Istunnon uudelleen avaaminen
Puhemies
Julistan 15. tammikuuta 1999 keskeytetyn Euroopan parlamentin istuntokauden uudelleen avatuksi.

Schifone
Arvoisa puhemies, vetoan teihin ja puhemiehistöön, jotta parlamentin tämän istuntojakson aikana voitaisiin uhrata vaikka vain vähän aikaa erään nuoren eurooppalaisen kuoleman 30. vuosipäivän muistelemiseen, sillä hän uhrasi elämänsä ja teki itsemurhan kansansa ja isänmaansa vapauden ja arvokkuuden tähden. Monet varmasti ovat jo ymmärtäneet, että viittaan nuoreen Jan Palachiin, joka tammikuussa 1969 paloi ihmissoihtuna vastustaakseen kansallisen ja kansainvälisen kommunismin hänen kansaansa kohtaan harjoittamaa sortoa.
Arvoisa puhemies, Alleanza Nazionalen valtuuskunta katsoo, että monien parlamentin perustamien muistojuhlien ja palkintojen joukkoon pitäisi luoda paikka, mahdollisesti jopa kunniapaikka, tämän nuoren prahalaisen muistolle, sillä hän uhrasi kaikkensa saman vapauden tähden, jonka puolesta myös tämä parlamentti taistelee.

Puhemies
Herra Schifone, kuten varmaan ymmärrätte, se, mitä te juuri sanoitte, ei liity millään tavalla esityslistaan eikä sitä voida tällä hetkellä kirjata esityslistalle.

García Arias
Arvoisa puhemies, joulukuun istuntojakson kyselytunnilla herra Pérez Royo ja minä esitimme herra Van Miertille kysymyksen, joka koski niiden tukien laillisuutta, joita Espanjan hallitus pyrkii myöntämään sähköalalle. Tuon jälkeen, pari päivää sitten, Euroopan energiasäätiön kokouksessa energia-asioista Euroopan komissiossa vastaava pääjohtaja otti vapauden kritisoida poliittista ekshibitionismia ja sitä, että julkisella näyttämöllä on käsitelty asioita, jotka hänen mukaansa olisi pitänyt käsitellä hienovaraisesti Euroopan komission virastojen sisäpuolella.
Mikäli hän viittasi sen julkisen keskustelun sisältöön, jota meillä Euroopan parlamentin jäsenillä on oikeus käydä istunnoissa harjoittamastamme valvonnasta komission työn osalta, pyydän teitä, olkaa niin ystävällinen, välittämään Euroopan komissiolle mitä voimakkain vastalauseeni sen osalta, että eräs Euroopan komission korkea virkamies sanoo, ettei näitä asioita pitäisi käsitellä julkisesti - hän puhui nimenomaan julkisesta näyttämöstä - vaan niistä on keskusteltava hienovaraisesti Euroopan komission toimistojen sisäpuolella.
Minun mielestäni tällaiset lausunnot, jotka ovat julkisia ja joita annetaan sellaisen eurooppalaisen instanssin kuin Euroopan energiasäätiön taholta, ovat moitittavia, ja mitä tulee Euroopan parlamentin keskustelun avoimuuteen joulukuun istuntojaksolla, pyydän, että välitätte minun voimakkaan vastalauseeni Euroopan komission puheenjohtajalle.

Puhemies
Näin tehdään.

Ford
Arvoisa puhemies, haluaisin käyttää työjärjestyspuheenvuoron komissaarien taloudellisia etuja koskevasta ilmoituksesta. Muistanette entisenä työjärjestystä käsittelevän valiokunnan ansioituneena jäsenenä, että komissiota painostettiin jokin aika sitten antamaan komissaarien taloudellisia etuja koskeva ilmoitus. Näin tehtiinkin vastahakoisesti, mutta parhaassa neuvostobyrokratian hengessä se pidettiin salassa ja siitä kerrottiin vain puhemiehelle ja komission pääsihteerille. Viimeviikkoisten tapahtumien jälkeen se on nyt julkistettu, ja olemme saaneet 20 käytännössä tyhjää paperiarkkia, joiden tiedot ovat vanhentuneet kolme vuotta sitten ja joiden mukaan komissio on jopa minunkin suureksi hämmästyksekseni niin ikävä ja mielenkiinnoton, ettei sillä ole lainkaan taloudellisia etuja.

Puhemies
Herra Ford, meidän ei tarvitse tarkastella tätä kysymystä tänään. Te tiedätte työjärjestystä käsittelevän valiokunnan jäsenenä aivan hyvin, että teillä on mahdollisuus esittää komissiolle kysymyksiä. Komissio voi sitten selittää asian teitä tyydyttävällä tavalla tai te voitte vaatia asiaan muutosta. Tämä asia ei ole tänään esityslistalla.

Kohti kestävää maataloutta
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana komission tiedonanto maataloudesta ja ympäristöstä: Kohti kestävää maataloutta.
Komissaari Bjerregaardilla on puheenvuoro.

Bjerregaard
Arvoisa puhemies, komissaari Fischler ja minä olemme tänään esittäneet komissiolle tiedonannon maatalouden ja ympäristöpolitiikan välisistä yhteyksistä. Tiedonanto valmistui toimielintemme välisen pitkän ja hedelmällisen yhteistyön seurauksena, ja haluaisin käyttää tilaisuutta hyväkseni ja kiittää Franz Fischleriä. Näinä vuosina poliittinen vastaus puhtaamman ympäristön vaatimuksiin on niiden tapojen uudistaminen, joilla EU tekee politiikkaa. Yhdentyminen on Amsterdamin sopimuksen käynnistämän prosessin perusajatus, jota on viety eteenpäin Cardiffin ja Wienin huippukokousten päätelmien pohjalta. Yhdentyminen on prosessi, jonka esitaistelijana parlamentti on mielellään ollut.
Yhdentymisen avulla voimme päästä eteenpäin, kun perinteinen ympäristöpolitiikka ei enää riitä. Luonnon ja maatalouden suhde on hyvä esimerkki siitä, että oikean tasapainon varmistaminen perinteisin menetelmin on ollut vaikeaa. Maatalous- ja ympäristöpolitiikka ovat olleet liian monta vuotta erillään toisistaan. Sen seuraukset ovat olleet paikoitellen dramaattisia. Nitraattien ja tuholaismyrkkyjen aiheuttama pohjavesien saastuminen sekä eroosio ja maan köyhtyminen muutamilla Euroopan alueilla johtuvat osaksi tehomaataloudesta. Toiset alueet kärsivät viljeltävän maan vähentymisestä ja väestökadosta - tällainen kehitys aiheuttaa myös vakavia seurauksia luonnolle ja maisemille.
Maatalouden kehittämisen lisäksi Euroopalla on kunnianhimoinen ympäristölainsäädäntö, joka heijastaa kansalaisten toiveita puhtaammasta, terveemmästä ja paremmasta tulevaisuudesta. Selvää on kuitenkin myös se, että juuri maataloudessa tapahtunut kehitys on vaikeuttanut ympäristölainsäädännön noudattamista. Parlamentin äskettäin laatima mietintö nitraattidirektiivin noudattamisesta toi todella hyvin esiin tämän ongelman. Sen vuoksi on täysin perusteltua, että ympäristö integroidaan maatalouspolitiikkaan, ja juuri se on tavoite komission maatalouden uudistamista koskevassa ehdotuksessa, joka on osa Agenda 2000 -ohjelmaa. Kuten tiedätte, esitimme sen viime vuoden maaliskuussa.
Yhdentymisprosessiin kuuluu osana se, että maatalousministeri Franz Fischler ja minä olemme tänään esittäneet komissiolle maataloutta ja ympäristöä koskevan tiedonannon. Tiedonannon avulla halutaan osoittaa ja puolustaa, että on välttämätöntä pitää kiinni niistä ympäristön perusosista, jotka ovat mukana komission ehdotuksessa. Kaikki muu saisi hallitusten vaatimukset yhdentymisestä kuulostamaan tyhjältä puheelta. Ennen kuin ryhdyn käsittelemään Agenda 2000 -ohjelman keskeisiä osia, sallikaa minun korostaa, että useat yhteisön lainsäädännön osat - myös perinteisen maatalouspolitiikan ulkopuolella - vaikuttavat maatalouden tuotantoon. Kuten sanoin, nitraattidirektiivi on hyvä ja tunnettu esimerkki siitä, mutta on myös tuholaismyrkkyjä, geneettisesti muunneltuja organismeja ja kuluttajansuojaa käsittelevä EU: n lainsäädäntö. Näitä kolmea asiaa koskevat lainsäädännöt rajoittavat osaltaan maatalouden ympäristökuormitusta.
Agenda 2000 -ehdotus on aivan keskeinen, kun puhutaan selkeästä maatalouspolitiikasta ja puhtaasta ympäristöstä. Lyhyesti sanottuna se ennakoi uudistusta, joka on niin ympäristöystävällinen, että maatalouspolitiikka ja ympäristöpolitiikka täydentävät toisiaan entistä enemmän. Sallikaa minun mainita muutamia pääpiirteitä.
Ensiksikin naudanlihan, viljan ja maidon takuuhintoja lasketaan. Hintojen laskeminen on välttämätöntä paremman markkinatasapainon saavuttamiseksi, mutta tuotteiden alemmista hinnoista on samalla hyötyä myös ympäristölle. Tämä osa ehdotuksesta on ratkaisu niihin liian korkeisiin hintoihin, jotka ovat olleet vuosikausia osavastuussa torjunta-aineiden, keinolannoitteiden ja energian liiallisesta käytöstä.
Toiseksi komissio ehdottaa, että jäsenvaltioissa tulotukea saavat vain sellaiset maanviljelijät, jotka noudattavat ympäristönsuojelua koskevia välttämättömiä sääntöjä. Se kannustaa voimakkaasti toteuttamaan käytännössä kunnianhimoiset mutta välttämättömät EU-säännöt, ja voin jälleen mainita nitraattidirektiivin, mutta myös luonnonsuojelulainsäädännön ja tuholaismyrkkylainsäädännön.
Kolmanneksi erityisille ympäristöystävällisille tuotantomuodoille myönnettävää tukea lisätään niin kutsutuissa seurantahankkeissa. Kyse on tuesta, jota maksetaan maanviljelijöille, jotka ovat halukkaita toimimaan myönteisesti ympäristön puolesta lain vähimmäisvaatimusten lisäksi. Kyse voi olla luonnonmukaisesta viljelystä, laajentamisesta ja metsän istutuksesta. Ehdotus vahvistaa täten ne ensimmäiset säännöt, jotka otettiin käyttöön 1990-luvun alussa niin kutsutun MacSharryn uudistuksen myötä.
Neljänneksi kotieläinsektorille perustetaan niin kutsuttuja kansallisia talousarviovaroja - tämä tarkoittaa sellaista rahasummaa, jonka jäsenvaltiot voivat suhteellisen vapaasti jakaa sillä sektorilla. Ympäristöystävällisemmän jaon lähtökohtana voisi olla maanviljelijän laidunmaan pinta-ala sen sijaan, että jako nykyiseen tapaan perustuu eläinten lukumäärään. Nämä talousarviovarat voivat oikein käytettyinä edistää ympäristöystävällisempiä viljelymuotoja ja vähentää painetta ryhtyä viljelemään herkkää maaperää. Korostan, että näiden asioiden toteuttamisen varmistaminen on jäsenvaltioiden eikä komission vastuulla.
Viidenneksi Natura 2000: sta kärsimään joutuneilla maanviljelijöillä on nyt mahdollisuus saada oma osuutensa siitä tuesta, jota jaetaan vähemmän suotuisille alueille. Sen myötä olisi mahdollista hyödyntää paremmin tätä Euroopan luonnonsuojelun peruspilaria. Sallikaa minun myös muistuttaa siitä, että viime keväänä esittelin Euroopan luonnon monimuotoisuutta koskevan strategian, ja se myös hyväksyttiin. Se merkitsee sitä, että ennen vuoden 1999 loppua on laadittava toimintasuunnitelma siitä, kuinka eurooppalaisessa maataloudessa voidaan taata luonnon monimuotoisuuden säilyminen. Se edellyttää luonnollisesti maatalouden uudistamista.
Kaikki nämä osat, joista uusi maatalouspolitiikka koostuu, johtavat ratkaisuihin, joita useat vihreät kansalaisjärjestöt ja huomattava osa Euroopan parlamentista ovat vaatineet. On selvää, että Agenda 2000 -ohjelman uudistusehdotus on selkeä signaali siitä, että tuki muutetaan tulevaisuudessa neutraalimmaksi tuotantotueksi ja suuremmaksi ympäristötueksi. Yhteinen maatalouspolitiikka palkitsee tulevaisuudessa yhä enemmän sitä, että maataloudessa otetaan huomioon luonnonarvot ja että maataloutta harjoitetaan vastuullisesti. Maanviljelijöiden, jotka ottavat ympäristövaatimukset huomioon, on saatava samat taloudelliset edut kuin nykyisessäkin järjestelmässä.
Tuen muuttaminen on - kuten Franz Fischler on moneen otteeseen painottanut - pitkällä aikavälillä maatalouden etujen mukaista. Odotan, että seuraavat Maailmankauppajärjestön, WTO: n, neuvottelut etenevät siihen suuntaan. Kehityksen suunta on myönteinen ja siksi on ehdottomasti varmistettava, että ympäristötuesta ei muodostu pelkkä somiste, joka suojaa perinteisiä rahavirtoja.
Uudistukseen liittyy kuitenkin myös muita pitkän aikavälin näkökulmia. Viestini on, että ehdotus, jos se hyväksytään, lisää entisestään politiikan paikallista vaikutusvaltaa. Maatalouspolitiikasta muodostuu yhä suuremmassa määrin kansalaisten ja maanviljelijöiden välinen asia. Yksittäisten maiden ja läänien sekä yksittäisten kuntien on itse asetettava omia alueitaan koskevat vaatimukset. Näiden on luonnollisesti oltava ehtoja, joiden avulla voidaan varmistaa, että olemassa olevia eurooppalaisia ja kansallisia lainsäädäntöjä noudatetaan, mutta jotka antavat hyvin keskitetyistä ratkaisuista poiketen mahdollisuuden siihen, että paikalliset olosuhteet otetaan paremmin huomioon. Käytännössähän on todellakin kysymys läheisyysperiaatteesta. Luonnonsuojeluyhdistykset, paikalliset viranomaiset, vesilaitokset ja muut eturyhmät tulisi ottaa mukaan pohtimaan sitä, kuinka maatalous ja ympäristö voidaan sovittaa yhteen, niin että edistetään kestävän kehityksen luomista, ja siitä olisi myös keskusteltava. Brysselin on jatkossakin asetettava puitteet, mutta niiden täyttäminen kuuluu kansalaisille.
Se asettaa luonnollisesti suuria vaatimuksia sekä kansalaisille että maanviljelijöille. On saatava aikaan vuoropuhelu, joka ylittää kaikkien eturyhmien väliset rajat. Kansalaisilla on siten suuri mahdollisuus vaikuttaa kehitykseen, mutta vaatimuksena on tietenkin, että he ovat valmiita ja halukkaita kantamaan myös siitä seuraavan vastuun. On tärkeää, että kaikki EU: n maat ottavat tämän haasteen vastaan.
Komission maaliskuussa 1998 esittämästä ehdotuksesta on keskusteltu maatalousministerineuvostossa Franz Fischlerin kanssa. Ehdotusta ei ole vielä läheskään hyväksytty, ja olisi väärin sanoa, että kaikki Euroopan maatalousministerit olisivat innokkaita ympäristöystävällisemmän politiikan kannustajia. Kuten kuitenkin tiedämme, valtioiden ja hallitusten päämiehet päättivät kesäkuussa Cardiffissa pidetyssä huippukokouksessa siitä, että maatalouden pitää kuulua niihin politiikan aloihin, joiden pitää olla edelläkävijöitä ja osoittaa, miten yhdentyminen käytännössä toteutetaan. Vaatimusta uudistettiin, ja sitä laajennettiin Wienissä pidetyssä huippukokouksessa, jossa esitettiin vaatimuksia kertomuksesta, joka täytyy esittää Helsingin huippukokouksessa. Asianomaisesta kertomuksesta pitää käydä ilmi aikataulu, jonka mukaan maatalouden ympäristösuuntautuneisuutta lisätään, ja sen on puututtava kysymykseen siitä, mitä indikaattoreita ympäristön tilan mittaamisessa voidaan käyttää. Se on tärkeä kysymys, koska ympäristötavoitteisiin pääseminen on vaikeaa, jos maataloustuotannon ja ympäristön tilan välistä suhdetta ei voi määrittää sellaiseksi, että kaikki ovat siitä yksimielisiä yleisellä tasolla.
Edistymisen edellytyksenä on luonnollisesti se, että maatalousministerit pääsevät yhteisymmärrykseen uudistuspaketista. Ei kuitenkaan riitä, että toivomme parasta. Ympäristö saatetaan hyvinkin unohtaa taisteltaessa miljardirahoituksista. Suuri henkilökohtainen haasteeni on varmistua siitä, että niin ei tapahdu, ja olen sen vuoksi Franz Fischlerin kanssa tänään esittänyt tiedonannon, jossa todetaan muun muassa se, että tehomaatalous on ristiriidassa EU: n ympäristötavoitteiden kanssa ja että on ryhdyttävä uusiin hankkeisiin, jos juomavedet ja luonnon monimuotoisuus halutaan pelastaa. Tiedonannossa viitataan myös luonnonmukaisen viljelyn tärkeään asemaan, sillä se vaikuttaa myönteisesti näiden ongelmien ratkaisuun.
Maatalousministereiden on pidettävä kiinni niistä ohjeista, joita pääministerit antoivat Wienissä pidetyssä ja sitä edeltäneissä huippukokouksissa. Ennen kaikkea on tehtävä selväksi, että jos ympäristöasioissa ei ole edistytty, tehtävä uudistus ei ole kestävä - ei luonnon eikä politiikankaan kannalta. Euroopan veronmaksajat ansaitsevat ja vaativat ympäristöllistä tuottoa sille 40 miljardin euron summalle, jonka he joka vuosi maksavat maataloussektorille.
Toivon Franz Fischlerin tavoin, että Euroopan parlamentti ottaa tämän aloitteen myönteisesti vastaan ja käynnistää sen avulla uudelleen erittäin tarpeellisen maatalousuudistukseen ja ympäristöön liittyvän julkisen keskustelun. Uudistuksen onnistumiseen pitkällä aikavälillä ja siihen kohdistuvaan ymmärtämykseen vaikuttaa vähintäänkin yhtä paljon vankka ympäristöpolitiikka kuin viljan ja lihan hinta.

Cunha
Arvoisa puhemies, sallikaa minun ilmaista tyytyväisyyteni komission aloitteen johdosta. Olen sitä mieltä, että muutamana viimeksi kuluneena vuonna yhteisen maatalouspolitiikan ympäristöulottuuvuuden vahvistamisessa on saavutettu huomattavaa edistystä, ja katson myös, että vuonna 1992 toteutettu uudistus oli tässä suhteessa hyvin merkittävä askel eteenpäin, koska silloin luotiin maatalouden ympäristötoimet ja metsänhoitotoimenpiteet. Nyt käsiteltävässä komission tiedonannossa noudatetaan samaa linjaa ja vahvistetaan tätä suuntausta.
On kuitenkin eräs kysymys, joka on mielestäni jossain määrin ristiriitainen. Jos tutkimme yhteisen maatalouspolitiikan uudistamista koskevia ehdotuksia, joista nyt keskustelemme Agenda 2000: n yhteydessä, voimme todeta, että maatalouden ympäristötoimiin varatut määrärahat ovat kasvaneet vain 5 %; näin vaatimaton lisäys YMP: n ympäristöulottuuvuuden vahvistamisessa on jossain määrin ristiriitainen komission nykyisten poliittisten tavoitteiden kanssa, joita omasta puolestani kannatan.
Kysyn siis: millä tavoin herra komissaari selittää sen, että maatalouden ympäristötoimiin varatut määrärahat ovat lisääntyneet ainoastaan 5 %?

Fischler
 Arvoisa puhemies, hyvät naiset ja herrat, haluaisin kiinnittää huomionne siihen, että herra Cunha ei tosin tehnyt suoraa kysymystä, mutta koska en ole yhtä mieltä hänen viimeisestä toteamuksestaan, haluaisin selvittää seuraavan asian: on tosin totta, että asetukseen 20/78 nykyään koottuihin ympäristötoimiin kohdistuvat menot kohoavat vain hieman, mutta on myös totta, että on myös useita muita lisämenoja, esimerkiksi naudantuotannon laajaperäistämiseksi luodaan ylimääräinen edistämistoimi. Lopuksi on korostettava erityisesti sitä, että tulevaisuudessa maatalouden kaikkien suorien tukien edellytyksenä on se, että noudatetaan maatalouden käytäntösääntöjä, mikä vastaa myös todellisuudessa korkeampaa ympäristövaatimusta ja mitä emme ole nykyään ottaneet ollenkaan huomioon säännöksissämme.

Colino Salamanca
Arvoisa puhemies, ensinnäkin haluaisin myöntää, että yrityksessä ympäristön ja maanviljelyn yhdistämiseksi on tapahtunut kehitystä. Mielestäni komissio on kuitenkin osoittanut tiettyä arvostelukyvyn puutetta, sillä olisi hyvä erottaa toisistaan ne toimet, joilla kannustetaan ympäristölle edulliseen toimintaan, ja vähimmäisvaatimusten täyttäminen. Tällä hetkellä on pantu alulle asetus, jonka nojalla maanviljelijöiden tuensaanti voidaan kyseenalaistaa, jos he eivät noudata vähimmäisvaatimuksia.
Olisi kuitenkin tarpeen, että komissio määrittelisi tarkasti, mitä nämä vähimmäisvaatimukset ovat, sillä ne ovat siellä täällä yhteisön lainsäädännössä. Kannustavat vaatimukset on kuitenkin määritelty paljon paremmin; ne löytyvät varmasti tulevaisuudessa maaseudun kehittämistä koskevasta asetuksesta, ja sen jälkeen joistakin alakohtaisista yhteisistä markkinajärjestelyistä. Esimerkiksi herra komissaari viittasi juuri siihen, että ne, jotka haluavat saada 100 ecun palkkion laajaperäistämisestä, tietävät, että heidän on säilytettävä määrätty eläintiheys. Nämä toimet ovat kuitenkin ympäristölle edulliseen toimintaan kannustavia toimia.
Minä haluaisin, että komissio määrittelisi ne toimet, joilla kyseenalaistetaan maanviljelijöiden tuensaanti, siten, ettei jäsenvaltioille jäisi vapautta toimia miten haluavat, sillä komissio näyttää ehdotuksessaan jättävän kaiken vastuun jäsenvaltioille, kun taas minun mielestäni olisi komission velvollisuus määritellä asianmukaisesti koko yhteisön kattavat vähimmäisvaatimukset.

Fischler
 Arvoisa puhemies, hyvät naiset ja herrat, olen erittäin kiitollinen herra Colino Salamancalle hänen lausunnoistaan. Haluaisin kuitenkin vielä kerran tarkentaa, miten asiaa on tarkasteltava komission kannalta. Ensinnäkin: meidän on tehtävä ero ehdotusten niiden toimien välillä, jotka ovat pakollisia, ja niiden toimien välillä, jotka ovat vapaaehtoisia, siis ensi sijassa pakollisia tai vapaaehtoisia maanviljelijöille. Nyt on siis kyse siitä, että on tosin varmistettu maanviljelijöille maksettavien suorien tukien, jotka vastaavat korvauksia, pysyminen entisellä tasolla, mutta tässä otetaan käyttöön yleinen vaatimus niin sanotun ehdollisen täytäntöönpanon muodossa, ja jäsenvaltioidenhan on noudatettava sitä.
Täytäntöönpanomääräysten yhteydessä on varmasti myös mahdollista määrittää näiden vaatimusten taso siten, että ei synny yksipuolisia ratkaisuja. Toinen asia ovat vapaaehtoiset palkkiot, joiden on oltava tavallista käytäntöä suuremmat. Se on yksi edellytyksistä sille, että niihin voidaan ylipäänsä turvautua. Niiden osalta on kuitenkin myös selvää, että ne ovat osa niin sanottua toista pilaria eli maaseudun kehittämispolitiikkaa. Ehdotuksemmehan kuuluu, että kaikille maaseutualueille on luotava sellainen kehityspolitiikka. Ehdotuksiin sisältyy kuitenkin myös sellainen ehto, että ohjelma hyväksytään vain, jos se sisältää luvun maatalouden ympäristötoimista. Näin nähtynä ehdotuksissamme otetaan mielestäni erittäin hyvin huomioon se, mitä olette vaatineet.

Graefe zu Baringdorf
Arvoisa puhemies, arvoisa komissaari Fischler, myöntäisittekö, että ympäristöystävällinen maatalous on edelleen poikkeus, että maatalouden tehostaminen on edelleen sääntö, että interventiojärjestelmän hinnanalennus kannustaa tuotannon tehostamiseen? Toinen kohta: kun sanotte, että toisen pilarin on tarkoitus sisältää ympäristöperusteinen ohjelma, pidän sitä erittäin järkevänä, mutta varoja on erittäin vähän. Kuinka aiotte hoitaa maaseudun tässä rakenneohjelmassa? Kolmanneksi: kun te tai komissaari Bjerregaard puhutte toissijaisuudesta, kysyn itseltäni, miten voimme siirtää vastuuta alaspäin, kun meillä ei ole sääntöjä Euroopan tasolla. Se ei ole toissijaisuutta vaan vapauttamista. Kaksi pientä esimerkkiä: te sallitte kemiallisesti käsiteltyjen teollisuuden raaka-aineiden viljelyn viljelykäytöstä poistetussa maassa mutta ette rehuna käytettävien palkokasvien viljelyä. Toinen esimerkki...
Puhemies keskeytti puhujan.

Fischler
 Arvoisa puhemies, saanhan yksinkertaisuuden vuoksi huolehtia vastauksen alkuosasta, ja kuten herra Graefe zu Baringdorf toivoi, komissaari Bjerregaard huolehtii vastauksen loppuosasta. Ensimmäisestä osasta: herra Graefe zu Baringdorf, minähän olen erittäin usein yhtä mieltä teidän kanssanne, mutta en ole kanssanne yhtä mieltä siitä, että hinnanalennus, vieläpä takuuhintojen alennus johtaa automaattisesti tehostamiseen. Saimme vastakkaisia kokemuksia vuoden 1992 uudistuksen yhteydessä. Jos katsotte lannoitteisiin, hyönteismyrkkyihin ja vastaaviin kohdistuneiden kulujen kehitystä vuosien 1992-1998 aikana, toteatte, että kulut ovat pienentyneet eivätkä kasvaneet. Siksi olettamuksenne ei pidä paikkaansa sellaisena kuin sen esititte.

Bjerregaard
Sallikaa minun lisätä edelliseen, että läheisyysperiaatetta koskeviin huomioihin ei liittynyt minkäänlaista ajatusta siitä, että ympäristölainsäädäntöä ei tarvitse noudattaa. Päinvastoin painotin puheenvuorossani hyvin selvästi, että on noudatettava ympäristölainsäädäntöä, jotta näistä asioista voidaan ylipäänsä puhua. Agenda 2000 -ohjelmaan liittyvä myönteinen viesti on, kuten myös tiedonannossa painotetaan, että yhteistyön on tapahduttava niiden ihmisten välillä, jotka painivat näiden ongelmien kimpussa paikallisella tasolla. Uskon, että olemme kaikki yksimielisiä siitä, että ympäristölainsäädäntöä on noudatettava, mutta että myös niiden ihmisten, jotka painivat näiden ongelmien kimpussa, on tehtävä yhdessä enemmän töitä järkevien ratkaisujen löytämiseksi.

Olsson
Arvoisa puhemies, minähän olen hajauttamisen kannattaja ja pidän sen vuoksi hajauttamista myönteisenä. Minusta on kuitenkin hieman hämmästyttävää, että komissaari Bjerregaard ylistää ympäristöpolitiikan hajauttamista. Onhan luonnollista, että jos ympäristöpolitiikkaa koskevat päätökset on hajautettu, eri jäsenvaltioiden oloista tulee erilaisia. Se johtaa kilpailun vinoutumiseen, jolloin niillä, jotka laiminlyövät ympäristöasiat, on parhaat kilpailuedellytykset. Se ei voi olla mahdollista unionin alueella.

Bjerregaard
Ei, herra Olsson, se ei todellakaan pidä paikkaansa. Euroopan ympäristölainsäädäntöä on noudatettava. Juuri sen vuoksi sanoin johdantopuheenvuorossani, että pidin parlamentin mietintöä nitraattidirektiivistä myönteisenä ja että olemme ryhtyneet konkreettisiin toimiin niiden maiden osalta, jotka eivät ole noudattaneet direktiiviä. Sanoinhan alustuspuheenvuorossani, että: " ...maatalouspolitiikasta muodostuu yhä suuremmassa määrin kansalaisten ja maanviljelijöiden välinen asia. Yksittäisten maiden ja läänien sekä yksittäisten kuntien on itse asetettava omia alueitaan koskevat vaatimukset. Näiden on luonnollisesti oltava ehtoja, joiden avulla voidaan varmistaa, että olemassa olevia eurooppalaisia ja kansallisia lainsäädäntöjä noudatetaan, mutta jotka antavat hyvin keskitetyistä ratkaisuista poiketen mahdollisuuden siihen, että paikalliset olosuhteet otetaan paremmin huomioon." Luulen siis, että herra Olssonin näkökulma ja minun näkökulmani eivät tämän asian osalta juurikaan eroa toisistaan.

Barthet-Mayer
Arvoisa puhemies, arvoisat komissaarit, biomaatalous on erittäin hyvä esimerkki kestävästä maataloudesta.
Euroopan parlamentin yhteinen päätöslauselma luonnonmukaisesta karjankasvatuksesta antaa komissiolle ja neuvostolle aihetta pohtia nyt käsiteltävänä olevaan komission ehdotukseen lisättäviä teknisiä parannuksia, ja mitä tulee eläinravintoa koskevaan pääkohtaan, perinteisen eläinravinnon käyttöä koskevaksi sallituksi poikkeamaksi ehdotuksessa esitetty 10 % on mielestämme jo riittävä. Neuvosto suositteli poikkeamaksi 25 %: ia, mutta voidaanko tällöin enää puhua biotuotannosta, kun otetaan huomioon, että biomaatalouden on edelleen merkittävä tinkimättömästi ja ehdottomasti laatua? Tiedän kyllä erittäin hyvin, että aiotte sopia tästä asiasta.
Onko komissio sitä mieltä, että jos eläimiä ruokitaan 25-prosenttisesti perinteisellä rehulla, on silti ansaittua puhua biologisesta tuotteesta? Kaiken lisäksi perinteisen rehun ominaisuuksia ei ole millään tavalla määritelty. Kyse voi olla tehomaanviljelyn tuotteista, vaikka tällöin voitaisiin edes erottaa tuotteet, jotka ovat peräisin alueilta, jotka kuuluvat maatalouden ympäristötoimenpiteiden piiriin, integroituun maatalouteen tai edelleen bioviljelyyn siirtyvään maatalouteen.
Mitä komissio aikoo tehdä...
Puhemies keskeytti puhujan.

Fischler
 Arvoisa puhemies, hyvät naiset ja herrat, kysymys, jonka rouva Barthet-Mayer esitti, johdattaa oikeastaan kahteen suuntaan. Meidän on erotettava erittäin tarkasti: mikä on perinteistä tuotantoa, mikä on integroitua tuotantoa ja mikä on biologista tuotantoa. Ne ovat kolme eri lajia. Komissio on tunnetusti - ja kävimme juuri hiljattain siitä keskustelun parlamentissa, rouva Barthet-Mayer - tehnyt ehdotuksen, että meidän pitäisi laatia yhteisöä varten direktiivit, jotka suojaavat myös eläintuotteita, niin että saisimme biologisten tuotteiden määrittelemiseksi unionin laajuisen yhteisen normin. Ehdotushan on odottanut käsittelyä jo useita vuosia, ja siitä keskustellaan kiivaasti maatalousministerien neuvostossa - viimeksi juuri joulukuun neuvostossa - mutta tässä asiassa ei olla valitettavasti päästy tähän mennessä yksimielisyyteen. On joitakin arkaluonteisia aiheita, joista on nähdäkseni keskusteltava edelleen, hyväksymättä kuitenkaan sitä, että pehmennetään perusajatusta, nimittäin sitä kysymystä, mitä biologiset tuotteet ovat, ja erityinen aihe, josta te oikeastaan puhuitte jo, on siinä yhteydessä perinteisten sekä geneettisesti muunnettuja organismeja sisältävien rehujen käyttö.
Se on kysymys, josta on keskusteltu nyt myös toisella tasolla, nimittäin asetuksen 220/90 muuttamisen yhteydessä, ja uskon, että meidän on pyrittävä kehittämään tasapuolisesti kaikkia osatekijöitä, jotka johtavat kuluttajien kannalta parempaan selvyyteen.

Hardstaff
Arvoisa puhemies, haluaisin varmistua siitä, että kumpikin komissaareista vastustaa hormonien avulla tuotetun naudanlihan ja myös naudan kasvuhormonin avulla tuotetun maidon tuontia.

Fischler
komission jäsen. (DE) Arvoisa puhemies, hyvä rouva Hardstaff, tämä ei tosin liity suoranaisesti tämänpäiväiseen aiheeseemme, mutta haluaisin sanoa teille aivan selvästi yhden asian: se, mitä meidän on tehtävä ja mitä haluamme tehdä, on mukauttaa vastuun arviointimme WTO: n määräyksiin, kuten paneelikeskustelun tuloksissa sanotaan. Komissio on teettänyt siksi kaikkiaan kahdeksan tieteellistä tutkimusta. Odotamme nyt näiden tutkimusten tuloksia, ja toivon, että voimme sitten pysyä kannassamme, kuten olemme pyrkineet aina tekemään.

Goepel
Arvoisa puhemies, arvoisa komissaari Fischler, olenko oikeassa olettaessani, että laaditte Agenda 2000: n oikeastaan parantaaksenne maanviljelijöidemme kilpailukykyä maailmanmarkkinoilla ettekä niinkään vähentääksenne maanviljelijöiden sinänsä jo välttämättä tarvitsemien lannoitteiden ja muiden tuotantovälineiden käyttöä? Se on ensimmäinen kysymys. Rouva Bjerregaardin perustelu on suunnilleen viimeinen asia, jonka olen kuullut perusteeksi sille, miksi meidän on ylipäänsä toteutettava Agenda!
Toinen kysymys: voitteko sanoa minulle, kuinka suurelta osin asetusta 20/78 sovelletaan jäsenvaltioissa? Minun alueellani sataprosenttisesti, ja se on sen arvoista, että julkistan sen. Sitten olisin oikein mielelläni halunnut tietää: mitä teidän mielestänne ovat todellisuudessa maatalouden käytäntösäännöt? Olkaa hyvä älkääkä sekoittako käsitettä tehokas paikallisiin oloihin sopeutettuun maatalouteen!

Bjerregaard
Arvoisa puhemies, uskon, että parlamentille antamani lausunto ja komission Agenda 2000 - ohjelmassa tekemät ehdotukset vastaavat paljolti toisiaan. Niissä uusissa tiedonannoissa, joista Franz Fischler ja minä olemme yksimielisiä ja joiden julkaiseminen on tärkeää, korostetaan, että ympäristönäkökohtien ja maatalousnäkökohtien pitää olla toisistaan riippuvaisia. Kukaan meistä ei hyväksy sitä, että ympäristölainsäädäntöä ei noudateta. Politiikka on sopeutettava sellaiseksi, että se onnistuu. Meillä molemmilla on selkeä käsitys siitä, että se onnistuu ja että jäsenvaltioissa on mahdollista tehdä järkeviä päätöksiä. Saattaa olla, että tarvitsemme hieman apua ennen kuin pääsemme rakentavaan ratkaisuun, ja toivomme luonnollisesti myös sitä, että parlamentti osallistuu tähän keskusteluun niin, että voimme saavuttaa ratkaisun, jonka avulla voidaan varmistaa sekä järkevä maatalous että järkevä ympäristöpolitiikka.

Papayannakis
Arvoisa komissaari, olettakaamme, että ehdotuksenne ovat hyviä ja että puhutte kiinnostavasta asiasta. Sallikaa minun muistuttaa, että maatalous ei ole erillinen saareke, vaan se liittyy saumattomasti ympäristöönsä. Kuinka viljelijät voisivat harjoittaa ekologista maataloutta, kun maatalouden ympärillä toimiva teollisuus pakottaa heidät toimimaan epäekologisesti. Kuinka voidaan kilpailla niitä maita vastaan, joista tuomme tuotteita, jotka eivät ole ekologisia tai köyhien maanviljelijöiden tuotteita, vaan maan ja eläinten pahimmanlaatuisen ja voimakkaan hyväksikäytön tuotteita? Kuinka voidaan harjoittaa ekoviljelyä - tiedän, että Kreikassa monet harjoittavat - kun ekotuotteiden kaupankäynnissä on valtavia ongelmia, koska omat säännöksemme eivät tue tätä kauppaa?
Pitäisikö meidän sittenkin tarkastella näitä asioita suhteessa niiden ympäristöön? Pitäisikö meidän kenties puhua ekologisen maatalouden sijasta ekologisesta taloudesta, arvoisa komissaari?

Bjerregaard
Arvoisa puhemies, kuten Franz Fischler hetki sitten sanoi, uudistus perustuu muuhunkin kuin luonnonmukaiseen viljelyyn, joka muodostaa hyvin pienen prosenttiosuuden Euroopan maataloudesta. On selvää, että on toivottavaa, että tuo prosenttiosuus kasvaa, mutta olemme tietenkin keskittyneet moneen muuhunkin asiaan. Sallikaa minun sanoa hyvin selvästi: uskon, että Euroopan kansalaiset haluavat puhdasta vettä. He eivät hyväksy tilannetta, jossa heidän juomavetensä ei ole puhdasta. He eivät ymmärrä sitä, että järkevän maatalouspolitiikan laatiminen ei olisi yhdistettävissä siihen, että heidän käyttämänsä vesi olisi puhdasta. Olemme myös sitä mieltä, että se on mahdollista, ja olemme sen vuoksi esittäneet nämä ehdotukset ja pidämme kiinni siitä, että ympäristölainsäädäntöä on noudatettava, samalla kun me Euroopassa harjoitamme järkevää maataloutta. Voi hyvin olla, että joudumme käymään tiukkoja keskusteluja amerikkalaisten kanssa, mutta tilanteen niin vaatiessa emme epäröi käydä niitä.

Robles Piquer
Haluan kysyä komissiolta: mitä tulee tähän maataloustuotannon ja ympäristön luonnolliseen yhteensovittamiseen, millaista osaa komissio on suunnitellut muulle kuin elintarvikkeita tuottavalle maataloustuotannolle, ja tarkemmin sanoen biomassalle, jota voitaisiin hyödyntää uusiutuvien energiavarojen tuotannossa? Se on nimittäin mielestäni luonnollinen kohde Euroopan maatalouden ylituotannon osalta.

Fischler
 Arvoisa puhemies, hyvä parlamentin jäsen, kysymyksenne toiseen osaan, joka koski sitä, olemmeko valmiit tukemaan myös biomassan sekä vaihtoehtoisten energialähteiden ja uusiutuvien raaka-aineiden tuotantoa: ensinnäkin, viljanviljelyä ja ruohomaisia öljysiemenkasveja koskevat ehdotuksemme sisältävät näiden tuotteiden tukimahdollisuuden. Toiseksi: maaseudun kehittämistä koskevien ehdotusten nojalla on myös mahdollista tukea investointeja, mikäli on kyse tämän sektorin investoinneista. Kolmanneksi: olemme ottaneet maaseudun kehittämiseen entistä laajemman metsää käsittelevän luvun, ja näiden metsien tukimahdollisuuksien yhteydessä voidaan myös tukea voimakkaammin puun muodostamaa uusiutuvaa raaka-ainetta.

Myller
Arvoisa puhemies, on erittäin tärkeää, että ympäristöpolitiikka integroidaan maatalouspolitiikkaan, samoin kuin on tärkeää, että ympäristöpolitiikka integroidaan kaikkeen politiikkaan Euroopan unionissa. Maatalouspolitiikan kannalta erityisen tärkeää on vesien suojelu, kuten täällä on mainittu. On tietysti edistystä, että vaaditaan ympäristönormien noudattamista suoran tulotuen ehtona, mutta toisaalta pitäisi olla päivänselvää, että tukia maksetaan vain silloin kun sääntöjä noudatetaan. Mutta meidän on oltava iloisia, että tähänkin asti on päästy. Nyt herää kysymys siitä, miten jäsenvaltiot ottavat vastaan tämän mielestäni kuitenkin edistysaskeleen: miten tätä tullaan valvomaan, tarvitaanko pitkiä siirtymäkausia, miten tästä keskustellaan. Käytetäänkö apuna esimerkiksi sitä, että laaditaan kestävän kehityksen mukaiset maatalouden käytännesäännöt, joihin sitten verrataan toteutettua politiikkaa, ja vasta sen jälkeen maksetaan suorat tulotuet?

Fischler
Arvoisa puhemies, hyvä parlamentin jäsen, asiaa valvotaan ensinnäkin tietysti sopivalla tavalla, jolloin jaamme vastuun - kuten aina tällaisissa asioissa. Paikallinen valvonta maatiloilla on siis ensi sijassa jäsenvaltioiden tehtävä, ja komission yksiköiden tehtävänä on huolehtia siitä ja valvoa sitä, että jäsenvaltiot todella hoitavat tämän velvollisuutensa riittävän hyvin. Ette saa myöskään unohtaa, että maatalouden käytäntösääntöjen toteuttamisen ja soveltamisen ja suorien tukien rahoituksen yhteydessä olemme tekemisissä Euroopan maatalouden ohjaus- ja tukirahaston EMOTR: n varojen kanssa, mikä merkitsee sitä, että EMOTR: kin valvoo kaikkia menoja. Se merkitsee sitä, että jos jäsenvaltiot eivät hoida tarvittavaa valvontaa riittävän hyvin, meillä on mahdollisuus periä varoja takaisin niiltä jäsenvaltioilta, jotka eivät täytä vaatimuksia riittävän hyvin.

Bjerregaard
Arvoisa puhemies, nitraattidirektiivistä käy hyvin ilmi tapa, jolla olemme ryhtyneet käsittelemään ympäristöasioita. Silloin kun oli selvää, että jäsenvaltioiden olisi pitänyt toteuttaa nitraattidirektiivi, tutkimme yksinkertaisesti kaikissa jäsenvaltioissa sitä, kuinka pitkälle toteutus oli viety. Julkistimme kertomuksen ja käynnistimme oikeudelliset toimet - jos oikein muistan - 12 jäsenvaltiota vastaan, jotka eivät olleet toteuttaneet nitraattidirektiiviä. Uskon, että sellainen etenemistapa, jossa tarkastellaan kaikkien jäsenvaltioiden tilannetta, vahvistaa mahdollisuuksiamme saada jäsenvaltiot toimeenpanemaan lainsäädäntö. Politiikkamme uskottavuuden kannalta on tietenkin - ja siitä olen rouva Myllerin kanssa täysin samaa mieltä - aivan ratkaisevaa, että lainsäädäntö toimeenpannaan jäsenvaltioissa.

Florenz
Arvoisa puhemies, aina kun komissaarit Fischler ja Bjerregaard ehdottavat parlamentissa yhteistä strategiaa, minusta tulee aivan erityisen valpas, koska nähdäkseni ympäristö-, terveys- ja kuluttajansuojavaliokunnassa ei ole tapahtunut viiden viime vuoden aikana ympäristöasioissa minkäänlaista yhdenmukaistamista, aivan päinvastoin! Viiden viimeksi kuluneen vuoden lainsäädäntö suorastaan pursuaa epämääräisiä oikeuskäsitteitä, kuten esimerkiksi BAT, korkea suojataso, maatalouden käytännesäännöt ja niin edelleen. Ne on sisällytettävä kansalliseen lainsäädäntöön, ja vasta sitten, arvoisa herra Fischler, kun niiden osalta on saavutettu yhtenäinen linja, te voitte valvoa.
Kysymykseni teille, arvoisa rouva Bjerregaard: aiotteko määritellä nämä tämän alueen lukuisat epämääräiset oikeuskäsitteet Isprassa olevan komission yhteisen ympäristöasioiden tutkimuspaikan tai jonkun muun avulla?

Bjerregaard
Aivan ensiksi haluan sanoa herra Florenzille, että jätän aivan turvallisin mielin kysymyksen hyvän maataloustavan määritelmästä ja sen tarkemmasta selvityksestä kollegalleni herra Fischlerille. Haluaisin kuitenkin sanoa, että niiden monien keskustelujen perusteella, joita olen käynyt ympäristövaliokunnan kanssa, voimme olla iloisia siitä, että on saatu aikaan yhteinen ympäristöä ja maataloutta koskeva tiedonanto. Olen varma siitä, että parlamentti - jos olisimme keskustelleet tästä asiasta kaksi, kolme vuotta sitten - olisi pitänyt mahdottomana tilannetta, jossa meillä olisi Agenda 2000 -ohjelman kaltainen asiakirja, johon sisältyy niinkin paljon maatalouspoliittista ympäristöä koskevaa ajattelua kuin asiakirjassa tällä hetkellä on. On selvää, että joillakin alueilla haluttaisiin mahdollisesti päästä vieläkin pitemmälle ja että joillakin alueilla on erityisiä toivomuksia, mutta olen rouva Myllerin kanssa samaa mieltä siitä, että meillä on useita syitä olla iloisia siitä, että olemme päässeet näinkin pitkälle.

Campos
Arvoisa puhemies, haluaisin esittää kaksi kysymystä. Vuonna 1950 maatalouden alalla työskenteli 35 % Euroopan koko väestöstä. Nykyään vastaava luku on 5 %. Jos tämä uudistus toteutetaan, vuonna 2006 maatalouden alalla tulee työskentelemään enää 2, 5-3 % väestöstä, kun otetaan samalla huomioon väestön ikääntyminen. Ensimmäinen kysymykseni on, voidaanko ympäristöä suojella maaseudun autioittamisen keinoin. Sillä siihen tuo uudistus johtaa...
Toinen kysymys: miten on mahdollista edistää ympäristönsuojelua siten, että talousarviosta 50 % käytetään nykyisellään 5 %: n ja pian vain 2, 5 %: n suuruiseen väestönosaan? Ja jossa kaiken lisäksi tuetaan tuotantoa, toisin sanoen kannustetaan tuottajia käyttämään kaikkia tuotannon lisäämiseen tarkoitettuja menetelmiä, eikä suojella työllisyyttä, laatua, ympäristöä ja turvallisuutta. Millä tavoin, herra komissaari, sellainen politiikka, jota kertomanne mukaan haluatte toteuttaa, on sovitettavissa yhteen maaseudun autioitumisen ja tuotannon tukemisen kanssa? Ja lisäksi...
Puhemies keskeytti puhujan.

Fischler
Arvoisa puhemies, hyvä parlamentin jäsen Campos, ensinnäkin, mitä tulee menoihin maatalousväestön prosenttiosuuteen nähden: jos haluatte olla reilu, teidän on verrattava kaikkia muita julkisia menoja. Kun laskette yhteen kansalliset talousarviot ja yhteisön talousarvion ja laskette sitten maatalouden osuuden, päädytte noin 2-5 %: iin väestöstä. Se ei vaikuta minusta liioittelulta.
Toiseksi: mitä tulee maatalouden työpaikkoihin, voin sanoa teille vain yhden asian: mitä ympäristöystävällisemmin toimimme maataloudessa, sitä suurempaa työpaikkojen määrää se merkitsee eikä päinvastoin. Sen vuoksi tämä aloite siitä, että kiinnitämme uudistuksessa enemmän huomiota ympäristöön liittyviin asioihin, on edullinen maatalouden ja työpaikkojen luomisen kannalta. Ette saa kuitenkaan unohtaa yhtä asiaa: kun keskustelemme siitä, että vaadimme Euroopan maataloudelta näitä lisävelvoitteita, vieläpä paljon enemmän kuin valtameren takaisilta kilpailijoilta vaaditaan, meidän on myös oltava valmiita maksamaan siitä. Silloin on myös lakattava todistelemasta, että maatalousuudistus ei saa maksaa mitään!

Mulder
Arvoisa puhemies, nitraattidirektiivin toimeenpanosta on puhuttu jo monta kertaa. Komissio ilmoitti hiljattain vastauksessa esittämääni kirjalliseen kysymykseen, että pohjaveden laadun analysoinnista direktiivin toimeenpanon valvomiseksi ei ole olemassa yhdenmukaisia sääntöjä. Minusta tämä on erittäin huono perusta lainsäädännön noudattamisen valvomiseksi. Milloin asiaan saadaan parannus?
Sitten toinen kysymys. Pohjaveteen ei tule nitraattia ainoastaan eläinten lannasta. Sitä tulee myös lannoitteista, ja sitä voi tulla myös tehtaista, vedenpuhdistamoista ja vaikka mistä. Kuinka komissio aikoo tehdä eron näiltä tahoilta ja eläinten lannasta tulevan nitraatin välillä, jotta vastuu ei siten lankeaisi täysin maatalouden harteille?

Bjerregaard
Arvoisa puhemies, komission tehtävä ei tietenkään ole selvittää, mistä nitraatit ovat peräisin. Tehtävämme on valvoa noudattavatko jäsenvaltiot nitraattidirektiiviä, mikä merkitsee yksinkertaisesti sitä, että tehtävänämme on valvoa nitraattien määrää pohjavedessä. Niin me teemmekin. Tutkiessamme sitä on käynyt ilmi, että alueet, joilla on ollut erityisiä nitraattidirektiiviin liittyviä ongelmia, ovat myös olleet alueita, joilla on harjoitettu laajaa kotieläintuotantoa, olkoon kyse sitten naudoista tai sioista, mutta erityisesti siat ovat aiheuttaneet suurta huolta. Sen vuoksi tietyillä mailla on ollut selviä ongelmia nitraattidirektiivin toteuttamisessa. Mutta kuten sanottu, meidän tehtävämme ei ole valvoa, mistä nitraatit ovat peräisin, vaan meidän on huolehdittava siitä, että direktiiviä noudatetaan.

Sturdy
Arvoisa puhemies, esitän kysymyksen kummallekin komissaarille. Äänestämme huomenna varsin tärkeästä lainsäädännön osasta, Kindermannin mietinnöstä, joka koskee eläinten hyvinvointia. Haluaisin tietää, miten komissio suhtautuu tilanteeseen. Esimerkiksi Yhdistyneessä kuningaskunnassa brittiläiset siankasvattajat kärsivät eläinten hyvinvointia koskevan lainsäädännön takia. Ruotsissa arvioidaan, että maan ympäristölainsäädäntö nostaa lihan hintaa yhdellä Ruotsin kruunulla kiloa kohti. Mitä mieltä komissio on Euroopan maanviljelyn suojelemisesta, kun tänne tuodaan tuotteita sellaisista maista, joissa ei ole sellaista eläinten hyvinvointia koskevaa lainsäädäntöä kuin meillä Euroopan unionissa on? Arvoisat komissaarit, älkää vedotko siihen, että kuluttaja päättää. Kuluttaja päättää hinnasta. Toivon saavani tyydyttävän vastauksen.

Fischler
Arvoisa puhemies, hyvät naiset ja herrat, mitä tulee eläinsuojeluun, haluaisin viitata siihen, että ensinnäkin tämän aiheen pitäisi olla tärkeä seuraavalla WTO-kierroksella - jotta toimittaisiin nimenomaan tätä kansainvälisen kilpailun vääristymiä koskevaa väitettä vastaan - ja sen pitäisi olla keskustelunaiheena seuraavissa maatalousneuvotteluissa.
Toiseksi saanen viitata siihen, että on sinänsä itsestään selvää, että eläinsuojelumääräyksiä on noudatettava. Maatalouden piirissä tapahtuvassa eikä muussakaan eläinten pidossa voi milloinkaan hyväksyä sellaista, että sitä varten laadittuja lakeja ei noudateta. Olemme kuitenkin myös suunnitelleet sellaista, erityisesti maatalousyritysten investointitukien yhteyteen, että kun tila käyttää erityisen eläinystävällisiä hoitojärjestelmiä ja investoi siinä tarkoituksessa, se saa suurempaa tukea kuin tila, joka on valmis noudattamaan vain vähimmäisvaatimuksia.

Fantuzzi
Näin PO XXIV: n sivulla Internetissä neuvoa-antavan kuluttajakomitean kertomuksen YMP: n uudistuksesta. Siinä esitetyt syytökset ovat kovia ja ilmaisevat kuluttajien näkökulman, ja ne toistuvat samanlaisina myös Euroopan kuluttajajärjestöjen toimisto BEUC: n näkemyksissä. Kysymykseni ovat: mikä on arvionne tästä ja aiotteko ryhtyä mihinkään toimiin lähentääksenne toisiinsa näitä kahta ääripäätä, maanviljelyä ja kuluttajien vaatimuksia?

Fischler
 Arvoisa puhemies, hyvät naiset ja herrat, tässä kohdin voin olla vain samaa mieltä herra Fantuzzin kanssa. Pidän oikeastaan erittäin valitettavana sitä, että tässä mietinnössä lähdetään osittain liikkeelle väitteistä, jotka eivät vastaa todellisia ehdotuksiamme eivätkä keskustelun tilaa. Kutsun teidät sellaiseen hankkeeseen, että pyrimme yhdessä saamaan aikaan julkisen puolueettomamman selvityksen, jotta estämme maatalouden maineen sellaiset yksipuoliset mustamaalaamiset, joiden perusteet eivät ole oikeat.

Lannoye
Arvoisa puhemies, kysymykseni on osoitettu erityisesti komissaari Bjerregaardille. Olen tietenkin iloinen kahden komissaarin harjoittamasta yhteistyöstä maataloutta ja ympäristöä koskevien kysymysten parissa, mutta minua mietityttää tämän alan tulevaisuuden kehitystä mahdollisesti uhkaava vaara, nimittäin ympäristösaasteiden leviäminen.
Luonnon monimuotoisuus on mielestäni erittäin tärkeää. Mutta kun komissio ja etenkin komissaari Bjerregaardin yksikkö näyttää suosivan ennemminkin geeniteknologioiden käyttöä ja geenimuunneltujen organismien markkinoille saattamista ilman perusteellista arviointia näiden organismien vaikutuksesta luonnon monimuotoisuuteen, alan huolestua.
Haluaisin tietää, onko komissaari Bjerregaard valmis tarkistamaan tietyille geenimuunnelluille organismeille jo myönnettyä lupaa, jos osoittautuu, että luvalla on kielteisiä vaikutuksia luonnon monimuotoisuuteen.

Bjerregaard
Arvoisa puhemies, kysymykseen geneettisesti muunnelluista organismeista haluaisin vastata, että komissio on huolehtinut erityisesti siitä, että se ei ole joutunut tilanteeseen, jossa se joutuisi valitsemaan, mitä se haluaa ja mitä se ei halua. Olemme sen sijaan ensisijaisesti keskittyneet siihen, että kaikki ne ihmiset, jotka tarvitsevat tietoja, myös saavat niitä, ja teimme sen toteuttamalla tuotteiden merkitsemisen varsin aikaisessa vaiheessa.
Lisäksi olemme ottaneet käsittelyyn kysymyksen, joka koskee geneettisesti muunneltujen organismien vaikutuksia. On selvää, että otamme luonnon monimuotoisuuden huomioon tämän asian yhteydessä. Se merkitsee sitä, että parlamentissa käsiteltävänä olevassa uudessa ehdotuksessa olemme ottaneet hyvin selkeän kannan kysymykseen, joka koskee analyyseja uhkatekijöistä. Olemme kuitenkin ottaneet käsittelyyn myös pitkän aikavälin vaikutukset, ja juuri siitähän oikeastaan olikin kysymys. Meidän on luonnollisesti tutkittava, mitä seuraa siitä, että nämä tuotteet joutuvat luontoon, ja onko sillä pitkän aikavälin vaikutuksia. Valvomme sitä hyvin tarkasti, ja kuten kysyjäkin ehkä tietää, ehdotus 90/220 sisältää muutamia määräyksiä siitä, että geneettisesti muunnelluista organismeista valmistetut tuotteet eivät ole hyväksyttyjä loputtomiin, vaan niitä arvioidaan uudelleen, koska ei voida sulkea pois sitä, että saamme kokemuksia pitkän aikavälin vaikutuksista tai saamme uutta tietoa. Pyrimme kaiken kaikkiaan olemaan mahdollisimman varovaisia, ja olen muuten iloinen siitä keskustelusta, jota tulen ilmeisesti parlamentin kanssa käymään helmikuussa.

Puhemies
Kiitän komissiota puheenvuorosta.
Julistan tämän asian loppuun käsitellyksi.

Puolustukseen liittyvät teollisuudenalat
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana Titleyn laatima ulko- ja turvallisuusasiain sekä puolustuspolitiikan valiokunnan mietintö (A4-0482/98) komission tiedonannosta puolustukseen liittyviä teollisuudenaloja koskevan Euroopan unionin strategian täytäntöönpanosta (KOM(97)0583 - C4-0223/98).

Titley
Arvoisa puhemies, Euroopan teollinen, tieteellinen ja teknologinen perusta on olennaisen tärkeä Euroopan unionin turvallisuudelle. Juuri tämä perusta antaa sille sen kapasiteetin ja kyvyn, joka mahdollistaa eurooppalaisen puolustusidentiteetin poliittiset ja sotilaalliset pilarit YUTP: n, WEU: n ja Naton välityksellä.
Tuo väittämä on tänä päivänä yhtä tosi kuin silloin, kun esitin sen ensimmäisessä mietinnössäni lähes kaksi vuotta sitten. Kuitenkin tuo perusta heikkenee edelleenkin huolimatta siitä, että Euroopassa on joitakin huomattavia yrityksiä. Kymmenen viime vuoden aikana tämän alan työpaikoista on menetetty 50 %. EU: n Yhdysvalloista tuomien puolustustarvikkeiden arvo oli vuonna 1995 kuusi kertaa suurempi kuin sen viemien tarvikkeiden arvo. Suhdeluku oli 4: 1 vuonna 1985. Syyt tähän todetaan hyvin selvästi ensimmäisessä mietinnössäni, mutta ne voidaan tiivistää yhteen tilastotietoon: meillä on 43 puolustukseen liittyvää yritystä ja 94, 5 miljardin euron puolustusmäärärahat; Yhdysvalloilla on 14 puolustukseen liittyvää yritystä ja 212 miljardin euron puolustusmäärärahat. Lisäksi 75 % tuonnistamme on peräisin USA: sta. Me emme edes käy kauppaa keskenämme, vaan EU: n sisäisen kaupan osuus hankinnoista on vain 4 % tai 5 %.
Kyse ei ole siitä, ettemmekö me tiedostaisi ongelmaa. Olen kolmen viime vuoden aikana ollut lukemattomissa konferensseissa, joissa kaikki ovat samaa mieltä ongelmasta ja valtaosa on samaa mieltä sen ratkaisusta, mutta hyvin harvat tuntuvat olevan halukkaita ryhtymään tarvittaviin toimiin. Tämä on sellainen alue, jolla sanat eivät juuri koskaan muutu teoiksi. Itse asiassa minusta tuntuu usein siltä, että kaikki mukanaolijat kiertävät toisiaan varoen niin kuin jossakin askelkuvioiltaan monimutkaisessa 1700-luvun tanssissa, kun me itse asiassa tarvitsemme nyt kunnon annoksen rock and rollia. Olen varma, että komissaari Bangemann johtaa hyvin mielellään tätä rock and rollia.
Edistystä on ilman muuta tapahtunut. On perustettu POLARM. Amsterdamin sopimuksessa on puolustusmateriaalihankintoja koskeva osasto. On perustettu OCCAR. Valtionpäämiehet ovat julkilausumissaan todenneet, miten tärkeä asia tämä on. Kuusi puolustusministeriä solmi 6. heinäkuuta aiesopimuksen, joka itse asiassa oli suuri askel eteenpäin, kuten myös asevientiä koskevat menettelysäännöt. WEAG: n toimintasuunnitelmasta päätettiin viime marraskuussa, mutta toimintaa tällä alueella ei panna aina täytäntöön. Viime vuonna ilmoitettiin aikeista perustaa ilmailu- ja puolustusteollisuuden yritys (European Aerospace and Defence Company), mutta siitä, miten se tapahtuisi, ei olla pystytty sopimaan ja vastakkain ovat ne, joiden mielestä valtion pitäisi investoida siihen voimakkaasti, ja ne, joiden mielestä sen pitäisi olla yksityisyritys.
Sovimme kauan sitten, että pitäisi perustaa yhtenäinen Airbus-yhtiö, mutta mitään ei ole vielä allekirjoitettu. Tämä on vähän niin kuin katselisi Beckettin näytelmää Huomenna hän tulee . Westlandin ja Agustan helikopteriyhtiöiden oli määrä fuusioitua, mutta ne kiistelevät yhä pelkästään arvioiduista hinnoista. British Aerospacen ja DASA: n oli määrä fuusioitua, mutta ne eivät päässeet sopimukseen yhteensopimattoman osakkeenomistuksen perusteista. Aérospatialen ja Dassaultin liittoa on ehdotettu useasti, mutta siitä ei ole tullut mitään.
Itse asiassa Euroopassa fuusion syntyminen kestää kolme kertaa kauemmin kuin USA: ssa ja lopputulos on pienempi. British Aerospace/Matran myynti on 1, 5 miljardia dollaria verrattuna sen suurimpaan yhdysvaltalaiseen kilpailijaan, jonka myynti on 5 miljardia dollaria. En aio sanoa yhtään enempää Eurofighterin, Horizonin tai panssariajoneuvo MRAV: n tarinasta. Verratkaapa tuota pikku menuettia rock and rolliin Yhdysvalloissa, missä on vuoden 1992 jälkeen syntynyt useiden fuusioiden tuloksena oikeastaan 3, 5 suurta yhtiötä.
Tämän vuoksi on ehdottoman tärkeää, että ryhdymme nyt toimiin. Meidän on käytettävä kaikkia resurssejamme. Emme saisi antaa sijaa institutionaaliselle kiistelylle. Emme saisi pitää kiinni arvokkuudestamme tai muotoseikoista. Komission tuore tiedonanto on merkittävä siksi, että siinä ollaan halukkaita käyttämään kaikkia saatavillamme olevia keinoja, olivatpa ne sitten yhteisön tai jäsenvaltioiden välineitä. Yhtiöiden on ensiksi annettava ryhtyä siihen kaupankäynnin logiikkaa noudattaen. Hallitusten pitäisi pysytellä syrjässä ja käyttää 223 artiklaa vain silloin, kun se on ehdottoman välttämätöntä.
British Aerospace tekeekin parhaillaan juuri niin, ja se onkin luultavasti teollisuuden lähin vastine nahkatakkiselle rokkarille, sillä se fuusioituu Saabin ja Matran kaltaisten yhtiöiden kanssa. Äskettäinen fuusio GEC/Marconin kanssa on onnistunut, koska se perustuu osakkeenomistuksen arvon periaatteisiin, ja vakaa rahoitusperusta on tärkeä, jotta saisimme vastinetta veronmaksajien rahoille. Se on tärkeä myös, koska olemme havainneet Yhdysvalloissa sen, että fuusiot ovat tapahtuneet niin kuin Nooan arkki, pareittain. Siellä ei ole yritetty yhdistää väkisin liian monta yhtiötä yhdellä kertaa. Sen vuoksi British Aerospacen ja Marconin fuusio on mielestäni erittäin järkevä.
Toiseksi meidän on nyt noudatettava komission toimintasuunnitelmaa ja sovellettava mahdollisimman paljon yhtenäismarkkinoiden periaatteita. Meidän pitäisi myös käyttää YUTP: n välineitä määritellessämme yhteistä kantaa puolustusmateriaalipolitiikasta, vaikka yhteisen kannan onkin oltava joustava, jotta voidaan ottaa huomioon tämän teollisuuden tarpeet. Meidän on myös selkiytettävä YUTP: n ja eurooppalaisen puolustusidentiteetin tehtävää, minkä vuoksi Britannian pääministerin aloite ja Saint-Malon sopimus ovat niin tärkeitä. Meidän on määriteltävä tarkasti, mitä Petersbergin tehtävät edellyttävät puolustusvoimiltamme, niin että teollisuus tietäisi, millaista materiaalia sen pitää valmistaa. Hankintojen osalta meidän on edettävä kohti Euroopan varustelutoimistoa ja saatettava väljästi yhteen OCCAR ja WEAG, mikäli se on tarpeen. Tämän osalta tarvitaan suurempaa yhteensovittamista, kuten myös tutkimuksen osalta. Meidän täytyy varmistaa, että paras tavarantoimittaja saa sopimuksen. Meidän ei pitäisi enää turvautua juste retour -periaatteeseen.
Tilanne on periaatteessa se, että ellemme me ala rokata, amerikkalaiset jyräävät meidän ylitsemme. Tätä mietintöä ei kuitenkaan ole tarkoitettu amerikkalaisvastaiseksi. Tarvitsemme pikemminkin voimakkaan teollisuuden, jotta voisimme kilpailla tai tehdä yhteistyötä amerikkalaisten kanssa ja jotta voisimme täyttää Naton turvallisuusvaatimukset eurooppalaisen puolustusidentiteetin myötä. Meidän pitäisi haluta pyrkiä yhteistyöhön amerikkalaisten kanssa. Kysehän on loppujen lopuksi maailmanlaajuisesta teollisuudesta. Eurooppalaiset yritykset eivät oikeastaan ole enää eurooppalaisia yrityksiä. Niillä on investointeja Yhdysvalloissa, ja muun muassa Boeingilla on investointeja Euroopassa. Unohdetaan siis tämä keinotekoinen jaottelu ja rakennetaan voimakas eurooppalainen teollisuus, joka tekee yhteistyötä amerikkalaisten kanssa. Itse asiassa tiedän, ettei teollisuudessa pidetä siitä, että sanon tämän, mutta Boeingin ja McDonnell Douglasin fuusiosta seuraa loogisesti se, että seuraavan edistysaskeleen pitäisi olla Airbusin ja Lockheed Martinin yhdistyminen. Silloin ilmailu- ja avaruusteollisuuden alalla käytävä kilpailu tulee olemaan maailmanlaajuista.

Cars (ELDR
Arvoisa puhemies, demokratia ja vapaus ovat puolustamisen arvoisia. Jos tahtoa niiden puolustamiseen ei olisi ollut Euroopassa ja Amerikassa silloin kun sitä eniten tarvittiin, kukaan meistä ei istuisi täällä tänään. Olemme Euroopassa saaneet kokea myös sen, että hyvä puolustus ehkäisee sotia ja edistää voimakkaiden diktatuurivaltioiden sisäistä hajoamista. Hyvän puolustuksen turvin ajatus vapaudesta voi tunkeutua paksuimpienkin muurien läpi ja kaataa ne.
Niillä miehillä ja naisilla, jotka ovat jäsenvaltioissamme ottaneet tehtäväkseen vastata Euroopan puolustuksesta, on oikeus käyttää nykyaikaisia aseita. Meidän on tänään kysyttävä itseltämme sitä, onko tärkeää, että osa näistä aseista voidaan kehittää ja valmistaa Euroopassa. Oma vastaukseni ja talous- ja raha-asioita sekä teollisuuspolitiikkaa käsittelevän valiokunnan vastaus on ehdottomasti kyllä . On tärkeää, että kehitys on Euroopassa viety erittäin pitkälle, tietyillä alueilla kaikkein pisimmälle. Jos voimme tarjota jotain valmistajina, meitäkin kunnioitetaan kuluttajina. Muuten lisääntyy se vaara, että meidän on tyydyttävä siihen, mitä myyjä mahdollisesti haluaa tarjota meille, ja myyjän mielestä oikeilla hinnoilla.
Pitkäaikaisen rauhan aikana - jota uskallamme nyt toivoa - on luonnollista, että vähennämme puolustukseemme käytettäviä kuluja. Silloin tulee paljon tärkeämmäksi, että koordinoimme Euroopan supistuvaa puolustusteollisuutta siten, että sen jäljelle jäävä osa säilyy kilpailukykyisenä, jotta voimme tarjota asevoimille niiden tarvitsemia aseita ja jotta Yhdysvalloistakin olisi kiinnostavaa vaihtaa kokemuksia ja puolustuskalustoa kanssamme.

Swoboda
Arvoisa puhemies, hyvät naiset ja herrat, kiihkeä puolustuspuhe, jonka esittelijä Gary Titley piti, tekisi oikeastaan tämän mietinnön jatkokäsittelyn lähes tarpeettomaksi. Haluaisin kuitenkin ensi sijassa kiittää Gary Titleyä tästä mietinnöstä, koska hän on uupumattomasti paneutunut erittäin tärkeään, sekä taloudelliseen että puolustus- ja turvallisuuspoliittiseen aiheeseen. Taloudellisen puolen osalta meidän ei pitäisi luoda mitään harhakuvia. Amerikan yhdysvallat, joka puolustaa tietysti aina täysin vapaata kauppaa, talouden täysin vapaata kehittymistä, on erittäin kiinnostunut ja aktiivinen, kun on kyse sen oman teollisuuden puolustamisesta ja maailmanmarkkina-aseman varmistamisesta.
Sama pätee erityisesti kaikkeen sellaiseen, joka on yhteydessä puolustusteollisuuteen, lentokoneteollisuuteen ynnä muuhun sellaiseen. Sen vuoksi meidän on vastattava sen haasteeseen Euroopasta, jos emme halua olla naiiveja. Gary Titley teki sen selväksi. Komissiokin on tehnyt selväksi, että se on valmis vastaamaan tällaiseen kilpailuun synnyttämättä sen vuoksi kuitenkaan monopoliasemia. Tämä on kuitenkin nimenomaan maailmanlaajuista kilpailua, ja siihen meidän on vastattava.
Toiseksi, puolustuspoliittisesta tasosta: me puhumme - toistaiseksi puhumme edelleen, mutta toivottavasti teemme pian myös jotain konkreettista - eurooppalaisesta puolustusidentiteetistä. Puhumme siitä, että Euroopan pitää tietyin rajoituksin ottaa myös hoitaakseen tehtäviä vilkuilematta aina Naton tai erityisesti Yhdysvaltojen suuntaan ja katsomatta, mitä ne ovat tekemässä. Tuo eurooppalainen puolustusidentiteetti ei voi merkitä täyttä omavaraisuutta, mutta pientä itsenäistä aseteollisuutta sekä tietysti yhteistyötä amerikkalaisten kanssa tarvitaan ehdottomasti. Toivon, että kollega Gary Titley on oikeassa siinä, ettei se, mitä brittiläisten ja amerikkalaisten yritysten välillä nyt tapahtuu, estä toteuttamasta vastaavia päätöksiä ja sulautumissuunnitelmia Euroopan tasolla. Päinvastoin, nyt voidaan sen vuoksi kenties jopa painostaa päättämään vastaavan eurooppalaisen teollisuuden rakentamisesta, ei amerikkalaista teollisuutta vastaan vaan sen kumppaniksi.
Lopuksi haluaisin vielä korostaa - tämäkin on mietinnössä, vaikka ei olekaan sen tärkein osa: meidän Euroopan parlamentissa pitäisi, vaikka puhumme puolustuksesta, puhua samanaikaisesti aina myös aseidenriisunnasta. Kaikki nämä ponnistelut eurooppalaisen puolustusidentiteetin, eurooppalaisen puolustusteollisuuden muodostamiseksi eivät meidän sosiaalidemokraattien mielestä ole ristiriidassa sen kanssa, että aseidenriisunnassa edetään. Se pysyy asialistalla! Turvallisin maailma on maailma, jossa aseidenriisunta kirjoitetaan suurella, ja sen vuoksi näitä kahta ei pidä asettaa vastakkain. Valitettavasti tämä on maailma, jossa varustelu on välttämätöntä, jossa nykyaikaistamisen on jatkuttava. Meidän on tehtävä se eurooppalaisella tasolla ja taisteltava samanaikaisesti sen puolesta, että aseidenriisunta edistyy maailmanlaajuisesti.

De Melo
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, olemme jo monessa yhteydessä saaneet käsiteltäväksemme lukuisia kollegamme Titleyn laatimia asiantuntevia mietintöjä ja puheenvuoroja, joissa käsitellään puolustukseen liittyviä teollisuudenaloja. Herra Titleyn työskentely parlamentissa on kaiken kaikkiaan osoittanut ansiokkaalla tavalla pyrkimystä kiinnittää Euroopan toimielinten huomio Euroopan unionin jäsenvaltioiden epätarkoituksenmukaiseen varustelupolitiikkaan sekä vaatia siihen muutosta. Sallikaa minun, herra Titley, ilmaista tässä yhteydessä sekä omasta että ryhmäni puolesta täysi tukemme mietinnöllenne.
Haluaisin kuitenkin todeta, että suhtaudun lievästi pessimistisenä siihen tehokkuuteen, jota Euroopan varustelupolitiikka kykenee osoittamaan yhteisessä puolustuksessa: mietinnön kohdassa 3. Olen omasta puolestani sitä mieltä, että ainoastaan pyrkimällä mahdollisimman tehokkaaseen yhteiseen puolustuspolitiikkaan voimme edetä riittävän lujasti kohti oikeaa tavoitetta, eurooppalaisen varusteluteollisuuden yhteistä strategiaa. Joudumme ymmärtääkseni odottamaan vielä vuosia, ennen kuin meillä on mahdollisuus toteuttaa yhteisiä toimia puolustuspolitiikan alalla. Voimme jossain määrin luottaa Amerikan tarjoamaan suojaan puolustuksen alalla, mutta samalla kuitenkin vahingoitamme omaa osaamme ulkoasioissa, koska joudumme tyytymään yhä selkeämmin toissijaiseen rooliin. Ja niin kauan kuin tilanne on tämä, minun on mahdotonta havaita unionin ja etenkään eräiden sen jäsenvaltioiden taholta riittävän voimakasta tahtoa kehittää tai edes tosiasiallisesti hyväksyä yhteistä strategiaa varustelualalla.
Saanen viitata pikaisesti kahden- ja monenkeskiseen yhteistyöhön, jonka ansioita en tahdo kiistää: kyse on kannatettavista aloitteista, jotka voivat monesti hyötyä WEU: n tarjoamasta tuesta. Ne ovat kuitenkin kaikesta huolimatta vain satunnaisia ja varovaisia aloitteita, joilla ei ole tukenaan koko unionin yhteistä poliittista tahtoa. Euroopan unioni etääntyy vuosi vuodelta yhä kauemmas liittolaisemme, Yhdysvaltojen varustelun tasosta. Samaa voidaan todeta puolustukseen liittyvistä kysymyksistä. Sen tähden olemmekin yhä selvemmin alamaisia emmekä herroja maailmanpolitiikassa. Herra Titleyn mietintö, jossa pyritään kiinnittämään unionin huomio näihin ongelmiin, on ansiokas, ja annamme sille sen vuoksi täyden tukemme.

Bertens
Arvoisa puhemies, on oikein, että komissio on asettanut ensisijaiseksi Euroopan aseteollisuuspolitiikan kehittämisen. Tämä Euroopan teollisuudenala on hajanainen ja häviää amerikkalaisille kilpailijoille. Onneksi teollisuus itse tekee silloin tällöin aloitteita yhteistyöstä, fuusioista tai mittakaavan suurentamisesta. Lainsäädäntö ei saa kuitenkaan jäädä jälkeen.
Jäsenvaltiot ovat tehneet suuren virheen - myös Amsterdamissa - sulkiessaan aseteollisuuden yhä sisämarkkinoiden ulkopuolelle. Puolustamalla kansallisia etujaan hallitustemme päämiehet allekirjoittavat kuolemantuomion tälle teollisuudenalalle. Toivottavasti komission nykyisillä ehdotuksilla voidaan saada parannusta asiaan. Tämän teollisuudenalan eurooppalaistaminen tarkoittaa kuitenkin myös viennin valvontaa koskevien sääntöjen eurooppalaistamista. Heinäkuussa sovitut käytännesäännöt olivat pieni ensimmäinen askel, ja nyt tarvitaan lisää askeleita eteenpäin.
Minun ELDR-ryhmäni tukee puheenjohtajana toimivan Saksan ehdotuksia näiden käytännesääntöjen sisällyttämisestä sääntöihin myös juridisesti. Kysymys ei ole ainoastaan teollisuudesta vaan myös säännöistä. Lisäksi haluan kiittää kollegaani Titleyä siitä, että hän antoi meille runsaasti aikaa käsitellä mietintöään sekä turvallisuusasiain ja aseidenriisunnan alivaliokunnassa että ulko-ja turvallisuuspolitiikan sekä puolustuspolitiikan valiokunnassa. Kiitokset siitä.

Alavanos
Arvoisa puhemies, herra Titley on vaikuttanut merkittävästi ulkoasiain valiokunnan työskentelyyn etenkin sosialistiryhmän sovittelijana. Kuitenkin erityisesti asevarustelukysymyksissä voidaan mielestäni havaita tiettyä kiihkoa ja voisi sanoa jopa fanaattisuutta, vaikka näitä kysymyksiä olisi parempi tarkastella enemmän käytännön tasolla ja maltillisemmin. Uskon, että Euroopan unioni tekisi virheen, jos se antautuisi niin sanotusti kiihkon valtaan ja ryhtyisi kilpailemaan Yhdysvaltojen kanssa aseteollisuuteen liittyvissä asioissa, kun Euroopan unionilta vielä puuttuvat ulkopolitiikan periaatteet ja perusmekanismit.
Kun tarkastellaan suuria kysymyksiä, joita on esimerkiksi hiljattain tapahtunut hyökkäys Irakiin, jotkin maat ovat samoilla linjoilla amerikkalaisten kanssa, toiset kaivavat strutsien lailla päänsä hiekkaan ja kolmannet maat esittävät kriittisiä huomioita. Minkä varaan rakennamme tällaisen varustelupolitiikan? Mielestäni liikumme vaarallisella alueella. Tärkeää olisi sopia ulkopolitiikkamme periaatteista ja perusteista ja vasta sen jälkeen tarkastella turvallisuuspolitiikan sotilaallisen varustelun taloudellisia ynnä muita puolia.
Luonnollisesti minäkin haluan painottaa, että herra Titleyn mietinnössä esitetään tärkeitä huomioita, joita me tuemme alkuperäisestä kannastamme huolimatta, ja joita ovat esimerkiksi kysymys KONVER-ohjelman jatkosta, kysymys toimenpiteistä henkilömiinojen osalta, kysymys asevientiä koskevista ohjeista, joiden pelkäämme jäävän pelkäksi yleisperiaatteeksi. Tiedämme erittäin hyvin, että Euroopan unionin jäsenmaat ovat edelleen pahasti syntien tahraamia, koska ne vievät valmistamiaan aseita Eurooppaa ympäröiville vastenmielisille ja verisille hallituksille.

Schroedter
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, oletteko kenties jo unohtaneet? Elämme kylmän sodan jälkeistä aikaa. Euroopan ympärillä on pelkkiä ystäviä. Tämä on rauhan aikaa. Tämä on aseidenriisunnan aikaa. Aseteollisuus ei ole valmis mukautumaan näihin aseidenriisunnan uusiin mittapuihin ja antaa hälytyksen. Se vaatii teollisia keskittämisprosesseja, joita ei voitaisi hyväksyä siviilipuolella. Se vaatii tukia, poliittista tukea aseteollisuuden viennille, kartellipolitiikan lieventämistä. Mikä pakottaa meidät antamaan periksi näille vaatimuksille, kun tiedämme, että se on järjetöntä, että se ei ratkaise ihmiskunnan maailmanlaajuisia ongelmia, työttömyyden, ja köyhyyden muodostamia ongelmia, ilmastonmuutoksen muodostamaa ongelmaa? Älkää unohtako, että me olemme luoneet KONVERin, koska sen pitäisi olla varustelun vaihtoehto eikä täydennys. Sen vuoksi vihreät vastustavat tätä mietintöä.

Maes
Arvoisa puhemies, haluaisin yhtyä niihin kriittisiin kannanottoihin, joita olen kuullut täällä tänään tämän mietinnön ja komission tiedonannon yhteydessä. Maailmassa on liikaa aseita, ja ydinaseet täytyy hävittää kokonaan, ja tavanomaisten aseiden määrää täytyy jyrkästi vähentää. Aseita viedään laillisesti tai laittomasti liikaa aroille alueille, mikä ainoastaan lisää väkivaltaa ja turvattomuutta maailmassa. Käytännesäännöt ovat puutteellisia, ja niitä sovelletaan huonosti.
Jos te pyydätte eurooppalaista politiikkaa, me sanomme " kyllä" eurooppalaiselle ulko- ja turvallisuuspolitiikalle, joka vastaa edellisiä prioriteetteja. Me haluamme aseita vain, kun ne ovat ehdottoman välttämättömiä. Ainoa asia, jota voin kuitenkin henkilökohtaisesti tukea täysin, on aseiden tarpeen määrittely unionin tasolla. Muiden asioiden osalta minun prioriteettini ovat toisenlaiset.
Toivon yhteistä aseistariisuntapolitiikkaa. Toivon, että oma aseteollisuutemme muutetaan palvelemaan rauhanomaisia päämääriä. Toivon, että mahdollisimman pieni määrä työvoimaa joutuu olemaan riippuvainen aseiden tuotannosta. Pyydän, että unionin tasolla saataisiin aikaan juridisesti sitovat säännöt aseidenviennistä. Haluan myös yhtyä pyyntöön siitä, että neuvosto esittäisi parlamentille vuosittain konsolidoidun kertomuksen aseidenviennistä ja käytännesääntöjen soveltamisesta.
Meidän on samalla todettava, että unioni näyttää olevan harvinaisen vähän kiinnostunut tällä hetkellä käynnissä olevasta uudelleenjärjestelystä.

Féret
Arvoisa puhemies, Euroopan komissio on halukas toteuttamaan eurooppalaista politiikkaa puolustukseen liittyvillä teollisuudenaloilla. Se onkin hyvä asia, nimittäin koskaan ei ole liian myöhäistä tehdä jotakin hyvää! Titleyn mietinnössä pyritään vahvistamaan eurooppalaista turvallisuus- ja puolustusidentiteettiä - tähän asti olen samaa mieltä - mutta Naton sisällä, Titley jatkaa. Se aiheuttaakin minulle harmaita hiuksia!
Venäläinen jättiläinen on aikanaan saanut minun kaltaiseni epäluuloisen vakuuttuneeksi siitä, että Eurooppa yhteistä tuhoa uhmatakseen unohtaa kaikki eturistiriidat, joita sillä on Yhdysvaltojen kanssa. Tällä välin, kun Euroopan unioni on puhjennut kehitykseensä, ristiriitaisuudet ovat vain vahvistuneet. Nykyään vain hirviöiden hyökkäys ulkoavaruudesta saisi minut unohtamaan hetkeksi, että Eurooppa on Yhdysvaltojen tärkein kilpakumppani ja että Yhdysvallat ei ole lakannut jarruttamasta kehitystämme.
Sanottakoon se vielä kerran, eläköön vapaa Eurooppa, mikä kuitenkin edellyttää Naton torjumista.

Speciale
Arvoisa puhemies, minäkin tahtoisin sanoa, että herra Titleyn mietintö on merkittävä ja että se esitetään merkittävällä hetkellä. Mielestäni mietintö ei myöskään ole ristiriidassa niiden perusajatusten kanssa, joita monet meistä vaalivat ja kannattavat, sillä aseiden tuotannon ja viennin valvonta, toisin sanoen tämän ongelman esiintuominen on jo eräs tapa estää se, että aseet ja aseiden tuottajat harjoittaisivat politiikkaa, sillä juuri sitä me emme toivo. Se on siis merkittävä mietintö, ennen kaikkea kolmesta syystä: ensinnäkin siksi, että siinä arvioidaan eurooppalaisia puolustukseen liittyviä teollisuudenaloja, jotka voivat muodostaa eurooppalaisia ryhmittymiä ja kilpailla muiden, ennen kaikkea Yhdysvaltojen kanssa; lisäksi siksi, että siinä tuetaan tieteellistä tutkimusta ja uusinta teknologiaa, ja lopuksi sen vuoksi, että samalla valtioiden välisen viitekehyksen tarjoavan koordinoinnin harjoittaminen on välttämätöntä.
Toiseksi sen vuoksi, että puolustukseen liittyviä teollisuudenaloja koskeva keskustelu merkitsee yhteisen ulko- ja puolustuspolitiikan edistämisen välttämättömyyden välitöntä korostamista. Euroopan unionin kansainvälisen uskottavuuden kannalta se on ehdottoman välttämätöntä; tätä ajatellen pidän yhtä tärkeänä yhteensovittamista jäsenehdokasvaltioiden kanssa.
Kolmanneksi sen vuoksi, että mielestäni on perusteltua antaa arvoa sille, että aseviennille luodaan käytännesäännöt, jotka säätelevät tätä erittäin arkaluonteista alaa, määrittävät sen moraaliset puitteet, tekevät siitä avoimemman ja estävät nimenomaan sen, että asevienti on ristiriidassa Euroopan unionin harjoittaman politiikan kanssa. Se, että puheenjohtajavaltio Saksa on hiljattain ilmoittanut aikeestaan tehdä käytännesäännöistä juridisesti sitovampia, on erittäin tärkeää. Tämä on oikea tie.
Lopuksi minusta on myös perusteltua korostaa erästä Titleyn mietinnön sisältämää kappaletta, joka koskee kaikkien valtioiden osallistumista maamiinat kieltävään Ottawan sopimukseen.
Kaikki seikat huomioon ottaen pidän siis tätä mietintöä erittäin merkittävänä.

Frischenschlager
Arvoisa puhemies, olisin halunnut keskustella tästä tärkeästä mietinnöstä ensi sijassa turvallisuuspoliittisilta näkökannoilta katsottuna enkä niinkään talouspoliittisilta, sillä se edustaa tärkeää askelta yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan toteuttamiseen suuntaan, mikä pitäisi ilmeisesti vähitellen hyväksyä kiistattomaksi poliittiseksi välttämättömyydeksi. Siihen tarvitaan nimenomaan - voi sanoa valitettavasti - myös puolustus- ja hankintapolitiikkaa, jonka pitäisi tapahtua nimenomaan Euroopan kannalta koordinoidusti. Miksi? Olen ensinnäkin vakuuttunut siitä, että on tärkeää, että Eurooppa säilyttää tietyn itsenäisyyden sotilaallisten tarvikkeiden hankinnassa. Minusta siinä on tärkeää turvallisuuspoliittinen itsenäisyys Yhdysvaltoihin nähden eikä niinkään taloudellinen kilpailu.
Toiseksi, on myös aivan ratkaisevaa, että puramme Euroopan aseteollisuuden ylikapasiteetin vain koordinoimalla, ja sillä tavalla estämme myös rahoituksen väärän suuntaamisen varustelusopimuksiin perusteella " haluamme lisätä toimintaa säilyttääksemme työpaikkoja" . Nämä esimerkit ovat meille kaikille tuttuja omista kotimaistamme. Minusta näyttää tärkeältä myös se, että Keski-ja Itä-Euroopan maat lasketaan johdonmukaisesti mukaan. Niillä on suurimmat ongelmat näissä asioissa, ja uskon, erityisesti EU: n sekä Naton laajentumisen osalta, että on tärkeää, otamme ne mukaan tähän, ja olen pahoillani - ja tuen näin ollen mietinnössä esitettyä pyrkimystä - että KONVER-ohjelmaa ei jatketa. Meidän on ehdottomasti vaadittava sitä!
Loppujen lopuksi ei ole kyse markkinoista. Aseteollisuus ei ole markkinatuote, ja uskon, että turvallisuuspoliittinen näkökohta on ratkaiseva, ja sen vuoksi on tärkeää, että aseteollisuus, asehankinnat koordinoidaan Euroopan tasolla, kuten yhteinen ulko-ja turvallisuuspolitiikka edellyttää.

Elmalan
Arvoisa puhemies, hyvät jäsenet, komissio ehdotti vuonna 1997 vuodelta 1996 peräisin olevan tiedonantonsa jatkeeksi toimintaohjelmaa puolustukseen liittyville teollisuudenaloille. Koska komissio kieltäytyy ottamasta huomioon tuon alan erityisasemaa, erityisesti puolustuksen ja itsemääräämisoikeuden läheistä yhteyttä, se haluaa soveltaa vapaan kilpailun periaatetta kilpailukyvyn nimissä. Komissio menee jopa pitemmälle, koska se avaa tien eurooppalaiselle varustelupolitiikalle eurooppalaisen turvallisuus- ja puolustusidentiteetin puitteissa.
Ulko- ja turvallisuusasiain sekä puolustuspolitiikan valiokunnan mietinnössä hyväksytyt suuntaukset näkyvät jäsenvaltioiden toteuttamissa rakenneuudistuspolitiikoissa. Näissä rakenneuudistuksissa, jotka perustuvat fuusiohankintojen tekemiseen maailmanlaajuisella tasolla, noudatetaan pikemminkin talouden kuin puhtaasti teollisuuden sanelemaa logiikkaa. Rakenneuudistuksilla on sitä paitsi vakavia taloudellisia, sosiaalisia ja alueellisia seurauksia. Ranskan hallitus jatkaa tällä tavoin rakenneuudistusten toteuttamista ja aseteollisuuden yksityistämistä ja vaarantaa siten yli 50 000 työpaikan säilymisen.
Rauhan ja aseistariisunnan aktiiviset puolestapuhujat, ryhmäni ranskalaiset jäsenet, kannattavat varustelumenojen karsimista, etenkin ydinaseiden osalta. Ehdotamme lisäksi, että järjestetään asekaupan vähentämiseksi kansainvälinen konferenssi, joka voisi johtaa kansainvälisen yleissopimuksen tekemiseen. Samalla kuitenkin vastustamme työllisyydelle kalliiksi tulevia rakenneuudistuksia ja yksityistämistä. Valtion asevarastot ja valtionyhtiöt turvaavat nykyään vain 5 % Ranskan puolustukseen liittyvistä tarpeista. Siksi olemme sitä mieltä, että kansallisten yritysten on turvattava puolustuksellemme välttämättömät asehankinnat, vaikka se ei miellytäkään komissiota, joka haluaisi soveltaa sotilaskalustoon julkisia hankintoja koskevia sääntöjä.
Teollisen aktiiviteetin palauttaminen voi kyllä johtaa yhteistyön vahvistumiseen Euroopassa, mutta ilman, että palauttaminen romuttaa omat valttimme, teknologiamme ja taitotietomme. Yhteistyö voi olla tehokasta ainoastaan, jos sitä täydennetään ottamalla käyttöön aseostoihin sovellettava yhteisön todellinen etuuskohtelu amerikkalaisen ylivallan edessä, sillä amerikkalaiset hallitsevat 50 %: ia maailman asekaupasta. Nämä suuntaviivat ovat sitäkin perustellumpia, kun 75 % Euroopan maiden hankkimista tärkeimmistä perinteisistä aseista on peräisin Yhdysvalloista.
On myös tarpeen käynnistää hanke ja jatkaa sitä tiettyjen sotilaallisten toimien monipuolistamiseksi ja suuntaamiseksi siviiliin, erityisesti ilmailu-, avaruus- ja puolustuselektroniikkateollisuuden aloilla. Kuten Valtiontyöntekijöiden kansallinen liitto (CGT) on korostanut, aseteollisuuden työntekijät, insinöörit ja teknikot ovat päteviä, heidän saatavillaan on teollisia menetelmiä ja he käyttävät tekniikoita, joita voidaan erittäin hyvin soveltaa siviilitarpeiden hyväksi.
Monipuolistuminen ei voi olla tehokasta, ellei siihen liitetä sosiaalisia toimenpiteitä - kuten esimerkiksi työajan lyhentämistä ja koulutuksen parantamista - työllisyyden suojelemiseksi ja sellaisten asemapaikkojen pitämiseksi toiminnassa, joiden taloudellinen ja sosiaalinen toiminta riippuu lähes yksinomaan aseteollisuudesta.

Theorin
Arvoisa puhemies, turvallisuuspolitiikan kaiken kattavana tavoitteena on maailmanlaajuinen aseistariisunta. Se edellyttää asetuotannon ja aseiden myynnin vähentämistä. EU: n on johdettava aseistariisuntaa ja asekaupan rajoittamista. Sen on aina oltava osa Euroopan puolustusteollisuudesta käytävää keskustelua. Kansainvälinen asekauppa on maailmanlaajuinen ongelma. EU: n jäsenvaltiot muodostavat yhdessä maailman toisiksi suurimman toimijan kansainvälisessä asekaupassa, minkä vuoksi niillä on myös erityinen vastuu.
Titley on tehnyt varmasti hyvää työtä, mutta en ole samaa mieltä mietinnön 3 kohdasta, jossa sanotaan, että eurooppalainen puolustusmateriaalipolitiikka on olennainen osa eurooppalaisen turvallisuus- ja puolustusidentiteetin vahvistamista Natossa. Ruotsi on sitoutumaton ja liittoutumaton valtio, joka ei ole Naton jäsen ja joka ei aio osallistua yhteiseen puolustukseen. Mielestäni myös toimitaan väärin, jos ensin yritetään luoda asetuotantolaitoksia ja vasta sitten päätetään yhteisestä sotilaallisesta puolustuksesta.
Rooman sopimuksen 223 artiklan osalta olen sitä mieltä, että aseita ei saa pitää minä tahansa tavaroina tai tuotteina, joita saa myydä vapaasti, vaan aseita varten vaaditaan erityissäännöt. EU: n on työskenneltävä aktiivisesti, ei jotta se laajentuisi puolustusmateriaaliteollisuuden oikeuksia tuottaa ja viedä aseita, vaan jotta se laatisi asekauppaa ja asevientiä rajoittavat tiukat säännöt.

Sjöstedt
Arvoisa puhemies, tällä hetkellä on maihimme kohdistuva sotilaallinen uhka onneksi hyvin pieni, ja Euroopassa on nyt hyvät mahdollisuudet aseistariisunnan ja liennytyspolitiikan jatkamiseen. Tämä näkökulma puuttuu kuitenkin täysin Titleyn mietinnöstä. Siinä käsitellään sen sijaan yhteisen puolustuspolitiikan luomista ja aseteollisuutta ja asevientiä koskevan yhteisen politiikan kehittämistä. Tällaisessa mietinnössä tarvittaisiin yhteinen suunnitelma asetuotannon muuttamisesta siviilituotannoksi. Jos Euroopan unioni harjoittaa aggressiivisempaa ja aktiivisempaa asevientiä, se pahentaa ympäri maailmaa vallitsevia konflikteja.
En myöskään ole samaa mieltä 2 kohdasta, jossa sanotaan, että EU: n tutkimusvaroja aletaan käyttää sotilaallisiin tarkoituksiin. Onhan päinvastoin niin, että meidän on ohjattava sotilaalliseen tutkimukseen tuhlattavat suuret resurssit ei-sotilaalliseen tutkimukseen, josta on sen sijaan hyötyä ihmisille.
Tässä mietinnössä ei lisäksi kunnioiteta ollenkaan sitä, että useat unionin jäsenvaltiot eivät kuulu Natoon, eivätkä ole Länsi-Euroopan unionin jäseniä. Mietinnössä ne halutaan kuitenkin sisällyttää Länsi-Euroopan unioniin ja Naton kanssa tehtävään yhteistyöhön.
Pidän valitettavina myös niitä vaikutuksia, joita on aiheutunut siitä, ett Nato on laajentumassa Itä- ja Keski-Eurooppaan, sillä nämä maat kohentavat nyt voimakkaasti puolustustaan, mikä voi myös johtaa siihen, että yhä useammat maat vuorostaan hankkivat uusia asejärjestelmiä. Se uhkaa lisätä jännitteitä Euroopassa eikä vähentää niitä - vaikka osa aseiden valmistajista ehkä ilahtuukin.
Mielestäni tällä alalla tarvittaisiin valtioiden välisiä vähimmäissääntöjä aseviennin rajoittamiseksi, mutta tässä mietinnössä mennään huomattavasti pitemmälle. Sen vuoksi äänestän tätä pääosiltaan hyvin taantumuksellista mietintöä vastaan.

Bangemann
 Arvoisa puhemies, haluaisin ensin kiittää herra Titleyä, en tosin sen vuoksi, että hänen mietintönsä noudattaa sisällöltään niitä linjoja, joita komissio on ehdottanut, vaan myös hänen realistisuutensa ja rohkeutensa vuoksi, joka yksinkertaisesti kuuluu asiaan, kun näin vaikeassa tapauksessa ollaan realisteja. Siksi haluaisin aloittaa aivan yksinkertaisella toteamuksella, ennen kuin herra Sjöstedt lähtee. Tämä on normaalia keskustelukulttuuria, että parlamentin jäsen kertoo ensin jotain ja lähtee sitten pois. Hän ei enää ollenkaan kuuntele, mitä muut sanovat.
Suosionosoituksia
Haluaisin aloittaa aivan yksinkertaisella toteamuksella. Olen sitä mieltä, että Euroopan parlamentissa ei kiistellä kovin paljon yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan tarpeellisuudesta. Yhteinen ulko- ja turvallisuuspolitiikka ei edusta tällöin, kuten nimikin jo sanoo, mitään hyökkäävää politiikkaa, vaan välttämättömyyttä maailmassa, jossa kukaan ei voi valitettavasti taata turvallisuuttaan pelkästään rauhanaatteen mukaisin menetelmin, rakentaa järjestelmä, jonka avulla voidaan tehdä selväksi kansalaisille, että kykenemme puolustamaan itseämme. Sehän on jopa puolueettomassa Ruotsissa syy siihen, että siellä ei ollenkaan kyseenalaisteta omaa kansallista puolustusta.
Herra Sjöstedt, jos Euroopan unioni veisi esimerkiksi, suhteellisesti katsottuna, yhtä paljon aseita kuin Ruotsi, meidän olisi lisättävä vientiämme huomattavasti. Jos asenne Natoon on erilainen Ruotsissa kuin Latviassa, Virossa ja Liettuassa, sillä on jotain tekemistä sen kanssa, että Ruotsi ei ole milloinkaan ollut osa Neuvostoliittoa. Meidän pitäisi siis sanoa ensinnäkin aivan asiallisesti: meidän on ehdottomasti puolustettava itseämme. Se on ensimmäinen kohta. Toinen kohta: jos se on välttämätöntä ja tarvitsemme jonkin aikaa saadaksemme aikaan yhteisen turvallisuuspolitiikan - eikä se ole poliittisesti helppoa - meillä on sellainen ongelma - jos tarvitsemme vielä viisi tai kymmenen vuotta yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan aikaansaamiseen ja kun olemme lopulta saaneet sen aikaan eikä meillä ole enää yhteistä aseteollisuutta - että meillä on tosin yhteinen turvallisuuspolitiikka mutta ei mahdollisuutta tuottaa itse aseita.
Jos joku ei ymmärrä tätä, häntä ei voida enää auttaa! Sen vuoksi komissio pyrkii sanomaan parlamentille ja jäsenvaltioille, että meidän on tehtävä jotakin. Yksi asia on nimittäin selvä: tähänastiset teollisuuspoliittiset aikaansaannoksemme tällä alueella ovat olleet pelkästään kansallisia. Sillä tavalla emme pääse eteenpäin. Se, mistä muistaakseni esimerkiksi myös rouva Elmalan valitti, eli että menetämme jatkuvasti asemiamme USA: n Euroopan unioniin tuontiin verrattuna, sehän on totta! Se johtuu yksinkertaisesti siitä, että Euroopan teollisuus on jakautunut liikaa kansallisiksi yksiköiksi eikä saavuta siis sellaista vaikutusta kuin amerikkalaisilla yrityksillä on.
Meidän on vain pidettävä mielessä yksi luku: jos kaikki yritykset, jotka tuottavat Euroopassa aseteollisuuden tuotteita, yhdistyisivät, liittyisivät yhteen, syntyvä yritys ei siltikään olisi niin suuri kuin suurin amerikkalainen yritys, joka tällä alalla toimii. Tässä on kyse myös teollisuuspolitiikasta. Vastaus ei riipu pelkästään komissiosta, Euroopan parlamentista ja Euroopan unionista, se riippuu myös jäsenvaltioista. Kaikki jäsenvaltiot ovat ilmoittaneet ymmärtävänsä tämän teollisuudenalan uudelleenjärjestelyn tarpeen. Se koskee myös Airbus-konsortiota. Kaikki kuusi Airbusin yhteydessä yhteistyötä tekevää maata kokoontuivat jälleen äskettäin. Niiden ongelma on aivan yksinkertainen. Jokainen maa puolustaa ensi sijassa omia etujaan, osittain myös omaa politiikkaansa. Se, että Ranskalla on suurehkoja ongelmia Aerospatiale -yhtiönsä yksityistämisessä, ei johdu siitä, että Aerospatiale ei toivoisi sitä, vaan siitä, että Ranskan nykyisellä hallituksella on suurempia vaikeuksia tämän ongelman kanssa kuin toisella hallituksella. Se, että kaksi brittiläistä yritystä on yhdistynyt nyt Isossa-Britanniassa, johtuu siitä, että jos tämä ilmailualan yritysten yhteenliittyminen edistyy, on tuloksena tietysti suurempi yritys, jolla on myös paremmat edellytykset vaatia jotakin. On siis ymmärrettävä, että käynnissä on eräänlainen valtataistelu. Silmien sulkeminen siltä olisi naiivia.
Kaikki nämä liikkeet osoittavat kuitenkin, että teollisuudessa ja jäsenvaltioissa on ymmärretty se, että tällä alalla on tapahduttava jotakin. Herra Titleyn mietinnössä on mielestäni rohkaisevaa se, että Euroopan parlamentti on näin vaikeassa asiassa - on suhteellisen helppoa tulla tänne, ja jotkut ovat jo tehneetkin sen, herra Frischenschlagerkin, ja sanoa, että aseidenriisunta on oikeastaan oikea tapa. Euroopan unioni olisi varmasti ensimmäinen, joka hyväksyisi sen, jos saisimme toteutettua sen maailmanlaajuisesti. Se ei kuitenkaan ole mahdollista. Sen vuoksi meidän on keksittävä toinen keino.
Olemme esittäneet toimintasuunnitelman, jossa sanotaan yksiselitteisesti, mitä voimme tehdä. Voin vakuuttaa teille, että komissio ehdottaa ja toteuttaa tämän toimintasuunnitelman välttämättömät osat tänä vuonna. Standardisointi on ensimmäinen asia. Julkinen tarjouskilpailu: se, mitä rouva Elmalan sanoi siitä, on tavallinen reaktio unionin tietyissä jäsenvaltioissa: kun putkahtaa esiin ongelma, paetaan protektionismiin ja eurooppalaisiin kiintiöihin. Se on niin sanotusti aseteollisuuteen siirrettyä maatalouspolitiikkaa. Se on kuitenkin viimeinen asia, jonka voi tehdä. Siten ei päästä yhtään eteenpäin.
Meidän on toisin sanoen saatava aikaan kilpailukykyisiä rakenteita. Niihin kuuluvat: yhteinen standardisointi, yhteiset tarjouskilpailut, sillä vain tällaisten tarjouskilpailujen avulla Euroopan aseteollisuudesta tulee kilpailukykyinen, sekä yhteiset määräykset aseteollisuuden sisäistä kauppaa ja vientiä varten. Euroopan yhteisön tuomioistuin on jo monesti ilmoittanut tuomioissaan, että myös aseteollisuuden tuotteiden vienti kuuluu yhteisön toimivaltaan. Komissio tekee kaikkensa, jotta tällä alueella edistyttäisiin, sillä jos emme toimi nyt, emme voi viiteen vuoteen valittaa siitä, että emme voi edes itse puolustaa itseämme. Tarkoitan sitä, että senhän pitäisi vastata hyvää eurooppalaista perinnettä: meidän pitäisi pystyä itse valmistamaan niitä tuotteita, joita tarvitsemme puolustautuaksemme. Juuri se on komission tavoitteena, ja olen iloinen siitä, että herra Titleykin näkee asian niin ja tukee sitä.

Sjöstedt
Komissaarihan kääntyi puoleeni ja kommentoi Ruotsin asevientiä. Olen hänen kanssaan samaa mieltä siitä, että Ruotsin asevientiä, sellaisena kuin se on toteutunut, voidaan pitää kauhistuttavana esimerkkinä vastuuttomasta toiminnasta, esimerkiksi kun ajatellaan asevientiä Indonesiaan tai nykyistä taistelulentokoneiden erittäin aggressiivista vientiä. Minusta ei siis ole toimittu oikein. En halua, että sama virhe toistetaan EU: ssa, vaan haluan sen sijaan toimia tämän vaaran vähentämiseksi.

Puhemies
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 9.00.

Ympäristö, turvallisuus ja ulkoasiat
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana Theorinin laatima ulko- ja turvallisuusasiain sekä puolustuspolitiikan valiokunnan mietintö (A4-0559/98) ympäristöstä, turvallisuudesta ja ulkoasioista.

Theorin
 Arvoisa puhemies, turvallisuuspoliittisessa tilanteessa on tapahtunut useita suuria muutoksia. Kylmä sota on päättynyt, ja suursodan syttymistä Euroopassa pidetään nykyään mahdottomana. Edessämme olevat konfliktit ovat kansallisia ja ne aiheutuvat etnisistä, uskonnollisista ja sosiaalisista ristiriitaisuuksista. Esiin nousee samanaikaisesti uusia uhkakuvia, esimerkiksi laajat pakolaistulvat, terrorismi, kansainvälinen rikollisuus ja etenkin ympäristöuhat ja luonnonkatastrofit. Näitä konflikteja vastaan ei voi taistella luotien ja ruudin avulla.
Useat luonnonkatastrofit ovat aiheuttaneet ihmiskunnalle uusia ongelmia, esimerkiksi uusiutuvat tulvat Euroopassa, padon murtuminen Espanjassa ja viimeksi laaja maanvyörymä Keski-Amerikassa. On selvää, että näiden katastrofien havaitsemiseksi ja ehkäisemiseksi ei ole ollut tarpeeksi resursseja. Koska ympäristöuhat eivät tunne lainkaan kansallisia rajoja, valtioiden on tehtävä yhteistyötä. Ympäristöongelmien laajuuteen liittyvä kansainvälinen tietoisuus on lisääntynyt. Siitä ovat osoituksina erilaiset YK: n konferenssit, joissa on käsitelty vettä, aavikoitumista, ympäristöä ja kehitystä sekä ilmastonmuutoksia. Ympäristöongelmat voivat johtaa niin vakaviin ongelmiin, että ne uhkaavat niin ihmisten kuin valtioidenkin turvallisuutta.
Makea vesi on erittäin epätasaisesti jakaantunut luonnonvara. Alle 10 maata omistaa 60 % maailman kaikista makean veden varoista ja useat Euroopan valtiot ovat riippuvaisia vedentuonnista. Tulevaisuuden konflikteissa makean veden lähteisiin kohdistuneet hyökkäykset eivät ehkä muodosta ainoastaan yhtä päämäärää muiden joukossa, vaan ne voivat olla myös konfliktien aiheuttaja. Kansainvälisillä raja-alueilla sijaitsee arviolta 300 jokea, järveä ja pohjavesilähdettä. Lähi-idässä 14 maasta 9 kärsii veden puutteesta. Paikallisilla ja alueellisilla ekologisilla ongelmilla, esimerkiksi rajallisilla vesivaroilla tai suurilla ympäristöpakolaisryhmillä, voi olla merkittäviä vaikutuksia kansainvälisiin suhteisiin. Ympäristöpakolaisten määrän arvioidaan olevan nyt 25 miljoonaa 22: een miljoonaan " perinteiseen" pakolaiseen verrattuna. Ympäristöpakolaisten määrän arvioidaan kaksinkertaistuvan vuoteen 2010 mennessä.
Nämä uusien konfliktien syyt on otettava huomioon ulko-, turvallisuus- ja puolustuspolitiikassa ja siinä, miten kansat ylläpitävät ja luovat rauhaa ja turvallisuutta. Resursseja on otettava käyttöön, jotta voimme vastata ympäristölliseen haasteeseen. Tarvitsemme erittäin suuria panoksia, mutta varat ja resurssit ovat erittäin rajalliset. Samanaikaisesti muuttunut turvallisuuspoliittinen tilanne on johtanut sotilaalliseen liennytykseen ja aseistariisuntaan. Sotilaallisten resurssien vapauttaminen on antanut asevoimille ainutlaatuisen mahdollisuuden ja laajan kapasiteetin kohdata kasvavat ympäristöuhat. Asevoimilla on etenkin hyvin toimiva organisaatio ja laajat tekniset resurssit, joita voidaan käyttää ympäristöä hyödyttävällä tavalla ilman merkittäviä kustannuksia.
Jotta ympäristökriisien syntyminen voitaisiin ehkäistä, tarvitaan infrastruktuuri, organisaatio ja lisää resursseja. Näitä asevoimilla on, tosin asevoimat saattavat vaihdella maasta toiseen, mutta ne koostuvat pääasiassa pätevästä henkilöstöstä, tekniikasta, kehittyneistä huipputeknisistä varusteista, järjestelykyvystä, sotilastutkimuksesta ja kehityksestä. Asevoimien henkilöstö on valmiina toimimaan katastrofitilanteissa ja se on koulutettu suorittamaan tehtäviä äärioloissa.
Sotilaallinen toiminta aiheuttaa kuitenkin myös huomattavia ympäristötuhoja. Ympäristön tuhoaminen on ollut antiikin ajoista lähtien tavallinen sodankäyntitapa. Sota on myös ehdottomasti vakavin uhka ympäristölle. Asevoimat ovat lisäksi vastuussa useista ilmastoon vaikuttavien kaasujen, fossiilisten polttoaineiden, freonien sekä typpioksidi- ja rikkioksidipäästöistä. Ydinaseet, kemialliset aseet ja maamiinat ovat konkreettisimpia asejärjestelmiä, joilla on laajoja haittavaikutuksia luontoon myös rauhan oloissa.
Julkisen kuulemistilaisuuden yhteydessä valiokunta on myös saanut tietoja niin kutsuttujen tainnuttavien aseiden kehittämisestä ja HAARPista, joka on suurtaajuisen säteilyn tutkimukseen liittyvä tutkimusohjelma. Olen todella pahoillani siitä, että Yhdysvalloista ei ole lähetetty edustajaa kuulemistilaisuuteen ja että se ei ole hyödyntänyt mahdollisuutta kommentoida esitettyä aineistoa.
Meillä on ollut kaksi julkista kuulemistilaisuutta, joiden tarkoituksena on ollut selvittää muun muassa tainnuttavien aineiden ja HAARPin monimutkaisia teknisiä ja oikeudellisia näkökohtia, ja olemme saaneet ehdotuksen ympäristönsuojelusotilaille tarkoitetusta niin taloudellisesta kuin käytännöllisestäkin koulutusohjelmasta. Alkuperäistä ehdotustani on käsitelty Hughesin menettelyn yhteydessä ja ympäristö-, terveys- ja kuluttajansuojavaliokunta on ansiokkaasti valvonut ympäristönäkökulmia. Tämän melko runsaan taustatiedon pohjalta esittelen nyt tämän ympäristöä, turvallisuutta ja ulkopolitiikkaa koskevan päätöslauselman ja annan useita ehdotuksia toimiksi tehtäväksi niin EU: n kuin kansallisellakin tasolla. Päätöslauselmassa jäsenvaltioita suositellaan käyttämään sotilaallisia resursseja ympäristön hyväksi aloittamalla muun muassa ympäristösuojelusotilaiden kouluttaminen tavoitteena perustaa koordinoitu eurooppalainen ympäristöprikaati, investoimalla ympäristötarpeensa ja ympäristötarkoituksiin käytettävissä olevat sotilaalliset resurssit, ja hyödyntämällä näitä resursseja kansallisissa ympäristösuunnitelmissa, mutta myös asettamalla ne YK: n ja EU: n käyttöön ympäristökatastrofeissa tai rauhankumppanuuden yhteydessä. Ehdotukseen kuuluu, että asevoimien on noudatettava ympäristösääntöä ja korjattava aiemmin aiheutetut ympäristötuhot.
Muun yhteiskunnan ympäristölainsäädäntöä on sovellettava kaikkeen sotilaalliseen toimintaan. Ehdotamme, että komissio esittää neuvostolle ja parlamentille Amsterdamin sopimukseen sisältyvän yhteisen strategian, joka yhdistää EU: n YUTP-näkökohdat EU: n kauppapolitiikkaan, avustuspolitiikkaan ja kansainväliseen ympäristöpolitiikkaan. Päätöslauselmassa todetaan, että ehkäisevät ympäristötoimet ovat merkittäviä turvallisuuspolitiikan välineitä, ja siinä kehotetaan sen vuoksi jäsenvaltioita määrittelemään pitkän aikavälin puolustus- ja turvallisuuspoliittisiin arviointeihin sisältyvät ympäristöön ja kansanterveyteen liittyvät tavoitteet.
Päätöslauselmassa otetaan esiin myös ydinsukellusveneiden ja muiden ydinkäyttöisten alusten valvomaton, vaarallinen ja asiantuntematon varastointi ja hylkääminen sekä mainittujen alusten radioaktiivinen polttoaine ja vuotavat ydinreaktorit. Kehotamme myös päätöslauselmassa komissiota tekemään perusteellisen tutkimuksen Euroopan turvallisuuspoliittisista ympäristöuhkista ja laatimaan vihreän kirjan asevoimien ympäristövaikutuksista. Mietinnössä otetaan esiin myös sotilaallisen toiminnan oikeudelliset näkökohdat. Mietinnössä EU: ta kehotetaan työskentelemään sen hyväksi, että myös uusia niin sanottuja tainnuttavia asejärjestelmiä säännellään kansainvälisin sopimuksin.
Uhka siitä, että ydinaseita käytetään vahingossa säilyy niin kauan kuin ydinaseita on olemassa. Tätä uhkaa voitaisiin vähentää merkittävästi hyvin lyhyessä ajassa, jos ydinasevaltiot panisivat nopeasti täytäntöön kaikki Canberran komission raporttiin sisältyvät kuusi kohtaa.
Sallikaa minun lopettaa sanomalla, että saamme päivittäin raportteja ympäristökatastrofeista, jotka voidaan estää, jos käytämme järkevästi hyväksemme olemassa olevia resursseja. Nämä resurssit löytyvät asevoimilta. Resursseja ei tarvitse ottaa pois asevoimilta, vaan asevoimien pitää käyttää niitä. Nyt puuttuu vain poliittinen tahto.

Olsson
Arvoisa puhemies, ympäristö-, terveys- ja kuluttajansuojavaliokunta on käsitellyt tätä mietintöä ja se on antanut lausunnon, jota haluan hieman kommentoida. Haluan ensiksi sanoa, että tuemme kokonaisuudessaan Theorinin laatimaa taustatietojen kuvausta, jonka hän on tuonut esiin myös parlamentissa. Haluan kuitenkin puheenvuoroni lopussa ottaa esiin muutamia kysymyksiä, joista olemme eri mieltä.
On aivan selvää, että Eurooppaan ei nykyään kohdistu lainkaan suoraa sotilaallista uhkaa. On olemassa muita suurempia uhkia, esimerkiksi ympäristötuhot, makean veden puute, aavikoituminen, ilmastonmuutokset, kemiallisen teollisuuden ja ydinvoimaloiden onnettomuudet ja niin edelleen. Sen vuoksi on tärkeää, että arvioimme uudestaan käsitystämme puolustuksesta ja laajennamme sen käsittämään myös ympäristöuhat. Tässä päätöslauselmassa näin tehdäänkin suurilta osin.
On erittäin myönteistä, että muuta yhteiskuntaa koskevat ympäristövaatimukset asetetaan koskemaan myös sotilaallista toimintaa - se on nykytilanteessa välttämätöntä. Aikaisemmista ydinaseista huolehtiminen ja niiden käsitteleminen on tärkeää tässä yhteydessä. Asian ratkaisemiseksi Theorinin mietinnössä ehdotetaan, että asevoimia " uudistetaan" , jotta ne voivat työskennellä ympäristökysymysten parissa. Se on varmasti osaksi mahdollinen ratkaisu. Ympäristövaliokunta haluaa kuitenkin ottaa esiin sen, että jos asevoimilla on liian suuret resurssit, niin kuin asia tällä hetkellä todennäköisesti on, on asevoimien resurssit siirrettävä ympäristösektorille, pelastustoimiin, katastrofivalmiuteen, maa- ja vesialueiden saneeraukseen, ennalta ehkäiseviin ympäristötoimiin ja niin edelleen. Mielestämme se on vielä tärkeämpää, kuin erityisten ympäristötarkoituksiin tarvittavien sotilaallisten joukkojen perustaminen. Ympäristövaliokunnan mielestä tämä on kuitenkin yksi käytettävissä oleva vaihtoehto.

Titley
Arvoisa puhemies, toivon, että kollegat tiedostavat tämän mietinnön tärkeyden ja merkityksen. En viittaa ainoastaan rouva Theorinin työn laatuun, josta onnittelen häntä, vaan siihen seikkaan, että tämä mietintö laadittiin ulko- ja turvallisuusasiain sekä puolustuspolitiikan valiokunnassa. Se osoittaa sen, että parlamentti on tunnustanut sen, että kylmän sodan päättyminen toi tullessaan aivan uudenlaisen turvallisuuskäsityksen ja että ympäristöllinen turvallisuus on elintärkeää tulevan rauhan ja hyvinvoinnin kannalta. Siitä ei ole epäilystäkään, että luonnonvarojen niukkuus ja heikentyminen johtavat tulevaisuudessa konflikteihin ja meidän on käytettävä kaikkia saatavilla olevia resursseja, jottei näin tapahtuisi.
Mikäli minulla on jotakin kritiikkiä mietintöä kohtaan sellaisena kuin siitä lopulta tuli, se kohdistuu siihen, että sekä ulkoasiain valiokunnan että ympäristö-, terveys- ja kuluttajansuojavaliokunnan tarkistukset ovat merkinneet sitä, että olemme pyrkineet sisällyttämään siihen kaiken mahdollisen. Se on virhe. Meidän pitäisi keskittyä perusasioihin. Suurin osa ihmisistä pitää tärkeänä hengittämäänsä ilmaa, nauttimaansa ravintoa ja juomaansa vettä - todellakin samaa vettä, jonka avulla tuotetaan heille ravintoa.
Haluaisin keskittyä vettä koskevaan kysymykseen. Se on kenties ensi vuosituhannen merkittävin turvallisuushaaste. Jos tarkastelemme esimerkiksi Kaspianmeren aluetta, havaitsemme, että sen valtavat öljyvarat voivat mahdollisesti tuoda alueelle paljon vaurautta. Ne ovat kuitenkin myös tulevan tuhon siemen varsinkin Keski-Aasian tasavalloissa. Me kaikki tunnemme Araljärven kauhean tarinan. Niin ikään on muita konflikteja, jotka ovat seurausta sekä neuvostojärjestelmästä, jossa haaskattiin vettä, että järjestelmän romahduksesta, joka on saanut aikaan kaaoksen vedenjakelussa.
Kirgisian vesivoima horjuttaa alajuoksulla sijaitsevien maiden asemaa. Vesivarojen laiton juoksutus ja veden käyttöoikeuteen liittyvät kysymykset yhdistettyinä kansallisiin kaunoihin voisivat johtaa konflikteihin minä hetkenä hyvänsä.
Vastaavasti jos me tarkastelemme Etu-Intian niemimaata, väestönkasvu yhdessä metsien hävittämisen ohella aiheuttaa tulvia, jotka heikentävät tehokasta vedenjakelua ja patoja. Useat vesistöt saavat alkunsa Kashmirista, ja me kaikki olemme tietoisia sen vaikutuksesta turvallisuuteen. Lähi-idässä pääsy Jordan-joelle on yksi Lähi-idän rauhanprosessin keskeisiä osa-alueita erityisesti Golanin kukkuloiden osalta. Itse asiassa Israelin ja Jordanian välisten suhteiden historia on ennen kaikkea veteen liittyvien suhteiden historiaa.
Pidänkin myönteisenä sitä, että puutumme vihdoinkin näihin kysymyksiin. Toivon rouva Theorinin tavoin, että voimme käyttää kaikkia resurssejamme - erityisesti satelliittitiedusteluun liittyviä sotilaallisia resursseja ja niin edelleen - ympäristöllisen turvallisuuden hyväksi. Ellemme tee näin, todelliset konfliktit ovat vielä edessäpäin.

Stenzel
Arvoisa puhemies, arvoisa komissaari, hyvät kollegat, rouva Theorinin mietinnössä ympäristöstä, turvallisuudesta ja ulkopolitiikasta käsitellään turvallisuusnäkökulman yhtä yksityiskohtaa, nimittäin ympäristöpoliittisesti ajankohtaisia kysymyksiä, ylikorostetaan niitä ja pyritään sen vuoksi tarkastelemaan puolustusvoimien turvallisuuspoliittista roolia pääasiassa tästä näkökulmasta ja pyritään muuttamaan turvallisuusvoimien tehtävää ja toimintaa. Ennen kaikkea entisissä Varsovan liiton maissa on tajuttu, että sotilaat voivat vaikuttaa ympäristön saastumiseen, sillä tällöin vielä neuvostoliittolaisten joukkojen vetäydyttyä paljastui erittäin usein suuria ympäristöpoliittisia vahinkoja. Huoltamattomat ja kelvottomat ydinsukellusveneet ovat vaaraksi merille, entiset kasarmit ovat jättäneet jälkeensä öljyn saastuttamia maa-aloja. Kysymys siitä, kuka vastaa sotilaiden jälkeensä jättämän romun hoitamisesta, nimenomaan näissä maissa, on tietysti oikeutettu.
Jos tämä otetaan verukkeeksi sille, että puolustusvoimia määritellään enää vain ympäristönsuojelun näkökulmasta ja tutkimusta estetään sen ympäristöystävällisyyden näkökulman perusteella, se merkitsee sitä, että puolustusvoimien turvallisuuspoliittinen tehtävä jätetään huomiotta. Koska kaikkialla ei ole vielä saatu aikaan rauhaa kylmän sodan päättymisen jälkeen, mietinnön tämä periaate on hylättävä. Varsinkaan sotaväen vetäminen vastuuseen ympäristövahingoista ei ole tavoitteeseen vievä lähtökohta, sillä se rasittaisi liikaa muutenkin rajallisia puolustusbudjetteja. Tärkeää ja oikein on sen sijaan se, että hallitusten on vastattava ympäristövahingoista, ja siinä on otettava käyttöön aiheuttajaperiaate.
Mietinnön tästä periaatteesta huolimatta, jonka torjun todellisuudelle vieraana, on tietysti ehdottomasti tuettava joitakin kohtia, esimerkiksi ympäristönäkökohtien ottamista mukaan sotilaalliseen tutkimukseen, aseteollisuuden siviilituotteiden valmistamiseen siirtymisen tehostamista, henkilömiinojen kiellon käyttöä ja vetoomusta vuoden 1997 Ottawan sopimuksen välittömästä allekirjoittamisesta, ydinaseteollisuuden jätteiden valvontaa, biologisten ja kemiallisten taistelukaasujen valvontaa, ydinaseiden vähentämisen jatkamista ja ennen kaikkea ydinaseiden leviämisen estävän sopimuksen noudattamista.
Tällaisten aseiden joutuminen vastuuttomien hirmuhallitsijoiden tai terroristijärjestöjen haltuun on suuri uhka ja se on estettävä kansainvälisten sopimusten ja vastaavan valvonnan avulla. Vaatimus ympäristönsuojelusotilaiden kouluttamisesta tavoitteena eurooppalaisen ympäristöprikaatin muodostaminen ei kuulu varsinaiseen asiaan eikä sen vuoksi edistä sitä, koska ympäristönäkökohta otetaan jo nyt huomioon kansallisissa puolustusvoimissa samoin kuin Naton rauhankumppanuudessa. Sotilaidenkin on luultavasti varauduttava ympäristökatastrofeihin. Se ei kuitenkaan varmasti ole heidän päätehtävänsä.

Bertens
Arvoisa puhemies, ympäristön täytyy olla tärkeä tekijä sisä- ja turvallisuuspolitiikassa. Se on tämän mietinnön keskeinen viesti. Kiitokset rouva Theorinille energiasta, jonka hän on käyttänyt mietinnön hyväksi. Olisi tosiaan hyvä, jos unioni kehittäisi tässä asiassa yhteisen strategian. Jo nyt on paljon konflikteja, jotka juontavat juurensa ympäristöongelmista. Herra Titley toi jo niitä esiin: vesi Lähi-idässä, ylikansoitus yhtenä konfliktitekijänä Suurten järvien alueella, liikahakkuut sekä tulvat Etelä-Aasiassa.
Lisäksi täytyy olla selvää, että armeija on osa yhteiskuntaa, jossa ympäristönsuojelu on tärkeällä sijalla. Mahdollisuuksien mukaan meidän täytyy käyttää sotilaita ympäristöongelmien ratkaisemisessa. Muun muassa säiliöalusten laittomien päästöjen valvonta ilmasta käsin Pohjanmerellä on hyvä esimerkki armeijan hyödyllisestä panoksesta. Sotilaiden käyttäminen ympäristönsuojelun osalta olisi ollut myös hyvä mahdollisuus Indonesian tulipalojen aikana.
Tässä mietinnössä on kuitenkin mukana myös hyvin epärealistisia ja tarpeettomia asioita. Älkäämme ryhtykö taas perustamaan keskuksia, kirjoittamaan vihreitä kirjoja ja perustamaan uusia prikaateja. Lisäksi meidän täytyy jättää kansallisten hallitusten tehtäväksi varojen siirtäminen budjetissa puolustussektorilta. Tämän parlamentin ei kuulu määrätä hallituksia käskemään armeijaa hoitamaan ympäristöpolitiikkaa. Annetaan jokaisen jäsenvaltion tarkistaa budjettiaan halujensa mukaan, ja siten myös ympäristöasiat tulevat tietysti esille.
Minun ELDR-ryhmäni haluaa palauttaa mietinnön oleelliseen muotoonsa. Me poistamme muutaman kohdan tarkistusten nojalla. Ryhmäni päättää sen perusteella, kannatammeko tätä mietintöä vai emme.

Gahrton
Arvoisa puhemies, Theorin on kirjoittanut tärkeän mietinnön, josta on tullut parempi valiokunnan käsittelyn jälkeen mutta joka kuitenkin on liian heikko tietyissä kohdissa, esimerkiksi mitä tulee puolustusvoimien vastuuseen rauhan ajan ympäristötuhoista, puolustusvoimiin kohdistuvista vahingonkorvausvaatimuksista ja erityisesti, mitä tulee avaruuteen sijoitettaviin asejärjestelmiin.
Perusteluosan ja itse päätöslauselman välillä on kummallinen ristiriita. Perusteluosassa puhutaan HAARPista, High Frequency Active Auroral Research Project, selkeästi sotilaallisena tutkimuksena, " tähtien sotana" , tutkimuksessa, jota on pidettävä ympäristöä vakavasti vahingoittavana ja jolla voi olla arvaamattomat vaikutukset ihmisten elämään, mikä on oikeudellisesta näkökulmasta arveluttavaa ja ehkä kansalaisoikeuksien vastaista. Siitä ei päätöslauselmassa puhuta enää juuri mitään. Päätöslauselmassa puhutaan vain, että asiaa on tutkittava enemmän. V-ryhmässä olemme sitä mieltä, että olisi aika puhua selvin sanoin. On vaadittava tämän tutkimuksen lakkauttamista, kuten tarkistuksissamme teemme.

Kronberger
Arvoisa puhemies, arvoisa komissaari, periaatteessa on myönteistä, että on ymmärretty, että ulko- ja turvallisuuspolitiikka on läheisesti yhteydessä ympäristökysymyksiin. Tärkeä on myös johtopäätös, jonka mukaan sotilaallisilla toimilla on laajat ekologiset vaikutukset. Haluaisin kuitenkin viitata lisäksi asiaan, joka pitää ottaa paremmin huomioon tulevassa rauhanpoliittisessa työssämme. Sekä Afrikassa että Keski-Idässä, Etelä-Amerikassa ja entisen Neuvostoliiton valtioissa käydään nykyään sotaa öljystä ja muista resursseista. Vasta, kun onnistumme poistamaan tämän viimeksi kuluneen vuosisadan tärkeimmän sodan syyn siirtymällä uusiutuvien ensisijaisten energiavarojen käyttöön, saavutetaan ensimmäiset todelliset menestykset pitkän aikavälin ekologisessa rauhanturvaamisessa.
Minusta yksi kohta on tällöin erittäin tärkeä: EU: n pitäisi aloittaa kampanja jatkuvasti laajenevaa palkkasoturien armeijaa vastaan, joka aktiivisesti osallistuu tähän resursseista käytävään kamppailuun. Palkkasoturijoukot pitäisi kieltää maailmanlaajuisesti ja niiden Euroopassa olevat keskukset pitäisi asettaa rikosoikeudelliseen syytteeseen.

Spencer
Arvoisa puhemies, olen samaa mieltä mietinnössä esitetyistä päätelmistä. Mielestäni on selvää, että ympäristön vaikutus turvallisuuteen on välitön, tärkeä ja yhä kasvava. Olen ehdottomasti samaa mieltä sekä rouva Theorinin että herra Titleyn kanssa veteen ja luonnonvaroihin liittyvistä konflikteista ja siitä, miten keskeinen tämän asian pitäisi olla, kun suunnittelemme yhteistä ulko- ja turvallisuuspolitiikkaa seuraavan kymmenen vuoden kuluessa. En myöskään lisää mitään niihin huomioihin, joita on esitetty puolustusvoimien vaikutuksesta ympäristöön. Sen voi nähdä Kuolan niemimaalla. Sen voi nähdä Neuvostoliiton ydinvoimaloiden vaarallisuudessa, jota kenraali Lee Butler on korostanut.
Haluan kuitenkin sanoa pari sanaa herra Gahrtonin mainitsemasta HAARP-hankkeesta. Oltuani mukana kuulemistilaisuudessa ja työskenneltyäni varsin paljon asian parissa pidän napa-alueilla tehtäviin sähkömagneettisiin kokeisiin liittyviä vaaroja mahdollisesti hyvin haitallisina ja vaarallisina. Sanon näin esittämättä kuitenkaan mitään erityistä arviota tämän teknologian mahdollisista sotilaallisista sovellutuksista vihollisen ilmastoa häiritsevänä aseena tai sen soveltuvuudesta tainnuttaviin aseisiin joko sotilas- tai siviilikäytössä tai, mikä on kenties kaikkein vaarallisinta, " tähtien sota" -puolustuspolitiikkojen epäsuorana jatkeena.
Asia on niin, että kun tarkastelemme tätä kysymystä ja kun kuuntelimme HAARPia koskenutta kuulemistilaisuutta, toisinaan tuntui siltä kuin kyse olisi ollut tieteiskirjallisuudesta. Se ei kuitenkaan saisi estää meitä näkemästä, että tieteiskirjallisuudesta voi tulla varsin pelottavaa todellisuutta. Olen muiden puhujien kanssa samaa mieltä, kun pahoittelen sitä, ettei Yhdysvaltain edustaja hyvin korkean tason yhteyksistä ja Naton sisäisistä yhteyksistä huolimatta katsonut tarpeelliseksi tulla parlamenttiin esittämään kantaansa. Sen vuoksi minun on sanottava, että parlamentin on omaksuttava sellainen kanta, että tämän asian pitäisi koskettaa meitä kaikkia ja meidän pitäisi palata siihen ensi vaalikaudella. Monet kysymykset ovat vielä vailla vastausta, ja parlamentin on saatava vastauksia sekä amerikkalaisilta että kysymyksen parissa työskenteleviltä tutkijoilta.

Bjerregaard
Arvoisa puhemies, sallikaa minun aloittaa kiitämällä esittelijää, rouva Maj Britt Theorinia, jonka tähän työ antama panos on ollut erittäin suuri ja se - sallikaa minun tehdä tämä pieni henkilökohtainen huomio - on myös hyvin samansuuntainen rouva Theorinin aiemman poliittisen työn kanssa. On selvää, että mietintö koskee muitakin kuin niitä ympäristöön liittyviä aloja, joiden parissa päivittäin työskentelen, mutta aion tarkastella mietintöä kokonaisuudessaan.
Komissio on erittäin kiinnostuneena kiinnittänyt huomionsa parlamentin mietintöön ja siihen sisältyvään ehdotukseen ympäristöä, turvallisuutta ja ulkopolitiikkaa koskevasta päätöksestä. Kyse on, kuten tänään on myös moneen otteeseen painotettu, monimutkaisesta asiasta, jonka tärkeyden kansainvälinen yhteisö on vähitellen ymmärtämässä. Mietintö ansaitsee kiitoksen, koska siinä otetaan selkeästi esiin monia niistä yhteyksistä, joita ympäristön, ympäristöresurssien puutteen ja turvallisuuden välillä on tai joita niiden välille voi syntyä. Kun olemme keskustelleet asiasta, on myös esitetty useita esimerkkejä, kuten pakolaisongelmat ja liikakansoittuminen tai - varsinaisesti ympäristöön kuuluvana - vesi ja ilmasto.
Komission virkamiehet ovat tutkineet useita turvallisuuteen liittyviä ongelmia ja niiden taloudellisia vaikutuksia laajemmissa yhteyksissä. Olemme tässä yhteydessä pitäneet monia seminaareja, joista yksi liittyi muun muassa ympäristöön ja turvallisuuteen. Päätettiin, että komissio laatisi näiden seminaarien jatkoksi alustuksen ulkopolitiikan, turvallisuuden ja kestävän kehityksen yhteispelistä, jonka tavoitteena on aloittaa keskustelu kaikkien Euroopan asianosaisten osapuolten ja päätöksentekijöiden kanssa. Tämän seurauksena omat virkamieheni tarkastelevat parhaillaan parlamentin mietinnön muita kohtia, joissa käsitellään vaaroja, jotka liittyvät maailmanlaajuiseen ilmastomuutokseen ja voimavarojen hyödyntämiseen, ja jotka voivat johtaa ympäristöpakolaisten, kriisitilanteiden ja - mitä myös rouva Theorin painotti - suoranaisten konfliktien määrän lisääntymiseen.
Pääosastossa XI on ryhdytty tekemään ympäristöön ja turvallisuuteen liittyvää työtä. Siinä keskitytään muun muassa vesivaroihin ja veden puutetta koskeviin kysymyksiin, joita erityisesti herra Titley käsitteli, ja siihen, teemmekö työtä, joka koskee Kaspianmerta, Araljärveä tai Mustaamerta, joihin herra Spencerillä ja minulla oli mahdollisuus tutustua lähemmin jonkin aikaa sitten. Haluamme myös keskittyä maaperän heikentymiseen, luonnonvarojen puutteeseen rajat ylittäviin ongelmiin, jotka koskevat metsien ja luonnon monimuotoisuuden hävitystä, sekä niistä mahdollisesti seurauksena oleviin turvallisuusongelmiin. Tässä yhteydessä halutaan tarkastella lähemmin myös sitä, mitä vaikutuksia edellä mainituilla asioilla on politiikkaan muilla aloilla, kuten esimerkiksi kaupan, kehityskasvun ja yhteistyön aloilla. Tämä työ käsittää siksi monet niistä ehdotuksista, joita myös Euroopan parlamentti on tehnyt, erityisesti päätöksen erittäin tärkeän 1 kohdan.
Komissio on useissa eri yhteyksissä ilmaissut huolestuneisuutensa Afrikan metsätuhoista ja aavikoitumisesta. Suuri osa Lomén ohjelman yhteydessä annetusta hätäavusta on varattu näiden ilmiöiden vastaiseen taisteluun, mihin on luonnollisesti monia syitä, joista muutamat ovat aivan selvästi sotilaallisia. Komissiolla ei kuitenkaan ole sotilaallisiin asioihin liittyvää ammattitaitoa. Sillä ei myöskään ole käytettävissä sotilaallisia varoja tai voimavaroja, koska ne kuuluvat yksinomaan kansallisille viranomaisille. Siksi komissio ei ole valmis huolehtimaan siitä, että päätöslauselmaehdotuksen tiettyjä kohtia, erityisesti 18 ja 29 kohtaa, valvotaan. Komissio osallistuu täysin yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan hoitoon. Haluamme siksi yhteistyössä neuvoston puheenjohtajiston kanssa toimia päätöksessä ilmaistujen kantojen äänitorvena eri kansainvälisissä turvallisuusfoorumeissa, muun muassa YK: ssa.
Arvoisa puhemies, komissio on lopuksi sitä mieltä, että on myönteistä, että parlamentti on tehnyt tämän päätöksen ja laatinut tämän mietinnön. Komissio on parlamentin tavoin huolestunut siitä, miten ympäristön huonontuminen vaikuttaa tulevaisuuden turvallisuusriskeihin. Kuten sanottu, olemme jo ryhtyneet töihin tiettyjen näkökohtien osalta, jotka koskevat näitä ongelmia, erityisesti niiden osalta, jotka koskevat suoraan ympäristöä. Näiden huomioiden myötä, arvoisa puhemies, haluan vielä kerran kiittää erittelijää, rouva Maj Britt Theorinia, loistavasta mietinnöstä ja tämänpäiväisestä keskustelusta.

Puhemies
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 9.00.

Kokonaisvaltainen kumppanuussuhde Kiinan kanssa
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana Bernard-Reymondin laatima ulko- ja turvallisuusasiain sekä puolustuspolitiikan valiokunnan mietintö (A4-0479/98) komission tiedonannosta " Kokonaisvaltaisen kumppanuussuhteen luominen Kiinan kanssa" (KOM(98)0181 - C4-0248/98).

Bernard-Reymond
Arvoisa puhemies, liikkeen ja muutoksen tilassa oleva Kiina muistuttaa jälleen kerran ristiriitaisuudestaan ja vaikeuksistaan. Kiinan annettua rohkaisevia merkkejä ihmisoikeuksien kohentamisesta, joukko pikaoikeudenkäyntejä on muistuttamassa meitä siitä - jos muistutukseen on edes aihetta - että Kiina on valitettavasti edelleen autoritaarisen politiikan kahleissa ja kääntää selkänsä vapaudelle, demokratialle ja ihmisoikeuksille.
Viime aikoja luonnehtivia rohkaisevia merkkejä ovat taloudellisista, sosiaalisista ja kulttuurisista oikeuksista sekä kansalaisten oikeuksista ja poliittisista oikeuksista tehtyjen kahden YK: n yleissopimuksen allekirjoittaminen, epäsuorat kontaktit Tiibetin kansaa edustaviin henkilöihin, Taiwanin edustajan vierailu Pekingissä, poliittisten vankien vapauttaminen, EU: n troikan vierailu Tiibetissä, YK: n ihmisoikeusasiain päävaltuutetun Mary Robinsonin vierailu Pekingissä sekä Yhdysvaltain presidentin ja Jiang Zeminin Kiinan televisiossa aloittama julkinen vuoropuhelu.
Emme tietenkään olleet niin naiiveja, että olisimme kuvitelleet pelkästään näiden myönteisten tapahtumien merkitsevän täysin uutta politiikkaa, mutta jo se, että nämä myönteiset merkit ovat olemassa ja että Pekingin viranomaiset pitivät niitä tarpeellisina, on jo sinänsä kannustanut jatkamaan ja syventämään vuoropuhelua. Juuri tässä yhteydessä komissio halusi laatia uuden tiedonannon, johon neuvosto suostuikin, jopa ennen kuin parlamentti on ehtinyt ilmaisemaan kantansa tähän kysymykseen - jolla näytetään Kiinalle huonoa esimerkkiä siitä, miten demokratia toimii.
Komissio hyväksyi ne viisi tiedossanne olevaa suuntaviivaa, jotka ulko- ja turvallisuusasiain sekä puolustuspolitiikan valiokuntanne on hyväksynyt. Panen tyytyväisenä merkille, että näissä suuntaviivoissa on asetettu etusijalle poliittinen vuoropuhelu ja Kiinalle ehdotettu tuki kansainvälisten vaatimusten mukaisen oikeusvaltion palauttamiseksi maahan. Poliittinen vuoropuhelu Kiinan kanssa on tarpeen, koska Kiinalla on tulevaisuudessa merkittävä asema tässä monitahoisessa ja muuttuvassa maailmassa, ja Aasian suurvaltana sillä voi olla ratkaiseva rooli alueen vakauttajana. Mutta myös poliittinen vuoropuhelu on tarpeen, jotta Kiina saataisiin vakuuttuneeksi siitä, että avain kansainväliseen yhteiskuntaan on yleismaailmallisten arvojen kunnioittamisessa. Tässä yhteydessä olemme tyytyväisiä komission ehdottamaan, laki- ja oikeusasioita koskevaan yhteistyöohjelmaan, jolle on myönnetty 13 miljoonaa ecua neljäksi vuodeksi. Etusija tässä ohjelmassa olisi annettava yksityishenkilöiden ja ammattiliittojen vapauden kunnioittamiselle, vaikka myös yhteiskunnan talouden oikeusturva on välttämätön, erityisesti investointien ja henkisen omaisuuden suojelun alalla.
Mutta hyvät kollegat, käsittelemme näitä suuntaviivoja, kun samaan aikaan Xu Wenli, Wang Youcaï ja Qin Yongmin on vangittu uudelleen ja kun pidätysten ja oikeudenkäyntien aalto pakottaa meidät pohtimaan otteiden kovenemisen merkitystä. Toki me tiedämme, että Tiananmenin aukion tapahtumien kymmenennen vuosipäivän lähestyminen huolestuttaa Pekingiä, mutta pelkäämme pahoin, että tilanteen kärjistyminen johtuu jostakin aivan muusta kuin tuosta pelosta.
Kiina on itse asiassa pannut alulle merkittävän talousmuutoksen. Kiina otti oppia kahden viimeisen vuosikymmenen kansainvälisestä kehityksestä, jota maailmanlaajuistumisen kehittyminen ja markkinatalouden tehokkuus edustavat, ja päätti avautua ulkomaailmaan sekä siirtyä byrokraattisesta ja keskitetystä taloudesta sosialistiseen markkinatalouteen. Muutoksen suotuisat vaikutukset alkoivat tuntua nopeasti: Kiinan talouskasvu on ollut pitkään 10 % tai yli, sillä on huomattavat valuuttavarannot, ulkomaiset investoinnit ovat kasvaneet huomattavasti, ulkomaankauppa on täydessä kasvussa ja inflaatio on saatu vähitellen pidettyä kurissa.
Komissio on ehdottanut osallistuvansa näihin muutoksiin ulottamalla Kiinan kanssa harjoittamansa yhteistyön eri aloille, kuten inhimillisten voimavarojen kehittämiseen, hallinnon uudistukseen, sosiaaliseen suojeluun, rahoitusalan uudistukseen, köyhyyden ja alueellisten erojen vastaiseen taisteluun, energia-alan taitotiedon siirtoon, tieteellisen ja teknisen yhteistyön laajenemiseen sekä ympäristönsuojeluun.
Suuria muutoksia kuitenkin seuraa, kuten aina, mittavien alueellisten erojen kärjistyminen ja ilmaantuminen: erot näkyvät kaupunkien ja maaseudun, rannikkoalueiden ja sisämaan, Pekingin ja paikallisten vallanpitäjien, köyhien ja uusrikkaiden sekä työssäkäyvien ja työttömien välillä sekä ympäristön tilassa. Kiinan viranomaisten halu voittaa nämä vaikeudet Kiinan yhtenäisyyttä vaarantamatta ja säilyttäen maan sisäinen vakaus on oikeutettu, mutta eikö tie, jonka Pekingin viranomaiset näyttävät valinneen, pikemminkin lisää vaaran mahdollisuutta kuin hälvennä sitä?
Yhteiskunnan muuttuminen edellyttää joustavuutta, hajauttamista, vastuun ottamista, aloitteellisuutta, keskustelua, toisin sanoen demokratiaa. Kaikki joustamattomuuteen, autoritaarisuuteen ja keskittämiseen viittaava voi olla toimivinaan jonkin aikaa, mutta muutostilassa olevassa yhteiskunnan taloudessa tällainen asennoituminen päätyy väistämättä lukkiutumiin, mistä voi olla seurauksena vain joko avautuminen tai sulkeutuminen ja eristäytyminen. Eurooppa, joka toivoo edelleen rakentavaa vuoropuhelua, ei haluaisi Kiinan päätyvän kumpaankaan viimeksi mainituista vaihtoehdoista. Euroopassa toivotaan, että Kiina integroituisi asteittain kansainväliseen poliittiseen ja taloudelliseen yhteiskuntaan. Eurooppa on valmis tukemaan Kiinaa. Kiinan on niin ikään oltava valmis osoittamaan yhtä paljon rohkeutta politiikassa kuin se on osoittanut päättäväisyyttä taloudessa. Kannustamme Kiinaa voimakkaasti, sillä olemme tietoisia siitä, että historian tulevaisuus on kaikkien kansojen vapaudessa.

Seppänen
Arvoisa puhemies, kolme Euroopan kokoista ja isompaakin talousaluetta on puolentoista vuoden aikana romahtanut. Kaikkiin niihin, Kaakkois-Aasiaan, Venäjään ja Brasiliaan, on huonolla menestyksellä sovellettu IMF: n uusliberalistisia oppeja. Näköpiirissä on, että kansainvälisten markkinavoimien seuraavan hyökkäyksen kohteena on Kiina. Se on kuitenkin poliittisesti vakaampi linnoitus kuin edellä mainitut maat. Kiinan vakaus saattaa olla elintärkeää koko maailmalle, myös Euroopalle ja USA: lle. Jos Kiinan valuutta joudutaan devalvoimaan, sitä ei Euroopan ja USA: n kilpailukyky kestä.
Bernard-Reymondin mietinnössä korostetaan perustellusti rakentavaa mutta ehdottoman kriittistä suhtautumista Kiinan yhteiskuntaan. Kiinaa murentaa sisältäpäin ympäristöongelma. Kiinan väkiluvun ennustetaan kasvavan nopeasti puoleentoista miljardiin. Nopean sekä intensiivisen että ekstensiivisen taloudellisen kasvun oloissa luonto ja ympäristö joutuvat alttiiksi erityisen suurelle rasitukselle. Kiinan energiasta 80 prosenttia tuotetaan kivihiilellä, ja muiden energialajien osalta Kiina on tuontiriippuvainen. Kivihiilen poltto Kiinassa lisää maapallon hiilidioksidipäästöjä, ja Kiinan päästöt ovat USA: n jälkeen maapallolla toiseksi suurimmat. Kiina ei kuitenkaan ole sitoutunut kansainväliseen ilmastosopimukseen, eikä sen kehitysmaana niin ole tarvinnut tehdäkään. Sen oma etu on kuitenkin vähentää päästöjä.
Se, että ympäristöongelmia ei ole käsitelty mietinnössä riittävän perusteellisesti eikä itseasiassa juuri lainkaan, on mietinnön huono puoli. Taloudellisten ulkosuhteiden valiokunta on kiinnittänyt huomiota näihin ongelmiin, jotka eivät ole kuitenkaan saaneet riittävästi huomiota mietinnön esittelijältä. Modernin ympäristösuojelutekniikan ja innovatiivisten ympäristöteknologiatuotteiden myynti olisivat Euroopan unionin yrityksille tärkeä kasvuala.

Dupuis
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, esittelijä, herra Bernard-Reymond, toi esimerkillisellä tavalla esille sen, että Euroopan unioni on epäonnistunut Kiinan kanssa jo useita vuosia harjoittamassaan niin sanotussa rakentavan vuoropuhelun politiikassa.
Herra Bernard-Reymond muistutti kaikesta siitä - tai ainakin osasta - mikä yhteistyössä on mennyt pieleen, ja voidaankin sanoa, että kyse on todellisesta konkurssista, huomattavan suuresta sellaisesta. On muistettava, että unioni ja jäsenvaltiot suhtautuivat samalla tavoin ylenkatseellisesti Neuvostoliiton kansalaisiin, jotka eivät olleet sen huonompia. Vuosikausia ajateltiin, että se, minkä me ansaitsemme, eli demokratia, ei kuulu heille, ja nykyään, ja jo kauan aikaa, arvioimme Kiinaa samalla tavoin, ehdotamme samanlaista politiikkaa eli sellaista, jossa ei tunnusteta, että kiinalaisilla olisi oikeutta demokratiaan, kuten meillä on.
Tällainen on entistäkin vakavampaa, paljon vakavampaa kuin usein kuulee väitettävän, koska Kiina käy läpi dramaattista vaihetta. Sosiaalisten ja taloudellisten ristiriitojen seurauksena syntyy kymmeniä miljoonia työttömiä. Päinvastoin kuin meille halutaan uskotella, Kiinassa ei ole kommunistista järjestelmää - sillä tästähän juuri on kyse - jolla maan vakaus, josta sosialistikollegamme puhui, voitaisiin taata, mutta juuri demokratia, demokratia yksistään ja siihen liittyvät tukipilarit, vastavoimat ja valvontajärjestelmät, joihin kansalaiset pääsevät osallisiksi, auttaisi varmasti Kiinaa selviytymään ristiriitaisuuksistaan.
Kiinaa olisi pikemminkin kannustettava, ja Kiinaa sekä sen kommunistista johtavaa luokkaa - sillä juuri johtavasta luokasta tässä on kyse, mikä aina unohdetaan - olisi vaadittava luopumaan vallan monopolista, väkivallan monopolista sekä kymmeniin, satoihin miljooniin ihmisiin kohdistuvasta jokapäiväisestä väkivallasta, minkä seurauksena virallisten tietojen mukaan syntyy kymmeniätuhansia poliittisia vankeja. Kehotan kaikkia kollegoita ajattelemaan pienen hetken Kiinan, Tiibetin, Sisä-Mongolian ja Turkestanin nykyisten poliittisten vankien olosuhteita. Toisinajattelijoita kuunnellaan, kun he ovat päässeet vankilasta, heille osoitetaan suosiota, mutta unohdamme, että samaan aikaan kun keskustelemme mietinnöstämme, kymmenettuhannet muut poliittiset vangit viruvat samankaltaisissa olosuhteissa, joissa heitä kidutetaan, pahoinpidellään ja joissa he hyvin usein menehtyvät.
Sellaista on Kiinan osalta harjoitettava rakentavan vuoropuhelun politiikka, jonka EU tuomitsee, sillä se on epäonnistunutta. Meillä on esimerkkejä samankaltaisesta tilanteesta esimerkiksi venäläisten kanssa vuosisadan alussa, ja vaikka kaikki ei olekaan verrannollista, voisimme ryhtyä edes vähän kantamaan huolta riskeistä, jotka kohdistuvat niihin valtaviin pääomiin, joita Euroopan unionin jäsenvaltioiden yritykset ovat sijoittaneet Venäjälle, sillä nuo huomattavan määrän sijoituksiaan menettäneet yritykset ovat vaarassa joutua ennennäkemättömän sekasortoiseen tilanteeseen tulevaisuudessa.
Kiinan naapurina on maailman suurin demokratia, Intia. Euroopan unioni ei ole muistavinaankaan, että tuo valtava maa, suuri demokratia, on edes olemassa, ja että sen johtavien demokraattisten luokkien varaan voitaisiin laskea. Mutta kun ei, pienelle etuoikeutetulle joukolle rakennetaan itsepintaisesti Kiinaan johtavia moottoriteitä, ja sen jälkeen ne unohdetaan. Hyvä sosialistikollega, te puhuitte Aasian tiikeristä, mutta unohdatte, että Etelä-Korea on vahvistanut demokraattisia instituutioitaan maan hiljattaisen talous- ja kasvukriisin vuoksi. Unohdatte, että Taiwanissa, joka kuuluu Kiinalle, on yhä paremmin toimiva demokratia. Te unohdatte myönteiset esimerkit, mutta te unohdatte myös Pohjois-Korean, joka on Kiinan kansantasavallan vasallivaltio. Muutamien vuosien kuluttua, jolloin Pohjois-Korean järjestelmä on syystä tai toisesta romahtanut, kansainvälinen yhteisö ei enää olekaan tukemassa sitä, miljoonien ihmisten todetaan kuolleen, ja sitten ollaan olevinaan kovin hämmästyneitä.
Rakentavan vuoropuhelun politiikoillamme kannustamme juuri tällaisia järjestelmiä. Kiinan kansantasavallassa ei ole mielestämme tapahtunut minkäänlaista kehitystä. Esittelijä muistutti kansainvälisten yleissopimusten allekirjoittamisesta, ja muutaman viikon kuluttua näiden kansainvälisten yleissopimusten ratifioimisesta Kiinassa on jälleen pidätetty toisinajattelijoita, joita on lähetetty kuuluisiin, lao gaï -nimisiin kiinalaisiin keskitysleireihin. Siellä on myös pidätetty kiinalaisia nuoria, jotka surffaavat Internetissä. Tällaista Kiinaa me haluamme tukea, ja niin me tosiasiassa teemmekin rakentavan vuoropuhelun politiikkaa harjoittaessamme.
Olen tyytyväinen siihen, että Sir Leon Brittan on keskuudessamme, sillä parlamentin kiireellisesti antamien päätöslauselmien politiikka oli jokseenkin erilainen: parlamentti on viiden viime vuoden aikana antanut jopa 20 päätöslauselmaa, joissa vaaditaan erityisesti toisinajattelijoiden vapauttamista. Yhtäkään toisinajattelijaa ei ole vapautettu eurooppalaisten painostuksesta. Muutama heistä, Wong Dan ja Wei Jingsheng, vapautettiin amerikkalaisten painostuksesta. Me emme saavuttaneet mitään. Sisä-Mongolian demokraattinen johtaja, herra Ada, on edelleen vangittuna, kuten ovat myös Itä-Turkestanin toisinajattelijat samoin kuin kymmenettuhannet poliittiset vangit. Me emme ole lähettäneet Tiibetiin Euroopan unionin ihmisoikeusasiain päävaltuutettua, kuten parlamentti oli vaatinut. Emme ole saavuttaneet yhtään mitään ihmisoikeusasioissa ja poliittisissa vapauksissa.

Titley
Arvoisa puhemies, haluaisin alusta alkaen tehdä selväksi sen, että sosialistiryhmä puoltaa komission tiedonantoa kokonaisvaltaisen kumppanuussuhteen luomisesta Kiinan kanssa. Korostamme kumppanuussuhde-sanaa, joka tarkoittaa kahden osapuolen välistä vuoropuhelua eikä sitä, että toinen osapuoli jatkuvasti nuhtelee toista. Kuten herra Bernard-Reymond tietää, olin alun perin huolissani hänen mietintöluonnoksensa osalta siitä, että käytimme valtaosan ajastamme Kiinan nuhtelemiseen. Haluaisin kiittää häntä ja antaa hänelle tunnustusta siitä, että hän on ollut valmis hyväksymään tarkistuksia ja muuttamaan mietintöään. Mietintö on mielestäni nyt paljon tasapainoisempi.
Kiina on ilman muuta tärkeä paitsi EU: lle myös maailmalle, kuten näimme silloin, kun kaikki olivat kauhuissaan valuutan mahdollisesta devalvoinnista. Tämä ei missään nimessä anna meille oikeutta hylätä perinteisiä kantojamme. Meillä on omat normimme ja käsityksemme demokratiasta ja ihmisoikeuksista, ja meillä on täysi oikeus tuoda ne julki ja odottaa, että kumppanimme noudattavat samoja periaatteita. Meidän on kuitenkin myönnettävä, ettei järjestelmää ole helppo muuttaa ja että itse asiassa Kiina on monessakin suhteessa kehitysmaa, ei kehittynyt maa.
Meidän pitäisi siis pyrkiä myötävaikuttamaan edistykseen ja uudistuksiin. Herra Dupuis on oikeassa. Poliittiset ja taloudelliset uudistukset kulkevat käsi kädessä. Ne eivät ole erillään toisistaan. Äkilliset ja dramaattiset täyskäännökset, kuten esimerkiksi Kiinan kulttuurivallankumous, eivät hyödytä ketään. Ne häiritsevät ja lisäävät köyhyyttä. Meidän pitäisi voida tunnustaa se, jos Kiina etenee oikeaan suuntaan. Esimerkiksi Hongkongin siirtyminen Kiinan hallintoon on sujunut paljon paremmin kuin suurin osa odotti, ja meidän pitäisi tunnustaa se. Meidän pitäisi yrittää rohkaista Kiinaa ottamaan vastaan oma paikkansa maailmanjärjestyksessä, erityisesti WTO: n jäsenyys. Sen myötä voimme puuttua sellaisiin kysymyksiin kuin väärentämiseen ja henkistä omaisuutta koskevien oikeuksien rikkomiseen, jotka ovat nykyisin keskeisiä huolenaiheitamme.
Meidän pitäisi ilman muuta tuoda painokkaasti esille ihmisoikeussanomaa, mutta meidän on tunnustettava, että Mary Robinsonin sallittiin käydä maassa ja että Kiina on siirtynyt kohti YK: n yleissopimusten huomioonottamista. Meidän täytyy varmistaa niiden ratifiointi. Onkin aivan oikein, että tuomitsemme sen, että viranomaiset kiristivät äskettäin otteitaan, mikä on ristiriidassa 12 viime kuukauden aikana tapahtuneen kehityksen kanssa.
Meidän on tiedostettava Kiinaa arvostellessamme, että meidän pitäisi katsoa itseemme. Meidän on Euroopan unionissa puhuttava Kiinan-suhteissamme yhdellä äänellä. Ei ole hyvä, että yksi tai kaksi jäsenvaltiota päättää sooloilla kauppaan liittyvistä syistä. Euroopan unionilla on oltava yhteinen Kiinaa koskeva politiikka.
Viimeinen huomautukseni koskee Taiwania. Olen iloinen siitä, että pystyimme muuttamaan mietinnön näkemyksiä Taiwanin-suhteista, sillä vaikka meidän ei pitäisi puuttua Taiwanin ja Kiinan välisiin suhteisiin, kantamme pitäisi olla hyvin yksinkertainen. Taiwanin kysymystä ratkaistaessa pitäisi kunnioittaa kansainvälistä lakia ja itsemääräämisoikeutta. Muuten tämän asian ratkaiseminen kuuluu ilman muuta kiinalaisille.

Jarzembowski
Arvoisa puhemies, me kristillisdemokraatit tuemme komission ja esittelijämme linjaa, ja kiitämme häntä hyvästä mietinnöstä. Uskomme, että vain rakentava vuoropuhelu vie meitä eteenpäin, ja vastatakseni edeltävälle puhujalle: olen yhtä mieltä monista hänen ajatuksistaan, mutta ponnekkuutemme ei ole tuottanut tulosta. Meidän on ryhdyttävä rakentavaan vuoropuheluun ja vahvistettava sitä, ja toivon, että vastapuoli, Kiinan kansantasavalta, ymmärtää, että olemme valmiit menemään sitä vastaan, mutta senkin on tultava meitä vastaan.
Molemmilla puolilla on suuri vastuu. Ensinnäkin: Euroopan unioni haluaa ja toivoo, että Kiinan kansantasavalta ryhtyy tarvittaviin sisäisiin toimiin voidakseen liittyä mahdollisimman pian Maailman kauppajärjestöön. Olemme myös haluttaessa mielellämme valmiit tukemaan Kiinaa sen omien tavoitteiden saavuttamisessa, sen talousjärjestelmän muuttamista byrokraattisesta suunnitelmataloudesta sosiaaliseksi markkinataloudeksi. Ennen kaikkea uskomme, että Kiinan suunnitteleman toimintatavan on kaupan ja investointien etujen vuoksi johdonmukaisesti johdettava uudistuksiin oikeus- ja verotusjärjestelmässä, muuten maailmankaupan kukoistus ei voi jatkua.
Ihmisoikeuksien ja demokratian kehittymiseen ei riitä YK: n yleissopimusten allekirjoittaminen, ja meidän pitäisi sanoa ystävillemme aivan selvästi: meidän käsityksemme mukaan demokratian ja ihmisoikeuksien periaatteet vaativat myös nimenomaan eri näkökantoja edustavien puolueiden tunnustamista, Tiibetin kaltaisten alueiden kulttuurisen itsenäisyyden tunnustamista ja yksilöiden oikeutta kansalaisoikeuksiinsa sekä kansalaisoikeuksiensa hyväksi käyttämisen vuoksi pidätettyjen henkilöiden vapauttamista. Tämän viestin pitäisi oikeastaan myös olla nyt jo perillä.
Sallikaa minun huomauttaa vielä Aasian rauhaan ja vakauteen liittyen: Taiwanin valtion olemassaolon ja sen kansalaisten itsemääräämisoikeuden tunnustaminen on sen alueen vakauden perusedellytys. Kiinan kansantasavallan ja Taiwanin edustajien keskustelut ovat toiveita herättäviä merkkejä siitä, että molemmat osapuolet kallistuvat rauhanomaiseen ratkaisuun.

Cars
Arvoisa puhemies, ruotsalainen kirjailija Per Ahlmark on yhdessä eri puolilta maailmaa olevien rauhantutkijoiden kanssa osoittanut vakuuttavasti, että demokratiat eivät ole koskaan käyneet sotaa keskenään ja että laajoja nälästä johtuvia katastrofeja ei esiinny sellaisissa maissa, joissa on vapaat tiedotusvälineet ja markkinatalous. Diktatuurin uhreiksi voidaan vuosisadallamme laskea kymmeniämiljoonia ihmisiä, jotka diktaattorit ovat ajaneet sotiin, joita he ovat teloittaneet ampumalla, tuhonneet keskitys- ja työleireillä tai jotka ovat nääntyneet nälkään. Aikamme todella suuriin joukkomurhaajiin kuuluvat Hitler, Stalin ja Mao, mutta heidän kaltaisiaan on ollut - ja on edelleenkin - usealla taholla: Pol Pot, Verwoerd, Saddam Hussein, Kim II Sung, vain muutaman mainitakseni.
Maon jälkeen Kiina on muuttanut suuntaa monen tärkeän asian osalta. Olemme siitä Euroopassa erittäin iloisia ja iloitsemme yhdessä satojen miljoonien kiinalaisten kanssa, joiden elämä on näin parantunut. Kiinassa edelleen vallitsevat, kiinalaisiin kohdistuvat ongelmat ovat kuitenkin edelleenkin suuria. Kiina on kaikkea muuta kuin demokratia. Sanan- ja yhdistymisvapautta ei juurikaan ole. Ne, jotka Kiinassa vaativat demokraattisia oikeuksia ja ihmisoikeuksia, saavat pitkiä vankeusrangaistuksia. Teloituksia tehdään runsaasti, tiibetiläisiä sorretaan ja Peking uhkailee ajoittain selvästi Taiwania. Niin kauan kuin nämä olot vallitsevat, Euroopan unionin, etenkin parlamentin, tehtävänä on muutosten vaatiminen ja kaikkien niiden keinojen hyväksikäyttäminen, joita meillä on muutoksen aikaansaamiseksi. Se on omien etujemme - totta kai - mutta sitäkin enemmän Kiinan ja kiinalaisten etujen mukaista.

Ephremidis
Arvoisa puhemies, minusta tuntuu hieman siltä, että komission tiedonannossa sekä laajassa merkityksessä nyt käytävässä keskustelussa ei tunneta historiaa. Ne ovat irti todellisuudesta.
Ette halua ottaa huomioon, että tämä suuri maa, tämä suuri kansa, joka vasta 50 vuotta sitten pääsi eroon ulkoisista sodista, pitkäaikaisesta siirtomaavallasta ja sisällissodasta, on 50 vuodessa yrittänyt rakentaa omaa yhteiskuntamalliaan, joka soveltuu sen omaan historiaan ja kulttuuriin, joka ulottuu 5000 vuoden taakse. Arvoisa puhemies, tästä syystä komission tiedonanto on luotettavuudeltaan kyseenalainen ja ylimielinen, sen tavoitteet ovat itsekkäitä, siinähän vain laskelmoidaan, miten ja millä tavoin eurooppalaiset monikansalliset yritykset voisivat napata oman osansa Kiinan markkinoiksi kutsutusta suuresta piiraasta.
Mitä tiedonannossa sanotaan? Aika ei riitä. Yritän puhua vain muutamasta kohdasta.
Yhdessä kohdassa sanotaan: " .... uudistuksia on jatkettava ja me autamme siinä" . Jos tällä aidosti tähdättäisiin Kiinan ja sen kansan kehitykseen ja hyvinvointiin, meidän kaikkien pitäisi olla samaa mieltä. Me emme ole! Tällä uudistusten tiellä tähdätään Kiinan liittämiseen teidän yhteiskuntamalliinne ja alistamiseen monikansallisten yhtiöittenne toimenpiteille.
Lisäksi sanotaan: " ... uudistuksia on autettava ajoissa, jotta ei synny kriisi-ilmiöitä, kuten muissa Aasian maissa" . Mutta hyvät kollegat, nämä maat - ne kolme, jotka aiemmin mainitsitte - ovat lähinnä kurkkuaan myöten täynnä tätä mallia, teidän liberalistisia toimenpiteitänne. Niistä kriisi johtui. Sinnekö haluatte Kiinan ohjata? Ehkäpä omissakaan maissanne ei ollut muuta kriisiä kuin hillitsemätön liberalismi? Mistä haette kriisin syitä, te, jotka haluatte omilla uudistusmalleillanne välttää muka kivuttomasti sen, että Kiina joutuu kriisiin?
Vielä yksi kohta, arvoisa puhemies, joka tarkoittaa yritystä puuttua Kiinan sisäisiin asioihin: aivan, kahdenvälinen kauppa, jossa on kuitenkin kysymys kiinalaisista yrityksistä, jotka eivät Kiinan sisällä noudata täydellisesti vapaakaupan sääntöjä ja joita vastaan suunnataan erityisiä polkumyyntitoimenpiteitä. Tämä on räikeää puuttumista Kiinan sisäisiin asioihin.
Arvoisa puhemies, lopuksi puhuisin oikeusvaltiosta, demokratiasta jne., jotta meillä voisi olla kumppanuus, läheiset suhteet Kiinan kanssa. Tietenkin nämä ovat toivottavia asioita sekä Kiinan kansalle, Euroopan unionille että kansainväliselle todellisuudelle. Miksi te kuitenkin suljette silmänne? Pikkuruinen Latvia, johon teillä on hyvin läheiset suhteet ja jota halajatte yhteisön jäseneksi, on 2, 5 miljoonan asukkaan maa, jossa 700 000 ihmisellä ei ole kansalaisoikeuksia, ei mitään oikeuksia. Miksi? Heidän ainoa vikansa on se, että he ovat venäjänkielisiä. Miksi te haluatte Latvian kanssa läheiset suhteet? Miksi te ette ota tätä huomioon? Tämä on siis pelkkää tekopyhyyttä ja itsekkyyttä ja ylimielisyyttä. Joku kollega sanoi, että te haluatte antaa oppitunnin.

Van Bladel
Arvoisa puhemies, Kiina on raottanut ovea, mutta samalla sisäpuolelta pidetään kaikin voimin kiinni, jotta ovi ei avautuisi liikaa. Kiina haluaa olla mukana globaalin talouden kehityksessä, mutta se ei halua vielä hyväksyä sen seurauksia, jotka vaativat poliittisia muutoksia.
Demokratiaa ja ihmisoikeuksien noudattamista käsitellään pelon pohjalta. Esittelijä mainitsee jopa autoritaarisuuden. Käytännössä voi nähdä, että esimerkiksi Kiinan demokraattisen puolueen perustaja sai 11 vuoden vankeusrangaistuksen. Toinen esimerkki: eräs vähäpätöinen henkilö, joka luovutti Internet-osoitteita, sai siitä hyvästä kahden vuoden vankeusrangaistuksen. Kiina pelaa eräänlaista peliä. Ennen amerikkalaisten vierailua ja Kansainvälisen olympiakomitean neuvotteluja toisinajattelijat päästettiin vapaiksi. Muutama viikko sen jälkeen vangittiin jälleen suuri joukko muita toisinajattelijoita.
Kiina pelaa peliä muun maailman kanssa. Tällainen peli ei sovi komission ehdottamaan kokonaisvaltaiseen kumppanuussuhteeseen. Se ei sovi siihen. Minusta tämä ei ole mitenkään hyväksyttävissä.
Pitää paikkansa, että kaikki unionin jäsenvaltiot ovat valmiita käymään kauppaa Kiinan kanssa. Olen kuitenkin täysin samaa mieltä herra Dupuis'n kanssa. Nämä investoinnit voivat olla menestyksekkäitä vain siinä tapauksessa, että Kiinasta tulee avoin ja demokraattinen yhteiskunta. Meidän kumppanuussuhteestamme saattaa olla siinä asiassa apua.
Esittelijä ehdottaa rakentavaa vuoropuhelua, mutta sen täytyy kuitenkin johtaa järkeviin askeliin talouden ja politiikan alueilla. Muuten tässä parlamentissa käydään jatkuvaa keskustelua rakentavasta vuoropuhelusta, joka ei johda mihinkään, kuten oli tilanne Irania koskevan kriittisen vuoropuhelun aikana. Rakentavan vuoropuhelun täytyy johtaa eteenpäin vieviin askeliin. Esittelijän ehdotus siitä, että ihmisoikeuslauseke sisällytettäisiin uudistettavaan Kiinan kanssa solmittuun kauppa- ja yhteistyösopimukseen, on askel oikeaan suuntaan. Kiitokset esittelijälle.

Gahrton
Arvoisa puhemies, viime kuukausien tapahtumat ovat erittäin vakava takaisku Kiinan pyrkimyksille demokratiaan. Sen vuoksi minä Kiinan valtuuskunnan puheenjohtajana yhdessä muiden johtokunnan jäsenten ja monien muiden kollegoiden kanssa olen tehnyt erityisen tarkistuksen, jossa emme vain ilmaise huolestuneisuuttamme vaan vaadimme Kiinan viranomaisilta myös konkreettisia vastauksia kysymyksiin, jotka koskevat useita nimeltä mainittuja henkilöitä, jotka on pidätetty viime aikoina. On erittäin tärkeää, että painostamme Kiinan hallitusta, emmekä anna sen luulla, että huomaamme vain toivoa herättävät merkit - niin emme voi nimittäin tehdä.
Miksi kiinalaiset toimivat tällä tavalla? Niin, syyt ovat erittäin vakavat. Haluan lainata yhtä ainoaa virkettä raportista, joka liittyy European Union China Academic Networkin vuosittaiseen konferenssiin, joka viime viikolla pidettiin Madridissa. Raportissa ranskalainen professori Jean-Louis Rocker kirjoittaa: In recent years numerous demonstrations, petitions, sit-ins and violent actions have taken place in most big cities in order to protest against the degradation of living conditions. (Viime vuosina useimmissa suurissa kaupungeissa on järjestetty lukuisia mielenosoituksia, istumalakkoja, väkivaltaisia toimia ja tehty vetoomuksia elinolojen huonontumista vastaan.) Kiinassa vallitsee yhteiskunnallinen levottomuus, jonka viranomaiset yrittävät nyt tukahduttaa. Euroopan unionilla on syytä pohtia Kiinan politiikkaansa.

Swoboda
Arvoisa puhemies, esittelijä Bernard-Reymond ansaitsee kiitoksen ja onnittelut. Hän on tehnyt hyvän mietinnön. Kävimme suuren määrän keskusteluja ja käsittelimme suuren määrän tarkistuksia, ja uskon, että niiden tuloksena syntyi hyvin tasapainoinen mietintö. Olemme Kiinan osalta, ja siinä meidän pitäisi olla parlamentin jäseninä rehellisiä itsellemme, erittäin, erittäin vaikeassa tilanteessa. Jos nyt lainaan Gorbatsovia, joka on sanonut, että myöhässä olijaa rankaisee elämä, Kiinan on kenties vaikea hyväksyä sitä jo pelkästään lausujan henkilöllisyyden vuoksi sekä lisäksi sitä taustaa vasten, että nimenomaan Neuvostoliitto hajosi tavalla, joka ei ollut erityisen myönteinen, ja Kiinalle ja koko maailmalle olisi tuhoisaa, jos se toistuisi Kiinassa. Nimenomaan tästä syystä meidän on oltava jatkuvassa vuoropuhelussa kiinalaisten, Kiinan edustajien kanssa ja on vakuutettava heidät siitä, että heille, Kiinalle, olisi tärkeää toteuttaa vastaavia uudistuksia ja että se ei johdu ulkopuolisesta painostuksesta vaan myös Kiinan omasta demokratialiikkeestä.
Meidän on pohdittava kolmea tärkeää osatekijää, poliittista, taloudellista ja ihmisoikeuskysymystä. Älkäämme olko naiiveja ja uskoko, että voimme unohtaa jonkun näistä osatekijöistä. Älkäämme olko niin naiiveja, että uskoisimme voivamme käydä kamppailua ihmisoikeuksien puolesta käymättä samanaikaisesti myös poliittista vuoropuhelua ja tukematta Kiinan taloudellista kehitystä. Kiina on poliittisesti tärkeä kumppani, ja nimenomaan ne, jotka sanovat yhä uudelleen, että maailman turvallisuuspoliittisiin toimiin ja päätöksiin tarvitaan YK: ta ja turvallisuusneuvostoa, on saatettava tähän poliittiseen vuoropuheluun sen Kiinan kanssa, joka nyt vain on valitettavasti olemassa myös poliittisena tekijänä.
Mitä tulee taloudelliseen puoleen: tiedän tietysti, että useita yrityksiä kiinnostaa puhtaasti yritystaloudelliset tai kaupalliset edut. On kuitenkin myös yhteinen tavoitteemme, että Kiinan taloudellinen kehitys edistyy. Emme voi toivoa Kiinan romahtamista, päinvastoin, me haluamme, että Kiinan talous kehittyy. Meidän ja Euroopan unionin politiikkana pitää olla se, että pysymme samanaikaisesti - ei toisen osatekijän vastakohtana tai korvaukseksi - taipumattomina ihmisoikeuskysymyksessä ja pyrimme vakuuttamaan Kiinan siitä, että sen kannattaa oman etunsa ja ihmisoikeuskysymyksen edun vuoksi edistyä poliittisen demokratian alalla. Sillä niin paljon kuin Gorbatsov tekikin virheitä, tämä lause on ratkaisevan tärkeä. Se pätee myös Kiinaan, mutta paljon tuhoisammin seurauksin ja vaikutuksin koko maailman kannalta: myöhässä olijaa rankaisee elämä.
Kiinaakin rangaistaan ensinnäkin, jos se ei pyri ajoissa edistymään samalla kertaa talouden, politiikan ja ihmisoikeuksien alalla. Sen vuoksi pidän niin tärkeänä sitä, mitä mietinnössä nyt tehdään: siinä pyritään entistä enemmän sovittelemaan Kiinan vuoropuhelussa eikä näennäisesti määräämään ulkoapäin imperialistisesti, kuinka Kiinan pitäisi elää, vaan Kiina kutsutaan muovaamaan yhdessä meidän kanssamme tästä maailmasta parempaa, oikeudenmukaisempaa ja taloudellisesti menestyksekkäämpää.

Cushnahan
Arvoisa puhemies, herra Bernard-Reymondin mietintö on arvokas panos koko ajan käytävään ja kehittyvään keskusteluun Kiinan ja Euroopan unionin välisten suhteiden luonteesta. On tärkeää, että meillä on myönteinen ja rakentava suhde Kiinan kanssa. Suhteen on kuitenkin oltava avoin ja rehellinen. Euroopan unioni on johdonmukaisesti puoltanut demokraattisia periaatteita ja ihmisoikeuksien suojelua.
Vaikka haluammekin suhtautua myönteisesti moniin Kiinassa tapahtuviin muutoksiin, emme voi emmekä saa katsoa läpi sormien toistuvia ihmisoikeusloukkauksia, erityisesti poliittisten toisinajattelijoiden ja uskontokuntien jäsenten järkyttävää kohtelua. Jos vaikenisimme asiasta pelkästään siksi, että monilla Euroopan unionin johtavilla jäsenvaltioilla on tuottoisat kauppasuhteet Kiinan kanssa, luopuisimme omasta vastuustamme ja heikentäisimme unionin moraalista arvovaltaa puuttua muihin tilanteisiin muualla maailmassa, missä ihmisoikeuksia rikotaan räikeästi. Lisäksi pettäisimme tämän unionin perustajajäsenten ihanteet.
Mitä Hongkongiin tulee, pidän myönteisenä sitä, etteivät monet pahimmista peloistamme käyneet toteen alueen siirryttyä Kiinan hallintoon. Meidän on kuitenkin edelleen tarkkailtava Hongkongia, ja pidän myönteisenä sitä, että komissio julkisti äskettäin asiasta kertomuksen, johon me toivottavasti pystymme vastaamaan. Oikeusvaltion riippumattomuus ja ihmisoikeuksien tarkkailu on useaan otteeseen asetettu kyseenalaisiksi. Nämä pelot on tuotava esille, kuten myös toive siitä, että yleisen äänioikeuden käyttöönoton aikataulua aikaistettaisiin.
Näiden muutamien huomautusten myötä kiitän esittelijää hänen ponnisteluistaan ja suhtaudun erittäin myönteisesti hänen laatimaansa mietintöön.

Brinkhorst
Arvoisa puhemies, herra Bernard-Reymondin mietinnössä todetaan, ettei tasapainoiselle ja kattavalle lähestymistavalle ole vakavasti otettavaa vaihtoehtoa. Tämä on parlamentin suuren enemmistön näkemys. Pidän niin ikään myönteisenä sitä, ettei tässä ole kyse sattumanvaraisia aiheita koskevasta loputtomasta ajankohtaiskeskustelusta, vaan lähestymistapamme on kokonaisvaltainen. Parlamentin on omaksuttava kypsä lähestymistapa, ja herra Bernard-Reymond onkin tehnyt juuri niin. Kuten herra Gahrton on todennut, suhteista Kiinaan vastaava valtuuskunta esitti tarkistuksen 11, jossa huomautetaan, että on hyvin tärkeää puuttua joissakin asioissa äskettäin tapahtuneeseen kielteiseen kehitykseen. Haluaisin kuulla, miten Sir Leon Brittan suhtautuu demokratian ja ihmisoikeuksien osalta tapahtuneeseen täyskäännökseen. Tällainen kehitys on merkittävää ja kielteistä.
Kuten toiset puhujat ovat sanoneet, myönteistäkin kehitystä on tapahtunut. Meidän pitäisi nyt huomata, että Kiinan talous on pyörremyrskyn kourissa. Jos pyörremyrsky nielaisee sen, mekin tunnemme sen vaikutukset. Kiinalaiset ovat osoittaneet talouden ja politiikan osalta rohkeutta, joka on syytä mainita. Hongkongin osalta, kuten muut ovat sanoneet, asiat ovat paremmin kuin odotimme. Haluaisin tästä syystä korostaa, että jos on valittava herra Ephremidisin äärimmäisyysajattelun ja ARE-ryhmän välillä, joka on esittänyt 26 tarkistusta, mutta jolla ei ole - suokaa anteeksi, herra Dupuis - todellista vaihtoehtoista politiikkaa, herra Bernard-Reymondin politiikka on oikea.
Haluamme painostaa Kiinaa ihmisoikeusasioissa, emme ainoastaan siksi, että voisimme tuntea moraalista ylemmyyttä, vaan siksi, että se on myös Kiinan etujen mukaista. Kiinan yhteiskunta voi kehittyä vain, jos se ottaa huomioon moniarvoisuuden, ihmisoikeudet ja poliittisen opposition. Se on oikea suunta, kuten Venäjän antama esimerkki on osoittanut. Kiina on kooltaan niin suuri, ettei ole monia sellaisia malleja, joita tuohon maahan voitaisiin soveltaa. Tästä syystä me toivomme, että parlamentin laaja enemmistö kannattaisi herra Bernard-Reymondin lähestymistapaa.

Caccavale
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, minusta näyttää siltä, että suhteissamme Kiinaan osoitamme jälleen kerran, kuinka Eurooppa on heikko suhteessaan vahvoihin ja vahva suhteessaan heikkoihin. On helppoa moitiskella Sierra Leonea tai Guinea-Bissauta; on paljon vaikeampaa sanoa totuus siitä, mitä Kiinassa tällä hetkellä tapahtuu: kaikenlainen opposition toiminta tukahdutetaan raa'asti, kaikenlainen ilmaisun- ja mielipiteenvapaus mitätöidään, vastustajiaan kiduttava ja surmaava kommunistivaltio langettaa farssimaisissa oikeudenkäynneissä tuomioita 11: lle mahdollisen opposition edustajalle. Me kuitenkin vaalimme yhä myötäilevää asennettamme. Näemme sen tässäkin mietinnössä: minusta näyttää siltä, että huolimatta herra Reymondin mitä parhaimmasta tahdosta Eurooppa osoittaa tälläkin kertaa tyytyvänsä ajattelutapaan, joka itse asiassa on pelkästään kaupallinen.
Viime viikkojen tapahtumia ei voida ohittaa hiljaisuudella. Uskon lujasti siihen, että mikäli Euroopalla on arvoja, mikäli sillä vielä on tunteita, sen on korotettava äänensä ja puolustettava ihmisoikeuksien kunnioittamista, ennen kaikkea suhteissaan voimakkaampiin maihin, joilla on ilmeisen johtava asema, kuten Kiinalla on Aasiassa, eikä ainoastaan Aasiassa. Kaiken tämän valossa ihmettelen, onko vielä mahdollista ajatella tukien ja avustusten jakamista ja ylläpitää suhteita niiden kanssa, jotka kiduttavat ja surmaavat poliittisia vastustajiaan. Kaiken tämän valossa kysyn teiltä kaikilta, olisiko Euroopan parlamentin ja komission oleellisesti muutettava asenteitaan suhteissaan verisiin ja ihmisoikeuksia polkeviin valtioihin.

Barros Moura
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, minäkin haluan omasta puolestani ilmaista tukeni komission ehdottamalle viisikohtaiselle strategialle, joka on jo saanut myös neuvoston tuen ja jossa kannatetaan Kiinan yhä tiiviimpää liittämistä maailmanpolitiikkaan. Koska Euroopan unionin on otettava huomioon omat etunsa ja määriteltävä Yhdysvalloista riippumaton politiikka tässä asiassa, on mielestäni tärkeää, että Euroopan unioni tosiasiallisesti tukee Kiinan pääsyä Maailman kauppajärjestöön, jossa sen on myös noudatettava jäsenyyteen liittyviä velvoitteita.
Olen tyytyväinen voidessani todeta, että ihmisoikeuksien alalla on tapahtunut tiettyä edistystä, mutta katson siitä huolimatta, että Euroopan unionin tai ehkä pikemminkin eräiden Euroopan unionin jäsenvaltioiden tarpeiden saneleman reaalipolitiikan ei pitäisi saada meitä sen harhakuvitelman valtaan, että Kiina on jo nykyisellään oikeusvaltio, sillä sitä se ei suinkaan ole! Ja tietenkin meidän on tuettava kaikkea kehitystä, jota tässä suhteessa tapahtuu. Uskon kuitenkin, että meidän on syytä ottaa kiinalaisten kumppaniemme kanssa vakavasti esiin se tosiasia, että eräät ihmisoikeuksiin liittyvät ongelmat ovat viime aikoina kärjistyneet, poliittisten vastustajien ja etnisten ja kansallisten vähemmistöjen vainoaminen on pahentunut ja erityisesti irtisanomisuhan alaisten työntekijöiden tilanne on vaikeutunut, sillä heillä ei ole järjestäytymisoikeutta eikä -vapautta, eikä heidän osaltaan kunnioiteta myöskään lakko-oikeutta.
Näiden huomautusten jälkeen, arvoisa puhemies ja hyvät kollegat, tahtoisin käsitellä erityisesti Macaon tilannetta. Nähdäkseni esittelijä käsitteli tilannetta asianmukaisesti, sillä hän on ymmärtänyt täysin alueen erikoisaseman, joka johtuu toisaalta sen historiasta ja toisaalta sen omista erityispiirteistä. Macao voi olla Kiinan portti länteen ja Euroopan unioniin, ja samalla se voi myös toimia siltana Euroopan, joka muodostuu monista erilaisista alueista, ja Kiinan välillä.
Tässä mielessä, arvoisa puhemies, Euroopan unionin on nähdäkseni syytä seurata Macaon liittämistä Kiinaan - joka tapahtuu tämän vuoden lopulla - hyvin tiiviisti ja yhtä valppaasti kuin se seurasi tilannetta Hongkongin muutoksen edellä, jotta voisimme osaltamme tukea " yksi maa, kaksi järjestelmää" -periaatteen noudattamista. Edelleen on olemassa useita ratkaisemattomia ongelmia monien perusluonteisten oikeuksien ja vapauksien sekä kansallisuuskysymyksen osalta, ja ratkaisematta on myös kysymys siitä, voimmeko varmistaa, että Kiina noudattaa olemassa olevaa kieltoa kuolemanrangaistuksesta ja kunnioittaa uskonnonvapautta, yhdistymisvapautta, alueen molempia virallisia kieliä - kiinaa ja portugalia - koskevaa lainsäädäntöä sekä tarvetta perustaa mahdollisimman pian riippumaton oikeusjärjestelmä, jossa on paikallinen korkeimman asteen tuomioistuin.
Nähdäkseni Euroopan unionilla olisi mahdollisuus tukea siviiliyhteiskunnan kehitystä alueella. Pyydän komissiota antamaan tiedonannon Euroopan unionin ja Macaon välisistä tulevista suhteista, kuten se aikanaan antoi vastaavan tiedonannon Hongkongin osalta, ja myös laatimaan säännöllisesti kertomuksia niiden kehityksestä. Jotta ne toimisivat oikealla tavalla, arvoisa puhemies, on välttämätöntä, että Macaolla on komissiossa oma valtuuskunta. Ja samalla totean, että Hongkongin asioita hoitava nykyinen valtuuskunta ei ole kyennyt sisäistämään sitä, että sen tehtävänä on edustaa Euroopan unionia myös Macaossa. Pyydänkin selitystä herra komissaarilta tästä Euroopan unionin Hongkongissa olevan valtuutetun kestämättömästä asenteesta, sillä hän näyttää olevan täysin tietämätön siitä, että hänen vastuullaan on Euroopan unionin edustaminen myös Macaossa.

Porto
Arvoisa puhemies, kokonaisvaltaisen kumppanuussuhteen luomista Kiinan kanssa on pidettävä kaikin tavoin myönteisenä, sillä se on sekä meidän etujemme että Kiinan etujen mukaista, ja lisäksi se hyödyttää koko maailman rauhaa ja hyvinvointia, kuten komission tiedonannossa ja kollega Bernand-Reymondin mietinnössä aivan oikein korostetaan; molemmat asiakirjat ansaitsevatkin sen tähden kiitoksemme.
Tässä yhteydessä lienee ymmärrettävää, että pidän tiedonannon A-5 kohtaa ja käsiteltävänä olevan päätöslauselmaesityksen 41 kohtaa erityisen merkittävinä ja ilmaisen samalla toiveeni siitä, että Macaon liittyminen Kiinaan tapahtuu oikealla tavalla. Se on nimittäin tärkeää sekä sen oman väestön kannalta että myös Kiinan itsensä kannalta, sillä Kiinakin voi suuresti hyötyä siitä, että sen alueella on olemassa vauras ja demokraattinen yhteiskunta, joka on Kiinalle samalla myös uusi portti muuhun maailmaan.
Euroopan edun kannalta on kuitenkin myös ensisijaisen tärkeää, millainen asema Macaolla tulee olemaan, ja tuo asema on myös täysin riippumaton Hongkongin asemasta, kuten täällä äsken jo todettiin. Se mahdollisuus, että Macao lähentyisi meitä, ei myöskään varmastikaan merkitse Hongkongin välityksellä tapahtuvaa lähentymistä, sillä macaolaiset saattavat hyvinkin epäillä tuon mahdollisuuden johtavan alueensa toissijaiseen asemaan ja lopulta alueen sulautumiseen osaksi mahtavaa Kiinaa vailla omaa äänivaltaa, ja niin ollen heillä on myös täysi oikeus olla suostumatta sellaiseen vaihtoehtoon.
Macaolla on myös aivan oma identiteettinsä, ja se sijaitsee alueella, joka poikkeaa suuresti Kiinan oloista, mikä lisää ratkaisevasti meidän mahdollisuuksiamme lähentyä sitä. Kyse on identiteetistä ja mahdollisuuksista, joiden ansiosta Macao on voinut liittyä Maailman kauppajärjestöön ja solmia Euroopan unionin ja Macaon välisen kauppa- ja yhteistyösopimuksen, jollaista ei ollut olemassa Hongkongin kanssa ja jota on myös jatkettava vallansiirron jälkeen. Tie on siis avoin, ja Euroopan unioni olisi kovin naiivi, jos se jättäisi tuon mahdollisuuden käyttämättä. Ottaisimme selkeän askeleen suhteidemme ylläpitämiseksi ja lujittamiseksi, jos perustaisimme Macaoon viipymättä oman edustuston, josta syntyisi vain vähän kuluja, ja sitä paitsi alueen viranomaiset varmasti mielellään jakaisivat ne meidän kanssamme. Kysynkin nyt herra komissaarilta: aikooko herra komissaari ryhtyä toimenpiteisiin tässä suhteessa?

Brittan
Arvoisa puhemies, olen iloinen siitä, että minulla on tilaisuus vastata herra Bernard-Reymondin tasapainoiseen ja hyvin perusteltuun mietintöön. Olen iloinen nähdessäni, että monet parlamentin tahot, etenkin herra Swoboda, herra Brinkhorst ja herra Porto, kannattavat suurelta osin mietinnön tasapainoista lähestymistapaa. Euroopan unioni pyrkii ilman muuta edesauttamaan sellaisen vakaan, vauraan ja avoimen Kiinan syntymistä, jossa kannatetaan poliittista moniarvoisuutta, vapaita markkinoita ja oikeusvaltiota ja joka osallistuu vakaan maailmanjärjestyksen luomiseen. Sellaisille henkilöille kuin herra Dupuis'n edustamalla taholla oleville, jonka mielestä emme ole olleet riittävän voimakkaita ihmisoikeustilanteen osalta, tai herra Ephremidisille, joka lähestyy asioita varsin eri tavalla, minun on sanottava, etteivät he ole mielestäni esittäneet todellista vaihtoehtoa.
Lähestymistapamme olennainen piirre on se, että se on pitkän aikavälin lähestymistapa. Sitä on sovellettava hyvinä ja huonoina aikoina, ellei tilanteessa tapahdu ratkaisevaa muutosta. Ei ole epäilystäkään siitä, että Kiinan tilanne on nykyisin sekä taloudellisesti että poliittisesti vähemmän toiveikas kuin vasta vuosi sitten. Mielestäni se ei ole peruste muuttaa ratkaisevasti noudattamaamme lähestymistapaa tai sitä lähestymistapaa, jota herra Bernard-Reymond puolsi sekä puheenvuorossaan että mietinnössään.
Mietintö hyväksytään juuri oikeaan aikaan. Kiina on pääministeri Zhu Rongjin johdolla käynnistänyt useita merkittäviä talousuudistuksia. Aasian kriisin keskellä on kuitenkin todennäköistä, että nämä uudistukset ovat vaarassa tänä tulevana vuonna talouskasvun hidastuessa. Kiinan viimeaikaiset tapahtumat ovat myös antaneet aihetta vakavaan huoleen ihmisoikeuksien osalta. Tässä tilanteessa on tärkeää - itse asiassa elintärkeää - että välitämme Kiinalle oikeanlaisen viestin. Tiedonantomme sisälsi useita perustavoitteita.
Ensiksikin haluamme ottaa Kiinan entistä paremmin mukaan kansainväliseen yhteisöön tehostetun poliittisen vuoropuhelun myötä. Kiina on viime vuosikymmenen aikana edistynyt myönteisesti asevalvonnan, ydinaseiden leviämisen ehkäisemisen, ympäristönsuojelun sekä kansainvälisen rikollisuuden ja huumekaupan torjunnan osalta. Meidän pitäisi rakentaa sen varaan, että Kiina haluaa, että sen maailmanlaajuinen rooli maailmanpolitiikassa tunnustetaan, ja käydä vuoropuhelua maailmanlaajuisesti tärkeistä kysymyksistä. Historia on osoittanut, että se voi tuottaa käytännön tulosta, eikä se ole vain epämääräinen unelma.
Toiseksi meidän täytyy ottaa Kiina entistä paremmin mukaan maailmantalouteen tuomalla se lähemmin maailman kauppajärjestelmän piiriin ja tukemalla meneillään olevaa taloudellista ja sosiaalista uudistusprosessia. Kiina on eurooppalaisten tavaroiden ja palvelujen nopeimmin kasvava markkina-alue. On selvästi etujemme mukaista tuoda se lähemmin maailmantalouden piiriin. Pääsyä Kiinan markkinoille rajoitetaan liiaksi. Emme silti halua kostaa luomalla tuhoisaa protektionismin noidankehää. Päinvastoin, Euroopan markkinoiden avoimuus on paras keinomme auttaa Kiinaa selviytymään Aasian nykyisestä kriisistä, mutta sitoudumme yhä avaamaan markkinoita entisestään, myös Kiinan markkinoita. Ehdotukseen, että Kiinan pitäisi liittyä WTO: hon, vastaan myöntävästi, mutta kaupan kannalta mielekkäällä tavalla. Kiinan on suostuttava avaamaan talouttaan. Se on Kiinan koon ja sen talouskehityksen kannalta tarkoituksenmukaista.
En pyydä anteeksi sitä, että viittaan Kiinan kokoon. Asia on niin, että Kiinan kokoisessa maassa - eikä asia tule häviämään eikä muuttumaan siksi, että sanomme ikäviä asioita tai hyväksymme ikäviä päätöslauselmia - vain olemalla taloudellisesti ja poliittisesti rehellisiä, vain olemalla vilpittömiä ja suoria me pystymme saamaan aikaan muutoksen. Euroopan unioni on sitoutunut tukemaan Kiinan muuttumista avoimeksi yhteiskunnaksi, jonka perustana ovat oikeusvaltioperiaate ja ihmisoikeuksien täysimääräinen kunnioittaminen. Emme missään nimessä ole tyytyväisiä Kiinan nykytilanteeseen. Olemme valinneet tässä asiassa käytännöllisen ja tuloshakuisen lähestymistavan, jonka mukaisesti painostamme Kiinan viranomaisia sellaisissa meitä huolestuttavissa kysymyksissä ja asioissa kuin viimeaikaiset toisinajattelijoiden oikeudenkäynnit ja pidätykset. Emme vaikene näistä kysymyksistä, mutta samaan aikaan laajennamme yhteistyötämme. Molemmat politiikat ovat tarpeellisia.
Ihmisoikeusvuoropuhelu on ollut hyödyllistä, mutta olemme tehneet Kiinan viranomaisille hyvin selväksi sen, että tarvitsemme nyt erityistä ja tuntuvaa edistystä, ettei vuoropuhelu menettäisi uskottavuuttaan. Kiinan viimeaikaiset tapahtumat, joihin on viitattu, ovat korostaneet tätä tarvetta. Olemme vaatineet niiden toisinajattelijoiden vapauttamista, jotka vangittiin viranomaisten kiristettyä äskettäin otteitaan, ja tämä asia tulee olemaan esityslistallamme, kunnes nämä toisinajattelijat vapautetaan.
On hyvin tärkeää, että olemme tehneet Kiinan viranomaisille selväksi sen, että määrittelemme ne kriteerit, joiden mukaan vuoropuhelun edistymistä arvioidaan. Tämän innovaation myötä varmistetaan, että vuoropuhelun kannalta tarvittavaa painostusta ja edistymisvauhtia pidetään yllä. Herää kysymys: minkälaiset kriteerit? Tarkastelemiimme kriteereihin sisältyvät seuraavat vaatimukset: ensiksikin tarvitsemme entistä tarkempia tietoja poliittisista vangeista, heidän määrästään, heidän tuomionsa taustalla olleista syytteistä ja heidän terveydentilastaan, ja lisäksi eurooppalaisten ja kansalaisjärjestöjen edustajien pitäisi saada käydä joidenkin vankien luona.
Toiseksi haluamme Kiinan ryhtyvän erityistoimiin parantaakseen vankilaoloja ja uudistaakseen rangaistusjärjestelmää, myös vetoomusoikeutta ja muutoksenhakuoikeutta kansainvälisten normien mukaisesti. Viimeksi mainittu seikka on erityisen tärkeä kuolemanrangaistuksen ja niin sanotuista vastavallankumouksellisista rikoksista tuomittujen toisinajattelijoiden tilanteen kannalta.
Kolmanneksi haluamme sellaiset kriteerit, jotka koskevat edistystä kohti Yhdistyneiden Kansakuntien ihmisoikeusyleissopimusten ratifioimista sekä Mary Robinsonin vierailun jälkeistä kehitystä ja tiiviimpää yhteistyötä Euroopan unionin kanssa ihmisoikeusvuoropuhelun puitteissa.
Neljänneksi totean, että yksi kriteeri koskee etenkin Tiibetissä olevia etnisiä vähemmistöjä. Se kattaa laajan kirjon sellaisia kysymyksiä kuin väestötietojen avoimuus, vapaus käyttää tiibetin kieltä sekä avoimet ja selkeät tiedot väitteistä, jotka koskevat etnisiin vähemmistöryhmiin ja toisinajattelijoihin kohdistuneita välikohtauksia.
Näistä ihmisoikeuksiin liittyneistä viimeaikaisista erimielisyyksistä huolimatta toivon, että olette samaa mieltä siitä, että Euroopan Kiinaa kohtaan harjoittama politiikka, josta komission tiedonanto ja herra Bernard-Reymondin mietintö ovat esimerkkeinä, on viime vuosina edennyt selvästi myönteiseen suuntaan. Minusta on rohkaisevaa nähdä, että tiedonantomme ja teidän mietintönne ovat suurelta osin sopusoinnussa keskenään. Tämä koskee myös Hongkongia. Olen pahoillani, etten voi luvata, että Macaoon perustettaisiin piakkoin valtuuskunta. Meillä on suuria vaikeuksia saada tarvittavat varat ja tukea haluamiemme valtuuskuntien perustamiseen. Tarkastelemme toki mietinnössä esitettyjä erityisiä ehdotuksia ja sisällytämme ne mahdollisimman hyvin Kiinan-suhteidemme pääperiaatteisiin.
Haaste, joka koskee kokonaisvaltaisen ja elinvoimaisen suhteen luomista Kiinan ja Euroopan välillä, on yksi ensi vuosisadan suurista geostrategisista haasteista. Uskon, että olemme luoneet vakaan perustan sille, että tulevaisuuden Euroopan unioni voi kohdata näin keskeisen haasteen, ja että meidän pitäisi olla johdonmukaisia lähestymistavassamme, päättäväisiä sanoissamme mutta tasapainoisia politiikassamme.

Puhemies
Paljon kiitoksia, komissaari Brittan!
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 9.00.

Aluepolitiikka ja kilpailupolitiikka
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana yhteiskeskustelu seuraavista mietinnöistä:
Azzolinin laatima aluepoliittisen valiokunnan mietintö (A4-0412/98) komission tiedonannosta jäsenvaltioille aluepolitiikasta ja kilpailupolitiikasta (98)0673 - C4-0247/98), -Riis-Jørgensenin laatima talous- ja raha-asioita sekä teollisuuspolitiikkaa käsittelevän valiokunnan mietintö (A4-0421/98) komission XXVII kilpailupolitiikkaa koskevasta kertomuksesta (1997) (SEK(98)0636 - C4-0379/98).
Azzolini
 Arvoisa puhemies, arvoisa komissaari, olen erityisen iloinen siitä, että täällä parlamentissa on läsnä " oma" komissaarini, rouva Wulf-Mathies, ennen kaikkea siksi, että tiedän hänen ymmärtävän ja kuuntelevan asioita, joista nyt puhun.
Minun on kiitettävä valiokuntaani - aluepoliittista valiokuntaa - siitä, että kaksi vuotta vuoden 1997 jälkeen minulle uskottiin tämän " Kilpailupolitiikka ja aluepolitiikka - valtion tuet" -mietinnön laatiminen; vuoden 1997 mietinnön aiheena oli " Koheesiopolitiikka ja kulttuuri - työllisyyden edistäminen" : kaksi hyvin merkittävää aihetta, joilla Euroopassa on varmastikin lisäarvoa verrattuna muihin aihepiireihin, joiden parissa arvovaltaiset kollegat tässä parlamentissa ovat tehneet huolellista ja kiinnostavaa työtä.
Minun on korostettava, että komissaari Wulf-Mathies tuntee erittäin hyvin ne vaikeudet, joita eräillä jäsenvaltioilla on direktiivien, säädösten ja asetusten omaksumisessa, ja useimmat työhön osallistuneet eivät siis ole tietämättömiä siitä, että unionin 15 jäsenvaltiosta kaiken kaikkiaan vain viisi jäsenvaltiota on toiminut ja toimii johdonmukaisesti yhteisön lainsäädännön mukaisesti. Tämä merkitsee metodologisen kulttuurin puuttumista. Kuten komissaari Wulf-Mathies sanoi usein valiokunnassa, tarvitaan tiedotusta, paljon tiedotusta, mutta sanoisin, että sen on oltava yksinkertaistavaa: yksinkertaistavaa siksi, että eräissä jäsenvaltioissa ollaan ilmeisesti yhä ymmärtämättömiä ja kuljetaan vastavirtaan, joskaan niin ei ole edes aiottu tehdä.
Italialaisena esittelijänä en tahdo rajata tätä korostusta omaan maahani, mutta on surullista nähdä, kuinka eräät jäsenvaltiot, jotka kuitenkin voisivat hyötyä unioniin kuulumisen edullisista vaikutuksista, kuitenkin todellisuudessa käyttävät ehkä 52 % silloin, kun kaikki sujuu hyvin - eikä kaikki mielestäni suju hyvin - mikä osoittaa, että " unionin" kokonaisuuden ja " jäsenvaltioiden" reuna-alueen välillä vallitsee yhä huono yhteensopivuus. Minun on siis kehotettava kaikkia pohtimaan tätä objektiivisena seikkana. Tämän ei kuitenkaan pitäisi olla marginaalinen kysymys, mikäli on totta - niin kuin on - että Euroopan unionin keskeinen tavoite on taloudellisen ja - korostan tätä - sosiaalisen yhteenkuuluvuuden politiikka.
Tämän todettuani minun on myös todettava, että kilpailuja koskevien sääntöjen on taattava sisämarkkinoiden asianmukainen ja avoin toiminta, ja vapaan kilpailun poikkeukset eli valtion tuet ovat oikeutettuja ainoastaan sen taloudellisen ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden säilyttämisen ja lujittamisen tarpeen perusteella, josta hetki sitten puhuin.
Olen samaa mieltä komission kanssa suuria alueellisia investointihankkeita koskevien monialaisten puitteiden luomisesta, jossa suuria pääomasijoituksia edellyttävien hankkeiden tuensaantia pyritään rajoittamaan siten, että tukea myönnetään vain hankkeisiin, jotka edistävät sekä suorien että epäsuorien työpaikkojen luomista aiheuttamatta suuria kilpailun vääristymiä.
Olisi kuitenkin suotavaa, että tämä nyt kokeiltavana oleva menettely voisi tulevaisuudessa - lähitulevaisuudessa, ei joskus kaukaisessa tulevaisuudessa, arvoisa komissaari - ulottua niille herkille alueille, joilla vielä ovat voimassa erityiset säännöt valtionavun valvonnasta: mielessäni ovat auto-, laiva-, teräs- ja tekstiiliteollisuus, jotka kaikki ovat aloja, joilla vallitsee kriisitilanne, ja näillä aloilla on välttämätöntä saavuttaa taloudellinen ja sosiaalinen yhteenkuuluvuus jopa ennen muita aloja. Minun on kuitenkin huomautettava, että eräät määräykset, kuten ne, jotka liittyvät tavoitteiden 1 ja 2 alueiden tukien enimmäisintensiteettiin, vaikuttavat liian jäykiltä. Samoin kilpailua koskevia määräyksiä on sovellettava muistaen, että yhteenkuuluvuuden vahvistaminen on välttämätöntä juuri siksi, että voitaisiin välttää sellaisten verotus- ja korvaustoimien lisääntyminen, jotka väistämättä vahingoittavat sisämarkkinoita, mutta jotka monet jäsenvaltiot ottavat lopulta käyttöön se kulttuurin puutteen takia, josta hetki sitten puhuin.
Kollegani ovat esittäneet tähän mietintöön 25 tarkistusta, ja kiitän heitä niistä. Minun on sanottava, että ilman muuta kannatan niistä joitakin, mutta toisia en, koska tahtoisin välittää komissiolle voimakkaan viestin siitä, että yhdyn täysin siihen, ettei tämän tiedonannon sisältöä voida vääristää muunlaisilla " häiriöillä" , joista on keskusteltu muissa yhteyksissä.
Haluan korostaa näille kollegoille, ettei tämä ole epäkohteliaisuutta vaan johtuu juuri halusta sitoutua komission tiedonantoa arvostavaan mietintöön, jossa yhtä vakavasti ja yhtä vahvasti kehotetaan komissiota omaksumaan kehotuksemme. Luotan tähän ennen kaikkea siksi, että Strasbourgin viime istuntojakson jälkeen, pian sen kokeen jälkeen, jossa kahden toimielimen, komission ja parlamentin välillä oli suurta jännitettä, kehotamme samaa komissiota kiinnittämään suurempaa huomiota ennen kaikkea sosiaaliseen yhteenkuuluvuuteen, nyt kun on selvää, että taloudellisen yhteenkuuluvuuden edistäminen on tuottanut tulosta. Tästä syystä pyydän, ettei komissio ainoastaan jatkaisi päättäväisesti työtään vaan tekisi sen myös kiinnittäen huomiota niihin seikkoihin, joita parlamentti kaikissa olosuhteissa korostaa.

Riis-Jørgensen
 Arvoisa puhemies, minulla on ollut etuoikeus tulla valituksi kilpailupolitiikkaa käsittelevän mietinnön esittelijäksi jo toisen kerran parlamentin jäsenenä ollessani. Haluaisin aloittaa kiittämällä komissiota kilpailupolitiikkaan liittyvästä hienosta työstä. Olen nauttinut suuresti työskentelystä komission kanssa ja mielestäni komissaari ja talous- ja raha-asioita sekä teollisuuspolitiikkaa käsittelevä valiokunta ovat tehneet loistavaa yhteistyötä. Haluan puheenvuorossani keskittyä viiteen mietinnössäni esittämääni parannusehdotukseen ja odotan kiinnostuneena komissaarin kommentteja niihin.
Ensimmäinen parannusehdotus liittyy kilpailupolitiikan demokraattiseen valvontaan. Ensimmäisessä mietinnössäni ehdotin sellaista menettelyä, jossa komissaari pitää talous- ja raha-asioita sekä teollisuuspolitiikkaa käsittelevälle valiokunnalle kerran kolmessa kuukaudessa kilpailupolitiikkaa koskevan tiedotustilaisuuden. Siihen olemme nyt hyvin tyytyväisiä, ja se on toiminut erittäin tyydyttävästi. Toivomme nyt valiokunnassa, että saamme aikaan pysyvän ja vielä standardoidumman menettelyn. Tässä menettelyssä esitetään samat vaatimukset, mutta se on muodollisempi valiokunnan, parlamentin ja komissaarin kannalta.
Toinen parannusehdotukseni liittyy pk-yrityksiin, jotka ovat hyvin tärkeitä kilpailupolitiikasta puhuttaessa. Valiokunnan on varmistettava, että pk-yritykset voivat hahmottaa oikeudellisen tilanteensa, jotta ne itse voivat selvittää, miten niissä noudatetaan kilpailusääntöjä. Toisin sanoen: rikkovatko ne kilpailusääntöjä vai eivät. Olen itse juristi ammatiltani, mutta minulla ei ole mitään sitä vastaan, jos pk-yritykset eivät joudu maksamaan niin paljon rahaa juristeille, joita ne tarvitsevat selvittämään, rikotaanko yrityksissä EU: n sääntöjä. Sen vuoksi kehotan komissiota tekemään ehdotuksen tai laatimaan suuntaviivat sille, kuinka niin kutsuttua vähämerkityksisiä sopimuksia koskevaa tiedonantoa käytetään. Sitä olen käsitellyt 10 kohdassa.
Myös kolmas parannusehdotukseni liittyy pk-yrityksiin. Kyse on mietintöni 15 kohdasta. Kyse on jälleen siitä, miten pk-yritykset voivat varmistua siitä, että ne eivät riko EU: n sääntöjä, ja myös tässä asiassa toivon, että komissio julkaisisi erityisesti pk-yrityksille suunnatut ohjeet ja kriteerit merkityksellisistä markkinoista ja niiden määritelmästä. Nämä olivat siis ne kaksi pk-yrityksiin liittyvää kohtaa.
Seuraavana on kysymys valtion tuesta. Tiedän, että komissaari on valiokunnan kanssa yksimielinen siitä, että valtion tukien määrä on aivan liian suuri Euroopassa. Mitä voimme tehdä sille? Meidän on koko ajan muistettava, että tuki tulee jäsenvaltioilta. Tukea ei siis maksa EU vaan tässä asiassa jäsenvaltiot ovat roistoja. Tarkoitan, että on tärkeää, että parlamentti taistelee yhdessä komission kanssa valtion tukea vastaan. Valiokunta ehdottaa, että teemme tuen myöntämisestä avoimempaa, jotta ulkopuolinen voi nähdä valtioin tuen suuruuden. Ehdotan, että valtion tuista julkaistaan tilasto ja että kyseinen tilasto julkaistaan myös komission Internet-sivuilla, jotta jokainen voi ongelmitta etsiä sieltä valtion tuen määrää ja tavoitetta koskevat tiedot ja myös tiedot ryhmäpoikkeuksen alaisista hyväksytyistä tuista, jotta kaikki valtion tuki tulee julkisesti nähtäväksi, riippumatta siitä, tuleeko se komissiolta vai pelkästään jäsenvaltioilta. Yksittäiselle yritykselle - niin pienelle kuin suurelle - on nimittäin tärkeää, että se voi tutkia, joutuuko se kohtuuttoman kilpailun kohteeksi. Siihen auttaa Internet-yhteys, koska asianomainen yritys voi siten tarkistaa valtion tuen määrän, ja se voi kaiken lisäksi - toivottavasti - tehdä helposti valituksen komissiolle - myös Internetin kautta.
Minulla on vielä yksi valtion tukeen liittyvä ehdotus. Minua on inspiroinut sisämarkkinoihin liittyviä asioita hoitava komissaari, Mario Monti, joka on laatinut sisämarkkinoilla käytettävän tulostaulun, niin kutsutun scoreboard-taulun, josta käy ilmi sisämarkkinoiden hyvät vastaan pahat -asetelma. Emmekö voisi tehdä saman, eli laatia luettelo valtion tukeen liittyvistä hyvistä ja pahoista seikoista.
Nämä olivat minun ehdotukseni kilpailutilanteen parantamiseksi ja ehdottamani välineet avoimuuden, läpinäkyvyyden ja myös oikeusturvan lisäämiseksi pk-yritysten osalta. Toivon todellakin, että komissaari ryhtyy kanssamme vuoropuheluun näistä ehdotuksista. Vielä kerran suurkiitos Karel Van Miertille rehellisyydestä ja siitä innosta, jolla hän huolehtii Euroopan eduista, ja haluan vielä kiittää häntä hänen loistavasta työstään Tanskassa ja Euroopassa vaikuttaneen putkikartellin purkamiseksi, mikä on vapauttanut hinnat ja alentanut kuluttajahintoja, koska kuluttajathan ovat viime kädessä kilpailupolitiikan tärkein kohderyhmä. Kyse on siitä, että kuluttajahinnat ovat alhaisempia ja että kuluttajat saavat rahoilleen parempaa vastinetta.

Sierra González
Arvoisa puhemies, komission kilpailupolitiikkaa käsittelevän 27. kertomuksen esittelijänä, minun olisi aluksi sanottava, että yhteisön kilpailupolitiikka kehittyy progressiivisesti kohti parempaa avoimuutta ja oikeudellisesta näkökulmasta katsottuna kohti parempaa tehokkuutta ja parempaa hallinnointia. Nämä olosuhteet ovat epäilemättä seurausta tiettyjen kilpailusääntöjen soveltamisen tehokkaammasta hajauttamisesta asianomaisten kansallisten viranomaisten hyväksi ja turhien ilmoitusten karsimisesta. Tällä tiellä jatkaminen on varmasti suotuisaa tehokkuuden ja avoimuuden kannalta. Hajauttamisen tavoitteella on kuitenkin vakava este, nimittäin se, että joillakin jäsenvaltioilla ei ole lainsäädäntöä, joka oikeuttaisi ne soveltamaan yhteisön lainsäädäntöä tai toisten maiden kohdalla se, että kansallinen oikeudenkäyttö ei salli yhteisön lainsäädännön suoraa soveltamista.
Näiden oikeudellisten ristiriitojen lisäksi on kuitenkin myös muita aivan yhtä tärkeitä valtiontukiin liittyviä ristiriitoja, joiden kohdalla oikeudellinen suoja voi heikentyä riippuen siitä, sovelletaanko kansallista vai yhteisön lainsäädäntöä. Näin yritykset tai yksityishenkilöt voivat saada 85 ja 86 artiklan nojalla suuremman oikeudellisen suojan ja siten kansallisen lainsäädännön mukaisesti suuremmat muutoksenhakumahdollisuudet kuin mikä niille kuuluisi perustamissopimuksen 92 ja 94 artiklan perusteella. Eikä ole määrätty, mitä oikeutta näissä tapauksissa pitäisi ensisijaisesti soveltaa. Tämä on ratkaisua vailla oleva tilanne, josta aiheutuu ristiriitoja.
Lopuksi haluan todeta, että aluekehitykseen myönnettävien valtiontukien valvonnassa on otettava huomioon tarve varmistaa taloudellinen ja sosiaalinen yhteenkuuluvuus ja voimavarojen määrittämismenetelmässä on otettava huomioon äärimmäisen syrjäisen sijainnin oikeuskäsite.

McCarthy
Arvoisa puhemies, Azzolinin mietintö, jossa käsitellään komission tiedonantoa jäsenvaltioille aluepolitiikasta ja kilpailupolitiikasta, tulee erittäin soveliaaseen aikaan, vain joitakin kuukausia ennen kuin jäsenvaltioiden on määrä luovuttaa valtiontukialueita koskevat luettelot PO IV: lle ja samaan aikaan, kun jäsenvaltioiden on tehtävä suuria päätöksiä tulevista rakennerahastokartoista sekä tavoitteen 1 että tavoitteen 2 osalta. Toivokaamme, että näin tapahtuu Berliinin huippukokouksessa maaliskuussa.
Käsittelen tässä keskustelussa ainoastaan yhdenmukaisuutta koskevaa kysymystä sekä aluepolitiikan ja kilpailupolitiikan välistä yhteyttä. Tiedämme, että keskittäminen on nyt pelin henki sekä yhteisön kilpailupolitiikassa että myös rakennerahastojen tuessa. Johdonmukaisuus on ilman muuta komission tiedonannossa lausuttu tavoite. Kannatamme näitä periaatteita, kannatamme yhden-ja johdonmukaisuutta. Näkemyksemme kenties eroavat siltä osin, miten me noudatamme tuota yhdenmukaisuutta ja miten me itse asiassa saamme näihin kysymyksiin hieman joustavuutta. Minun on sanottava, että on jonkinlainen pettymys, että joillakin mietinnön tarkistuksilla pyritään saamaan joillekin alueille poikkeuksia 92 artiklan 3 kohdan a alakohdan mukaan mielestäni siksi, että pidettäisiin tavoitteen 1 asemaa takaporttina. Ryhmäni ei aio äänestää kyseisten tarkistusten puolesta. Parlamenttia pyydetään ottamaan huomioon johdonmukaisuuden tarve, ja me kannatamme entistä enemmän yhdenmukaisuutta. Tämä on selvää tavoitteen 1 alueita koskevan 92 artiklan 3 kohdan a alakohdan mukaan, ja periaatetta noudatetaan tällä alueella hyvin vahvasti. Joka tapauksessa komission on tunnustettava tämä tarve ehdotuksissaan, kuten myös tiedonannossa, jossa todetaan, että jäsenvaltioilla on oltava liikkumavaraa, kun ne pyrkivät niiden tilanteelle ominaisiin aluepoliittisiin päämääriin yhteisön politiikkaa ja aluepolitiikkaa varten yhteisesti määriteltyjen alueiden lisäksi. Tiedonannossa todetaan myös, että komissio on tietoinen siitä, että jäsenvaltioilla on erilaisia kansallista ja alueellista tukipolitiikkaa koskevia päämääriä ja tavoitteita ja että meidän on kunnioitettava tätä erilaisuutta ja löydettävä tasapaino erilaisuuden ja yhdenmukaisuuden välillä.
Näin ollen keskittäminen ja johdonmukaisuus 92 artiklan 3 kohdan c alakohdan alueiden yhteydessä ovat hieman rajoittavia, ja haluan kertoa, miksi näin on. Se, missä aikataulussa jäsenvaltiot toimittavat karttansa PO IV: lle, määrää mahdollisesti tavoitteen 2 alueet tulevassa rakennerahastokartassa. Annan teille siitä erittäin hyvän esimerkin: vuosien 1994-1999 uudistuksissa silloinen konservatiivihallitus toimitti kartan PO IV: lle toivoen, että noista alueista tulisi näin automaattisesti tavoitteen 2 alueita. Onneksi työväenpuolueen komissaari Bruce Millan huomasi tämän ja ymmärsi hyvin selvästi, ettei näitä alueita voitaisi mitenkään kelpuuttaa unionin tavoitteen 2 taloudellisen ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden alueisiin. Tästä syystä tarvitsemme joustavuutta, ja meidän mielestämme niiden ei itse asiassa pitäisi olla samalla kartalla, vaikka komission ehdottama joustotoimenpide saataisiinkin aikaan. Tavallaan olosuhteet ovat ajaneet komission tiedonannon edelle, ja olen iloinen nähdessäni, että terve järki vei voiton tämänviikkoisessa yleisten asiain neuvostossa.
Mielestäni on tärkeää, että olemme käyneet tämän keskustelun. Mielestäni jäsenvaltioiden on pyrittävä siihen, että saataisiin aikaan enemmän yhdenmukaisuutta, mutta me tarvitsemme joustavuutta, jotta me valitsisimme oikeat alueet valtiontukien ja tavoitteen 2 piiriin. Tässä mielessä muutoksen aika, keskittämisen aika on tullut, mutta komissio ei saa hankaloittaa asiaa tai määrätä lisää esteitä integroidakseen nämä alueet väkisin ohjailumekanismien avulla. Komissio on viisaasti valinnut sen tien, että se sallii jonkin verran liikkumavaraa ja pyrkii näin rohkaisemaan jäsenvaltioita, kun ne pyrkivät tekemään kartoista entistä yhdenmukaisempia.

Hatzidakis
Arvoisa puhemies, aluepoliittisen valiokunnan jäsenenä puhun mietinnöstä, jonka on laatinut herra Azzolini, ja haluan aidosti onnitella häntä tehdystä työstä, joka oli erittäin vaikea, sillä asiassa esiintyi vastakkaisia etuja, ja - tätä ei tarvinne selittää - aihe " kansalliset tuet" puhuu puolestaan.
Lisäksi haluan onnitella komissiota sen - yleisluonteisesti - rohkean kannan johdosta tässä kysymyksessä. Jäsenvaltioiden eri alueiden tuet voivat todella vääristää kilpailua ja näin ollen haitata sisämarkkinoiden tasaista ja tehokasta toimintaa. Tästä syystä perusperiaatteen pitää olla, että kun sallitaan kansallisia tukia rakennerahastojen toimien kattamien alueiden lisäksi, niiden pitää olla poikkeuksia, ja ne voidaan sallia vain poikkeuksellisissa olosuhteissa ja silloin, kun tuen oikeuttaa tarve saavuttaa taloudellinen ja sosiaalinen koheesio. Tässä mielessä tarvitaan läheisempää suhdetta ja vastaavuutta Euroopan unionin kilpailupolitiikan ja aluepolitiikan välillä.
Näin ollen olen samaa mieltä komission aikeesta vähentää yhteisön tukikelpoisia alueita nykyisestä 51 %: n väestönosuudesta 35-40 %: iin, mikä vastaa täysin rakennetukiin oikeutetun väestöosuuden pienentämistä tulevaisuudessa.
Olen myös samaa mieltä siitä, että valtiontukien kriteerien pitää olla vastaavia kuin yhteisön tukien kriteerien. Minun on kuitenkin tuotava esiin huolestuneisuuteni ja vastalauseeni sen johdosta, että tavoitteen 1 alueilla sallittujen kansallisten tukien painoarvoa rajoitetaan vain 50 %: iin yhteisrahoituksesta niillä alueilla, joilla BKT on alle 60 % yhteisön keskiarvosta, ja 40 %: iin niillä alueilla, joiden BKT on yli 60 % yhteisön keskiarvosta.
Meidän ei pidä myöskään unohtaa, että vaikkakin kaiken kaikkiaan 66 % kansallisista tuista päätyy vähemmän kehittyneille alueille, rikkaiden jäsenvaltioiden merkittävät taloudelliset voimavarat sallivat niiden tukea alueita, jotka - vaikkakin ovat kansallisella tasolla vähemmän kehittyneitä - eivät kuulu Euroopan unionin kaikkein epäsuotuisimpien alueiden joukkoon. Tämä on tietysti vastoin sekä kilpailun periaatteita että tarvetta saavuttaa taloudellinen ja sosiaalinen koheesio, koska se tarkoittaa sitä, että jo nyt rikkaista alueista tulee yhä rikkaampia ja näin kuilu Euroopan unionin vähemmän kehittyneisiin alueisiin yhä syvenee entisestään.

Vallvé
Arvoisa puhemies, arvoisa komissaari, haluaisin ensinnäkin esittää onnitteluni herra Azzolinille hänen mietintönsä johdosta, sillä mielestäni kyseessä on hankala ja monimutkainen aihe. Keskustelemme parhaillaan kilpailupolitiikasta, ja näin ollen valtiontukien kieltämisen on oltava takeena vapaiden markkinoiden toimivuudesta. Näin ollen on säänneltävä valtiontukia ja myös aluetukia niissä valtioissa, joissa on näihin tukiin oikeutettuja alueita. Niiden vyöhykkeiden rajaamisen - joka on määritelty perustamissopimuksen 92 artiklan 3 kohdan a ja c alakohdassa - joilla nämä valtiontuet ovat mahdollisia, on oltava yhteensopiva tavoitteiden 1 ja 2 -alueille myönnettyjen valtiontukien kanssa.
Nyt aion puhua konkreettisesti näistä viimeksi mainituista - tavoitteen 2 alueista - jotka ovat niin kutsuttuja rakenneuudistuksen alaisia alueita. Nämä valtiontuet täytyy suunnata nimenomaan näille rakenneuudistuksen alaisille alueille: maatalouden rakenneuudistuksen alaisille alueille, harvaan asutuille alueille, jotka kärsivät väestökadosta ja väestön ikääntymisestä. Näillä alueilla on oltava mahdollisuus saada valtiontukia.
Toisenalaisia rakenneuudistuksen alaisia alueita ovat ne, jotka kärsivät jonkinlaisesta teollisuuden kriisistä, joilla tarvitaan teollisuuden rakenneuudistusta ja joilla on korkea ja jatkuvasti kasvava työllisyysaste.
Nämä valtiontuet ovat tärkeitä, koska niillä lisätään ja turvataan parempi taloudellinen ja sosiaalinen yhteenkuuluvuus sekä alueellinen yhteenkuuluvuus niillä alueilla, joilla niitä sovelletaan.
Enkä haluaisi päättää puheenvuoroani antamatta tukeani sille, mitä jäsen Riis-Jørgensen sanoi näiden tukien kannalta tärkeästä avoimuudesta. Mielestäni näitä tukia täytyy olla, mutta niillä alueilla, joille niitä myönnetään, avoimuuden on oltava laajaa ja on tiedostettava, että nämä ovat tukia, jotka eivät missään tapauksessa vaaranna sitä vapaata kilpailua ja sitä markkinoiden yhtenäisyyttä, joka Euroopan unionilla täytyy olla.

Novo
Arvoisa puhemies, arvoisa komissaari, hyvät kollegat, komission tiedonantoon sisältyvä olennainen kysymys liittyy siihen, pitäisikö julkiset eli valtiolliset ja alueelliset tuet rajata maantieteellisesti, jolloin hyväksyttäisiin komission ehdotus, jonka mukaan tavoitteiden 1 ja 2 piiriin kuuluva kartta ja julkiseen tukeen mahdollisesti oikeutettujen alueiden kartta peittäisivät lähes väistämättä toisensa yhä selvemmin. Emme pidä tätä näkemystä oikeana, sillä mielestämme alueilla pitäisi olla oikeus julkiseen tukeen aina silloin, kun on kyse tiettyjen alojen sosiaalisesta kestävyydestä työllisyyden kannalta, ja vielä suuremmalla syyllä silloin, kun on kyse taloudellisen ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden ongelmista ja riippumatta siitä, millä maantieteellisellä alueella noita ongelmia esiintyy. On totta, että erilaiset valvonta- ja seurantamenetelmät ovat tarpeen väärinkäyttöön ja epäreiluun kilpailuun liittyvien ilmiöiden torjumiseksi, mutta niitä ei saa kuitenkaan tulkita siten, että ne voisivat johtaa julkisen tuen kertakaikkiseen ja yleiseen epäämiseen aina, kun tiedonannossa esitetyt ehdot tuen saamiselle jäävät täyttymättä.
Herra Azzolinin mietinnössä - ja käytän tilaisuutta hyväkseni onnitellakseni kollegaa - ei tätä kysymystä käsitellä meidän nähdäksemme kovin selkeästi ja syvällisesti. Siinä kuitenkin otetaan riittävän laajasti huomioon tarve osoittaa päätöksenteossa joustavuutta eri alueilla vallitsevien todellisten tilanteiden mukaan. Eräät mietintöön esitetyt tarkistukset - joita me omasta puolestamme kannatamme - osaltaan syventävät ja lisäävät tuon joustavuuden tasoa ja laajuutta, mikäli ne tulevat hyväksytyiksi.
On kuitenkin syytä korostaa, että Azzolinin mietinnössä puhutaan ennen kaikkea heikoimmin kehittyneiden alueiden puolesta, mikä luonnollisestikin johtuu taloudellisen ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden tarpeista, ja lisäksi mietinnössä sisällytetään tukimahdollisuuksien tuen piiriin sellaisetkin alueet, jotka ovat yhteisön seuraavassa tukikehyksessä jäämässä vähitellen julkisen tuen ulkopuolelle sekä torjutaan komission ehdotus, jonka mukaan tuen tarpeessa oleville ja siihen oikeutetuille alueille ja tuotannonaloille myönnettävää julkista tukea supistettaisiin vastaisuudessa tuntuvasti.
Lisäksi on syytä panna merkille, että mietinnössä tuodaan aivan oikein esille, että monikansallisille yhtiöille myönnettyä julkista tukea on seurattava ja valvottava, jotta voidaan estää niiden siirtyminen pois ja välttää se, että nuo yhtiöt turvautuisivat julkiseen tukeen harjoittamatta alueella kuitenkaan pitkän aikavälin taloudellista toimintaa.

Baggioni
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, aluepolitiikassa ja kilpailupolitiikassa pyritään tavoitteisiin, jotka ovat erilaisia päämääriltään. Kilpailupolitiikka perustuu periaatteeseen, jonka mukaan yritykset eivät ole oikeutettuja valtiontukeen, ja tähän periaatteeseen liittyvät 92 artiklan 3 kohdan a ja c alakohdassa määrätyt poikkeukset, joita käytetään rajoitetusti vapaan kilpailun yhteydessä yhtenäismarkkinoilla. Aluepolitiikka puolestaan perustuu periaatteeseen, jonka mukaisesti alueelliselle kehittämiselle myönnetään yhteisvastuun nimissä tukea yhteisön talousarviosta, ja periaate näkyy esimerkiksi siinä, että kaikkien tietyn alueen yhteiskunnallisten ja taloudellisten toimijoiden, joiden joukossa on myös yrityksiä, joskin vähemmistönä, hankkeille myönnetään rahoitustukea.
Vaikka johdonmukaisuuden vahvistaminen onkin toivottavaa, ei kuitenkaan pidä kieltäytyä erottamasta kahta erillistä vyöhykettä toisistaan, koska joidenkin alueiden ominaisuudet osoittavat erottamisen olevan niiden etujen mukaista. Valtioille on jätettävä vapaus määritellä yritysten kehittämistä koskeva politiikkansa, sillä kansallisen politiikan ja aluepolitiikan täydellinen rinnastaminen toisiinsa merkitsisi luopumista aluetukea koskevasta erityisestä vyöhykejärjestelmästä sekä sen aluesuunnitteluun liittyvistä ongelmanasetteluista.
Valtioiden arvioitavaksi on jätettävä valinta johdonmukaisuuden tasosta, sillä ne ovat edelleen velvoitettuja esittämään komissiolle tukia koskevat ehdotuksensa, joista neuvotellaan. On niin ikään syytä muistuttaa komissiota siitä, että sen ehdotukset, joiden tarkoituksena on rajoittaa jyrkästi 92 artiklan 3 kohdan nojalla myönnettävien tukien intensiteettiä ja kestoa, ovat vaarassa aiheuttaa vahinkoa useille edelleen hauraille alueille, kuten erityisesti niille - siitä on täällä jo mainittukin - joiden tuet lakkautetaan vähitellen.
Lopuksi haluan pyytää virallisesti komissiota ottamaan huomioon mahdollisuuden sisällyttää 92 artiklan 3 kohdan nojalla tuetuista alueista laadittuun luetteloon alueet, joille Amsterdamin sopimuksessa on tunnustettu aiheutuvan pysyviä haittoja, nimittäin saarialueet, mukaan luettuina ne tuen kohteena olevat alueet, jotka jäävät tavoitteen 1 ulkopuolelle.

Schroedter
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, arvoisa rouva komissaari, arvoisa herra komissaari, jäsenvaltioiden hallitukset ovat ja myös te, hyvät kollegat, olette korostaneet Agenda 2000: n yhteydessä toistuvasti sitä, että unionin uudelle rakennepolitiikalle pitää olla luonteenomaista keskittämisen, tehokkuuden ja hallinnollisen yhteenkuuluvuuden pääperiaatteet. Haluaisin lisätä siihen, että myös avoimuuden täytyy olla eräs keskeisistä periaatteista. Komissio on vastaavasti esittänyt ehdotuksen, jonka nojalla nämä periaatteet on määrä toteuttaa ja sovittaa rakennerahastovarat kansallisten tukien kanssa yhteen suurelta osin. Se on johdonmukaista ja järkevä ratkaisu. Toivon, että jäsenvaltiot noudattavat sitä yhtä johdonmukaisesti.
Se nimittäin tarkoittaa, että vain siten normikilpailua ja tukien väärinkäyttöä voidaan rajoittaa. Joudumme myös toteamaan, että erilaiset määräajat tarjoavat jäsenvaltioille yksinkertaisen keinon kiertää säännöt helposti. Siksi pyydän komissiota vastaamaan meille, kuinka se aikoo järjestää ajankäytön, että sitä ei tapahdu.
Haluaisin vielä tuoda esiin sen, että komission ehdotuksessa ei puututa yhteen ongelmaan, nimittäin tukiin liittyviin väärinkäytöksiin. Kansalliset yritykset voivat edelleen käyttää tukia hyväkseen ilman valvontaa ja vahingoittaa alueita. Tältä osin ehdotuksesta puuttuu joitakin asioita. Kuinka aiotte ratkaista sen?

Raschhofer
Arvoisa puhemies, Agenda 2000: n ja myös käsiteltävänä olevan mietinnön sisältämissä ehdotuksissa pyritään vahvistamaan kilpailu- ja aluepolitiikan keskinäistä täydentävyyttä. Perusteluiksi esitetään politiikan alojen lisääntyviä ristiriitoja sekä eri tukialuekarttojen päällekkäisyyksiä. Tämän menettelyn kannattajat unohtavat kuitenkin, että pyrittäessä kansallisten ja EU: n tukialuekehysten yhdenmukaisuuteen, rajoitetaan jäsenvaltioiden ja alueiden mahdollisuuksia tukea omia ongelma-alueita omin varoin. Siten tämä myönteisen syrjinnän politiikka yritetään saada toteutumaan kaikkein huonoimmassa asemassa olevien alueiden hyväksi.
Agenda 2000: n tavoitteiden, vahvemman keskittämisen ja johdonmukaisuuden avulla suhteellisen menestyksekkäiltä alueilta leikataan jo voimakkaasti joka tapauksessa. Se, että niiltä todella poistettaisiin myös kansalliset tuet, ei ole ainoastaan järjetöntä, vaan on ristiriidassa myös toissijaisuusperiaatteen ajatuksiin nähden.

García Arias
Arvoisa puhemies, haluan onnitella esittelijöitä, komissaaria ja heidän yksiköitään heidän asiakirjoistaan. Kansalaiset näkevät kilpailupolitiikan toisinaan pääasiassa taloudellisena seikkana, kehyksenä, jonka puitteissa määritellään yritysten ja markkinatalouden väliset pelisäännöt. Näinhän asia onkin. Toisinaan kansalaisilta jää kuitenkin huomaamatta se, miten nämä säännöt vaikuttavat heidän arkipäiväänsä kuluttajina ja työntekijöinä, mutta myös ja ennen kaikkea kansalaisina. Nimittäin esimerkiksi sulautumien ja määräävien asemien valvonta tulee olemaan yhä ratkaisevampaa globaalistumis- tai maailmanlaajuistumisprosessin vuoksi, ja uusien teknologioiden kehitys, varsinkin energian, tietoliikenteen, tietoyhteiskunnan ja audiovisuaalisen teollisuuden aloilla, joilla ei synny ainoastaan sulautumia, vaan nämä yritykset ovat yhä enemmän keskinäisessä kanssakäymisessä toistensa ja sellaisten rahoitusryhmien kanssa, jotka valvovat keskeisiä päättäjiä.
Tämän vuoksi demokraatit pitävät erityisen loukkaavina ja huolestuttavina sellaisia julkisella foorumilla annettuja lausuntoja, kuten se, jonka antoi Euroopan komissiossa energia-asioista vastaavan pääosaston pääjohtaja - jolle haluan vastata - ja jotka kuvastavat tuomittavaa salailun ja luottamuksellisuuden, sanan kielteisessä merkityksessä, ajatusmallia Euroopan komission toimistojen sisäpuolella sellaisten asioiden osalta, jotka koskevat - kuten sanoin - hyvin läheisesti kuluttajia ja kansalaisia, ja että sen vuoksi niistä täytyy - miksi ei - myös keskustella julkisella näyttämöllä ja niin suuria julkisia paljastuksia tehden kuin vain mahdollista, käyttääkseni herra Benavidesin halventavasti käyttämiä sanoja, kun hän viittasi maassani käytävään parlamentaariseen keskusteluun.
Näissä toimistoissa muuten ne tärkeät taloudelliset ja strategiset eturyhmät, joita me toisinaan kutsumme kiertoilmaisun avulla " lobbaajiksi" , voivat toisinaan lähestyä päättäjiä paljon helpommin kuin tavalliset kuluttajat tai kansalaiset. En sano tätä mielelläni, koska kyseessä on espanjalainen virkamies, mutta näköjään energia-asioista vastaavan pääjohtajan osalta voimme sanoa, että hän on rikkonut räikeällä tavalla puolueettomuuden ja objektiivisuden periaatetta käsitellessään Espanjan sähkömarkkinoiden vapaaseen kilpailuun siirtymisen kustannuksia koskevaa tapausta, ja energia-asioista vastaavan komissaarin olisi poliittisena auktoriteettina otettava näiden asioiden käsittely välittömästi pois hänen vastuultaan, sillä tämä on jo toinen kerta, kun hän osoittaa toimivansa ulkoisen painostuksen alaisena, ja koska minun maassani epäillään vahvasti hänen objektiivisuuttaan ja puolueettomuuttaan tämän asian osalta.
En pyydä, että kilpailupolitiikasta vastaava komissaari, joka myös tutkii tätä asiaa, vastaa minulle, sillä olen varma siitä, että hän analysoi näiden tukien laillisuutta tiukasti ja objektiivisesti ja että hän varmasti ajattelee kuluttajia ja pieniä yrityksiä, joiden oletetaan olevan vapaiden markkinoiden ja vapauttamisen viimeisiä edunsaajia, ja jotka ovat tässä tapauksessa ilmaisseet yhtenäisesti vastustavansa näitä tukia - jotka ovat mielestäni laittomia - ja jotka joutuvat uudenlaisina maaorjina maksamaan nämä tuet sähkölaskussaan. He eivät joudu maksamaan ainoastaan sitä, minkä vapaaseen kilpailuun siirtyneiltä yrityksiltä odotetaan jäävän ansaitsematta 10 tai 15 seuraavan vuoden aikana, vaan ne tekevät sen myös sellaisen oikeudellisen johtopäätöksen perusteella, joka koskee oletettua saavutettua oikeutta, jonka on tuotava mukanaan korvauksia tai hyvityksiä sähköyrityksille.
Minun mielestäni tämä merkitsisi vakavan oikeudellisen ennakkotapauksen hyväksymistä liberalisoiduilla aloilla, ja Telefónica-yhtiö on itse asiassa jo alkanut käyttää tätä väitettä, yhtiö, joka vielä vähän aikaa sitten piti luvatta hallussaan Espanjan puhelinpalvelujen monopolia.
Arvoisa puhemies, minun mielestäni kuluttajat ja kansalaiset ovat tärkeimpiä muuttujia kilpailun vapauttamisen alueella. Jos Euroopan unioni ei voi taata sitä, että heistä ei tule vapauttamisprosessin uhreja, me joudumme eurooppalaisina toimieliminä aina vain kauemmas kansalaisista.

Rack
Arvoisa puhemies, haluaisin rajoittua puheenvuorossani käsittelemään kahta näkökulmaa. Ensiksikin kannatan ehdottomasti sitä, mitä kollegamme Azzolinin erinomaisen mietinnön 17 ja 20 kohdassa tuotiin ensi kerran selvästi esiin: matkailu on hyvä asia! Matkailu on monille Euroopan alueille elintärkeää. Tukiin perustuva matkailu on kuitenkin huono asia eikä sitä voida hyväksyä, koska sen avulla ei paranneta rakenteita pysyvästi, vaan ainoastaan tuhlataan ja hävitetään kasoittain Euroopan rahoja. Jos yritys, jota tuetaan voimakkaasti, siirtyy seuraavaan paikkaan, se jättää yleensä jälkeensä enemmän sirpaleita kuin hyötyä. Siksi meidän on lopetettava nämä järjettömyydet mahdollisimman pian! Komissio käyttäköön kollektiivista viisauttaan hyväkseen ja nähköön vaivaa hyvien ratkaisujen löytämiseksi.
Tarvitsemme hyviä ratkaisuja myös - ja tässä pääsen toiseen näkökulmaan, jota haluaisin käsitellä tässä yhteydessä - koko Agenda 2000: ta ja erityisesti rakenneuudistusta varten. Tarvitsemme näitä hyviä ratkaisuja nopeasti. Meillä on vielä melkein kaksi kuukautta aikaa puheenjohtajamaa Saksan uusimman aikataulun mukaan, ja meidän kaikkien täytyy käyttää tämä aika hyväksi. Komissio ja Euroopan parlamentti ovat tehneet viime kuukausina hyvää työtä yhdessä. Nyt neuvoston on osoitettava, että se pystyy tekemään sopuratkaisuja. 15: n tätä vaikeaa aihetta koskevan mielipiteen sovittaminen yhteen ei varmastikaan ole yksinkertaista. Neuvoston täytyy kuitenkin myös osoittaa, että se on halukas yhteistyöhön komission kanssa, mutta myös ja nimenomaan myös parlamentin kanssa, joka on osallistunut tähän prosessiin tähän mennessä erittäin vastuuntuntoisesti ja ponnistellut yhteisten järkevien ja asiallisten ratkaisujen hyväksi, mutta jonka täytyy nyt myös panna erittäin paljon painoa sille, että se otetaan mukaan lopulliseen päätöksentekoon.
Emme voi odottaa taas seitsemää vuotta, kunnes Amsterdamin sopimuksen puoltavaa lausuntoa koskevat määräykset tulevat voimaan. Haluamme olla mukana päätöksenteossa rakentavasti nyt.

Gallagher
Arvoisa puhemies, haluan heti aluksi onnitella molempia esittelijöitä mietintöjen esittelemisestä ja ilman muuta myös niiden laatimisesta. Olen ilman muuta samaa mieltä siitä, että tavaroiden, henkilöiden, palvelujen ja pääoman vapaan liikkuvuuden sisämarkkinoiden pitäisi toimia tasapuolisesti. Jotta sisämarkkinat onnistuisivat, kaikkien Euroopan alueiden pitää pystyä kilpailemaan siellä talouden kannalta kilpailukykyisesti.
Nykyisin omassa maassani ja Euroopassa on joitakin alueita, joiden talouden suorituskyky jää kauas jälkeen Euroopan unionin keskitasosta. On oikein ja kohtuullista, että Euroopan köyhillä, huonommassa asemassa olevilla ja syrjäisilla alueilla, nimittäin tavoitteen 1 alueilla, voidaan edelleen myöntää tukea alueelle asettuvalle teollisuudelle 40 %: n ylärajaan asti tai tarvittaessa jopa enemmän. Komissio on jo julkistanut valtiontukia koskevat uudet tarkistetut suuntaviivansa, jotka on hyväksytty unionin 15 jäsenvaltiossa. Suuntaviivoissa määrätään, että tavoitteen 1 alueet voivat myöntää tukea seudulle asettuville ja sinne investoiville yrityksille 40 %: n ylärajaan asti. Muut kuin unionin tavoitteen 1 alueet voivat myöntää tukea teollisuudelle vain 20 %: n rajaan asti, kun taas ne unionin alueet, joiden suorituskyky on unionin keskitasoa parempi, voivat myöntää tukea teollisuudelle 10 %: iin asti.
Tämä saattaa vaikuttaa vilpilliseltä kilpailulta, mutta on välttämätöntä saada vähemmän vauraat alueet lähemmäksi unionin keskitasoa. Olen yhtä mieltä siitä, että valtiontukia koskevat suuntaviivat ja ilman muuta tavoitteen 1 alueille, kuten omalle Connaught-Ulsterin vaalipiirilleni, suotuisat valtiontukipolitiikat, edesauttavat merkittävästi pitkällä aikavälillä kestävien työpaikkojen luomista alueella. On niin ikään tärkeää, että tällaisia politiikkoja täydennetään kohdistamalla entistä suurempi osuus EAKR: n menoista siihen, että kaikki liikenneverkostomme infrastruktuurissa olevat puutteet korjataan lähitulevaisuudessa.

Holm
Arvoisa puhemies, haluan kiittää Azzolinia erittäin hyvästä mietinnöstä. Komission alueellista tukea koskevaa ehdotusta on mielestäni mahdotonta hyväksyä, ja se on mielestäni absurdi. Syynä on se, että komissio ehdottaa, että ainoastaan ne alueet, jotka saavat EU: n tukea ovat oikeutettuja kansalliseen aluepoliittiseen tukeen. Tämä tarkoittaa, että komission mielestä jäsenvaltiot eivät saa harjoittaa omaa aluepolitiikkaa kunkin maan ja kansalaisten hyödyksi. Kaikki pitää sen sijaan keskittää ja olla EU: n ja Brysselin ohjauksessa. Hajauttaminen ja joustavuus loistavat poissaolollaan. Kyse ei ole siitä, että vastustan aluepoliittista tukea, mutta en voi hyväksyä siitä, että kansalliset aluepoliittiset tuet poistettaisiin.
Ruotsissa aluepoliittisella tuella on pitkä perinne, sillä sen avulla on pyritty vakaampaan tasapainoon ja yritetty tasoittaa alueiden välisiä eroja. Olemme toimineet solidaarisuuden hengessä, ja siihen on kulunut huomattavia taloudellisia resursseja. Se on kuitenkin sen arvoista, ja minusta on hyvä, että se on olemassa. Komission ehdotus tekee mahdottomaksi tällaisen taloudellisen ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden, mikä olisi väärin. Olen sen vuoksi sitä mieltä, että esittelijä on yrittänyt korjata komission asiakirjan pahimmat puutteet ja että MaCartney on tehnyt hyviä tarkistuksia, joita aion tukea ja jotka tekevät mietinnöstä paljon, paljon paremman.

Moretti
Arvoisa puhemies, aivan liian usein talouspolitiikan jäykät ja teoreettiset lait vahingoittavat konkreettista todellisuutta vapaan kilpailun politiikan nimissä. Tällöin Euroopan unionin ensisijainen taloudellisen ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden tavoite uhkaa joutua taka-alalle ja siten vaarantua. Käsikirjoituksen mukaan eniten tästä joutuvat maksamaan uuden tavoitteen 2 alueet, ja komission suunnitelman mukaan jäsenehdokasvaltiot nauttisivat kaikista hyödyistä ja eduista. Tavoitteeseen 2 on ryhmitetty alueita, joiden ominaispiirteet ja tarpeet ovat keskenään äärimmäisen erilaisia, mutta ilmoitetut rajoitukset huonontavat epäsuotuisien alueiden asemaa entisestään ja vaikuttavat kielteisesti ja yhtäläisesti kaikkiin uuden tavoitteen 2 alueisiin riippumatta siitä, ovatko ne kaupunki-, teollisuus-, maaseutu- tai vuoristoalueita tai kalastuksesta riippuvaisia alueita. Niiden parlamentin jäsenten joukko, jotka vaativat komissiota muuttamaan kantaansa, on aina vain suurempi: toivon, että tämän joukon kasvaminen saa viimeinkin komission vakuuttumaan.

Karamanou
Arvoisa puhemies, arvoisa komissaari, hyvät kollegat, toivottavasti kaikki ymmärtävät, kuinka tärkeä on unionin kilpailupolitiikan ja aluepolitiikan välinen täydentävyys ja koordinaatio, joiden tavoitteena on yhtäläisten mahdollisuuksien tarjoaminen kaikille alueille sekä taloudellisen ja sosiaalisen koheesion turvaaminen sekä tarve siihen, että Euroopan talous sopeutuu ja vastaa menestyksellisesti maailman uuteen kilpailuympäristöön.
Unioni, jonka eri alueiden välillä on valtavia taloudellisia ja sosiaalisia kehityseroja, ei tietenkään voi olla uskottava, elinvoimainen ja kilpailukykyinen. Tästä syystä taloudellisen ja sosiaalisen koheesion politiikka, talouksien käytännön lähentyminen, alueellisen epätasapainon vähentäminen, voimavarojen kohdistaminen unionin köyhimmille alueille ja eurooppalaisten keskinäinen solidaarisuus ovat välttämättömiä parametreja kasvulle, joka on sitä tehokkaampaa ja kilpailukykyisempää mitä oikeudenmukaisemmin se jaetaan.
On totta, että Euroopan aluepolitiikka on merkittävästi parantanut kasvuvauhtia Kreikan kaltaisilla alueilla, joille on tyypillistä makroekonominen epätasapaino ja alhainen kilpailukyky. Kuitenkin alueiden välillä on edelleen suuria eroja, jotka yleisesti näyttävät olevan vain syvenemässä talous- ja rahaliiton sekä unionin laajentumisen takia. Näin ollen taloudellisen ja sosiaalisen koheesion politiikka on pitkäaikainen ja vaivalloinen menettely, jonka pitää joka tapauksessa olla sopusoinnussa kilpailupolitiikan kanssa, jotta se olisi tuloksellista.
Kuitenkin tiedetään, että monet jäsenvaltiot noudattavat yhä kansallisia strategioita ja jakavat valtiontukia, jotka eivät aina ole sopusoinnussa ja koordinoituja alueiden välisiä eroja torjuvan eurooppalaisen koheesiopolitiikan kanssa. Jos mukaan otetaan kaikki horisontaaliset alakohtaiset ja alueelliset tuet, toteamme, että epäsuotuisten alueiden sijasta suurimman hyödyn saavat rikkaimmat alueet.
Tästä syystä katson, että komission ehdotukset ja erityisesti asiasta vastaavan komissaarin, rouva Wulf-Mathiesin, pyrkimys luoda uusi, oikeudenmukainen ja tehokas aluetukijärjestelmä on oikeansuuntainen, ja me tuemme sitä. Minulla on kuitenkin pieni varauma, mitä tulee tavoitteen 1 alueella sallittujen tukien tehostamiseen, mikä voi vaikuttaa kielteisesti taloudelliseen ja sosiaaliseen koheesioon, kuten herra Azzolini aivan oikein korostaa erinomaisessa mietinnössään, josta häntä onnittelen.

Thyssen
Arvoisa puhemies, komission XXVII kilpailupolitiikkaa koskeva kertomus tarjoaa vuosittaiseen tapaan hyvän katsauksen komission näkemyksistä ja konkreettisesta politiikasta tällä alueella. Sisämarkkinat voidaan saada toimimaan joustavasti - varmasti nyt kun euro on käytössä - ainoastaan siinä tapauksessa, että kilpailusuhteet eivät ole reilut pelkästään juridisesti vaan myös käytännössä, ja että yritykset saavat tehokkaasti yhtäläiset mahdollisuudet.
Komission toiminta vapaan kilpailun takaamiseksi sisämarkkinoilla on siten myös oleellisen tärkeää. Komissio tekee tässä asiassa hyvää työtä, ja se, että päätökset ovat joskus vaikeasti sulatettavia komission nuhtelemille jäsenvaltioille, ei tee komission työstä sen huonompaa.
Haluaisin kiittää esittelijää, kollega Riis-Jørgenseniä, hänen aikaansaannoksestaan. Kiitokset hänelle hienosta ja rakentavasta yhteistyöstä, ja oikeastaan voin vain sanoa, että haluaisimme sanoa myös PPE-ryhmän nimissä sen, mikä on hänen mietinnössään. Siksi minulla ei ole oikeastaan enää mitään lisättävää.
Minulla on vain yksi kysymys komissiolle, ja se on hyvin erityinen kysymys. EY: n tuomioistuin on viime vuonna, kesäkuussa 1998, Italian huolitsijoiden kansallista neuvostoa vastaan käydyn prosessin yhteydessä katsonut, että vapaiden ammattien harjoittajat ovat yrittäjiä siinä missä muutkin ja että he kuuluvat perustamissopimuksen 85 ja 86 artiklan alaisuuteen. Haluaisin kysyä komissaarilta, vaikuttaako tämä tuomio kaikkiin säädeltyihin vapaisiin ammatteihin. PPE-ryhmä on sitä mieltä, että joidenkin vapaiden ammattien erityinen rooli yhteiskunnan yleisten etujen kannalta täytyy ottaa kuitenkin huomioon. Haluaisimme kuulla komission näkemyksen tästä asiasta. Ymmärrän, että aiheutan nyt komissaarille pienen yllätyksen. Voin olettaa, että en saa tähän nyt heti vastausta, mutta ehkä voin saada sen kirjallisena. Suokaa anteeksi, arvoisa komissaari, että en voi nyt odottaa vastaustanne, koska minua odottaa 100 henkilön ryhmä 50 kilometrin päässä täältä. Minun on valitettavasti lähdettävä salista välittömästi.

Hautala
Arvoisa puhemies, minusta on erittäin tärkeää, että molemmat komission jäsenet ovat täällä samanaikaisesti, jotta voimme puhua aluepolitiikasta ja kilpailupolitiikasta samaan aikaan ja jotta voimme puhua myös aluetuista ja valtion tuista. Komission tulisi tehostaa työtään, jotta kaiken julkisen tuen suhteen noudatettaisiin mahdollisimman suurta avoimuutta. Mielestäni tässä suhteessa on samantekevää, onko kyse valtion tuesta vai aluetuesta. Pitäisi luoda mahdollisuus, että jokainen kansalainen ja jokainen yritys voisi millä hetkellä tahansa saada tietää hankekohtaisesti, kuinka paljon minnekin on myönnetty valtion tukea tai aluepoliittista tukea. Pitäisi valmistella tällainen Internet-sivu, ja siihen pitäisi kerätä tiedot kaikesta julkisesta tuesta, jotta toiminta olisi avointa.
Toinen asia, jonka haluan ottaa esille, on se, että on erittäin tärkeää, että yritykset todellakin sitoutetaan alueen kehitykseen. Siis jos yritys saa tukea, niin sen täytyy pysyä alueella. Sen täytyy pysyä siellä vähintään viisi vuotta ja pitää huolta siitä, että työpaikat säilyvät. Se ei voi pakata laukkujaan heti sen jälkeen kun se on saanut julkista tukea.

Cellai
Arvoisa puhemies, on epäilemättä huomattu, että sellainen strategia, jolla pyritään aluepolitiikan ja kilpailupolitiikan parempaan koordinointiin Euroopan tasolla, on välttämätön. Kaudella 2000-2006 komissio aikoo pienentää unionin alueellisten valtiontukien kattamaa kokonaisväestömäärää. Maantieteellinen keskittyminen on tervetullutta, mikäli sen avulla voidaan parantaa tämäntyyppisten tukien tehokkuutta ja luoda myönteistä syrjintää epäsuotuisempien alueiden hyväksi, siitäkin syystä, että tämänhetkisessä tilanteessa neljä vaurainta jäsenvaltiota jakaa 85 % teollisille hankkeille maksettavista kansallisista tuista ja neljä vähiten kehittynyttä vain 8, 3 %.
Mitä työllisyyteen tulee, tämä on laihojen lehmien aikaa, ja valtion ja yhteisön tukien välinen synergia saattaa avata uusia teitä ja antaa uutta toivoa: erityisesti alueellisia valtiontukia voitaisiin myöntää tuotantoon tehtävien investointien rohkaisemiseksi siten, että erityistä huomiota kiinnitetään sellaisten työpaikkojen luomiseen, jotka liittyvät investointeihin. Lisäksi työpaikkoihin tehdyt investoinnit pitäisi säilyttää asianomaisella alueella viiden vuoden ajan, jotta valtion tuilla ei tuettaisi yritysten siirtymistä.
Lopuksi, vaikka arvostan komission hahmottelemia suuntaviivoja, olen kuitenkin hämmentynyt eräistä seikoista, jotka eivät uskoakseni edistä taloudellista ja sosiaalista yhteenkuuluvuutta, kuten herra Azzolinin erinomaisessa mietinnössä oikeutetusti korostetaan. Viittaan alueellisten tukien enimmäisintensiteetin pienentämiseen, ennen kaikkea uuden tavoitteen 2 osalta, jossa tukien enimmäisintensiteetti vähenee 30 %: sta 20 %: iin tai peräti 10 %: iin, ja tässä tapauksessa nämä alueet saisivat vähemmän tukia kuin aiemmin.
Tämän lisäksi myös syrjäseutualueiden ja saarialueiden ongelma nousee esiin, sillä hankalan maantieteellisen asemansa ja omien erityispiirteidensä takia ne kuuluvat jo nyt koko yhteisön alueen epäsuotuisimpiin alueisiin. Euroopan kansalaisten valitsemina edustajina meidän tehtävämme on tuoda esiin epäsuotuisien alueiden asukkaiden vaatimukset ja meidän on valvottava tarkoin sitä, että unionin politiikoissa kunnioitetaan aina taloudellisen ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden perusperiaatetta.

Read
Arvoisa puhemies, käytän puheenvuoron kilpailua käsitelleestä mietinnöstä, jonka esitteli kollegani, rouva Riis-Jørgensen, jolle lausun onnitteluni hänen työnsä laadukkuuden johdosta. Haluan erityisesti kehua 14 kohtaa, jossa hän pyytää komissiota tutkimaan epärehellisiä käytäntöjä, ja myös 22 kohtaa, jossa tunnustetaan, että tarvitaan lisää kansallisten tukihankkeiden, unionin tukihankkeiden ja kilpailupolitiikan välistä johdonmukaisuutta. Haluan erityisesti puoltaa kollegojeni herra Hendrickin ja rouva García Ariasin tarkistuksia, joissa puhutaan määräävän aseman mahdollisesta väärinkäytöstä.
Näemme kaikkialla Euroopan unionissa, miten vanhat valtion omistamat laitokset sulautuvat toisiinsa: televiestintä sulautuu yleisradiotoimintaan, sähköala sulautuu televiestintään, rautatieyhteyksiä käytetään televiestintäverkkoina, kaasuyhtiöt investoivat veteen ja yleisesti ottaen pankit hankkivat suuria osuuksia näistä valtionlaitoksista. Tällainen kehitys on sinänsä suotavaa, mutta se kylläkin lisää sitä riskiä, että merkittävien valtionlaitosten omistajuus keskittyy liiaksi. Vapauttamiskehityksen perusajatuksena on se, että sen pitäisi tuoda tehokkaista, kilpailukykyisistä, kuluttajaystävällisistä hyödykkeistä koituvat edut laajalti sekä yksityisten että yritysten kuluttajien ulottuville.
Esille otettu Espanjan tilanne on näin ollen erittäin huolestuttava. Olisi täysin Euroopan unionin kilpailusääntöjen hengen ja kirjaimen vastaista, jos sähkönjakelun kilpailuun siirtymisen kulut katettaisiin alun perin julkisin varoin ja siirrettäisiin sen jälkeen kuluttajille. Tällöin vääristetään erittäin vakavasti yhtäläisiä ehtoja, varsinkin jos rahoilla pyritään sitten hankkimaan osuus muilla hyödykemarkkinoilla. Toivon, että arvoisa komissaari käsittelee vastauksessaan tätä seikkaa, koska on erityisen tärkeää, että kysymystä korostetaan ja että kaikki kuulevat komission vastauksen. Esittelijä sanoi mietinnössään, että on tiedettävä, miten valtiontuet jakautuvat, ja saatavilla olevien todisteiden perusteella tämä tilanne on niin vakava, että komission pitää antaa siihen harkittu vastaus. Olen varma, että näin tapahtuukin. Pyysin jo anteeksi teiltä, arvoisa komissaari, etten voi jäädä paikalle. Kollegani kuuntelevat vastauksenne hyvin tarkkaan. Tiedän, että haluamme vielä palata tähän kysymykseen.

Baldi
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, tahdon ennen kaikkea onnitella esittelijää, herra Azzolinia, erinomaisesta työstä.
1960-luvulla parlamentaarinen edustajakokous, joka nyt on Euroopan parlamentti, kantoi huolta alueellisesta epätasapainosta, kehitti aluepoliittista ohjelmaa ja aloitti menettelyn sen toteuttamiseksi; 30 vuotta myöhemmin taloudellisen vaurauden maantieteellinen jakautuminen, toisin sanoen taloudellisen ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden toteuttaminen, on parlamentin ja ennen kaikkea oman poliittisen ryhmämme ensisijainen kiinnostuksen kohde.
Rooman sopimuksen jälkeen kilpailupolitiikasta on varmasti tullut kiinteä osa Euroopan taloutta, sillä se on jokaisen Euroopan alueen, niin epäsuotuisien kuin kehittyneidenkin alueiden, kilpailukyvyn keskeinen tekijä. Ennen Maastrichtin sopimusta kilpailupolitiikka ja taloudellinen ja sosiaalinen yhteenkuuluvuuden politiikka etenivät samansuuntaisesti, mutta Amsterdamissa vahvistetun ja nyt ratifiointivaiheessa olevan sopimuksen uusien määräysten myötä on tullut välttämättömäksi vahvistaa niiden välistä täydentävyyttä ja tasapainoa ja on otettava huomioon se, että yhteenkuuluvuudesta eli jäsenvaltioiden välisen solidaarisuuden velvoitteesta on tullut ensisijainen tekijä Euroopan rakentamisessa.
Kuitenkin yksi vaara on olemassa, se vaara, että Euroopan unionin tuki tietyille alueille saattaa vääristää tiettyjen alueiden hyväksi markkinoilla jo tehtyä työtä. Tässä asiassa esittelijä on selkeästi osoittanut, kuinka tärkeitä ovat kilpailusäännöt, joilla voidaan taata oikeudenmukaiset ja avoimet toimet sisämarkkinoilla, kun muistetaan, että vapaan kilpailun poikkeukset, eli jäsenvaltioille maksetut tuet, ovat perusteltuja taloudellisen ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden säilyttämiseksi. Vaikka Euroopan unionin rakennepolitiikan tarkoitus toisaalta onkin vähentää kehityksen epätasapainoa erityisesti koheesiomaissa, toisaalta se on myös johtanut tavoitteiden, ohjelmien ja yhteisön aloitteiden moninkertaistumiseen, erilaisten tukien pirstaloitumiseen sekä monimutkaisiin ja epäjohdonmukaisiin aluejakoihin.
Pidän näin ollen keskeisenä sitä, että tätä kaikkea tarkastellaan esittelijän ehdottamasta näkökulmasta, ja toivon, että parlamentti jatkaa työtään juuri tähän suuntaan.

David
Arvoisa puhemies, suhtaudun hyvin myönteisesti Azzolinin mietintöön ja olen samaa mieltä siinä esitetyistä keskeisistä perusteluista. Vaikka Euroopan unionin kilpailupolitiikalla ja aluepolitiikalla onkin hyvin erilaiset taustat, nyt selvästikin tarvitaan entistä suurempaa yhden- ja johdonmukaisuutta, kun sovitetaan yhteen kansallisia valtiontukia, kilpailupolitiikkaa ja Euroopan unionin aluepolitiikkaa.
Minun on sanottava, että suhtaudun varauksellisesti yhteen asiaan, ja kyse on siitä, pitäisikö meidän yhdenmukaistaa lähes täydellisesti ne kaksi karttaa, joista me puhumme. Pelkäänpä, että pyrkisimme tuolloin yhdenmukaisuuteen yhdenmukaisuuden itsensä vuoksi. Olen todellakin sitä mieltä, että tarvitaan joustotoimenpidettä, jossa tunnustettaisiin se, että tilanteet ovat erilaisia unionin eri osissa.
Joustavuutta tarvitaan etenkin siksi, että puhumme kahdesta eri tuesta. Yhtäältä on olemassa tuki vähemmän vauraiden alueiden infrastruktuurin ja henkilöresurssien kehittämiseen. Niitä tuetaan Euroopan unionin rakennerahastojen kautta. Toisaalta on olemassa tuki tietyille teollisuudenaloille ja yrityksille sellaisten kansallisten valtiontukien kautta kuten Yhdistyneen kuningaskunnan aluetuki (regional selective assistance ). Se on kansallista valtiontukea. Toki monissa tapauksissa ne luonnollisesti kuuluvat yhteen. Joissakin tapauksissa meidän on kuitenkin myönnettävä, että auttaaksemme tiettyjä alueita meidän tarvitsee joskus tukea tavoitteiden 1 ja 2 alueiden viereisillä alueilla sijaitsevia teollisuudenaloja.
Miksi meidän tarvitsee tehdä näin? Eräs yksinkertainen syy on se, että yhä useammin ihmiset kulkevat päivittäin varsin pitkiä työmatkoja. Jotta voitaisiin auttaa yhden alueen ihmisiä, on toisinaan sallittava valtiontuki toisen alueen teollisuudenaloille. Useinhan on niin, että jollakin tietyllä alueella toimivat yritykset auttavat sen naapurialuetta. Talouskehityksessä tapahtuu eräänlainen ketjureaktio. Näin ollen joustavuus on erittäin perusteltua, ja tätä yhtä varausta lukuun ottamatta kannatan täysin herra Azzolinin mietintöä.

McCartin
Arvoisa puhemies, olen herra Azzolinin kanssa samaa mieltä, kun hän sanoo, että niitä alueita, jotka eivät kohta enää kuulu tavoitteeseen 1, ei saa kohdella niin ankarasti kuin komissio ehdottaa. Niiden alueiden infrastruktuurissa, jotka ovat vasta äskettäin onnistuneet kohentamaan heikkoa talouttaan, esiintyy tavallisesti vakavia puutteita.
On arvioitu, että Irlannissa, mistä minä olen kotoisin, tieverkostomme kohentaminen EU: n keskimääräistä tasoa vastaavaksi maksaisi 10 miljardia euroa, vaikka olemmekin saaneet kuuden vuoden ajan hyvin runsaasti varoja rakennerahastoista. Meidän on ymmärrettävä, että kaikilla EU: n alueilla, jotka ovat juuri toipumassa taloudellisesta jälkeenjääneisyydestä, on yhä kannettavanaan raskas menneisyyden taakka. Ennen kuin on päästy todelliseen taloudelliseen tasa-arvoon, komission on oltava hyvin varovainen, ettei se määrää sellaista ankaraa yhdenmukaistamista, joka voisi tehdä tyhjiksi jo saavutetut edut.
Komission on myös tiedostettava se, että ne maat, joissa ankarat verotusjärjestelmät hidastavat talouskasvua ja aiheuttavat työttömyyttä, ovat toisinaan oman epäonnensa seppiä ja niiden kansalliset politiikat pakottavat jotkin teollisuudenalat siirtämään toimintansa muualle. Komissio ei saa määrätä, että tällaiset verotusjärjestelmät otettaisiin käyttöön koko EU: ssa. Meidän on pikemminkin edistettävä kaikissa jäsenvaltioissa sellaisia verotusjärjestelmiä, jotka on havaittu onnistuneiksi. Euroopan lähentymismallin perustaksi on otettava onnistuneet verotusjärjestelmät vaikeuksia aiheuttavien verotusjärjestelmien sijaan.
On tärkeää selittää EU: n kansalaisille, että he voivat nauttia vapaasta kaupasta ja sen tarjoamista eduista vain, jos he ovat valmiita hyväksymään sellaisen elimen, joka valvoo kurinalaisuutta ja tasapuolisuutta. Jotkut tulevat aina moittimaan Euroopan komission ponnisteluja byrokraattisiksi, mutta meidän on oltava valmiita selittämään kansalaisillemme, että he voivat nauttia kuluttajien eduista yhtenäismarkkinoilla vain, jos tasapuolisuutta ja tasa-arvoa valvotaan. On myös kohtuullista sanoa, että sellaista joko verohelpotusten tai tuen muodossa tapahtuvan etuuskohtelun tasoa, jota ei voida hyväksyä jossakin jäsenvaltiossa, ei myöskään voida hyväksyä Euroopan unionissa, olipa kyse sitten EU: lta tai kansallisilta hallituksilta peräisin olevista etuuksista.

Randzio-Plath
Arvoisa puhemies, arvoisa komissaari, hyvät kollegat, sisämarkkinoiden syventäminen, talous-ja rahaliiton luominen ja markkinoiden maailmanlaajuistuminen muuttavat ehtoja myös kilpailujärjestelyjen ja kilpailupolitiikan pelisääntöjen osalta, ei ainoastaan kansainvälisellä tasolla vaan myös meillä. Kun tarkastelen komission kilpailupolitiikkaa koskevaa kertomusta, siinä käsitellään monia uusia ongelmia ja tuodaan esiin myös se, että meidän on maailmanlaajuistumisen aikakaudella varauduttava fuusioiden lisääntymiseen, yhteistyömuotoihin ja jättiyritysten yhdistymisiin. Mietin kuitenkin sitä, erotetaanko yhä uudestaan oikeutetusti strategiset liittoutumat ja monopolien muodostumisen mahdollisuus ja siten vääristynyt kilpailu. Kun tarkastelen yhteisöjen kilpailulainsäädäntöä vaikkapa kartelli- ja tukipolitiikan osalta, on kuitenkin todettava, että tältä osin on toteutettava pysyvä ja myös välttämätön muutos.
Mitä tulee valtion tukiin, on ehdottomasti korostettava sitä, että niitä tarvitaan edelleen. On kuitenkin oikeutettua tuoda kriittisesti esiin muutamien jäsenvaltioiden erittäin suuret tukisummat. On myös oikeuttua kritisoida sitä, että yhteismarkkinoiden kanssa yhteensopivia tukia varten, esimerkiksi pienille ja keskisuurille yrityksille, ympäristönsuojeluun, tutkimukseen ja kehitykseen, myönnetään yhä vähemmän varoja, ja tukia myönnetään yhä suuremmassa määrin yksittäisille yrityksille. Se ei varmastikaan ole tehokkaan, vapaan ja reilun kilpailun etujen mukaista.
Tällä hetkellä verohelpotusten aiheuttamat kilpailun vääristymät ovat merkittävämpi asia. Ne ovat todellisuutta. Liian harvoihin tapauksiin puututaan. Yhä useammat jäsenvaltiot haluavat parantaa kansallisen asemapaikan houkuttelevuutta myöntämällä yrityksille verohelpotuksia ja ne myöntävät verohelpotuksia rahoitus- ja vakuutusalalla, mutta myös muille talouden aloille. Se johtaa kilpailun vääristymiseen. Olen sitä mieltä, että tukilainsäädännössä täytyy puuttua enemmän myös näihin kilpailun vääristymiseen liittyviin asioihin. Tältä osin komissiota kehotetaan puuttumaan useampiin tapauksiin. Tällä hetkellä käsiteltävänä oleva luettelo 85 verohelpotustapauksesta, joihin liittyy osittain jopa verokeitaan piirteitä, on valaiseva.
Komissiota kehotetaan myös vaikuttamaan asiaan Maailman kauppajärjestön seuraavaa kierrosta valmisteltaessa, sillä tarvitsemme toimivan kilpailulainsäädännön myös kansainvälisellä tasolla. Tältä osin nykyisiä voimassa olevaa kansainvälistä kilpailujärjestelmää koskevia GATT- ja WTO-säännöksiä täytyy täydentää. Olen sitä mieltä, että olisi tärkeää saada aikaan kansalliset kilpailua koskevat kertomukset, sellaiset kuin myös WTO: n puitteissa laadittavat kansalliset kauppakertomukset ovat. Minusta olisi myös tärkeää pyrkiä laatimaan kaikkia valtioita koskevat vähimmäisnormit kilpailua vääristävän käyttäytymisen estämiseksi ja valita riippumattomat kilpailuviranomaiset. Se voisi johtaa tehokkaaseen kansainväliseen kilpailujärjestelyyn, jossa allekirjoittaneilla mailla olisi velvollisuus tehdä kansallisesta kilpailulainsäädännöstään myös kansainvälisesti toimintakykyinen.

Viola
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, arvoisat komissaarit, ennen kaikkea tahtoisin aloittaa puheenvuoroni esittämällä herra Azzolinille onnitteluni siitä erinomaisesta työstä, jota hän on tehnyt kilpailua ja yhteenkuuluvuutta koskevassa mietinnössään.
Siirtyäkseni itse asiaan tahtoisin heti sanoa, että periaate, jonka mukaan PO IV: n ja PO XVI: n piirtämien karttojen pitäisi olla yhteneväiset, olisi täysin järkevä, mikäli Euroopan unioni käyttäisi kaikkia rahoitus- ja lainsäädännöllisiä välineitään ja käsittelisi maantieteellis-taloudellisia ongelmiaan samalla tavoin yhteisön kilpailu- ja yhteenkuuluvuuspolitiikkojen kahdella eri soveltamisalalla; mikäli näin ei tapahdu, olisi järkevämpää antaa jäsenvaltioille vapaus - vaikka tosin vapaus kahden erilaisen yhteisön politiikan asetusten rajaamissa puitteissa - vapaus toimia silloin, kun unioni ei voi sitä tehdä, ja päinvastoin, toimia yhdessä valtioiden kanssa tai niiden asemesta silloin, kun yhteisön voimavarat ja ennen kaikkea yhtenäisvaluutan markkinoiden vaatimusten sanelema eurooppalainen ajattelutapa sen sallivat.
Rooman sopimuksessa hahmotellaan kilpailupolitiikka, jotta kaikenlaiset markkinatalouden toiminnan vääristymät voitaisiin poistaa. Rooman ja Maastrichtin välillä tähän on liittynyt yhteenkuuluvuuspolitiikan tarve, jolla pyritään vahvistamaan unionin epäsuotuisempia alueita ja siten saavuttamaan itse asiassa sama tavoite, eli yhdenmukaiset yhteismarkkinat. Maastrichtin ja Amsterdamin välillä on korjattu reittiä ja tunnustettu se, että vapaa kilpailu ja markkinoiden yhdenmukaisuus voidaan saavuttaa ainoastaan harjoittamalla alueen todellisuuden paremmin huomioon ottavaa taloudellisen ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden politiikkaa. Tämän ajattelutavan vuoksi esimerkiksi Amsterdamin sopimukseen on tasapuolisesti toimivien markkinoiden sääntöjä kunnioittaen lisätty viittaus saarialueisiin, jotta niillä olisi tasa-arvoiset mahdollisuudet osallistua kilpailuun.
Tällä hetkellä kilpailupolitiikan kehityksessä halutaan kuitenkin ottaa yhteenkuuluvuuspolitiikka huomioon niin, että se on mukana jopa tärkeimmässä kilpailua koskevassa asetuksessa, mutta joka todellisuudessa vääristää sitä. Komission mielestä ja parlamentin mielipiteestä huolimatta pelistä näet putoavat vain saarialueet, joiden asukkaille komission on sitten selitettävä, minkä vuoksi alueet yhteisön tukien menettämisen lisäksi menettäisivät kansallisetkin tuet, tai miksi silloin, kun yhteisö kieltäytyy perustamissopimuksesta huolimatta harkitsemasta niiden tapausta, niiden pitäisi PO IV: n tahtoa noudattaakseen luopua hakemasta valtiontukea, joka antaisi niille mahdollisuuden tasata kilpailukyvylle aiheutunutta haittaa.

Metten
Arvoisa puhemies, aluepolitiikka ja kilpailupolitiikka voivat täydentää toisiaan, eikä niiden tarvitse olla keskenään ristiriidassa. Rikkaat jäsenvaltiot käyttävät eniten valtiontukia välineenä, ja niiden vähentäminen soveltamalla tiukemmin kilpailupolitiikkaa auttaa varmasti köyhempiä jäsenvaltiota, koska silloin saadaan aikaan reilu peli.
Aluepolitiikka itse voi kuitenkin itse asiassa myös johtaa tahattomiin kilpailuhäiriöihin. En puhu tässä yhteydessä köyhimpien alueiden avoimesta suosimisesta, sillä sehän on tarkoitus. Nyt onkin kysymys alueista, joita ei voi enää pitää tukea tarvitsevina, vaikka käytettäisiin minkälaisia mittareita tahansa, mutta jotka saavat tukea yhä ja voivat käyttää syrjiviä verotusjärjestelyjä, koska olivat aikaisemmin tuen tarpeessa.
Näin ollen meidän aluepolitiikkamme reagoi liian hitaasti muutoksiin. Tämä johtuu muun muassa siitä, että me teemme kuuden tai seitsemän vuoden kuluessa päätöksen siitä, mitkä alueet ovat tukikelpoisia, ja päätöksen perustana ovat vielä parin vuoden takaiset tiedot. Voi siis käydä niin, että Irlanti on vuonna 1999 vielä tavoitteen 1 alue, jollaiseksi pääsemiseksi kriteerinä on se, että BKT on alle 75 % unionin keskiarvosta. Samalla Irlannin BKT oli jo vuonna 1997 yli unionin keskiarvon ja seuraavana vuonna jopa 116 % unionin keskiarvosta.
Mielestäni on myös aivan hullua sanoa Irlannin kaltaiselle maalle, että sen täytyy tottua siihen, että se ei ole enää tavoitteen 1 alue uusien rahoitusnäkymien puitteissa ja että se saa siksi antaa sekä toimintatukia että investointitukia vielä muutaman vuoden ajan, ja samalla syrjivät verotusjärjestelyt saavat jatkua jopa vuoteen 2010 saakka. Näiden tukien avulla Irlanti houkuttelee yrityksiä unionin muista maista, jotka ovat köyhempiä kuin Irlanti itse.
Siksi osa minun ryhmästäni ei voi kiistatta hyväksyä Azzolinin mietinnön kohtaa, jonka mukaan liikaa rikastuneita tuensaajia koskeva säännöt ovat liian tiukat.

Fernández Martín
Arvoisa puhemies, haluan kiittää komissaareja rouva Wulf-Mathiesia ja herra Van Miertiä heidän läsnäolostaan. Yhtenäismarkkinat - ja niiden pakollisena seurauksena talous- ja rahaliitto - ovat nykyisin epäilemättä loistavin Euroopan rakentamisprosessin saavutuksista. Tämä menestys ei olisi ollut mahdollista ilman politiikkaa, jolla varmistetaan kilpailu parhaana takeena talouden kasvulle ja työpaikkojen luomiselle. Hyvät jäsenet, vapaa kilpailu ja kasvu eivät voi kuitenkaan kyseenalaistaa taloudellista ja sosiaalista yhteenkuuluvuutta sen yhteisön säännöstön peruselementteinä, jonka tukemiseen unioni kohdistaa suuren osan talousarviostaan.
Haluan keskittää huomioni erityisesti tarpeeseen käsitellä valtiontukia koskevaa hankalaa aihetta. Kilpailua edistävä valvonta rajoittaa yritysten välisiä sopimuksia, määräävän aseman väärinkäyttöä ja ei-oikeutettuja valtiontukia, sanotaan normeissa. Mutta mitkä tuet olisivat oikeutettuja? Kysymys ei ole turha eikä sitä ole selvennetty, vaikka komissio yrittikin sitä vuosina 1975, 1979 ja 1988. Nykyisin 91 artiklan 1 kohdan, 92 artiklan 3 kohdan a alakohdan ja 92 artiklan 3 kohdan c alakohdan tulkinta aiheuttaa edelleenkin paljon ongelmia. Niiden alueiden osalta, joilla on eniten tavoitteellista tai rakenteellista alijäämää, niitä ei voida tulkita muulla tavoin kuin siten, että alueiden kehityksen paraneminen taataan. Mikä tahansa muu tulkinta voitaisiin ymmärtää Eurooppa-keskeisyydeksi, jota on vaikeaa perustella ja jota ei sen vuoksi voida hyväksyä.
Herra Van Miert on poliitikko eikä teknikko. Hän ymmärtäisi, että minä olisin huono poliitikko, jos en käyttäisi hänen läsnäoloaan hyväkseni ja kysyisi mikä on tilanne sen ongelman osalta, josta Espanjan hallitus ja sen Espanjan valtion Kanarian saarille myöntämistä tuista vastaava osasto keskustelevat. Tiedän, ettei hän voi antaa minulle yksityiskohtaista vastausta, tiedän kyllä, ettei tämä ole oikea hetki, mutta olen varma siitä, että hän voi kertoa minulle mielipiteensä siitä, missä vaiheessa kysymyksen käsittely on, ja rauhoittaa yleistä mielipidettä, joka on erittäin tietoinen tästä kysymyksestä.

Walter
Arvoisa puhemies, arvoisa rouva komissaari, arvoisa herra komissaari, herra Azzolinin mietintö, jossa käsitellään alue- ja kilpailupolitiikan yhteyttä, on erittäin tärkeä. Kyse on asioista, joilla on suoraan merkitystä jäsenvaltioiden ja alueiden ihmisille. Päätöslauselma ei tosin vaikuta suoraan aluepolitiikan uudistuksen etenemiseen, mutta se on kuitenkin nähtävissä yhteydessä siihen, sillä kysehän on eurooppalaisten ja kansallisten alueellisten tukitoimien johdonmukaisuudesta.
Useissa jäsenvaltioissa johdonmukaisuutta koskeva vaatimus, jonka komissio esittää kilpailupoliittisten tavoitteidensa varmistamiseksi, ei aiheuta ongelmia, koska Euroopan tukikehykset kattavat lähes koko alueen. Muissa maissa tilanne on kuitenkin toinen. Tältä osin kaksivaiheinen suunnitelma keskittyä Euroopan tavoitealueilla olennaisimpaan, mikä on oikein, ja samalla vaatia mahdollisimman suurta johdonmukaisuutta kansallisten tukien kanssa johtaa osittain aluepoliittisesti erittäin ongelmalliseen kaksinkertaiseen kuormitukseen. Kuinka asianomaisten alueiden ihmisille voidaan selittää, että sekä eurooppalaiset että kansalliset tuet on kielletty ajankohtaisesta työttömyyden uhasta ja tulevaisuuden kannalta merkittävien työllistämismahdollisuuksien puuttumisesta huolimatta.
On ristiriitaista, jos komissio suunnittelee Euroopan tukikehyksiä supistettaessa oikeutetusti monivuotisia ylimenokausia, jotka takaavat alueille sopeutumisajan, mutta kansallisia tukikehyksiä supistettaessa käyttävät puuvasaraa ja vaativat, että leikkaukset on tehtävä mitä lyhimmän ajan kuluessa. 2 %: n liikkumavara ei riitä eikä ole vakuuttava. Ei voida myöskään perustella sitä, miksi se on 2 % eikä enemmän tai vähemmän. Tämä ei merkitse sitä, että komission suunnitelma lisätä johdonmukaisuutta olisi periaatteessa väärä. Tarvitsemme pitkällä aikavälillä yhdenmukaisuutta, jos haluamme välttää kilpailun vääristymät. Komissio ei kuitenkaan tee oikeutta alueiden erityisille ongelmille, jos se alistaa kaiken vapaan kilpailun määräysvallalle ja yrittää leikata eurooppalaisia tukia ja samalla poistaa kaikki mahdollisuudet saada tilanne joustavasti hallintaan kansallisten tukitoimien avulla. Se veisi alueilta kaikki sopeutumismahdollisuudet moninkertaisesti.
Sikäli olen tyytyväinen siihen, että neuvoston ja komission välillä on nyt nähtävissä yhteisymmärrys, johon kuuluu se, että liikkumavaraan suhtaudutaan joustavammin, että ei mainita konkreettisia tavoitepäivämääriä ja että sallitaan jäsenvaltioille enemmän liikkumavaraa päätöksenteossa. Keskustelu, jota olemme käyneet parlamentissa, ei siis ole merkityksetön.

Wulf-Mathies
Arvoisa puhemies, olemme sopineet, että minä aloitan ja yritän ensiksi vastata herra Azzolinin mietintöä koskeviin kysymyksiin. Kollegani Van Miert käsittelee sitten ennen kaikkea niitä lukuisia konkreettisia kysymyksiä, joita esitettiin kilpailua koskevan mietinnön yhteydessä.
Ensiksi haluaisin kiittää herra Azzolinia erittäin mielenkiintoisesta ja huolellisesti laaditusta mietinnöstä. Haluaisin kiittää myös siitä, että olemme ensinnäkin ainakin periaatteessa yksimielisiä, nimittäin siitä, että kansallisen ja alueellisen tukipolitiikan suurempi johdonmukaisuus on tarpeen. Haluan tässä yhteydessä myös vielä kerran korostaa sitä, ja asianmukaisesti tuotiinkin esiin, että on olemassa erilaisia ongelmia. Tämä tarkoittaa, että tavoitteen 1 osalta kilpailukehys ja eurooppalaisin varoin rahoitettava alueellinen kehys ovat alusta alkaen olleet yhdenmukaisia. Siksi meillä ei ole myöskään ollut ongelmia tässä yhteydessä, kun taas ongelmia voi todellakin esiintyä siellä, missä kilpailukehystä on supistettu ja missä keskittämisvaatimuksen myötä - että Agenda 2000: n avulla parannetaan maantieteellistä keskittämistä - vähentäminen on välttämätöntä periaatteessa kahdella puolella.
Siitä huolimatta olen sitä mieltä, että meidän on ensinnäkin asetettava politiikkamme logiikka etusijalle. Siinä ei ole mitään järkeä, jos keskitämme Euroopan varat mahdollisimman pienelle tuen tarpeessa olevien alueiden joukolle, nimittäin niille, joiden täytyy kestää suurimmat rakennemuutosprosessit, ja jos sitten kaikki varat - eivät vain Euroopan rahat, vaan kansallisten tukien intensiteetti - koituvat näiden alueiden hyödyksi. Siinä ei ole mitään järkeä, jos toteutamme työnjaon siten, että Euroopan rakennepolitiikan avulla huolehditaan vähemmän tuen tarpeessa olevista alueista ja kansalliset tuet keskitetään voimakkaammin rakennemuutoksesta kärsiville alueille, . Mielestäni tässä logiikassa ei ole mitään järkeä. Me ehdotammekin sitä, että jäsenvaltioiden alueellista liikkumavaraa suurennetaan, sillä yleensä kilpailupolitiikan kansalliset tukikehykset ovat suuremmat kuin alueet, joita voidaan tukea rakennerahastovaroin. Tämä siis tarkoittaa sitä, että Euroopan rakennetuen lisäksi kansallisvaltioilla ja alueellisilla yhteisöillä on lukuisia mahdollisuuksia tukea omia rakenteeltaan heikkoja alueitaan.
Rouva Randzio-Plathin toteamus pitää paikkansa, että valitettavasti myös niitä tukia, jotka on hyväksytty, nimittäin ympäristönsuojelun laadun kehittämiseen ja teknologian tukemiseen liittyviä, käytetään hyvin paljon vähemmän kuin yksittäisille yrityksille myönnettäviä tukia, joiden osalta ei lisäksi kovinkaan usein taata sitä, että näihin investointeihin todella liittyy integroitu alueiden kehittäminen. Siksi olen sitä mieltä, että on todellakin järkevää saada nimenomaan myös tavoitteen 2 alueiden osalta aikaan vahvempi yhtenevyys tavoitteen 2 tukien ja 92 artiklan 3 c kohdan välille.
Useat teistä ovat nyt jo tuoneet esiin sen, että ulkoministerien neuvosto teki 25. tammikuuta tämän alan osalta kompromissin, jonka haluan lyhyesti esitellä, koska se on tärkeä teidän tulevissa keskusteluissanne. Tuon esiin sen, mitä herra Rack sanoi, nimittäin että parlamentti voi myös osallistua keskusteluihin ja vaikuttaa Agenda 2000: ta koskeviin ratkaisuihin selväpiirteisesti vasta sitten, kun sillä on asiaa koskevat tiedot. Siksi luen teille seuraavan lauseen. Ulkoministerien esityksessä sanotaan, että tehokkaan ohjelmasuunnittelun etujen vuoksi alueiden, joilla tapahtuu taloudellisia ja sosiaalisia muutoksia, pitäisi olla suurelta osin yhteneviä niiden alueiden kanssa, joita jäsenvaltiot tukevat 92 artiklan 3 c kohdan mukaisesti. Yhteisön pitää pyrkiä parantamaan johdonmukaisuutta huomattavasti jäsenvaltioiden asianmukaisten ponnistelujen avulla ajanjakson 2000-2006 loppuun mennessä - niiden tämänhetkisestä tilanteesta riippuen.
Te huomaatte kyllä, että tämä ei ole välttämättä suorin tapa ilmentää sitä, että haluamme parantaa tilannetta. Ei ole varmastikaan myöskään mikään salaisuus, että herra Van Miert ja minä olisimme varmasti toivoneet laajempaa johdonmukaisuutta. Siitä huolimatta uskon, että kompromissi, jonka neuvosto nyt sai aikaan, mahdollistaa ainakin yhtäältä laajemman joustavuuden, jota nimenomaan myös parlamentti aina vaatii, mutta - ja pidän tärkeänä todeta tämän, myös siinä hengessä, mitä rouva Schroedter sanoi - myös velvoittaa jäsenvaltiot edistämään keskittämistä tämän asetuksen avulla. Rouva McCarthy ei tosin ole enää läsnä, mutta sanoisin, että sopuratkaisu on toteutunut vasta sitten, kun me todella saamme aikaan sen, että loppujen lopuksi on parannettu johdonmukaisuutta, ei siksi, että olemme puristeja ja koska edustamme komissiossa fundamentalistisia näkökantoja, vaan siksi, että vasta sitten myös todella saadaan aikaan sellaisia tuloksia, joihin pyrimme.
Mitä ajankäyttöön tulee, kilpailupolitiikan ja rakennepolitiikan välillä on todellakin erilaisia ongelmia. Pidämme lähtökohtana sitä, että äänestys, joka juuri nyt pidettiin yhteisen tiedonannon osalta, edistää sitä, että saamme myös molempien politiikkojen - kilpailu- ja rakennepolitiikan - osalta aikaan järkevän ja tiukasti koordinoidun ratkaisun. Mitä tulee tukiin liittyviin väärinkäytöksiin, haluan tuoda esiin sen, että vaadimme molempia politiikkoja varten tiettyä investointien jatkuvuutta varmistaaksemme sen, että saatuaan tuet yritykset eivät siirrä toimipaikkaansa toisaalle ja käytä varoja siellä - joko kansallisia tai Euroopan tukirahoja - uudestaan hyväkseen.
Haluan tuoda rakennepolitiikan osalta esiin vain sen, että odotan vahvemman arvioinnin ja valvontavaliokuntien voimakkaamman korostamisen sekä myös projektien valikoiman osalta sitä, että investointien kestävyydestä keskustellaan kunnolla ja että tuettavien yritysten sitominen alueeseen on olennainen kohta tukivaroja myönnettäessä tai myös niitä evättäessä. Siten voidaan nimittäin saada käyttöön huomattava ohjauskeino. Toivon, että myös valvontavaliokunnat takaavat sen tulevaisuudessa.
Vielä kerran tukitoimien keskittämisestä heikoimmassa asemassa oleville alueille. Monet puhujat ovat keskustelussa todenneet sen, että keskittäminen on uudistuksen ydin ja että ilman keskittämistä vähennetään köyhemmille alueille koituvia myönteisiä vaikutuksia. Siksi minusta on tärkeää, että emme tee ponnistelujamme tyhjäksi sillä, että lievennämme 75 %: n kriteeriä. Sivumennen sanoen äärimmäisillä reuna-alueilla sijaitsevilla ei ole mitään ongelmia, koska ne kaikki täyttävät tiukan 75 %: n kriteerin. Tavoitteen 6 alueella tarvitaan todellakin erottelua aivan kuten saarillakin, koska kehitystasot ovat erilaisia, mikä meidän pitäisi ottaa yhdessä huomioon. Me emme tee itsellemme palvelusta, jos sanomme tässä, että poikkeukset takaavat jokaiselle omat erikoisjärjestelyt, vaan teemme itsellemme palveluksen, jos pidämme huolta siitä, että tukien suuruus riippuu ongelmien vaikeudesta.
Tässä hengessä toivon, että pääsemme tulevissa Agenda 2000: ta koskevissa keskusteluissa, mutta ennen kaikkea sitä toteutettaessa yhteisymmärrykseen siitä, että johdonmukaisuus on välttämätöntä rakenteeltaan heikkojen alueiden elpymiseksi.

Van Miert
 Arvoisa puhemies, ensinnäkin haluaisin kiittää vilpittömästi kahta esittelijää, herra Azzolinia ja rouva Riis-Jørgensenia. Ei ole ensimmäinen kerta, kun minulla on ilo keskustella suoraan rouva Riis-Jørgensenin kanssa vuosittaisesta kertomuksestamme. Olen todella tyytyväinen näiden mietintöjen laatuun, mutta myös tähän keskusteluun. Näin ollen on hieman valitettavaa, arvoisa puhemies, että useisiin huomautuksiin ja konkreettisiin kysymyksiin on niin vähän aikaa vastata. Haluaisinkin pahoitella sitä, että minun on välttämättä rajoituttava puhumaan vain muutamista esille otetuista kysymyksistä.
Aivan ensiksi haluaisin vastata rouva Riis-Jørgensenin esittämään kysymykseen demokraattisesta valvonnasta ja avoimuudesta. Se on tärkeä kysymys sen vuoksi, että komissio on suoranaisesti ja varsinaisesti vastuussa tuosta alasta. On aivan loogista ja välttämätöntä, että komissio on joka hetki valmis parlamentin tai asiasta vastaavien valiokuntien kuultavaksi kertoakseen päätöksistään, joita se tekee tai on jättänyt tekemättä.
Hyvä rouva, olen aivan valmis, jos niin haluatte, sitoutumaan siihen, että olen asiasta vastaavan valiokunnan kuultavana kerran kuukaudessa, eli paljon useammin kuin vielä muutama vuosi sitten, jolloin olin parlamentin kuultavana vähintään kolme kertaa vuodessa. Teen sen mielelläni. Olen käytettävissänne. Keskusteltavia asioita ja ongelmia on ihan riittävästi. Näin ollen se on teistä kiinni, jos kutsutte minut tänne joka kuukausi, en jätä tulematta.
Näin ollen haluaisin nopeasti siirtyä käsittelemään herra Azzolinin mietintöä, koska komissaari Wulf-Mathies vastasi jo joihinkin huomautuksiin. Olisi päästävä yhteisymmärrykseen kyseisen toimenpiteen tavoitteista. Nykyään 51 % väestöstä asuu alueilla, jotka kuuluvat rakennerahastoista myönnettävän tuen piiriin, ja 47 % väestöstä on kansallisten rahastojen tai aluetuen piirissä. Nyt kun laajentuminen on näköpiirissä, ja kun tiedämme, että kaikki nämä maat tulevat kuulumaan tuen piiriin, huomaamme, että aluepolitiikkamme ei ole järkevää, koska aluepolitiikan tarkoituksena on tukea alueita, jotka ovat eniten tuen tarpeessa. Näin ollen meidän ja komissaari Wulf-Mathiesin on nyt pyrittävä yhdessä vähentämään tuen kohteena olevia alueita, pyrittävä tuen keskittämiseen ja olemaan mahdollisimman johdonmukaisia. Olen myös tyytyväinen siihen, että olemme komissiossa päässeet yhteisymmärrykseen tässä asiassa.
Kyse on siis hieman arkaluonteisesta, toisinaan myös poliittisesti hankalasta toimenpiteestä, sillä vaikka tuen piiriin kuuluvia alueita vähennettäisiin vain 4 % - mikä ei ole paljon, eli 47 %: sta 43-42, 7 %: iin - jo yksistään tämä aiheuttaisi paljon poliittista levottomuutta. Jo vähäinenkin tuen leikkaus saa kaikenlaisia voimia liikkeelle, niitä syntyy, kun ihmiset vaativat alueidensa säilyttämistä tuen piirissä. Mutta jos vähennyksiä ei tehdä, luulen, että emme tee työtämme oikein emmekä täytä velvollisuuttamme, kun otetaan huomioon Euroopan unionin laajentuminen. Meidän on työskenneltävä tämänsuuntaisesti ja siten myös hyväksyttävä tällaisen politiikan tietyt vaikutukset.
Siksi meidän on vähennettävä myös tuen intensiteettiä. Olette useaan otteeseen arvostelleet erityisesti tuotannonsiirron ilmiöitä. Ne on selitettävissä sillä, että tietyillä alueilla tuen intensiteetti on toisinaan sellainen, että se johtaa jopa muiden tuen piiriin kuuluvien alueiden hylkäämiseen ja siirtymiseen alueille, jotka saavat paljon suurempaa tukea ja joiden tuen intensiteetti voi olla paljon laajempi. Vaaditte meitä tekemään jotakin tämän asian hyväksi.
Vastauksemme tuohon vaatimukseen onkin se, että kavennamme tuen intensiteettien välisiä eroja siten, että säilytämme kuitenkin intensiteettien rajat täysin kohtuullisina, sillä A-alueiden raja on 40 % tai 50 %. Äärialueiden osalta voidaan mennä pitemmälle, mutta C-alueille 20 %: n enimmäisraja on käsittääkseni riittävä, ja sitä voidaan jopa alentaa, joissakin tapauksissa 10 %: iin. Luulen, että tällä tavoin tasapaino olisi paras mahdollinen, ja kansallisilla viranomaisilla on sitä paitsi aina mahdollisuus tehdä huomattavia ponnisteluja sellaisten alueiden hyväksi, jotka ovat eniten tuen tarpeessa. Politiikkamme on siis tulevaisuudessa paljon tasapainoisempaa kuin aikaisemmin.
Jätän nyt mietintönne käsittelyn, sillä myös monet muut, rouva Riis-Jørgensenin mietintöä koskevat kysymykset odottavat vastausta. Ensin puhun valtiontuista yleisellä tasolla. Monet teistä ovat sanoneet, että taloudellisesti kehittyneimmät maat myöntävät tukea eniten. Se pitää paikkansa. Myös sen vuoksi pyrimme olemaan aikaisempaa tiukempia. Voin ilmoittaa teille, että valtiontukien osalta teimme viime vuonna joukon kielteisiä päätöksiä, yhteensä jopa 31, kun niitä vuonna 1997 oli vain yhdeksän. Tämä osoittaa hyvin sen, että olemme vähitellen ryhtyneet harjoittamaan paljon tiukempaa tukipolitiikkaa, kuten pitääkin. Olette hyvinkin tietoisia tällaisen politiikan seurauksista, sillä ne voivat johtaa jopa kahinointiin hallitusten, alueviranomaisten kanssa ja niin edelleen. Se on kuitenkin hinta, joka on maksettava, jos halutaan uskottavampaa, yhtenäisempää ja johdonmukaisempaa valtiontukien valvontapolitiikkaa. Meillä ei ole muita vaihtoehtoja. On tiedettävä, mitä haluaa.
Edelleen, jatkaisin samasta aiheesta. Varsinkin herra Metten puhui verotuista. Herra Metten, te tiedätte, että meillä on nykyään käsiteltävänä sellaiset 30 tapausta, mutta sallinette minun kysyä, mistä löydämme tarpeeksi henkilöstöresursseja niiden käsittelemiseen? Meillä on jälleen kerran edessämme ylimääräinen tehtävä, jonka toteuttamiseen olemme täysin valmiita, sillä se on välttämätöntä, mutta kukaan valtiovarainministerien neuvostossa ei kysy, kukaan ei kysy: onko PO IV: llä keinoja tehtävän toteuttamiseen? Meille on taas annettu ylimääräinen tehtävä, jonka kyllä hyvin mielellämme toteutamme, mutta pyydän, että vastedes oltaisiin hieman johdonmukaisempia ja että meille annettaisiin resurssit, joita sen täytäntöönpanoon tarvitaan.
Valtiontuista ottaisin niin ikään erittäin lyhyesti esille erityisesti Espanjan energia-alaa koskevan kysymyksen. Tiedän, että tämä kysymys on saanut huomattavat poliittiset mittasuhteet. Asia on seuraavanlainen. Ensinnäkin voimme olla vain tyytyväisiä siihen, että Espanjan viranomaiset haluavat vapauttaa energia-alaa nopeammin kuin muissa jäsenvaltioissa tai direktiivissä edellytetään. Tässä ei ole mitään epäselvää. Toiseksi on totta, että tällainen toimenpide aiheuttaisi toimenpiteiden osalta hukkaan menneitä kustannuksia - "stranded costs" - kuten sanotaan, sekä Espanjassa että monissa muissa jäsenvaltioissa. Käytännössä kyse on kuitenkin valtiontuista. Näin ollen kaikki nämä tapaukset olisi ilmoitettava komissiolle, PO IV: lle, eikä pelkästään PO XVII: lle, jotta voisimme käsitellä niitä johdonmukaisesti, jokaista tapausta erikseen.
Voin kertoa, että oltuani yhteydessä Espanjan hallituksen ministeriin muutama päivä sitten, hallitus suostuu nyt ilmoittamaan myös oman maansa tuista, minkä ansiosta tapausta voidaan käsitellä yksiköissäni asianmukaisella tavalla ja noudattaen periaatetta, jonka perusteella hukkaan menneet kustannukset lasketaan todellisiksi kustannuksiksi ja ne liitetään niihin julkisen palvelun velvoitteisiin, jotka valtion viranomaiset ovat aiemmin määränneet yrityksilleen ja jotka nyt vapauttamisprosessin vuoksi ovat vaarassa aiheuttaa tappioita noille yrityksille. Tästä on siis kysymys. Toistaiseksi minulla ei ole asiasta muuta sanottavaa. Sen jälkeen kun Espanja on ilmoittanut tuistaan, yritämme tietenkin joutuisasti ymmärtää asian paremmin.
Toinen kysymys koskee Kanarian saaria. Olemme jo hyväksyneet Kanarian niin sanotun talous- ja verotusjärjestelmän (REF). Kanarian saarten erityisalueesta, joksi sitä kutsutaan, on tehty ilmoitus. Se, että Kanarian saaret kuuluvat edelleen A-alueeseen, antaa luonnollisesti mahdollisuuden harkita tuen nostamista enemmän kuin jos tuet olisi siirretty A-laatuluokasta C-luokkaan, jos nyt näin voidaan sanoa. Näin kysymystä voidaan pohtia laajemmin. Toistaiseksi aiomme kuitenkin käsitellä tukia, jotka Espanjan hallitus on meille on ilmoittanut. Tänään minulla ei ole enää asiaan lisättävää.
Arvoisa puhemies, huomaan, että olen jo ylittänyt puheaikani. Sallikaa minun vielä johtopäätöksen asemasta korostaa erästä kysymystä, josta ei valitettavasti ole tänään paljon keskusteltu, nimittäin kilpailupolitiikan nykyaikaistamista. Rouva Riis-Jørgensen, ottaisin esille erään talousasioita käsittelevän valiokunnan aiheen, jotta voisimme keskustella siitä. Olette tietoinen siitä, että olemme jo toteuttaneet joukon valtiontukia koskevia toimenpiteitä, mutta myös muilla aloilla, kuten esimerkiksi vertikaalisten rajoitusten osalta. Mutta on myös muita kysymyksiä, joten toivoisin pian saavani tilaisuuden keskustella niistä asiasta vastaavan valiokunnan kanssa.
Näin ollen yritämme - ja päätän puheenvuoroni tähän - toimia siten, että kilpailupolitiikkamme olisi samalla avoimempaa, tehokkaampaa ja uskottavampaa, mutta myös hyvin suunniteltua vastaamaan kohtaamiimme haasteisiin. Haasteita ovat laajentuminen, joka on poikkeuksellinen haaste, mutta myös se, että voisimme ennen nykyisen komission toimikauden loppua todeta yhdessä: olemme tehneet kaikkemme valmistautuaksemme tulevaisuuteen ja antaaksemme uudelle komissiolle mahdollisuudet tehdä työnsä kelvollisesti.

Puhemies
Paljon kiitoksia, herra komissaari.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 9.00.


Ilmastonmuutokset
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana komission julkilausuma ilmastonmuutoksista.
Komissaari Bjerregaardilla on puheenvuoro.

Bjerregaard
Arvoisa puhemies, hyvät jäsenet, puhun tänä iltana Buenos Airesin ilmastokonferenssin tuloksista ja jatkossa tehtävästä työstä. Parlamentti on esittänyt hyvin kiinnostavan päätöslauselman ja voin tyytyväisenä todeta, että olemme samaa mieltä useimmista kohdista. Oma arvioni Buenos Airesin ilmastokonferenssista on, että siellä puhuttiin menestyksestä, vaikka tulos jäikin kokonaisuudessaan rajalliseksi.
Ensiksi yhteisö pääsi asettamaansa vähimmäistulokseen, se sai nimittäin aikaan toimintasuunnitelman, johon sisältyy työohjelma konkreettisista päätöksistä Kioton asiakirjan ja sopimuksen ulkopuolelle jääneistä kysymyksistä, jotka, kuten tiedämme, otetaan käsittelyyn osapuolten välisessä kuudennessa konferenssissa vajaan kahden vuoden kuluttua.
Toiseksi EU: n asema oli ratkaiseva kehitysmaiden ja Kiinan saamiseksi neuvottelupöydän ääreen, jotta ne voisivat tuntea pääsevänsä enemmän osallisiksi prosessista. Haluan edelleenkin painottaa, miten tärkeää on, että meillä on paremmat yhteydet kehitysmaihin osapuolten välistä viidettä konferenssia ajatellen, erityisesti kun etusijalle asetetaan kestävän kehityksen mekanismin, the clean development mechanism , käytännön muotoilu.
Lopuksi puhe on Argentiinan puheenjohtajiston tekemästä velvoitteesta vahvistaa prosessin poliittista ohjausta pitämällä laajennetussa työvaliokunnassa ministeritason ad hoc -kokouksia osapuolten vuosittaisten kokousten välillä. Uskon, että sellaiset ad hoc -kokoukset ovat ratkaisevia, jotta prosessi pysyy oikeilla raiteilla.
Kaiken kaikkiaan tarkoitan siis sitä, että neljännessä osapuolten välisessä konferenssissa päästiin selkeästi eteenpäin Kioton asiakirjan toteuttamisessa. Buenos Airesin toimintasuunnitelman yksittäisistä osista haluaisin sanoa seuraavaa: meillä on edessämme kova työ mekanismien tarkempien sääntöjen laajentamisessa, koska tarvitsemme valvontaa ja rekisteröintiä, jotta välttyisimme siltä, että näitä mekanismeja hyödynnettäisiin porsaanreikinä ympäristölainsäädännössä. Sen vuoksi on mielestäni tärkeää, että osapuolten välisessä kuudennessa konferenssissa tehdään samanaikaisesti päätös kaikista kolmesta mekanismista, jotta paketti sisältäisi vahvan ja yhtenäisen järjestelmän mekanismien valvomiseksi.
Haluamme myös jatkaa keskustelua siitä, kuinka voimme päästä sopimuksen lopulliseen tavoitteeseen, jonka tarkoituksena on estää vaaralliset ilmastonmuutokset, samalla kun varmistamme taakkojen oikeuden mukaisen jaon ja otamme huomioon yhteisen, mutta eriytetyn vastuumme. Kehotan arvoisia jäseniä pohtimaan sitä, kuinka voimme parhaiten ratkaista tämän vaikean kysymyksen, erityisesti, kun otetaan huomioon kehitysmaiden haluttomuus osallistua keskusteluihin, jotka koskevat niiden omia velvollisuuksia, jotka jälleen tuotiin esiin osapuolten välisessä neljännessä konferenssissa. On tärkeää, että työskentelemme edelleen ilmastonmuutosten vastaisten politiikkojen ja hankkeiden toteuttamiseksi, ei vain kansainvälisellä vaan yhä suuremmassa määrin myös EU: n ja siten jäsenvaltioiden tasolla. Olen parlamentin kanssa samaa mieltä siitä, että meidän on konkretisoitava keinot, joiden avulla voimme päästä tavoitteisiimme, koska pelkät hyvät aikeet eivät todellakaan riitä. Komission, parlamentin ja neuvoston on otettava vastuunsa vakavasti ja esitettävä konkreettisia toimia ja päätöksiä.
Tässä yhteydessä haluaisin korostaa, että esiin on otettu muutamia tärkeitä ehdotuksia, jotka vaativat päätöksiä, esimerkiksi ehdotus energiatuotteiden verotuksesta. Haluan erityisesti kehottaa parlamenttia antamaan tähän ehdotukseen liittyvän lausuntonsa ennen parlamenttivaaleja, jotta voimme hyödyntää Saksan puheenjohtajakauden myötä saatua uutta energiaa ja jotta Ecofin-neuvoston toukokuussa pidettävässä kokouksessa voidaan päästä poliittiseen yksimielisyyteen.
Verotusasioissa meidän ensimmäisenä tavoitteenamme pitää olla se, että energiatuotteisiin liittyvä verotusehdotus hyväksytään, koska yhä useammat jäsenvaltiot tuntuvat pitävän sellaista verotusta välttämättömänä. Jos Saksan puheenjohtajisto ei saa aikaan yksimielisyyttä - toivon todellakin yksimielisyyttä - voimme edelleenkin pohtia sitä, mitä voisimme tehdä alun perin vuonna 1992 tehdylle CO2-energiaveroa koskevalle ehdotukselle, jota komissio ei tunnetusti ole vetänyt takaisin.
Toimintasuunnitelman ja sisäisten politiikkojen ja hankkeiden myötä pyrimme siihen, että Kioton asiakirja ratifioidaan ja että se astuu voimaan mahdollisimman pian. Kannatan voimakkaasti sen nopeaa ratifioimista. Se vaatii kuitenkin sitä, että saamme omat asiamme järjestykseen, jotta ratifiointi ei jää pelkäksi tyhjäksi eleeksi. Tässä yhteydessä voidaan pitää myönteisenä sitä, että tietyt amerikkalaiset teollisuusyritykset suhtautuvat myönteisesti ja aktiivisesti ilmastonmuutosten vastaiseen taisteluun ja että Yhdysvallat on allekirjoittanut asiakirjan. Buenos Airesissa saattoi havaita, että Yhdysvaltain kongressin tietyt osat suhtautuivat asiaan entistä myönteisemmin. Tavoitetta ei vielä ole kuitenkaan läheskään saavutettu, ja muut jäsenet voivat mitä suurimmassa määrin olla - niin kuin ne olivat Buenos Airesissakin - merkittävässä osassa ja vakuuttaa Yhdysvaltain kongressissa oleville kollegoilleen, että asiakirja on ratifioitava. Tässä yhteydessä haluaisin mainita, että suhtaudun epäillen Argentiinan ja Kazakstanin selvityksiin, joiden mukaan ne haluavat vaatia itseltään sitovat tavoitteet osapuolten välisessä viidennessä konferenssissa. Pitkällä aikavälillä on tärkeää, että kehitysmaat otetaan mukaan, mutta tällaisten vapaaehtoisten velvoitteiden todellinen koetinkivi on se, millaisilta velvoitteet lopulta näyttävät. Jotta jokin maa voi hyötyä asiakirjan eduista, on sen allekirjoitettava se. Sen on myös allekirjoittamisen yhteydessä sitouduttava täysin noudattamaan asiakirjan velvoitteita. Muutoinhan meidän on - mistä olemme aikaisemmin puhuneetkin - yritettävä välttää sitä, että saamme enemmän vahingoittavaa lämmintä ilmaa järjestelmään, jos meillä on vähemmän kunnianhimoiset tavoitteet.
Joten sallikaa minun palata sisäiseen työohjelmaamme. Kuten jo syyskuussa ilmoitin, haluan esittää tiedonannon keväällä 1999. Eurooppa-neuvosto suhtautui siihen myönteisesti Wienissä ja päätyi siihen lopputulokseen, että se halusi komissiolta saadun kertomuksen perusteella ottaa kantaa ilmastopolitiikkaa koskevaan laajaan EU-strategiaan kokouksessaan Kölnissä, joka, kuten tiedämme, pidetään kesäkuun alussa. Olen täysin samaa mieltä siitä, että tarvitsemme laajan EU-strategian. Voi näyttää siltä, että vuosi 2008 on kaukana tulevaisuudessa, mutta meidän on toimittava nyt, jos haluamme, että meillä on minkäänlaisia mahdollisuuksia saavuttaa tavoitteemme. Komission tiedonannossa haluamme sen vuoksi keskittyä niihin osiin, joiden merkitys on ratkaiseva, jotta EU voi päästä tavoitteeseensa. Näistä avaintekijöistä voidaan mainita yhteiset ja koordinoidut politiikat ja hankkeet, Kioto-mekanismit ja yhteydet kolmansiin maihin. Tiedonanto sisältää laajan analyysin päästöoikeuksilla käytävän kaupan vaikutuksista, yhteisestä toteutuksesta ja kestävän kehityksen mekanismeista. Voin vakuuttaa teille, että teen kaikkeni tämän tiedonannon hyväksymisen nopeuttamiseksi, jotta se olisi käytettävissä oikeaan aikaan ja jotta se olisi valmis Kölnin huippukokoukseen mennessä.
Arvoisa puhemies, hyvät jäsenet, haluan lopuksi sanoa, että voin yleisesti ottaen yhtyä parlamentin tekemään päätökseen ja että odotan kiinnostuneena, että taistelemme jatkossakin yhteistyössä ilmaston muutoksia vastaan.

Graenitz
Arvoisa puhemies, arvoisa komissaari, on olemassa sananlasku, joka kuuluu seuraavasti: puheiden ja toimien välissä on usein kokonainen valtameri. Jos aiomme noudattaa Buenos Airesissa laadittua aikataulua ja jos aiomme sen lisäksi laatia oman aikataulun, meidän täytyy ylittää tämä meri niin nopeasti kuin mahdollista ja mahdollisimman konkreettisin toimin, sillä muuten jäämme rannalle ja vastapäisellä rannalla alkaa ilmastokatastrofi.
Olen sitä mieltä, arvoisa rouva komissaari, että kansainvälisellä tasolla on välttämätöntä tehdä useita asioita. Ensiksikin - mikä on erittäin tärkeää - on jatkettava kehitysmaiden kanssa käytävää vuoropuhelua, joka sujui erittäin hyvin Buenos Airesissa, jotta voidaan muotoilla yhdessä näiden maiden kanssa ehdotukset clean development mechanism -järjestelmää varten. Olen myös sitä mieltä, vaikka me emme alusta lähtien olekaan olleet niin innostuneita siitä, että meidän täytyy laatia erittäin konkreettisia ehdotuksia Euroopan unionissa siitä, kuinka päästökauppa sitten loppujen lopuksi pitää toteuttaa, kuinka valvonta on mahdollista ja myös siitä, kuinka yksittäisten päästöjen arviointi ja päästöjen vähentäminen on toteutettava, jotta meillä on valmiita suunnitelmia sitten, kun olemme edenneet toteuttamisvaiheeseen.
Olen myös sitä mieltä, että on välttämätöntä ottaa jäsenehdokasmaat paremmin mukaan näihin strategioihimme jäsenehdokasmaiden kanssa käytävien neuvottelujen kuluessa. Maat, jotka ovat ensimmäisten hakijoiden joukossa, ovat sitoutuneet samoihin päästöjen vähennyksiin kuin Euroopan unioni. Nyt on kuitenkin kyse niiden mukaan ottamisesta valmisteluvaiheessa, niin että niiden liittyessä jäseniksi tarpeelliset valmistelut on tehty ja ne voivat osallistua kustannusten jakoon Euroopassa.
Luulen, että kollegani ottavat osittain vahvemmin kantaa kustannusten jakoon Euroopassa. Haluaisin vain sanoa siitä, että on välttämätöntä ottaa kansallisten suunnitelmien koordinoimisen ohella huomioon se, että meillä on välttämättömät lainsäädäntöperustat unionin tasolla tai että luomme ne niiltä osin, kun meillä ei niitä vielä ole. Voimme nimittäin saavuttaa Kiotossa itsellemme asettamamme tavoitteen ainoastaan kokoamalla kaikki voimamme yhteen.
Olen myös sitä mieltä, että terveydenhoitoalaa, maataloutta ja ekosysteemien suojelua koskevien varotoimenpiteiden valmistelu kuuluu siihen, sillä yhä vahvemmin tunnistettava ilmastonmuutos aiheuttaa tältä osin uhkia, joita emme aikaisemmin ole kenties ajatelleet. Olen sitä mieltä, että meillä on nyt mahdollisuus luoda uuden vuosituhannen alussa kestävää kehitystä, teknologista edistystä ja ennen kaikkea jakaa maailman voimavarat oikeudenmukaisemmin, ja toivon, että meillä on voimaa ja rohkeutta tehdä se!

Spencer
Arvoisa puhemies, ennen kuin puhun päätöslauselmasta, haluaisin korjata erään käännösvirheen. Arvoisan komissaarin puheen englanninkielisessä tulkkauksessa viitattiin siihen, että komissio on peruuttanut CO2-veron. Itse asiassa te olitte paljon viisaampia. Ette peruuttaneet ehdotusta, vaan tarkistitte sitä, ja tuo tarkistettu ehdotus on yhä asialistalla ja toivon, että neuvosto ottaa sen esille. Toivon, että kaikki kieliversiot vastaavat sitä, mitä te itse asiassa sanoitte. Olisin kiitollinen, jos saisin tekstistä englanninkielisen kopion.
Minulla oli kunnia johtaa parlamentin valtuuskuntaa Buenos Airesin konferenssissa, ja yhdessä muiden kollegojen kanssa laatimani mietintö on parlamentin saatavilla. Minun mielestäni neljäs osapuolten konferenssi (COP IV) oli kohtalainen menestys, ja siinä onnistuttiin välttämään mahdollinen neuvottelijoiden umpikuja. Buenos Airesin toimintasuunnitelmassa luvataan jonkin verran edistystä vuonna 2000 pidettävään COP VI: een mennessä. Ensimmäistä kertaa siinä osoitetaan kiinnostusta supistamisen ja lähentämisen periaatteita sekä maailmanlaajuisen oikeudenmukaisuuden periaatetta kohtaan, jonka puolesta parlamentti on usein äänestänyt.
Mietinnössäni kiinnitetään huomiota komission hyödylliseen ja myönteiseen rooliin Buenos Airesissa, ja olen kiitollinen siitä ja sen parlamenttia kohtaan osoittamasta kohteliaisuudesta. Mietinnössäni kiinnitetään huomiota myös siihen, ettei neuvosto tunnustanut, käyttänyt avuksi tai viisaasti kuullut Euroopan parlamentin jäseniä konferenssin aikana. Euroopan parlamentin jäsenten osuutta koskevat tuoreet neuvoston suuntaviivat, joista päätettiin Buenos Airesin konferenssia edeltävällä viikolla, ovat suoranainen loukkaus parlamenttia kohtaan. Olen puhunut asiasta puhemiehelle, ja toivon, että institutionaalisten asioiden valiokunta tarkastelisi tätä seuraavan HVK: n yhteydessä.
Unioni otti oppia suhteellisesta epäonnistumisestamme Kiotossa ja kääntyi kehitysmaiden puoleen saadakseen puolelleen sellaisia liittolaisia, jotka suhtautuvat järkevästi planeettamme ilmaston suojeluun.
Haluaisin käyttää puheaikani viimeiset sekunnit esittääkseni komissiolle vetoomuksen. Huolimatta siitä, mitä arvoisa komissaari sanoi osapuolten konferenssien välisen poliittisen edistymisen mahdollisuudesta, haluaisin edistää ajatusta osapuolten konferenssia koskevan prosessin rakenneuudistuksesta kokonaisuudessaan. Se on mielestäni nykyisin aivan liian altis poliittisia aloitteita estäville teknisille ruuhkille. Osapuolten konferenssien rytmi on sellainen, että poliittisia aloitteita on vaikea tehdä konferenssien välillä.
Olin eilen Bonnissa keskustelemassa ilmastonmuutoksesta vastaavassa sihteeristössä olevan Michael Zammit-Cutajarin kanssa ja ehdotin hänelle, että oli ehkä tullut aika uudistaa rakenteellisesti koko tämän prosessin organisointitapaa, vaikkapa turvautuen vanhaan, tuttuun ja turvalliseen ystäväämme, viisaiden miesten ryhmään - tai vaikutusvaltaisten henkilöiden tai miksi me sitä nykyään kutsummekin - joka pysyttelisi erillään yksityiskohtaisista neuvotteluista ja tarkastelisi tämän prosessin määränpäätä. Olen ollut mukana kaikissa osapuolten konferensseissa, ja minusta tuntuu siltä, että vaikeus piilee nyt siinä, että kyse on jatkuvista ja toisinaan vaikeista neuvotteluista ja samalla elimestä, jolla on hallinnollisia velvollisuuksia. Toivon, että komissio panee merkille tämän ehdotuksen. Kiitän arvoisaa komissaaria hänen julkilausumastaan, ja suosittelen parlamentille tätä päätöslauselmaa.

Kestelijn-Sierens
Arvoisa puhemies, arvoisa komissaari ja arvoisat kollegat, meidän on vaikea pitää Buenos Airesin konferenssia aidosti menestyksekkäänä. Vaikka Kiotossa päästiin sopimukseen kasvihuonekaasujen vähentämisestä, yksityiskohtaisia sääntöjä tämän sopimuksen konkreettisesta toimeenpanosta ei ikävä kyllä saatu aikaan.
Mielestäni voidaan todeta, että unioni on tehnyt voitavansa, ja haluaisin kiittää komissaari Bjerregaardia sydämellisesti hänen panoksestaan ja päättäväisyydestään. On kuitenkin olemassa Buenos Airesin toimintasuunnitelma, ja toimikaamme sen kanssa oikein, jotta vuoden 2000 ilmastokonferenssissa tehtäisiin tässä asiassa tärkeitä päätöksiä.
Haluaisin painottaa kahta asiaa. Ensinnäkin, jotta Kioton pöytäkirjalla olisi merkitystä, vähintään 55 asianosaisen, jotka ovat vastuussa vähintään 55 %: sta päästöjä, täytyy ratifioida se. Meidän täytyy edelleen painottaa, että on välttämätöntä, että USA myöntyy ratifiointiin. Jos pahimmat saastuttajat, eli USA ja esimerkiksi Venäjä, eivät ratifioi, Kioton sopimus ei ole minkään arvoinen.
Toiseksi haluan painottaa sitä, että päästökauppa on sallittua vain, sikäli kun suurin osa ponnisteluista suoritetaan kansallisella tasolla. Olen komissaari Bjerregaardin kanssa täysin samaa mieltä siitä, että meidän täytyy siksi määritellä päästökauppojen enimmäismäärä. Me emme saa siirtää ongelmaa ulkomaille.
Unionin ja USA: n näkemykset tästä asiasta ovat täysin päinvastaiset. On oikein, että unioni toteaa ilmastonmuutoksen vastaisen taistelun olevan järkevää vain siinä tapauksessa, että kaikki ponnistelevat asian hyväksi. Tämä on ollut myös parlamentin näkemys, vaikka asiaa ei ole otettu selkeästi käsiteltävänä olevaan päätöslauselmaan.
Lopuksi haluan sanoa, että mitä tulee yhdenmukaistettuun energiaveroon, myös me kannatamme tällaisen veron käyttöönottoa, mutta sillä ehdolla, että se on verotuksellisesti puolueeton. Ryhmämme on esittänyt kahta tarkistusta vedotaksemme yhdenmukaistetun veron puolesta. Nämä tarkistukset täytyy ymmärtää sillä tavalla.
Minulla on vielä yksi kysymys komissaarille. Mikä on komissaarin kanta kerosiiniveroon, joka pitäisi ottaa käyttöön unionin tasolla? Jotkut väittävät ehkä oikeutetusti, että ratkaisua täytyy edelleen etsiä paremmasta teknologiasta, jonka avulla päästöjä vähennetään. Lentoliikenteen lisääntyessä myös tässä asiassa täytyy ryhtyä toimenpiteisiin kaikilla osa-alueilla.

González Álvarez
Arvoisa puhemies, kuinka voisin olla eri mieltä rouva komissaarin kanssa, kun hän ehdottaa konkreettisia toimia, valvontamekanismeja, yhteistyötä kehitysmaiden kanssa energiatuotteiden verotuksen osalta? Luulen meidän kaikkien olevan hänen kanssaan samaa mieltä, varsinkin, kun hän ehdottaa konkreettisia toimia sovittujen asioiden täytäntöönpanemiseksi. On nimittäin selvää, että tiedemiesten ja Yhdistyneiden Kansakuntien raportin mukaan vuoteen 1998 mennessä luonnonkatastrofit - joita minä en pidä niinkään luonnollisina - ovat aiheuttaneet 50 000 ihmisen kuoleman ja 12 biljoonan pesetan tappiot. En tiedä paljonko se mahtaa olla euroissa, mutta 12 biljoonaa pesetaa on suuri määrä pesetoja.
Vaikka näillä luonnonkatastrofeilla olisikin vain taloudellisia seurauksia, pitäisi monien taloudellisten mahtien ja hallitusten mielestäni ryhtyä toimiin, mutta me menemme vieläkin pitemmälle: uskomme tosissamme, että vaikka Euroopan unionin vastaus olikin paras, oli se silti varovainen ehdotus. Euroopan parlamentti sanoi tämän useaan otteeseen.
Tiedemiehet sanovat myös, että ilmastonmuutoksen todelliseksi jarruttamiseksi päästöjä olisi vähennettävä 50-60 % vuoteen 1990 verrattuna. Yritämme päästä kuuden kasvihuonekaasun osalta 8 %: n vähennykseen. Jos emme noudata edes tätä 8 %: n vähennystä, vaarannamme planeettamme tulevaisuuden.
Arvoisa komissaari, tämän vuoksi teidän tekemänne ehdotukset ovat mielestämme hyviä, jos todellakin onnistumme siinä, että jäsenvaltiot toteuttavat ne, ja ennen kaikkea, jos onnistutaan ottamaan huomioon tasapuolinen taakan jakaminen teollisuusmaiden ja kehitysmaiden kesken. Vastustamme sitä, mitä Yhdysvallat sanoo, eli että kehitysmaiden olisi ryhdyttävä maksamaan ensimmäisinä. Me olemme niitä, joiden on maksettava.

Fitzsimons
Arvoisa puhemies, olin herra Spencerin ja herra Linkohrin ohella mukana valtuuskunnassa Buenos Airesin konferenssissa. Se, millaiseksi konferenssin arvioi, on mielipidekysymys. Herra Spencer sanoi, että se oli kohtalainen menestys. Mielestäni se on oikeudenmukainen arvio. Muistelen komissaari Bjerregaardin sanoneen lopuksi pidetyssä lehdistötilaisuudessa, että olisimme halunneet saada aikaan enemmän ja että näin käy aina, mutta emme pystyneet suostuttelemaan konferenssin muita osapuolia yhtään enempään. Euroopan unioni osoitti todellista johtajuutta, ja se sai laajalti tukea jäsenehdokasmailta, kehitysmailta ja Kiinalta.
Muistelen myös neuvoston puheenjohtajan sanoneen, että sovimme Kiotossa teollisuusmaiden kasvihuonekaasupäästöjen konkreettisista vähentämistavoitteista. Olemme Buenos Airesissa jatkaneet Kioton viitoittamaa tietä laatimalla toimintasuunnitelman, joka oli yksi Buenos Airesin tavoitteista, ja sopimalla muista tavoitteista, kuten tavoitteiden noudattamista koskevan järjestelmän laatimisesta.
Kansainvälinen lehdistö suhtautui konferenssiin jokseenkin kyynisesti; osa kutsui sitä fiaskoksi. Konferenssi oli vaikea, koska siellä käytiin pitkiä, hankalia ja raskaita neuvotteluja, mutta voin vain tukea herra Spenceriä ja onnitella komissiota. Olen myös tyytyväinen Yhdysvaltain päätökseen allekirjoittaa pöytäkirja. Vaikka myönnänkin, että se saattaa olla diplomaattinen muodollisuus, kuten me toteamme päätöslauselmassa, se on samalla hyvin tehokas ja se kertoo Yhdysvaltain mielipiteen muuttumisesta.
Meidän on onniteltava myös COP IV: n isäntämaita, Argentiinaa ja Kazakstania, niiden halukkuudesta sitoutua vähentämään lisää kasvihuonekaasupäästöjään COP V: ssä. Se on jonkinasteista edistystä, vaikka se olisikin pientä. Kyseessä on siis hyvä päätöslauselma. Puollan sitä, kuten ryhmänikin, ja herra Spencerin tavoin suosittelen sitä parlamentille.

Puhemies
Hyvät jäsenet, herra Fitzsimons, minun on pyydettävä teitä pitämään kiinni siitä puheajasta, joka teille on annettu. Parlamentin yksiköt ovat varoittaneet meidän olevan aikataulusta jäljessä. En kiellä teitä puhumasta, te ohjaatte itse itseänne. Tiedän teidän olevan erittäin vastuuntuntoisia, ja sen vuoksi haluankin varoittaa teitä tästä. Rouva Hautalalla on nyt puheenvuoro Euroopan parlamentin vihreän ryhmän puolesta yhden minuutin ajan.

Hautala
Arvoisa puhemies, Euroopan unionilla on ollut hyvin myönteinen rooli maailmanlaajuisissa neuvotteluissa, ja mielestäni komission jäsen ansaitsee tästä henkilökohtaisen tunnustuksen. Mutta samalla käy päivä päivältä kiusallisemmaksi se tosiasia, että unioni ei ole kyennyt omalla kohdallaan tekemään päätöksiä, jotka johtaisivat siihen, että se pystyy myös toteuttamaan omat sitoumuksensa. Sen takia on erittäin tärkeää, että keskustelemme energiaverotuksesta, asia jonka komissaari äsken mainitsi. Myös se on tärkeää, että ne maat, jotka haluavat mennä pidemmälle kuin muut, voisivat ottaa käyttöön lisäksi tämän alkuperäisen ehdotuksen hiilidioksidi- ja energiaverosta. Olisi mielenkiintoista kuulla, minkälaisia laskelmia komissiolla on näistä yhdistelmistä. Meidän täytyy muistaa, että Amsterdamin sopimuksessa on annettu mahdollisuus edetä muita maita nopeammin, mikäli muut eivät ole valmiita. Mutta olen varma, että myös teollisuus on oivaltanut, että ilmastopolitiikka voi antaa sille kilpailuetua, ja tähän pitäisi tarttua.

Weber
Arvoisa puhemies, arvoisa komissaari, hyvät kollegat, oliko Buenos Airesin konferenssi epäonnistunut? Sanoisin, että ei, Buenos Airesin konferenssi ei ollut epäonnistunut. Se kärsi ainoastaan Kioton viimeisestä illasta, jolloin amerikkalaisten onnistui sisällyttää pöytäkirjaan joustavuutta lisääviä toimenpiteitä, mitä ilman he eivät olisi sitä allekirjoittaneet. On myös sanottava, että konferenssin puheenjohtaja ei osoittanut samankaltaista diplomaattisuutta kuin suurlähettiläs Estrada, joka johti todella hyvin Kioton kokousta, mutta tämä on vain eräs pieni yksityiskohta.
Ryhmäni kannattaa teoriaa, jonka mukaisesti joustavissa toimenpiteissä noudatetaan 50/50 %: n asetelmaa, mikä tarkoittaa sitä, että vähintään 50 % kasvihuonepäästöjen vähentämisestä tapahtuu kotimaassa, ennen kuin joustavia mekanismeja on lupa hyödyntää. Euroopan unionin on jatkettava tämän asetelman tukemista.
Olen siis yhtä mieltä siitä, että otetaan käyttöön joustavuutta lisääviä toimenpiteitä, joiden perusteella voitaisiin vihdoinkin saada selville, kuinka paljon kasvihuonekaasupäästöjen vähentäminen yhden tonnin verran tulee taloudellisesti maksamaan. Vähentämisellä on vaikutuksia teollisuusmaiden verotusjärjestelmään, niiden maiden järjestelmään, jotka kuuluvat pöytäkirjan liitteeseen 1. En pidä siitä, että teollisuusmaat painostavat - ja etenkin Yhdysvallat - myös kehitysmaita sitoutumaan omien päästöjensä vähentämiseen. On sanottava, että kehitysmailla, jotka eivät ole pöytäkirjan liitteessä 1, ei ole edes myyntikiintiötä pöytäkirjan 6 artiklassa. Palautan mieleen, mitä kiinalainen valtuutettu sanoi Kioton kokouksessa: " Kuulkaahan te amerikkalaiset, te omistatte kolme autoa perhettä kohden, mutta me kiinalaiset menemme töihin kävellen, ja te, amerikkalaiset ja eurooppalaiset, ette halua antaa meille oikeutta kulkea töihin bussilla." Olkaamme kohtuullisia tässä asiassa ja osoittakaamme hieman enemmän joustavuutta kehitysmaita kohtaan.
Haluaisin ottaa esille erään minua hyvin paljon kiinnostavan kysymyksen, nimittäin metsänistutuksen. Kioton pöytäkirjassa määrätään, että määrärahoja voidaan myöntää metsänistutukseen ja etenkin hiilen sitomiseen, varsinkin CDM-järjestelmän (puhtaan kehityksen mekanismi) yhteydessä. Tällä voi olla ratkaiseva merkitys, jotta teollisuusmaat tukisivat kehitysmaiden metsänistutushankkeita ja myöntäisivät niille varoja. Ympäristönsuojelusta vastaavat kansalaisjärjestöt ovat muistuttaneet meitä siitä, että on erittäin tärkeää, että tuetaan pelkästään luonnon monimuotoisuutta kunnioittavia hankkeita. Olisi pidettävä huoli siitä, ettei tueta nopeakasvuisten puiden istuttamishankkeita luonnon monimuotoisuuden suojelun kustannuksella.

Blokland
Arvoisa puhemies, vuonna 1997 pidetyn Kioton ilmastokokouksen tuloksia pidetään oikeutetusti käännekohtana, vaikka ne ovatkin vain ensimmäinen askel oikeaan suuntaan. Tämä on sysäys kuuden eri kasvihuonekaasun vähentämiseen ihmisen aiheuttaman ilmastonmuutoksen estämiseksi. On hyvin tärkeää, että kaikki osapuolet, erityisesti Yhdysvallat ja Venäjä, ratifioivat Kioton pöytäkirjan pikaisesti. Erityisesti Yhdysvaltojen liike-elämässä tapahtuu parhaillaan myönteistä kehitystä.
On selvää, että Kioton jälkeen tarvitaan vielä konkreettista täydennystä. Buenos Airesin seurantakonferenssi on johtanut yhteiseen toimintaohjelmaan, joka sisältää lupauksia ja aikatauluja. Se on ilahduttavaa.
Myös kehitysmaiden kanssa käytävään vuoropuheluun täytyy kiinnittää paljon huomiota. Vaarana on kuitenkin se, että siinä rajoitutaan päästökauppaa koskevien sopimusten saavuttamiseen. Mielestäni Euroopan unionin täytyy ensinnäkin tehdä itse työtä kasvihuonekaasupäästöjen vähentämiseksi EU: n sisällä. Samalla muille maille muun muassa puhtaan teknologian siirtämisen muodossa annettava apu on hyvin tärkeää. On mahdollista, että Euroopan mantereella käydään päästökauppaa. Euroopan ulkopuolisten maiden kanssa voidaan käydä päästökauppaa vasta sitten, jos kyseiset maat jo tosiasiassa vähentävät kasvihuonekaasuja. Koska EU: n jäsenvaltiot ponnistelevat jo itse, voidaan unionin ulkopuoliset maat saada myös tekemään osansa päästöjen vähentämiseksi.
Ympäristöpolitiikan sisällyttäminen muihin politiikan osa-alueisiin - kuten energiaan, liikenteeseen ja maatalouteen - on tärkeää päästöjen vähentämisen kannalta. Tehokkaan energiankäytön sekä uudistuvan energian ja energiaverojen käytön edistäminen ovat sopivia keinoja. Vetoan vielä lentokoneiden polttoaineen verotuksen toteuttamisen puolesta.
Lopuksi, me olemme yhdessä vastuussa näistä ongelmista, mutta kaikkien maiden täytyy olla myös itse vastuussa panoksistaan niiden ratkaisemiseksi. Tämä vastuu koskee varmasti myös yksittäisiä kansalaisia. Siksi täytyy pyrkiä saamaan aikaan maailmanlaajuista tietoisuutta siitä, että näin ei voida enää jatkaa ja että tarvitaan uusi kestävän taloudellisen kehityksen malli, jonka perustana on luomakunnan ja Luojan kunnioittaminen.

Kronberger
Arvoisa puhemies, todella haparoiva Buenos Airesissa esitetty aloite vähentää päästöjä muistuttaa yritystä pestä turkkinsa kastumatta itse samalla. Tehokas ilmastopolitiikka saadaan toteutettua vasta sitten, kun aiheuttaja maksaa ne todelliset kustannukset, jotka aiheutuvat ilmastoon vaikuttavien aineiden vapauttamisesta. Tarvitsemme sitä varten sopivat lainsäädännölliset reunaehdot. Se usein esitetty veruke, että päästöjen vähentäminen on liian kallista, johtaa itsetuhoon! Yhteiskunta, joka ei ole halukas investoimaan omien elinehtojensa ylläpitämiseen ja siten myös oman lajinsa säilyttämiseen, on tuhoon tuomittu. Päästöluettelo, josta neuvoteltiin Buenos Airesissa, ei kelpaa ratkaisuksi. Pitkällä aikavälillä ongelmat voidaan ratkaista vain siellä, missä ne myös syntyvät.

Linkohr
Arvoisa puhemies, ilmastopolitiikkaa koskevilla keskusteluilla on parlamentissa se miellyttävä sivuvaikutus, että me kaikki olemme aina yksimielisiä. Se on etu! Tosin kun vertaa meidän tahdonilmauksiamme tulokseen, tilanne näyttää jo hiukan synkemmältä. Tuon esiin nyt pelkästään ne luvut, jotka olen saanut komissiosta. Hiilidioksidipäästöjen määrä lisääntyi Euroopan unionissa vuosien 1990-1996 aikana 2 %. Vuonna 1997 kasvua oli jonkin verran, mutta talvi oli lämmin eikä mikään viittaa siihen, että olisimme aiheuttaneet rakenteellisia muutoksia. Päästöjen vähentyminen tämän vuosikymmenen ensimmäisellä puoliskolla - nyt ne ovat jälleen kasvamassa - on myös selitettävissä. Olemme korvanneet hiilen kaasulla. Olemme korvanneet öljyn kaasulla. Saksojen yhdentymisen myötä lakkautimme kokonaisen alueen teollisuuden. Lisäksi olemassa olevat laitokset nykyaikaistettiin. Myös se on tapahtuma, joka ei toistu. Toisin sanoen: suuremman taloudellisen kasvun vuoksi meidän on ennemminkin varauduttava siihen, että hiilidioksidipäästöt kasvavat Euroopan unionissa vuoteen 2000 mennessä, tarkemmin sanottuna siihen, että ne ovat merkittävästi suurempia kuin vuonna 1990.
Otan esimerkiksi osavaltion, josta olen kotoisin, Baden-Württembergin; se on osavaltio, jossa on suhteellisen paljon teollisuutta. Siellä hiilidioksidipäästöt henkeä kohti ovat lisääntyneet huomattavasti erityisesti vuodesta 1995, mikä johtuu taloudellisesta kasvusta. Kyse ei siis ole käänteestä. Se saa ajattelemaan. Nyt voidaan sanoa: hyvä on, meidän on ponnisteltava enemmän ja niin edelleen. Sen me olemme osittain tehneetkin ja tuloksena on se, että olemme parantaneet Euroopan unionissa energiatehokkuutta - kyse on jälleen komission luvuista - tällä vuosikymmenellä vain 0, 6 % vuodessa, kun 80-luvulla ja 70-luvun lopulla energiatehokkuuden kasvu oli 2 %. Myös se saa ajattelemaan. Se merkitsee, että emme kykene nykyään edes siihen, mihin kykenimme 10 tai 15 vuotta sitten. Tarvitsemme - tämä koskee komissiota ja ennen kaikkea tietenkin neuvostoa - mitattavan toimintasuunnitelman. Haluaisin todellakin tietää, mitä kunkin maan, kunkin teollisuuden alan, liikenteen, mutta mitä myös kotitalouksien on tehtävä. Ennen kaikkea meidän on kysyttävä: miten tämä voidaan rahoittaa? Miten se täytyy rahoittaa? Minun viimeinen suositukseni komissiolle on seuraava: esittäkää meille jonkinlainen ehdotus siitä, kuinka pääsemme sopimukseen pankkien kanssa niin, että energia-alan investoinnit voidaan rahoittaa myös etukäteen, sillä tällä hetkellä energiainvestointien rahoitus näyttää minusta olevan pääsyy siihen, että emme edisty. Teknologiaa meillä useimmiten on, vain rahat puuttuvat!

Pimenta
Arvoisa puhemies, herra Linkohr sanoi jo kaksi kolmannesta siitä, mitä aion sanoa: olen todellakin sataprosenttisesti samaa mieltä niistä asioista, joita hän omassa puheenvuorossaan toi esille. Tahdon aluksi kiittää komissiota ja erityisesti rouva komissaaria hänen tavastaan työskennellä, hänen omakohtaisesta paneutumisestaan asiaan ja myös siitä tavasta, jolla hän otti Buenos Airesissa vastaan parlamentin jäsenet ja työskenteli heidän kanssaan. Valitettavasti neuvosto on kuitenkin asennoitunut tavalla, joka ei voi enää jatkua. Parlamentin on toimielimenä muodostettava neuvostoa ja sen jokaista puheenjohtajaa koskeva kantansa vielä ennen seuraavaa hallitusten välistä konferenssia.
Haluaisin myös puhua eri politiikkoihin ja toimenpiteisiin liittyvistä asioista, jotka herra Linkohr otti omassa puheenvuorossaan esille. Minun huolenaiheenani on se, että minkäänlaista rajoittamista ei tosiasiallisesti ole tapahtunut monilla unionin alueilla eikä useimmissa maailman maissa. Esimerkiksi minun maassani Portugalissa sähköenergian kulutus kasvoi viime vuonna 6 % eli kaksi kertaa enemmän kuin kansantuote. Tällä tavalla emme pääse eteenpäin. Se on täysin selvää!
Kannatan komission aikomusta laatia direktiivi, jossa tietyntasoinen uusiutuvien energiamuotojen käyttö saatettaisiin pakolliseksi - ja toivoisin tuon direktiivin myös valmistuvan mahdollisimman pian. Olemme keskustelleet asiasta komissaari Papoutsisin kanssa, ja olemme yhtä mieltä siitä, että tuo direktiivi on kiireellinen. Uusiutuvien energiamuotojen kasvu markkinoilla on viime aikoina vähentynyt, mikä johtuu polttoöljyn ja maakaasun hinnan alentumisesta sekä siitä seikasta, että energian hinta ei nykyisellään sisällä sen aiheuttamia kustannuksia ympäristölle.
Toiseksi haluamme ottaa esiin rakennerahastot ja Euroopan laajuisen liikenneverkon, sillä kyse on aloista, joihin maataloutta käsittelevä valiokunta voi jossain määrin vaikuttaa talousarvion kautta: on pakotettava jäsenvaltiot käyttämään nuo varat sekä ottamaan huomioon sellaiset liikennevaihtoehdot, joissa energiankulutus on vähäisempää.
Mitä tulee jäsenyyttä hakeneihin maihin, Phare- ja Tacis-ohjelmilla ei ole nykyisellään vaikutusta niiden energiankulutukseen. Mikäli tämä tilanne jatkuu, tulee tapahtumaan juuri niin kuin herra Linkohr jo ennusti: päästöt lisääntyvät heti kun akuutti kriisitilanne on päättynyt.
Lopuksi haluaisin sanoa, että komissio voisi kenties tukea aloitteita, joita esimerkiksi BP ja eräät muut ilmastonmuutokseen vakavasti suhtautuvat yritykset ovat tehneet, ja järjestää Brysselissä suuren tapahtuman, jossa käsiteltäisiin sitä myönteistä roolia, joka yrityksillä voi tässä asiassa olla, jos ne tahtovat suhtautua tilanteeseen vakavasti.

Puhemies
Kiitos, herra Pimenta. Herra Pimenta, ensimmäisten sanojenne jälkeen olin vähällä lyhentää puheaikaanne kahdella kolmasosalla, mutta te jatkoitte sitä vielä yhdellä minuutilla. Minun on pyydettävä teiltä vielä kerran, että olisitte niin ystävällisiä ja noudattaisitte teille annettua puheaikaa, sillä parlamentin yksiköt varoittavat meidän olevan aikataulusta jäljessä. Tiedän, että kaikilla teillä on tärkeitä asioita sanottavana, mutta pyydän, että yritätte lyhentää puheenvuorojanne. Pyydän tätä ensimmäiseksi rouva Breyeriltä, jolla on puheenvuoro yhden minuutin ajan.

Breyer
Arvoisa puhemies, arvoisa komissaari, viittasitte Amerikan rooliin. Luulen, että nykyään on kyse jostakin muusta. Kyse täytyy olla siitä, että Euroopan unioni ottaa edelläkävijän roolin. Jotta me puhumme heti selvästi: kyse ei saa olla vastuun pakoilusta pöytäkirjassa olevien porsaanreikien, kuten päästökaupan, avulla. Edessämme on heti kysymys: mikä viivästyttää toimia? Haluaisin tietää teiltä myös konkreettisesti: mitä sitten tapahtuu uusiutuvia energiavaroja koskevan valkoisen kirjan toteuttamiselle? Toitte esiin avainkysymyksen, joka koskee energiaveroa. Hyvä on, meillä on nyt ehdotus energiankulutusveroksi, mutta se on vain pieni askel! Komissio on kuitenkin itse myöntänyt, että tästä ehdotuksesta huolimatta päästöarvot kasvavat 6 % vuoteen 2010 mennessä. Mitä sanoittekaan vaikeammasta alasta liikenteestä? Tiedämme, että tältä osin hiilidioksidipäästöt kasvavat 38 % vuoteen 2010 mennessä. Ja vastatakaa toki myös siihen, mitä kollegat jo kysyivät: milloin lopultakin toteutetaan kerosiinin verotus? Milloin toteutatte vakavissanne sen lupauksen, joka meille annettiin jo viime vuonna? Tarvitaan tekoja, ei paperia eikä runoilua.

Pollack
Arvoisa puhemies, meidän on varottava keskittymästä yksinomaan verotustoimiin. Näyttää siltä, että väännämme varsin paljon kättä neuvoston haluttomuudesta sopia energiaverosta ja muista verotustoimista. Olen arvoisan komissaarin kanssa samaa mieltä siitä, että komission on aika siivota omat nurkkansa ilmastonmuutoksen osalta. Haluan saada tarkkoja sitoumuksia siitä, että näin ollaan tekemässä.
Keskustelun alkuvaiheessa lausuttiin miellyttäviä toivomuksia kestävästä maataloudesta, ja se on minusta hyvä asia. Haluan kuitenkin kysyä komissiolta, mihin toimiin se ryhtyy ottaakseen ympäristöasiat huomioon suhtautumisessaan yhtenäismarkkinoihin, niiden täytäntöönpanoon ja kilpailupolitiikan toimintatapaan, ulkomaille annettavan tuen käytössään, kauppapolitiikassaan, liittymisneuvotteluissaan, jotka monet kollegat ovat maininneet, sekä rakennerahastoissa ja YMP: ssä. Meidän on saatava aktiivisesti toteutettua strateginen ympäristöarviointi ilmastonmuutosta silmällä pitäen ja käytettävä sitä keinona arvioida politiikkaa Euroopan tasolla, erityisesti ulkoista apua ja myös politiikkaa täällä Euroopan unionissa.
Meidän on myös tarkasteltava enemmän sitä, mistä itse asiassa puhtaan kehityksen teknologian siirrossa on kysymys ja miten se liittyy ulkomaille annettavaan kehitysapuumme. Puhtaan kehityksen mekanismien (CDM) aktiivinen täytäntöönpano tulee olemaan keskeisellä sijalla, jotta saisimme kehitysmailta Kioton pöytäkirjalle tarvitsemamme tuen. Ellemme saa niiltä tukea oikeudenmukaisuuden käsitteelle, meillä tulee yhä olemaan ongelmia saada Yhdysvallat ratifioimaan pöytäkirja.
Jos me pystymme edistymään joissakin näistä kysymyksistä, Euroopan unioni voisi luottavaisin mielin ryhtyä valmistautumaan COP V: tä ja COP VI: ta varten. Tiedämme toki, etteivät ilmastonmuutokset häviä ja ne eivät todellakaan häviä sen tekstin ansiosta, josta parlamentti äänestää huomenna. Yhdysvallat ei aio ratifioida pöytäkirjaa vain siksi, että me pyydämme sitä. Ympäristöministerit ovat tällä viikolla Antarktiksella katsomassa, miten alue sulaa pois, ja pohtimassa siitä aiheutuvia ongelmia. Tarvitsemme komissiolta jonkinlaisen sitoumuksen, ja toivon, että saamme komissiolta ja neuvostolta varmistuksen siihen, että Euroopan unioni ryhtyy tarvittaviin toimiin käsitelläkseen mainitsemiani aiheita ja myös pitkäaikaista suosikkiaihettamme eli energiaveroja.

Virgin
Arvoisa puhemies, arvoisa rouva komissaari, kaikista ympäristöön liittyvistä haasteista ilmastokysymys on varmasti kaikkein suurin ja monimutkaisin. Se vaikuttaa merkittävästi kaikkiin maailman maihin. Päästöt eivät aiheuta meille välitöntä vaaraa, mutta ne muodostavat hyvin vakavan uhan pitkällä aikavälillä.
Ensimmäiset hoipertelevat neuvotteluaskeleet ovat olleet melko tuskaisia. Koska tehdyt toimet voivat vaikuttaa suuresti maiden talouksiin, on tärkeää löytää ratkaisuja, joista ympäristö hyötyy mahdollisimman halvalla. Ei ole epäilystäkään siitä, että päästöoikeuksilla käytävä kauppa antaisi meille sellaisen ratkaisun. Sen vuoksi on mielestäni erittäin tärkeää, että komissio tekee laajan tutkimuksen siitä, kuinka tätä välinettä voidaan käyttää, jotta ilmastoon liittyvä kysymys etenisi oikeaan suuntaan.
Pohjoismainen selvitys osoittaa, että Pohjoismaissa hiilidioksidin päästöoikeuksilla käytävä kauppa alentaisi kustannuksia 50 %. Vaikka päästöjen vähentämisen todistaminen aiheuttaakin suuria ongelmia, tämä selvitys osoittaa, että onnistuneista ratkaisuista saatu voitto on niin suuri, että on nähtävä paljon vaivaa kestävän järjestelmän luomiseksi.
On myös EU: n etujen mukaista olla suostumatta yksipuolisesti taloudellisiin ohjauskeinoihin, jotka aiheuttavat meille huomattavasti suurempia kuluja kansainvälisessä kilpailussa kuin on tilanne esimerkiksi Yhdysvalloissa. Tulevissa neuvottelukierroksissa on korvattava Kiotossa tehdyt virheet. Sen vuoksi ei kuitenkaan pidä hylätä tehokkaaksi havaittuja taloudellisia keinoja. Jos ajatus ydinvoiman lopettamisesta toteutuisi, se aiheuttaisi vakavia ongelmia tässä asiassa. Tätä erinomaista energialähdettä olisi sen sijaan kehitettävä ja parannettava entisestään.

Baldi
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, Kioton ilmastokokouksen ja viime marraskuussa Buenos Airesissa järjestetyn konferenssin jälkeen Euroopan unioni on tarkastanut todellista toimintasuunnitelmaansa, joka perustuu erityisen merkittäviin kysymyksiin, joita ovat ensinnäkin sellaiset rahoitusmekanismit, joilla autetaan kehitysmaita kohtaamaan ilmastonmuutoksista johtuvia haasteita, toiseksi tulevat politiikat ja toimet, jotka jo nyt ovat seuraavien Yhdistyneiden Kansakuntien puiteyleissopimuksen osapuolten kokousten esityslistoilla, kolmanneksi sellaisten puhtaiden teknologioiden kehittäminen ja siirtäminen, joiden avulla kehitysmaat voivat välttyä toistamasta niitä ympäristöasioissa tehtyjä virheitä, joita kehittyneissä maissa on tehty, ja neljänneksi Kioton pöytäkirjaan sisältyvät joustomekanismien perussäännöt, vaikka joustomekanismien toimielinrakennetta koskevaan sopimukseen onkin päästävä.
Tahtoisin muistuttaa, että näiden syiden vuoksi, kuten kollegani ovat sanoneet, vuoropuhelu on keskeistä, mutta tahtoisin myös palauttaa mieliin, että kahden kuukauden kuluttua EU: n ja AKT-maiden välinen yhteiskokous ja sen pienten saarivaltioiden ilmastonmuutosta käsittelevä työryhmä eivät ainoastaan hyväksy päätöslauselmaa, jolla on suuri merkitys kehitysmaille, vaan tarjoavat varmasti myös oman panoksensa kahden vuoden työskentelyn jälkeen. Tahtoisin siis kysyä komissaarilta, rouva Bjerregaardilta, kuinka on mahdollista, että kun olemme korostaneet muiden pääosastojen, kuten PO VIII: n ja PO XI: n kanssa toteutettavien synergisten toimien merkitystä tieteen, tutkimuksen ja kehityksen alalla, emme ole vielä saaneet komissiolta ymmärrettävää vastausta. Olemme kuitenkin äärettömän huolissamme AKT-maiden tilanteesta ja olemme pyytäneet varoja katastrofien ehkäisyyn, koska katsomme, että pienet saarivaltiot ovat erittäin haavoittuvia ilmastonmuutosten suhteen. Kysyn siis komissaarilta, voisiko hän vastata nyt täällä tai toimittaa mahdollisimman pian vastauksen meille, jotka työskentelemme erittäin synergisesti. Meille tällä on keskeinen merkitys, sillä Afrikassa ja AKT-maiden saarivaltioissa esiintyvät kriisit ovat johtamassa vakaviin onnettomuuksiin.

Bjerregaard
Arvoisa puhemies, haluaisin kiittää parlamenttia keskustelusta. Uskon, että herra Linkohr oli aivan oikeassa ja että hän pääsi juuri siihen tunnelmaan, jonka olemme voineet havaita vallitsevan tämän keskustelun yhteydessä. Parlamentti ja komissio ovat yksimielisiä, mutta edessämme oleva todellisuus on toinen, tai voidaan sanoa, että toiset osapuolet, jotka ovat ratkaisevassa asemassa, jotta tämä kaikki onnistuisi, eivät ole asioista aivan samaa mieltä kanssamme. Olen keskusteluissa kuullut puhuttavan monenlaisista kannustimista, joiden avulla saisimme muutkin osapuolet tekemään entistä aktiivisemmin töitä valitsemamme linjan puolesta. Yhdynkin siis täysin rouva Graenitzin käsitykseen siitä, että meille on tärkeää, että jatkamme kansainvälistä panosta, myös kehitysmaiden osalta. Olen rouva Graenitzin ja muiden kanssa samaa mieltä siitä, että jäsenyyttä hakevat maat on otettava paremmin mukaan hankkeeseen. Luulen myös, että herra Pimenta painotti samaa asiaa. Yritämme tehdä niin jatkossakin. Teimme sen Buenos Airesissa, mutta on selvää, että kun puhe on energiapolitiikasta ja energiapolitiikan seurauksista, jäsenyyttä hakevat maat muodostavat alueen, jolla niillä on erityistä merkitystä.
Herra Spencer oli aivan oikeassa sanoessaan, että käännös oli väärä - niinhän välillä käy, kun puhuu harvinaista kieltä - ja sen vuoksi haluan vahvistaa, että sanoin, että komissio ei peruuttanut CO2-energiaveroa " was not withdrawn by the Comission" , jota alun perin ehdotettiin vuonna 1992. Minun on lisäksi sanottava, että olen sitä mieltä, että olisi syytä pohtia tapaa, jolla olemme järjestäytyneet. Keskustelimme siitä hieman Buenos Airesissa. Mainitsin myös, että töitään jatkavalla Argentiinan puheenjohtajistolla oli suunnitelma poliittisemmasta prosessista, mutta osallistun mielelläni keskusteluihin toisista tavoista, joilla asiaa voidaan käsitellä.
Rouva Hautala korosti - mikä on mielestäni aivan oikein - että meidän on päästävä omiin tavoitteisiimme. Jos haluamme pysyä laatimassamme linjassa, meidän on itse oltava valmiit kulkemaan kärjessä, ja niin olemme aikoneetkin tehdä sekä esittämällä tiedonannon että myös ottamalla kysymyksen esiin neuvoston kokouksissa. Se merkitsee sitä, että komissio tekee lisäsuunnitelman, josta keskustelen mielelläni parlamentin kanssa.
Lentokoneveroa tai kerosiiniveroa koskeva kysymys, josta olemme muutaman kerran keskustelleet, on hieman vaikeampi. Olemme keskustelleet siitä myös eri foorumeilla. Viimeksi ajoin asiaa kiihkeästi kokouksessa, joka pidettiin OECD: n ohjauksessa yhdessä ympäristöministerien kanssa. Oli aivan selvää, että Yhdysvallat, Kanada, Japani ja niin edelleen vastustivat asiaa voimakkaasti, ja siksi kysymys kuuluukin, voidaanko Euroopan tasolla tehdä jotain, kun vastustus on niin voimakasta kansainvälisellä tasolla.
Olen rouva Pollackin kanssa samaa mieltä siitä, että on monia asioita, joiden osalta meidän on ryhdyttävä toimiin. Tulemme tekemään joitakin sisämarkkinoihin liittyviä aloitteita. Uskon, että meillä on vuoden lopulla mahdollisuus keskustella WTO: hon liittyvistä ongelmista. Uskon, että parlamentti muistaa, että Sir Leon Brittan ja minä olemme laatineet yhteisen tiedonannon ja olemme päättäneet jatkaa yhteistyötä myös tuleviin WTO-neuvotteluihin asti. Onneksi voin sanoa, että Saksan puheenjohtajisto on sisällyttänyt strategista ympäristöarviointia koskevan ehdotuksen ensisijaisten asioiden luetteloon, joten toivonkin, että edistymme tässä asiassa.
Arvoisa puhemies, on varmasti muitakin asioita, joista meidän kannattaisi keskustella, mutta sallikaa minun lopettaa kiittämällä siitä tuesta, jota parlamentti on antanut sille linjalle, jonka olemme valinneet, ja odotan kiinnostuneesti yhteistyön jatkumista. Tarvitsemme todellakin kaikkia voimia, jos aiomme saada myös muut osapuolet vakuuttuneiksi siitä, että kuljemme oikeaa tietä.

Puhemies
Paljon kiitoksia, rouva Bjerregaard.
Olen vastaanottanut työjärjestyksen 37 artiklan 2 kohdan mukaisesti käsiteltäväksi jätetyn päätöslauselman.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 9.00.

Ionisoivalla säteilyllä käsitellyt elintarvikkeet
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana Bloch von Blottnitzin laatima parlamentin sovittelukomiteavaltuuskunnan mietintö (A4-0008/99) sovittelukomitean hyväksymä yhteinen ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi
I.ionisoivalla säteilyllä käsiteltyjä elintarvikkeita ja elintarvikkeiden ainesosia koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä (3631/98 - C4-0021/99-00/0169(COD)), II.ionisoivalla säteilyllä käsiteltyjä elintarvikkeita ja elintarvikkeiden ainesosia koskevan yhteisön luettelon vahvistamisesta (3632/98 - C4-0022/99-00/0169B(COD)).Esittelijä Bloch von Blottnitzilla on puheenvuoro.

Bloch von Blottnitz
Arvoisa puhemies, minun täytyy tietenkin sanoa, että olen iloinen siitä, että nyt 10 vuoden jälkeen lopultakin saamme aikaan yhdenmukaisen elintarvikkeiden säteilyttämistä koskevaa direktiiviä koskevan järjestelyn. Sen lisäksi on todettava, että tietenkin nämä esitykset viipyivät neuvoston käsittelyssä kahdeksan vuotta, mikä osoittaa jälleen kerran sen, kuinka kiistanalainen tämä menetelmä on. Tietenkin voidaan kysyä, miksi elintarvikkeita ylipäänsä säteilytetään, kun on tiedossa, että hedelmien ja vihannesten vitamiinit tuhoutuvat, siis häviävät, ja kun sitä paitsi tiedetään, että kun rasvapitoisia tuotteita säteilytetään, syntyy vapaita radikaaleja, jotka tietenkin aiheuttavat syöpää. Haluaisin kuitenkin myös muistuttaa yhdestä asiasta: jos meillä - kuten tähän asti - ei ole yhtenäistä järjestelmää, meillä ei tietenkään ole merkitsemisvelvollisuutta. Koska eri maissa elintarvikkeita säteilytetään, esimerkiksi Ranskassa, Belgiassa, Hollannissa ja niin edelleen, ja meillä on sisämarkkinat ja tuotteet ovat kaupan, ei oikeastaan hyödytä yhtään, jos pysymme vanhassa kannassamme, jonka parlamentti kerran omaksui. Meidän täytyy kieltää toiminta. Herra Bangemann, odottakaahan, vielä ei ole mitään syytä iloita!
Tätä ei enää tapahdu. 18 kuukautta direktiivin voimaantulon jälkeen velvollisuutena on merkitä tuotteet. Se koskee tietenkin myös mausteita ja muita ainesosia ja - mikä on erittäin tärkeää - silloinkin, kun ainesosien osuus on alle 25 %. Sen lisäksi olemme saaneet aikaan sen, että 1.1.2003 alkaen tuotteita saa säteilyttää vain, jos on olemassa standardoidut ja validit menetelmät käsittelyn paljastamiseksi. Tältä osin, herra Bangemann, olettekin vaikeassa tilanteessa! Toteutimme nimittäin tämän komission vastustuksesta huolimatta vain siksi, että neuvosto oli kerrankin puolellamme. On myös tärkeää, että luetteloa, jonka täytyy olla saatavilla 31.12.2000 mennessä, muutettaessa menetellään aina oikeudellisen perustan 100 a mukaisesti. Lisäksi pidettiin kiinni siitä, että elintarvikkeiden säteilyttäminen ei saa korvata hygieniaa eikä myöskään hyviä valmistustapoja eikä hyviä viljelytapoja. Aikaisemmin tilanne oli tämä: jos pilaantumisprosessi tuotteessa käynnistyi, siis se alkoi mädäntyä, sitä säteilytettiin ja niin sanotusti harhautettiin silmää. Tämä ei ole tulevaisuudessa enää mahdollista. Ratkaisevana säilyy tietenkin kuitenkin se, kuinka laajasti selvitämme kuluttajille, mitä " ionisoivalla säteilyllä käsitelty" tarkoittaa. Yksittäinen perheenemäntä ei tietenkään voi tietää sitä. Voin vain toivoa, ja me pyrimme siihen, että sitä ei ole painettu tuotteeseen niin pienillä kirjaimilla, että sitä ei huomaa, sillä olen edelleen sitä mieltä, että elintarvikkeiden säteilyttäminen ei oikeastaan olisi tarpeellista. Meidän pitäisi ennemminkin kiinnittää huomiota siihen, että syömme niitä tuotteita, joita kunakin vuodenaikana on saatavilla. Ei ole täysin välttämätöntä estää sipuleita, perunoita ja niin edelleen itämästä. Kannatamme kuitenkin siitä huolimatta tätä sopimusta, jonka olemme nyt tehneet. Se oli luoja nähköön tarpeeksi vaikea ja teemme kaikkemme, jotta ne, jotka tuotteita ostavat, myös tietävät, mitä he ostavat. Olen sitä mieltä, että sen myötä olemme saaneet tältä osin aikaan hyvän yhteisön järjestelmän. Olen iloinen siitä, että se on lopultakin saatu toteutettua, ja on myös loppujen lopuksi miltei, joskaan ei täysin, tyydyttävää, että me kaikki olemme saaneet oikeutemme toteutettua.

Graenitz
Arvoisa puhemies, useissa eurooppalaisissa kielissä sana " onnitella" on refleksiivinen. Olen sitä mieltä, että meidän ei tarvitse tänään onnitella vain rouva esittelijää hänen työstään, vaan voimme onnitella myös itseämme parlamenttina siitä, että peräänantamattoman ja pitkän työn ansiosta on saatu aikaan joukko parannuksia neuvoston alkuperäiseen ehdotukseen ja lopulta myös yhteiseen kantaan.
Vaikka olenkin sitä mieltä, että ei ole tarpeellista säteilyttää kovin monia elintarvikkeita, koska olen samaa mieltä kuin rouva esittelijä siitä, että paikalliset elintarvikkeet nautittuina silloin, kun ne kypsyvät, ovat parasta terveellistä ravintoa, ja että tuotteiden merkitseminen on erittäin tärkeää kuluttajien kannalta, jotta he tietävät, mitä ostavat ja mitä he voivat odottaa ostamiltaan tuotteilta. Minusta on myös erittäin tärkeää pitää kiinni siitä, että säteilyttäminen ei voi korvata hyviä viljelytapoja niin, että elintarvikkeet täytyisi joka tapauksessa säteilyttää tuoreina. Olen myös sitä mieltä, että on erittäin tärkeää validoida ja standardoida valvontamenettely, niin että jäsenvaltiot voivat erittäin selvästi tehdä tarkastuksia ja että loppujen lopuksi myös kuluttajien oikeudet toteutuvat.
Nimenomaan aikana, jona keskustellaan tarkasti elintarvikkeiden turvallisuudesta, sellainen direktiivi on tärkeä. Olen myös sitä mieltä, että nimenomaan suurten maatalousyritysten kannalta, joita jäsenehdokasvaltioissa on, on välttämätöntä, että olemme sopineet direktiivistä jo ennen unionin laajentumista niin, että se voidaan sisällyttää heti yhteisön säännöstöön.

Schnellhardt
Arvoisa puhemies, hyvät naiset ja herrat, elintarvikkeiden käsitteleminen säteilyllä herättää monissa kansalaisissa kauhukuvitelmia, monien alalla toimivien ja alan ammattilaisten keskuudessa sen sijaan taivaallisia tuntemuksia! Eurooppalaisella politiikalla oli tehtävänään sovittaa yhteen nämä ääripäät ja mahdollistaa alan käytännön sovellukset. Elintarvikkeiden käsittelyn ionisoivilla säteillä pitää mielestämme olla mahdollista silloin, kun se on järkevää ja tarpeellista, eikä sitä saa käyttää hygienian ja terveystoimenpiteiden korvaajana. En usko sitä, mitä kollegani Bloch von Blottnitz sanoi siitä, että nyt tehtäisiin työtä vanhentuneiden tuotteiden hyväksi, jotta ne saataisiin jälleen kelvollisiksi. Se ei ole sentään säteilyttämälläkään mahdollista. Tästä pidetään kiinni myös vastaisuudessa annettavissa direktiiveissä. Se on myös hyvin tärkeä perusperiaate.
Itse käsittäisin asian niin, että on oikeastaan itsestään selvä asia, että säteilyttäminen on terveydelle vaaratonta. Sitä on kuitenkin vielä kerran korostettava, sillä tänäänkin olemme saaneet jälleen kerran kuulla aivan vastakkaisiakin näkemyksiä. Ionisoivalla säteilyllä käsitellyt elintarvikkeet eivät ole säteilyn saastuttamia elintarvikkeita, ja me EU: n kansalaiset kulutamme ne saamatta vakavia sairauksia. Yhdenmukaistaminen eurooppalaisella tasolla on sen vuoksi kiireellisesti välttämätöntä. Tähän asti oikeudellinen tilanne on ollut yksittäisissä jäsenvaltioissa liian erilainen. Kun esimerkiksi Ranskassa, Belgiassa ja Alankomaissa elintarvikkeita on käsitelty säteilyllä jo vuosia, muissa maissa se on kiellettyä, joten sisämarkkinoista ei siten ole tietoakaan.
Neuvoston kanssa käydyissä sovitteluratkaisuun tähtäävissä neuvotteluissa on saavutettu hyviä tuloksia, jotka myös me voimme hyväksyä. Sisämarkkinat saadaan vähitellen toteutetuksi myös ionisoivalla säteilyllä käsiteltyjen elintarvikkeiden osalta. Pakolliset merkinnät mahdollistavat sitä paitsi kuluttajille valintojen tekemisen. Mielestäni tämä on suuri saavutus enkä voi olla tässä yhteydessä korostamatta oman puolueryhmäni erityistä roolia siinä, että direktiivissä saatiin hyväksytyksi standardoitujen ja validoitujen menetelmien käyttöön ottaminen säteilyn paljastamiseksi. Ilman validoituja menetelmiä säteilyn paljastamiseksi ei voi olla uskottavia merkintöjäkään, mutta ilman uskottavia merkintöjä ei ole kuluttajien luottamustakaan.
Kuluttajien luottamus -iskusanojen kohdalla minun täytyy vielä viitata yhteen asiaan - ja siitä olen samaa mieltä rouva Bloch von Blottnitzin kanssa: nyt 10 kuluneen vuoden kaltaista pitkää aikaa tämänkaltaisen direktiivin aikaansaamiseksi emme voi kovin usein itsellemme sallia. Sitä meidän ei pitäisi itsellemme enää jatkossa sallia - osoitan sanani herra komissaareille - suklaadirektiivin eikä alkoholijuomien merkitsemistä koskevan direktiivin kohdalla. Tässä meidän ei pitäisi antaa samanlaista esimerkkiä kuin juuri teimme tämän direktiivin käsittelyssä. Meidän täytyy lopultakin ryhtyä ripeisiin toimiin ja hankkia siten taaksemme kuluttajien luottamus!

Hyland
Arvoisa puhemies, pidän tätä direktiiviä myönteisenä, koska sen avulla luodaan oikeudellinen kehys ionisoivalla säteilyllä käsiteltyjen elintarvikkeiden yhtenäismarkkinoille. Siinä asetetaan korkeat normit ja rajat niille tuotteille, joita voidaan käsitellä. Elintarvikkeiden valikoiman ja laadun parantaminen lisäarvon avulla on nyt keskeistä nykyaikaisella elintarvikealalla. Tuotteen laadun, sen alkuperää koskevien tietojen ja kaikkien lisäarvoprosessia koskevien yksityiskohtien on jatkuvasti oltava kuluttajien ulottuvilla.
Uuden tutkimuksen tuloksena syntyneiden elintarvikkeiden pitäisi päästä ravintoketjuun vasta erittäin perusteellisten testien jälkeen. Kuluttajia pitää jatkuvasti suojella puutteellisesti testattujen uusien tuotteiden aiheuttamalta epävarmuudelta. Lyhyesti sanottuna terveyden ja kuluttajansuojan on oltava kaikkein tärkein näkökohta Euroopan maatalouselintarvikealalla. Parlamentti on ollut avainasemassa varmistettaessa sitä, että kuluttajien huolenaiheet otetaan huomioon ja että valvontamekanismeihin liittyvät riskit minimoidaan. Kaikkein korkeimpien elintarvikkeiden laatunormien on oltava kansallisten hallitusten ja EU: n ensisijaisena tavoitteena. On tuettava sellaisia toimia, jotka lisäävät ja parantavat elintarvikkeiden laatua.
Olen hyvilläni siitä, että Irlannissa arvostetaan entistä enemmän maanviljelijöiden ammatillista roolia, kun nämä tarjoavat laadukkaita raaka-aineita kuluttajien mahdollisimman suureen tyytyväisyyteen pyrkivälle elintarvikealalle.

Whitehead
Arvoisa puhemies, haluaisin rouva Bloch von Blottnitzin poissa ollessa onnitella häntä siitä, että hän hoiti tämän hyvin vaikean sovittelun loppuun asti. Se olisi voitu saada aikaan nopeammin. Kaikkeen, johon sisältyy sana säteily, liittyy varmasti vaikeuksia, väärinkäsityksiä ja epäilyksiä. Millaista on ionisoivan säteilyn asianmukainen käyttö? Se on ehdottomasti sitä, joka hyödyttää kuluttajansuojaa. Se on kuluttajien ja kuluttajien terveyden mukaista. Se ei ole sitä, joka hyödyttää tuottajien voittoja hedelmiin ja muihin säilyvyydeltään rajallisiin elintarvikkeisiin kohdistuvan kosmeettisen vaikutuksen takia.
Me emme hyödy siitä, että syömme luonnollisen ikänsä ylittäneitä mansikoita vain siksi, että ne voidaan saada säilymään keinotekoisesti. Me hyödymme kylläkin siitä, että voidaan jatkaa sellaisten mausteiden ja säilöntäaineiden luonnollista ikää, joita on kaupoissamme ja joita säilytetään pitkiä aikoja. On olemassa tarkka valikoima tuotteita, joita voidaan nyt myydä koko yhtenäismarkkinoiden alueella. Pystymme ymmärtämään, että samat ehdot ja samat varokeinot koskevat kaikkia jäsenvaltioita. Tulevaa laajentumista ajatellen meidän pitäisi myös ymmärtää, että tämä on tärkeä kriteeri hakijamaille, sillä kaikenlaiset houkutukset vaanivat näiden maiden maatalousalaa, kuten herra Schnellhardt on jo sanonut.
Olemme kenties nyt ensimmäistä kertaa onnistuneet pääsemään jonkinlaiseen yksimielisyyteen eräästä säteilyn ja säteilytyksen osa-alueesta. Tämä ei tule olemaan viimeinen kerta.

Bangemann
Arvoisa puhemies, tilanne on aina erittäin harmillinen silloin, jos on sellainen tunne, että on ollut oikeassa, sillä onhan hyvin helppo hakea vahvistusta omalle itselleen sanomalla, että kuulkaahan, olen jo kymmenen vuoden ajan ajanut oikeaa asiaa, ja lopulta muutkin ovat nyt sen tunnustaneet. Tosiasiassa on kyllä sittenkin sanottava - olen sanonut tämän rouva Bloch von Blottnitzille ja olen sitä mieltä, että kenties parlamentti ei ole ensi sijassa syypää asiaan - neuvosto on kymmenen vuoden ajan aivan yksinkertaisesti vain jättänyt huomioon ottamatta nämä perustelut, jotka rouva Bloch von Blottnitz täällä esitti ja jotka minä itse olen esittänyt kymmenen vuoden ajan jokaisessa neuvoston kokouksessa, nimittäin että tilanne sellaisena kuin se meillä vallitsi, on ollut kuluttajien kannalta huonompi kuin se, mitä me olemme ehdottaneet. Miksi? Olemme ymmärtäneet säteilyllä käsittelemisen soveltamisalueen hyvin ahtaasti.
Toiseksi: olemme vaatineet aina sitä, että tuotteissa on oltava merkinnät, niin että jokainen kuluttaja voi itse päättää, haluaako hän tämän kapean sektorin osalta ostaa säteilyllä käsitellyn elintarvikkeen vain ei. Hän voi yhtä hyvin olla tekemättä niin. Hänenhän ei tarvitse sitä ostaa, hänhän saa merkinnät. Se parlamentin jäsen, joka on jälleen poistunut paikalta - arvoisa puhemies, aion poistua itse paikalta jostakin seuraavista istunnoista osoittaakseni lopultakin arvoisille parlamentin jäsenille, miten ajattelematonta ja sitä paitsi myös epäkohteliasta komissiota kohtaan on se, että ensin puhuu täällä jotakin suklaasta ja poistuu sitten paikalta. Sitä komissaaria, joka haluaisi puuttua esitettyyn väitteeseen, ei kuunnella täällä enää lainkaan!
Välihuuto
Aivan, totta, olette pukenut takin päällenne. Luulin, että ette olisi enää paikalla, koska puhuitte äsken paitahihasillanne! Siis myös suklaan osalta ongelma on aivan sama. Olemme ehdottaneet, että merkinnät pitää olla, jotta jokainen kuluttaja voi ratkaista täysin vapaasti, haluaako hän ostaa suklaata, joka sisältää vain kaakaopavun ainesosia vai hyväksyykö hän myös sen, että siihen on käytetty muitakin kasvirasvoja. Rouva Bloch von Blottnitz sanoi minulle aivan aiheellisesti, että kuluttajaankin on voitava luottaa. Samalla kannalla ollaan komissiossakin. Miksi emme antaisi kuluttajan ratkaista vapaasti, mitä hän haluaa? Silloinhan hän voi sanoa, että ostan vain suklaata, jossa on kaakaopavuista peräisin olevia rasvoja, tai toinen kuluttaja voi vastaavasti sanoa, minulle sillä ei ole väliä, ostan myös muunlaista suklaata.
Juuri tämä oli ongelmana säteilyllä käsittelemisessäkin. Niin kauan kuin meillä ei ollut minkäänlaista sääntelyä, jäsenvaltioissa on säteilytetty, ja lisäksi vielä kaikkea mahdollista, eikä siitä ollut merkintää pakkauksessa. Olen nyt 11: ttä vuotta komissaarina. Sikäli kuin parlamentin suurta armoa riittää, aion myös saattaa tämän asian vielä loppuun. Ellei, sekään ei merkitse minulle niin paljon. Kuitenkin jo kymmenen vuoden ajan olen ajanut tätä direktiiviä neuvostossa, kymmenen vuoden ajan olen tuonut näitä perusteita esille, muuten myös monissa parlamenttikeskusteluissa, ja koko ajan olen puhunut kuin seinille! Monesti joutuu todellakin kysymään itseltään, eikö sitten olisi mahdollista sopia järkevästä sääntelystä, josta jokainen tietää, että se ei ole sen ihanteen mukainen, jollaista itse kukin on ajatellut? Sellaista ei muuten olekaan demokratiassa, sillä jos kootaan yhteen sata ihmistä, heidän keskuudestaan löytyy vähintään kolmea tai neljää eri mielipidettä. Sen sijaan merkinnöillä annatte kuluttajille vapauden tehdä omat valintansa. Tällaisten erilaisten mielipiteiden kirjon keskellä juuri tämä on ainoa mahdollisuus, jolla yksilölle voidaan antaa tilaisuus järkevien valintojen tekemiseen. Iloitsen siksi siitä, että olemme viimein päässeet näin pitkälle!
Mutta omista suurenmoisista saavutuksista riemuitsemista täällä parlamentissa minä kyllä harkitsisin kolme kertaa!

Puhemies
Kiitos, herra komissaari, että puhuitte parlamentille niin avoimesti. Herra Fernández Martín haluaa kuitenkin esittää kommentin.

Fernández Martín
Arvoisa puhemies, minun mielestäni komissaarin tekemä virhe ja hänen esittämänsä kommentit huomioon ottaen komissaarin asenne velvoittaa hänet pyytämään anteeksi siltä parlamentin jäseneltä, jolle hän puhui niin epäkohteliaasti, ja meiltä, jotka täällä häntä kuuntelemme. Hän ei voi lähteä milloin tahansa.

Bangemann
Arvoisa puhemies, sitä en aio tehdä, ja nimenomaan en sen vuoksi, että tarkoituksenahan on saada tässä kiistassa vihdoinkin aikaan selkeät poliittiset rintamat! En sanonut, että parlamentti olisi yksinään syypää, oma jäsenmaani Saksa on estänyt tämän ratkaisun syntymisen kymmenen vuoden ajan. Olen esittänyt kymmenen vuotta niitä samoja perusteluja, jotka rouva Bloch von Blottnitz esitti täällä tänä iltana! Minäkö tässä pahus vieköön pyytäisin anteeksi, sillä tämähän on juuri aidosti demokraattinen keskustelu! Olette ollut 10 vuotta väärässä ettekä halua sitä nyt myöntää! Se ei käy päinsä. Tekopyhyys on demokratian kuolema!

Puhemies
Herra Bangemann, tehän tiedätte, mitä raamatussa sanotaan syntisestä, joka tekee parannuksen, ja sellaisena teidän on mielestäni pidettävä rouva Bloch von Blottnitzia.

Schnellhardt
Arvoisa puhemies, vain lyhyt huomautus. Arvoisa komissaari, en tiedä lainkaan, minkä vuoksi te käytte tässä parlamentin kimppuun. Tarkoitin nimittäin suklaadirektiivistä puhuessani juuri sitä, mitä tekin olette sanonut. Neuvosto varaa itselleen mahdollisuuden sysätä koko asian pois omilta harteiltaan, niin kuin se tekee koko muunkin asian osalta. Tietysti, jos te nyt mainitsette minulle sen osan työjärjestyksestä tai Maastrichtin sopimuksesta, jossa sanotaan, miten parlamentti olisi voinut toimia asiassa nopeammin, olen tietenkin mielelläni valmis ottamaan siitä onkeeni heti seuraavien aiheiden käsittelyssä. Olen kuitenkin kanssanne täysin samaa mieltä. Meidän molempien - komission ja parlamentin - täytyy käydä neuvoston kimppuun! Mitään muuta en ole sanonutkaan.

Puhemies
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 9.00.

Tukikehys AKT-banaanien toimittajille
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana kehitys- ja yhteistyövaliokunnan suositus toiseen käsittelyyn (A4-0012/99) neuvoston vahvistamasta yhteisestä kannasta neuvoston asetukseksi erityisen tukikehyksen vahvistamisesta perinteisille AKT-banaanien toimittajille (10460/98 - C4-0583/98-98/0014(SYN)) (Esittelijä: Liese).

Liese
. (DE) Arvoisa puhemies, hyvät naiset ja herrat, kerrassaan hämmästyttäviä asioita sai kuulla, kun mietinnön esittelijänä kuunteli keskustelua, joka äsken käytiin edellisestä mietinnöstä. Minua kyllä ihmetytti jonkin verran herra Bangemannin esittämä lausunto, että hänelle olisi " samantekevää" , saako hän viedyksi virkakautensa päätökseen. Minulle se ei olisi aivan samantekevää, jos olisin komissaarina kantamassa vastuuta koko Euroopasta. Itse pyrkisin kenties myös komissiossa vaikuttamaan siihen suuntaan, että ne tapaukset, joista parlamentti on esittänyt kritiikkiä, eivät antaisi enää jatkossa arvostelun aihetta.
Mutta nyt banaaneihin. Laatimastani mietinnöstä nyt asian toisen käsittelyn yhteydessä käymässämme keskustelussa on puhuttu banaaneista sellaisena ajankohtana, jolloin tämä sama aihe on puhuttanut maailmanlaajuisesti myös julkisuudessa, koska EU: n ja Yhdysvaltojen sekä muutamien Latinalaisen Amerikan maiden välinen kiista saattaa kiihtyä ja koska uhkaamassa on kauppasota. Mietintö, jonka kehitys- ja yhteistyövaliokunta yksimielisesti hyväksyi, käsittelee banaaniongelman yhtä osittaista näkökohtaa, se liittyy varmasti jotenkin WTO: ta koskevaan kysymykseen, mutta siinä käsitellään vain AKT-maiden banaanintuottajille maksettavia maksuja.
Yhdysvallat ja muutamat Latinalaisen Amerikan maathan halusivat vuonna 1997 koolle WTO: n paneelin. Tämä WTO: n paneeli päätti, että EU: n silloin voimassa olleet markkinajärjestelyt eivät olleet WTO: n sääntöjen mukaisia. Tämän pohjalta komissio teki ehdotuksensa asian muuttamiseksi, mikä myös hyväksyttiin vuonna 1989. Ehdotukseen liittyvän paketin osana ehdotettiin myös, että EU: n talousarviosta suoritettaisiin lisämaksuja AKT-maiden banaanintuottajille. Vielä on kiistanalaista, myös WTO: ssa, täyttääkö varsinaisen markkinajärjestelyn mukautuskaan WTO: n sääntöjä. Uskon, että puhun kaikkien puolesta, kun korostan, että tämän asian arvioiminen ei kuulu Yhdysvaltain ratkaistavaksi, vaan päätöksen tekeminen siitä kuuluu asiaa käsitteleville WTO: n elimille. Täytyisi yhä uudelleen selvästi korostaa, että Yhdysvallat ei saa tässä määrätä minkäänlaisia yksipuolisia toimenpiteitä. Sen sijaan puhun vain omasta puolestani, kun sanon, että myös Euroopan unioni joutuu varmasti varautumaan siihen, että sen on pakko hyväksyä WTO: n sovittelupäätös ja että asiassa mahdollisesti joudutaan joskus vielä hyväksymään uusia muutoksia.
Mietinnössä on kuitenkin kyse vain hinnanalennuksesta maksettavista korvauksista, joita komissio ehdotti yhtenä pakettina, vaikka ne eivät liitykään oikeudellisesti toisiinsa. Käsiteltävänä on kysymys siitä, miten nämä korvaukset maksetaan, missä muodossa ja mille tuottajille? Tästäkin vallitsee Euroopan unionissa erilaisia näkemyksiä. Näkemyseroja on neuvoston ja parlamentin välillä. Neuvosto ei ole hyväksynyt tärkeitä tarkistuksia, jotka parlamentti sille jätti asian ensimmäisen käsittelyn yhteydessä. Tämä on osittain minulle esittelijänä ja varmasti myös koko valiokunnalle asia, jota ei voi ymmärtää.
Yksi parlamentin suurista ensisijaisista tavoitteista oli fair trade -tuottajien tukeminen. Tämä on ollut aina parlamentin ensisijaisia tavoitteita ja tällä pitäisi olla myös tuottajille ohjautuvien taloudellisten resurssien jakautumisessa erittäin tärkeä rooli eikä suinkaan alisteinen rooli, kuten neuvosto antaa ymmärtää yhteisessä kannassaan. Kannatamme työehtojen yhteydessä vähimmäisnormeja, joiden pitäisi olla maksujen edellytyksenä, ja kannatamme sitä, että tuotanto- ja tuottajaorganisaatiot, viljelijäorganisaatiot, otetaan osallisiksi varojen jakamiseen. Valiokunnassa on myös päätetty yksimielisesti lisätä ohjelmalle varattavien varojen määrää ja myös eräissä muissa kohdissa, kuten tarkistuksissa 19, 9 ja 15 todetaan, määrätään EU: n budjetista maksettavien maksujen laajentamisesta. Esittelijänä minä itse asetuin vastustamaan tätä mutta jouduin kuitenkin taipumaan täysistunnon enemmistön mielipiteeseen.
Minun kannaltani keskeinen tarkistus koskee sitä, että suljemme monikansalliset yritykset tämän rahoitusvälineen kautta annettavien tukien ulkopuolelle. Ei kai sentään käy päinsä, että koko maailma väittää, että Eurooppa haluaa tällä markkinajärjestelyllä, kaikella sillä, mitä me banaanialalla teemme, suojella pieniä ja itsenäisiä tuottajia suuria monikansallisia tuottajia vastaan ja että sitten kuitenkin hylätään sellainen tarkistus, jossa asia on muotoiltu täsmälleen tällä tavoin -, eli että käytettävissä olevat varat on suunnattava pienille ja itsenäisille tuottajille ja nimenomaan ei monikansallisille yhtymille -, että tämä tarkistus sitten hylätään. Kuitenkin juuri näin ovat komissio ja neuvosto tehneet, vaikka parlamentti oli jo asian ensimmäisessä käsittelyssä hyväksynyt tämän tarkistuksen suurella enemmistöllä. Valiokunta toi sen uudelleen käsiteltäväksi ja pyydänkin komissiota tarkistamaan vielä kerran tarkoin torjuvaa suhtautumistaan, sillä Euroopan unionista tulee täysin epäuskottava, jos toimimme sellaisen tunnuslauseen mukaisesti, että meidän on lupa tukea monikansallisia yrityksiä niin kauan kuin ne vain toimivat AKT-valtioissa, mutta jos ne toimivat Latinalaisessa Amerikassa, ne ovat pahoja ja meidän täytyy pitää ne kaikin byrokratian keinoin poissa Euroopan markkinoilta! Tämä on minun nähdäkseni tekopyhyyttä. Sen myötä koko politiikka menettää uskottavuutensa. Olen sitä mieltä, että Euroopan unionin komission pitäisi ilmaista tästä asiasta aivan selkeä kantansa. Muuten minusta käy vielä nykyistäkin selvemmäksi se, että banaanipolitiikkaan liittyy aimo annos tekopyhyyttä! Tämä asiantila meidän on saatava johdonmukaisesti muutetuksi.

Carlotti
Arvoisa puhemies, arvoisa komissaari, haluaisin sosialistiryhmän puolesta tukea herra Liesen mietintöä, joka koskee erityisen teknisen ja taloudellisen tukikehyksen perustamista, jotta perinteisten AKT-banaanien toimittajia voitaisiin auttaa sopeutumaan uusiin markkinaolosuhteisiin. Kannatan tätä mietintöä, koska siinä otetaan huomioon kaikkein vähäosaisimpien banaanintuottajien edut. Erityisesti riippumattomia pientuottajia on tuettava, ja banaaniviljelyksiä useissa maissa omistavat monikansalliset yritykset olisi poistettava tuen piiristä. Kannatan tätä mietintöä, koska siinä korostetaan tarvetta kunnioittaa sosiaalisia sääntöjä, työolosuhteita ja ympäristöä, ja koska siinä otetaan huomioon oikeudenmukaiseen kauppaan kuuluvat erityiset tukitoimet banaaneille.
Me sosialistit toivomme, että tukea osoitettaisiin laadun parantamiseen, ja pidämme välttämättömänä tuotantojen monipuolistamisen tukemista, sillä banaani on useille AKT-maille ainoa tulonlähde. Näin ollen luulen, että parlamentin jäsenten tuki sekä lisäksi neuvoston ensimmäisen käsittelyn tuloksena hyväksymät ehdotukset, esimerkiksi Somalian erityisen dramaattisen tilanteen huomioon ottaminen, kaikki tämä yhdessä voi johtaa täysin tyydyttävään sääntelyyn, jos ymmärrämme antaa sille talousarviossa rahallista, pysyvää tukea - arviomme mukaan suunnilleen 500 miljoonaa ecua - toisin sanoen yli kymmenen seuraavan vuoden ajan sitä mukaa kuin AKT-maat ja markkinat kehittyvät.
Meitä kuitenkin huolestuttaa, varmaan sen jo aavistattekin, herra komissaari, Yhdysvaltojen WTO: n yhteydessä muotoilema uusi menetelmä. Monia eurooppalaisia tuotteita uhkaavat sanktiot ja aikaa vievien tekniikoiden hyödyntäminen ovat menetelmiä, jotka eivät ole suurvallan arvon mukaisia. WTO ilmaisee muutaman päivän kuluttua kantansa banaanien tuontijärjestelmästä ja näin ollen myös mahdollisuuksista rangaista maita, jotka katsovat järjestelmän vahingoittavan heitä. Pelkään, että Maailman kauppajärjestön päätös palvelee jälleen kerran amerikkalaisten etuja; en toivoisi, että Euroopan unionia vaaditaan noudattamaan näitä päätöksiä ilman että se reagoi niihin tai vähintäänkin osoittaa poliittista tahtoa reagoida niihin, jotta se voisi hinnalla millä hyvänsä suojella omia tuottajiaan ja Afrikan, Karibian ja Tyynenmeren köyhien maiden tuottajia. Meillä on mielestäni näiden maiden kanssa muitakin kuin kaupallisia sopimuksia, meillä on moraalisia sitoumuksia.

Fernández Martín
Arvoisa puhemies, hyvät jäsenet, arvoisa komissaari, kuten sanoin viime vuoden kesäkuussa tämän mietinnön ensimmäisen käsittelyn osalta, se banaanin YMJ: n uudistus, jota komissio meille ehdottaa, on seurausta Maailman kauppajärjestön asiantuntijaryhmän päätöksestä, jonka Ecuador ja kolme muuta maata ovat tuominneet.
Kuten nytkin, parlamentin vahva enemmistö tuki tuolloin komission ehdotusta yleisellä tasolla ja esitti joitakin tarkistuksia, jotka haluaisimme otettavan mukaan toisessa käsittelyssä. Noista ajoista tähän hetkeen on kuitenkin tapahtunut merkittävää muutosta siinä, mitä jotkut kutsuvat " banaanisodaksi" , ja nykyisin keskustelu on enemmän poliittista kuin teknistä. Uusi käänne on se, että Yhdysvallat on riisunut naamionsa ja uhkaa nyt unionia suoraan sillä, että se ryhtyy kaupallisiin kostotoimiin useiden eurooppalaisten tuotteiden osalta, ellemme muuta AKT-maiden banaanintuotantoa suojelevaa politiikkaamme.
Koska tietyt sisä- ja ulkopoliittiset tekijät ovat heikentäneet Yhdysvaltain hallitusta, se ei ole voinut taistella joidenkin amerikkalaisten monikansallisten banaaniyritysten valtavaa painostusta vastaan ja se valmistautuu ottamaan oikeuden omiin käsiinsä. Eilen todistimme parlamentin taloudellisten ulkosuhteiden valiokunnassa epätavallista tapahtumaa: juuri täällä parlamentissa Yhdysvaltain suurlähettiläs antoi esimerkin siitä, mikä on imperiumin käsitys WTO: n sääntöjen noudattamisesta, ja vaati niiden noudattamista oman mielensä mukaan olemalla piittaamatta niistä silloin, kun se tuntuu sopivalta.
Käytän tilaisuutta hyväkseni ja kiitän komissaari Brittania hänen eilen taloudellisten ulkosuhteiden valiokunnassa esittämästään voimakkaasta kannasta, jolla hän puolusti sääntöjemme lainmukaisuutta ja laillisuutta. Pyydän komissiolta, että se nykyisen kaltaisessa epävarmassa tilanteessa hyväksyy toisessa käsittelyssä parlamentin ehdotukset sellaisina kuin ne on koottu herra Liesen mietintöön.

Fassa
Arvoisa puhemies, arvoisa komissaari, hyvät kollegat, voin vain esittää omasta puolestani ja ELDR-ryhmän puolesta onnittelut herra Lieselle siitä tavasta, jolla hän on tässä mietinnössä pontevasti puolustanut Euroopan unionin kantaa banaanintuottajille suunnatun erityisen tukikehyksen osalta. Varmastikin merkittäviä seikkoja ovat tuotannon monipuolistamisen korostaminen, Somalian erityistilanne ja viimeksi, muttei vähäisimpänä sosiaalisten standardien mukainen tuotanto ja tasa-arvoinen ja oikeudenmukainen kauppa.
Juuri nämä seikat kuvaavat sellaista Euroopan unionin filosofiaa, joka tarjoaa oikean kuvan vapaista markkinoista. Ei ole oikein ajatella vapaita markkinoita markkinoina, joita eivät koske mitkään säännöt ja joilla kilpaillaan voimasuhteita huomioon ottamatta. On selvää, että tällaiset vapaat markkinat johtaisivat voimakkaimman taloudellisen toimijan tai voimakkaimpien taloudellisten toimijoiden tai taloudellisesti vahvimman valtion menestykseen muiden kustannuksella. Juuri tätä Euroopan unionin on pyrittävä välttämään kaikin keinoin ja kaikin tarpeellisin, hyödyllisin ja sopivin toimin.
Juuri vapaiden markkinoiden käsitteen vuoksi ilmoitan omasta puolestani ja ryhmäni puolesta, että vastustamme radikaaliryhmän esittämää tarkistusta 9, joka koskee tämän mietinnön 1 artiklan 2 kohtaa. Alkuperäisessä tekstissä puhutaan banaanintuottajien erityisestä tukikehyksestä, jota sovelletaan enintään 10 vuotta tammikuun 1. päivästä 1999 alkaen. Mielestämme tämä kohta on säilytettävä. Meidän on toimittava niin, että AKT-maiden banaanintuottajille annetaan edellytykset päästä jaloilleen eikä heitä saa pitää jatkuvassa ja alituisessa heikkouden tilassa, mikä mielestämme seuraisi ARE-ryhmän tarkistuksen hyväksymisestä.

Sierra González
Arvoisa puhemies, arvoisa komissaari, banaanin markkinajärjestelyn muuttaminen ei saa vahingoittaa yhteisön eikä AKT-maiden tuottajia. Vaikka onkin aikaista määritellä, onko muutoksen täytäntöönpanosta aiheutunut haittaa AKT-maiden banaanien toimittajille, sen välttämiseksi on ryhdyttävä toimiin. Näiden toimien on saatava innoituksensa niistä arvoista, jotka ovat reilun kaupan periaatteen innoittajia ja jotka pitäisi ulottaa ja joita pitäisi soveltaa vaihtoehtoisen taloudellisen toiminnan edistämisessä sellaisia tuottajia varten, jotka eivät pysty mukautumaan niin helposti uusiin markkinaehtoihin, ottaen huomioon myös tekninen ja taloudellinen tuki niille AKT-maiden toimittajille, jotka pystyvät mukautumaan näihin ehtoihin, jotta heidän mukautumisensa tapahtuisi parhaissa mahdollisissa oloissa.
Tavoitteena on, ettei erityinen tukijärjestelmä ilmennä vain unionin tahtoa noudattaa sen perinteisten toimittajien kanssa saavuttamia sitoumuksia, vaan että järjestelmän avulla voidaan taistella köyhyyttä vastaan, samalla kun välitetään selkeää ja voimakasta sanomaa siitä, että unioni ei alistu sellaiseen painostukseen, jota ei voida hyväksyä ja jollaista Yhdysvallat tällä hetkellä harjoittaa vastatoimien kohteeksi joutuvien tuotteiden luettelon avulla.
Pyydän komissiota ottamaan huomioon Liesen mietinnössä esitetyt tarkistukset, erityisesti ne, jotka perustuvat reilun kaupan ajatukseen ja joihin kiinnitettiin yhteisessä kannassa vain vähän huomiota. Tämä on erittäin masentava asenne, ja yhtä lailla masentavaa on se, että suurilla monikansallisilla yrityksillä on mahdollisuus saada AKT-maissa unionin rahavaroista maksettuja tukia.
Olisi aika vaikeaa ymmärtää sitä, että köyhien sijaan autetaankin rikkaita.

Martinez
Arvoisa puhemies, käsittelemme tänä iltana kahta tunnuskuvallista aihetta. Käsittelemme kohta Kindermannin mietintöä keskitysleirimäisestä ja kuohuttavasta munivien kanojen kasvatuksesta, jolle on tunnuskuvallista ylituotanto. Peter Liesen mietintö koskee banaanien tuotantoa, jolle on tunnuskuvallista maailmanlaajuisuus.
Banaanit on ikivanha aihe, jota on käsitelty parlamentissa vuosikausia. Eurooppalaiset tuovat noin 800 0-830 000 tonnia banaaneja Guadeloupesta, Kreetasta, Martiniquesta, Kanariansaarista ja Madeirasta. Me ostamme noin 830 000 tonnia banaaneja AKT-maista, kuten Norsunluurannikolta ja Kamerunilta. Sitten ovat Keski-Amerikasta tulevat dollaribanaanit, joista saksalaiset pitävät tiukasti kiinni. Ensin näitä dollaribanaaneja sai tuoda tullitta kaksi miljoonaa tonnia eurooppalaisten viemiä viljatuotteita vastaan. Sillä verukkeella, että Ruotsi, Itävalta ja Suomi liittyivät Euroopan unioniin, mikä aiheutti vahinkoa Yhdysvalloille, suostuimme tuomaan banaaneja Latinalaisen Amerikan maista 2, 5 miljoonaa tonnia tulleitta tai alennetuin tullein.
Tämäkään ei vielä riittänyt Yhdysvalloille. Se kääntyi Maailman kauppajärjestön puoleen ja, vaati, että siellä käytäisiin uusia paneelikeskusteluja, minkä jälkeen lainsäädäntöämme muutettiin, sitten Yhdysvallat kääntyi uudelleen Maailman kauppajärjestön puoleen, ja nyt, vaikka olemmekin tänä iltana taipumassa Yhdysvaltojen tahtoon, meidän on kuitenkin harkittava korvauksia köyhille AKT-maille, jotka ovat häviäjiä tässä asiassa.
Tämä on hyvin tyypillistä. Ensin olemme tekopyhiä, kun puhumme Euroopan unionin etujen puolustamisesta, sillä komissaari Cresson ja komissaari Marín kyllä kavalsivat ehkä muutaman sentin, kovin tyypillistä sosialisteille, mutta tässä erikoistapauksessa yhdelle monikansalliselle yritykselle, Chiquitalle, on lahjoitettu 14 miljardia frangia. Sitten voidaankin puhua Euroopan unionin taloudellisista eduista.
Kyseenalaistamme aluepolitiikkamme, jota harjoitamme Kreetassa, Madeirassa, Kanarian saarissa, Guadeloupessa ja Martiniquessa. Kyseenalaistamme AKT-maiden kanssa harjoittamamme yhteistyöpolitiikan, koska olemme kyseenalaistaneet tuontilisenssit. Kyseenalaistamme ihmisoikeuspolitiikan, sillä Hondurasin banaanipolitiikkaa sanelee Chiquitan nykyään takaisin ostama monikansallinen United Brand -yhtiö. Kyseenalaistamme sosiaalipolitiikan, sillä nämä banaanit tuotetaan orjilla, jotka ansaitsevat 35 euroa kuukaudessa. Kyseenalaistamme eurooppalaisen oikeuden ylemmyyden, koska olemme taipuneet Geneven oikeuteen, Maailman kauppajärjestön oikeuteen.
Sanottakoon se jälleen kerran, 370 miljoonan asukkaan Eurooppa, euron Eurooppa, uusi mahti-Eurooppa taipuu Yhdysvaltain kauppalain 301 artiklan, Kosovon, Irakin ja nyt banaanien edessä. Taivumme Yhdysvaltojen edessä. Toivon, että liukastuisimme banaanin kuoreen ymmärtääksemme palata oikealle tielle, mutta minulla on epäilykseni.

Vecchi
Arvoisa puhemies, olemme nyt päässeet sen asetusehdotuksen toiseen käsittelyyn, joka meidän oli pakko hyväksyä Maailman kauppajärjestön päätöksen seurauksena, jotta emme enää enempää vaikeuttaisi Afrikan, Karibian ja Tyynenmeren valtioiden perinteisten banaanien toimittajien asemaa. Kaiken kaikkiaan neuvoston yhteinen kanta on mahdollistanut alkuperäisen asetusehdotuksen parantamisen, ennen kaikkea niiden toimien ansiosta, joihin Euroopan parlamentti ensimmäisessä käsittelyssä ryhtyi.
Erityisesti tahtoisin muistuttaa, että on vahvistettu mahdollisuutta käyttää osa asetuksessa määrätyistä varoista myös tuotannon monipuolistamisen edistämiseen silloin, kun ei ole edellytyksiä banaanintuotannon jatkamiseen siedettävissä olosuhteissa. Muiden kohtien osalta parlamentin on pidettävä kiinni tarkistuksistaan, ennen kaikkea siksi, että se voisi taata varojen käytön pienten tuottajien ja riippumattomien tuottajien hyväksi.
Neuvoston yhteisessä kannassa on hyväksytty parlamentin esittämät tarkistukset, joissa pyritään ottamaan huomioon Somalian ja somalialaisten banaanintuottajien erikoislaatuinen tilanne. Kyseessä on ainoa tuote, jota tuosta valtiosta voitaisiin viedä Euroopan markkinoille, ja tuon huono-onnisen valtion kohtalo riippuu suurelta osin banaaninviljelyn säilyttämisestä ja vahvistamisesta.
Tämä on myönteistä, mutta tahtoisin kuitenkin muistuttaa, että viime vuosina, myös Euroopan parlamentin selkeistä kannanotoista huolimatta, komissio on usein omaksunut Somalian banaaninvientiä boikotoivan asenteen. Maan banaanintuotantoalueilla viimeisten kahden vuoden aikana sattuneet luonnonkatastrofit ovat aiheuttaneet suurta vahinkoa, ja on uskomatonta, ettei unioni ole pitänyt tarpeellisena toimittaa tukea.
Unionin on siis ryhdyttävä toimiin, jotta Somalian banaanintuottajille välittömästi taattaisiin ne tuet, joita tämä nyt keskustelussa käsittelemämme asetus edellyttää.
Tämä olisi eräs konkreettisimmista tavoista tukea Somalian elpymistä ja välttää se, että maa lopullisesti katoaisi yhteisön Banana's Club ista.

Porto
Arvoisa puhemies, arvoisa komissaari, riippumatta siitä, miten hyviin tai huonoihin syihin osapuolet tässä asiassa vetoavat, emme voi olla hämmästelemättä banaanialasta noussutta kiistaa amerikkalaisten kohtuuttoman suhtautumistavan vuoksi. Kohtuuttomana on nimittäin todellakin pidettävä sitä reaktiota, johon tämä nimenomainen tuote nyt on antanut aihetta Euroopan unionin noudatettua 40 vuoden ajan protektionistista maatalouspolitiikkaa monien sellaistenkin hyödykkeiden osalta, joita tuotetaan myös Yhdysvaltojen alueella. Koska samanlaisia reaktioita ei ilmennyt silloin, voimme ilmeisesti päätellä, että tuon maan hallitus kantaa enemmän huolta yhdestä tai kahdesta monikansallisesta yhtiöstä, jotka tuottavat banaaneja Latinalaisessa Amerikassa, kuin omista viljelijöistään. Reaktio on lisäksi täysin suhteeton siihen tuotantoon nähden, jota Euroopan unionin vaatimukset koskevat, sillä se on määrältään verraten vähäinen ja lisäksi peräisin syrjäisiltä alueilta, kuten Madeirasta ja Kanarian saarista, tai köyhistä AKT-maista, joissa tuotannolle ei voida löytää sellaisia vaihtoehtoja, jotka turvaisivat maaseutuväestön elintason säilymisen edes siedettävällä tasolla.
Kyse ei siis suinkaan ole rikkaista alueista vaan päinvastoin sellaisista alueista, joille on ymmärrettävistä syistä perusteltua myöntää jonkinlaista tukea. Esimerkiksi nyt ehdotettu rahallinen tuki, jonka määrä tullaan lähiaikoina vahvistetaan, on yksi perusteltavissa oleva tukimuoto, eikä kenelläkään voi olla minkäänlaisia epäilyksiä aikomustemme vakavuudesta.
Lopuksi haluaisin sanoa, että nyt säädetyt vastatoimet ovat kaikin puolin suhteettomia ja epäasianmukaisia myös siitä syystä, että niillä rajoitetaan useiden yksittäisten tuotteiden maahantuontia ja siten vahingoitetaan perusteettomasti sellaisia maita, alueita ja tuotannonaloja, joilla ei ole mitään tekemistä banaanien kanssa. Tutkiessamme luetteloa voimme lisäksi todeta, että samalla kun näillä toimilla puolustetaan erästä monikansallista suuryhtiötä, jonka nimi on mainittu täällä jo useita kertoja, niillä vahingoitetaan sellaisia eurooppalaisia tuotannonaloja, joilla toimii erityisen runsaasti pieniä ja keskisuuria yrityksiä ja jotka ovat tärkeitä etupäässä heikoimmassa asemassa oleville jäsenmaille ja epäsuotuisille alueille. Mielestämme osoittaa myös varsin huonoa makua, että Euroopan unioni yritetään jakaa kahteen osaan poikkeusmenettelyn nojalla, joka on myönnetty Tanskalle ja Hollannille niiden hyvän käytöksen perusteella, vaikka kyse on yhteisestä politiikasta, jonka olemme kaikki yhteisvastuullisesti omaksuneet sen jälkeen kun siitä päätettiin.
Tämän ikävä välikohtaus - jonka toivomme pian vaipuvan unohduksiin - jättää lisäksi jälkeensä yhden oleellisen kysymyksen: onko tämä se tie, jota tulemme vastaisuudessakin kulkemaan, kun pelissä on kaksi maailman mahtavinta suurvaltaa, joilla on kannettavanaan erityisen suuri vastuu kansainvälisen kaupan alalla?

Santini
Arvoisa puhemies, tahtoisin puheenvuorossani keskittyä vain yhteen aiheeseen, jonka kollega Vecchi hetki sitten mainitsi: niin sanottuun Somalian tapaukseen. Tahtoisin korostaa, tällä kertaa tyytyväisenä, että neuvoston asetuksessa on lopultakin kiinnitetty tähän ongelmaan riittävästi huomiota: ollessani aikoinani banaanin YMJ: n esittelijänä, kun parlamentissa keskustelimme ongelmasta yleensä mutta myös eräistä erityistilanteista, minäkin yritin turhaan tuoda tätä ongelmaa esiin. Somalialla on takanaan muutamia kausia, jotka ovat olleet lievästikin sanoen tuhoisia vielä entisten lisäksi sattuneiden luonnonkatastrofien takia: lokakuun 1997 ja tammikuun 1998 välisenä aikana 70 % banaaniviljelmistä tuhoutui tulvassa, joka piti kasvit neljän tai viiden kuukauden ajan veden alla ja tuhosi ne lopullisesti.
Monista vetoomuksista huolimatta Euroopan komissio ei ole puuttunut tilanteeseen mitenkään, ei Euroopan sosiaalirahaston varoin, ei STABEX-järjestelmän puitteissa eikä millään muullakaan tavalla. Se ei aiemminkaan, YMJ: tä koskevan keskustelun yhteydessä, halunnut tunnustaa, että loputon, jo kolmekymmentä vuotta jatkunut sisällissota olisi samanlainen ylivoimainen este, samanlainen tuhoisa tapahtuma kuin esimerkiksi ne, joiden vuoksi Karibian saarten tuottajille on maksettu huomattavia korvauksia.
Viime kesäkuusta alkaen Somalian banaaninvienti on ollut kokonaan pysähdyksissä: tuotetta ei ole, ja se, mitä on, on huonosti tuottavaa eikä siis myyntikelpoista. Tämän asetuksen johdosta somalialaiset tuottajat voivat nyt viimeinkin nostaa päänsä. Heillä itsellään on kuitenkin oltava suora ja välitön pääsy taloudellisiin etuihin sen oman vapaan järjestönsä kautta, joka on perustettu torjumaan aikansa elänyttä tekosyytä, jonka mukaan tuilla ei aiemmin ole ollut selkeitä ja uskottavia vastaanottajia.
Nyt somalialaisten tuottajien järjestö on siis olemassa ja se on tunnustettu mantereen tasolla ja myös kansainvälisellä tasolla. Erityisesti PO VIII: n on huolehdittava tästä.

Pinheiro
Arvoisa puhemies, hyvät naiset ja herrat, haluaisin ensiksi kiittää kehitys- ja yhteistyövaliokuntaa ja erityisesti herra Lieseä siitä, miten paljon vaivaa he ovat nähneet tämän asiakirjan vuoksi. Ennen kuin siirryn tarkistuksiin, haluaisin lyhyesti palauttaa mieliinne, miksi tämä ehdotus on komissiolle niin tärkeä. Neuvosto hyväksyi viime vuonna tarvittavat toimet, jotta banaanien yhteinen markkinajärjestely saatettaisiin WTO: n sääntöjen mukaiseksi. Näitä toimia on nyt sovellettu 1. tammikuuta lähtien, ja ne muuttavat perinpohjin perinteisten AKT-banaanien toimittajien markkinatilanteen. Tämä vaarantaa mielestämme niiden elinkelpoisuuden jatkumisen EU: n markkinoilla etenkin, kun erityisen tärkeästä lisenssijärjestelmästä on luovuttu, eikä enää ole olemassa sellaista mekanismia, jolla kurottaisiin umpeen AKT- ja dollaribanaanien kilpailukykyjen välinen kuilu.
Jotta perinteiset AKT-toimittajat voisivat pysyä EU: n markkinoilla Lomén sopimuksen mukaisesti, komissio on samanaikaisesti antanut tämän ehdotuksen erityisen teknistä ja rahoitustukea koskevan kehyksen vahvistamisesta. Tämän tuen tarkoituksena on auttaa niitä sopeutumaan uuteen markkinatilanteeseen ja erityisesti lisätä niiden tuotteiden kilpailukykyä. Luulen, että olemme yhtä mieltä tämän asetuksen tarpeellisuudesta ja siitä, että se on otettava käyttöön mahdollisimman pian, jotta perinteiset AKT-toimittajat voivat ponnistella edelleen kilpailukykynsä parantamiseksi. Nämä toimet ovat tarpeellisia Genevessä parhaillaan käytävien neuvottelujen lopputuloksesta riippumatta.
Siirryn nyt käsiteltävänä olevaan asiaan ja haluaisin korostaa, että olemme täysin yhtä mieltä tästä ehdotuksesta. Olemme ottaneet huomioon neljä erityistä tarkistusta, mutta yksimielisyytemme ei jää pelkästään tähän. Otetaan esimerkiksi monipuolistaminen. Olimme yhtä mieltä siitä, että rahoitusta pitäisi olla saatavilla monipuolistamishankkeisiin silloin, kun kilpailukyvyn parantaminen ei ole mahdollista tai kestävää. Me kaikki tiedämme, että perinteisten AKT-maiden banaaniteollisuudessa on sellaisia alueita, joiden tuotanto ei luultavasti pärjäisi entistä kilpailukykyisemmillä EU-markkinoilla. Näille viljelijöille pitäisi antaa tukea, jotta he voisivat monipuolistaa tuotantoaan muihin viljelykasveihin. Yhteiseen kantaan on nyt lisätty uusi sanamuoto tätä varten.
Toinen alue on sosiaalinen ja ympäristöystävällinen banaanintuotanto, niin sanottu banaanien oikeudenmukainen kauppa. Tämä on merkittävä osa AKT-maan strategiaa kilpailukykynsä parantamiseksi. Tästä syystä yhteiseen kantaan lisättiin erityinen sanamuoto, mutta minun on painotettava, ettei tässä ole kyse oikeudenmukaista kauppaa koskevasta asetuksesta. On olemassa monia muita keinoja, joiden avulla AKT-maa voi parantaa banaanialaansa kestävällä tavalla. Näitä keinoja ovat liikenneyhteyksien ja jakelun parantaminen, uusien markkinointistrategioiden suunnitteleminen sekä viljelijöille annettava koulutus ja tekninen tuki. Olisi syytä myös muistaa, ettei ohjelmaa koskevien kriteerien luettelo ole normiluonteinen eikä tyhjentävä. Sanamuoto on pidetty yksinkertaisena välttämättömän joustavuuden takia.
Toinen alue, josta me olemme yhtä mieltä, on avointen kuulemisten tarpeellisuus. Tämä on yksi niistä hyvistä käytännöistä, joilla pyritään takaamaan, että tuottajaryhmät ja banaaninviljelijäjärjestöt osallistuvat banaanialan strategioiden suunnitteluprosessiin. Pyrimme jo rohkaisemaan tällaisia keskusteluja. Ne ovat myös keskeinen osa AKT-EU-kumppanuutta. Tältä osin asetukseen ei tarvitse lisätä erityistä sanamuotoa.
On olemassa pari aluetta, joista meillä on hieman eriävät näkemykset. Emme tältä osin ole voineet hyväksyä esittämiänne tarkistuksia. Perustelumme ovat samat kuin ensimmäisessä käsittelyssä kesäkuussa. Yksi näistä asioista on viljelijöille annettava suora tuki, eräänlainen tulotuki. Tämä ajatus ei vastaa yleistä tavoitettamme nostaa perinteisen AKT-banaanien tuotannon kilpailukyvyn tasoa. Tulotuen antaminen viivästyttää sellaisten tuottajien poistumista markkinoilta, jotka eivät ole kilpailukykyisiä. Se on lyhyen aikavälin toimenpide. Sillä ei saada aikaan kestävää teollisuutta. Banaanialan infrastruktuuriin on investoitava, jotta voitaisiin avata pullonkaulat ja tehostaa kaiken kaikkiaan näiden maiden teollisuutta.
Annan teille yhden esimerkin. Yksi tärkeistä tuottajista, jonka taloudelle banaani on hyvin tärkeä, on Saint Lucia. Ellei joku tiedä, Saint Lucia on erittäin mäkinen maa, jossa 20 kilometrin matka autolla kestää yli tunnin. Siellä banaanintuotannon, kilpailukyvyn ja tuottavuuden parantamisen avaimena on se, että satoa pystytään kastelemaan tehokkaasti. Koska osa viljelmistä on suhteellisen pieniä, niiden olisi tätä varten toimittava yhdessä. Ryhdyimmekin hyvin varhaisessa vaiheessa perustamaan voimakasta viljelijäyhdistystä, jotta tällaista kastelujärjestelmää voitaisiin käyttää yhteisesti. Tähän tarvitaan kuitenkin myös hallituksen tukea, joten hallitus ottaa myös vastuulleen osan tähän suururakkaan liittyvästä infrastruktuurista. Näin ollen tällaisen tuen antamiseen liittyy se riski, että kauppakumppanimme pitävät sitä kansainvälisen kaupan sääntöjen vastaisena.
Olemme myös sitä mieltä, ettei asetuksissa pitäisi olla erityisiä määrärahasummia, jottei mentäisi vuotuisten talousarviokeskustelujen edelle, kuten vuoden 1982 yhteisessä julistuksessa sovittiin. Vuotuinen 45 miljoonan euron summa on oikea, eikä hätätoimenpiteisiin saisi varata lisämäärärahoja. Tällöin luodaan odotuksia. Meidän pitäisi keskustella siitä, mikä lasketaan hätätoimenpiteeksi, ja mielestäni se viivästyttää tämän hankkeen täytäntöönpanoa.
Kaikki hankkeet pitäisi sisällyttää kaavailtuun kokonaispakettiin osana maakohtaista strategiaa. Tuen jatkamista ehdotetun kymmenen vuoden jälkeen ei pitäisi harkita. Syynä ei ole se, että olen täysin vakuuttunut siitä, että kymmenen vuotta on riittävä aika, vaan se, että meidän on tässä vaiheessa saatava mahdollisimman pian aikaan perinpohjaisia muutoksia kilpailukyvyn parantamiseksi. Olisi harhaanjohtavaa puhua tässä vaiheessa tuen jatkamisesta.
Viimeisenä asiana on monikansallisia yrityksiä koskeva kanta. Tältä osin ainoa asianosainen yritys, mikäli olen saanut oikeaa tietoa, on Fyffes Surinamissa, Belizessä ja Windwardsaarilla. Syy siihen, että saimme osaksemme jonkin verran vastustusta, on hyvin yksinkertainen. Syynä ei ole se, että haluaisimme rahoittaa rikkaita monikansallisia yrityksiä. Syynä on se, että melko usein on tärkeää saada yhteisrahoitusta joillekin hankkeille, ja myös se, että erityisesti varoja myönnettäessä pitäisi tarkastella varoja pyytävän tahon erityistilannetta ja hankkeen ansioita. Tämä antaisi meille entistä enemmän joustavuutta ja olisi loppujen lopuksi maan kannalta tehokkaampaa. Jos kysytte, uskonko minä monikansallisten yritysten saavan suuren osan varoista, vastaan kieltävästi. Meidän pitäisi kuitenkin mahdollistaa nämä yhteiset ponnistelut, mikäli monikansallinen yritys - tässä tapauksessa Fyffes - haluaa osallistua niihin. En ymmärrä, miksi ne eivät saisi osallistua tällaisten ponnistelujen yhteisrahoitukseen.
Lopuksi haluaisin sanoa pari sanaa Somaliasta. Kuten tiedätte, maa on ollut kauan vailla varsinaista hallitusta. Se ei näin ollen pystynyt ratifioimaan muutettua Lomén neljättä yleissopimusta, sitä yleissopimusta, jota muutettiin Mauritiuksessa. Niinpä Somalia ei periaatteessa eikä teoriassa ollut oikeutettu Euroopan unionin tukeen. Komissio ehdotti tukea pitäen mielessä Somaliassa vallitsevan tilanteen ja sen, että joissakin osissa maata tilanne oli rauhoittunut ja ihmiset olivat halukkaita ryhtymään kehitysponnisteluihin tukemme jatkamiseksi, myös banaanien osalta. Näin tehtiinkin.
Mikä on tällä hetkellä vaikeutena Somaliassa? Vaikeutena ei ole kiintiön määrittäminen eikä tukivarojen antaminen. Vaikeutena on päättää siitä, kenen pitäisi myöntää todistus Somaliasta vietäville banaaneille. Meidän on annettu ymmärtää, että yksi Somalian sotivista ryhmittymistä olisi halukas saamaan todistuksen myöntämisoikeuden. Tämä olisi sama kuin jos me rahoittaisimme kyseisen ryhmittymän sodankäyntiä. Sitä me emme voi tehdä. Tästä syystä keskusteluja jatketaan. Me haluamme, että todistuksen myöntää ennemminkin tuottajayhdistys kuin yksikään Somalian poliittinen ryhmittymä. Luotan siihen, että jäsenvaltioidemme tuen ja erityisesti Italian ponnistelujen myötä pystymme voittamaan nämä vaikeudet.
Lopuksi sanoisin WTO: n paneelista, että olen täysin samaa mieltä niiden kanssa, joiden mukaan kyseessä ei enää ole tekninen ongelma. Kyse on selvästi siitä, että useiden pienten maiden taloudet - ja jos käytte näissä maissa, ymmärrätte, miksi ne ovat niin riippuvaisia tästä tuotteesta, sillä vaihtoehtoja ei ole paljon - sivuutetaan täysin kahden monikansallisen yrityksen etujen hyväksi. Kaiken kukkuraksi Yhdysvallat ei ilmeisesti ole valmis hyväksymään WTO: n määräyksiä, mikä tarkoittaa sitä, että meidän on pohdittava uudelleen maailmanlaajuisen vapautumisen käsitettä. Minusta tuntuu siltä, että jos me annamme asian olla, me katsomme pienten ja köyhien etuja läpi sormien, eikä Eurooppa minusta täyttäisi silloin velvollisuuksiaan. Komissio on toistaiseksi pysynyt hyvin lujana tässä kiistassa. Olen täysin samaa mieltä siitä, että Sir Leon Brittan on tehnyt erittäin hyvää työtä. Meidän on silti tiedostettava se, että ellemme me ole yksimielisiä, on kyse sitten parlamentista tai etenkin neuvostosta, me heikennämme asemaamme huomattavasti. Toivon vilpittömästi, ettei näin kävisi.

Puhemies
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 9.00.

Teleyleispalvelu
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana Readin laatima talous- ja raha-asioita sekä teollisuuspolitiikkaa käsittelevän valiokunnan mietintö (A4-0386/98) komission tiedonannosta telepalvelu Euroopan unionissa - Ensimmäinen seurantakertomus (KOM(98)0101 - C4-0249/98).

Read
Arvoisa puhemies, haluaisin ennen kaikkea sanoa, että parlamentti sekä talous- ja raha-asioita sekä teollisuuspolitiikkaa käsittelevä valiokunta myöntävät, että yleispalvelun täytäntöönpano on vielä hyvin varhaisessa vaiheessa, ja toivon, että mietinnössä esittämääni kritiikkiin suhtaudutaan sen mukaisesti.
Haluan myös muistuttaa meitä kaikkia siitä, että Euroopan parlamentin televiestinnän vapauttamisprosessille antama tuki kulkee käsi kädessä yleispalvelun käyttöönoton ja täytäntöönpanon kanssa. On hyvin selvää, että markkinavoimat eivät ainakaan lyhyellä aikavälillä voi toteuttaa yleispalvelua. Mikäli tämä onnistuu markkinavoimien avulla ensi vuonna, olen ensimmäisenä onnittelemassa ja kiinnittämässä siihen huomiota.
Valitettavasti, kuten mietintöni tekstissä todetaan, emme ole saaneet jäsenvaltioilta tietoja, joiden perusteella edistystä voitaisiin arvioida. Annan joitakin esimerkkejä: ei ole saatu todella yhtenäistettyjä kansallisia tietoja, ei ole onnistuttu saamaan aikaan yhtenäisiä hintoja koko alueella. On erityinen pettymys, että puolessa jäsenvaltioista yksityiskäyttäjien vuokramaksuja on korotettu huomattavasti. Tämä vaikuttaa toki erityisen voimakkaasti puhelinta vähän käyttäviin, usein iäkkäisiin ja kotiin sidottuihin henkilöihin, jotka vähentävät puhelujensa määrää. On myös tärkeää kiinnittää huomiota vammaisiin käyttäjiin. Muistakaa, että parlamentti painotti puhelintoimintadirektiivissä erityisesti vammaisten käyttäjien oikeutta käyttää puhelimia paitsi sosiaaliselta kannalta myös siltä kannalta, että he voisivat saada työtä kotoa käsin. Yhteisön vammaisille käyttäjille ei yleisesti ottaen vieläkään ole olemassa tyydyttäviä erityisjärjestelyjä. Itse asiassa yleinen suuntaus näyttää olevan se, että yksityiskäyttäjiä rangaistaan. Vaikka maksut ovatkin laskeneet, ne ovat laskeneet eri suhteessa kuin kansainväliset puhelujen hinnat, jotka todellakin suosivat selvästi yrityskäyttäjiä. En arvostele näitä alentuneita maksuja, vaan kiinnitän huomiota yksityiskäyttäjän epätyydyttävään asemaan.
Halusin kiinnittää erityistä huomiota mietinnön 9 kohtaan, jossa puhutaan jäsenvaltioiden kohtuuhintaisuuden määritelmän puuttumisesta. Ilman tätä kohtuuhintaisuuden määritelmää kuluttajilla ei todellakaan ole asianmukaista oikeudellista perustaa etujensa puolustamiseksi. Tiedän, miten paljon komissio näki vaivaa löytääkseen oikean tasapainon, niin ettei se olisi direktiivien osalta liian ohjaileva, vaan jäsenvaltiolle annettaisiin hieman harkinnanvaraa. Uskoa jäsenvaltioille annettuun harkinnanvaraan kuitenkin hieman horjuttaa se, että niinkin perusluonteisessa asiassa kuin kohtuuhintaisuuden määritelmässä ei tosiaankaan ole juuri edistytty.
Kun olin luonnostellut tämän mietinnön, Euroopan kuluttajajärjestöjen liitto BEUC laati oman arvionsa puhelintoimintadirektiivin täytäntöönpanosta. Siinäkin myönnettiin, että se on varsin alkuvaiheessa. Joka tapauksessa BEUC: n raportin sisältämät tiedot ja komissiolle toimitettujen tyydyttävien tietojen puute antavat jonkin verran aihetta huoleen.
Lopetan puheenvuoroni omakohtaisissa merkeissä, koska mielestäni kuluttajien näkemykset tällä alueella koko Euroopan unionissa ovat todella tärkeitä. Yritin vaihtaa puhelimeni. Olin ennen British Telecomin asiakas, mutta vaihdoin noin puolitoista vuotta sitten Ionicaan, yhtiöön, joka on nyt valitettavasti lopettanut toimintansa. Siirsin numeroni, kuten kollegani herra van Velzen esitti ja kuten komissio aivan oikein ehdotti. Nyt, kun yritän siirtyä toisen puhelinyhtiön asiakkaaksi, minulle sanotaan, ettei numeroa olekaan mahdollista siirtää. Jos haluan pitää oman numeroni, ainoa vaihtoehto on palata British Telecomin, vanhan valtion monopolin asiakkaaksi. Minulle oli hyödyllinen opetus, että kaikista komission ja parlamentin ponnisteluista huolimatta yksityiskäyttäjän on käytännössä vielä hyvin vaikea löytää todella tehokasta kilpailua paikallisella tasolla. Toivon hartaasti, että arvoisa komissaari hyväksyy tämän mietinnön siinä esitettyine kritiikkeineen, ja toivon, että sen myötä hän ja hänen kollegansa voivat entistä enemmän ja nopeammin vaatia jäsenvaltioita panemaan todella puhelinalan yleispalvelun täytäntöön.

Camisón Asensio
Arvoisa puhemies, aluksi minun on annettava tunnustusta siitä suurenmoisesta parlamentaarisesta työstä, jota esittelijä Read on tehnyt tätä mietintöä laadittaessa, sekä osoittaa tyytyväisyyteni siihen, että talousasioita käsittelevä valiokunta hyväksyi käytännöllisesti katsoen kaikki tarkistuksemme - joita on yhteensä kahdeksan. Nämä tarkistukset olivat meille erittäin tärkeitä, sillä vaadimme muiden asioiden ohella kaikkein heikoimmassa asemassa olevien käyttäjien - joita ovat vammaiset - yhteiskunnallisen tuen vahvistamista, tiedon levittämistä kuluttajille, asianmukaista huomion kiinnittämistä pienituloisten henkilöiden tarpeisiin ja niiden ennakkoluulojen poistamista, jotka kohdistuvat nykyisin yksityiskäyttäjiin.
Olemme iloisia myös siitä - koska todellisen tietoyhteiskunnan saavuttaminen mahdollisimman pian on tavoite, josta emme voi luopua - että tällä aloitteella otetaan jälleen yksi askel kohti niiden yhteenliittämiseen liittyvien järjestelyjen loppuun viemistä, joilla voitaisiin tarjota edullisia tariffeja kouluille, kirjastoille ja muille vastaaville kasvattamaan pyrkiville laitoksille. Puhun tietenkin Internetin käyttömahdollisuuksista.
Olemme edelleenkin huolestuneita siitä, että Euroopan unionissa ei ole vieläkään päästy siihen, että vammaisten tarpeet otettaisiin mahdollisimman hyvin huomioon yleisesti ja tasapuolisesti, sillä vielä tässä vaiheessa yksi jäsenvaltio ehdottaa ilmaista puhelinpalvelujen käyttömahdollisuutta ainoastaan näkövammaisille, ja eräs toinen jäsenvaltio ei ole tehnyt vielä minkäänlaista ehdotusta. Tiedän kyllä, että valtaosassa jäsenvaltioista on liittymismaksun alennuksia tai ilmaiset erityislaitteiden toimitukset. Tiedän kyllä, että melkoista edistystä on todellakin tapahtunut, mutta lopullinen päämäärä, ideaalitilanne, on vielä saavuttamatta. Jos pyrimme todellakin Euroopan unionissa yhä parempaan yhteenkuuluvuuteen, on yhä tärkeämpää myös edetä päättäväisesti kohti niitä mahdollisuuksia, jotka on annettava käyttäjille harvaan asutuilla alueilla.
Televiestintäpalvelujen yleisyyttä on kehitettävä edelleen, ei ainoastaan palvelujen soveltamisen määrän osalta, vaan myös laadun parantamisen osalta. Näin ollen pitäisi korostaa esimerkiksi verkkoon liittämisen aikojen ja toimitusaikojen yleisen lyhenemisen sekä viankorjausten aikojen lyhenemisen merkitystä, ja jokseenkin samaa voitaisiin sanoa myös palvelujen kohtuuhintaisuuden ja kustannusvalvonnan parantamisesta, pääasiassa maksujen lykkäämisen, maksujen ennakolta maksamisen sekä pehmeän verkkoyhteyden katkaisun tai kohtuuhintaisen valinnaisten puhelujen estämisjärjestelmän käyttöönottamisen tai sen mahdollisuuden osalta, että operaattorit tarjoavat erilaisia kullekin käyttäjätyypille parhaiten soveltuvia järjestelmiä.
Arvoisa puhemies, lyhyesti sanottuna tämän mietinnön myötä otettu askel on tärkeä, mutta se on vain yksi uusi askel.

Ribeiro
Arvoisa puhemies, ensimmäisen teleyleispalvelun seurantakertomuksen lisäksi täysistunto on saanut käsiteltäväkseen talous- ja raha-asioita sekä teollisuuspolitiikkaa käsittelevän valiokunnan ehdotuksen, jonka myötä kollega Read tarjoaa meille erinomaisen tilaisuuden pohtia julkisten palvelujen muuttumista niin sanotuksi yleispalveluksi, joka on yksityisten yritysten vastuulla.
Pahimmista mahdollisista odotuksista ja peloista on ilmeisestikin tullut totta. Aiemmin annettuja lupauksia ja sitoumuksia ei ole täytetty. Alan vapauttaminen ja yksityistäminen eivät johtaneetkaan hintojen laskuun heikoimmassa taloudellisessa asemassa olevien käyttäjien osalta, vaikka juuri siihen yleispalvelun oli määrä johtaa kilpailun paljon puhuttujen etujen ansiosta. Sitä vastoin taloudellisesti vahvimmat käyttäjät ovat hyötyneet muutoksesta, ja yksityiset toimijat, jotka ovat päässeet hallitsevaan asemaan alalla, ovat jopa saaneet julkisesta rahoituksesta uusia tuntuvia etuja vähentääkseen niiden turvin yleispalvelun hengen vastaista kehitystä, vaikka julkisen palvelun velvoitteista ei enää voikaan puhua.
On totta, että nykyinen kilpailu matkapuhelinalalla ei ainoastaan aiheuta muutoksia sosiaalisessa kanssakäymisessä, vaan se on myös vaikuttanut televiestintämarkkinoiden muuttujiin, mutta sekään ei voi oikeuttaa korotuksia vuokramaksuissa ja paikallispuheluiden hinnoissa; itse asiassa se voi jopa johtaa epänormaaliin kilpailutilanteeseen, koska se voi aiheuttaa korotuksia olemassa olevien tuotteiden hintoihin, jotta markkinoille voitaisiin tuoda helpommin uusia tuotteita, joista saa suuremman voiton.
Portugali ja sen Portugal Telecom -yhtiö, josta ei monessakaan suhteessa tiedä, onko se alkuperäinen vaiko muiden Telecom-yhtiöiden kopio, näyttäytyvät tässä prosessissa ja tässä seurantakertomuksessa varsin epäedullisessa valossa, jos tilannetta tarkastellaan sosiaalisen tasapainon ja oikeudenmukaisuuden näkökulmasta, jonka pitäisi sinänsä liittyä kiinteästi yleispalveluun, ellei kyse olisi pelkästään julkisen palvelun alasajon lievemmästä muodosta.
Portugalissa on seurattu yleistä kehitystä, joka on johtanut tariffien korotuksiin; se on yksi niistä yhdeksästä maasta, jossa vuokramaksuja on nostettu, se on Saksan lisäksi ainoa maa, jossa myös asennusmaksuja on korotettu, ja lisäksi siellä on otettu käyttöön erityinen aktivointimaksu, joka rasittaa pahimmin kaikkein vähävaraisimpia käyttäjiä. Nyt käsiteltävä seurantakertomus tarjoaa niin ollen mahdollisuuden arvioida tätä muutosta, jonka takana on kokonainen filosofia, toisin kuin oikeastaan voisi päätellä nimityksestä " yleispalvelu" , joka on korvannut aiemman " julkisen palvelun" nimityksen, sillä tuo filosofia paljastaa lopulta todelliset kasvonsa osoittaessaan, että kaikki ne sitoumukset, joita käytettiin muutoksen oikeutuksena tai suoranaisena tekosyynä, onkin nyt asetettu toissijaiseen asemaan tai jopa jätetty kokonaan huomiotta.

Crowley
Arvoisa puhemies, minäkin haluan kollegojeni tavoin pitää rouva Readin mietintöä myönteisenä. Sen myötä meillä on nyt erityinen tilaisuus tarkastella vapauttamista ja sen vaikutusta yleispalvelua koskevaan kysymykseen.
Kaikkia Euroopan julkisia laitoksia yhdistää se seikka, että ne perustettiin alun perin siksi, että voitaisiin varmistaa sosiaalinen oikeudenmukaisuus palvelujen jakelun osalta. Olipa kyse sitten televiestinnästä, postipalveluista, vedenjakelusta ja niin edelleen, niihin liitettiin tämä yleisyyden ajatus. Jokainen sai saman palvelutason samaan hintaan kuin kaikki muut riippumatta siitä, missä osassa maata hän asui. Vapauttamisen ja lisääntyneen kilpailun myötä - ja kiirehdin sanomaan, että pidän niitä myönteisinä asioina - olemme myös oppineet niistä virheistä, joita voidaan tehdä, kun vapauttamiseen ryhdytään oikopäätä. Vapauttamisessa on sovellettava joitakin rajoituksia ja valvontamekanismeja ja -keinoja.
Jotkut kollegani ovat jo käsitelleet näitä asioita. Haluaisin käsitellä erityisesti neljää asiaa: ensiksikin on varmistettava, ettei valita päältä kaikkein tuottoisimpia ja helpoimmin hyödynnettäviä televiestinnän alueita. Toiseksi on pohdittava erityisiä vanhuksille suunnattuja palveluja erityisesti tänä kansainvälisenä vanhusten vuonna. Kun yli 55-vuotiaiden määrä Euroopan unionissa on lisääntymässä, syntyy sosiaalinen tarve varmistaa se, että he voivat käyttää televiestintäpalveluja hyvin alhaisin kustannuksin, joskus täysin kustannuksitta. Kerron teille yhtenä esimerkkinä, että Irlannissa puhelinliittymän vuokraaminen on ilmaista vanhuuseläkkeellä oleville ihmisille. Seuraavaksi puhun vammaisista. Koska kehitetty uusi teknologia tarjoaa uusia tilaisuuksia viestintään ja entistä suurempaan vuorovaikutukseen vammaisten ihmisten ja muun yhteisön välillä, sitä pitäisi kannustaa ja tarjota huokeampaan hintaan. Lopuksi sanon, että kun meillä on nyt käytössämme Internet, meidän on varmistettava, että tätä mahdollisuutta käytetään monien eikä vain harvojen parhaaksi.

Lukas
Arvoisa puhemies, pidän myönteisenä sitä, että esittelijä ottaa huomioon myös sosiaalipoliittiset näkökohdat, jotka ovat saaneet nykyajan tietoyhteiskunnassa aivan uuden ulottuvuuden. Tuen myös niitä tarkistuksia, joissa pyritään tähän suuntaan. Niin ollen mitä suurinta johdonmukaisuutta noudattaen on pyrittävä siihen, että vammaisten saataville luodaan sellaisia malleja, joissa heidän erityisvaatimuksensa otetaan huomioon. Julkisesti, esimerkiksi kouluissa tai kirjastoissa, käytössä olevien Internet-yhteyksien kehittäminen on äärimmäisen tärkeä aihe, johon tämänkin parlamentin pitäisi vastaisuudessa paneutua yhä voimakkaammin.
Tietoyhteiskunta ei saa johtaa sosiaalisten vastakohtaisuuksien voimistumiseen. Jos mahdollisuus päästä käsiksi tietovälineisiin jää osalta väestöä puuttumaan tai sitä vaikeutetaan, syntyy koulutuksellisia tasoeroja, jotka voivat johtaa myös työmarkkinoilla työnhakijoiden mahdollisuuksien jyrkkään eriytymiseen.

Rübig
Arvoisa puhemies, hyvät naiset ja herrat, televiestintäalan vapauttaminen oli suuntaa-antava strategia, joka ei ole merkinnyt vain yhtä lisäaskelta sisämarkkinoista kohti eurooppalaisia kotimarkkinoita. Sen lisäksi sillä on merkittävä työllisyyspoliittinen ulottuvuus. Uudistuspaketin toteutusta koskeneen arvioinnin yhteydessä viitattiin tähän kehitykseen. Tietoyhteiskunta synnyttää tällä hetkellä joka neljännen työpaikan Euroopan unionin alueella. Tästä meidän täytyy kiittää komissiota ja erityisesti herra Bangemannia.
Nyt käsiteltävänä oleva Readin mietintö selittää, että mahdollisuus päästä peruspalvelujen piiriin kohtuullisella hinta- ja laatutasolla on ennakkoedellytys, jolla voidaan tukea käynnissä olevaa markkinoiden vapauttamiskehitystä. Itse haluaisin mennä vielä askelen pitemmälle. Yleispalvelujen järjestäminenhän voi viime kädessä olla myös johdonmukainen lopputulos ja seuraus alan markkinoiden vapauttamisesta. Mistä yleispalveluissa on ylipäänsä kyse? Yleisen käsityksen mukaan siinä on kyse tietynlaatuisten telepalvelujen vähimmäistarjonnasta, joka voidaan tuoda edulliseen hintaan kaikkien käyttäjien saataville. Tähän kuuluu kiinteiden julkisten puhelinpalvelujen, kuten hätäpuhelujen tai neuvontapalvelujen saatavuus, yleisöpuhelimet sekä myös erityistoimet epäedullisessa asemassa oleville ihmisryhmille.
Tämä aihe on sen vuoksi merkityksellinen sen yleisen luottamuksen kannalta, jota Euroopan tulevaisuuden teknologioille on asetettava. On myös selvää, että monilla aloilla markkinoiden vapauttamisella ei heti alussa pystytä pistämään peliin kaikkia etuja. Siksi kohtuullisuuden käsite onkin tällä hetkellä aivan aiheellisesti jätetty avoimeksi. Se sallii jäsenvaltioille sen, että ne voivat asettaa maantieteellisiä keskihintoja ja ottaa käyttöön hintakattoja ja muita vastaavia keinoja. Tällöin on muuten tärkeää myös mahdollisuus lieventää yleispalvelujen tuottajille koituvia kohtuuttomia rasitteita. Tuen kuitenkin komissiota, kun se toteaa: tällaiset toimenpiteet ovat voimassa niin kauan, kunnes kilpailu mahdollistaa tehokkaan hintojen valvonnan.

Porto
Arvoisa puhemies, puhun kollegani Mendes Botan puolesta, ja haluaisin tässä yhteydessä todeta, että televiestinnästä on jo tullut pysyvä osa elämäämme, siitä on tullut oleellinen ja välttämätön osa tietoyhteiskuntaa, jossa Eurooppa haluaa yhä tiiviimmin olla osallisena, ja se on myös matkalla kohti maailmanlaajuisia markkinoita, joilla Euroopan sisämarkkinat ovat eturintamassa.
On kuitenkin eräitä seikkoja, joita olisi pohdittava tarkemmin. Ensinnäkin: tariffien kehitys on ollut hyvin epätasaista sekä asennus- ja vuokramaksujen että paikallispuheluiden, alueellisten puheluiden, kotimaan kaukopuheluiden ja ulkomaanpuheluiden osalta. On nimittäin maita, joissa hinnat ovat alhaisia, toisissa ne taas ovat korkeita, mutta siitä huolimatta tässä mietinnössä ei anneta selkeää kuvaa, jonka avulla voitaisiin vertailla, missä määrin Euroopan televiestintäverkkojen käyttökustannukset vaihtelevat eri jäsenvaltioissa. Uskomme, että mitä avoimempaa kilpailu yksityisellä sektorilla on, sitä paremmin markkinat kykenevät itse sääntelemään ja jossain määrin myös yhtenäistämään Euroopan tariffijärjestelmää.
Toiseksi: havaitaan, että nykyinen tariffijärjestelmä vahingoittaa eniten kaikkein pienituloisimpia käyttäjiä sekä syrjäisimpiä ja eristyneimpiä alueita, ja tämä on näkökohta, jota jäsenvaltioissa ei ole juurikaan otettu huomioon.
Kolmanneksi: Internetin käyttö on nyt kasvamassa räjähdysmäisesti niin kansalaisten, yritysten kuin instituutioidenkin keskuudessa. Olemme kuitenkin vielä kaukana tilanteesta, jossa se on kaikkien käytettävissä ja jossa se on keskeinen väline solidaarisuuden ja yhtäläisen kohtelun takaamiseksi. Neuvottelut Internetiä koskevien käytännesääntöjen tai peruskirjan luomiseksi tosin etenevät, mutta toistaiseksi Internet ei kuitenkaan kuulu teleyleispalvelun piiriin.
Olemme myöskin täysin yhtä mieltä siitä, että olisi toteutettava toimenpiteitä, joiden turvin kouluille, kirjastoille, tutkimustoimintaan liittyville instituutioille sekä yleishyödyllisille ja vapaaehtoistyötä tekeville järjestöille voitaisiin tarjota erityisiä tariffeja. Julkisesti käytettävissä olevia Internet-yhteyksiä olisi pidettävä kansalaisten oikeutena ja strategisena keinona torjua nyt syntymässä olevaa uudenlaista lukutaidottomuutta, jonka piiriin kuuluvat tulevaisuudessa kaikki ne, jotka eivät osaa tai joilla ei ole mahdollisuutta käyttää nykyaikaista tietoliikenneteknologiaa.

Bangemann
Arvoisa puhemies, haluaisin kiittää erittäin sydämellisesti rouva Readia, mutta yhtä hyvin kaikkia tähän keskusteluun osallistuneita heidän esittämistään huomioista. Komissio pyrkii pääsemään näillä erilaisilla ongelma-alueilla järkeviin ratkaisuihin. Mietintö, joka meillä on käsiteltävänämme, ei ole aivan ajankohtainen sen vuoksi, että sen piiriinhän ei voida vielä ottaa puhelintoimintadirektiivin täytäntöönpanoa sen muutetussa muodossa, mikä tarkoittaa, että kun me tänä vuonna esitämme uudistetun ajankohtaisen mietinnön sen työn osana, joka meillä nimenomaan on tehtävänämme, kun joudumme arvioimaan tähänastisen direktiivin täytäntöönpanoa, silloin pystymme myös paneutumaan joihinkin kysymyksiin paljon nykyistä paremmin.
Haluaisin kuitenkin ottaa käsiteltäväksi erityisesti neljä sellaista huomautusta, jotka nousivat myös keskustelussa esiin. Ensinnäkin kysymykseen siitä, millä tavalla jäsenvaltiot ovat määritelleet sen, mitä kohtuullinen hinta tarkoittaa? Jotkin jäsenvaltiot ovat jo ennakointina puhelintoimintadirektiivin muutoksiin ryhtyneet tiukempiin toimiin kuluttajien suojelemiseksi. Myös hintavalvonta-tai etukäteismaksujärjestelmiä on käytössä, erityisesti matkapuhelinalalla. Jäsenvaltioistamme kuusi - Tanska, Saksa, Espanja, Ranska, Suomi ja Yhdistynyt kuningaskunta - ovat jo jättäneet ilmoituksen muutetun direktiivin täytäntöönpanosta. Belgialta, Kreikalta, Irlannilta, Italialta, Alankomailta, Itävallalta ja Ruotsilta odotamme toimenpiteitä aivan lähiaikoina.
Hintojen kohtuullisuudessa, kuten joku puhujistakin keskustelun aikana totesi, on suuri merkitys myös sillä, mikä on tulotaso kussakin jäsenvaltiossa. Se vaihtelee hyvin suuresti. Osittain siinä ilmenee jopa kolmin- tai nelinkertaisia eroja. Sen vuoksi olemme oikeastaan luottaneet asiassa siihen, että toissijaisuuden käsitettä noudattaen jäsenvaltioiden olisi otettava voimakkaammin vastuuta tästä asiasta kuin mihin me itse pystymme. Uudessa täytäntöönpanoa koskevassa kertomuksessamme pystymme joka tapauksessa ilmoittamaan yksityiskohtaisemmin kuluttajien suojaamiseksi asetettujen ankarampien toimenpiteiden täytäntöönpanon nykytilanteesta.
Toinen yksityiskohta: tuen antaminen vähätuloisille käyttäjille ja muita huonommassa asemassa oleville käyttäjille sekä satunnaisille käyttäjille. Olemme suositelleet näitä käyttäjiä varten erityistariffeja juuri sen vuoksi, että pystyisimme kumoamaan ensimmäiset markkinoiden vapauttamisesta seuraavat kielteiset vaikutukset, joita myös itse odotamme. Olemme päässeet tällä välin niin pitkälle - ja rouva Read tietää sen, samoin ne kollegat, jotka ovat tästä asiasta puhuneet, sillä hehän työskentelevät kaikki tällä alalla - että erityisesti matkapuhelinten osalta on tänä vuonna ollut nähtävissä varsin tuntuvaa hintojen alenemista, mikä muuten on vaikuttanut myös kiinteiden verkkojen normaalihintoihin. Nykyään meillä kylläkin jo on muutetun puhelintoimintadirektiivin 3 artiklassa erityistariffit vähätuloisille käyttäjille, hintakatot ja kohtuullisuusnäkökohdat sekä 8 artiklassa erityistoimet vammaisia sekä sellaisia käyttäjiä varten, joilla on sosiaalisia erityistarpeita.
Tämä on kuitenkin pantu toistaiseksi täytäntöön vasta viidessä jäsenvaltiossa - eikä vain Ranskassa, kuten mietinnössä ilmoitettiin - nimittäin Ranskassa, Italiassa, Alankomaissa, Ruotsissa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Uudesta kertomuksesta saamme nähdä, miten asia on kehittynyt tästä eteenpäin. Komissio on parlamentin tavoin erittäin kiinnostunut siitä, että tästä todella on myös hyötyä näille käyttäjäryhmille.
Miten teleyleispalvelujen tarjoajat olisi valittava? Komissiolla ei ole mitään sitä vastaan, että valitaan muoto, jolla yleispalvelu pystytään tuottamaan kustannuksiltaan tehokkaasti ja kuluttajaa hyödyttävällä tavalla. Tämä voi tapahtua tarjouskilpailun avulla, mutta se voi tapahtua myös ilmoittamalla kustannukset ja määräämällä hinnat, jotka käsittävät vain nettokustannukset. Sen vuoksi emme halua asettaa tässä yhtä menettelyä yksipuolisesti etusijalle.
Viimeinen kysymys: julkisesti käytössä olevien Internet-yhteyksien levinneisyys ja erityisesti myös Internetin käyttö julkisista laitoksista käsin. Olemme aina sanoneet, että se on aivan ratkaisevaa tietoyhteiskunnan kehittymisen kannalta, ja olemme sittemmin saaneet tyytyväisyydeksemme todeta, että on kehittynyt kilpailua, joka ei vain tee Internetiin pääsyä materiaaliselta kannalta entistä tarkoituksenmukaisemmaksi, vaan on saanut myös hinnat laskemaan. Näin ei ole kaikkialla asian laita, arvoisa puhemies, ja rouva Read onkin oikeassa arvostellessaan sitä, että tämä johtuu siitä, että niin kutsutussa tasauksessa, rebalancing, paikallispuhelujen verraten alhaisia hintoja korotetaan ja verraten korkeita kaukopuheluhintoja alennetaan, ja koska Internet-yhteys otetaan paikallispuheluverkon kautta, tämä yhteys on aluksi tullut maksamaan tähänastista enemmän.
Mutta päätän nyt puheeni. Kauttaaltaan on havaittavissa hintojen alenemista ja erityistariffit kouluille sekä muut erityistariffit ovat ehdottomasti kilpailusäännösten mukaisia ja niitä me myös tuemme, niin kauan kuin rajakustannukset tulevat katetuiksi. Voin silti luvata parlamentille, että vuoden 1999 lopulle suunnitellun säännösten tarkistuksen yhteydessä haluamme niin ikään tutkia uudelleen myös teleyleispalvelut ja antaa tulokset sitten tiedoksi parlamentille.

Puhemies
Paljon kiitoksia, herra komissaari.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 9.00.

Julkiset hankinnat
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana Tappin laatima talous- ja raha-asioita sekä teollisuuspolitiikkaa käsittelevän valiokunnan mietintö (A4-0394/98) komission tiedonannosta: " Julkiset hankinnat Euroopan unionissa" (KOM(98)0143 - C4-0202/98).

Tappin
 Arvoisa puhemies, kuten kollegat tietänevät, tämä mietintö sisältää yleiskatsauksen siihen edistykseen, jota olemme saavuttaneet ja jota meidän pitäisi lähitulevaisuudessa saavuttaa julkisten hankintojen osalta. Yleisesti ottaen komissio osoittaa sen, että vihreästä kirjasta aiemmin käymiämme keskusteluja on kuunneltu. Meidän on nyt varmistettava, että vaikka laaja lähestymistapa onkin oikea, yksityiskohtien on myös oltava kohdallaan ensinnäkin sosiaalisten ja ympäristöön liittyvien standardien ja kestävän kehityksen osalta.
Sen jälkeen, kun EU korosti Amsterdamin sopimuksessa sitoutuneensa sisällyttämään ympäristönäkökohdat unionin politiikkoihin, meidän on selvitettävä, miten nämä periaatteet vaikuttavat julkisia hankintoja koskevaan lainsäädäntöön. Jäsenet muistanevat aiemmista keskusteluista, että pyysimme komissiota vakuuttamaan, että EU: n direktiivit yhdenmukaistettaisiin horisontaalisesti. On naurettavaa, ettei yksi PO tiedä, mitä toinen PO tekee. Sama pätee parlamentin valiokuntiin. On vielä pahempaa, jos me tiedostamme epäjohdonmukaisuudet, mutta emme ryhdy myönteisiin toimiin niiden poistamiseksi. Meidän on tällä tavoin kohdattava ne ongelmat, joita liittyy tiettyihin unioniin rakennettaviin malleihin, jotka eivät kuitenkaan aina heijastu hyväksymiimme direktiiveihin.
Maailmanlaajuiset tai kansainväliset sitoumukset asettavat meille lisävaatimuksia. Meidän on tunnustettava ne. Emme puolusta tässä mitään tiettyä politiikkaa, vaan tunnustamme sen, että tarvitaan selkeää lainsäädäntöä, jolla on vakaa perusta ja joka näin ollen toimii käytännössä. Ennen kuin ratkaisemme tämän ongelman, joka ei vaikuta ainoastaan hankintoihin, olemme alttiita sellaisille syytöksille, että jäsenvaltio on kaiken selkeyden ja viisauden alku ja juuri ja että nimenomaan EU sotkee yleensä koko järjestelmän.
Koska olemme vihreän kirjan jälkeen sopineet siitä, että hankintaviranomaisilla on halutessaan oikeus asettaa ympäristöön liittyviä standardeja, meidän on tiedettävä tarkasti, miten he voivat panna täytäntöön näitä oikeuksia rikkomatta ensisijaisia kilpailusääntöjä. Sanon toistamiseen - ja haluan, että tämä tulee selväksi -, että me emme suosittele mitään tiettyä politiikkaa. Me tunnustamme, että tarvitaan selkeyttä, yksinkertaisuutta ja sovellettavuutta. Niin ikään sosiaaliasiain ja työllisyyden osalta olemme johdonmukaisesti sanoneet, että julkiset hankinnat eivät ole väline tietyn politiikan edistämiseksi tällä alueella, mutta hankintasääntöjen ja -asetusten noudattaminen ei saa olla työllisyyttä koskevien hyvien käytäntöjen esteenä. Tarvitsemme jälleen selkeitä suuntaviivoja siitä, miten tämä saadaan toimimaan käytännössä.
Komissio on luvannut antaa asiasta kertomuksen. Odotamme sitä henkeä pidättäen. Haluamme nähdä, miten se ottaa huomioon selkeyden, yksinkertaisuuden ja oikeudellisen sovellettavuuden periaatteet ja tekee julkisia hankintoja koskevasta lainsäädännöstä nyky-yhteiskunnassamme tarkoituksenmukaista, tehokasta ja toimeenpantavissa olevaa. Kaiken vastaisuudessa ehdotettavan lainsäädännön on nyt katettava nämä alueet. Tämä seikka on tärkeä. Pohdimme jo televiestintäalan vapauttamista hankintadirektiivien noudattamisesta. Kukaan ei varmaankaan kiistä sitä, että keskivertokuluttajan valinnanmahdollisuudet ovat yleisesti ottaen lisääntymässä. Kansallisella tasolla saattaa vielä olla havaittavissa joitakin eroja, mutta on selvää, että tämän alan vapauttamisprosessi on peruuttamaton. Me pohdimme nyt kuitenkin myös muiden alojen tulevaa vapauttamista ja niiden mahdollista vapauttamista hankintasääntöjen noudattamisesta.
Asiaan liittyy pari kysymystä. Ensiksikin odotamme, että komissio tekee ehdotuksia siitä prosessista, jota se aikoo käyttää näillä aloilla: mitä artiklaa se aikoo käyttää, minkä kriteerien perusteella päätetään, ketkä voivat ja ketkä eivät voi olla mukana. Toiseksi palaamme asiaan, jonka otimme esille heti vihreästä kirjasta käytyjen neuvottelujen alussa, nimittäin kilpailukykyä koskevaan kysymykseen. Emme saa ikinä unohtaa, että hankintalainsäädännön tarkoituksena on hyödyttää ja suojella kuluttajaa. Siitä syystä me kannatamme kilpailua. Sen pitää hyödyttää kuluttajaa, joten kuluttaja on aina otettava mukaan kaikkien kilpailua koskevien päätösten perusperiaatteisiin, jotta hänellä olisi oikeus valita kaikkein kustannustehokkain palvelu. Kuluttajan valinnanmahdollisuuksien säilyttäminen on avainasemassa, kun halutaan osoittaa, että todellista kilpailua on olemassa.
Kuten olen sanonut aiemmin, uudet yksinkertaiset menettelyt eivät saa heikentää parhaan käytännön periaatteita täyden kilpailun myötä. Tiedän, ettei ole helppoa saada aikaan kiinteää määritelmää siitä, mitä kilpailu on. Emme pyri hankaloittamaan kilpailua, mutta jotta Euroopan teollisuus ei enää olisi epäedullisessa asemassa kilpailun osoittamista de jure ja de facto koskevan vaatimuksen takia, meidän on kohdattava tämä haaste. Olemme esittäneet asiaa koskevaa tarkistusta ja toivomme parlamentin tukevan meitä.
Haluaisin esittää huomenna vain yhtä suullista tarkistusta. Haluaisin kiittää komissiota siitä, että se kuunteli meitä. Puhuin herra Montille istuntosalin ulkopuolella. Minulla on nyt eräs toinen tapaaminen, ja tiedän, että hän ymmärtää, miksi minun on lähdettävä.

Van Lancker
Arvoisa puhemies, arvoisat kollegat ja arvoisa komissaari, olemme tarkastelleet tätä tiedonantoa sosiaali- ja työllisyysasiain valiokunnassa erityisesti yhtäältä tarjouskilpailujen kannalta ja toisaalta sosiaalilainsäädännön noudattamisen ja sosiaalilausekkeiden kannalta. Haluaisin kiittää kollega Tappinia sydämellisesti siitä, että monet johtopäätöksistämme on otettu hänen mietintöönsä.
Ei ole tosiaan ensimmäinen kerta, kun keskustelemme tästä aiheesta. Arvoisa komissaari, minun täytyy sanoa teille rehellisesti olevani hieman pettynyt siitä, että Euroopan komissio ei uskalla tiedonannossaan ottaa tässä asiassa tärkeää askelta eteenpäin ja päättää vain esittää selittävän tiedonannon.
Me olemme omalta osaltamme vakuuttuneita siitä, että pehmeä lainsäädäntö ei riitä. Sosiaalilausekkeiden käytännöt eri jäsenvaltioissa ovat hyvin kaukana toisistaan. Tulkintamahdollisuuksia on valtavasti, ja siksi selkeä lainsäädäntö on mielestämme tarpeen. Haluan ottaa esille kaksi asiaa.
Ensinnäkin julkisten tarjouskilpailujen täytyy tosiaan olla markkinoiden mukaisia, mutta markkinoita ei saa käyttää väärin, arvoisa komissaari, sosiaalilainsäädännön horjuttamiseksi. Siksi tarjouskilpailujen säännöissä on ilmoitettava selkeästi, että sekä kansainvälistä että kansallista sosiaalilainsäädäntöä ja työehtosopimuksia täytyy noudattaa, ja tämä koskee sekä pääurakoitsijaa että aliurakoitsijoita. Toiseksi, hyvin monet jäsenvaltiot ja paikallisviranomaiset käyttävät tarjouskilpailuja myönteisten toimenpiteiden toteuttamiseksi pitkäaikaistyöttömyyden, maahanmuuttajien työllistämisen ja lähiötoiminnan hyväksi. EY: n tuomioistuin on todennut selkeästi, että tällaiset myönteiset toiminnot eivät ole ristiriidassa tarjouskilpailujen periaatteiden kanssa. Kuitenkin epäselvyyksien välttämiseksi, arvoisa komissaari, säännöissä täytyy ilmoittaa hyvin selvästi, että myönteiset toimenpiteet ovat mahdollisia, ja millä tavalla sosiaalilausekkeet voidaan sisällyttää niihin.
Mielestäni nyt myös Britannia on muuttanut radikaalisti suhtautumistaan sosiaalilausekkeisiin työväenpuolueen ollessa vallassa, ja odotan jännittyneenä komission jatkotoimia suosituksemme perusteella.

Paasilinna
Arvoisa puhemies, arvoisa komissaari, arvoisat kollegat, komissio on siis tehnyt julkisista hankinnoista tiedonannon: se haluaa saada oikeudellisen kehyksen, yksinkertaistaa menettelytapoja, ja saada joustavuutta markkinatilanteeseen. Näiden lisäksi on kuitenkin tärkeää muistaa laajemmat yhteiskunnalliset tavoitteet: ihmisläheiset periaatteet, kansalaisyhteiskunnan vaatimukset sekä julkisen sektorin toimintaperiaatteet; ne eivät aina ole suoraan mukautettavissa yksityisen yritystoiminnan malleihin.
Kiitän kollega Tappinia erinomaisesta mietinnöstä. Esittelijän mukaan on tarpeen yhdistää unionin yhteiskunnalliset toimintaperiaatteet ja EU: n lainsäädäntö. Työntekijöiden oikeudet, kuten minimipalkka, työajat ja työsuojelu, eivät ole olleet itsestään selviä kaikille tarjouskilpailuja voittaneille. Miksi liikennelaitoksen yksityistämisessä esimerkiksi käy niin, että vanhoja kuljettajia erotetaan, mutta käyttöön otetaan kuitenkin vanhoja linja-autoja? EU: n hankintalainsäädäntöä kehitettäessä on säädöksistä tehtäviä tiukempia. Täytäntöönpanon seuraamista on tehostettava. Ilmeisesti juuri direktiivien noudattamisessa on ollut ongelmia.
On jopa syytä epäillä, että kyseessä eivät ole vain käytännön ongelmat, esimerkiksi lainsäädännön monimutkaisuus tai erilaiset työmarkkinakulttuurit. Entäpä jos kysymys onkin siitä, että julkisten hankintojen kilpailuttaminen ei aina yksinkertaisesti sovi yhteen julkisen sektorin muiden periaatteiden kanssa? Julkisyhteisöjen on myös hankintatoiminnassaan kyettävä toteuttamaan yleisiä yhteiskuntapoliittisia tavoitteita. Palvelujen laatua on kehitettävä, työllisyyttä parannettava ja ympäristöasioita hoidettava. Odotan komission lupaamaa selvitystä hankintatoiminnan kokonaisvaikutuksista.
Sekä tiedonanto että Tappinin mietintö nostavat esiin tarpeen helpottaa pk-yritysten mukaan pääsyä julkisille hankintamarkkinoille. Se on oikein. Se on tärkeää, koska julkisten hankintojen kilpailuttamiseen näyttää liittyvän vaara kartelloitumisesta. Työlainsäädännön ja ympäristöstandardien noudattamiseen liittyen kuitenkin erityisesti pk-yritykset tarvitsevat lisää tietoa ja koulutusta. Se on toki tärkeää myös esittelijän mainitsemassa tietotekniikan käyttöönotossa, jota tuleekin laajasti soveltaa, koska se nopeuttaa ja yksinkertaistaa prosesseja.
On myös syytä muistaa, että kunnilla on demokratiansa vuoksi yleensä aina parempi moraali kuin bisnesmaailmalla.

Peijs
Arvoisa puhemies, julkisia hankintoja koskevat säännöt olivat tärkeä askel eteenpäin, kun pyritään paremmin kilpaileviin avoimiin unionin markkinoihin. Euroopassa on muuttunut paljon sitten ensimmäisen tätä asiaa koskevan direktiivin. Televiestintäala on vapautettu, ja siellä täällä on ollut havaittavissa toivoa herättäviä merkkejä julkisten hankintojen tilanteesta. Yleisesti ottaen byrokratia on ollut hirvittävää. Liike-elämää koskevat menettelyt ovat olleet uskomattoman mutkikkaita ja tehottomia. Me puhumme nyt 720 miljardin euron markkinoista, jotka täytyy tosiaan avata, jos haluamme joskus saada aikaan todelliset sisämarkkinat. Mutta mihin hintaan?
Direktiivi sisältää sellaiset kynnysarvot, että enää ei ole mahdollista järjestää ei-julkista tai kansallista tarjouskilpailua, jos tietty kynnysarvo ylittyy. Se on periaatteessa hyvä asia. Ongelmana on se, että uskomaton byrokratia aiheuttaa sen, että pienten ja keskisuurten yritysten on hyvin vaikea saada tilauksia. Järjestelmään ei muuten enää kuulu laskentakulukorvauksia.
Suuryritykset päättävät yksinkertaisesti olla enää osallistumatta julkisiin tarjouskilpailuihin ja toimivat vain normaaleilla markkinoilla. Lisäksi käsite " taloudellisesti edullisin tarjous" tulkitaan usein halvimmaksi tarjoukseksi. Tämä tapahtuu esimerkiksi kestävän rakentamisen kustannuksella, koska viranomaiset ovat kiinnostuneita vain halvimmasta hinnasta. Monilla viranomaisilla ei myöskään ole pääomaa hoitavaa osastoa, mikä on pitkällä aikavälillä lyhytnäköistä ja kallista kansalaisten kannalta. Tämä on huono järjestelmä pienten ja keskisuurten yritysten kannalta, jotka eivät voi laskea, että ne pitkällä aikavälillä saavat voittonsa kunnossapidosta. Siksi on oikein, että komissio kiinnittää erityistä huomiota pk-yrityksiin.
Suuryritys tai keskisuuri yritys voi saada sähköisten järjestelmien kautta tietoa julkistetuista tarjouskilpailuista. Mahdollisuudesta annetun merkin ja todellisen tilauksen saamisen välillä on kuitenkin vielä monta vaihetta. Kalliin tarjouksen laatimisen lisäksi asianosaisen yrityksen tai konsortion on osoitettava, että se on vakavarainen ja että sillä on riittävästi kokemusta alalla, jota tarjouskilpailu koskee.
Tunnustamisjärjestelmä voisi olla ratkaisu tähän. Silloin yritysten pitäisi osoittaa yhden kerran olevansa vakavaraisia ja päteviä, mutta viranomaiselle, joka ei järjestä usein tarjouskilpailuja, ei ole houkuttelevaa perustaa tällaista järjestelmää. Siksi olen esittänyt yhdessä Werner Langenin ja ryhmäni kanssa kynnysarvojen korottamista koskevan tarkistuksen, jonka talous- ja raha-asioita sekä teollisuuspolitiikkaa käsittelevä valiokunta on hyväksynyt.
Siten suuri osa tarjouskilpailuista ei kuuluisi direktiivin piiriin. Mielestäni kynnysarvot ovat nyt kohtuuttoman matalat, kun ajatellaan valtavaa byrokratiaa. Siitä tämä korotus.
Euroopan komissio on esittänyt vuonna 1996 vihreän kirjan ja nyt tiedonannon. Tiedonanto sisältää kyllä rakentavia ehdotuksia mutta ei sanaakaan kynnysarvoista. Toivon, että parlamentti antaa komissiolle tällä mietinnöllään selkeän merkin siitä, että asiaan on tultava jonkinlainen muutos ja että komission on puututtava siihen.
Ryhmäni äänestää herra Tappinin esittämää tarkistusta 5 vastaan. Ei ole hyväksyttävissä, että yrityksiä pannaan mustalle listalle syytösten vuoksi. Minun kotimaassani kaikki ovat syyttömiä, kunnes toisin osoitetaan. Sillä tavalla kilpailusta tulee hyvin helppoa. Vastustamme tarkistusta 4, koska emme ymmärrä siitä mitään. Olemme pyytäneet jo muutamaa kohta kohdalta -äänestystä, ja lisäksi haluamme kiittää herra Tappinia hänen mietinnöstään.

Schörling
Arvoisa puhemies, mielestäni komissio on tiedonannossaan korostanut pääasiassa vapaan kilpailun merkitystä. Sen sijaan siinä ei ole yhtä paljon painotettu sitä, että julkisten hankintojen yhteydessä ympäristöön liittyvien tai sosiaalisten vaatimusten asettamisen pitää olla mahdollista. Tämän on pannut merkille niin esittelijä kuin rouva Van Lanckerkin, joka on sosiaali- ja työllisyysasiain valiokunnan lausunnon valmistelija. Tiettyjen tarkistusten tekemistä on ehdotettu, jotta ympäristöön liittyvät ja sosiaaliset näkökohdat otettaisiin huomioon julkisissa hankinnoissa. Mielestäni asia olisi pitänyt ehkä muotoilla vielä tiukemmin ja vielä selkeämmin, mutta ryhmäni äänestää tietysti niiden tarkistusten puolesta, joissa joka tapauksessa mennään hieman pitemmälle kuin komission tai itse mietinnön ehdotuksessa.
Minusta tuntuu, että on melko tavallinen käsitys, että oikeus ympäristöön liittyvien ja sosiaalisten vaatimusten tekemiseen julkisten hankintojen yhteydessä poistaisi pelistä vapaan kilpailun. Mikään ei voisi olla enemmän väärin, koska ympäristöön liittyvät ja sosiaaliset näkökohdat aiheuttavat luonnollisesti lisäkustannuksia tällaisille yrityksille. Jos yritykset eivät voi laskea hyväkseen näitä julkisten hankintojen yhteydessä aiheutuvia lisäkustannuksia, näitä yrityksiä kohdeltaisiin epäoikeudenmukaisesti, mikä juuri tarkoittaa sitä, että vapaa kilpailu poistuisi pelistä.

Secchi
Arvoisa puhemies, tahtoisin ennen kaikkea ilmaista, myös ryhmäni nimissä, tukemme ja arvonantomme komission aloitteelle, jolla pyritään parantamaan yhteisön julkisia hankintoja koskevaa lainsäädännöllistä kehystä: kuten on jo todettu, se on äärimmäisen tärkeä ala, yli 10 % unionin BKT: sta.
Aloitteessa on lukuisia innovatiivisia seikkoja, ehdotettu aikataulu on kunnianhimoinen ja luonnollisesti toivomme, että eri toimien toteuttaminen voisi edetä nopeasti.
Tahtoisin käsitellä kahta seikkaa: ensin tahtoisin muun muassa perustella kohtaa 30 koskevaa esittämääni tarkistusta 1, joka liittyy kilpailevan vuoropuhelumenettelyn laajentamiseen. Minun on sanottava, etten kannata tarjouspyynnön jälkeen pidettävien neuvottelujen mahdollisuutta, koska vaikka myöntäisimme, että tämä voidaan toteuttaa avoimesti - tämä tosin vaikuttaa minusta vaikealta, koska on vaikea ymmärtää, mitä itsetarkoituksellisen julkisuuden lisäksi voitaisiin saavuttaa -, tällaiset neuvottelut varmasti vahingoittaisivat yhdenvertaisuutta, koska niiden tuloksista hyötyisi vain menestyksekäs hakija. Tämä on tarkistuksen 1 peruste.
Esitin lisäksi tarkistusta 2, mutta ilmoitan nyt peruuttavani sen enkä siksi tietenkään ryhdy selittämään sitä. Omalta osaltani jäljelle jää siis vain tarkistus 1.
Tahtoisin käyttää tätä tilaisuutta yleisemmin hyväkseni korostaakseni, että julkisiin hankintoihin liittyvät menettelyt on välttämättä tehtävä avoimemmiksi Euroopan tasolla sekä menettelyjen että tiedottamisen osalta.
Tämän arvonantoa ansaitsevan toimen vuoksi ei kuitenkaan pidä vaarantaa kollegani Peijsin ja muiden jo käsittelemiä vaatimuksia sellaisten byrokraattisten menettelyjen yksinkertaistamisen ja keventämisen toteuttamisesta, joilla voitaisiin helpottaa ennen kaikkea pienten ja keskisuurten yritysten välttämätöntä integrointia yhtenäismarkkinoihin.

Langen
Arvoisa puhemies, hyvät naiset ja herrat, haluaisin viitata yhteen näkökohtaan, jota tämä komission tiedonanto koskee. Parlamentti vaati talous- ja raha-asioita sekä teollisuuspolitiikkaa käsittelevässä valiokunnassa kynnysarvojen selvää korottamista, ja olen sitä mieltä, arvoisa komissaari, että tässä komission pitäisi pystyä osoittamaan ehdottomasti enemmän rohkeutta kuin aikaisemmin. Nykyään voimassa olevat kynnysarvot ovat monilla aloilla aivan liian alhaisia. Ennen kaikkea kokemus on osoittanut myös sen, että kun julkisten hankintojen sopimuksista alle 3 % on rajat ylittäviä, kaikki niiden vaatima joutavanpäivänen byrokratia, kuten mieleni tekee sanoa, ei ylipäänsä ole kannattavaa, jos kynnysarvot ovat liian alhaisia eikä aitoa kilpailua sen vuoksi esiinny.
Sen vuoksi kynnysarvojen selvää korottamista koskevaa esitystämme on keskimäärin kaksinkertaistettava. Se on esitys, jonka osalta pyydämme, että otatte sen käsiteltäväksenne direktiivien seuraavan muutoksen yhteydessä, mutta ei niin, että jäisitte odottamaan, kunnes asia lähtee liikkeelle kansainvälisellä tasolla, vaan Euroopan pitäisi uskaltautua ottamaan ensimmäisenä askel näiden kynnysarvojen korottamiseksi. Ei nimittäin hyödytä mitään, jos tarvitsemme kaikkeen tarjouskilpailun, jonka avoimuudessa on puutteita ja johon pienet ja keskisuuret yritykset eivät osallistu, ja kaiken tämän lopputuloksena kynnysarvot jäävät kauas kaikista Euroopan kilpailuhierarkioista. Tämän vuoksi pyydämme, arvoisa komissaari, ei vain parantamaan avoimuutta, vaan ottamaan asiassa nyt aimo askeleen eteenpäin niitä kansainvälisiä neuvotteluja silmällä pitäen, joiden seuraava kierros alkaa vuonna 2000 GATT-neuvottelujen yhteydessä, ja korottamaan selvästi kynnysarvoja, ei vain palvelujen osalta vaan myös rakennusurakoiden osalta ja antamaan sitä kautta, niin kuin uskon, sen ohella että televiestintä poistetaan eri aloja koskevasta direktiivistä, merkin siitä, millä tavoin Eurooppa aikoo menetellä vastaisuudessa julkisten hankintojensa edelleen kehittämisessä.
Kun tähän saadaan mukaan vielä läpinäkyvyyden lisääntyminen nykyaikaisten tiedonvälityskanavien, esimerkiksi Internetin, käytön ansiosta, olemme uskoakseni oikealla tiellä, ja olen vakuuttunut siitä, että komissio voi tältä pohjalta ryhtyä myös toimiin parlamentin tukemana.

Monti
 Arvoisa puhemies, tahdon ennen kaikkea kiittää parlamenttia ja esittelijää, herra Tappinia, merkittävästä panoksesta, jonka mietintö, josta keskustelemme, on tarjonnut tavoitteelle tehdä julkisten hankintojen politiikasta tehokkaampaa ja sovittaa se nykyaikaisen yhteiskunnan vaatimuksiin.
Komission esittämän toimintaohjelman ja siihen liittyvän julkisia hankintoja koskevan tiedonannon pääosin myönteinen arvio, joka ilmenee herra Tappinin mietinnöstä ja siihen liittyvästä päätöslauselmaesityksestä, edustaa jälleen uutta vahvistusta sille hedelmällisen yhteistyön hengelle, joka komission ja Euroopan parlamentin välille on tällä alalla syntymässä.
Olen pannut tyytyväisenä merkille mietinnössä esitetyt ehdotukset ja ajatukset, joiden osalta näiden kahden toimielimen näkemykset ovat pääosin samansuuntaiset.
Tämä pätee ennen kaikkea parlamentin ilmaisemiin ympäristö- ja sosiaalikysymyksiin liittyviin huolenaiheisiin, joihin komissio suurelta osin yhtyy ja jotka on esitetty jo tiedonannossa. Aikomuksemme on tutkia näitä kysymyksiä syvällisesti, jotta voisimme löytää mahdollisimman hyviä keinoja sovittaa yhteen toisaalta kilpailun ja avoimuuden tavoitteet, joihin julkisia hankintoja koskevilla säännöillä pyritään, ja toisaalta ympäristönsuojeluun ja sosiaaliturvaan liittyvät oikeutetut vaatimukset, joita viimeksi Amsterdamin sopimus on vahvistanut.
Tässä asiassa ei pidä jättää mainitsematta sitä, että jo nykyinen lainsäädäntö tarjoaa konkreettisia mahdollisuuksia ennen kaikkea ympäristönsuojelun, mutta myös sosiaaliturvan mielekkään tason saavuttamiseksi, ilman että tämä haittaisi ensisijaista tavoitetta, joka kuitenkin on luonteeltaan taloudellinen ja johon pyritään julkisten hankintojen politiikalla. Nämä mahdollisuudet näyttävät kuitenkin jääneen suurelta osin tuntemattomiksi, ja siksi komissio pitää välttämättömänä arvioida niitä ja selventää niiden ulottuvuuksia. Tästä syystä ehdotamme, että mahdollisimman pian hyväksytään välineitä, joiden avulla tämä tavoite voidaan saavuttaa. Mikäli tämä osoittautuu riittämättömäksi, komissio ei jätä tutkimatta mahdollisuuksia esittää määrätietoisempia ehdotuksia. Viittaan sosiaalisiin seikkoihin, joita rouva Van Lancker, herra Paasilinna ja rouva Schörling ovat käsitelleet, ja tahtoisin muistuttaa, että voimassa olevan sosiaalilainsäädännön noudattaminen liittyy ilmiselvään ja turvattuun velvoitteeseen noudattaa voimassa olevaa lakia - eikä ainoastaan sosiaalista, vaan koko voimassa olevaa lainsäädäntöä - eikä tämä riipu direktiivistä vaan kansallisesta oikeusjärjestelmästä, jonka puitteissa direktiiviä sovelletaan. Myönteiset toimet ovat mahdollisia paljon laajemmin kuin yleensä uskotaan; on luonnollisesti välttämätöntä, että perustamissopimuksen periaatteita kunnioitetaan, ja nimenomaan kaikkien näiden seikkojen selventäminen on sen " tulkinta-asiakirjan" tehtävä, jonka aiomme julkaista.
Lisään vielä, että direktiivit sisältävät määräyksiä, jotka mahdollistavat sen, että hakijat, jotka eivät kunnioita kansallista sosiaalilainsäädäntöä, voidaan sulkea pois. Tuomioistuin on päätöksellään vahvistanut, että mikäli tarjouskilpailuun liittyvissä yleisissä määräyksissä on asiasta ilmoitettu, luonteeltaan sosiaaliset vaatimukset on mahdollista ottaa huomioon (Benjes-tuomio). Muistutan vielä, että komissio täsmentää tulkinta-asiakirjassa mahdollisuuksia ottaa nämä tarpeet huomioon.
Mitä tulee erityisesti herra Secchin esiin tuomaan välttämättömyyteen yksinkertaistaa ja tehdä voimassa oleva lainsäädäntö ja siihen liittyvät menettelyt joustavimmaksi, jotta ne voitaisiin sopeuttaa markkinoiden kehitykseen, komissio aikoo ennen kaikkea selventää hämärien ja monimutkaisten määräysten ulottuvuudet ja muuttaa, mikäli välttämätöntä, voimassa olevaa järjestelmää. Tähän liittyvät ne ehdotukset, joilla pyritään sulkemaan pois direktiivin 93/38 soveltamisalasta sellaiset siihen sisältyvät alat ja/tai palvelut - vesi, energia, kuljetusala ja televiestintä -, jotka toimivat todellisen kilpailun olosuhteissa, samoin kuin joustavampien menettelyjen, kuten niin sanotun kilpailevan vuoropuhelumenettelyn ja puitesopimusten, käyttöönotto. Tutkimme kahden julkisia hankintoja käsittelevän neuvoa-antavan komitean avulla uudenlaista kilpailevaa vuoropuhelumenettelyä, joka mahdollistaa suuremman joustavuuden, ja varmistaa lisäksi myös mahdollisimman suuren avoimuuden.
Arvoisa puhemies, toinen vaatimus, johon mietinnössä nimenomaisesti viitataan, liittyy siihen, että uusien, tiedonannossa mainittujen aloitteiden on osaltaan välttämättä taattava terve ja todellinen taloudellisten toimijoiden välinen kilpailu hankintasopimusmenettelyjen yhteydessä. Tämä tavoite on samansuuntainen komission julkisia hankintoja koskevissa kysymyksissä aina noudattamien suuntaviivojen kanssa, ja se on myös lähiviikkoina suunnitelmana julkaistavan toimilupia ja muita julkisen ja yksityisen osakkuuden muotoja koskevan tulkinta-asiakirjan lopullinen tavoite.
Tahtoisin hyvin nopeasti vielä käsitellä erityisesti rouva Peijsin korostamaa merkittävää seikkaa. Olemme tietoisia niistä vaikeuksista, joita pienillä ja keskisuurilla yrityksillä on tällä hetkellä suorassa osallistumisessa julkisiin hankintoihin, ennen kaikkea valtion rajojen yli. Jotta voitaisiin vähentää näitä vaikeuksia ja rohkaista pienten ja keskisuurten yritysten osallistumista, komissio on laatimassa tiedonantoa, jossa pyritään selvittämään mahdollisuuksia lisätä pk-yritysten pääsyä osallisiksi julkisista hankinnoista yleensä, sekä soveltuvien lainsäädännön muutosten avulla että tutkimalla olemassa olevien ohjelmien tällä hetkellä tarjoamia mahdollisuuksia.
Mitä kansainväliseen ulottuvuuteen tulee, Maailman kauppajärjestössä parhaillaan käytävissä julkisia hankintoja koskevan sopimuksen muuttamista ja yksinkertaistamista, jotka koskevat neuvotteluja, komissio toimii edelleen vastavuoroisuuden periaatteen turvaamisen puolesta.
Yhdyn herra Tappinin mielipiteeseen hänen huomautettuaan, että tiedonannossa ainoastaan tuodaan esiin ja esitellään yleisesti aloitteita, joihin komissio aikoo ryhtyä, eikä siinä tarjota näihin liittyviä seikkaperäisiä yksityiskohtia. Herra Tappin on täysin oikeassa. Tämä liittyy kyseisen tiedonannon kaltaisten ohjelma-asiakirjojen luonteeseen. On selvää, että kunkin aloitteen ominaispiirteet ilmenevät sitten, kun itse aloitteet saavat muodon. Mitä lakialoitteisiin tulee, ne perustuvat perustamissopimuksen 100 a artiklaan ja edellyttävät siksi parlamentilta aktiivista osallistumista niiden hyväksymisprosessiin.
Lopuksi komissio korostaa, että tulkinnan välineiden kehittämisen osalta tässä tapauksessa on kyse perustamissopimuksen mukaan komissiolle kuuluvasta toimivallasta, mutta komissio arvostaa parlamentin tukea. Tältä kannalta jo minun itsenikin ehdottamaa ajatusta perustaa parlamenttiin epävirallinen ad hoc - keskusteluryhmä, jonka tehtävänä olisi toimia yhdessä komission kanssa tässä asiassa, voitaisiin uskoakseni syventää ja se voitaisiin toteuttaa, tietenkin kummankin toimielimen toimivaltaa kunnioittaen.

Schäfer
Arvoisa puhemies, myös näin myöhäisenä ajankohtana tarvitaan hieman tarkkaavaisuutta. Minulla oli vaikeuksia kuunnella herra komissaarin kiinnostavaa esitystä, koska sieltä täältä kantautuvista keskusteluista syntyvän melun voimakkuus kohosi tässä ääntä hyvin kantavassa salissa varsin tuntuvaksi. Olkaa hyvä ja huolehtikaa siitä, että voimme vastaisuudessa kuunnella rauhassa kaikkia puhujia. Olkaa hyvä ja huomauttakaa niille kollegoillemme ja heidän avustajilleen, että keskustelut, joita käydään suurehkon ryhmän kesken, käytäisiin mieluiten salin ulkopuolella!
Välihuutoja

Puhemies
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 9.00.

Tulevaisuuden työpaikat
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana T. Mannin laatima sosiaali- ja työllisyysasiain valiokunnan mietintö (A4-0475/98) tulevaisuuden työpaikkojen luomisesta Euroopassa.

Mann, Thomas
Arvoisa puhemies, arvoisa komissaari, hyvät naiset ja herrat, lukuisat tieteelliset tutkimukset ja eri teollisuuden alojen järjestöjen, keskisuurten organisaatioiden, työntekijäjärjestöjen ja julkisten laitosten julkaisut ovat olleet pohjana mietinnölleni, joka käsittelee Euroopan tulevaisuuden työpaikkoja. Kiitän kollegoita sosiaali- ja työllisyysasiain valiokunnassa sekä naisten oikeuksien valiokunnassa heidän tekemistään tarkistuksista, jotka olen suureksi osaksi sisällyttänyt mietintööni. Minulla olevissa esitteissä, jopa kaikkein kattavimmissakin, esitellään vain jo saavutettuja tuloksia. Puuttuu visioita ja konkreettisesti lausuttuja näkemyksiä seuraaviksi 10-15 vuodeksi. Globalisaatio, piinkova kansainvälinen kilpailu ja innovaatioiden ja päätösten yhä lyhyempi kantavuus aiheuttavat pysyvää epävarmuutta aina johtajista osa-aikatyöläisiin.
Myös sosiaali- ja työllisyysasiain valiokunnassa järjestetyssä kuulemistilaisuudessa, johon osallistuivat UNICE, ETUC ja keskisuuria yrityksiä edustava UEAPME, kävi selvästi ilmi, että parhaillaan menossa oleva rakennemuutos on liian nopeatempoinen pitkäaikaisten näkymien luomiseen. Miltä mahdolliset kehityssuunnat tulevaisuuden työpaikkojen suhteen näyttävät? Ensinnäkin: matkalla kohti tieto- ja informaatioyhteiskuntaa tarvitsemme päteviä työntekijöitä. Heillä on oltava asiatietoa, heidän on koulutettava itseään jatkuvasti, myös vapaa-ajalla, ja hallittava tekniset laitteet. Vasta monipuolisella tietämyksellä varustettuina he pystyvät liikkumaan eri alojen välillä ja vaihtamaan kerran oppimastaan ammatista työelämänsä aikana neljään tai viiteen muuhun ammattiin. Heidän täytyy olla erikoisasiantuntijoita ja samalla kertaa yleistuntijoita, jotka hankkivat itselleen avaintaitoja, joita ovat esimerkiksi sisäisen ja ulkoisen viestinnän taidot, luovuus, kyky ratkaista ristiriitoja ja työskennellä tiimissä, mihin liittyy hierarkioiden purkaminen ja työntekijöiden välinen keskinäinen vastuun kantaminen, monikielisyys ja kulttuuristen yhteyksien ymmärtäminen.
Jäsenvaltioissa noudatettavia koulutus- ja opetussuunnitelmia on uudistettava asettamalla painopisteet soveltavaan tekniikkaan liittyvään osaamiseen, koulutuksen laajuuteen, uusiin ammatin vaatimiin edellytyksiin ja elinikäistä oppimista korostavaan ajattelutapaan. Väärin ei ole vain se, jos ihmisiltä vaaditaan liikaa, vaan myös se, jos heiltä vaaditaan liian vähän.
Toiseksi: jotta saavutettaisiin hyvät työllistämismahdollisuudet, edellä mainittujen pätevyysvaatimusten rinnalla myös yksinkertaiset työtehtävät lisääntyvät tulevaisuudessa. Niistä on tarvetta tuotantotoiminnassa ja työvoimavaltaisilla teollisuuden aloilla. Ne antavat työtä miljoonille ihmisille ja edistävät osaltaan tuottavuuden kasvua.
Kolmanneksi: en voi yhtyä ylisuureen innostukseen siitä, että palvelut olisivat se makrosektori, joka voisi toimia ehtymättömänä työllistämismoottorina, sillä kaikkea sitä työtä, jota nykyään tehdään palkattomasti, ei pystytä muuntamaan toiselle tehtäväksi palkkatyöksi. Kuitenkin alueellisten ja henkilökohtaisten palvelujen kysyntä tulee kasvamaan. Näihin kuuluvat hoitoalan palvelut aina hoito-opista ja hoidon järjestämisestä vanhustenhoitoon ja avohoitopalveluihin sekä terveydenhoitopalvelut. Palvelut voivat olla talouselämään suuntautuvia, aina vakuutuksista yritysneuvontaan, jakeluun liittyviä, aina kuljetuksista viestintään, ne voivat olla kotitalouksille suuntautuvia, aina kaupasta ravintola-alaan, ja ne voivat olla neuvontaan liittyviä, aina henkilöstöpalveluista rahoituksen hallintaan.
Tuntuvia kasvulukuja tullaan kirjaamaan matkailualalla aina kohderyhmämarkkinointia harjoittavista matkatoimistoista maaseutu-ja kulttuurimatkailuun. Näihin tulevaisuuden ammatteihin pääsyn helpottamiseksi jäsenmaissa kaivataan Euroopan unionin komission aloitteita, tietenkin toissijaisuusperiaatetta noudattaen.
Neljänneksi: biolääketieteen ja agrobiotekniikan odotetaan tarjoavan suuria mahdollisuuksia, mutta näiden alojen on saatava vielä taakseen kansalaisten hyväksyntä. Kiistaton on sen sijaan johdonmukaisesti sovellettu ympäristöteknologia, jossa me eurooppalaiset olemme jo johtavia alallamme. Huomattavaa laajentumista tapahtunee tutkimus- ja kehitystoiminnassa, jotka antavat yrityksille valmiuksia löytää tuote- ja tuotantoinnovaatioillaan itselleen markkinarakoja maailmanmarkkinoilta. Myös nykyajan ammattialat - televiestintä, tietotekniikka, viestintävälineet, elektroniikka - kuuluvat verkostoitumisen ja hajauttamisen ansiosta voittajiin tässä muutoksessa.
Kolmea kohtaa pidän Euroopan unionissa tulevaisuuden työpaikkojen kannalta tärkeimpinä. Ensinnäkin: eurooppalaisten tukiohjelmien - ja tämä kuuluu, arvoisa komissaari Flynn, Euroopan unionin komissiolle - määrällinen taso on turvattava pysyvästi. Tähän kuuluvat uusien yritysten perustaminen ja parempien kilpailuedellytysten luominen pk-yrityksille yhtä hyvin kuin toimenpiteet ammattitaidon kohottamiseksi ja tasa-arvon toteuttamiseksi naisille, jotka ovat näissä yhä edelleen heikommassa asemassa.
Toiseksi: tulevaisuuden ammattien kannalta välttämätön joustavuus edellyttää työn uudelleenjärjestelyä. On tehtävä entistä enemmän yrityksiä ja työpaikkoja koskevia sopimuksia, kuten osa-aikatyöjärjestelyjä, joissa on sovitettu toisiinsa perheen ja työn asettamat vaatimukset ja huolehdittu kohtuullisesta sosiaaliturvasta ja lastenhoidosta.
Kolmanneksi: sen sijaan, että pohdittaisiin yksinomaan sitä, millä tavoin työtä voitaisiin jakaa mahdollisimman monille, täytyy jäsenvaltioissa käynnistää voimallisia koulutus- ja jatkokoulutustoimia. Nykyinen puheenjohtajavaltio tekisi viisaasti, jos se sen sijaan, että se tavoittelee Euroopan laajuista, luonteeltaan vielä selkiytymätöntä liittoa työn puolesta, pyrkisi saamaan aikaan paljon merkittävämmän ja kaiken lisäksi toteutettavissa olevan liiton tulevaisuuden puolesta. Ennen kaikkea syrjäytyneet ja työttömät, nuoret, paljon työkokemusta hankkineet sekä naispuoliset työntekijät odottavat tätä kunnianhimoista askelta huomiseen.

Weiler
Arvoisa puhemies, hyvä herra Mann, hyvät kollegat, viimeistä huomautustanne, herra Mann, en ymmärtänyt lainkaan. Eihän siinä ole mitään ristiriitaa, että ne liittoumat työn puolesta, joita Saksan liittohallitus toteuttaa kansallisella tasolla sekä puheenjohtajakautensa aikana eurooppalaisella tasolla, ovat samalla järkevä tapa edistää työllisyyden parantamista! Olen siis erittäin ihmeissäni teidän huomautuksestanne, sillä periaatteessa, sen te tiedätte itsekin, me tuemme teidän mietintöänne. Tuemme myös ehdotuksianne, jotka koskevat ekologista suuntautumista ja vuosittaista koulutuslomaa, ja toivomme, että ryhmänne ei onnistu saamaan tahtoaan läpi ja vesittämään mietintönne.
Olemme sitä mieltä, että mietintönne on mosaiikin pala parlamentin pyrkimyksissä työllisyyden parantamiseen osana sitä jatkumoa, jonka olemme onnistuneet saamaan aikaan parlamentissa neljän vuoden aikana harjoittamallamme, meidän aloitteestamme toteutetulla työllisyyspolitiikalla, Amsterdamin työllisyyshuippukokouksella ja Luxemburgin suuntaviivoilla huolimatta satunnaisista takaiskuista, joita jotkin hallitukset ovat tässä kokeneet. Pidän oikeana myös sitä, että olette ottanut mietintöönne myös komission esittämät kriittiset arviot kansallisista toimintasuunnitelmista, sillä ei auta paljonkaan, jos emme ole valmiita oppimaan virheistämme. Olen kuitenkin iloinen siitä, ja tämän rohkenen täällä sanoa, että puheenjohtajavaltio Saksa aikoo ottaa painopisteekseen nuorisotyöttömyyden torjumisen sekä työttömyyden torjumisen naispuolisten työntekijöiden keskuudessa. Tämä ei ole ollut Saksassa aivan niin itsestään selvää, kuin te asian juuri muotoilitte.
Kannatan teidän mietintöänne siltä osin kuin on kyse erilaisista keinoista tulevaisuuden työpaikkojen luomiseksi ja kahdesta aivan erityisestä vaihtoehdosta. Toinen niistä on jo olemassa olevan työn jakaminen. Se ei ole varmaankaan ajankohtaisin vaihtoehto, mutta meidän ei pitäisi aliarvioida sitä demokraattisen yhteiskunnan kannalta, joka mahdollistaa äideille työssä käymisen ja isille sen, että he voivat ottaa hoitaakseen myös muita yhteiskunnallisia tehtäviä.
Toinen vaihtoehto, kasvumahdollisuuksien vahvistaminen ja perusedellytysten parantaminen, vaatii mielestäni myös erityistä edistämistä. Sillä tarkoitetaan luonnollisesti uusien sektorien tukemista, kolmannen sektorin tukemista, hoitoalan palvelujen ja tietenkin myös meidän suuren tulevaisuudentoivomme, pk-yritysten, tukemista. Puhuin juuri edellä perusedellytyksistä. Sillä en tarkoita tarjontaan suuntautunutta politiikkaa, kuten joissakin maissa on päässyt käymään, vaan edellytyksiä nykyaikaiseen koulutus- ja ammattikoulutusjärjestelmään. Olen iloinen myös siitä, että ministeri Bulmahn toi tiistaina valiokunnassamme selvästi esiin sen, että monissa jäsenvaltioissa ja valitettavasti myös Saksassa sovelletaan koulutusjärjestelmiä, jotka eivät ole Euroopan laajuisesti kelvollisia, ei etenkään jatkokoulutusjärjestelmä, joka oikeastaan on täysin vastakkainen sen kanssa, mitä me aina olemme elinikäisen oppimisen yhteydessä vaatineet.
Tärkeää on varmasti myös avaintaitojen hankkiminen, kyky tiimityöskentelyyn, kyky ajatella asioita kokonaisuuksina, tästä olemme samaa mieltä, ja te tiedätte minun panneen erityistä painoa sille, että kykyä tiimityöskentelyyn opetellaan yhteiskunnassamme myös miesten keskuudessa. Kiitän myös ministeri Bulmahnia, joka on selvittänyt, että Saksa ainakin aikoo kaksinkertaistaa tutkimukseen ja koulutukseen varattavan talousarvionsa viiden seuraavan vuoden aikana. Se on merkki, jonka mukaan me tietenkin aiomme sitä mitata. Me kaikki tiedämme, että tietojen vaihto korkeakoulujen ja tosiasiallisten, toteutettavissa olevien tulosten välillä on aivan liian hidasta ja laahaa kaikissa jäsenvaltioissa kaukana jäljessä asetetuista vaatimuksista. Suurin toiveemme alussa on tietenkin pienten ja keskisuurten yritysten tukeminen voimakkaimpana työllistämisen moottorina.
Haluaisin vielä mainita yhden kohderyhmän, joka on usein jäänyt keskustelussa vähälle huomiolle, nimittäin EU-jäsenvaltioissamme asuvat ulkomaiset kansalaiset, jotka ovat itsenäisellä yrittämisellään huolehtineet varsin huomattavassa määrin myös lisätyöllistämisestä. Mielestäni siksi onkin skandaali, jos näin saa sanoa, että omassa osavaltiossani Hessenissä harjoitetaan parhaillaan ulkomaalaisten syrjintää eräässä kampanjassa, jollaista ei voi hyväksyä.
Viimeisenä kohtana on sen tekijän liian vähälle huomiolle jääminen, mitä naiset voisivat saada aikaan pk-yrityksissä. Innovatiivisuus ja luovuus eivät pääse millään tavalla oikeuksiinsa tosielämässä. Olen sitä mieltä, että Euroopan unionin olisi tuettava erityisesti tätä itsenäistä yrittämistä, naisten perustamia uusia yrityksiä.

Pronk
Arvoisa puhemies, haluaisin kiittää kollega Mannia sydämellisesti hänen mietinnöstään. Uskon, että hän on tehnyt hyvän yrityksen huomion kiinnittämiseksi joihinkin uusiin sektoreihin, joilla voi tosiaan syntyä työpaikkoja. Hän on viitannut pk-yrityksiin. Hän on viitannut myös opiskelun välttämättömyyteen. Voin sanoa, että hänen mietintönsä kannustaa opiskelemaan, koska meillä on mahdollisuus luoda riittävästi työpaikkoja vain, jos väestömme tosiaan kykenee vastaamaan uusin teknologian haasteisiin. Se on mielestäni hyvin tärkeää, ja se on myös mukana hänen mietinnössään.
PPE-ryhmämme voi luonnollisesti kannattaa kovasti tätä mietintöä, joka on kyllä kuitenkin kompromissi. Mielestäni rouva Weiler on oikeassa puhuessaan mosaiikista. Minun täytyy sanoa, että jotkin mosaiikkiin lisätyt palaset ovat kuitenkin pienempiä kuin toiset palaset. Nimittäin esittelijän lisäämät palaset ovat hieman parempia kuin myöhemmin lisätyt palaset, ja se on vaarallista.
Kun jouduin opiskelemaan saksaa, minulla oli kirja nimeltä Schwere Wörter . Se sisälsi vaikeita sanoja, saksan ja hollannin eroja. Tällä hetkellä joudumme tekemisiin Bonnin hallituksen kauniiden sanojen kanssa. Ne eivät ole mitään uusia tekoja. Siellä mennään korkeintaan niin pitkälle kuin edellinen hallitus meni. Mitään uutta ei tehdä, siis käytännössä ei mitään uutta, mutta sitä nimitetään kauniiksi. Käsitteitä varten on kauniita uusia sanoja. Me vaadimme tekoja. Minusta on tärkeää, että esittelijä on viitannut tekoihin ja oikeisiin uusiin työpaikkoihin eikä kaikenlaisiin jaottelu- tai suoritustapoihin, joista on kysymys, eikä liittokanslerin kauniista sanoista. On kysymys teoista, ja tekojen perusteella meidät lopuksi arvioidaan.

Lindqvist
Arvoisa puhemies, työpaikat ovat EU: n akilleenkantapää. Talous ja kilpailu markkinoista ovat aivan liian pitkään hallinneet EU: n yhteistyötä. EMUsta on tullut eräänlainen jäsenvaltioiden mantra, minkä vuoksi ne ovat taistelleet inflaatiota vastaan, asettaneet lähentymisvaatimuksia, tehneet talousarvioon kohdistuvia leikkauksia ja vähentäneet valtionvelkaa uusien työpaikkojen luomisen kustannuksella. Se on tärkeää, mutta eurooppalaisesta näkökulmasta se on liian yksipuolista ja aivan liian yksioikoista. EMU todellakin vaikeuttaa työpaikkoihin panostamista tulevaisuudessa. Luulen, että Euroopan kansalaiset arvostavat kaikkein eniten rauhaa, työllisyyttä ja ympäristöä.
Amsterdamin sopimuksen työllisyyttä käsittelevä osa on hyvä. Työtapa, jossa tehdään valtioiden välistä yhteistyötä, jossa päämäärät ja suuntaviivat ovat Euroopan tasolla sekä johon sisältyy oikeus panoksien koordinointiin, muiden maiden hyvien ehdotusten hyödyntämiseen, esimerkiksi verotuksen painopisteen vaihtamiseen, lyhennettyyn työaikaan, koulutukseen ja opintovapaaseen, on hyvä tapa yhtenäistää maiden toimia.
Kuljetus-, ympäristö- ja energia-alat ovat tulevaisuuden aloja, joita haluan tähdentää. Toivoisin esimerkiksi sitä, että EU yhdessä jäsenvaltioiden kanssa panostaisi suureen hankkeeseen, jolla bensiini korvattaisiin ympäristöä saastuttamattomilla polttoaineilla alle kymmenessä vuodessa. Se loisi monia ympäristöä säästäviä työpaikkoja. Etanoli, metanoli, sähkökäyttöiset kulkuneuvot ja niin edelleen - markkinat ovat niille kaikille avoinna.
Viime kesänä vierailin eräässä Keski-Ruotsissa sijaitsevassa pienehkössä paperitehtaassa, jossa on 300 työntekijää. Kysyin toimitusjohtajalta, mikä oli hänen suurin ongelmansa työvoiman saamisessa. Luulin, että kyse oli palkoista, veroista ja EU: n säännöistä mutta vastaukseksi sain, että ensimmäisenä kysytään paikkakunnan kouluista, lastenhoidosta, sairaanhoidosta ja yhteyksistä. Perustavat yhteiskuntapalvelut ovat ratkaisevassa asemassa, jotta uusia työpaikkoja voitaisiin luoda monilla alueilla, muun muassa Euroopan pohjoisosissa. Liberaaliryhmä tukee tätä esittelijän tekemää ehdotusta.

Crowley
Arvoisa puhemies, haluaisin kiittää hyvin lämpimästi kollegaani Thomas Mannia hänen mietinnöstään, koska siinä katsotaan tulevaisuuteen, ja juuri siitä tässä onkin kysymys. Siinä ei yritetä soveltaa entisiä epäonnistuneita järjestelmiä eikä mekanismeja, vaan siinä tarkastellaan nykyhetken todellisuutta. Vaikka uusiin edistysaskeliin ja uuteen teknologiaan liittyykin riskejä ja vaaroja, ne tarjoavat myös uuden, loistavan tilaisuuden korjata joitakin entisiä erehdyksiä, tuoda Eurooppaan enemmän sosiaalista yhteenkuuluvuutta.
Erästä asiaa on pohdittu paljon mietinnössä, kollegat ovat puhuneet siitä tänä iltana, ja arvoisa komissaarikin varmaan käsittelee sitä, nimittäin elinikäisen oppimisen ja koulutuksen merkitystä. Eräs vanha sanonta kuuluu, että jos miehelle antaa kalan, hän saa ravintoa päiväksi, mutta jos hänet opettaa kalastamaan, hän saa ravintoa koko elämäksi. Panostamalla enemmän kansalaistemme todelliseen koulutukseen ja ammattikoulutukseen voimme taata sen, että he hyötyvät tulevaisuudessa työllistämismahdollisuuksien räjähdysmäisestä kasvusta.
On kuitenkin olemassa vaaroja, jotka eivät liity vain jäsenvaltioiden toteuttamiin yksittäisiin toimiin vaan myös verotuksen yhdenmukaistamista koskevaan kysymykseen, verotuksen kiristymiseen. Se jarruttaa tehokkaimmin investointeja, mikä heijastuu työmahdollisuuksiin. Meillä ei voi enää olla valtavaa julkista sektoria, joka automaattisesti nielee osan työttömistä ja antaa heille toisarvoista työtä. Ihmiset vaativat nyt, että he saisivat elää mielekästä ja ihmisarvoista elämää. Jos heidän on siksi tehtävä osa-aikatyötä, olkoon niin. Jos työelämään on siksi saatava enemmän naisia, olkoon niin. Keneltäkään ei saisi evätä tilaisuutta varmistaa itselleen täysipainoista elämää. Ketään ei kuitenkaan saisi myöskään vaatia olosuhteiden pakosta tai köyhyyden uhalla tarttumaan sellaiseen työtilaisuuteen, joka ei sovellu hänelle. Keskitytään koulutukseen, työskennellään yhdessä yhteisen edun hyväksi.

Wolf
Arvoisa puhemies, tekoja kauniiden sanojen sijasta, se pitää tosiaan paikkansa, mutta siinäkin on ensin nähtävä asiat selvästi. Sopimus työllisyydestä sen sijaan, että solmitaan liitto kaiken hyvän, kauniin ja totuudellisen puolesta, kun mitään tiettyä kohdetta ei ole ylipäänsä enää nähtävissä, näyttää minusta siinä seuravalta askeleelta, joka on täysin oikein ottaa. Herra Mannin mietinnössä on paljon sellaista, mitä voimme tukea, ja vastustamme myös sitä, että PPE-ryhmä pyrkii sitä vesittämään, mutta siinä on myös jotakin, mikä jää melko epäselväksi. Jotta saisimme asiaan selvyyttä, aion yrittää hieman systematisoida sitä.
On kahteen eri ryhmään kuuluvia toimenpiteitä. Työn määrällistä kysyntää voidaan lisätä. Tähän kuuluu työllisyyteen suuntautuva makrotaloudellinen politiikka, sosiaalis-ekologisen rakenteen muuttaminen, ekologinen verotusuudistus, kolmannen sektorin kehittäminen, jotta saadaan tehdyksi sellaisia yhteiskunnallisia töitä, jotka ovat välttämättömiä mutta jotka eivät tule markkinoilla tehdyiksi. Toiseksi voidaan turvautua tarjolla olevan työmäärän vähentämiseen. Tähän kuuluu työn uudelleen jakaminen, työajan lyhentäminen, osa-aikatyö, työn uudelleenjärjestely, tarjolla olevan työmäärän vähentäminen niin, että tarjotaan oikeutta yksilölliseen ja työmarkkinoilla sovittuun työstä poissaoloon, ja herra Mannilla olikin mietinnössään sapattivuosi, jonka hänen ryhmänsä nyt haluaa pyyhkiä siitä yli. Ammattitaidon parantaminen, jolla on se kaksitahoinen vaikutus, että työkykymme on sen jälkeen parempi ja työvoimaa on hetkellisesti vähemmän tarjolla. Näihin toimenpiteisiin voidaan ryhtyä, ja me pystymme täyttämään Euroopan unionin työmarkkinoilla vallitsevan aukon; komission laskelmien mukaan se on 27-34 miljoonaa. Lisäksi meidän kuitenkin täytyy tarttua tietoisesti asiaan ja sitä varten me tarvitsemme - siitä olemme yksimielisiä - sopimusta työllisyydestä, jossa on sisältöä eikä pelkkiä kauniita sanoja.

Damião
Arvoisa puhemies, tämän monipuolisen mietinnön ansio on juuri se, että siinä on käytetty useita lähteitä ja siinä nostetaan esille useita kysymyksiä. Kyse on mietinnöstä, jossa ei tyydytä ainoastaan ilmaisemaan huolenaiheitamme ja sosiaali- ja työllisyysasiain valiokunnan yksimielistä näkemystä (meidän huolenaiheemme liittyvät väistämättä nykyisen kehitysmallin aiheuttamaan syrjäytymiseen), vaan jossa myös ehdotetaan eräitä ratkaisuja, joista täällä on jo puhuttu, kuten esimerkiksi työn jakaminen. Me kaikki kuitenkin tiedämme, että työn jakamisessa kyse on keinosta, joka johtaa erinäisiin välittömiin, mutta ongelman laajuuteen nähden täysin riittämättömiin tuloksiin. Sen vuoksi meidän onkin etsittävä uusia tapoja lähestyä tätä ongelmaa ja tunnustettava se tosiasia, että nyt on luotava kansalaisten omia yrityksiä, jotka voivat osaltaan myötävaikuttaa niin sanotun kolmannen sektorin, yhteisölle suunnattujen palvelujen ja ympäristöalan palvelujen ongelmien ratkaisuun, kuten täällä on jo tuotu esiin; sen vuoksi nuo yritykset on myös tunnustettava verotuksen tasolla ja niille on myönnettävä verohelpotuksia. Kyse on kansalaisten omista yrityksistä, joissa kansalaisilla on aivan uudenlainen rooli, ja meidän on hyväksyttävä se ja kannustettava siinä.
Tiedämme, että sosiaaliturvajärjestelmillä on nykyään rooli, joka ylittää niiden voimavarat ja jota varten niitä ei ole alun perinkään luotu. Koko sodan jälkeisenä aikana ei ole vielä koskaan ollut niin suurta määrää ihmisiä, jotka ovat kokonaan tai osittain riippuvaisia näistä järjestelmistä. Pian ne eivät enää kestä painetta. Sen vuoksi kansalaisten ihmisarvoinen, kestävä ja todellinen sijoittuminen yhteiskuntaan voidaan lopultakin taata vain työllisyyden avulla. On siis luotava työpaikkoja, ja sen vuoksi on myös pyrittävä synergiaan ja lähentymiseen investointihankkeissa, sillä se eurooppalainen yhteiskuntamalli, jota me haluamme, ei varmastikaan perustu vain sosiaalitilastoissa näkyviin työpaikkoihin, jotka eivät ole sosiaalisesti laadukkaita, jotka johtavat alentaviin sosiaalisen kanssakäymisen muotoihin ja jotka ovat vailla tulevaisuutta. Emme siis voi ratkaista ongelmia sellaisilla työpaikoilla, jotka on luotu vain " tilastoja varten" , emmekä voi kohdata tätä monisärmäistä tilannetta, jonka ratkaisemista me kaikki haluamme, turvautumalla koulutukseen ja työllistämiseen perustuviin tilapäisratkaisuihin.
Vetoamme komissioon varmoina siitä, että nyt, valkoisen kirjan jälkeen, välinpitämättömyyden muuri on murrettavissa. On aika toimia!

Hatzidakis
Arvoisa puhemies, haluan aidosti onnitella hyvää ystävääni ja kollegaani, herra Thomas Mannia, erittäin hyvin tehdystä työstä, vaikkakin mielestäni lopullinen tulos ei ole yhtä hyvä kuin hänen itsensä tekemät alkuperäiset ehdotukset työllisyys- ja sosiaaliasiain valiokunnalle.
Joka tapauksessa, kun asiat ovat nyt näin, tämä mietintö on erityisen tärkeä mielestäni kahdesta tärkeästä syystä. Ensiksikin siksi, että elämme nopean kehityksen aikaa. Nyt on globalisoitumisen, bioteknologian, tietoyhteiskunnan aikakausi, ja on olennaisen tärkeää, että Euroopan parlamentti tarkastelee kysymystä, jota me tänään käsittelemme, eli tulevaisuuden ammatteja. Toinen tärkeä syy on työttömyys, josta työvoima erityisesti Euroopan unionissa kärsii, ja myös tästä syystä pitää katsoa, kuinka tuleva ja nykyinen kehitys voitaisiin parhaiten kohdata.
Arvoisa puhemies, vapaassa taloudessa on selvää, että valtio ei voi tarkasti ennakoida tulevia tapahtumia. Valtio voi kuitenkin tehdä kaksi asiaa. Ensinnäkin tukea työntekijöiden joustavia, nykyaikaisia ja tuloksellisia koulutus- ja jatkokoulutusjärjestelmiä ja toiseksi painottaa kielten opetusta, jolla rohkaistaisiin työntekijöiden liikkuvuutta yhteismarkkinoita silmällä pitäen.
Lisäksi on selvää, että voidaan ymmärtää, mihin aloihin meidän pitää kiinnittää huomiota, vaikka edes viitteellisesti. Tämän asian osalta mietinnössä mielestäni oikein korostetaan ensiksi, että yksi tällainen ala on tietotekniikka ja elektroniikkateollisuus; toinen omaa maatani erityisesti kiinnostava ala on matkailu, maaseutumatkailu ja yleensä ottaen vapaa-ajan teollisuus. Kolmanneksi pitää painottaa kolmatta sektoria, palveluita. On selvää, että tämä sektori vahvistuu toisen sektorin kustannuksella; ja tietysti on olemassa vielä neljäs sektori eli pk-yritykset, jotka ovat hyvin joustavia ja jotka voivat luoda monia työpaikkoja, niin kuin on nähty.

Heinisch
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, saanen puuttua kolmeen kohtaan. Suureksi ongelmaryhmäksi työmarkkinoilla koko Euroopassa eivät tulevaisuudessa muodostu vain sellaiset nuoret ja aikuiset, joilla ei ole minkäänlaista koulutusta, vaan myös sellaiset, joilla on vanhentunut tai epäajanmukainen koulutus. Ammatti- ja jatkokoulutusjärjestelmien pitää sopeutua rakennemuutokseen aina vain nopeammin. Jäsenvaltioiden yhteiset ponnistukset innovaatioiden aikaan saamiseksi tällä alueella ovat erityisen lupaavia. Nimenomaan Leonardo II tulee tarjoamaan loistavia yhteistyömahdollisuuksia, joita olisi mitä kiireimmin hyödynnettävä.
Toiseksi: kansalaiset ovat tähän mennessä hyödyntäneet vain vähän Euroopan laajuisia työmarkkinoita. Vain noin 2 % elää ja työskentelee pitkähköjä aikoja toisessa jäsenmaassa. Mahdollisuuksia työllistyä kansallisten rajojen ulkopuolella tunnetaan monesti vielä liian heikosti, eikä liikkuvuuden esteitä koulutuksen ja työnteon alalla ole saatu vieläkään kokonaan raivatuksi. Sen kaltaiset aloitteet kuin Eures ja Kansalaiset ensin (Citizens First) ovat askelia oikeaan suuntaan, mutta ne eivät vielä riitä. Parlamentilta, komissiolta ja neuvostolta edellytetään, että ne panevat liikkeelle lisää aloitteita. Myönteisenä seikkana voidaan mainita Euro-passin käyttöönotto, joka takaa ulkomailla hankitun ammatillisen pätevyyden läpinäkyvyyden.
Kolmanneksi: Eurooppaan pystytään luomaan lisää työllistämismahdollisuuksia perustamalla uusia yrityksiä innovatiivisen teknologian, uusien markkinointimahdollisuuksien tai palvelutoimintojen pohjalta. Tämä edellyttää kuitenkin, että eritoten nuorten ihmisten voimavarat saadaan täysin hyödynnetyiksi. Jo peruskoulutuksessa ja sen jälkeen läpi elämän jatkuvan oppimisen osana täytyy pyrkiä välittämään ja edistämään yrittäjyyden ajatusta ja talouteen liittyvää tietoutta. Samanaikaisesti on kuitenkin myös poistettava liiallista sääntelyä lainsäädännöstä, rahoituksellisia esteitä ja tiedonpuutetta. Riskipääoman saatavuus esimerkiksi on tällöin yksi tähän liittyvä tekijä. Lopuksi vielä kerran sydämellinen kiitos Thomas Mannille hänen erinomaisesta mietinnöstään.

Rübig
Arvoisa puhemies, hyvät naiset ja herrat, vain muutama viikko sitten työttömien määrä laski pitkästä aikaa 10 %: n alapuolelle. Se on rohkaisevaa, mutta älkäämme tyytykö vielä siihen. Ennen muuta tuntuu tärkeältä viitata myönteisiin kehityssuuntiin ja työpaikkojen tulevaisuuden markkinoihin. Thomas Mannin erinomainen mietintö antaa tähän oman erityisen panoksensa. Esittelijä toteaa täysin oikein, että työnantajilla on velvollisuus taata työntekijöilleen jatkuva jatkokoulutus. Sillä viittaamme siihen, että on ennen muuta yrityksen omistajan oman edun mukaista, että työntekijöillä on esittää työssään tarvittavaa ajanmukaista osaamista. Siksi elinikäinen oppiminen on asetettava etusijalle korkeimpana päämääränämme, jolla voidaan parantaa koko unionin laajuista työllisyyttä, sillä vain kuluttaja luo työpaikkoja. Siksi on tarjottava tuotteita ja palveluja, joita myös ostetaan.
Edelleen on kiinnitettävä huomiota siihen, että yritysten omistajien vaihtuessa on mahdollisuus työpaikkojen turvaamiseen ja silloinkin uusien työpaikkojen luomiseen. Mietinnössä puhutaan myös pelosta, jota tunnetaan teknologista muutosta kohtaan ja joka voisi tehdä useampia työpaikkoja tarpeettomiksi kuin uusia syntyy. Näitä pelkoja meidän on pyrittävä torjumaan päättäväisesti ja johdonmukaisesti. Tietoyhteiskunta esimerkiksi on kaikkein dynaamisin talouden ala koko Euroopan unionissa. Sen osuus BKT: sta on jo 5 %. Tämä sektori kasvaa kaikkia muita nopeammin ja luo myös enemmän työpaikkoja. Kaiken kaikkiaan jo yli neljä miljoonaa ihmistä työskentelee niin kutsutun tieto- ja viestintäteknologia-alan yritysten palveluksessa. Yli 300 000 uutta työpaikkaa luotiin tässä yhteydessä tietoyhteiskunnan avulla vuoden 1995 ja 1997 välisenä aikana. Näitä mahdollisuuksia ei kuitenkaan ole käytetty vielä läheskään loppuun. Noin 500 000 täyttämätöntä työpaikkaa odottaa alan ammattilaisia tämän alan piirissä. Tässä mahdollisuudet ylittävät siis tarjonnan. Meidän täytyy vain tarttua niihin.

Schiedermeier
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, arvoisa komissaari, sallinette minun viimeisenä puhujana valottaa tätä ongelmaa hieman toiselta kannalta. Mitä oikein ovat ne työpaikat, joilla on tulevaisuuden näkymiä? Ratkaisevaa ei ole niissä tehtävän työn laatu vaan se, säilyvätkö nämä työpaikat tulevaisuudessakin, mikä minun nähdäkseni tarkoittaa, että tällaisia työpaikkoja on osaksi jo nyt olemassa. Tahtoisin siis analysoida sitä, miksi näillä jo olemassa olevilla työpaikoilla on tulevaisuuden näkymiä. Se ei olekaan kovin vaikeaa. Yritysjohdon, pienissä yrityksissä toimitusjohtajan, täytyy tunnistaa oikealla hetkellä yrityksen tuotteille ja palveluille markkinoilla avautuvat mahdollisuudet sekä sopeuttaa tarjonta nopeasti vaatimusten mukaiseksi. Tähän hän tarvitsee työntekijöitä, jotka ovat hyvin koulutettuja, mahdollisimman hyvin motivoituneita ja jatkuvasti valmiita kouluttautumaan edelleen. Tällaisia tiimejä ei ole valmiina kuin tarjottimella. Niihin kuuluvat haluavat, että heitä kohdellaan hyvin, että he saavat tietoa asioista ja että heille maksetaan kunnon palkkaa. Joustavuuden lisäämistä ei vain yrityksen eduksi vaan myös työntekijän eduksi tarvitaan nykyään enemmän kuin koskaan.
Nykyaikaiset työaikamallit eivät saa koitua vain työntekijän rasitteeksi, kuten viimeisin esimerkki VW: n Wolfsburgin tehtailta osoittaa. Ammatin vaatimukset eivät saa sulkea ketään oman perheen tai yhteisön ulkopuolelle. Kansallisvaltion täytyy tehdä oma osuutensa järkevällä verotuksella ja tarvittaessa vastaavalla veronkevennyksellä eikä sitten kääntää kelkkaansa, kuten teidän uusi hallituksenne, hyvä rouva kollega, 630 markan lain kohdalla. Siinä oli perusanalyysini.
Vajavainen koulupohja, puuttuva ammatillinen koulutus ja jatkokoulutus ja riittämätön ammattitaito estävät monia ihmisiä pääsemästä onnistuneeseen alkuun. Iäkkäiden työntekijöiden ja vammaisten syrjintä täytyy vastaisuudessa sulkea pois lainsäädännöllä. Tässä meidän eurooppalaisten täytyy ottaa oppia toinen toisiltamme. Esittelijä, Thomas Mann, on tehnyt monia hyviä ehdotuksia. Nykyaikaisimpien teknologioiden hyödyntäminen ja erityisesti palvelualat tarjoavat mahdollisuuksia tulevaisuuden kannalta varmojen työpaikkojen luomiseen, vieläpä tasapuolisesti naisille ja miehille. Asetun puolustamaan sosiaalista markkinataloutta Euroopassa, mutta torjun kaikki yritykset, joilla ihmisiä pyritään liiaksi holhoamaan, sillä se voisi olla este tulevaisuuteen tähtäävien työpaikkojen luomiselle.

Flynn
Arvoisa puhemies, työllisyys on Euroopan keskeinen poliittinen painopistealue. Suhtaudun myönteisesti tähän tulevaisuuden työpaikkojen luomista koskevaan mietintöön ja onnittelen esittelijää hänen erinomaisesta työstään. Kiitos, herra Mann. Se on ilman muuta seurausta komission vuonna 1998 antamasta työllisyysasteita koskevasta kertomuksesta, jossa yksilöitiin Euroopan työllisyyden tasoon vaikuttavat esteet ja ne sektorit, joilla työllisyys laahaa Euroopassa jäljessä. Suhtaudun myönteisesti moniin mietinnön osa-alueisiin ja esimerkiksi siihen, että päätöslauselman mukaisesti Euroopan ratkaisu piilee huipulla. Meidän pitäisi laajentaa osaamistamme huippulaadukkaisiin tuotteisiin ja palveluihin, jotka ovat teknologisen muutoksen etulinjassa ja johtavat huippulaadukkaisiin työpaikkoihin. Siinä korostetaan olemassa olevia mahdollisuuksia työllisyyden ja palvelujen lisäämiseksi; tarvetta uudistaa koulutus- ja ammattikoulutusjärjestelmiä ja mahdollistaa elinikäinen oppiminen; naisten ottamista huomioon työllisyyspolitiikassa sekä pienten ja keskisuurten yritysten merkitystä työllisyyspolitiikan kohderyhmänä; vaatimusta työmarkkinaosapuolten osallistumisesta koulutuspolitiikan valmisteluun sekä vaatimuksia teollisuuden ja tieteen välisten yhteyksien parantamiseksi.
Komissiota pyydetään nyt ottamaan huomioon joitakin tämän päätöslauselman kohtia, ja jos sallitte, haluaisin esittää seuraavat lyhyet huomiot. Päätöslauselman 21 kohdassa mainitaan Philoxenia-ohjelma. Komissio ehdotti tätä matkailuohjelmaa vuonna 1996, mutta neuvosto ei ole vieläkään hyväksynyt sitä. Haluaisin täsmentää, että komissio ei ole luopunut ehdotuksesta eikä sillä ole aikomusta tehdä niin. Luulen, että puheenjohtajamaa Saksa voi puhua siitä.
Mitä tulee 24 kohtaan, komissio on työllisyys- ja työmarkkinakomitean puitteissa käynnistänyt useita vertaisarviointeja, joiden tarkoituksena on yksilöidä jäsenvaltioiden työllisyyspolitiikkojen hyvät käytännöt. Tämän vertaisarvioinnin tulokset sisällytetään vuoden 1999 yhteiseen työllisyyskertomukseen. Tästä arvioinnista saatuja opetuksia käytetään työllisyyden suuntaviivoja laadittaessa. Haluaisin kuitenkin huomauttaa, että kussakin jäsenvaltiossa harjoitettavista erityisistä politiikoista on tavallisesti paras päättää kansallisella tasolla.
Pidän 32 ja 33 kohdassa myönteisenä sitä, että parlamentti tunnustaa naiset erityiseksi kohderyhmäksi. Naisten työttömyysaste on korkeampi kuin miesten, ja myös työllisyysaste on paljon matalampi. Naisten työllisyyttä edistäviä yhteisön toimia on toki jo olemassa sekä NOW-yhteisöaloitteessa että itse Euroopan sosiaalirahastossa, tavoitteessa 3. Enemmän voidaan kuitenkin tehdä, ja enemmän on ehdotettu parhaillaan neuvoteltavassa sosiaalirahastoa koskevassa uudistuksessa. Tämä uusi rahasto sisältää erityistoimia naisia varten, jotta he voisivat hyödyntää täysimääräisesti uusia työmahdollisuuksia.
Mitä tulee 16 kohdassa käsiteltävään työaikaan, parlamentti ilmaisi Luxemburgin työllisyyshuippukokoukseen tekemään ehdotukseensa sisältyneessä päätöslauselmassa, millainen kannan pitäisi olla Euroopan tasolla. Siinä todettiin, että jäsenvaltioiden on tarkasteltava joustavuuden edistämistä työmarkkinoilla työtuntien, -ajan ja -tapojen, kuten urakatkosten ja sapattivapaiden, osalta sellaisen yksittäisten yritysten tasolla tapahtuvaan työmarkkinaosapuolten vuoropuheluun perustuvan prosessin kautta, joka ei liity lainsäädäntöön eikä ole pakollinen. Haluaisin sanoa herra Mannille, että hän on oikeassa sanoessaan, että ammatin vaihtaminen kolme tai neljä kertaa elämän aikana on tulevaisuuden sana. Se voidaan saavuttaa, herra Mann, ainoastaan painottamalla elinikäistä oppimista, sanomalla herra Crowleyn tavoin, että meidän on muutettava koulutusta ja ammattikoulutusta, niin että kaikki voivat osallistua työmarkkinoille.
Haluaisin sanoa teille, rouva Weiler, että käsittääkseni Saksan kansallista toimintasuunnitelmaa tullaan selvästi vahvistamaan. Sain tällaisen käsityksen käytyäni Bonnissa ja puhuttuani Saksan hallitukselle juuri tästä asiasta. Saksan hallitus korostaa erittäin paljon nuoria työttömiä ja naisten asemaa työmarkkinoilla koskevia kysymyksiä. Saksan suunnitelmaa vahvistettaessa keskeisellä sijalla tulee olemaan se, että siellä myönnetään rahaa, miljoonia ja miljardeja Saksan markkoja, suuntaviivojen täytäntöönpanon varmistamiseen. Haluamme, että jokaisessa jäsenvaltiossa toimitaan näin täytäntöönpanon osalta.
Ymmärrän nyt erittäin hyvin, herra Pronk, mitä sanotte uusista palveluista, ja kiinnostavaa siinä on ilman muuta se, että on olemassa valtava aukko. Sitä ei kuitenkaan ole maataloudessa tai teollisuudessa tai julkisella sektorilla. Se on palvelusektorilla, yhteispalveluissa, yrityspalveluissa, palvelujen jakautumisessa ja koko vapaa-aikaa koskevassa kysymyksessä. Aukko on siinä, että olemme jääneet jälkeen Yhdysvalloista, ja meidän on kurottava aukko umpeen, koska työllisyysasteemme on 25 viime vuoden ajan laskenut. Se ei kuitenkaan onnistu, herra Lindqvist, ellei ole olemassa valtavia voimavaroja lastenhoitoon ja keinoja käyttää kaikkia työmarkkinoiden voimavaroja, ja siihen kuuluu se, että naisiin kiinnitetään paljon enemmän huomiota.
Minun on sanottava teille, rouva Heinisch, että liikkuvuutta koskeva kysymys on Euroopan työmarkkinoiden kannalta keskeinen asia. Saavutuksemme tällä alueella eivät ole hyviä, mutta olemme luomassa EURES-verkostoa, järjestelmää, joka mahdollistaa sen, että ihmiset voivat liikkua entistä helpommin unionissa, ja joka johtaa toivottavasti siihen, että liikkuvuutta voidaan lisätä.
Lopuksi totean, että Euroopan unionissa on tänä iltana puoli miljoonaa avointa työpaikkaa tietoyhteiskunnan ja teknologian alalla. Olette aivan oikeassa, herra Rübig, puoli miljoonaa työpaikkaa. Teollisuuden mukaan Euroopassa on kuitenkin viiden vuoden kuluttua 1, 2 miljoonaa avointa työpaikkaa, joita me emme pysty täyttämään. Sanon, että ainoa tapa puuttua tähän on muuttaa, rouva Weiler, ja uudistaa koulutus- ja ammattikoulutusjärjestelmiä niin, että meillä on nykyistä, kymmenen vuoden kuluttua vanhentunutta teknologiaa varten sellainen koulutusjärjestelmä, herra Crowley, jonka ansiosta kaikki voivat olla mukana ja kaikilla on mahdollisuus tehdä työtä tässä unionissa.

Puhemies
Kiitos, herra komissaari.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 9.00.

Munivien kanojen suojelu
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana Kindermannin laatima maataloutta ja maaseudun kehittämistä käsittelevän valiokunnan mietintö (A4-0481/98) ehdotukseksi neuvoston direktiiviksi eri tuotantojärjestelmissä pidettävien munivien kanojen suojelun vähimmäisvaatimuksista (KOM(98)0135 - C4-0196/98-98/0092(CNS)).

Kindermann
Arvoisa puhemies, käsiteltävänä olevan komission ehdotuksen tarkoituksena on nyt voimassa olevan häkkikanaloita koskevan direktiivin 88/166/ETY korvaaminen 1. tammikuuta 1999 eri tuotantojärjestelmissä pidettävien munivien kanojen suojelua koskevalla direktiivillä. Siinä on kyse vain vähimmäisnormeista. Komissio panee siten täytäntöön voimassa olevan direktiivin 9 artiklan tarkistuslausekkeen, jonka mukaan sen on esitettävä eläinlääkintäalan tiedekomitean kertomuksen pohjalta mukautusehdotuksia alan tieteellisen kehityksen huomioon ottamiseksi. Tarkoituksena on, että kaikissa ensi kertaa käyttöön otettavissa tuotantojärjestelmissä on oltava munimispesiä, orsia ja hiekkakylpypaikkoja. Jäsenvaltiot voivat sallia jatkossakin poikkeuksina myös tavanomaiset häkit ilman munimispesiä ja pehkuja. Niissä on kuitenkin oltava tilaa vähintään 800 neliösenttimetriä kanaa kohti ja niiden korkeuden on oltava joka kohdassa vähintään 50 cm. Vanhoja kanaloita voidaan tietyillä edellytyksillä vielä käyttää enintään 31: seen päivään joulukuuta 2008 saakka.
Valiokuntamme piti komission ehdotusta myönteisenä, koska sen tarkoitus on oikea, nimittäin munivien kanojen olosuhteiden parantaminen. Niistä mainittakoon ennen muuta kanaa kohti varattavan vähimmäispinta-alan nostaminen 450 neliösenttimetristä 800 neliösenttimetriin, toimenpide, jota me erityisesti kannatamme, sillä nyt voimassa olevat säännökset eivät monilta tahoilta esitettyjen käsitysten mukaan salli tiettyjen eläimille synnynnäisten käyttäytymistapojen täysimääräistä toteuttamista ja niin ollen lajinmukaista eläinten kasvatusta.
Valitettavasti komissio on jäänyt asiassa puolitiehen muotoillessaan vähimmäisvaatimuksia muille tuotantojärjestelmille. Säännökset muista suljetuista tiloista kuin häkkikanaloista ovat puutteellisia ja ennen kaikkea eläintiheyttä koskevat ohjeet puuttuvat. Määräykset ulkokanaloista puuttuvat täysin. Pidämme sitä valitettavana, sillä uuden direktiivin myötä eri tuotantojärjestelmät asetetaan keskenään entistä kovempaan kilpailuun. Vaadimme sen vuoksi komissiolta, että se antaa pian näitä seikkoja koskevan ehdotuksen. Valiokunta piti puutteena myös sitä, että ei ole määritelty seikkaperäisesti uutta, niin kutsuttua varusteltua häkkiä, jossa on munimispesät, orret ja pehkuja ja josta on siis määrä tulla tulevaisuudessa vakiohäkki. Mielestäni olemme nyt tuoneet tähän asiaan parannusta.
Tämän lisäksi olemme ehdottaneet uuden direktiivin voimaantulon lykkäämistä kahdella vuodella, sillä komission tavoitteeksi asettama ajankohta on täysin epärealistinen. Siihen mennessä ei ole ehditty saada markkinoille kaupallisiin tarkoituksiin vielä yhtään vaaditun muotoista häkkiä. Vaadimme niin ikään komission valvontatehtävää koskevan säännöksen tiukentamista. Nimittäin jos tiukennetaan vain tuotanto-olosuhteita ja velvollisuus paikan päällä tapahtuvaan valvontaan muutetaan mahdolliseksi valvonnaksi, ei täytetä sitä tehtävää, jonka mukaan tällä valvonnalla pitäisi taata direktiivin yhdenmukainen soveltaminen koko EU: ssa.
Siirryn nyt sosioekonomisiin näkökohtiin. Valiokunta ehdottaa, että sen lisäksi, että tehokkuusasetuksen (EY) N: o 950/97 nojalla on mahdollisuus vapaehtoiseen, yhteisesti rahoitettavaan investointitukeen, otettaisiin käyttöön myös tuotannollisista tekijöistä riippumaton, määräaikainen ja asteittain vähenevä lisätukijärjestelmä. Olemme sitä mieltä, että tällä ohjausvälineistöllä vielä epäröivät jäsenvaltiot voitaisiin saada helpommin hyväksymään entistä korkeampi eläinsuojelun taso ja kehotamme siksi neuvostoa ja komissiota harkitsemaan tarkoin tätä ehdotusta.
Sen lisäksi valiokunta vaatii huolehtimaan siitä, että yhteisön tuottajia ei saateta kolmansista maista tulevaan tuontiin nähden epäedulliseen asemaan. Tähän sisältyy erityisesti se, että tuonnin on täytettävä samat eläinsuojelu-, eläinlääkintä- ja hygieniavaatimukset kuin EU: ssakin tuotettujen tuotteiden. Saanen sanoa tässä kohden vielä muutaman sanan ennen kaikkea eläinsuojelujärjestöjen esittämästä vaatimuksesta niin sanottujen häkkikanaloiden täydelliseksi poistamiseksi. Valiokunta on päättänyt olla käyttämättä uuden direktiiviehdotuksen yhteydessä käsitettä häkkikanala, koska se ei sovellu tähän käyttöön ja on harhaanjohtava. Tällöin on erotettava toisistaan vähintään kolme eri häkkityyppiä ja jokainen yksittäinen häkki, myös niin kutsutut varustellut häkit, voidaan sijoittaa häkkikokonaisuuksiksi. Häkkikanalan käsite ilmaiseekin vain jotakin tavasta, jolla häkkejä on käytetty, mutta ei mitään niiden ominaisuuksista. Valiokuntamme ehdottaa sen vuoksi, että puhuttaisiin tavanomaisista häkeistä, kun tarkoitetaan nykyisin voimassa olevassa direktiivissä määriteltyjä häkkejä.
On totta, että eläinlääkintäalan tiedekomitean kertomuksessa lokakuulta 1996 päätellään, että nykyisistä häkkijärjestelmistä aiheutuu niiden tilanahtauden ja virikkeettömyyden vuoksi eläinten hyvinvoinnille vaikeita tuotantojärjestelmästä johtuvia haittoja. Painotus on kuitenkin sanalla nykyisistä, sillä eläinlääkintäkomitea toteaa, että myös vaihtoehtoisiin tuotantojärjestelmiin liittyy höyhenten nokkimisen ja kannibalismin uhasta johtuvia vaikeita haittoja...
Puhemies keskeytti puheenvuoron.

Needle
Arvoisa puhemies, haluaisin ensiksi sanoa, että suhtaudun erittäin myönteisesti herra Kindermannin rakentavaan ja hyvin perusteltuun työhön ja pidän sitä huomattavana parannuksena komission ehdotuksiin nähden, jotka ovat ympäristö-, terveys- ja kuluttajansuojavaliokunnan mielestä riittämätön kompromissi tuottajien ymmärrettävän huolen ja munivien kanojen hyvinvoinnin välillä.
Eräässä kansallisessa sanomalehdessä julkaistu luonnollista kokoa oleva valokuva, jonka otin tänään mukaan ja joka näyttää tavanomaiseen häkkiin tai häkkikanalaan todellisuudessa jäävän tilan, kertoo enemmän kuin monen tunnin keskustelu voi ikinä kertoa. Valiokuntani on valitettavasti sitä mieltä, että jos jäsenvaltioiden tuottajia ei auteta rahoituksellisin toimin siirtymään vaihtoehtoisiin menetelmiin, on epätodennäköistä, että direktiivin myönteiset päämäärät toteutuvat. Vaatimukset eivät täytä niiden toiveita, jotka haluaisivat saavuttaa parhaat hyvinvointinormit eivätkä myöskään tarjoa realistisia puitteita EU: n munantuottajien kilpailukyvylle, kasvatusmenetelmien muuttamiselle eikä kestävän työllisyyden säilyttämiselle.
Tässä tilanteessa valiokunta asetti etusijalle häkkikanaloiden aiheuttamien vakavien haittojen torjumisen, kuten kertomuksessa todettiin, ja vaatii sen vuoksi yhteisönlaajuista häkkien kieltoa mahdollisimman pian sekä soveltuvia rahoituksellisia toimia jäsenvaltioilta ja komissiolta vaihtoehtoisten järjestelmien käyttöönottamiseksi ja asiaa koskevien tutkimusten laatimiseksi.
Komission tulee lisäksi vaatia WTO-neuvotteluissa yhtäläisiä hyvinvointiehtoja myös tuontimunille ja etenkin munatuotteille komission siipikarjan ja munien neuvoa-antavan komitean suosituksen mukaisesti.
Näin ollen toivon lopuksi, että parlamentti hyväksyy huomenna kollegani herra Wattsin ja muiden jäsenten esittämät tarkistukset 50 ja 92 ja että näin tarkistetun herra Kindermannin hyvän mietinnön voimaantuloa pidetään myönteisenä askeleena kohti näiden häkkien - miten me niitä sitten kutsummekaan - katoamista Euroopan unionissa.

Watts
Arvoisa puhemies, minäkin haluaisin kiittää esittelijää hänen mietinnöstään ja siitä, miten rakentavasti ja perusteellisesti hän on käsitellyt tätä hyvin arkaluonteista ja kiisteltyä kysymystä. Kuten hänkin, myös minä suhtaudun myönteisesti komission ehdotukseen häkkikanalajärjestelmän uudistamiseksi. Ilmeisesti kautta linjan tunnustetaan se, että nykyisestä häkkikanalajärjestelmästä on luovuttava. Vaikka ehdotuksessa ei minun mielestäni mennäkään tarpeeksi pitkälle, se merkitsee nykyisen häkkikanalajärjestelmän loppua. Olikin jo korkea aika!
Euroopan komission tieteellisen eläinlääkintäkomitean mukaan häkkikanalajärjestelmästä aiheutuu - ja kollegani Clive Needle viittasi juuri tähän - " vakavia haittoja kanojen hyvinvoinnille" . Viimeksi eilen saatiin uusia tietoja häkkikanojen surkeasta kohtalosta: ne ahdetaan häkkiin jo 18 viikon ikäisinä, eikä niillä ole tarpeeksi tilaa räpytellä siipiään, seistä kunnolla pystyssä, raapia itseään, torkahtaa tai peseytyä. Vuoden päästä, niiden työelämän päättyessä luisevat, melkein ilman höyheniä olevat kanat teurastetaan ja niistä tehdään piirakoita, keittoa tai lemmikkieläinten ruokaa. Joka kolmannella teurastettavaksi vietävällä kanalla on vastikään murtuneita luita, ja lähes kaikki kanat kärsivät luukadosta. Häkit ovat suurkanaloita kaikkein pahimmillaan.
Jos häkkijärjestelmä on mielestämme julma, meidän pitäisi sitten kieltää se täysin. Minun tarkistuksillani ja muiden kollegojen tarkistuksilla pyritään juuri siihen. Häkkikanalajärjestelmästä on vuoteen 2009 mennessä luovuttu munantuotannossa. Kymmenen vuoden siirtymäkausi on paras tapa edistää munivien kanojen hyvinvointia. Kymmenen vuoden siirtymäkausi on teollisuuden kannalta oikeudenmukainen, jotta se voi varautua selvään ja varmaan tulevaisuuteen. Tulevaisuus kuuluu vapaiden kanojen tuotannolle. Se toimii Britanniassa. Se turvaa kanojen hyvinvoinnin; se on kannattavaa ja suosittua. 89 % Britannian kansalaisista on sitä mieltä, että on julmaa pitää kanoja pienissä häkeissä. Lähes puolet kaikista brittitalouksista ostaa nykyisin lattiakanaloiden tai vapaiden kanojen munia. Jotkin supermarketit, kuten Marks & Spencer, ovat kieltäneet täysin häkkikanojen munat ja myyvät nyt vain vapaiden kanojen munia. Meidän kaikkien pitäisi varautua tähän eläinten hyvinvointia korostavaan tulevaisuuteen, ja toivon, että me kaikki äänestämme huomenna sen puolesta.

Sonneveld
Arvoisa puhemies, häkkikanaloita koskeva uusi direktiivi on ensisijaisen tärkeä poliittinen aihe. Saamme siitä paljon palautetta kansalaisilta. Se koskee kuitenkin myös yrityksiä, joista monet EU: n siipikarjankasvattajat saavat tulonsa.
Tämä velvoittaa meidät työskentelemään huolellisesti uusien sääntöjen parissa ja samalla kannustamaan vahvasti tuottajia uudistamaan yritystensä järjestelmiä, jotta eläinten hyvinvointi samalla paranisi niissä yrityksissä, jotka ovat taloudellisesti toimintakykyisiä Euroopan unionissa. Tämä ei voi koskaan tarkoittaa lähestymistapaa, jonka mukaan kaikkien EU: n siipikarjankasvattajien pitäisi siirtyä tuottamaan vapaasti liikkumaan pääsevien kanojen munia, vaikka tästä menetelmästä onkin tulossa yhä tärkeämpi. On jäätävä kuitenkin sellainen vaihtoehto, että eläimiä pidetään huomattavasti parannetuissa häkeissä. Tällaisilla järjestelmillä suoritetut kokeet osoittavat, että hyvinvointi paranee huomattavasti. Eläinlääkintäalan tiedekomitean täytyy myös antaa tästä asiasta lausunto, ja samalla täytyy tarkastella muita näkökohtia, kuten ympäristöä ja siipikarjankasvattajien työoloja. Jos tällainen vahvasti parannettu järjestelmä halutaan saada pian aikaan, täytyy munivien kanojen pitäminen perinteisissä häkeissä tehdä kalliimmaksi korottamalla huomattavasti sääntöjen mukaista neliösenttimetrien määrää eläintä kohti.
Valitsevatpa unionin siipikarjankasvattajat reilujen kilpailuperiaatteiden mukaisesti tulevina vuosina sitten kumman näistä tuotantotavoista tahansa, on valintaa harkittaessa myös huomioitava tuoreina tai munatuotteina käytettävien munien tuotanto-olot. Ei saa kuitenkaan uhata, että koko järjestelmä kielletään tietystä päivämäärästä lähtien, vaikka häkkejä olisi tuntuvasti parannettu.
PPE-ryhmä aikoo näin ollen enimmäkseen seurata Kindermannin mietinnön linjausta. Teemme niin kiittäen esittelijää. Olemme arvostaneet suuresti hänen asiantuntevaa ohjaustaan tässä asiassa.

Mulder
Arvoisa puhemies, haluaisin aloittaa kiittämällä herra Kindermannia hänen mietinnöstään ja kaikesta hänen tekemästään työstä. Hän on laatinut mielestäni hyvän mietinnön.
ELDR-ryhmä on ennen kaikkea sitä mieltä, että tässä tapauksessa ei pitäisi käyttää direktiiviä vaan asetusta. Mielestämme on hyvin tärkeää, että tämä ehdotus pannaan toimeen kaikissa Euroopan unionin jäsenvaltioissa yhtä laajasti. Ei saa käydä niin, että tietyt maat jäävät liikaa jälkeen. Tämä on siis ELDR-ryhmän tärkeä näkemys.
Arvoisa puhemies, minun täytyy sanoa teille, että olen saanut harvoin niin paljon postia kuin viime viikkojen aikana tästä aiheesta. Ryhmäni on jo vuosikaudet kannattanut sitä, että kuluttajat päättävät itse, mitä he haluavat syödä, ja jos he haluavat syödä munia, jotka tulevat tilavammista häkeistä, me kannatamme sitä kovasti. Siksi kannatamme tässä mielessä yleisesti Kindermannin mietintöön sisältyvää ehdotusta vähimmäispinta-alan lisäämisestä 450 neliösenttimetristä 800 neliösenttimetriin.
Mielestäni samanaikaisesti on tutkittava mahdollisimman paljon vaihtoehtoisia järjestelmiä. Odotamme siksi myös hyvin kiinnostuneina komission kertomusta tästä asiasta.
Yksi asia on meistä ristiriitainen. Yhdysvalloissa, joka on merkittävä viejä Eurooppaan, muniville kanoille vaadittu tila on 350 neliösenttimetriä. Amerikassa kukaan ei ihmettele sitä. On selvää, että kilpailu ei ole reilua, kun tuonti olisi WTO: n uusien sääntöjen mukaan täysin vapaata, ja me pyydämme siksi komissiolta vakavasti, että se ottaisi tämän asian esille Maailman kauppajärjestössä käytävissä keskusteluissa. Meillä täytyy olla yhtäläiset kilpailuedellytykset. Me kannatamme vahvasti pakollisia päällysmerkintöjä. Asiakkaan täytyy saada valita. Me toivomme, että he tekevät juuri niin kuin he meille kirjoittavat.
Lopuksi, ryhmäni äänet hajoavat äänestettäessä herra Wattsin tarkistuksesta, jonka mukaan häkkikanalat kiellettäisiin vuonna 2009.

Bloch von Blottnitz
Arvoisa puhemies, häkki ei ole mikään elintila. Siltä osin ei varmasti myöskään herra Kindermannin asiaansa hyvin paneutunut mietintö tule muuttamaan tilannetta, sillä siinäkin pyritään vain häkkien parantamiseen ja siihenkin vasta kymmenessä vuodessa. Me emme kuitenkaan halua minkäänlaista häkkituotantoa ja siksi toivonkin, että kollegani Graefe zu Baringdorfin esittämät tarkistukset hyväksytään huomenna, sillä niin kauan kuin me pidämme eläimiä vain tavaroina, joilla on säädetty käyttöaikansa ja joiden tarkoituksena on vain tuottaa meille hinnaltaan mahdollisimman edullisia tuotteita, niin kauan emme myöskään pääse lajinmukaiseen eläinkasvatukseen. Meidän on viimeinkin pohdittava, emmekö voi nähdä eläimiä sellaisina kuin ne ovat, nimittäin elävinä olentoina, eikä tavaroina, joita me voimme käyttää mielin määrin hyväksi ja heittää lopuksi pois.
Siksi pyydänkin kollegoitani äänestämään huomenna tarkistustemme puolesta. Siitä olisi hyvin paljon hyötyä myös kuluttajille, sillä se palvelisi myös terveyden edistämistä. Vain lajinmukaisella eläinkasvatuksella voidaan saada myös tervettä tuotantoa.

Nicholson
Arvoisa puhemies, haluaisin ensiksi onnitella esittelijää hänen mietinnöstään. Kyse on aiheesta, joka huolestuttaa suuresti monia ihmisiä. On erittäin vaikeaa saada aikaan välttämätön tasapaino kaikkien osa-alueiden välillä, ja maataloutta ja maaseudun kehittämistä käsittelevän valiokunnan tarkistukset ovat niin hyviä kuin tällä hetkellä suinkin on mahdollista. Tiedän, että jotkut haluavat edetä pitemmälle ja paljon nopeammin. En kuitenkaan usko, että me kykenemme siihen toistaiseksi. Meidän on pitkällä aikavälillä pyrittävä saavuttamaan perimmäinen tavoite. Se on mahdollista vain yhteistyössä teollisuuden kanssa.
Meidän täytyy varmistaa, että teollisuus kykenee taloudellisesti näihin uusiin asetuksiin ja muihin tulevaisuudessa tarvittaviin asetuksiin, joiden täytäntöönpano ja toteuttaminen on erittäin kallista. Teollisuus ei tällä hetkellä pysty ottamaan vastaan sille asetettua haastetta. Voittomarginaalit ovat pieniä. Haluaisin puoltaa tarkistusta, joka koskee uudenaikaistamiseen myönnettävää tukea ilman kanojen lukumäärän lisäämistä teollisuudessa.
Kun me rasitamme teollisuuttamme lisäkuluin, meidän on myös oltava tietoisia siitä, että maailman muilla tuottajilla ei ole samoja kriteerejä eikä paineita. Olemme havainneet tämän sika-, naudanliha- ja maitoalalla. Tiedän, että käytän tätä usein keppihevosenani, mutta olen vakaasti sitä mieltä, että jos me Euroopan unionissa otamme käyttöön näin ankarat kriteerit ja sidomme tuottajiemme kädet näin tiukasti, me emme saa sallia sitä, että Euroopan unioniin tuodaan sellaisia tuotteita, jotka eivät täytä omilta tuotteiltamme edellytettäviä kriteerejä. Sen on oltava kaikkein tärkein asia.
Kehotan arvoisaa komissaaria seisomaan vakaasti Euroopan unionin tuottajien takana, sillä vaikka me tottelemmekin häntä ja tuottajat tottelevat häntä, hänen täytyy suojata heitä muulta maailmalta, kun se yrittää vallata meidän markkinamme.

Flemming
Arvoisa puhemies, arvoisa komissaari, itse kannatan munivien kanojen häkkikasvatuksesta luopumista. Luonnollisesti pidän hyvänä myös komission aloitetta asian parantamiseksi ja uuden direktiivin laatimiseksi, mutta se ei vielä riitä. Tämänhetkinen häkkituotantotapahan on jopa eläinlääkintäalan tiedekomitean mukaan erityisen ongelmallinen eläinkasvatuksen muoto. Itse pidän sitä erityisen julmana eläinkasvatuksen muotona, josta on päästävä eroon mahdollisimman pian.
Tietenkin orret, pehkut, kylpypaikat ja pesät ovat parannuksia, mutta emmekö yllytä niilläkin tuottajia taas kerran investointeihin, jotka sitten asetetaan jo pian jälleen kyseenalaisiksi? Nimittäin yhä useammat kuluttajat koko Euroopassa vaativat häkkituotannon yleistä kieltämistä. Luopuminen on edessä ja kyse onkin vain siitä, milloin.
250 miljoonaa kanaa tavanomaisissa häkeissä, vain kahdeksan miljoonaa vapaasti liikkumaan pääseviä. Varmaankaan emme pysty muuttamaan asiaa käden käänteessä, mutta ehkä sentään kahdeksassa, kymmenessä vuodessa, ja asiasta ovat esittäneet tarkistuksia Michl Ebner, herra Watts, herra Graefe zu Baringdorf, ja ne kaikki ovat tämänsuuntaisia! Euroopan maataloudenharjoittajilla on riittävästi tilaa tuotantotavan muutokseen, ja lisätyöpaikat, ne me pystymme kyllä täyttämään! Tervettähän häkkikanaloissa kasvattaminen ei voi olla. Niissä kasvatetut kanaraukat kuolevat yleensä vuoden kuluttua, pitempään ne eivät sitä kestä, kun tavallinen lihakana yltää yleensä neljän, viiden vuoden ikään.
Kaksi euroa henkeä kohti vuodessa on komission arvio - ja myös tästä kiitos komissiolle - niistä lisäkustannuksista, jotka koituvat kuluttajille kanojen lajinmukaisesta kasvatuksesta. Jokainen, joka on joskus nähnyt häkkikanalan, ei pysty syömään pitkään aikaan yhtään kananmunaa! Valistunut ja oikeaa tietoa saanut kuluttaja sen sijaan maksaa hyvin mielellään hieman enemmän ja toivoo - ja saanen tässäkin jälleen lainata komissiota - loppua häkkikanaloille. Pyydän, että äänestätte huomenna tarkistusten 52, 62 ja 67 puolesta. Aamiaiskananmuna maistuu sen jälkeen teistä jokaisesta hieman paremmalta!

Tamino
Arvoisa puhemies, on hyvä muistaa, että tällä hetkellä voimassa oleva munivia kanoja koskeva lainsäädäntö on vuodelta 1988, ja se piti tarkistaa vuonna 1993. Tätä keskustelua käydään siis ainakin viisi vuotta myöhässä, mutta komission ehdottama uudistus, jonka pitäisi taata sekä eläinten hyvinvointi että tuotteiden laatu, ei ole täysin tyydyttävä. On muistettava se uskomaton ajattelutapa, johon munivien kanojen kasvatus häkeissä perustuu: eläimiä ei enää pidetä elävinä olentoina vaan esineinä. Teollisina tuotantovälineinä, joita käytetään kuin koneiston osia. Valitettavasti 93 % munista tuotetaan Euroopassa tällä tavalla, mutta kuluttaja ei tiedä, että hänen ostamansa munat on tuotettu munatehtaissa, joissa kanoja pidetään ahtaissa häkeissä, joita on pinottu kymmeneen kerrokseen kuin missäkin keskitysleirissä; jokaisessa häkissä on neljä tai viisi kanaa, jotka eivät voi levittää siipiään, eivät kuopia maata eivätkä muutenkaan noudattaa luontaisia käyttäytymistapojaan.
Muutaman neliösenttimetrin tilan lisäys ei kuitenkaan ratkaise ongelmaa. Siksi vihreät kehottavat kaikkia kollegoita hyväksymään ne tarkistukset, joilla pyritään häkkikanaloiden poistamiseen lähivuosina ja joissa ehdotetaan lattiakanaloita, joissa eläintiheys on sopusoinnussa eläinten luontaisen käytöksen kanssa - nämä normit ovat sitä paitsi jo nyt voimassa Sveitsissä.
Lopuksi korostamme vielä komissiolle esittämäämme pyyntöä tehdä mahdollisimman pian pakolliseksi sellainen munien merkintä, joka antaa kuluttajalle tietoa siitä, kuinka munia tuottavat kanat on kasvatettu.

Sandbæk
Arvoisa puhemies, minusta on erittäin masentavaa, että parlamentti ottaa eläinten hyvinvoinnin vakavasti ainoastaan silloin, kun kyse on ansaraudoista tai hylkeiden pyynnistä tai kun jokin kansa maksaa siitä omalla hyvinvoinnillaan, joka tietyissä tilanteissa on vielä huonompi kuin eläinten. Mietintöön, jossa käsitellään munivien kanojen elinolojen parantamista vaatimalla niille enemmän tilaa ja virikkeitä, on tehty 70 tarkistusta. Se on melko epäjohdonmukaista, sillä kanojen hyvinvointia heikentää erityisesti se, että ne eivät voi toteuttaa niiden erityistä ja luonnollista munimistarvetta. Tilannetta ei juurikaan muuta se, että kanoille annetaan enemmän tilaa, vaan se pikemminkin laillistaa nykytilanteen moneksi vuodeksi eteenpäin. Meidän on oltava kunnianhimoisempia. Häkit on luonnollisesti kiellettävä pitkällä aikavälillä. Jotta munantuottajien haittoja pienennettäisiin mahdollisimman paljon, palkkioita voitaisiin maksaa tuotannon muuttamisesta ja siirtymisestä vaihtoehtoisiin tuotantojärjestelmiin. Komission papereissa tai Kindermannin mietinnössä ei ole ehdotuksia munimishäkkien kieltämisestä. Sen vuoksi voin vain kehottaa tukemaan niitä tarkistuksia, joiden avulla kielto pyritään aikaansaamaan.
Jos EU tulevissa WTO-neuvotteluissa toivoo, että se pääsee ajamaan eläinten hyvinvointia maailmankaupassa, kotoinen munimishäkkien kielto vahvistaisi EU: n uskottavuutta ja sen neuvotteluasemaa. Komission tekemää ehdotusta käytetyn tuotantomenetelmän pakollisesta merkinnästä on pidettävä toiseksi parhaana ratkaisuna. Kaikki viittaa siihen, että monet kuluttajat ovat halukkaita maksamaan korkeampia hintoja ja valitsemaan vaihtoehtoisesti tuotettuja munia. Se on kuitenkin mahdollista vain, jos markkinat ovat avoimet. Esimerkiksi merkintä " friske æg" (tuoreet munat) johtaa harhaan. Kaikkien munien pitäisi olla tuoreita. Lisäksi nämä munat eivät ole peräisin vapaana kulkevista kanoista, kuten monet ehkä saattavat luulla. Tanskassa on äskettäin otettu käyttöön tuotantomuodon merkintä, ja kuluttajien valinnoissa tapahtui selkeä muutos, kun merkinnöistä kävi selvästi ilmi, mitkä munat olivat peräisin häkkikanoista. Poliittinen kuluttaja on tavallisesti paljon poliitikkoja vastuullisempi. Valiokunnan ehdotus, jonka mukaan myös munatuotteet on merkittävä, on hyvä askel kohti parempaa kuluttajanvalistusta, ja meidän on myös tuettava ehdotusta, jonka mukaan uusien vähimmäisvaatimusten on oltava voimassa myös kolmansista maista tuotujen tuotteiden osalta.

Pinel
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, meidän ei pidä tyytyä vain parantamaan häkkikanaloita, meidän on tuomittava häkkikanalat. Jos teemme yhteenvedon tästä keskitysleirimäisestä kanankasvatuksesta yleisesti, voimme panna merkille ensinnäkin, että tällainen kasvatusjärjestelmä tuhoaa luonnon monimuotoisuutta, toiseksi, että se hävittää työpaikkoja ja erityisesti maaseudun työpaikkoja, sekä kolmanneksi, että se merkitsee kanaparoille todellista maanpäällistä helvettiä.
En voi omalta osaltani hyväksyä sitä, että miljardit kanat viettävät onnettoman elämänsä kenkälaatikkoa pienemmässä tilassa, sitä, että kaiken lisäksi niiden nokat leikataan, että niiden haurastuneet luut murtuvat monesta kohtaa, että niiden ulosteiden sisältämä ammoniakki polttaa niiden jalkojen ja vatsan ihon. Kuinka voimme tämän jälkeen puhua vielä laadusta? Ja sitten loppujen lopuksi, kun kanojen munantuotanto laskee, ne rahdataan noin vuoden ikäisenä kammottavissa olosuhteissa ja sullotaan viimeiselle matkalle; teurastamolle saapuessaan kolmasosalla kanoista on murtuneet jalat. Kuten emakkojenkin kohdalla, kanojen surkea kunto ei salli niiden lihan myymistä edes paloina. Ne päätyvät raviolin jatkeeksi tai lihaliemikuutioihin.
Sitten on vielä neljäs näkökohta, jonka pitäisi olla ratkaiseva tässä mietinnössä ja jonka pitäisi päätyä - ainakin, jos meillä on mahdollisuus elää taloudellisesti ja yhteiskunnallisesti järkevässä järjestelmässä - tällaisen kasvatustavan täydelliseen ja lopulliseen kieltämiseen. Tuo neljäs näkökohta liittyy kuluttajien terveyteen. Tuolla tavoin kasvatetuista eläimistä saatava ravinto on vailla makua ja ravintopitoisuutta, ja se on ennen kaikkea täynnä hormoneja, vaikka vain eläinten itse tuottamaa luonnonmukaista stressihormonia, sekä antibiootteja, joiden laiton, totunnaiseksi tullut käyttö on vaikuttanut suurelta osin siihen, että penisilliinistä johdetut lääkeantibiootit eivät enää tehoa ihmisiin.
Arvoisa puhemies, hyvät jäsenet, nykyään on itsestään selvää, että nämä kauheat menetelmät ja yleisesti ottaen ylisuureksi kasvattaminen eivät ole eduksi kuluttajalle, jolla on oikeus odottaa muutakin kuin kelvottomia elintarvikkeita, jotka ovat täynnä vettä ja lääkeaineita, eivätkä tuottajille, joiden hinnat romahtavat aiheuttaen konkurssin vaaran, eikä tietenkään eläimille, jotka kärsivät eniten.
Ratkaisu tähän ongelmaan on ilmeinen, mutta se on suurten ylikansallisten yritysten etujen vastainen. Ratkaisu on se, että meidän on annettava etusija sellaisille menetelmille, jotka ovat järkeviä ja jotka synnyttävät työpaikkoja, jotka ovat omiaan elvyttämään maaseutua, lyhyesti sanottuna kaikille lihan tehdasmaisen tuotannon vastaisille menetelmille. Meidän pitää pyrkiä kasvattamaan kanoja ulkoilmassa, antaa niiden juosta ruohikolla ja hiekassa. Tarvitsemme laadukasta tuotantoa, josta saatavat tuotteet ovat tietenkin kaupoissa hieman kalliimpia, noin muutaman euron verran asukasta kohden vuodessa, mutta jotka vähentäisivät sosiaalikustannuksiamme ja lääkärinkulujamme.
Lopuksi emme saa unohtaa sitä, että yksi tämänkaltaisen asian perushaasteista on yksinkertaisesti maaseutujen tulevaisuus.

Van Dam
Arvoisa puhemies, arvoisa komissaari ja arvoisat kollegat, Alankomaissa eräässä mainoslauseessa sanotaan, että muna kuuluu mukaan. Kananmuna on monille eurooppalaisille toivottu osa ruokailua. He alkavat kuitenkin kysellä yhä enemmän, millaisissa oloissa munat on tuotettu. Eläintensuojelujärjestöillä on näkemys tästä asiasta. Se, että tuhansia munivia kanoja pidetään rautaisissa häkeissä, joissa ne eivät pääse liikkumaan, antaa järkyttävän kuvan tästä asiasta.
Valitettavasti on käynyt ilmi, että kuluttajien ostokäyttäytyminen ei perustu juurikaan heidän vastalauseisiinsa. Eläinystävällisemmin tuotettujen munien vähäinen lisähinta johtaa siihen, että monet ostavat kuitenkin häkkikanaloista tulevia munia. Suhteellisen hyvinvoivassa Euroopassa tämä on outoa, koska munien hinta ei ole noussut viimeisten vuosikymmenten aikana juuri lainkaan ja koska munat ovat siten oikeastaan yhä vain halventuneet. Yhdellä eurolla saa kymmenen munaa. Siihen kilohintaan ei saa moniakaan elintarvikkeita. Tämä erityisen halpa hinta on mahdollinen ainoastaan vähän tilaa käyttävän massatuotannon vuoksi. Olen vakuuttunut siitä, että taloudelliset motiivit ovat liian tärkeitä tässä asiassa. Eläimet ovat osa Jumalan luomakuntaa, ja vaikka ne elävät ihmisen alaisuudessa, ne ansaitsevat arvoisensa elämän.
Eläinlääkintäalan tiedekomitea esitti jo vuonna 1996 raportin munivien kanojen hyvinvoinnista. Euroopan komissio ehdottaa sen perusteella uusia vähimmäisnormeja. Olen esittelijän kanssa samaa mieltä siitä, että tämä ehdotus on askel hyvään suuntaan mutta ei kuitenkaan sen enempää. Häkkikanalat täytyy hävittää maailmasta. Mitä pikemmin, sen parempi.
Komissio ehdottaa pitkää siirtymäkautta, joten nykyiset häkkikanalat voivat toimia vielä kymmenen vuotta. Tarkistuksia on kuitenkin esitetty määräajan pidentämisestä ja uusien häkkikanaloiden käyttöönoton sallimisesta vielä kahden vuoden ajan. Koska tuottajat ovat tienneet jo vuosien ajan, että uudet normit ovat tulossa, se on mielestäni huono myönnytys.
Tuonti vielä vähemmän eläinystävällisiä järjestelmiä käyttävistä maista ei saa aiheuttaa kilpailuhäiriöitä. Tuottajat, jotka siirtyvät eläinystävällisiin järjestelmiin, eivät saa joutua kärsimään siitä taloudellisesti. Häkkikanaloista luopuminen on sivistyskysymys. Meidän täytyy myös välttää sitä, että niitä rakennetaan uudelleen unionin ulkopuolissa maissa sen jälkeen, kun ne on purettu Euroopan unionissa. Siksi haluaisin pyytää komissiota tutkimaan väliraporttia varten myös sellaista mahdollisuutta, että voitaisiinko häkkikanaloiden hävittäminen kytkeä eläinystävällisille tuotantojärjestelmille myönnettävään tukeen.

Lukas
Arvoisa puhemies, myös minä pidän äärimmäisen valitettavana sitä, että sen paremmin komission kertomuksessa kuin herra Kindermannin mietinnössäkään ei ehdoteta munivien kanojen häkkikasvatuksen lopettamista. Kuitenkaan niin kauan kuin häkkejä käytetään, vaikka ne olisivat suurempia ja orsilla varustettuja, ei voida puhua todella lajinmukaisesta kasvatuksesta. Euroopan parlamentin olisi osoitettava, että se ei halua eläinsuojelukysymyksissä minkäänlaisia puolittaisia kompromisseja, ja sen pitäisi äänestää kaikkien niiden tarkistusten puolesta, joilla pyritään häkkituotantotavan poistamiseen.
Se tosiasia, että tällä hetkellä 93 % EU: ssa kuluttajille tuotettavista kananmunista on peräisin häkkikanaloista, ei saa olla esteenä sille, että tämä häpeällinen joukkoeläinrääkkäyksen muoto poistetaan. Tämä lukuhan on pikemminkin osoitus siitä, että eurooppalaiset kuluttajat ovat vain vajavaisesti perillä eläinsuojelukysymyksistä mutta myös tuotteiden laatua koskevista kysymyksistä.

Fischler
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, hyvät naiset ja herrat, aivan aluksi haluaisin kiittää sydämellisesti herra parlamentin jäsen Kindermannia hänen esittelemästään erittäin asiantuntevasta ja perusteellisesta mietinnöstä. Voin tyytyväisenä todeta, että parlamentin perusasenne munivien kanojen suojeluun erilaisissa tuotantojärjestelmissä on yhtenevä komission näkemyksen kanssa.
Mihin päämäärään komissio pyrkii asetusehdotuksellaan, joka on tänään täällä käsiteltävänä? Ensinnäkin on kyse munivien kanojen hyvinvoinnin tosiasiallisesta parantamisesta tieteellisten tutkimustulosten pohjalta. Nykyistä häkkikanalakasvatusta voidaan hyvinkin parantaa tai se voidaan vaihtaa johonkin toiseen. Toiseksi, jotta helpotetaan siirtymistä sellaisiin tuotantotapoihin, joissa munivien kanojen perustarpeet otetaan paremmin huomioon, on huolehdittava siitä, että asetettavista vähimmäisvaatimuksista aiheutuu erilaisille vaihtoehtoisille kasvatusmuodoille ja parannetulle häkkikasvatukselle jokseenkin samansuuruiset tuotantokustannukset.
Hyväksyttäviä kasvatusjärjestelmiä ovat muut kuin häkkikanalat ja niin kutsutut varustellut häkit. Varustellut siten, että niissä ei ole vain istumaorsia, kuten täällä sanottiin, vaan myös ennen kaikkea munimispesiä ja kuopimiseen sopivia tiloja. Kolmanneksi on nykyisille kanaloille varattu kymmenen vuoden siirtymäaika, mutta uudet ja uudistettavat kanalat on rakennettava heti uusien säännösten mukaisesti.
Neljänneksi, direktiiviä on määrä tarkistaa seitsemän vuoden kuluttua, jotta kaikki mahdollinen uusi tieteellinen tutkimustieto otetaan asianmukaisesti huomioon. Kananmunien merkitseminen tulee pakolliseksi. Sallinette minun ottaa seuraavassa kantaa esitettyihin tarkistuksiin. Työhön, ympäristöön, terveyteen ja talouteen liittyvät näkökohdat on otettu huomioon komission laatiessa asiaa koskevaa ehdotustaan. Tarkistus 1 vastaa niin ollen komission kokonaissuunnitelmaa, ja se hyväksytään. Sama ei kuitenkaan koske tarkistuksia 20, 21, 45, 51 ja 61. Tarkistus 10 on toimituksellinen parannus ja auttaa parantamaan siipikarjan suojelua. Tämä tarkistus voidaan siten niin ikään hyväksyä.
Vaikka komission ehdotus tähtää aivan samaan päämäärään kuin parlamentin esittämä tarkistus 13, voidaan tämäkin tarkistus hyväksyä, koska se edistää asian ymmärrettävyyttä. Tarkistus 15 voidaan hyväksyä, sillä komission ehdotuksessa esitetyt määräykset juoma- ja ruokintalaitteista koskevat vain häkkejä. Muissa kasvatusmuodoissa kuin häkkikanaloissa voidaan kuitenkin vähentää kanakohtaista tilantarvetta. Erottelu yksi- ja monitasoisten häkkikasvatusjärjestelmien välillä on kaiken kaikkiaan hyväksyttävissä. Niin ollen voidaan hyväksyä myös tarkistukset 16-19.
Tarkistukset 22, 23 ja 29 ovat niin ikään hyväksyttäviä. Niissä on kyse komission ehdotuksiin tehdyistä parannuksista. Muita tarkistuksia ei voida komission näkemyksen mukaan hyväksyä seuraavista syistä: tarkistukset 2, 37(3) ja 36, 42, 59, 69 ja 70 eivät ole sopusoinnussa yhteisön politiikan kanssa. Mitä tulee tarkistuksiin 5, 38 ja 55, niin tätä nykyä voimassa olevat WTO-säännökset eivät salli yhteisön asettaa eläinsuojelumääräyksiä kaupan sääntelemiseksi. Kuten kuitenkin tiedätte, komissio tutkii tulevan WTO-neuvottelukierroksen yhteydessä mahdollisuutta saada eläinsuojelumääräykset uusina määräyksinä WTO: n kauppaa koskevien määräysten piiriin.
Tarkistukset 4, 54, 57 ja 68 ovat nyt käsiteltävänä olevan ehdotuksen kannalta tarpeettomia. Tarkistuksilta 6, 12, 43, 44, 45, 51, 58, 63, 64 ja 65 puuttuu tieteellinen perusta, ja meidän täytyy perustaa ehdotuksemme tieteelliselle pohjalle. Tarkistus 8 on yhteydessä tarkistuksiin 24-28, 30, 32 ja 33. Nämä tarkistukset, samoin kuin tarkistukset 9, 14, 46, 49 ja 56 eivät tuo asiaan minkäänlaista parannusta eikä niitä voida sen vuoksi hyväksyä. Tarkistuksessa 7 on aivan ilmeisesti kyse kielellisestä ongelmasta, sillä tämä tarkistus vastaa tarkalleen komission ehdotuksen englanninkielistä sanamuotoa.
Tarkistukset 50, 52, 60, 62, 66 ja 67 ovat komission näkemyksen mukaan ennenaikaisia, kun niissä mainitun asian käsittelyäkään ei ole vielä saatu päätökseen. Siksi on suositeltavaa, että direktiivin voimaantulon ajankohtaa lykätään myöhemmäksi. Tämän vuoksi voidaan sitten kuitenkin hyväksyä täysin tarkistus 11 sekä siihen liittyvät tarkistukset 31, 34, 35, 39, 40, 41, 47 ja 48. Lopuksi ilmoitan kuitenkin vielä olevani yhtä mieltä siitä, että direktiivimuoto on asetusta parempi, minkä vuoksi en voi myöskään hyväksyä tarkistusta 53.

Puhemies
Kiitos, herra komissaari.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 9.00.
Istunto päättyi klo 00.15

