Maaperän suojelun puitteet - Maaperän suojelua koskeva teemakohtainen strategia (keskustelu) 
Puhemies
(IT) Esityslistalla on seuraavana keskustelu
Cristina Gutiérrez-Cortinesin ympäristön, kansanterveyden ja elintarvikkeiden turvallisuuden valiokunnan puolesta laatima mietintö ehdotuksesta Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi maaperän suojelun puitteista ja direktiivin 2004/35/EY muuttamisesta - C6-0307/2006 - sekä
Vittorio Prodin ympäristön, kansanterveyden ja elintarvikkeiden turvallisuuden valiokunnan puolesta laatima mietintö maaperän suojelua koskevasta teemakohtaisesta strategiasta.
Martin Schulz
(DE) Arvoisa puhemies, en olisi pyytänyt uutta puheenvuoroa, ellei komission jäsen olisi yrittänyt esittää uhria päätöspuheenvuorossaan. Arvoisa komission jäsen, teidän on hyväksyttävä se, että toimitte EU:n toimielimessä ja että teidän on siksi oltava hyvin varovainen sen suhteen, mitä sanotte. Se, mitä sanoitte Il Messaggero -sanomalehden haastattelussa, oli todellakin asiatonta.
Yhdelläkään EU:n viranomaisella ei ole oikeutta mennä leiriin kysymään joltakulta, kuinka hän ansaitsee elantonsa, ja karkottaa tämä henkilö, ellei hän vastaa välittömästi. Tämä on täysin sopimatonta, mutta sanoitte juuri näin Il Messaggero -lehden haastattelussa. Älkää siis suuttuko, kun teille huomautetaan asiasta.
Puhemies
(IT) Keskustelu asiasta on päättynyt. Olen pahoillani, mutta keskustelua ei voida jatkaa. Luulin teidän haluavan lisätä jotakin esityslistaan. Keskustelu on päättynyt, ja meidän on jatkettava eteenpäin... Vastustan tätä puheenvuoroa. Emme voi jatkaa tällä tavalla, luulin Martin Schulzin haluavan lisätä jotakin esityslistaan.
Stavros Dimas
komission jäsen. - (EL) Arvoisa puhemies, haluan aivan aluksi kiittää Euroopan parlamenttia ja erityisesti esittelijöitä, Cristina Gutiérrez-Cortinesia ja Vittorio Prodia, sekä ympäristön, kansanterveyden ja elintarvikkeiden turvallisuuden valiokuntaa ja muita valiokuntia ensimmäisessä käsittelyssä tehdystä työstä.
Komission ehdotus maaperän suojelua koskevaksi teemakohtaiseksi strategiaksi perustuu työhön, joka käynnistettiin vuonna 1998 Saksan ympäristöministeriön aloitteesta. Asianomaisten osapuolten ja jäsenvaltioiden kanssa käytyjen pitkien neuvottelujen tuloksena maaperä tunnustettiin arvokkaaksi luonnonvaraksi. Lisäksi todettiin, että EU:n maaperän tilan heikkenemisestä on tulossa ongelma. Komissio on tehnyt tämän jälkeen yhteistyötä eri osapuolten, ennen kaikkea parlamentin ja neuvoston kanssa, jotta maaperän suojeluun liittyviä kysymyksiä ymmärrettäisiin paremmin ja jotta tällä alalla voitaisiin saavuttaa yhteisymmärrys.
Päätöslauselmassa, jonka parlamentti hyväksyi vuonna 2002 annetusta, maaperän suojelua koskevasta tiedonannosta, annettiin komissiolle tärkeitä suosituksia siitä, minkä suuntaisia toimia sen pitäisi toteuttaa taatakseen maaperän asianmukaisen suojelun EU:ssa. Vuonna 2002 Mallorcalla kokoontuneen Eurooppa-neuvoston päätelmissä komissiota pyydettiin ehdottamaan laaja-alaista, kauaskantoista maaperän suojelua koskevaa strategiaa, joka sisältäisi yleiset periaatteet, asianmukaiset määrälliset ja laadulliset tavoitteet sekä aikataulut suunniteltujen toimenpiteiden arvioimiselle.
Puhun nyt tarkemmin muutamista asioista. Mielestäni on erittäin hyvä, että maaperän tilan heikkenemistä pidetään vakavana ongelmana, johon on puututtava. Koska parlamentti on hyvin kiinnostunut esimerkiksi aavikoitumisesta, on tärkeää, että Euroopan unionin tuo avoimesti esiin olevansa sitoutunut puuttumaan tämän ongelman syihin sekä EU:ssa että eri puolilla maailmaa. Ilmastonmuutos sekä tietyt maan käyttöä koskevat huonot käytännöt vaarantavat maaperämme. Määrittelemällä, kuinka paljon maaperän tila on huonontunut, ja kehittämällä tämän jälkeen menetelmiä, joilla varmistetaan maan kestävä käyttö, sovellamme suoraan tietopohjaista lähestymistapaa, jota parlamentti aivan perustellusti arvostaa. Näin varmistetaan, että pyrimme toteuttamaan kohdennettuja toimia, ja resursseja käytetään tehokkaammin päämäärien tavoitteluun.
Yrityksillä on oikeus odottaa, että jäsenvaltiot soveltavat yhteisön lainsäädäntöä johdonmukaisesti. Komission laatimassa ympäristövaikutusten analyysissa arvioidaan, että EU:ssa on todennäköisesti noin 3,5 miljoonaa saastunutta kohdetta. Niistä tietty osuus, noin 15 prosenttia, on saastunut lopullisesti. Siksi on hyvin tärkeää, että yritykset voivat luottaa siihen, että käyttöön otetaan samanlaisia menettelyjä saastuneiden kohteiden nimeämiseksi, mikä mahdollistaa suunnitellut investoinnit.
Meidän on myös muistettava, että ilmastonmuutoksen ja maaperän välillä on suora yhteys. Esimerkiksi kansainvälisesti arvostetussa tiedelehti Naturessa julkaistiin hiljattain tieteellinen artikkeli, jossa todettiin, että viimeisten 25 vuoden aikana pelkästään Yhdistyneessä kuningaskunnassa maaperästä on vapautunut joka vuosi ilmakehään 13 miljoonaa tonnia hiilidioksidia, mikä vastaa viiden miljoonan auton vuotuisia päästöjä. On myös syytä panna merkille, ettei maaperän kykyä sitoa hiilidioksidia ja muuntaa sitä hyödylliseksi humukseksi ole hyödynnetty kunnolla.
Haluan näiden seikkojen valossa esittää lyhyesti komission ehdottamien toimenpiteiden perustavoitteet.
Ensinnäkin Euroopan unionille on kehitettävä hyvin joustavaa, mutta johdonmukaista ja kattavaa maaperäpolitiikkaa. Tällä politiikalla luotaisiin puitteet kestävälle maankäytölle ja sen osana hyväksyttäisiin toimenpiteitä ongelman ratkaisemiseksi sen alkulähteillä. Näin estettäisiin maaperän tilan huononeminen entisestään ja turvattaisiin maaperän tärkeät sosiaaliset, ekologiset ja taloudelliset tehtävät.
Toiseksi meidän on kerättävä tarvitsemiamme tietoja EU:n maaperän kunnosta, jotta voimme tehdä tietoon perustuvia poliittisia päätöksiä ja keskittää toimemme sinne, missä maaperän tilan on havaittu huonontuneen eniten.
Kolmanneksi jäsenvaltioiden pitäisi laatia maaperän kunnosta analyyseja, joiden pohjalta huonokuntoisten maa-alueiden tila pitäisi mahdollisuuksien mukaan palauttaa ennalleen. Näillä toimilla maaperän laatu pitäisi pyrkiä palauttamaan sellaiseksi, että se vastaisi vähintäänkin maan nykyistä ja suunniteltua käyttötarkoitusta.
Neljänneksi meidän pitäisi hyväksyä koko EU:lle yhteiset vähimmäissäännöt, joilla varmistetaan jäsenvaltioiden johdonmukainen suhtautuminen maaperän suojelua koskeviin asioihin. Nämä yhteiset säännöt auttavat lisäämään avoimuutta ja torjumaan sisämarkkinoiden vääristymistä.
Strategialla ja direktiivillä pyritään käynnistämään pitkän aikavälin politiikka EU:n maaperän suojelemiseksi, jotta kaikki jäsenvaltiot etenisivät muutamassa vuodessa huomattavasti tällä alalla.
Haluan kiinnittää huomionne maaperän suojelua koskevan puitedirektiivin muutamiin keskeisiin näkökohtiin.
Ensinnäkin yhteispäätösmenettelyssä laadittavan asiakirjan on oltava yksiselitteinen ja tarjottava tähän lainsäädäntöprosessiin osallistuville osapuolille oikeusvarmuutta. Meidän on vältettävä tekemästä tarkistuksia, jotka jättävät lakiin porsaanreikiä, ja rajoittamasta tarpeettomasti direktiivin soveltamisalaa.
Toiseksi ehdotus on jo huomattavan joustava ja siinä otetaan toissijaisuusperiaate hyvin huomioon. Ymmärrän, että tietyillä tarkistuksilla pyritään ottamaan toissijaisuusperiaate vielä paremmin huomioon. Teidän on kuitenkin varmistettava, etteivät nämä tarkistukset vaikeuta direktiivin soveltamista jäsenvaltioissa. Tämä koskee erityisesti tarkistuksia, jotka liittyvät direktiivissä määritellyillä painopistealueilla toteutettaviin toimenpideohjelmiin.
Kolmanneksi totean, että korkeatasoisen ympäristönsuojelun turvaamiseksi meidän on sovittava kaikille jäsenvaltioille yhteisestä johdonmukaisesta lähestymistavasta saastuneiden maa-alueiden määrittämiseksi. Ehdotus liitteen II poistamisesta estäisi meitä saavuttamasta tavoitettamme.
Komissio seuraa nyt neuvostolle ja Euroopan parlamentille esittämästään ehdotuksesta käytävää keskustelua ja määrittelee tämän jälkeen oman kantansa.
Cristina Gutiérrez-Cortines  
esittelijä. - (ES) Arvoisa puhemies, ennen kuin keskustelemme ehdotuksesta, josta äänestämme tänä aamuna, haluan kiittää kaikkien poliittisten ryhmien esittelijöitä ja erityisesti Euroopan parlamentin sosialistiryhmään kuuluvaa María Sornosaa sekä Vittorio Prodia, jotka ovat tehneet todella rinta rinnan työtä ja parannelleet direktiiviä, samoin kuin myös Vihreät / Euroopan vapaan allianssin ryhmä ja monet muut jäsenet ovat tehneet.
Huomenna äänestettävään asiakirjaan on tehty sopimuksen tuloksena lukuisia tarkistuksia, ja siten muut poliittiset ryhmät ovat vaikuttaneet siihen omalla työllään. Tämä asiakirja perustuu pitkälti yhteisymmärrykseen, mikä on epätavallista, kun kyse on ympäristöpolitiikasta, jonka voidaan sanoa olevan uutta EU:n politiikkaa ja viitoittavan meille uutta tietä.
Tämä asiakirja on äärimmäisen innovatiivinen, koska siinä direktiiviä käsitellään uudella tavalla. Kohtasimme sellaisen ongelman, että 27 valtiosta vain yhdeksällä oli lainsäädäntöä maaperän suojelemisesta, ja meidän on puututtava tähän asiaan uudelleen tulevaisuudessa. EU on kehittynyt epäsymmetrisesti: osa maista on edennyt maaperän suojelua koskevan politiikan alalla hyvin pitkälle, ikään kuin väitöskirjatasolle, kun taas toiset maat eivät ole yhtä kehittyneitä, vaan vasta ylioppilaan tasolla.
Kuinka voimme toteuttaa yhteisymmärrykseen perustuvaa politiikkaa, yhteistä politiikkaa, kun erot ovat näin suuret? Kohtasimme juuri tämän haasteen. Ratkaisimme sen tutkimalla perustamissopimusta, jonka 249 artiklassa määrätään, että direktiiveissä säädetään yhteisistä tavoitteista, mutta jäsenvaltiot päättävät itse niiden täytäntöönpanosta ja soveltamisesta, ja juuri näin tehtiin.
Olemme vahvistaneet direktiivin artikloja 1 ja 2 artiklasta aina 6 artiklaan asti yhteisten tavoitteiden selventämiseksi. Toisin sanoen olemme asettaneet tavoitteen. Tunnemme tavoitteen, johon meidän on päästävä, ja meidän on tunnustettava, että kestävyys on prosessi, joka edellyttää selviä tavoitteita, mutta kaikki maat eivät voi edetä samaan tahtiin. Niitä, jotka eivät ole vielä edenneet asiassa, ei voida vaatia toimimaan samoin kuin muut.
Pyydämme siksi, että täytäntöönpano jätettäisiin jäsenvaltioiden käsiin ja että toissijaisuusperiaatetta noudatettaisiin mahdollisimman tarkkaan ja näin torjuttaisiin pelkoa siitä, että jotkin maat, jotka ovat jo edenneet tällä alalla, joutuisivat toistamaan viralliset järjestelynsä. Maaperäänsä jo suojelevien maiden ei tarvitse tehdä kaikkea taas uudelleen.
Tämän politiikan joustavuus liittyy myös siihen, että koska eri maiden ilmasto ja olosuhteet poikkeavat toisistaan, kunkin maan on voitava sopia kansalaistensa kanssa näiden politiikkojen täytäntöönpanosta. Siksi esimerkiksi 8 artiklalla takaamme, että viljelijät voivat tehdä jäsenvaltioidensa kanssa sopimuksen maaperän suojelemisesta ja ettei niiden, jotka ovat tehneet jo näin, tarvitse säätää lakia uudelleen.
Tämä tarkoittaa sitä, että meidän on varmistettava samalla, että saastuneeseen maaperään sovelletaan selvää politiikkaa ja että kansalaisten terveys asetetaan kaiken muun edelle. Tavoitteena on myös tietenkin suojella terveyttä ja tiedottaa kansalaisille asiasta avoimesti.
Miksi sitten katson, että direktiivi tarvitaan, vaikka asiaan kriittisesti suhtautuvat eivät sellaista halua? Hyvät parlamentin jäsenet, direktiivi tarvitaan, koska meidän on rakennettava Euroopan unionia vahvuuksiemme varaan eli meidän on seurattava niitä maita, jotka ovat hoitaneet asiat hyvin. Jos toisaalta jätämme lain säätämättä, tuloksena on epävarmuutta, ja epävarmuus on haitaksi markkinoille ja terveydelle.
Meidän on lähdettävä sille tielle, että rakennamme EU:ta sen vahvuuksien varaan emmekä sen heikkouksien varaan.
Lisäksi turvaamme toissijaisuusperiaatteen ja toteamme, ettei virallisia järjestelyjä tai lainsäädäntöä tarvitse toteuttaa kahteen kertaan. Jäsenvaltiot saavat vastuun toteuttamisesta, ja vapaus tarkoittaa vastuuta.
Meidän on opittava 27 jäsenvaltion EU:ssa, ettei ympäristöpolitiikkaa voida toteuttaa panemalla se täytäntöön oikeusjärjestelmän kautta. Emme voi luottaa yksinomaan siihen, että syyttäjät ja tuomioistuin soveltavat sitä. Meidän on tukeuduttava yhteiseen politiikkaan ja luotettava jäsenvaltioiden kykyyn ryhtyä työhön ja toteuttaa parasta politiikkaa. Siksi olemme tarkastelleet laajalti hyviä käytäntöjä.
Tässä direktiivissä on innovatiivista myös se, että siinä puututaan ensimmäistä kertaa ilmastonmuutokseen maaperän näkökulmasta ja käsitellään maaperän asianmukaista käsittelyä tulvien, aavikoitumisen ja eroosion torjumisen näkökulmasta. Lisäksi meidän on otettava huomioon myös se, että EU ja sen maaseutu ovat ihmisen työn tulosta: niissä näkyy viljelijöiden työn jälki - he ovat toimineet maaseudulla ikään kuin puutarhureina. Meidän on otettava huomioon se, että tulevaisuuden Euroopan on oltava kansalaisten rakentama, ja siksi toistan, että meidän on asetettava yhteiset tavoitteet. Lisäksi meidän on autettava valitsemaan tie, joka turvaa myös terveyden ja sitoutumisen avoimuuteen.
Paljon kiitoksia teille kaikille ja vielä kerran erityisesti poliittisille ryhmille.
Vittorio Prodi  
esittelijä. - (IT) Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, haluan kiittää teitä ja vielä kerran esittelijää, Cristina Gutiérrez-Cortinesia. Olemme tehneet tässä asiassa yhteistyötä, jonka toivon auttaneen parantamaan tekstiä.
Direktiivillä, josta keskustelemme tänään, pyritään suojelemaan EU:n maaperää aavikoitumisen, eroosion ja suolaantumisen kaltaisilta ilmiöiltä, jotka ovat yhä enenevässä määrin yhteydessä ilmastomuutokseen ja maaperän tietynlaiseen saastumiseen. On ristiriitaista, että vaikka meillä on lukuisia asetuksia saastuttavien aineiden käytöstä ja niiden päästämisestä ympäristöön, meillä ei ole ollut direktiiviä, jossa säädettäisiin velvoitteesta tunnistaa ja todistaa maaperän vakava saastuminen ennen näiden maa-alueiden kunnostamista.
Tämä näyttää kuitenkin häiritsevän parlamentissa ja muualla joitakuita, jotka suhtautuvat asiaan kriittisesti, kutsuvat tätä toissijaisuusperiaatteen loukkaamiseksi ja EU:n toimielinten tukahduttavaksi toiminnaksi ja katsovat toimielinten käyttävän erilaisia toimenpiteitä, kuten maaperää koskevaa puitedirektiiviä, viljelijöiden tai yritysten hätyyttämiseen epäoikeudenmukaisilla säädöksillä ja säännöksillä ja uusilla hallinnollisilla ja/tai taloudellisilla rasitteilla.
Mistä me oikein sitten puhumme? Puhumme samasta direktiivistä, joka antaa jäsenvaltioille 25 vuotta aikaa määritellä omalla alueellaan kaikki alueet, joita voidaan pitää vakavasti saastuneina ja joita ei voida siksi käyttää moniin eri tarkoituksiin, jotka voivat olla sekä julkisia että yksityisiä, ja kaikki alueet, joita aavikoituminen, eroosio, suolaantuminen ja maaperän tiiviyden väheneminen uhkaavat vakavasti.
Puhumme suuntaviivoista, jotka ohjaavat tarvittaessa maaperän kohentamiseen tähtäävän, yleisen edun mukaisen systemaattisen järjestelmän kehittämistä. Puhumme ihmisen terveyden ja ympäristön suojelemisesta. Puhumme puitedirektiivistä, joka kunnioittaa jäsenvaltioiden itsemääräämisoikeutta eikä sisällä ankaria säännöksiä.
Kysyn siksi teiltä, mistä johtuu tämä tiettyjen jäsenvaltioiden ja parlamentin tiettyjen jäsenten - tavanomaisten epäiltyjen - haluttomuus hyväksyä luettelo toimista sekä kohteista, jotka kansallisten viranomaisten pitäisi tutkia kattavasti. Mitä salattavaa niillä on? Miksi asiaa vastustetaan niin voimakkaasti, kun kyseisten maiden edustajat ovat jo hyväksyneet neuvostossa komission liitteessä II ehdottamiin kohteisiin kohdistuvan tutkimuksen sitovan luonteen sekä maaperään liittyvissä toimissa sovellettavan avoimuusperiaatteen?
Lisäksi EU:n laajuinen lähestymistapa maaperän seurantaan tuottaa lisäarvoa, joka parantaa jäsenvaltioiden mahdollisuuksia saada uutta tietoa maaperästään. Joka tapauksessa raportointi komissiolle tapahtuu käytännössä automaattisesti, koska se perustuu satelliittitutkimuksiin. Kaikki eivät ehkä tiedä, että komissio on jo toteuttanut tämäntyyppisen hankkeen, jonka tuloksena laadittiin julkaisu nimeltä Soil Atlas of Europe. Se on hyvä esimerkki siitä, mitä yhteistyöllä voidaan saada aikaan.
Yhteisön laajuista lähestymistapaa maaperän suojeluun voidaan kuitenkin perustella myös toisella tavalla, nimittäin ilmastonmuutoksella, joka on koko Euroopan kohtaama haaste. Ilmastonmuutos aiheuttaa äärimmäisiä sääilmiöitä: sateet voimistuvat, kuivat kaudet kestävät pidempään, lumisade vähenee ja merenpinta nousee. Tämä tarkoittaa sitä, että meidän on hoidettava maaperää torjuaksemme juuri näitä haasteita ja parantaaksemme maaperän vedenvarastointikykyä kaikkialla Euroopassa ehkäistäksemme tulvia, edistääksemme imeytymistä pohjavesiin erityisesti rannikoilla ja ehkäistäksemme suolaveden imeytymistä, joka johtuu todennäköisimmin merenpinnan noususta.
Tarvitsemme metsänhoitosuunnitelmia metsäpalojen vaaran hallitsemiseksi, sillä kuivuuden lisääntyminen lisää myös aavikoitumisen vaaraa metsäpalojen yhteydessä. Tällainen maankäyttö kannustaa muuten myös käyttämään uusiutuvia energialähteitä, kuten vesivoimaa ja biomassaa. Emme saa myöskään unohtaa sitä, kuinka maaperä tasapainottaa kasvihuonekaasujen määrää ilmakehässä.
Kehotan teitä ottamaan keskiviikon äänestyksessä huomioon, että tarvitsemme ennen kaikkea strategian ja direktiivin, jotka turvaavat tulevien sukupolvien mahdollisuuden käyttää ja hyödyntää maaperää, jota me nyt suojelemme, sekä muistamaan, että jokainen jäsenvaltio kohtaa samat uhkatekijät ja samat ympäristöriskit. Maaperä on resurssi, josta on pulaa Euroopassa, ja meidän on maksimoitava sen saatavuus.
Joan Calabuig Rull  
teollisuus-, tutkimus- ja energiavaliokunnan lausunnon valmistelija. - (ES) Arvoisa puhemies, kiitän teitä ja komission jäsen Dimasia hänen vankkumattomasta tuestaan tälle direktiiville.
Komission ehdotus on mielestämme hyvä, koska sillä pyritään suojelemaan maaperää ja säilyttämään sen kyky vastata jatkossakin ympäristön, talouden, yhteiskunnan ja kulttuurin tarpeisiin, jotka ovat tietenkin keskeisiä ihmisen toiminnan kannalta.
Lisäksi, kuten komission jäsen totesi aivan oikein, komission ehdotuksessa esitetään joustavia sääntöjä, joiden tavoitteet ovat kunnianhimoisia ja jotka eivät ole sisällöltään liian ohjailevia. Jäsenvaltiot määrittelevät yhteisessä kehyksessä pienimmän yhteisen nimittäjän pohjalta oman toimintansa tason mahdollistaen näin hallinnollisen kapasiteetin tehokkaamman käytön kansallisella tasolla.
Vaikka jotkin alat vastustavatkin tätä direktiiviä liioitellun voimakkaasti, on selvää, että maaperä on hyvin tärkeä resurssi, että se on periaatteessa uusiutumaton luonnonvara ja että siihen kohdistuu kasvavia, pääasiassa ihmisen toiminnasta johtuvia ekologisia paineita.
Tässä keskustelussa käsiteltyjen mietintöjen maaperän pilaantumisen on laskettu maksavan vuodessa noin 40 000 miljoonaa euroa. Nämä kustannukset kantaa yhteiskunta infrastruktuurille aiheutuneiden vahinkojen, terveydenhuollon kustannusten kasvun ja monien muiden tekijöiden muodossa.
Tämä direktiivi perustuu tietenkin ennalta varautumisen ja ennalta ehkäisyn periaatteisiin, saastuttaja maksaa -periaatteeseen sekä siihen periaatteeseen, että ympäristövahingot on korjattava niiden alkulähteillä.
Tällä säädöksellä lievennetään maaperän pilaantumisen rajat ylittäviä vaikutuksia, joita myös on olemassa. Lisäksi se auttaa turvaamaan yhtäläiset kilpailumahdollisuudet sisämarkkinoilla.
Haluan korostaa tätä näkökohtaa, koska eri maissa sovelletaan erilaisia maaperän suojelua koskevia säädöksiä, joiden nojalla talouden toimijoille voidaan asettaa erilaisia velvoitteita, jotka voivat vääristää kilpailua.
Lopuksi totean, että maaperän suojelua koskeva direktiivi on askel eteenpäin ja että se mahdollistaa avoimemman kilpailun ja sillä turvataan yleisen edun mukaisia asioita, esimerkiksi suojellaan vettä, taataan elintarvikkeiden turvallisuus ja suojellaan ihmisten terveyttä.
Neil Parish  
maatalouden ja maaseudun kehittämisen valiokunnan lausunnon valmistelija. - (EN) Arvoisa puhemies, mielestäni olisi paljon parempi, ettei meillä olisi käsiteltävänämme tätä direktiiviä. Kannattaisin sen hylkäämistä - en siksi, etten halua maata suojeltavan, sillä sen suojelu on meidän kaikkien etu. Onko tämä kuitenkaan oikea tapa edetä?
Arvoisa komission jäsen Dimas, sanoitte itse, että tällä hetkellä vain yhdeksässä jäsenvaltiossa on voimassa lainsäädäntöä maaperän suojaamisesta. Mielestäni olisi parempi, että nämä 18 jäljelle jäävää jäsenvaltiota säätäisivät lain maaperän suojelemisesta, niin ettei meidän tarvitsisi välttämättä käsitellä uutta direktiiviä. Meillä on jo pohjavesidirektiivi ja nitraattidirektiivi. Meillä on maatalouden alalla paljon täydentävää lainsäädäntöä, joka koskee maaperää ja sen tiivistymistä. Tiedän, että esittelijä on tehnyt parhaansa saadakseen maatalouden pois ehdotuksesta, mutta pelkään silti, että ehdotus tuottaa meille vain lisää byrokratiaa ja maanviljelijöille vaikeuksia.
Komission jäsen totesi myös, että Euroopan unionista löytyy 300 erilaista maaperätyyppiä. Nämä kaikki paikat on hyvin vaikeaa kattaa yhdellä yleisdirektiivillä. Riittää, kun maataloutta tarkastellaan tämän vuoden kaltaisena vuonna: jotkin jäsenvaltiot ovat kärsineet kuivuudesta, ja joissakin on taas ollut hyvin märkää ja satanut rankasti. Jos maasta nostetaan tänä vuonna perunaa monissa pohjoisissa jäsenvaltioissa, joissa on satanut paljon, on selvää, että maaperä tiivistyy. Perunannosto on kuitenkin tarpeen sadon saamiseksi. Tilanne voidaan korjata seuraavana vuonna jankkuroimalla ja korjaamalla maaperälle aiheutunut vahinko.
Tämä kaikki edellyttää joustavuutta. Olen todella sitä mieltä, että uusi direktiivi, jolla säännellään lisää maanviljelijöiden ja maatalouden toimintaa, on väärä tapa edetä.
Karsten Friedrich Hoppenstedt
PPE-DE-ryhmän puolesta. - (DE) Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, maaperän suojelua koskeva direktiivi, maaperää koskeva puitedirektiivi ja maaperän suojelun teemakohtainen strategia ovat tämän istuntojakson keskeisiä aiheita, ja ne ovat olleet sitä myös valiokunnissa viime viikkojen ja kuukausien aikana.
Tavallisesti strategiaa, tässä tapauksessa maaperää koskevaa strategiaa, käsitellään ennen samasta aiheesta laaditun direktiivin käsittelyä - ja hyvästä syystä. Vaiheittaiseen etenemistapaan liittyy yleensä se etu, että eri intresseistä keskustellaan avoimesti alusta lähtien, jolloin direktiiviä laadittaessa voidaan ottaa huomioon uusia näkökulmia. Koska komission ehdotus maaperän suojelua koskevasta direktiivistä on saanut osakseen voimakasta arvostelua, asiasta olisi ollut epäilemättä hyvä keskustella jo aiemmin - myös eri osapuolten tunteiden rauhoittelemiseksi.
Toisin kuin puitedirektiivit yleensä komission ehdotus - ja olen tästä samaa mieltä - sisältää hyvin jäykkiä, yksityiskohtaisia säännöksiä ja velvoittaa jäsenvaltiot tekemään lukuisia tarkastuksia ja laatimaan monia selontekoja, jotka rasittavat hallintoa huomattavasti. Emme voi hyväksyä tällaista.
Uusilla jäsenvaltioilla on jo maaperän suojelua koskevaa kansallista lainsäädäntöä, joka toimii hyvin. Niiden näkökulmasta komission ehdotus merkitsisi joissakin tapauksissa sitä, että niiden pitäisi uudistaa järjestelmiensä rakenne kokonaan. Tämä johtaisi kaksinkertaiseen lainsäädäntötyöhön ja kasvattaisi byrokraattista taakkaa. Siksi monet jäsenvaltiot suhtautuvat epäillen tähän direktiiviin, kuten täällä on jo mainittu.
Olen kuitenkin osallistunut viime kuukausina voimakkaasti komission ehdotuksen muokkaamiseen ja kirjoittanut sitä uusiksi. Tavoitteena oli pohjimmiltaan antaa jäsenvaltioille lisää liikkumavaraa ja torjua samalla EU:n maaperän jatkuvaa pilaantumista.
Toivon, että pääsimme lopulta ystävämme Cristina Gutiérrez-Cortinesin kanssa järkevään lopputulokseen - maaperän suojelun merkityksen huomioon ottaen myös tulokseen, joka voi toimia mallina sekä maailmanlaajuisesti että Euroopassa. Haluan siksi kiittää vielä kerran lämpimästi esittelijää siitä, että hän ehdotti meille ratkaisua, joka mahdollisti kompromissin saavuttamisen.
María Sornosa Martínez
PSE-ryhmän puolesta. - (ES) Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, EU:n lainsäädäntö sisältää tärkeistä luonnonvaroista (vedestä, ilmasta, eri lajeista, eläimistön ja kasviston elinympäristöistä) erilliset säädökset, mutta maaperästä ei ole laadittu minkäänlaista säädöstä. Tämä epäkohta on aika korjata, ja kiitän siksi komissiota sen ehdotuksesta. Kiitän myös esittelijää Cristina Gutiérrez-Cortinesia hänen tekemästään työstä.
Kuten monet meistä ovat todenneet, maaperä on uusiutumaton ja siksi rajallinen luonnonvara, jolla on monia tärkeitä ekologisia ja taloudellisia tehtäviä, ja se on miltei kaiken ihmisen toiminnan perusta. On siis selvää, että EU:n lakia säätävien toimielinten puuttuminen asiaan antaa uutta pontta monissa eri maissa käyttöön otettavan lainsäädännön parantamiselle tarjoamalla sille yhtenäisen kehyksen, joka perustuu EU:n säädökseen ja jota tuetaan mahdollisesti EU:n varoin.
Maaperä pysyy paikallaan, ja jotkut ovat pyrkineet perustelemaan tällä sitä, miksi kansallinen eli toissijaisuusperiaatteen mukainen lähestymistapa olisi EU:n politiikkaa parempi vaihtoehto. Euroopan komission tiedonannossa esitetään kuitenkin riittävät perustelut sille, miksi tarvitsemme EU:n strategian, ja jotkut kollegamme, kuten Joan Calabuig Rull, ovat jo puhuneet tästä.
Osa jäsenvaltioista ei suhtaudu kovinkaan innokkaasti maaperän suojelun standardointiin EU:ssa, ja siksi katsomme, että strategiassa ja direktiivissä keskitytään asiaan oikealla tavalla, sillä kyse on joustavasta säädöksestä, joka on kunnianhimoinen muttei liian ohjaileva. Tämä tarkoittaa sitä, että kukin jäsenvaltio voi mukauttaa sen omien tarpeidensa sekä oman yhteiskunnallisen ja taloudellisen tilanteensa mukaiseksi, sillä puitteet on vahvistettu ja pitkän aikavälin tavoitteet asetettu.
Lyhyesti sanottuna katson, että direktiiviehdotuksen mukainen menettelytapa, joka perustuu ennaltaehkäisyyn ja joka tähtää kansalaisten valistamiseen, tiedon tarjoamiseen, pilaantumisen kannalta tärkeimpien alueiden määrittämiseen, luettelojen laatimiseen saastuneesta maaperästä sekä kansallisten toimenpideohjelmien ja kunnostusstrategioiden toteuttamiseen, on johdonmukainen, tehokas ja joustava tapa puuttua EU:n maaperän pilaantumiseen ja että samalla siinä otetaan huomioon eri maiden moninaiset tilanteet ja vaihtoehdot.
Kehotan siksi Euroopan parlamenttia vastustamaan äänekkäästi tapaa, jolla jotkin alat ovat torjuneet tämän ehdotuksen, ja kannattamaan kompromissitarkistuksia, jotka saimme aikaan pitkällisten neuvottelujen tuloksena.
Tämä ei kenties ole kaikkien toiveiden mukainen direktiivi, mutta juuri siksi, että me kaikki vastustamme tätä direktiiviä jollakin tavalla, siitä voi olla meille apua tulevaisuudessa.
Holger Krahmer
Arvoisa puhemies, haluan aivan aluksi esittää vilpittömät kiitokseni esittelijälle Cristina Gutiérrez-Cortinesille, joka on toiminut viime kuukausina direktiivin kannattajien ja vastustajien välisenä sovittelijana ja joka onnistui loppujen lopuksi saamaan aikaan perustan toimivalle kompromissille.
Tästä huolimatta olen - ja olen aina ollut - samaa mieltä niiden jäsenten kanssa, jotka haluavat hylätä komission ehdotuksen. On päivänselvää, että maa on olemassaolomme perusta. Ilman tervettä maata ei ole maanviljelyä, ravintoaineiden luonnollista kiertoa eikä pitkällä aikavälillä myöskään elämää. Meidän vastuullamme on suojella maaperää haitallisilta vaikutuksilta mahdollisuuksien mukaan ja pitää maaperä hyvässä kunnossa.
Tämä direktiivi ei kuitenkaan ole oikea keino. Keskeinen kysymys ei uskoakseni ole se, haluammeko tehostaa maaperän suojelua vai emme. Olennaista on mielestäni sen sijaan se, kuuluuko tämä asia EU:n toimivaltaan vai ei. Mielestäni se ei kuulu.
On itsestään selvää, että monet jäsenvaltiot ovat laatineet maaperän suojelusta omia, toimivia säädöksiään, sillä ne kantavat huolta paikallisista ongelmistaan ja haluavat kehittää niihin parempia ratkaisuja kuin mitä Brysselin keskitetyllä sääntelyllä voidaan saada aikaan. Pyydän siksi parlamenttia kannattamaan tarkistuksia, joilla toimivalta pidetään jäsenvaltioilla.
Olemme lisäksi luomassa hallintoelimille ja yrityksille valtavan määrän uutta byrokratiaa ja uusia kuluja. Joidenkin tarkistusten mukaan pelkkä teollisuusalan yritysten perustaminen olisi riittävä syy vaatia yksityiskohtaisia tutkimuksia ja raportteja.
Annan teille lyhyesti yhden esimerkin, joka koskee teollisten kaasuvoimaloiden rakentamista. Näissä laitoksissa normaali ilma, joka muodostuu eri kaasuista, erotellaan eri osiin, mikä ei vahingoita maaperää lainkaan. Meidän ei pitäisi kantaa huolta tällaisista asioista, vaan ainoastaan asioista, joista huolehtiminen on perusteltua siksi, että ne saattavat saastuttaa maata.
Katson, että meidän on korkea aika kieltäytyä laatimasta ja julkistamasta maaperän tilaa koskevia raportteja. Tämä on sopimusvapauden loukkaamista. Maan myyntiin sovelletaan siviilioikeutta - hyvästä syystä - ja juuri näin asian pitää ollakin. Hyvät parlamentin jäsenet, toivon, että saamme loppujen lopuksi aikaan direktiivin, jolla todella turvataan maaperän suojelu eikä ensisijaisesti kasvateta hallinnollista taakkaa.
Janusz Wojciechowski
UEN-ryhmän puolesta. - (PL) Arvoisa puhemies, sanonta ”parempi myöhään kuin ei milloinkaan” tunnetaan hyvin monissa maissa. Olemme ryhtymässä suojelemaan maaperää myöhään, sillä sitä on vahingoitettu jo vuosikymmeniä, mikä ilmenee parhaiten teollisuusalueilla, mutta on hyvä, että olemme ymmärtäneet, että saamme ruokamme maasta emmekä saa tuhota sitä. Emme saa kohdella maata kauppatavarana ja toteuttaa politiikkaa, jonka seurauksena on erittäin tuottoisaa ostaa maatalousmaata ja irrottaa se maataloustuotannosta käyttämällä sitä muihin tarkoituksiin.
Tällaisesta toimintatavasta voidaan todeta, että minkä taakseen jättää, sen edestään löytää. On hyvä, että ymmärrämme asian viimein ja ryhdymme suojelemaan maata, sillä se tarjoaa meille elannon. Haluan muistuttaa teitä maatalouden ja maaseudun kehittämisen valiokunnan lausunnossa esitetystä ajatuksesta eli siitä, että maaperän tehokas suojelu edellyttää muun muassa maanviljelyn jatkamista ja kehittämistä. Viljelijöiden hoivaama maa säilyttää hedelmällisyytensä, mutta jos tämä hoiva päättyy, maa aavikoituu. Totean UEN-ryhmän puolesta kannattavani Cristina Gutiérrez-Cortinesin ja Vittorio Prodin mietintöjä.
Hiltrud Breyer
Verts/ALE-ryhmän puolesta. - (DE) Arvoisa puhemies, me kannatamme ehdottomasti EU:n laajuista maaperän suojelua. Täällä on sanottu, että maaperä on uusiutumattomista luonnonvaroista tärkein. Maaperän pilaantuminen maksaa EU:lle vuodessa yli 38 miljardia euroa. Saksassa vain kaksi prosenttia maasta on edelleen luonnontilassa. Eroosio vaikuttaa 12 prosenttiin EU:n maaperästä.
Maaperän pilaantuminen ei tunne kansallisia rajoja. Siksi tapa, jolla käytämme maata tällä hetkellä, on kuin vetäisimme maton jalkojemme alta. EU:n ehdotus oli hyvä. Se oli oikeasuuntainen, ja meiltä olisi pitänyt löytyä halua parantaa sitä. Tiedän, että esittelijä teki kovasti työtä asian eteen, mutta valitettavasti ympäristön, kansanterveyden ja elintarvikkeiden turvallisuuden valiokunta vesitti direktiivin ja pilasi ehdotuksen monet kohdat konservatiivien ja maatalousalan lobbaajien painostuksesta. En ymmärrä, miksi me ympäristön, kansanterveyden ja elintarvikkeiden turvallisuuden valiokunnassa päätimme säilyttää ”ei kenenkään” aikaisemmin pilaamaa maaperää koskevan salassapitovelvollisuuden. Toivon, että voimme vielä korjata tämän epäkohdan huomenna. Se rikkoo avoimuusperiaatetta ja Århusin yleissopimusta.
Tiedämme myös, että ilmastonmuutos ja maaperän laatu liittyvät olennaisella tavalla yhteen, että maaperä on merkittävä hiilidioksidivarasto ja että se menettää jatkuvasti kykyään sitoa hiilidioksidia. Koska ympäristön, kansanterveyden ja elintarvikkeiden turvallisuuden valiokunta vesitti direktiivin, pelkään, että meidän on mahdotonta saada aikaan kunnianhimoinen direktiivi maaperän suojelemisesta. Meidän on kuitenkin suojeltava maaperää tehokkaasti yhteisen aikataulun ja yhteisten kriteerien mukaisesti.
Lyhyesti sanottuna tarvitsemme siis tehokkaat, täsmälliset tavoitteet, jotta saamme EU:n maaperän pilaantumisen loppumaan. Emme saa luopua toivosta oikeudellisesti sitovan tekstin suhteen tämän niin sanotun kompromissin vuoksi. Vain oikeudellisesti sitovat toimenpiteet tarjoavat meille mahdollisuuden toteuttaa kunnianhimoista strategiaa maaperän suojelemiseksi.
Roberto Musacchio
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, meillä on edessämme varsin tärkeä ja hyvä direktiivi. Kiitän asiasta vastannutta komission jäsen Dimasia. Esitän kiitokset, vaikka kuulun ryhmään, joka arvostelee usein direktiivejä ja komissiota. Näin ei kuitenkaan ole tällä kertaa.
Tämä direktiivi on EU:lle valtava askel eteenpäin sekä sen politiikan laadun että sen tehokkuuden kannalta. Kun luonnon eri osatekijöitä koskevat puitedirektiivit saadaan valmiiksi, maaperää ryhdytään pitämään biosfäärin keskeisenä osana, ympäristön ja ilmaston tasapainon olennaisena osana eikä ainoastaan rakennusalustana.
Maaperä elää, sitoo hiilidioksidia ja tuottaa biomassaa. Sitä on suojeltava, sen kuntoa on jopa kohennettava, koska EU:n maaperä on erityisen saastunutta. Eurooppalaiset ymmärtävät tämän. Kävimme valiokunnassamme pitkät ja vaikeat neuvottelut, ja haluan kiittää Cristina Gutiérrez-Cortinesia hänen palavasta kiinnostuksestaan asiaa kohtaan.
Vaarana kuitenkin on, että parlamentti heikentää komission tekstin laatua. En pidä siitä - pidän aina enemmän siitä, että parlamentti on komissiota edellä. Joku on jopa ehdottanut direktiivin hylkäämistä. Se olisi paha virhe. EU:n on käännettävä katseensa tulevaisuuteen. Jalkojemme alla oleva maa on meidän kaikkien yhteistä maatamme, se on osa planeettaamme. Se on ainut maa, jota meillä on, ja meidän on pidettävä siitä huolta.
Kathy Sinnott
IND/DEM-ryhmän puolesta. - (EN) Arvoisa puhemies, kykenen näkemään jonkinlaista logiikkaa veden- ja ilmanlaatua sääntelevässä EU:n lainsäädännössä. Vesi ja ilma ovat ihmisille yhteisiä paitsi EU:ssa myös maailmanlaajuisesti. Mielestäni sama logiikka ei kuitenkaan toimi maaperänsuojelun tapauksessa. Maaperä ei ole samalla tavalla liikkuvaa. Siksi kohtuullisten suojeluvaatimusten asettamista lukuun ottamatta jäsenvaltioiden ja niiden paikallisviranomaisten pitäisi vastata kaikesta muusta maaperänsuojelusta. Meidän pitäisi kenties käydä asiasta syvällistä keskustelua, ennen kuin EU ryhtyy valvomaan liiaksi maaperää.
Irlannissa osa maaperän laatua heikentävistä ongelmallisista menettelytavoista on peräisin ylemmältä taholta, Euroopan unionista. Esimerkiksi EU:n sokeriuudistuksen myötä sokerijuurikas poistettiin vehnän viljelykierrosta. Sokerijuurikkaan viljely paransi maaperän laatua ja sen sopivuutta viljakasvien viljelyyn. Lisäksi EU:n metsätuet ovat johtaneet vuosien mittaan siihen, että Irlantiin on istutettu alueelle sopimatonta kuusta. Kasvaessaan kuuset ovat happamoittaneet maaperää, ja puunkorjuuvaiheessa ne ovat joissakin tapauksissa tiivistäneet maaperää ja tehneet siitä karun. Joissakin tapauksissa kuuset ovat irrottaneet maata kukkuloilta, mistä se on huuhtoutunut jokiin ja järviin.
Maaperä vaihtelee valtavasti, mutta sen pitäisi olla elävää ja uusiutuvaa. EU:n pitäisi kieltää maaperän pilaaminen mutta jättää sen hoito ja hallinta ihmisille, jotka tuntevat sen koostumuksen kullakin alueella.
Irena Belohorská
(SK) Arvoisa puhemies, ennen kuin tarkastelemme maaperän suojelua koskevan puitedirektiiviehdotuksen varsinaista sanamuotoa, meidän pitäisi pohtia, tarvitaanko tällä alalla todella EU:n lainsäädäntöä.
Oikeudellisten asioiden valiokunnan lausunto pitää ottaa huomioon. Siinä todetaan selvästi, ettei maaperän suojelusta tarvitse laatia EU:n lainsäädäntöä, koska maaperään ei liity mitään rajat ylittäviä vaikutuksia ja siksi sen suojelu on alueellinen asia. Vaikka muiden valiokuntien lausunnoissa pääsääntöisesti kannatettiin EU:n lainsäädäntöä, tietyt ryhmät suhtautuvat asiaan kuitenkin epäillen. Esimerkiksi maatalouden ja maaseudun kehittämisen valiokunnan lausunnossa esitetään 5 artiklaan tarkistusta, jossa viitataan selvästikin siihen, että maaperän pilaantumisella on paikallisia tai alueellisia syitä ja vaikutuksia ja siksi on tärkeää hyväksyä kansallisia, ei EU:n toimenpiteitä. Tämä on ristiriidassa tekstin muiden osien kanssa, joissa selvästikin kannatetaan puitedirektiiviä. Vastaavia sanamuotoja on löydettävissä tarkistuksesta, jota ympäristön, kansanterveyden ja elintarvikkeiden turvallisuuden valiokunta on esittänyt 2 artiklaan.
Toisaalta on tärkeää tunnustaa, että koska maaperä on uusiutumaton luonnonvara, sen pilaantuminen vaikuttaa merkittävästi muihin asioihin, joista on jo laadittu lainsäädäntöä, kuten vedenlaatuun, elintarvikkeiden turvallisuuteen, ilmastonmuutokseen jne. Vaikka molemmat osapuolet ovatkin osittain oikeassa puhuessaan puitedirektiivin puolesta tai sitä vastaan, katson, että päätöksestä hyväksyä tai hylätä EU:n puitedirektiivi tulee luonteeltaan poliittinen.
Haluan vielä kommentoida sitä, kuinka mietinnön luonne on muuttunut kielteisestä myönteiseksi. Esimerkiksi sana ”riskialue” on korvattu sanalla ”painopistealue”. Katson, että niillä alueilla, joilla maaperän pilaantuminen on pysäytettävä nopeasti, meidän on käytettävä kiireeseen viittaavia ilmaisuja. Riskialttiista maaperästä puhuttaessa on siis käytettävä kielteisiä ilmaisuja tilanteen vakavuuden korostamiseksi.
Jan Březina
(CS) Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, haluan aivan aluksi kiittää esittelijöitä työstä, jota he ovat tehneet tämän ehdotuksen parissa. Valitettavasti minun on kuitenkin tuettava oikeudellisten asioiden valiokunnan kantaa, jonka mukaan asiasta vastaavan valiokunnan pitäisi hylätä komission ehdotus.
Valiokunnan esittämät syyt ovat päteviä ja pysyvät sellaisina, vaikka ehdotukseen on tehty viime kuukausien aikana huomattavia muutoksia. Maaperään ei todellakaan liity mitään rajat ylittäviä vaikutuksia, ja siksi sen suojelun pitäisi kuulua jatkossakin jäsenvaltioiden toimivaltaan. Siksi tämä ehdotus rikkoo edelleen toissijaisuusperiaatetta myönteisistä muutoksista huolimatta. Suhteellisuusperiaatteeseen näkökulmasta tällaisen säädöksen hyväksymistä voidaan pitää resurssien tuhlaamisena. Lisäksi on tärkeää muistaa, että EU:ssa on monia maaperätyyppejä, joita käytetään monin eri tavoin.
On totta, että kyseinen direktiivi on nykymuodossaan niin sanotusti joustava puitedirektiivi. Lisäksi uuden ajattelutapamme seurauksena direktiivissä asetetut tulokset ovat sitovia, mutta jäsenvaltiot saavat valita muodon ja menetelmät itse. On varsin myönteistä, ettei jäsenvaltioiden olemassa olevaa, nämä tavoitteet kattavaa lainsäädäntöä tarvitse tarkistaa. Etenemme siis todella toissijaisuus- ja suhteellisuusperiaatteiden suuntaan. Tämän säädöksen myönteisistä sivuvaikutuksista voidaan mainita se, että sillä painostettaisiin jäsenvaltioita, joissa maaperän suojelua koskeva lainsäädäntö on nykyisellään riittämätöntä. En kuitenkaan ole varma, onko tämä paras tapa painostaa niitä. Punnittuani kaikkia hyviä ja huonoja puolia katson, ettei tätä direktiiviehdotusta ole tarpeen hyväksyä. Jäsenvaltiot voivat suojella maataan itsekin. Lopuksi haluan lainata erästä ranskalaisfilosofia, joka sanoi, että ellei laki ole välttämätön, sitä ei pidä kirjoittaa.
Karin Scheele
(DE) Arvoisa puhemies, minäkin katson, että maaperän suojeleminen on ehdottomasti Euroopan unionin tehtävä ja että Euroopan parlamentin pitäisi siksi hyväksyä tämä puitedirektiivi. Rehellisesti sanottuna en myöskään ymmärrä kommentteja siitä, ettei jäsenvaltioiden eri maaperätyyppejä ole otettu huomioon. Aion lukea tämä direktiivin läpi vielä uudelleen ja yrittää ymmärtää, mistä muut jäsenet puhuvat, koska en ole havainnut tällaisia joustamattomia toimenpiteitä ja ehdotuksia.
Haluan myös mainita maatalouden roolin, sillä eri osapuolten välinen kompromissitarkistus on mielestäni hyvin tärkeä. Siinä vaaditaan, että kun jäsenvaltiot käyttävät maata maanviljelyyn, niiden on edistettävä sellaisten lajikkeiden ja metsänistutusmenetelmien käyttöä, jotka voivat vaikuttaa suotuisasti maaperän orgaaniseen ainekseen ja maaperän hedelmällisyyteen sekä ehkäistä näin maanvyöryjä ja aavikoitumista.
Myös maan tiivistymistä ja eroosiota ehkäiseviä maanviljelymenetelmiä pitäisi tukea. Tiedämme, että maanviljely aiheuttaa varsin usein maaperän laatuun liittyviä ongelmia, ja katson, että tämä selvennys on äärimmäisen tärkeä. En usko, että toimintamalli, jossa maataloutta tuetaan olosuhteista riippumatta, riittää suojelemaan maaperää alueellisesti, kansallisesti tai EU:n tasolla.
Zbigniew Krzysztof Kuźmiuk
- (PL) Arvoisa puhemies, maaperän suojelua koskevasta puitedirektiivistä tulee uskoakseni väline, jolla turvataan elintarvikkeiden ja puhtaan veden saatavuus EU:n kansalaisten tulevien sukupolvien kannalta.
Maaperällä on myös monia muita tärkeitä tehtäviä: se on ihmisen kaiken toiminnan, kaupunkien ja infrastruktuurin sekä luonnon ja arvokkaiden maisemien perusta. Luonnonperintömme suojelun ja raaka-aineidemme saatavuuden kannalta on hyvin tärkeää, että suojelemme maaperää.
Tätä taustaa vasten joustava puitedirektiivi, jossa tunnustetaan toissijaisuusperiaate, on väline, jolla jäsenvaltioita voidaan kannustaa suojelemaan maataan. Tällaisten ilmaisujen muotoon puetussa direktiivissä jäsenvaltiot velvoitetaan saavuttamaan tiettyjä tuloksia maaperän suojelun alalla, mutta ne saavat valita itse, missä muodossa ja millaisin menetelmin ne toteuttavat tällaisen suojelun.
On myös syytä panna merkille, että direktiiviehdotuksen mukaan jäsenvaltiot laatisivat ja julkaisisivat luetteloja pilaantuneista alueista, myös alueellisesti, ja päivittäisivät näitä luetteloja viiden vuoden välein. Nämä tiedot ovat EU:n kansalaisten elämän ja terveyden suojelun kannalta tärkeitä.
Marie Anne Isler Béguin
(FR) Arvoisa puhemies, haluan aluksi kiittää esittelijöitä ja todeta, että Cristina Gutiérrez on tehnyt hienoa työtä ja onnistunut vaikeassa tehtävässään saada aikaan tuloksia maaperämme suojelemiseksi.
Toisin kuin muut parlamentin jäsenet uskon, että tiukempi lainsäädännöllinen lähestymistapa olisi mahdollistanut tehokkaamman suojelun.
Mielestäni on myös vahinko, että parlamentin jäsenet, joiden kotimaissa sovelletaan direktiiviehdotusta tiukempia säädöksiä, yrittävät yhä vesittää tämän mietinnön tarkistuksilla, jotka vaadin teitä hylkäämään huomenna.
Maatalous- ja teollisuustoimintamme ja liikenteemme ovat vaikuttaneet voimakkaasti maaperämme laatuun. Sama maaperä on kuitenkin luonnon monimuotoisuuden perusta, ja saamme siitä ruokamme. Se suodattaa ja varastoi orgaanista materiaalia ja mineraaleja ja auttaa myös meitä samaan vettä. Sillä on tärkeä tehtävä ilmastonmuutoksen torjumisen kannalta. Lisäksi ruoan ja energian kysynnän kasvaessa on hyvin tärkeää, että turvaamme ja palautamme maaperämme laadun ja ehkäisemme maaperän aavikoitumista.
Emme voi odottaa saavuttavamme tuloksia ilman EU:n lainsäädäntöä.
Bastiaan Belder
(NL) Arvoisa puhemies, käytän puheenvuoron kollegani Johannes Bloklandin puolesta.
Tämä keskustelu osoittaa jälleen, että maaperäpolitiikkaa koskeva ehdotus on varsin kiistanalainen. Nyt kun ehdotuksia on kaksi - toinen strategiasta ja toinen direktiivistä - näyttää siltä kuin olisimme luomassa uutta ympäristöpolitiikan alaa. Käytän sanaa ”näyttää”, koska mikään ei voisi olla kauempana totuudesta. Kestävä maankäyttö asetetaan jo etusijalle 33:ssa EU:n direktiivissä, kuten vesipuitedirektiivissä. Miksi siis käsittelemme ehdotusta päällekkäisestä lainsäädännöstä, joka tuo mukanaan vain lisää rasitteita erityisesti niille jäsenvaltioille, joiden maaperäpolitiikka toimii jo hyvin?
Kannatan Vittorio Prodin teemakohtaista strategiaa. Mielestäni niiden jäsenvaltioiden, joiden on vielä kehitettävä maaperäpolitiikkaansa, on tehtävä tämä strategian pohjalta. Sen sijaan puitedirektiivi on suhteeton ja rikkoo minunkin mielestäni toissijaisuusperiaatetta. Maaperällä ei ole rajat ylittävää ulottuvuutta, toisin kuin vedellä ja ilmalla, ja sitä koskevaa politiikkaa toteutetaan usein alueellisesti tai paikallisesti. Juuri tästä syystä kannatan - eli Johannes Blokland kannattaa - tarkistusta, jossa esitetään komission ehdotuksen hylkäämistä.
Jim Allister
(EN) Arvoisa puhemies, ajatus siitä, että maan kaivaminen on toiselle kuuluvan omaisuuden aiheetonta anastamista, on meille varsin tuttu. Mielestäni tämä maaperädirektiivi on verrattavissa Brysselin harjoittamaan tehokaivuun, joka se tuo tietenkin vääjäämättä mukanaan kerroksen tuoretta byrokratiaa.
Kuten tässä keskustelussa on jo todettu, maaperä ei ole samanlaista kuin vesi ja ilma: se ei virtaa valtiosta toiseen. Sillä ei ole rajat ylittävää luonnetta. Siksi maaperäpolitiikka kuuluu ja sen pitäisi kuulua jatkossakin jäsenvaltioiden toimivaltaan.
EU osallistuu ympäristönsuojeluun jo enemmän kuin tarpeeksi niin sanotulla IPPC-direktiivillään, täydentävillä velvoitteillaan, kaatopaikkadirektiivillään ja nitraattidirektiivillään. Siksi en pahoittele sitä, että kannatan tämän vallanhimoisen ehdotuksen hylkäämistä kokonaan.
Jos EU kuitenkin päättää tavoilleen uskollisena sekaantua tähän kansalliseen asiaan, se voisi harkita ryhtyä maksavansa maanviljelijöille korvausta siitä, että ne sitovat hiilidioksidia maaperän hallinta- ja viljelykäytännöillään.
Françoise Grossetête
(FR) Arvoisa puhemies, ensimmäinen ajatukseni tästä direktiiviehdotuksesta oli se, että teksti on hylättävä. Katson myös, ettei puitedirektiivi ollut kenties sopiva ratkaisu.
Mihin tarvitsisimme uutta tekstiä maaperän suojelusta, kun meillä on jo koko joukko säädöksiä maaperästä, jätteestä, torjunta-aineista ja luonnonsuojelusta? Sääntelyn parantamisen näkökulmasta ajattelin, ettemme saisi antaa sitä vaikutelmaa, että kuljemme jälleen Euroopan komission myllyn läpi. Asettauduin erityisesti kotimaidemme kaupunginjohtajien asemaan, joilla olisi jälleen edessään uusi teksti ruodittavana.
On kuitenkin tosiasia, että ihmisen toiminta on vahingoittanut maaperää. Olemme kuluttaneet maan loppuun tehotuotannolla. Tämän lisäksi meitä uhkaavat ilmastonmuutos ja aavikoituminen. Kaupunkisuunnittelupolitiikkamme on vienyt maasta mineraalit, pilannut sen, ja nyt kansalaisemme ihmettelevät valtavia tulvia, jotka johtuvat siitä, ettei sadevesi enää imeydy maahan. Kukapa ei olisi huomannut, millaisia avoimia haavoja meille tärkeitä materiaaleja toimittavat louhokset ovat tehneet maisemaan?
Maa on köyhtynyt, kuivunut, pilaantunut ja saastunut. Juuri näin on käynyt maallemme, josta aiemmat sukupolvet puhuivat kunnioittaen, sillä maa oli heille kaikki kaikessa: se tarjosi heille työtä, ruokaa ja elämän. Monet eivät omistaneet mitään muuta. Suhtaudumme nyt halveksuen siihen, mitä kutsuimme ennen äiti Maaksi. Entä kuinka tämä tuhoaminen ja saastuttaminen vaikuttaa ympäristöömme ja terveyteemme?
Cristina Gutiérrez on tehnyt hienoa työtä yrittäessään löytää hyväksyttävän lähestymistavan, yrittäessään saattaa tämän direktiivin puolustajat ja sen vastustajat lähemmäksi toisiaan. Hän on kuunnellut parlamenttia. Hän on löytänyt tasapainoisia ratkaisuja, jotka ovat menetelmien valinnan osalta toissijaisuusperiaatteen mukaisia. Tämä on tärkeää, sillä jäsenvaltioiden välillä on valtavia eroja. Lopullinen teksti on kehittynyt paljon. Sillä vältetään kasvattamasta hallinnollisten kulujen aiheuttamaa taakkaa kannustamalla meitä oikaisemaan aikaisemmat virheemme ja muuttamaan maaperää vahingoittavia maatalouden, teollisuuden ja kaupunkielämän käytäntöjä. Tämä Cristina Gutiérrezin perinpohjaisesti uudistama mietintö on tyydyttävä. Euroopan unionin maaperä on niin moninaista, että on hyvin tärkeää turvata toissijaisuusperiaate, samalla kun varmistetaan maaperän suojelu ja sen kestävä käyttö.
Gyula Hegyi
(HU) Arvoisa puhemies, meidän perustavoitteenamme on taata kansalaisillemme terveellinen ympäristö, ja useimmista ympäristön osatekijöistä on jo laadittu tiukkaa EU:n lainsäädäntöä. Maaperä on ympäristön ainut osatekijä, jota emme ole vielä onnistuneet sääntelemään, ja siksi EU:lla ei ole tällä hetkellä välinettä, jolla se voisi pysäyttää maaperän saastumisen ja sen laadun heikkenemisen, vaikka tämä aiheuttaa meille kaikille useiden kymmenien miljoonien eurojen vahingot.
Nykyisen lainsäädännön mukaan maaperän saastumista on torjuttava vain, kun saasteita pääsee muualle ympäristöön, kuten pohjavesiin, makeaan veteen tai maataloustuotteisiin, tai kun on liian myöhäistä toimia käytännössä. Mielestäni EU:n pitäisi hyväksyä tämä uusi direktiivi, ja olen iloinen siitä, että olemme saaneet aikaan kompromissipaketin, joka on ympäristönsuojelun näkökulmasta entistäkin hyväksyttävämpi.
Unkarin näkökulmasta on myös tärkeää, että lainsäädännöllä puututtaisiin myös maaperän happamoitumiseen, kuten monet ovat ehdottaneet. Happamoituminen on vakava uhka maataloustuotannolle, joten sitä on torjuttava myös tästä syystä käyttämällä EU:n välineitä. Saastuneiden alueiden määrittäminen kannustaa korjaamaan epäkohdat, ja näin voimme torjua juomavetenä käytettyjen pohjavesien saastumista ja ehkäistä tietenkin myös saastuneiden kasvien viljelyä. Siksi on viljelijöiden edun mukaista hyväksyä maaperää koskevaa sääntelyä.
Toivon siksi, etteivät Euroopan parlamentin tietyt oikeistolaisjäsenet, joista osa on, yllättävää kyllä, unkarilaisia, onnistu pyrkimyksissään hylätä direktiivi, joka suojelee Unkarin maatalouden ja ympäristön etuja. Direktiivin mukaan saastuneiden tai pilaantuneiden maa-alueiden kunnostamisesta tulee EU:n tehtävä, ja yhteisön tulevista talousarvioista on varattava määrärahoja tätä varten.
Jeffrey Titford
Arvoisa puhemies, tähän maaperän suojelua koskevaan direktiiviehdotukseen liittyy valtavia uskottavuusongelmia. Ensinnäkin maaperän sisältö ja ominaisuudet vaihtelevat huomattavasti eri maiden eri osissa. Kuinka paljon enemmän eroja mahtaa sitten löytyä 27 erilaisen valtion maaperistä - etenkin kun niiden ilmastot vaihtelevat suuresti? On järjetöntä esittää, että EU voisi ottaa käyttöön ”yhden koon” maaperädirektiivin, jota sovellettaisiin niin Välimerellä kuin Pohjoismaissakin.
Seuraavaksi puhun viljelijöidemme puolesta. Heille asetetaan jo nyt paljon vaatimuksia, ja monet heistä ovat kirjoittaneet vaalipiiritoimistooni kyseenalaistaakseen voimakkaasti sen, tarvitsemmeko direktiiviä maaperän suojelusta. He ovat huomauttaneet - ja aivan syystäkin - että maaperän suojelu on heidän oma etunsa, sillä se maa tarjoaa heille elannon. He ovat myös todenneet, että direktiivi olisi heille jälleen uusi rasite, sillä siinä ei tunnusteta riittävän hyvin olemassa olevaa kansallista lainsäädäntöä.
Toinen suuri uskottavuusongelma liittyy EU:n lyhytnäköiseen avointen rajojen politiikkaan, joka on edistänyt joukkomuuttoa Itä-Euroopasta kotimaahani. Tämä on johtanut puolestaan valtavaan asuntotarpeeseen ja asuinrakentamisohjelmaan: uusia taloja rakennetaan jokaiselle pienimmällekin vapaalle maatilkulle. Meille on kerrottu, että vuoteen 2020 mennessä aiotaan rakentaa noin kolme miljoonaa uutta kotia. Jopa vihervyöhykkeet ovat vaarassa. Se, että hautaamme suuria alueita betonin alle, ei vastaa omaa käsitystäni parhaasta tavasta suojella maaperää.
Lambert van Nistelrooij
(NL) Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, kannatan Vittorio Prodin mietinnön mukaista strategiaa maaperän suojelemiseksi, mutta vastustan maaperän suojelua koskevaa direktiiviä. Kantani perustuu toissijaisuus- ja suhteellisuusperiaatteisiin.
Olen siksi esittänyt tarkistuksen direktiivin hylkäämisestä, mutta toisaalta olen myös esittänyt tarkistuksen toisen välineen eli avoimen koordinoinnin hyväksymisestä. Tavoitteet voidaan saavuttaa täysin tällä tavalla. Kaiken kaikkiaanhan on täysin selvää, että kannustaminen, tiedon jakaminen ja seuranta ovat kaiken ydin. Kaikki on mahdollista, myös taloudellisen tuen saaminen Euroopan unionilta.
Päällekkäisyyden vaara on edelleen olemassa: jälleen kerran on nimetty painopistealueet ja jopa merenpohja on vedetty mukaan keskusteluun. Kotimaani Alankomaiden kansalaiset eivät ymmärrä, mihin turhaa, ylhäältä käsin annettua EU:n lainsäädäntöä tarvitaan. Kuten täällä on jo todettu, maaperän laadusta on jo annettu suoraan tai välillisesti yli 30 direktiiviä. Miksi meidän pitäisi valita keskitetty lainsäädäntö, kun myös hajautettu lähestymistapa on mahdollinen? Arvostan tästä kaikesta huolimatta sitä, että Cristina Gutiérrez-Cortines on pyrkinyt ohjaamaan sääntöjä toissijaisuusperiaatteen suuntaan.
Lopuksi totean esittäneeni monta ehdotusta, joiden tueksi olen saanut 40 allekirjoitusta. Näillä tarkistuksilla pyritään korostamaan voimakkaammin maaperän laatua ja sen suojelua sekä vastaamaan uusiin haasteisiin, kuten ilmastonmuutokseen. Säädöksiä ei pitäisi kuitenkaan hyväksyä EU:n tasolla. Pyydän siksi Euroopan parlamentin jäseniä kannattamaan tarkistuksiani.
Dorette Corbey
(NL) Arvoisa puhemies, kiitän Cristina Gutiérrez-Cortinesia, mutta minun on todettava, ettemme valitettavasti ole hänen kanssaan samaa mieltä.
EU:ssa on lukuisia paikkoja, joissa maaperä on saastunut tai muuten vahingoittunut esimerkiksi eroosion vaikutuksesta. Nämä ongelmat on ratkaistava mahdollisimman nopeasti. Oletan kaikkien olevan tästä samaa mieltä.
Komissio ehdottaa, että maaperään liittyvät ongelmat ratkaistaisiin EU:n tasolla. Mielestäni ongelma on juuri tässä. Kaiken kaikkiaanhan maaperää koskevat ongelmat ovat yleensä paikallisia, ja niillä on todellisia rajat ylittäviä vaikutuksia vain tietyissä tapauksissa.
EU:n yhteistyö on toivottavaa silloin, kun maaperän ongelmilla on rajat ylittäviä vaikutuksia, ja yhteisvastuu ja yhteistyö ovat tältä osin tärkeitä. Paikallisiin ja kansallisiin maaperäongelmiin on kuitenkin aivan turhaa puuttua EU:n politiikalla. Monet jäsenvaltiot toteuttavat jo hyvää kansallista politiikkaa, jolla ne ratkovat ja ehkäisevät maaperään liittyviä ongelmia. Ne suojelevat maaperää vähintäänkin yhtä tehokkaalla tavalla kuin mitä direktiivissä ehdotetaan.
Maaperää koskevassa direktiivissä pitäisi ottaa nämä jäsenvaltiot huomioon: ne pitäisi vapauttaa EU:n asettamista velvoitteista. Siksi aiomme äänestää tätä direktiiviä vastaan.
Mairead McGuinness
(EN) Arvoisa puhemies, saavuin tänne keskusteluun maatalouden ja maaseudun kehittämisen valiokunnasta, jossa hylkäsimme direktiiviehdotuksen. Kannatan Prodin strategiaa muutamin varauksin.
Jokainen meistä haluaa, että maaperää suojellaan, mutta ne parlamentin jäsenet, jotka ovat huolissaan tästä direktiivistä, katsovat, ettei asiaa tarvitse hoitaa tällä tavalla. Lambert van Nistelrooij toi esiin paljon paremman tavan suojella maata: avoimen koordinoinnin. Maaperän suojeluun liittyy se ongelma, ettei aiheesta tehdä riittävästi tutkimusta ja että monet maatalousalan tutkijat ja neuvojat käyttävät aikansa EU:n laatimien lomakkeiden täyttämiseen eivätkä tee varsinaista työtään eli kehitä viljelijöiden kanssa parhaita käytäntöjä maaperän suojelemiseksi.
Viljelijöiden on hyvin vaikeaa oppia hyväksymään byrokratian määrän kasvu. He kohtaavat byrokratiaa ja täydentäviä ehtoja joka päivä. Uskon, että hyvä maatalouskäytäntö suojelee maaperää. Kyse on jäsenvaltioille kuuluvasta asiasta. Toivoin, että tämäniltainen keskustelu vakuuttaisi minut siitä, että tarvitsemme tämän direktiivin, mutta toistaiseksi en ole vakuuttunut.
Esittelijä on tehnyt hyvää työtä ja ottanut varmastikin huomioon monet huolenaiheemme. Ihmettelen silti, mihin ylipäänsä tarvitsemme tätä direktiiviä. Uskon, että irlantilaiset viljelijät, joista monet ovat nyt huolissaan uudistussopimuksesta, näkevät tämän uutena yrityksenä näännyttää heidät jokapäiväisellä työllä, ellemme saa vakuutettua heitä siitä, ettei asia ole näin.
Toistan olevani huolissani siitä, että EU:n luoma byrokratia on miltei tuhoamassa tutkimus- ja neuvontatyön. Olen samaa mieltä siitä, että meidän on puhdistettava saastunut maa, mutta meillä on jo olemassa tätä varten direktiivejä. Tämänpäiväinen keskustelu ei ole onnistunut vakuuttamaan minua siitä, että tarvitsemme tämän direktiivin. Pidän mieleni avoimena tämän keskustelun loppuun saakka. Nähtäväksi jää, onnistutteko vakuuttamaan minut. Tähän mennessä ette ole kuitenkaan vielä tehneet sitä. Kannatan strategiaa, mutta vastustan direktiiviä.
Péter Olajos
- (HU) Arvoisa puhemies, kiitos puheenvuorosta. Haluan aivan aluksi kiittää Cristina Gutiérrezia siitä, että hän on käyttänyt paljon aikaa ja energiaa mietintöluonnoksen laatimiseen. Hän onnistui laatimaan tekstin, josta keskustellaan ja äänestetään täysistunnossa, huolimatta kaikesta siitä vastustuksesta, johon parlamentissa voi törmätä.
Ilmastonmuutoksen ja ihmiskunnan aiheuttamat äärimmäiset sääolot rasittavat nykyisin yhä enemmän maaperää ja koko elollista maailmaa, ja siksi tämä säädös on erittäin tärkeä. Mielestäni direktiivi on yksi tärkeimmistä julkilausumista, jossa tuodaan esiin maatalouden merkitys sekä maaperästä huolehtivien, sitä suojelevien ja sen kuntoa kohentavien ihmisten ikuinen arvo. Ilman heitä emme saisi ruokaa ja ympäristömme kärsisi vakavaa vahinkoa.
Tietoon perustuva kestävä maatalous on yksi ympäristönsuojelun tukipilareista. Se edellyttää ennen kaikkea tiedon jakamista. Uusi säädös kantaisi hedelmää muun muassa tarjoamalla yleisölle tietoa maaperän kunnosta ja suojelisi näin kansaa ja viljelijöitä saastuttajien sijaan.
Kotimaassani Unkarissa tilanne on kahtalainen: meillä on yhtäältä erinomaisessa kunnossa olevaa maata ja korkeatasoista lainsäädäntöä maaperän suojelemiseksi, mutta toisaalta 40 kommunismivuoden aikana teollisuus saastutti maaperää pahoin, ja tämän siivoaminen kestää vielä ainakin toiset 40 vuotta ja maksaa ainakin neljä miljardia euroa. Tilanteen korjaamiseen käytetään tällä hetkellä EU:n varoja, mutta haluaisimme nopeuttaa tätä prosessia tulevaisuudessa, ja tästä säädöksestä olisi paljon apua.
Hyvät parlamentin jäsenet, totean lopuksi, että jos hyväksymme maaperän suojelua koskevan direktiivin, saatamme myös teologisessa mielessä loppuun erään prosessin. Olemme säännelleet jo kaikkia muita elementtejä, joista olevainen syntyi: ilmaa, vettä ja tulta - jolla tarkoitan energiaa. EU suojelee näitä tarkasti ja tarkoituksenmukaisesti. Siispä nyt on neljännen elementin eli maan vuoro. Silloin ympyrä sulkeutuu. Kiitos.
Frieda Brepoels
(NL) Arvoisa puhemies, arvoisa ministeri, haluan aivan aluksi kiittää vilpittömästi esittelijäämme, Cristina Gutiérrez-Cortinesia siitä, että hän on tehnyt suunnattomasti työtä yrittäessään saavuttaa tasapainon direktiivin kannattajien ja vastustajien välillä hyvin vaikeassa asiassa.
Olen itse vakuuttunut siitä, että tarvitsemme EU:n direktiivin maaperän suojelemisesta monesta eri syystä. Toivon voivani yhä saada Mairead McGuinnessin vakuuttuneeksi asiasta.
Jotkut Euroopan parlamentin jäsenet vastustavat puitedirektiiviä, koska heidän kotimaassaan sovelletaan jo kattavaa lainsäädäntöä maaperän suojelusta. Myös omalla kotiseudullani Flanderissa on toteutettu muutaman vuoden ajan vähiten etenevää maaperäpolitiikkaa. Olemme esimerkiksi käyttäneet jo pitkään kiinteistökauppojen yhteydessä pakollisten maaperätodistusten järjestelmää, jota monet jäsenvaltiot pitävät edelleen mahdottomana.
Palaan nyt ympärilläni olevien parlamentin jäsenten perusteluihin. Tällä joustavalla direktiivillä tarjotaan kehys jäsenvaltioille, joilla ei vielä ole omaa maaperäpolitiikkaa, ja samalla sillä estetään maaperäänsä jo suojelevien maiden ja alueiden kilpailuaseman heikkeneminen. Siksi on hyvin tärkeää, että kaikki jäsenvaltiot toteuttavat mietinnössä esitetyt toimenpiteet.
Maaperän kunnolla on varmasti rajat ylittäviä vaikutuksia monissa paikoissa: esimerkiksi Flanderin alueella tapahtunut eroosio voi aiheuttaa mutavyöryn Alankomaissa ja päinvastoin. Direktiivillä tarjotaan myös johdonmukainen kehys olemassa olevalle, maaperän suojelua koskevalle lainsäädännölle.
Voisin esittää perusteluja enemmänkin, mutta aikarajoitusten vuoksi totean lopuksi vain, että mietintö, josta keskustelemme tänään, vastaa edellä mainittuihin tarpeisiin paljon paremmin kuin komission alkuperäinen ehdotus. Olen esittänyt itse monia tarkistuksia ja olen tyytyväinen lopputulokseen.
Ehdotus tarjoaa jäsenvaltioille riittävästi liikkumavaraa, se ei aiheuta ylimääräistä hallinnollista taakkaa tai kaksinkertaista työtä, ja siinä myös tunnustetaan nimenomaisesti alueviranomaisten tehtävä. Toivon siksi muilta parlamentin jäseniltä voimakasta tukea huomisessa äänestyksessä.
Robert Sturdy
(EN) Arvoisa puhemies, haluan aivan aluksi kiittää Cristina Gutiérrez-Cortinesia. Mielestäni hän on tehnyt kerrassaan loistavaa työtä laatiessaan mietintöä, jota useimmat meistä eivät tarvitse eivätkä halua ja joka, arvoisa komission jäsen Dimas, tuo mielestäni parlamentille ja komissiolle erittäin huonoa mainetta. Olette laatimassa täysin turhaa säädöstä.
Teidän pitäisi vahvistaa sitä lainsäädäntöä, jota meillä on. Komissiolla on tapana epäonnistua täysin jo hyväksytyn lainsäädännön täytäntöönpanossa. Voisin mainita esimerkiksi useita tapauksia, mutten tee sitä juuri nyt. Puhutaanpa vaikka kollegastanne, komission jäsen Kyprianousta: Yhdistyneestä kuningaskunnasta on löydetty jälleen uusi suu- ja sorkkatautitapaus. Meillä on ollut sinikielitautia. Tänään ilmoitettiin, että meiltä on löydetty lintuinfluenssaa. Komission jäsen Kyprianou lupasi panna tälle kaikelle pisteen. Hän lupasi tehdä kaikkensa saadakseen tämän loppumaan. Minä uskoin häntä. Uskon komissiota, kun se sanoo jotakin, ja silti aina käy niin, ettei komissio pane täytäntöön tällaisten asioiden estämiseksi laadittua lainsäädäntöä. Kehotan siksi parlamenttia hylkäämään tämän säädösehdotuksen.
Mielestäni Cristina Gutiérrez-Cortines on tehnyt kerrassaan upeaa työtä, ja olen täysin hänen tukenaan, jos parlamentti päättää olla hylkäämättä sitä. Haluan kuitenkin mainita lyhyesti yhden asian, jonka Karin Scheele ja Dorette Corbey sanoivat eroosiosta. Olen heidän kanssaan täysin samaa mieltä. Eroosio on suuri ongelma, mutta ei välttämättä Euroopan unionissa. Se on ongelma alueilla, joilla hävitetään metsää, ja tämä on puolestaan asia, jolle me voimme tehdä jotakin.
Mielestäni Jim Allister on täysin oikeassa. Mielestäni komissio pettää meidät jättäessään panematta säädökset täytäntöön.
Esitän vielä yhden, viimeisen ajatuksen. Koska olen viljelijä, maa on minulle elämäni. Suojelen sitä parhaani mukaan. Älkää säätäkö enää lisää lakeja. Antakaa minun suojella jatkossakin maata, joka on maaseutuyhteisöjen asukkaille ruoan ja toimeentulon lähde.
Horst Schnellhardt
(DE) Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, komissio on todennut maaperän olevan pitkällä aikavälillä kestävän ruoan, rehun ja biomassan tuotannon perusta, ja tämä pitää paikkansa.
Myös, se, ettemme voi olla tyytyväisiä EU:n maaperän nykyiseen tilaan, pitää paikkansa, mutta jos teemme tästä sen johtopäätöksen, että tarvitsemme EU:n direktiivin, olemme menossa väärään suuntaan. Miksi? Siksi, ettemme ota huomioon sitä, että EU:lla on jo lukuisia säädöksiä, joita sovelletaan maaperään ja joita voisimme käyttää tehokkaasti. Esimerkkeinä voidaan mainita luontotyyppidirektiivi, direktiivi ympäristön pilaantumisen ehkäisemisen ja vähentämisen yhtenäistämisestä, vesipuitedirektiivi, pohjavesidirektiivi sekä täydentävät ympäristöehdot. Voimme parantaa niiden avulla taloudellisesti yksittäisten maiden tilannetta. Ne ovat kaikki jo olemassa olevia säädöksiä, ja jos hyväksymme niiden lisäksi maaperän suojelua koskevan direktiivin, syntyy kaksinkertaista lainsäädäntöä, rinnakkaista lainsäädäntöä, joka vain lisää byrokratiaa.
Sanomme haluavamme vähentää byrokratiaa neljänneksellä vuoteen 2010 mennessä, mutta tämä vain lisää sitä! Se lisää byrokratiaa neljänneksen. Sitouduimme perustamissopimuksessa sääntelemään paikallisesti asioita, jotka olisivat parhaiten säänneltävissä paikallisesti, ja juuri niin meidän pitää tehdä, ja meidän on tehtävä niin nopeasti. Emme voi kuitenkaan hyväksyä väitettä, jonka mukaan maaperän pilaantuminen aiheuttaa kasvihuoneilmiötä. Tutkijat ovat yksimielisiä siitä, että maaperän pilaantuminen johtuu ilmastonmuutoksesta eikä ole sen syy.
Esittelijä on tehnyt varmasti tämän mietinnön eteen paljon työtä, muttemme voi hyväksyä sitä, että muiden direktiivien säännökset asetettaisiin etusijalle: direktiivejä ei voida jakaa tärkeämpiin ja vähemmän tärkeisiin.
Jos haluamme todella saada jotakin aikaan, meidän on pitäydyttävä avoimessa koordinointimenetelmässä ja siirrettävä asiantuntijaosaamista maasta toiseen. Se on oikea lähestymistapa ja tuottaa varmasti tulosta. Tällä direktiivillä puolestaan lisätään vain byrokratiaa ja sekavaa lainsäädäntöä.
Markus Pieper
(DE) Arvoisa puhemies, missä on lisäarvo? Missä ovat maaperän suojelua koskevien EU:n säädösten perustelut? Komission perustelut rajat ylittävistä vaikutuksista ovat jokseenkin keinotekoisia - ainakin ympäristön näkökulmasta. En myöskään hyväksy perustelua, jonka mukaan maaperän suojelua koskevien kansallisten lakien eroavaisuudet vääristävät sisämarkkinoita. Jos komissio olisi todella tarkoittanut tätä, se ei olisi ehdottanut meille puitedirektiiviä, jossa jäsenvaltioille annetaan mahdollisimman paljon vapautta määritellä itse maaperän suojelun tavoitteet. Tämä kasvattaisi maaperän suojelua koskevien lakien eroavaisuuksia, ei tasoittaisi niitä. Eikö tämä lähestymistapa paljastakin, ettei komissio tiedä, kuinka sen pitäisi toimia toissijaisuusperiaatteen kanssa, kun kyse on tiettyjen paikkojen maaperään sovellettavasta lainsäädännöstä? Eikö meidän pitäisi käyttää ensisijaisesti avointa koordinointimenetelmää tällaisessa tilanteessa, jossa toivomme kaikki maaperän suojelun tehostamista mutta jäsenvaltioiden lakien välillä on eroja? Uskoakseni meidän pitäisi.
Puitedirektiivissä mennään asioiden edelle. Jäämme vaille sitä tilaisuutta, että maat, joilla ei ole lainsäädäntöä, voisivat oppia mailta, joilla on erinomaiset käytännöt maaperän suojelemiseksi. Lisäämme myös byrokratiaa erityisesti niissä maissa, joilla on jo tiukkaa lainsäädäntöä. Miksi niiden pitäisi tutkia koko alueensa ja määritellä riskialueet, kun niillä on jo mallikelpoista lainsäädäntöä? Emme tarvitse tällaista byrokratiaa, emmekä tarvitse sellaista hienoa maaperänsuojelujärjestelmää, jota EU vaatii nyt meiltä.
Haluan kommentoida lopuksi perustelua, jonka mukaan parlamentti pyysi tätä direktiiviä itse vuosia sitten. Kyllä, se teki niin ainakin viisi vuotta sitten. Olemme saaneet tällä välin kokemusta luontotyyppidirektiivistä, ympäristön pilaantumisen ehkäisemisen ja vähentämisen yhtenäistämisestä annetusta direktiivistä, vesipuitedirektiivistä ja monista muista. Lisäksi - toisin kuin komission jäsenillä - meillä on paikallinen vastuuvelvollisuus. Siksi emme pidä kiinni viiden ja kymmenen vuoden suunnitelmista, kun kentällä toimivat yritykset ja paikallisviranomaiset kertovat meille niiden olevan yksinkertaisesti liikaa. Huomaan, että esittelijä on pyrkinyt muuttamaan direktiiviä löyhempään suuntaan, mutta byrokratiaa torjutaan tehokkaimmin sen alkulähteillä. Meillä on yhä tilaisuus tehdä niin hylkäämällä direktiivi.
Toivon, että osoitamme neuvostolle voimakkaasti, ettei se voi odottaa kansalaisten hyväksyvän tällaista byrokratian aaltoa.
Stavros Dimas
komission jäsen. - (EN) Arvoisa puhemies, haluan aivan aluksi kiittää tähän keskusteluun osallistuneita puhujia heidän panoksestaan ja haluan lisäksi kertoa lyhyesti komission kannan moniin parlamentin jäsenten esiin ottamiin keskeisiin seikkoihin.
Komissio seuraa ehdotuksensa käsittelyä neuvostossa ja parlamentissa ja tarkastelee ehdotustaan tämän käsittelyn valossa.
Aloitan niistä teemakohtaiseen strategiaan liittyvistä näkökohdista, jotka tuodaan esiin ympäristövaliokunnan mietinnössä ja joista ei säädetä direktiivissä.
Mielestäni on myönteistä, että mietinnössä kannatetaan Euroopan unionin toimia maaperän suojelemiseksi ja pannaan merkille maaperän suojelun sekä ilmastonmuutoksen torjumisen, biologisen monimuotoisuuden hupenemisen ja aavikoitumisen väliset ratkaisevan tärkeät yhteydet.
Olen myös samaa mieltä siitä, että olemassa olevaa ympäristölainsäädäntöä on tarkistettava, jotta voimme hyödyntää täysin ja vahvistaa entisestään ympäristölainsäädännön ja maaperän suojelun potentiaalisia synergiaetuja.
Lisäksi hyväksymänne päätöslauselma sisältää useita suosituksia uudesta biojätedirektiivistä ja aavikoitumista koskevasta tiedonannosta.
Komissio ottaa nämä suositukset huomioon suunnitellessaan jatkotoimenpiteitä, joilla teemakohtainen strategia pannaan täytäntöön.
Haluan nyt palata maaperää koskevaan puitedirektiiviin ja kertoa lyhyesti, kuinka komissio suhtautuu esiin otettuihin seikkoihin.
Monissa ympäristövaliokunnan tarkistuksissa ehdotetaan hyviä selvennyksiä direktiiviehdotukseen. Viittaan erityisesti siihen, kuinka tarkistuksessa 36 ehdotetaan, että direktiivin 1 artiklassa tuotaisiin selvemmin esiin direktiivin tavoite ja tarkennettaisiin sitä, kuinka maaperän eri tehtävät vaikuttavat maaperän kestävän käytön varmistamiseen. Lisäksi komissio kannattaa esimerkiksi maaperän suojeluun liittyviä hyviä toimintatapoja koskevien vapaaehtoisten sääntöjen käyttöönottoa, jota ehdotetaan 4 artiklaan tehdyssä tarkistuksessa 58, sekä ei-sitovan liitteen laatimista mahdollisista toimista maaperän huononemisen torjumiseksi, mitä ehdotetaan 8 artiklaan tehdyssä tarkistuksessa 65.
Lisäksi happamoituminen on lisätty maaperää huonontavien ja siten toimia edellyttävien prosessien luetteloon. Tällä tavoin voidaan ottaa huomioon joissakin uusissa jäsenvaltioissa vallitsevat, poikkeavat maaperään liittyvät olosuhteet. Komissio katsoo myös, että pilaantuneiden alueiden määrittämistä koskevaan 10 artiklaan esitetty tarkistus 74 selventää tekstiä.
Monet tarkistukset herättävät kuitenkin komissiossa huolta. Niistä ensimmäinen on 1 artiklaan tehty tarkistus 38, jonka mukaan maaperää koskevasta puitedirektiivistä pitäisi tehdä muulle EU:n lainsäädännölle alisteinen, niin että yhteisön muiden säädösten sisältämät maaperän suojelua koskevat säännökset menisivät tämän direktiivin säännösten edelle.
Toiseksi on selvää, että on asetettava päivämäärä, johon mennessä maatalouden uhkien torjumiseen tähtäävät toimenpideohjelmat on laadittava.
Kolmanneksi joillakin tarkistuksilla, kuten 12 artiklaa koskevalla tarkistuksella 77, pyritään poistamaan säännökset, jotka koskevat maaperän pilaantumista koskevan tiedon antamista tiettyjen maakauppojen yhteydessä.
Maaperän tilaa koskeva kertomus on hyvin tärkeä osa komission ehdotusta. Se lisää avoimuutta maakauppojen yhteydessä, auttaa toimivaltaisia viranomaisia määrittämään pilaantuneet alueet ja nopeuttaa luettelon laatimista. Tällaisen kertomuksen hankkimiskustannukset ovat mitättömät verrattuna tällaisten teollisuusalueiden maakaupoissa liikkuviin summiin.
Haluan myös korostaa, kuinka tärkeää on säilyttää liitteen II yhteinen toimenpideluettelo. Tämä liite on erittäin tärkeä, jos haluamme laatia mielekkään, täytäntöönpanokelpoisen, järjestelmällisen ja kustannustehokkaan luettelon pilaantuneista alueista.
Monissa jäsenvaltioissa ja monilla alueilla käytetään jo hyvin samankaltaisia luetteloja tutkimusten tekemiseen. Yhteinen luettelo on hyvin tärkeä, jotta voimme varmistaa täytäntöönpanon yhtenäisyyden ja välttää eri sisämarkkinoiden vääristymistä eri aloilla.
Tarjoamme tällä tavoin sijoittajille, talouden toimijoille, viranomaisille ja yleisesti yhteiskunnalle oikeusvarmuutta sekä yhtenäisen pohjan, jonka perusteella voidaan arvioida pilaantuneilla alueilla tapahtunutta edistystä.
Toimitan parlamentin sihteeristölle täydellisen luettelon komission nykyisestä kannasta parlamentin tarkistuksiin. Kuten jo sanoin, voin luvata teille, että komissio seuraa ehdotuksensa käsittelyä neuvostossa ja parlamentissa ja tarkistaa kantaansa tämän käsittelyn valossa.
Haluan vielä kerran kiittää esittelijöitä heidän tekemästään työstä.
komission jäsen. -
Komission kanta parlamentin tarkistuksiin
Gutiérrez-Cortinesin mietintö
Komissio seuraa ehdotuksensa käsittelyä neuvostossa ja parlamentissa ja tarkistaa kantaansa tämän käsittelyn valossa. Komission nykyinen parlamentin esittämiin tarkistuksiin on se, että komissio voi hyväksyä 50 tarkistusta kokonaan, osittain tai periaatteessa.
Ne ovat seuraavat: 1, 7, 12, 13, 15, 20, 22, 30, 36, 41, 42, 45, 47, 49, 53, 55, 58, 59, 61, 62, 63, 64, 65, 69, 73, 74, 79, 80, 83, 86, 89, 90, 92, 96, 98, 99, 103, 104, 108, 115, 117, 137, 142, 143, 144, 145, 146, 147, 148 ja 150.
Komissio ei voi hyväksyä 111:tä tarkistusta, jotka ovat seuraavat: 2, 3, 4, 5, 6, 8, 9, 10, 11, 14, 16, 17, 18, 19, 21, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 31, 32, 33, 34, 35, 37, 38, 39, 40, 43, 44, 46, 48, 50, 51, 52, 54, 56, 57, 60, 66, 67, 68, 70, 71, 72, 75, 76, 77, 78, 81, 82, 84, 85, 87, 88, 91, 93, 94, 95, 96, 97, 100, 101, 102, 105, 106, 107, 109, 110, 111, 112, 113, 114, 116, 118, 119, 120, 121, 122, 123, 124, 125, 126, 127, 128, 129, 130, 131, 132, 133, 134, 135, 136, 138, 139, 140, 141, 149, 151.
Puhemies
(IT) Keskustelu on päättynyt.
Äänestys Cristina Gutiérrez-Cortinesin mietinnöstä toimitetaan keskiviikkona klo 12.00 ja äänestys Vittorio Prodin mietinnöstä toimitetaan tiistaina klo 11.30.
Kirjalliset kannanotot (työjärjestyksen 142 artikla)
Richard Seeber  
kirjallinen. - (DE) Uudistussopimuksesta saavutetun viimeaikaisen sopimuksen valossa Euroopan parlamentin ja sen myötä koko EU:n on tuettava ja lujitettava tätä uutta tunnetta siitä, että EU on lähellä kansalaisiaan, sekä suojeltava toissijaisuusperiaatetta tehokkaammin aloittaen näistä aloitteista.
Maaperän suojelua koskeva puitedirektiiviehdotus ei tee oikeutta tälle aikeelle. Direktiivin aiheuttama byrokratia ei ole missään suhteessa sen tarjoamiin hyötyihin, eikä se ole millään tavalla perusteltavissa EU:n kansalaisille. Päinvastoin se rikkoo Eurooppa-neuvoston päätöstä vähentää EU:n byrokratiaa 25 prosenttia vuoteen 2012 mennessä. Maaperä on ennen kaikkea paikallinen luonnonvara.
Siksi maaperää on suojeltava tehokkaasti sopivimmilla tasoilla - alueellisesti tai paikallisesti. Maaperän moninaisia ominaispiirteitä voidaan käsitellä kattavasti vain näillä tasoilla. Vaikka esittelijä on ehdottanut tekstiin mittavia parannuksia, vastustan tätä ehdotusta, koska se rikkoo toissijaisuusperiaatetta. Joillakin jäsenvaltioilla on jo erittäin hyvät säädökset, ja tämä direktiivi voisi jopa heikentää niitä. Asia voidaan tarvittaessa ratkaista avoimella koordinointimenetelmällä.
Witold Tomczak
- (PL) Maaperän pilaantuminen on tosiasia. Yksi sen aiheuttajista on yhteinen maatalouspolitiikka. Olemme saavuttaneet elintarviketuotannossa omavaraisuuden tehostamalla maataloutta, ja tämä on tapahtunut maaperän pilaantumisen kustannuksella.
Taloudellisen tehokkuuden lisääminen johtaa pienten ja keskisuurten tilojen katoamiseen. Useimmat niistä ovat ympäristöystävällisempiä kuin suuret, ensisijaisesti voittoa tavoittelevat maatalousalan yritykset. Tämä on viimeinen kehotus hidastaa maatalouden alasajoa ja palata järkevään, tasapainoiseen ja maaperää suojelevaan maatalousmalliin. Maataloustukien nykyinen jakotapa on kuitenkin ristiriidassa tämän mallin kanssa. Tuet suunnataan ennen kaikkea maatalousalan konserneille ja tehoviljelyä harjoittaville suurtiloille: 1,39 prosenttia edunsaajista saa lähes 30 prosenttia tuista!
Yhteistä maatalouspolitiikkaa on tarkistettava. Sen tärkeimpänä tavoitteena pitäisi olla terveellisen ruoan tuottaminen, ei kilpailukyvyn lisääminen. Maaperän hyvän kunnon pitäisi olla keskeinen osa tätä uutta politiikkaa. Siksi kannatan kaikkia toimia, joilla pyritään suojelemaan maaperää ja palauttamaan sen hedelmällisyys.
Meidän ei pidä kilpailla erikoisviljelystä ja voimaperäisestä kotieläintuotannosta peräisin olevilla tuotteilla. Meidän on sanottava ”ei” halvalle, hormoneja täyteen pumpatulle lihalle. Emme saa kilpailla hedelmillä, joiden ravintoarvo on heikko, edullisilla, huonolaatuisilla viineillä tai muuntogeenisillä elintarvikkeilla, joiden vaikutuksista meillä on edelleen vain vähän tietoa.
EU:n maatalousmallin pitäisi todella saada meidät erottumaan maailmalla ja toimia esimerkkinä muille.
