning. Jeg må indrømme, at jeg ikke har mange fiskere i min valgkreds, eftersom jeg repræsenterer London, og det glæder mig at kunne fremsætte nogle bemærkninger på vegne af fru Scallon, som desværre ikke kan være her i dag, da hun har et presserende ærinde. Hun har fulgt denne sag meget nøje på grund af den store fiskeindustri i hendes valgkreds i Irland. Jeg vil gerne på hendes og egne vegne takke Kommissionen for at sætte fokus på dette vigtige emne.
Fru Scallon fandt ved at tale med interessenterne i denne industri ud af, at de var meget bekymrede over udflagningen, som var en af de grundlæggende årsager til den store nedgang i antallet af EU-søfarende og til stigningen i brugen af søfarende og unge officerer fra tredjelande. EU-mandskabet lider under en stor konkurrencemæssig ulempe - med deres arbejdsvilkår på passagerfærger, hvor de arbejder en uge og holder en uge fri med fuld løn, er det meget vanskeligt at konkurrere med mandskab fra ikke EU-lande, som arbejder ni måneder og holder en måned fri uden løn. Derfor er få praktikpladser ledige til de unge EU-officerer og andre søfarende og desværre bliver mange tilbudt fratrædelse i denne industri i EU.
I overensstemmelse med mange af de punkter, der er fremhævet i denne betænkning, hørte fru Scallon, at der var bekymring over den lave kvalitet i uddannelsen i EU og den mulige fare for offentlighedens sikkerhed, som sprogvanskeligheder med flersproget mandskab, hvor der ikke er mulighed for oversættelse, kan medføre. Både fru Scallon og jeg ser helt bestemt gerne en forøgelse i antallet af ledige uddannelsesplader, hvis denne nedgang skal stoppes. Erfarne søfarere er også velegnede til andre midlertidige job i land uden for sæsonen på områder som rekruttering, uddannelse, fragtforsendelse, forsikring og voldgift. Som en del af de foreslåede bevidstgørelseskampagner bør vi også se på muligheden for at finansiere fremme af interessen for søfart i folkeskolens ældste klasser.
Fru Scallon sluttede af med at bemærke, at det var sørgeligt, at selv i fiskerbyer i hendes eget land spillede søfart, roning og sejlads ikke nogen større rolle i undervisningen. Det beklager vi begge.

Vitorino
Fru formand, medlemmer af Europa-Parlamentet, meddelelsen om uddannelse og tilgang af søfarende, som vi diskuterer i dag, er et vigtigt dokument for Kommissionen, der ønsker at fremme en debat inden for EU om det alvorlige problem, som det faldende antal EU-søfarende udgør.
Kommissionen er således overbevist om, at EU i almindelighed og dens skibsindustri i særdeleshed ikke kan klare sig uden veluddannede, effektive og velmotiverede søfarende. 90% af Unionens udenrigshandel og 35% af dens interne handel foregår pr. skib, af hvilken grund denne aktivitet er afgørende for Unionens økonomi. Meddelelsen forklarer, at Fællesskabet ikke kan tillade sig at miste denne grundlæggende erfaringsreserve uden at sætte sikkerhed og miljø samt søtransportens og de dertil knyttede sektorers konkurrencedygtighed over styr.
På længere sigt vil den forudsigelige mangel på EU-søfarende betyde, at der i EU bliver mangel på personale til de tilknyttede aktiviteter på land. Den viden og de erfaringer, som de søfarende har erhvervet, mens de var på havet, må bevares, hvis EU ikke vil skade skibsindustrien som helhed. Meddelelsen indeholder forskellige anbefalinger. Alle forslag hviler på princippet om, at så længe en karriere til søs er mindre socialt og økonomisk attraktiv end arbejde på land, vil den ikke kunne tiltrække søfarende af kvalitet, og følgelig vil man heller ikke kunne sikre den nødvendige effektivitet, sejlads under betryggende forhold og god vedligeholdelse af skibene, ligesom man ikke kan sikre, at der sker færre ulykker - hvilket søfarten har brug for - eller mindre forurening af havmiljøet. Dette er særlig rigtigt i dag, da der efter de seneste terrorangreb må tages endnu mere hensyn til den menneskelige faktor inden for alle felter, herunder søfarten.
Jeg glæder mig specielt over at se, at Europa-Parlamentet tilslutter sig disse overvejelser og har støttet de fleste af vores anbefalinger. Jeg vil derfor, fru formand, for det første gerne takke ordføreren, Piia-Noora Kauppi, og dernæst hele Europa-Parlamentet for den måde, hvorpå man har modtaget vores meddelelse.
Den betænkning, som Parlamentet vedtager i dag, vil bidrage væsentligt til at vække den politiske debat om denne sag. Jeg skal derudover udtrykke håb om, at medlemsstaterne også hurtigt vil træffe relevante foranstaltninger. De fleste af Kommissionens forslag, som jeg håber Parlamentet vil støtte, skal faktisk gennemføres af medlemsstaterne og af søfartsuddannelserne, søtransportsektoren og arbejdsmarkedets parter, og vi håber inden længe at se maskineriet i fuld sving. I dag opfordrer vi dem til at handle, og Kommissionen takker på forhånd. Vi for vores del er klar til at gennemføre yderligere forskning inden for beskæftigelse, uddannelse og videreuddannelse af søfarende og til at udarbejde en analyse af de tilgrundliggende økonomiske variabler inden for søtransporten, således som der er ytret ønske om i Piia-Noora Kauppis betænkning.

Formanden
Tak, hr. kommissær Vitorino.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i aften kl. 17.00.

Leonardo da Vinci (1995-1999)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0449/2001) af Stauner for Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender om Kommissionens endelige rapport om gennemførelsen af første fase af Fællesskabets handlingsprogram Leonardo da Vinci (1995-1999) (KOM(2000) 863 - 2001/2069(INI)).

Stauner
Fru formand, kære kolleger, fru formand, jeg vil også gerne gratulere Dem med Deres nye embede. Det glæder mig, at vi kan sige velkommen til en ny kvinde på podiet. Jeg ville gerne have talt om min betænkning om gennemførelse af første fase af Leonardo-handlingsprogrammet nu, men jeg fik en besked i formiddags, som tvinger mig til at ændre denne fremgangsmåde. Ifølge denne information, hvis sandhedsværdi jeg ikke kan betvivle, har Kommissionen siden 31. august 2001 været i besiddelse af en rapport, der henviser til "possible irregularities and possible professional wrongdoing within the Commission" ved gennemførelsen af Leonardo I.
Både Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig, OLAF, og Kommissionen skal således gennemføre en undersøgelse eller genoptage den undersøgelse, der blev gennemført allerede i 1999/2000. Den kendsgerning, at der eksisterer en sådan rapport med det nævnte indhold, fik jeg bekræftet telefonisk af en repræsentant for Kommissionen for et par timer siden. OLAF's aktiviteter kunne jeg ikke verificere, fordi jeg ikke kunne få fat i direktøren for denne myndighed. Efter at der således klart er kommet væsentlige informationer frem, som påpeger mangler, der er fundet ud over de allerede opdagede mangler i dette program, er grundlaget for min betænkning så at sige bortfaldet.
Jeg anmoder derfor på vegne af min gruppe, PPE, om at tage forhandlingen og afstemningen af dagsordenen i dag og henvise betænkningen til fornyet udvalgsbehandling, således at jeg kan søge information på passende vis og fremlægge en betænkning, der indeholder alle informationer og dokumenter, som rent faktisk findes i den forbindelse.
Jeg vil dog bede den tilstedeværende kommissær om at forklare Parlamentet, hvorfor Kommissionen ikke har informeret mig eller kollegerne om denne rapport, selv om jeg så sent som i går havde en samtale med en repræsentant for Kommissionen. Tillad mig at gøre opmærksom på, at tilbageholdelse af oplysninger og rapporter af så væsentlig betydning ikke er i overensstemmelse med princippet om tillidsfuldt samarbejde mellem Parlamentet og Kommissionen, og at jeg personligt er meget skuffet over denne fremgangsmåde!

(Fornyet udvalgsbehandling vedtoges)

Koukiadis
Fru formand, jeg henstillede til, at kommissæren skulle svare, inden vi traf vores afgørelse, for vores kollega, fru Stauner, stillede et vigtigt spørgsmål, men vi har ikke hørt kommissærens svar endnu. Hvad foregår der? Er det sådan? Er det ikke sådan? Og bagefter kan vi så træffe vores afgørelse. Jeg forstår ikke, hvordan vi kan træffe en afgørelse uden at have hørt kommissærens svar. Desuden så jeg, at kommissæren bad om ordet.

Formanden
Jeg forstår dette, men jeg må følge artikel 144 i Parlamentets forretningsorden. Derfor må vi fortsætte på denne måde.

Pronk
Til støtte for det af hr. Koukiadis fremførte vil jeg anføre følgende: Jeg mente, det i forretningsordenen bestemmes - jeg har ikke umiddelbart kunnet finde en henvisning hertil - at Kommissionen kan anmodes om en kommentar til det enkelte punkt, der behandles. Jeg finder det hensigtsmæssigt, at det sker i dette tilfælde, og det er mit indtryk, at kommissæren er indstillet herpå.
Jeg mente, det var en generel regel i Europa-Parlamentet, at Kommissionen, hvis den ønsker at udtale sig om et anliggende, får lejlighed hertil. Det forekommer ikke så ofte, idet der ikke så ofte pludselig fremkommer helt nye oplysninger. Det er imidlertid min opfattelse, at vi bør benytte lejligheden til at skabe præcedens herfor, og at Kommissionen, om den ønsker det, i sådanne tilfælde kan fremkomme med en erklæring, ikke mindst når spørgsmålet vedrører Kommissionens egen rolle og kunne give anledning til betydelig uklarhed i pressen.
Fru formand, jeg anmoder indtrængende herom. Det behøver efter min opfattelse ikke at tage lang tid.

Formanden
Jeg deler i princippet hr. Pronks opfattelse. Desværre er dette ikke muligt i henhold til forretningsordenen, men vi kan tage det op i forbindelse med den igangværende gennemgang af bestemmelserne i forretningsordenen. Jeg kan faktisk huske, at en sådan generel mulighed skulle indføres, og det skulle vel være i orden.
Eftersom vi nu har henvist sagen til fornyet udvalgsbehandling, må jeg formelt følge reglerne. Vi kan give ordet til kommissæren, så han kan fremføre sine synspunkter, selv om vi allerede har truffet en beslutning. Derimod kan vi naturligvis ikke ændre den allerede trufne beslutning.

Vitorino
Fru formand, jeg bad om ordet, men jeg ønsker ikke at overtræde Europa-Parlamentets forretningsorden. Da De bad om én taler, der var for, og én taler, der var imod beslutningen om at henvise Stauner-betænkningen til fornyet udvalgsbehandling, ønskede jeg ikke at tale, da jeg ikke ventes at tage stilling til sådanne sager.
Jeg vil ikke desto mindre gerne understrege, at Kommissionen flere gange har informeret Europa-Parlamentet om, at både Generaldirektoratet for Personale og Administration og OLAF er ved at undersøge en detaljeret rapport om flere beskyldninger fra en tjenestemand i Kommissionen om mulige uregelmæssigheder i Kommissionen i forbindelse med en lang række sager. Som jeg lige nævnte, er OLAF og Generaldirektoratet for Personale og Administration ved at gennemgå rapporten. De er endnu ikke kommet til en konklusion om, hvorvidt rapporten indeholder nye elementer i forbindelse med Leonardo-programmet, som ville kræver yderligere undersøgelse. De af mine kolleger, der er direkte ansvarlige for disse sager, har fortalt mig, at de snart vil nå til en konklusion.

Stauner
Fru formand, jeg siger kun følgende, for at der ikke skal opstå nogen misforståelser her. Hr. kommissær, jeg er Dem taknemmelig for denne udtalelse. Jeg var helt sikkert ikke bekendt med, at De havde pålagt denne tjenestemand i Kommissionen at færdiggøre en endelig rapport inden 31. august, men så har jeg da erfaret det, dog ikke fra Kommissionens side, men fra andre kilder. Men betragter De det ikke som en del af et tillidsfuldt samarbejde eller en korrekt forvaltning, at De, når en rapport står for døren, der skal afslutte analysen af en bestemt fase af et handlingsprogram, så i det mindste giver ordføreren besked? Netop hvad Leonardo angår, optræder der nye bebrejdelser i denne rapport. Jeg må faktisk insinuere, at De her har villet hente en uskyldighedserklæring fra Parlamentet og så på et eller andet tidspunkt om et halvt år hvor som helst fortælle, at der også har fundet andre skandaler sted. I så fald kunne De let sige: "Hør lige her, også Parlamentet har velsignet vores fremgangsmåde!"
Hold Dem venligst til reglerne for fairplay. Hvis der forefindes en generel rapport, kan jeg jo ikke lugte, at der midt i den står noget om Leonardo I!

Formanden
Da sagen er henvist til fornyet udvalgsbehandling, vil forhandlingen ikke finde sted nu.

Basel II
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er mundtlig forespørgsel (B5-0001/2002) af Karas, Radwan og Villiers til Kommissionen for PPE-DE-Gruppen om Basel II - kreditinstitutters egenkapital.

Karas
Fru formand, hr. kommissær, kære kolleger, lad mig først sige, at det glæder mig meget, at min anmodning om at få ordet i dag under Deres forsæde blev efterkommet, fordi jeg er meget glad for, at De tilhører det nye Præsidium i Parlamentet.
PPE-DE-Gruppen har rettet denne forespørgsel til Kommissionen, fordi vi efter Villiers-betænkningen før Kommissionens præsentation af det tredje høringsdokument og færdiggørelse af direktivforslaget ønsker at sende et tydeligt signal over for offentligheden og de berørte virksomheder om, at vi ved udarbejdelsen af direktivet er de berørtes advokat, og at vi i højere grad ønsker at blande os i diskussionsprocessen, både hvad angår opfølgningen af Basel-udvalget og forberedelsen af direktivet.
Grundidéen med Basel II om at tilpasse kreditinstitutternes egenkapitalbeholdning bedre til de faktiske risici skal efter vores mening hilses velkommen. Det er dog væsentligt, i hvilken form den skal gennemføres, fordi den finansielle sektor og dermed en væsentlig søjle af erhvervslivet og erhvervsvirksomhederne, især de små og mellemstore virksomheder, rent faktisk kun kan styrkes ved en gennemførelse, der er i overensstemmelse med vores økonomiske struktur.
De hidtidige forslag fra Basel-udvalget om banktilsyn er for nærværende stadig utilfredsstillende efter vores mening, og vi mener, at de stadig skal revideres kraftigt i mange tilfælde.
Grunden til forespørgselen i dag er vores økonomiske struktur. 18 millioner små og mellemstore virksomheder i Europa skaber 75% af arbejdspladserne i Europa og betaler 80% af skatterne. Spørgsmålet om kapitalomkostninger for disse virksomheder er derfor et væsentligt grundlag for virksomhedernes konkurrenceevne og for opretholdelsen af en virksomhedsstruktur for små og mellemstore virksomheder.
Hr. kommissær, vi mener, at Kommissionen - og jeg spørger Dem også, hvad De agter at gøre - skal være formidler mellem de seks EU-medlemsstater, der ikke sidder i Basel-udvalget, og de øvrige ni, og at vi egentlig skal satse alt på, at de 15 repræsenteres af de ni. Kun hvis dette sker, kan jeg forestille mig, at kommissær Bolkesteins udtalelse om, at vi kan overtage Basel-resultatet 1:1 i direktivforslaget, er mulig. Hvis dette ikke sker, vil alle de forskellige meninger strømme ind i direktivdiskussionen, hvor spillerummet for Parlamentet, Kommissionen og Rådet er langt mindre.
Derfor har vi, det vil sige hr. Radwan, fru Villiers og jeg, stillet Dem nogle spørgsmål, som vi indtrængende beder Dem om at besvare ved udarbejdelsen af direktivet. De vedrører følgeomkostningerne for de små og mellemstore virksomheder og små og mellemstore virksomheders og kreditinstitutters fleksibilitet ved håndteringen af direktivet, de vedrører ikrafttrædelsestidspunktet og Kommissionens koordineringsopgave mellem de ni, der er repræsenteret i Basel-udvalget, og de seks, der ikke er repræsenteret i Basel-udvalget. Forespørgselen tager parti for en virksomhedsstruktur for mellemstore virksomheder i Europa og ønsker at give spørgsmålet om de små og mellemstore virksomheder og kreditinstitutter en stemme. Vi forventer Deres konkrete svar herpå.

Vitorino
Fru formand, jeg vil gerne på vegne af min kollega indlede med at sige, at evalueringen af kapitaldækning er en yderst væsentlig del af Kommissionens handlingsplan for finansielle tjenesteydelser. Som nævnt er formålet at modernisere de nuværende kapitalkrav til banker og investeringsselskaber. Dette vil medføre betydelige fordele for de europæiske markeder for finansielle tjenesteydelser i form af øget effektivitet og skærpet konkurrence samtidig med en forbedring af den finansielle stabilitet ved krav om tilsyn, der både er mere omfattende og følsomme over for de risici, som disse institutioner står over for.
Den europæiske evaluering finder sted parallelt med Basel-udvalgets evaluering af banktilsyn med kapitalkrav til internationale banker. Tillad mig, inden jeg går videre til de specifikke spørgsmål, at nævne, at der er sket betydelige fremskridt, men at evalueringen stadig er i gang. Mine svar på Deres spørgsmål skal derfor ses i dette lys.
Med hensyn til den interne ratingmetode og mindre banker vil de rammer, der sandsynligvis bliver foreslået, være baseret på en gradvis og fleksibel metode. Institutionerne vil anvende forskellige metoder afhængigt af, hvilken detaljeringsgrad de ønsker - deres risikostyringsteknikker osv. Betydningen af den interne ratingmetode blev allerede slået fast med Europa-Parlamentets beslutning af 17. november 2000 om evaluering af egenkapitaldirektivet. Den interne ratingmetode bør defineres med forsigtighed, så de små og mindre komplekse institutioner ikke utilsigtet udelukkes. Kommissionen har fra begyndelsen bestræbt sig på dette både ved udarbejdelsen af forslaget og ved deltagelsen i Basel-processen.
For at imødekomme de små og mindre komplekse institutioners behov afviger Kommissionens andet konsultationspapir fra februar 2001 på specifikke punkter fra Basel-udvalgets konsultationspapir. Der var især fokus på Basel-udvalgets minimumsstandarder, som blev ændret for at tilpasse dem til EU. I Kommissionens konsultationspapir foreslås det f.eks. at kræve, at institutionerne anvender den interne ratingmetode til alle væsentlige eksponeringskategorier. Dette vil give institutionerne mulighed for at afvige fra den interne ratingmetode for porteføljer, der er uvæsentlige. Dette betyder, at der skal findes en metode, der kan anvendes delvist. Kommissionen mener, at en sådan fleksibilitet vil finde en passende balance i unionssammenhæng.
Et andet aspekt, der indgik i Kommissionens andet konsultationspapir, var forslaget om at lade bankerne anvende de indsamlede oplysninger til vurdering af tabssandsynligheden for låntagere. Det ville gøre det muligt for de mindre institutter at benytte denne mulighed, da deres individuelle databeholdning vil være for lille til at have betydning rent statistisk og, hvor det findes relevant, at tage udgangspunkt i et internt ratingsystem, der er udviklet af en banksammenslutning.
I forbindelse med det nye systems forventede konsekvenser for de små og mellemstore virksomheders låneomkostninger har både Kommissionen og Basel-udvalget kraftigt understreget, hvor vigtigt det er at sikre, at ordningen med kapitaldækning fører til en hensigtsmæssig kreditbehandling af de små og mellemstore virksomheder. Der skete store fremskridt i 2001 på dette område, og Kommissionen tror fuldt og fast på et vellykket resultat på dette afgørende område.
En revideret metode til risikovægtning af de kategorier, som virksomhederne eksponeres for, er blevet fastlagt, og vil sandsynligvis reducere kapitalkravene for mange låntagere fra de små og mellemstore virksomheder i henhold til forslagene i det andet konsultationspapir. Den interne ratingmetode vil sandsynligvis blive anerkendt til flere muligheder for sikkerhedsstillelse. Det vender jeg tilbage til om et øjeblik.
Der arbejdes fortsat på at udarbejde forslag om risikovægtning i forhold til udlån til detailhandlen. I de interne ratingmetoder er disse lavere end for udlån til erhvervsvirksomhederne. Udlån til detailhandlen defineres sandsynligvis således, at lån til mindre virksomheder, der af banken behandles som detaillån, og som opfylder de øvrige relevante kriterier, henhører under risikovægtningen for detailhandlen. Det vil være til fordel for de variable kapitalomkostninger for udlånene til de berørte mindre virksomheder, samtidig med at der fastholdes passende tilsynsmæssige soliditetskrav.
Spørgsmålet om anerkendelse af flere muligheder for sikkerhedsstillelse i den interne ratingmetode har fået meget opmærksomhed i løbet af 2001. Det spiller især en rolle i forbindelse med udlån til små og mellemstore virksomheder. Tanken er at anerkende flere muligheder for sikkerhedsstillelse end det tidligere foreslåede antal.
Fremgangsmåden bliver sandsynligvis ikke at nævne specifikke typer af fysisk sikkerhed, der kan accepteres, men at fastlægge passende kriterier, der skal sikre en vis maksimal værdi af sikkerheden i tilfælde af tab for låntageren. Det ventes, at der i den interne ratingmetode bliver givet passende anerkendelse i situationer, hvor lånene er sikret mod tilgodehavender, og at risikonedsættelsen ved finansielle lån vil blive behørigt anerkendt.
Det overvejes også at anerkende praksis, hvorved livsforsikringspolicer anbringes i låneinstitutionerne som sikkerhed for et lån.
Jeg er nu kommet til det femte spørgsmål om gennemførelsen af den nye Basel-aftale vedrørende spørgsmål om harmonisering og fleksibilitet og gennemførelsesdato. Hvad angår spørgsmålet om harmonisering i gennemførelsen og om fleksibilitet er det vigtigt endnu en gang at slå fast, at de nye rammer baseres på en gradvis gennemførelse. De er udarbejdet således, at de kan anvendes forskelligt i institutioner af forskellig størrelse og kompleksitet.
En af de centrale punkter i Kommissionens bestræbelser er at sikre, at de specifikke aspekter i unionssammenhæng, herunder de mange institutioner, som denne ordning kommer til at gælde for, afspejles fuldt ud i den nye ordning.
På grund af konkurrencemæssig neutralitet er EU's lovgivningsmæssige rammer for banker og investeringsvirksomheder baseret på princippet om ligebehandling af konkurrerende institutioner, i det mindste vedrørende visse forretnings- og markedsområder. Derfor skal en ordning med kapitaldækning, som er helt ny, ikke udelukkende indføres for én slags institutioner. På grund af retfærdigheden i den internationale konkurrence er det meget vigtigt, at de europæiske institutioner implementerer de nye rammer inden for det samme tidsrum som institutioner i andre jurisdiktioner, herunder f.eks. USA. Gennemførelsen er fastsat til 2005.
Kommissionen har til hensigt at vedtage direktivforslaget kort tid efter, at den endelige aftale er indgået i Basel. Dette sammen med den fuldstændige og tilbundsgående høring, som foretages for at kunne udarbejde et forslag af meget høj kvalitet, gør det muligt for Kommissionen i videst mulige omfang at bidrage til en proces, der vil gøre det muligt at vedtage lovgivning i god tid inden gennemførelsen af aftalen.
Betydningen af en hurtig gennemførelse af de nye rammer blev slået fast med Europa-Parlamentets beslutning i november 2000 om evaluering af egenkapitaldirektivet.
Som svar på det sjette spørgsmål vil jeg sige, at Kommissionen er bekendt med nogle kommentatorers herunder visse medlemsstaters bekymringer over, at behandlingen af spørgsmålene om forfaldstider, der foreslås i det andet konsultationspapir kunne skabe konkurrencemæssige ulemper for banker, der typisk yder langfristede lån. Dette spørgsmål behandles fortsat i Basel.
I forbindelse med det syvende spørgsmål om begrænsning af lån til detailhandlen mener Kommissionen, at grænsen mellem lån til erhvervsvirksomheder og lån til detailhandlen skal etableres på en sådan måde, at visse former for lån til små og mellemstore virksomheder kan betragtes som lån til detailhandlen. Spørgsmålet om, hvor grænsen helt præcist skal være mellem lån til detailhandlen og lån til erhvervsmarkedet, overvejes stadig. Den definition, der på nuværende tidspunkt foreslås i rammerne for den interne ratingmetode indeholder et anvendelseskriterium, hvor et sådant lån kan betragtes som et lån til detailhandlen, hvis det i institutionernes risikostyringssystemer og værdiberegninger behandles på samme måde som andre lån til detailhandlen og opfylder de øvrige relevante kriterier, herunder kriterierne om værdi. Kommissionen mener, at denne fremgangsmåde er nyttig og effektiv.
Kommissionen erkender de særlige risici, der er forbundet med boliglån. Den erkender også, at de europæiske markeder for lån, der er sikret ved pant i faste ejendomme til beboelse, afviger fra andre realkreditmarkeder i verden, og at de har en væsentlig betydning for banksystemet i EU. Der arbejdes fortsat på at udvikle en passende behandling af denne type lån.
Endelig i forbindelse med det ottende spørgsmål - vedrørende koordineringen mellem de ni EU-medlemsstater, der er medlemmer af Basel-udvalget og de øvrige EU-medlemsstater - er EU's synspunkter stærkt repræsenteret i Basel-udvalget. Spanien blev medlem af Basel-udvalget sidste år, hvilket bringer det totale antal af EU-lande i Basel-udvalget op på ni ud af 13. Kommissionen fungerer som observatør i udvalget på samme måde som Den Europæiske Centralbank. Dette har gjort det muligt at anføre synspunkterne fra EU som helhed, hvilket også afspejles i den seneste udvikling i forslagene fra Basel-udvalget, i evalueringen af de kapitalkrav, der gælder for udlån til små og mellemstore virksomheder, og i den udvidede anerkendelse af mulighederne for sikkerhedsstillelse.
Arbejdet i Det Rådgivende Udvalg for Banklovgivning er meget vigtigt i denne forbindelse. Det Rådgivende Udvalg for Banklovgivning er et rådgivende udvalg for Kommissionen og består af banktilsyn og tilsynsmyndigheder. De myndigheder, der er ansvarlige for tilsynet med investeringsselskaberne er blevet opfordret til at deltage i diskussionerne om evalueringen af kapitalmarkedet.
Der er blevet etableret en særlig arbejdsstruktur, der skal bidrage til udarbejdelsen af konkrete forslag, der vedrører EU-anliggender, især med hensyn til gennemførelsen af rammerne for kapitalmarkedet til flere institutioner, herunder mindre banker og investeringsvirksomheder.
Lad mig afslutningsvis sige, at Kommissionen mener, at der er sket mange gode fremskridt. Der er naturligvis mere vigtig arbejde, der skal gøres, inden det tredje konsultationspapir offentliggøres senere i år. Kommissionen ser frem til at afslutte dette arbejde og vedtage et lovgivningsforslag, så den nye ordning kan gennemføres i rette tid.
Endelig mener Kommissionen, at det er vigtig for forløbet, at Europa-Parlamentet informeres om Kommissionens fortsatte overvejelser vedrørende mulige forslag til en ny ordning om kapitaldækning. Kommissær Bolkestein har netop i denne uge skrevet til formanden for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål for at foreslå, at det kunne være nyttigt at arrangere et møde, hvor udvalgets medlemmer kunne blive underrettet i detaljer af Kommissionens eksperter om de pågående overvejelser i forbindelse med evalueringen af kapitaldækning.

Villiers
Jeg takker kommissæren for den meget detaljerede og lærerige fremlægning. Jeg glæder mig meget over det, De sagde om fleksibilitet og gradvis gennemførelse med hensyn til den interne ratingmetode. Det er meget vigtigt, at disse risikofølsomme rammer kan komme til at finde anvendelse på mange former for kreditinstitutioner, både store og små.
Jeg glæder mig også over det, De sagde om indsamlede oplysninger, som er meget vigtige for at sikre, at de mindre institutioner kan drage fordel af de nye risikofølsomme rammer ved at forene data for lignende mindre institutioner.
Jeg glæder mig desuden også over det, De sagde om den reviderede metode til risikovægtning og udlån til detailmarkedet og mulighederne for sikkerhedsstillelse. Alle disse spørgsmål vil få meget stor betydning for de nye rammers tilpasning til en lang række store og små kreditinstitutter og investeringsvirksomheder i EU.
Jeg glæder mig over de risikofølsomme rammer. Det er ikke nødvendigvis således, at mere detaljerede og risikofølsomme rammer er mere bureaukratiske og dyrere. Vi ønsker for enhver pris at sikre en god balance for de små og mellemstore virksomheder. Der er ikke behov for risikofølsomme rammer, der gør låntagningen for de små og mellemstore virksomheder dyrere. Jeg er sikker på, at vi kan udarbejde en løsning og en ny aftale, som er risikofølsomme, beskytter sparerne, fremmer stabilitet i systemet og sikrer, at de små virksomheder fortsat har adgang til lånefinansering, hvis Kommissionen og Europa-Parlamentet gør deres arbejde ordentligt. Jeg håber, at dette i mange tilfælde endda vil nedbringe låneomkostningerne for de små virksomheder. Det er meget vigtigt, at vi får et godt resultat. Jeg ser frem til yderligere udveksling af de synspunkter, der er blevet fremlagt. Der er stadig meget arbejde, der skal gøres, men jeg glæder mig over det, som jeg har hørt indtil nu som svar på de spørgsmål, som jeg selv, hr. Karas og hr. Radwan har stillet.

Katiforis
Fru formand, af hensyn til Deres internationale sproglige kundskaber, hr. kommissær, vil jeg afholde mig fra at tale på mit modersmål og bruge vor tids lingua franca - engelsk.
Jeg hylder Dem for Deres fremragende fremlæggelse, ikke kun af det engelske sprog - som De ikke har problemer med - men også af de finansielle markeders specialiserede terminologi, som helt sikkert har givet Dem mere ondt i halsen end selve sproget.
De gør bestræbelserne på at modernisere planen for de finansielle tjenesteydelser ære. Det er bestemt en bemærkelsesværdig plan, som skal lykkes, hvis vi fortsat skal have et harmoniseret og integreret kapitalmarked i Europa, hvilket er en stor konkurrencemæssig fordel for en økonomi.
Ordet modernisere kan imidlertid samtidig være et skrækkeligt tvetydigt ord. Man kan sløre mange ting med modernisering. I dette specifikke tilfælde er der en fordel, for så vidt at integrationen af kapitalmarkederne fremmes, men samtidig har de finansielle institutioners øgede indflydelse bl.a. allerede givet anledning til forskellige fremtidige risici. Der skal findes metoder til skærpelse af kontrollen med disse risikostyringsteknikker, som banker kan bruge til kontrol. Sådanne metoder er meget dyre og vanskelige at kontrollere. Når jeg siger kontrol, mener jeg ikke kontrol i den gammeldags bureaukratiske forstand. Der skal udvikles nye metoder til kontrol af disse metoder, så de kan anvendes på en måde, der hjælper bankerne til muligvis at spekulere mere, samtidig med at de holdes under kontrol. Hvis de ikke holdes under kontrol, kan disse risici blive kraftigt forøget.
Den anden risiko på dette område er, at vi skaber et skel i risikostyringen, hvor de store banker og de store finansielle institutioner vil få alle midler til deres rådighed til indførelse af en moderne risikostyring. Samtidig vil de små banker i denne forbindelse blive kørt mere og mere ud på et sidespor og i stigende grad tynges af omkostninger, som de større institutioner har formået at undgå.
Hvis løsningen for de mindre banker virkelig er en delvis gennemførelse, vil dette måske forøge den manglende gennemsigtighed på hele området. Den seneste Enron-katastrofe er et alvorligt eksempel på, hvad mangel på gennemsigtighed kan føre til.
Det er derfor vores råd, at entusiasmen dæmpes en smule i forbindelse med at overdrage tilsynet til markederne, mens det officielle tilsyn opbygges yderligere og anvendes på en moderne måde ved hjælp af moderne metoder. Sådanne metoder kan på kort sigt begrænse rentabiliteten, men hvis de kan skåne os for et par Enron-lignende skandaler på lang sigt, så vil de mere end opveje enhver nedgang i fortjenesten på kort sigt.

Radwan
Fru formand, hr. kommissær, jeg vil også gerne starte med at takke Dem for Deres udførlige svar. Jeg er enig med Dem i, at der har været betydelige fremskridt i den hidtidige diskussionsproces vedrørende Basel II. Hr. Karas og fru Villiers har gjort opmærksom på nogle principielle problemer, især med henblik på de forskellige strukturer i finansieringen i Europa, og vi har stadig en lang række uløste problemer. De har med rette nævnt problemet med interne og eksterne ratings, hvor vi har gjort fremskridt, men De har selv sagt, at beregningen af garantier, lånenes løbetid, hvor langfristede lån grupperes som betydeligt mere risikable, at det alt sammen vil blive diskuteret i Basel.
For mig var det i dag vigtigt at høre - og derfor beder jeg Dem om endnu en gang at komme med tilføjelser - hvad der fremgik af fru Villiers og hr. Karas forespørgsel. Der er to åbne punkter. Det ene åbne punkt er stadig: Hvordan får Kommissionen - såfremt den ser disse problemer sådan, som vi ser dem, hvilket jeg har forstået af dens svar - indflydelse i Basel? De har ganske vist nævnt medlemsstaterne - også Spanien som nyt medlem - men i sidste ende er vi lovgiverne. Det gælder om at understrege dér, hvordan man forestiller sig gennemførelsen. Det vil jeg gerne have en konkret udtalelse fra Dem om.
Det andet, der interesserer mig, er, at vi alle håber, at de problemer, der berører os i den parlamentariske proces, bliver løst i Basel. Vi kan jo ikke alle være med. Men hvad sker der, hvis de ikke bliver løst? Hvilken forestilling har Kommissionen eksempelvis om det, der er elementært vigtigt for Østrig og for Tyskland: Hvordan vurderer vi langfristede lån, hvis dette problem ikke bliver løst? I den forbindelse opstår spørgsmålet efter min mening, og her hænger kommissær Bolkesteins udtalelse om, at en gennemførelse 1:1 er tvingende nødvendig, endnu i luften. Med denne udtalelse kan vi gøre forholdsvis lidt i Basel. Hvilke forestillinger har Kommissionen om at skabe en vis fleksibilitet her?
Jeg vil samtidig gerne påpege, at det i høj grad interesserer mig at vide, hvordan De ser på gennemførelsesprocessen. Når Basel II er vedtaget - og De har selv nævnt målet 2005 - så skal det jo gå meget hurtigt. Hidtil har man hørt fra Kommissionen, at der vil blive tale om et rammedirektiv, at der derefter vil blive tale om bilag, der regulerer tekniske detaljer, som det så smukt hedder, men som så også vil afklare tilsynsretlige spørgsmål. Der vil blive en meget hurtig proces. Jeg ville i høj grad bifalde, hvis arbejdsgruppen med repræsentanter fra Parlamentet og Kommissionen kunne starte meget hurtigt for at integrere de personer i Parlamentet - og det er os tre fra PPE-Gruppen, der interesserer sig meget herfor - i rette tid i processen for at kunne undgå tidsmæssige problemer.

Vitorino
Fru formand, det bliver kort, for jeg talte for længe i mit første indlæg. Jeg vil gerne understrege, at jeg talte på vegne af kommissær Bolkestein, som er ansvarlige for disse anliggender.
Jeg har tre bemærkninger. For det første er der EU's indflydelse i Basel-udvalget. Jeg har nævnt de overordnede rammer. Ni ud af 13 medlemmer i Basel-udvalget er medlemmer af EU. Kommissionen og Centralbanken er involveret i udvalgets forhandlinger. Vi har mulighed for at fremsætte EU's synspunkter under forhandlingerne og inden for rammerne af Basel-udvalget. Takket være en koordinering af vores holdninger påvirkede vi Basel-udvalgets forhandlinger på områder som evaluering af kapitalkravene for udlån til små og mellemstore virksomheder og den mere omfattende anerkendelse af mulighederne for sikkerhedsstillelse. Det er to eksempler, hvor vores forslag virkelig spillede en stor rolle i forhandlingerne i Basel-udvalget.
For det andet er det rigtigt at skabe sammenhæng mellem fleksibilitet og gennemsigtighed af hensyn til troværdigheden til det overordnede system. Det vil være nødvendigt ikke kun at fastsætte forholdet mellem minimumskapitalkravene til institutionerne og de risici, som disse påtager sig, men også at garantere, at der vil være åbenhed i de kriterier, som anvendes af medlemslandenes tilsynsinstanser. Derfor har man i handlingsplanen for finansielle tjenesteydelser forsøgt at indføre en vis tilnærmelse i tilsynet for at sikre, at fleksibilitet i forbindelse med anvendelse af systemet ikke vil skade den nødvendige gennemsigtighed og den udefrakommende kontrol af, hvordan disse systemer fungerer.
Lad mig slutte af med at bede Dem om at gemme de mere detaljerede og tekniske spørgsmål til min kollega, hr. Bolkestein. Jeg er sikker på, at han hellere end gerne giver Dem fyldestgørende og forståelige svar. Jeg tør ikke gå længere end hertil, og lad mig minde Dem om, at den sidste renæssancemand var Leibniz, og han døde for nogle år siden!

Formanden
Tak, hr. kommissær Vitorino.
Forhandlingen er afsluttet
Jeg vil også takke for alle lykønskningerne i anledning af det første svenske forsæde i denne formandsstol.

Afstemning
Fatuzzo
Jeg stemte for betænkningen, hr. formand. Jeg er enig i, at man bør sørge for en gensidig anerkendelse af bødestraffe, eftersom vi ikke kan blive enige om at indføre en fælles europæisk straffelov og en fælles europæisk strafferetspleje. Jeg håber dog ikke, at denne midlertidige løsning bliver en endelig løsning. Efter min mening bør vi i EU gradvist tilnærme vores lovgivninger til hinanden og udelukkende acceptere en gensidig anerkendelse, når det ikke lykkes os at nå frem til en egentlig aftale. Derfor håber jeg, at jeg næste gang, jeg skal stemme, ikke kommer til at stemme om en gensidig anerkendelse af bødestraffe, men om en proceslovgivning for bødestraffe, som er ens i hele EU.
Betænkning af Kauppi (A5-0450/2001)

Fatuzzo
Hr. formand, jeg er naturligvis meget beæret over den opmærksomhed, jeg får, hver gang jeg begynder at tale, eftersom stadig flere parlamentsmedlemmer så bevæger sig væk fra gangene og kommer ind i salen, sådan som De kan se nu.
I forbindelse med denne betænkning vil jeg gerne sige, at det, som søfolk klager mest over, når de sejler, er, at de ikke har et stabilt arbejde, og at de, når de går i land - dagen efter glæder de sig som bekendt allerede til at komme ud at sejle igen - skal vente flere måneder og flere år. Efter min opfattelse ville det være hensigtsmæssigt, at man indførte en kontrakt for søfolk, hvor der hvert år var taget højde for otte, ni eller seks måneders sejlads, som sikres søfolkene hele livet igennem.

Korakas
Betænkningen anerkender det drastiske fald i antallet af søfarende i EU og mangelen på veluddannede søfarende og søofficerer. Hvis vi tager i betragtning, at der i dag på EU-plan kun findes 120.000 søfarende mod 320.000 i 1978, kan vi tale om en åbenlys katastrofe for de søfarende i EU's medlemsstater. Betænkningen tilskriver denne tilstand sekundære årsager og undgår således at berøre selve problemets rod. Årsagen til denne katastrofe er selve EU's søfartspolitik, som baserer sig på den berømte konkurrenceevne hos virksomhedernes flåder til gavn for rederikapitalen, men som har smertelige følger for de søfarendes familier. I konkurrenceevnens navn anerkendte man i EU's fælles søfartspolitik allerede fra midten af 1980'erne bekvemmelighedsflag, hvilket medførte gennemgribende ændringer til ulempe for de søfarende og enorme fortjenester for storkapitalen. På grundlag af den gældende lovgivning og EU's forslag udnytter rederikapitalen såvel arbejdskraften hos søfarende fra tredjelande som søfarende fra EU's egne medlemslande gennem lavere løn og sociale ydelser og undergraver på den måde arbejdstagernes grundlæggende rettigheder (kollektive overenskomster, syv timers arbejdsdag, fast arbejde og hvilepauser osv.).
Forringelsen af søfartsuddannelsen og efteruddannelsen samt ødelæggelsen af den rige knowhow, der fandtes tidligere, er et resultat af EU's politik, der har ført til, at de oprindelige eksamensbeviser er blevet ændret til blot at være beviser for, at man har færdighed i at udføre søfartserhvervet, og at man har fjernet eksamen fra erhvervet. Betænkningen nævner ikke disse kolossale problemer med et eneste ord, men gentager igen og igen generaliserende forhåbninger eller - hvad der er endnu værre - foreslår anvendelsen af de kendte, faglige uddannelsesprogrammer, der er forringede, opsplittede og tilpassede rederimarkedets behov, og en associering af uddannelsesinstitutionerne med virksomhederne.
Disse vurderinger og forslag fører objektivt set dels til en beroligelse af den offentlige mening, når det gælder det kolossale, sociale problem, som arbejdsløsheden udgør, når det gælder ulykkerne til søs (de kaldes søfartsforbrydelser af de søfarende), og når det gælder de økologiske katastrofer, og dels til en tilsløring af redernes og deres politiske talsmænds ansvar.
Efter min mening vil det bidrage effektivt til bekæmpelsen af beskæftigelsesproblemerne og søfartserhvervets faglige højnelse, hvis de søfarende udvikler deres kamp på såvel nationalt som internationalt plan, hvis de gør fælles sag med søfarende fra tredjelande for at omstøde disse politikker på grundlag af princippet om lige løn for lige arbejde, hvis de søfarende bliver ansat med sammenhængende arbejdsforsikringsrettigheder, kollektive overenskomster og en obligatorisk, offentlig forsikring, samt hvis man opgraderer den offentlige uddannelse og efteruddannelse inden for søtransportsektoren (gennem en optimering af de offentlige søfartsskoler). En sådan politik kan garantere en dækning af en moderne sømandsfamilies behov, sikkerhed af menneskeliv til søs og miljøbeskyttelse.
Af ovenfor anførte grunde vil medlemmerne af Grækenlands Kommunistiske Parti stemme imod betænkningen.

Afbrydelse af sessionen
Formanden
Jeg erklærer Europa-Parlamentets session for afbrudt.
(Mødet hævet kl. 17.10)

