A szociális valóság felmérése (vita) 
Elnök
A következő napirendi pont Elizabeth Lynne jelentése a Foglalkoztatási és Szociális Bizottság nevében a szociális valóság felméréséről (207/2104(INI)).
Elizabeth Lynne  
előadó. - Elnök asszony, először is szeretnék köszönetet mondani az árnyék-jelentéstevőknek. Az, hogy egy ilyen hosszú jelentést a plenáris ülésen nem módosítottak, mutatja, hogy ez valóban a Foglalkoztatási és Szociális Bizottság jelentése, mégpedig olyan jelentés, amire büszkék lehetünk. Szeretnék köszönetet mondani a Bizottságnak is szoros együttműködéséért, és a portugál elnökségnek is, amiért a szociális politikát prioritásként kezeli.
Európa hatalmas kihívással néz szembe. Ez a kihívás az igazságosság feladata. Az elvesztegetett potenciálról van itt szó, arról, hogy egyesek nem élhetik az életüket mások jótékonykodása nélkül, és diszkrimináció, szegénység és társadalmi kirekesztettség nélkül.
Célunk egyértelmű: ki akarjuk terjeszteni a lehetőségeket, hogy senki, semmilyen háttérrel, semmilyen körülmények között ne maradjon le. Európa jövőjének a szabadságról és a mindenki előtt nyitva álló lehetőségekről kell szólnia, az egyre gazdagabb lehetőségekről és a munka mellett szóló ösztönző erőkről, és a biztonsági háló megerősítéséről azok számára, akik nem képesek dolgozni.
A 2007-es adatok aggasztóak: 72 millió európai polgár él szegénységben, és most már az EU polgárainak 8 %-a szegény annak dacára, hogy van munkahelye. A számok megdöbbentőek. De mit jelentenek pontosan? Azt jelentik, hogy minden hatodik polgártársunk a szegénységi küszöb alatt él - minden hatodik! Sokan el sem hinnék, hogy ez 2007-ben lehetséges. Ötven évvel a Római Szerződés után, 50 évi gazdasági növekedés után az emberek 10 %-a olyan háztartásban él, ahol senkinek sincs állása! Akárhogy is nézzük, a szegénység továbbra is Európa egyik legnagyobb szociális problémája, és a szociális kirekesztés csökkentését kiemelt célként kell kezelni.
Bizonyos területeken sikeres a munkánk, de őszintének kell lennünk: a legtöbb területen nem. A gazdagok és a szegények közötti különbség sok EU-országban egyre nő. A jövedelemhez kötődő szegénység felszámolása továbbra is a tagállamok egyik prioritása kell, hogy maradjon, de minden egyes anyagi szegénységben élő emberre sok másik jut, akit más okokból zár ki magából a társadalom. Fel kell ismernünk, hogy sok család és egyén problémái sokkal összetettebbek, mint hogy nincs elég jövedelmük. A lehetőségek korlátai összetettek. A korai beavatkozás a legfontosabb. A megelőzés - mint mindig - jobb, mint a meglévő problémák kezelése.
Az Egyesült Királyságban tudott dolog, hogy a tizenéves anyák gyermekei háromszor akkora eséllyel lesznek maguk is tinédzserkorukban anyák, mint az átlag, és tudjuk, hogy a börtönviselt apák fiait négyszer gyakrabban ítélik el valamilyen bűncselekményért, mint azokat, akiknek apja nem börtönviselt. De sok területen fölösleges újra feltalálni a spanyolviaszt. Meg kell nézni, hogy más EU-országok hogyan kezelik ezeket a problémákat és tőlük kell tanulni. A legjobb gyakorlatot hatásosabban kell terjeszteni. Finnország például egy holisztikus és fenntartható megközelítést vezetett be, ami hihetetlenül hatékonyan csökkentette a hajléktalanok számát. Dániában pedig olyan új politikákat vezetnek be, amik javítják a hosszú ideje hajléktalan emberek életminőségét, ahelyett, hogy a mainstream társadalomba próbálnák beintegrálni őket. Belgiumban a szegénységet átélt emberek segítenek a szociális munkásoknak jobban megérteni a szegény emberek szükségleteit.
A szegénységet nem mindig munkanélküliség okozza: az állással rendelkezők szegénysége is komoly probléma. Ezért kezdeményeztem a legjobb gyakorlat tagállamok közötti megosztását a méltányos minimálbér bevezetéséről, hiszen jelenleg legalább öt EU-tagállamban egyáltalán nincs is minimálbér. Arra is rá kell vennünk a tagállamokat, hogy mindenki kapja meg a megélhetéshez szükséges jövedelmet.
A tagállamoknak többet kell tenniük a kiszolgáltatott helyzetben lévő munkavállalók kihasználásának elkerüléséért is; biztosítaniuk kell, hogy a megváltozott munkaképességű és idős emberek is utat találjanak a munkaerőpiacra; meg kell akadályozniuk az emberkereskedelmet; védeniük kell a menedékkérők jogait; biztosítaniuk kell az egészségügyi és egyéb közösségi szolgáltatásokat; meg kell szüntetniük a mentális egészségi problémákkal küzdők stigmatizálását és az alkohollal és a drogokkal kapcsolatban konstruktívabb hozzáállást kell meghonosítaniuk.
Ez a jelentés a fentiek közül csak néhány problémával foglalkozik. Európa célja az általános szabadság és a mindenki előtt nyitva álló lehetőségek világa kell, hogy legyen. Ezért olyan fontos megvizsgálni az európai szintű mechanizmusok létrehozásának lehetőségét, amik lehetővé teszik a legjobb gyakorlat megosztását.
Vladimír Špidla
a Bizottság tagja. - (CS) Elnök asszony, hölgyeim és uraim, először is szeretnék gratulálni az előadónak, Mrs. Lynne-nek a nagyon érdekes és átfogó jelentéshez. Örömmel látom, hogy az Európai Parlament úgy döntött, foglalkozik a jelentésben szereplő sok, sürgős megoldásra szoruló társadalmi problémával. Ez a jelentés jelentős hozzájárulás a szociális valóság felméréséhez.
Ez a dokumentum éppen akkor készült, amikor a Bizottság és a tagállamok a lisszaboni stratégia társadalmi aspektusainak megerősítésének lehetőségeit vizsgálják. Választ kell adnunk a polgáraink félelmeire és tudjuk, hogy a társadalmi igazságtalanság az egyik fő problémájuk. A felmérések kimutatták, hogy az Európai Uniónak kulcsszerepet kell játszania az integráltabb és összetartóbb társadalmak támogatásában.
Ahogy Barroso elnök úr mondta tegnap reggel a globalizációról szóló fontos vita kapcsán, az Európai Unió jelentős lépéseket tett a lisszaboni célok felé. Új munkahelyek jönnek létre: tavaly 3,5 millió munkahelyet sikerült teremteni. A munkanélküliségi ráta kb. 7%-ra esett vissza. Bár ez még mindig túl magas szám, ez az utóbbi 10 év legjobb statisztikája. A gazdasági növekedés kielégítő volt, a közelmúlt pénzügyi instabilitása dacára is.
De az önelégültségre semmi okunk. A lisszaboni stratégia végrehajtása nem teljes körű, és nem sikerült minden célt elérni. 12 millió ember még mindig állástalan, és nagy részük fiatal vagy régóta munkanélküli, és a szakmai vagy társadalmi előrelépésre kevés esélye van; az európai munkavállalók 8%-a szegénységben él; 78 millió európai polgár szegény, és minden ötödik EU-polgár rossz életkörülmények között él.
Röviden, többet kell tennünk a közös társadalmi célok eléréséért. Most, amikor már láthatóak az Európai Unió munkájának eredményei a növekedésben és a foglalkoztatásban, ideje a társadalmi célokkal foglalkozni.
Örülök, hogy a jelentés említést tesz arról, milyen szükséges a politikai akarat és elszántság a szegénység és a kirekesztés leküzdéséhez. Én is úgy érzem, sürgős megoldani a gyerekszegénységet, a diszkriminációt és támogatni a sokszínűséget. Ez persze azt jelenti, hogy meg kell figyelni az idevágó törvények átvitelét a nemzeti törvénykezésbe, és ha szükséges, eljárást kell indítani azok ellen a tagállamok ellen, amelyek megszegik az Európai Unió jogszabályait.
A jelentés megvizsgálja a társadalomban való részvételt és a munkapiacra való bejutást akadályozó tényezőket is. Egyetértek azzal, hogy a támogató intézkedésekhez megfelelő biztonsági védőhálónak kell társulnia, ami biztosítja, hogy senki ne maradhasson le.
Ezt a hozzáállást a nemrégiben kiadott, az aktív integrációról szóló bizottsági közlemény is tükrözi. Ez a közlemény a kiegyensúlyozott és stratégiai jellegű aktív integráció három fő elemét határozza meg.
Hozzáférés az integrált munkaerőpiachoz;
Jobb hozzáférés a szolgáltatásokhoz;
Megfelelő jövedelemtámogatás.
A közlemény elindítja a szociális partnerekkel ezekről a kérdésekről folytatott konzultáció második szakaszát is, az aktív integráció területén zajló Európai Uniós együttműködés megerősítésének céljával.
A konzultáció után 2008 második felében a Bizottság javaslatot kíván tenni az aktív integráció közös elveiről. A következő néhány hétben elfogadandó közlemény szerint a Bizottság új intézkedéseket is bevezet a fogyatékkal élők aktív integrációjának segítésére.
A Bizottság hálás az Európai Parlamentnek a folyamatos, a diszkrimináció elleni munkájáért. Amint a Bizottság 2008-as jogalkotási és munkaprogramja kimondja, a Bizottság 2008-ban javaslatokat fog kidolgozni a Szerződés 13. cikkében meglévő védelmi hiányosságok megszüntetésére. A javaslatok, amik a tervek szerint jövő nyáron kerülnek elfogadásra, hosszú távú, az Európai Parlamenttel folytatandó párbeszéden, a 2007-es "Esélyegyenlőség mindenki számára" év tapasztalatain és széles körű nyilvános konzultáción alapulnak majd.
Az Európai Unió sokat lépett előre a nemek egyenlőségének eléréséért, és az Európai Parlament ebben a folyamatban fontos partner volt. De a jövőben is folytatnunk kell a nemek egyenlőségéért végzett munkát. Ez alapjog, és egyben alapvető feltétele Európa növekedési, foglalkoztatási és a társadalmi kohézióval kapcsolatos céljainak elérésének. Ezért üdvözlöm különösen azt, hogy a jelentés foglalkozik a nemek egyenlőségével.
Az Amszterdami Szerződés óta az Unióban a nemek egyenlősége minden területen nőtt, és 2003 óta javult a fogyatékkal élők esélyegyenlősége is. De még mindig sok javulásra van szükség mindkét területen. Az, hogy a többszörös megkülönböztetés még mindig jelen van, szükségessé teszi az esélyegyenlőség folyamatos hangsúlyozását. A Bizottság 2008-ban elfogadandó közleménye foglalkozik majd a témával. A közlemény a 2007-es "Esélyegyenlőség mindenki számára" év tapasztalataira fog épülni.
Hölgyeim és uraim, az EU társadalmi változásai természetes módon követik a társadalom és a globális világ változásait. Ennek dacára meg vagyok róla győződve, hogy az alapgondolat, vagyis a gazdasági, társadalmi és ökológiai szempontok egyensúlyának megtalálása teljesen helytálló. Ezért a mi feladatunk tovább keresni az új megközelítéseket, amik segítenek megoldani a még fennálló problémákat.
Miroslav Mikolášik
a Környezetvédelmi, Közegészségügyi és Élelmiszer-biztonsági Bizottság véleményének előadója.
(SK) Habár a tagállamokban szükséges megfigyelni a társadalmi helyzetet és a szociális politikákat az Európai Unió problémáinak és kihívásainak felismerése érdekében, de az ezek ellen tett intézkedések sokkal fontosabbak a megfigyelésnél.
A közegészségről: az európai polgárok egyészségügyi ellátással kapcsolatos problémáira kell koncentrálnunk. A demográfiai tendenciákat és a növekvő várható életkort figyelembe véve új, az életminőséget javító közegészségügyi stratégiákat kell kidolgoznunk, különös tekintettel a betegségek megelőzésére és hatásos kezelésére. Ugyanakkor ezeknek a stratégiáknak figyelembe kell venniük, hogy a társadalom minden tagjának szüksége van a jó minőségű, elérhető és megbízható egészségügyi ellátásra, társadalmi státusra, korra vagy országra való tekintet nélkül.
Külön figyelmet kell szentelnünk a leghátrányosabb helyzetű csoportoknak, mint amilyen például a testi vagy szellemi fogyatékosok, az idősek vagy éppen a gyerekek csoportja. Az egészségügyi ellátás emelkedő költségei miatt a tagállamoknak hatékony intézkedéseket kell tenniük, mint a célzott információs kampányok elindítása, a generikus gyógyszerek és az új technológiák használata, a kölcsönös segítségnyújtás helyi szinten vagy a nagyobb szolidaritás a családok különböző generációi között. Ezen kívül, a Bizottsággal együttműködésben, a tagállamoknak a dohányzás, az elhízás és az alkoholizmus elleni politikákat kellene indítaniuk, illetve támogatniuk kellene az ilyen irányú európai kezdeményezéseket, amik hozzájárulnak polgártársaink életminőségének javításához.
Végül, de nem utolsó sorban, a meglévő közegészségügyi jogszabályok hatásos betartatását is biztosítani kell. A tagállamok és a Bizottság feladata, hogy betartassák a víz-, levegő- és talajminőségre, a zajszennyezésre és a vegyipari termékekre, egyebek közt a REACH-ben foglalt vegyipari termékekre vonatkozó közösségi jogszabályokat.
Ilda Figueiredo  
Ebben a véleményben a Nőjogi és Esélyegyenlőségi Bizottság azt hangsúlyozza, hogy a szegénységnek és a társadalmi kirekesztésnek több dimenziója van, de a legfontosabb a családok gazdasági helyzete, a lakhatás, és az oktatáshoz, az egészségügyi ellátáshoz és a hosszú távú ellátáshoz való hozzáférés.
A bizottság kiemeli, hogy a nők és a gyerekek a szegénység és a társadalmi kirekesztés fő áldozatai és rámutat, hogy a veszély a bevándorlók, az idősek, a fogyatékkal élők és az egyszülős családban élők körében még nagyobb. A bizottság arra is kitér, hogy átlagosan a diákok 15%-a hagyja ott idő előtt az iskolát, de egyes országokban, például Portugáliában ez a szám a 40%-ot is eléri, ami igen aggasztó a lányok oktatása szempontjából.
Külön hangsúlyt kapott a közszolgáltatások minőségének fenntartása, a jó és általános társadalombiztosítási rendszer és a magas szintű szociális védelem és a minőségi foglalkoztatás, amihez jogoknak kell társulniuk. Ezen kívül a bizottság kiemelte a nemek egyenlőségének hatékony érvényesítését is a közpolitikák alkalmazásában; végül pedig arra kérte a Bizottságot és a tagállamokat, hogy kezeljék kiemelt prioritásként a nők társadalmi beilleszkedését és a nők jogait, ennek megfelelően megváltoztatva a politikáikat, beleértve a jövedelemelosztási politikát is.
Edit Bauer
a PPE-DE képviselőcsoport nevében. - (HU) Köszönöm szépen, elnök asszony, biztos úr, kedves kollégák. Lynne asszony jelentése, amihez szívből gratulálok, nyilván nem mondja és nem is mondhatja ki az utolsó szót a szociális inklúzió, a szociális politika átalakításának kérdésében.
Gyakran hajlamosak vagyunk úgy gondolni, hogy az európai szociális modell időtlen, de szemmel láthatóan nemcsak a globalizáció, hanem a gazdaság, a társadalmi elvárások, a demográfiai kihívás, az értékek változása mentén a szociális politikának is változnia kell, hisz megfelelő válaszokat kell találnunk azokra a kihívásokra, amelyekkel szembesülünk. Ezért is üdvözlendő a Bizottság kezdeményezése, hogy valamiféle leltár készüljön azokról a szociális gondokról, melyek Európa lakosságát nyomasztják.
Nyilvánvaló, hogy a csaknem 500 millió uniós állampolgár nem egy homogén tömeg. Annak ellenére, hogy a régi tagországok közti jövedelemkülönbségek csökkennek, a gazdag és szegény régiók közti különbségek mégis növekvő tendenciát mutatnak. Az EU tíz új tagországa lakosainak 2/3-a olyan szegény régiókban él, ahol a jövedelmi szint a régi tagországok átlagjövedelmének a fele vagy annál kevesebb. Ennél is rosszabb a helyzet Bulgáriában és Romániában, ahol az átlagjövedelem nem éri el a régi tagországok az egy főre eső jövedelmének 1/3-át sem.
Nem lehet vita tárgya, hogy a szegénység leküzdéséhez többet kell tudnunk arról, milyenek is a szegénység különböző megjelenési formái. Ehhez azonban új szegénységi mutatók kellenek, hiszen ez idáig csak a relatív szegénység kockázatáról vannak átfogó adataink.
Ezért rendkívüli érdeklődéssel várjuk a Bizottság közleményét erre vonatkozólag. A jelentés az elszegényedés új kockázataira is felhívja a figyelmet. Keveset tudunk például arról, milyen veszélyes méreteket ölt a lakosság eladósodása. A 15 régi tagország közül 12-ben a lakosság eladósodása egy főre számítva meghaladja a 16 000 eurót, ami a családok éves átlagjövedelmének 90%-át teszi ki.
Egyetlen utolsó mondatot engedjen meg még, elnök asszony. A jelentés rámutat ismét a gyerekszegénység leküzdésének a fontosságára, és ezt rendkívül fontosnak tartjuk.
Richard Falbr
a PSE képviselőcsoport nevében. - (CS) Elnök asszony, biztos úr, először is szeretném megköszönni Elizabeth Lynne-nek ezt a kiváló jelentést és konstruktív együttműködését is. A társadalmi kirekesztésnek több oka van, és nagy kár lenne, ha ezt a jelentést nem követnék további elemzések. Beszédemben szeretném kiemelni a közszolgáltatások jelentőségét, és azt is, hogy azok milyen nagy mértékben járulnak hozzá a szegénység és a kirekesztés felszámolásához. A privatizáció a közszolgáltatásokat még drágábbá és még nehezebben hozzáférhetővé teszi. Sajnálom, hogy nem sikerült elfogadnunk az alacsony alapadót bevezető országokat elítélő döntést, mivel ez lehetetlenné teszi az állam szociális feladatainak ellátásához szükséges források összegyűjtését. Nagyon hasznos lenne, ha a tagállamok egy információcsere-program keretében megosztanák egymással a sikeres megoldásokat. Természetesen hasznos lenne a sikertelen, vagy éppen visszafelé elsült kísérletekről szóló információcsere is. Tudom, hogy ez jelenleg nem zajlik, de biztos vagyok abban, hogy hasznos lenne, ha a szociális partnerek és a nem kormányzati szervezetek megvalósítanák.
Annak, hogy a tagállamok egyre több állampolgára ne váljon függővé a sokszor tökéletlen szociális ellátástól, az az egyik alapvető előfeltétele, hogy megfelelő számú tisztességesen fizetett állás álljon rendelkezésre. Nem tűrhetjük el, hogy dolgozó emberek is szociális segélyekre szoruljanak. Ezért megfelelő minimálbért kell bevezetni minden tagállamban, törvények vagy kollektív szerződések útján; aszerint, hogy az adott országban melyik megoldás a bevett. Az időskori nyugdíjak átalakítását szolgáló munka nagy lendületet kapott. Az időskori nyugdíjak létfontosságú rendszerének megóvásakor a tagállamoknak tiszteletben kell tartaniuk a Nemzetközi Munkaügyi Szervezet általuk ratifikált idevágó egyezményeit. A fogyatékkal élők munkapiaci integrációja különösen fontos. Ezért kritikus szemmel kell néznünk azon kormányok tetteit, amelyek eltörölték az ilyen irányú ösztönzőket - az egyik ilyen ország a Cseh Köztársaság.
Ona Juknevičienė
Gratulálok kollégámnak, Lynne asszonynak a jelentés összeállításához és ahhoz, hogy olyan politikai kompromisszumot sikerült elérnie, ami figyelembe veszi a különböző politikai csoportok véleményét az EU szociális helyzetéről.
Igaz, hogy a szegénység csökkentése a tagállamok közvetlen felelőssége. Az ő kötelességük biztosítani, hogy az embereknek legyen munkája, a gyerekek iskolába járjanak, és a legszegényebb emberek szociális támogatásban részesüljenek.
De az Unió szerepe a szegénységgel és egyenlőtlenséggel kapcsolatos problémák megoldásában ugyanilyen fontos. Az, hogy 78 millió európai polgár él szegénységben és a szegények és a gazdagok közötti szakadék egyre mélyebb, nagyon súlyos jelei annak, hogy tennünk kell valamit, mind nemzeti, mind európai szinten.
A legtöbb tagállam megfelelő minimálbért szabott meg. Vannak azonban olyan esetek, amikor a munkaadók nem fizetik meg ezt az előírt bért, megszegve a törvényt. Ahogy már többször is említettem, a külföldön dolgozó litvánok éppen ilyen törvénysértésekkel szembesülnek. Nem szabad hagynunk, hogy a munkaadók ilyen módszereket alkalmazzanak.
Örvendetesnek tartom a tagállamok reakcióját a Tanács azon felhívására, hogy csökkentsék a gyermekszegénységet. Cselekvési tervet azonban még nem alkottak a probléma megoldására. A fogyatékkal élők és az idősek különösen sebezhetőek. Biztosítanunk kell, hogy legalább a minimális hosszú távú ellátáshoz megfizethető áron hozzáférjenek. A Szociális Alap erre el is különítette a szükséges erőforrásokat. Kár, hogy hazámban ezeket nem használják fel.
Egyetértek az előadó véleményével abban, hogy szükség van a tapasztalatcserére és a sikeres társadalombiztosítási példák követésére. Tanulni kell azon tagállamok példájából, amelyek hatékonyan használják fel az EU-tól kapott erőforrásokat. Hölgyeim és uraim, polgáraink Európai Unióba és intézményeibe vetett bizalmának elnyerése érdekében meg kell oldanunk a polgárok nehéz problémáit.
Nicholas Sarkozy, a francia elnök éppen ebben a házban mondott beszédében mondta, hogy a franciák úgy érzik, az EU nem törődik velük, és nem nyújt szociális biztonságot. A francia állampolgárok nem az Alkotmány, hanem Európa ellen szavaztak, mert nem érzik magukat biztonságban.
A Bizottság megígérte, hogy jelentést készít a szociális helyzetről, a társadalmi folyamatok elemzésével. Remélem, hogy a jelentés központjában a cselekvési keretrendszer áll majd, az a rendszer, ami meghatározza majd az európai szegénység csökkentésének vagy akár megszüntetésének lehetséges módjait. Akkor majd elnyerhetjük a polgárok támogatását, és talán úgy érezhetjük, értük dolgozunk.
Sepp Kusstatscher
a Verts/ALE képviselőcsoport nevében.: - (DE) Elnök asszony, sok szociálpolitikai elgondolás fekszik előttünk, amit nagyon köszönök Lynne képviselőnőnek. Mivel a szociálpolitikának nincs olyan nagy súlya az EU-ban, mint a gazdaságpolitikának, ez a jelentés nem EU-s valóságfelmérés - amint a cím mondja - hanem inkább szociálpolitikai kívánságlista a tagállamoknak.
Két megjegyzést szeretnék tenni. A szociálpolitikai kérdések a tagállamok hatáskörébe tartoznak. Európai szinten mi csak javaslatokkal élhetünk. Európa egyensúlyhiányos helyzetben van, mert a gazdasági harmonizáció megtörtént, de a társadalmi harmonizáció nem. Európa 2000, vagyis Lisszabon óta nem lett gazdagabb; éppen ellenkezőleg, a szegénység egyre terjed. A szegénység leküzdéséhez, és ahhoz, hogy minden európai polgár méltósággal, igazságban élhessen, nem csak gazdasági, piaci és a versennyel kapcsolatos intézkedéseket kell tennünk, hanem társadalmilag igazságos belső piacot kell biztosítanunk mindenki számára.
Másodszor: túl sok a hangzatos terv, amikből semmi sem lesz. A problémák ismertek. Nem kell több tanulmány meg elemzés. Eljött a tettek ideje. Nem elég kimondani, hogy 2010 a szegénység és a társadalmi kirekesztés elleni küzdelem európai éve. Hatékony szegénység elleni tervre és adatokra van szükség, hogy mindenki, a munkanélküliek is, megfelelő keresethez jussanak és méltósággal élhessenek. Ez igazságosság és a mindenkit megillető emberi jogok kérdése.
Eva-Britt Svensson
Elnök asszony, Lynne asszony, az a jelentés jó áttekintése szociális biztonság hiányának, amiben a tagállamok túl sok polgára kénytelen élni. Az elemzés kimutatta a szegénység, a túlnépesedés, a társadalmi kirekesztés és a rosszabb egészségi állapot és a rövidebb születéskor várható élettartam összefüggését is.
Megvizsgálja a lakhatáshoz, a munkához, a szociális biztonsághoz fűződő jog és a nők, illetve a fogyatékkal élők jogainak fontosságát is. Rámutat arra is, hogy a szerencsejáték, az alkoholfogyasztás, a drogok és a dohányzás növelik a társadalmi kirekesztést. A következtetés tehát az, hogy a tagállamoknak kezelniük kell ezeket a problémákat.
Ez eddig rendben is lenne, de a valóság gyakran egész más. Gyakran ezek csak szép szavak maradnak, mert az EU, különböző, a közös piaccal és a versennyel kapcsolatos irányelvekkel és rendeletekkel gyakran megakadályozza, hogy a tagállamok megoldják a problémákat.
Ezen felül még támogatjuk is a bortermelőket és a dohánytermesztést. Az áruk szabad mozgása például megakadályozza, hogy Svédország szigorú alkoholkorlátozásokat alkalmazzon, ami nagyon fontos lenne. Svédországban szerencsejáték-monopólium van a szerencsejáték korlátozására, de az EU bírósági lépésekkel fenyegetőzik ez ügyben. Ugyanez a kettős mérce van a félreérthető reklámok és a gyerekeket célzó reklámok ügyében, mert az EU közben olyan TV-irányelveket fogad el, amik engedélyezik a gyerekeknek szóló reklámokat és a bújtatott reklámot (product placement).
Meg lehet változtatni a szociális helyzetet, de ahhoz a közegészségügyi megfontolásoknak elsőbbséget kell élvezniük a közös piacra vonatkozó versenyszabályokkal szemben, és a szociális segély és a szociális biztonság előnyt kell hogy élvezzen a deregulációval és a privatizációval szemben.
A GUE/ENGL képviselőcsoport a jelentés mellett szavaz, és továbbra is mindent meg fogunk tenni a polgárok szociális biztonsága érdekében.
Kathy Sinnott
az IND/DEM képviselőcsoport nevében. - Elnök asszony, amikor először hallottam a szociális valóság felméréséről, nagyon örültem, hogy valaki valódi vitát akar folytatni a társadalom helyzetéről.
Sajnos Bizottság dokumentumait elolvasva csalódnom kellett, mivel a felmérés nem a szociális valósára, hanem a gazdasági mutatókra koncentrált.
Nem vagyok arról meggyőződve, hogy a gazdasági mutatók megbízhatóan tükrözik a társadalmi valóságot. Ha így lenne, akkor az utóbbi évtizedekben zajlott írországi gazdasági fejlődéshez a társadalmi kohézió javulásának kellett volna társulnia, nem pedig a súlyos bűncselekmények, a drog- és alkoholfüggőség, az öngyilkosságok, az elidegenedés, a működésképtelen családok, a kirekesztés és a magányosság terjedésének.
A szociális valóság felméréséhez nem azt kellene kérdezni, hogy valakinek van-e munkája, hanem azt, hogy megbecsülik-e, teljesülnek-e fizikai, érzelmi, intellektuális és spirituális szükségletei, és azt, hogy az emberek tiszteletben részesülnek-e korra, méretre, képességeikre, bőrszínükre vagy más tulajdonságaikra való tekintet nélkül.
Ahhoz, hogy valóban jól felmérjük a szociális valóságot, meg kell vizsgálni az ember természetes élőterének, a családnak a fenntarthatóságát is. Mindennek fényében nem csak a szegények és gazdagok különbségeit kellene vizsgálgatnunk, hanem a családok szétesése és a társadalmi elszigetelődés hatásait is.
A szociális valóság megértéséhez a társadalmat alkotó embert kell megértenünk. Csak egy példát mondok, ami remélhetőleg megvilágítja, milyen más eredményekre juthatunk, ha a pénzt számolgatjuk, mint ha a férfiak és nők sorsát vizsgáljuk. Abban mindannyian egyetértünk, hogy a nőknek jár a munkához való jog, és a munka egyenlőséget ad nekik. De amikor gazdasági nyomást helyezünk azokra a nőkre, akik otthon szeretnének maradni, és ezzel rávesszük őket, hogy inkább dolgozzanak, az magas foglalkoztatottságot generál, amit a szociális valóság javulásaként értelmeznek. De a gyerek szempontjából nézve a dolog nem ilyen rózsás: ő igényli az anyjával fenntartott szoros és folyamatos kapcsolatot, és a tudósok szerint egész életére kiható neurológiai károk érik; nem mondhatjuk tehát, hogy ez a magas foglalkoztatottság az egészséges társadalom jele lenne.
A rövid távú gondolkodás, a gazdasági szempontok kizárólagos érvényesítése ironikus módon önmaga ellen hat: az emberek és a családok kiegyensúlyozottsága, boldogsága van végső soron a legnagyobb hatással a gazdaságra.
Nézzék csak meg, milyen hatással van a költségvetés egyensúlyára, ha az emberek nem érzik jól magukat. Gondoljanak csak arra, milyen hatása van a bűnözésnek, a drogoknak, az iskola otthagyásának. A gazdasági növekedést bőven semlegesíthetik a szociális problémák. Az ökonómia - közgazdaságtan - szó görög eredetű, a háztartás vezetését jelenti. A közgazdaságtannak mindenkinek hasznára kellene lennie, segítenie kellene, hogy az emberek otthon érezzék magukat a helyi közösségekben, és saját testükben is.
Ha ezt jól oldjuk meg, akkor legközelebb egy nagyon egészséges szociális valóságot mérhetünk majd fel.
Frank Vanhecke
(NL) Elnök asszony, a némileg rejtélyes című a "A szociális valóság felmérése" jelentést majdnem egyhangúlag fogadta el a Foglalkoztatási és Szociális Bizottság - csak egy szavazat volt ellene - és ez nem is meglepő. Végül is a jelentés 97 javaslata gyakorlatilag mindennek és mindenkinek segítséget kér: a szegényeknek, a nőknek, a férfiaknak, a fiataloknak, az időseknek, a munkanélkülieknek, az alacsony fizetésűeknek, a fogyatékkal élőknek, a hátrányos megkülönböztetést elszenvedőknek, a betegeknek, az egészségeseknek, akik hamarosan megbetegedhetnek és a többi, és a többi.
Némi iróniával azt is mondhatnám, hogy az jelentésből csak a hozzám hasonlók csoportja maradt ki: a középkorú heteroszexuális, jobboldali beállítottságú fehér férfiak.
Komolyra fordítva a szót, azt hiszem, egyetlen ember sincs ebben a házban, aki ne értene egyet azzal, hogy társadalmunk gyengébb tagjai védelmet érdemelnek, és a civilizált társadalom ismérve az, hogy védi azokat, akik objektív okokból nehezen tudnának a többiekhez hasonló szerepet vállalni a társadalomban. Ezért aztán lehetne mondani, hogy csak a rossz emberek nem támogatnák ezeket a szép szándékokat és a jelentést, ami olyan akar lenni, mint a télapó: elhoz mindent mindenkinek.
De én nem támogatom ezt a jelentést. Az a helyzet, hogy a javaslatok között van jó néhány, amit nem támogathatok, különösen a bevándorlási politikával, az integrációval és a sokszínűséggel kapcsolatos dolgok, illetve ott van a családpolitika védelmének teljes hiánya is. A fő ok, ami miatt nem támogathatom ezt a jelentést, ennél is alapvetőbb. A szociálpolitika és minden, ami a "szociális biztonság" körébe tartozik, iskolapéldája annak, hogy mi tartozik a tagállamok hatáskörébe - tehát nem az Európai Unió hatásköre.
Ha csak valakinek ebben a házban nem áll módjában a semmiből pénzt és erőforrásokat elővarázsolni, akkor a szociális védelem továbbra is csak az adófizetők pénzéből valósulhat meg. Eszerint tehát választanunk kell, és nem osztogathatunkmindig mindenkinek.
Alapvető, az egész társadalom számára fontos döntésekről van szó, és ezeket a döntéseket a lehető legalacsonyabb szinten kell meghozni, a polgárokhoz a lehető legközelebb, nem pedig a brüsszeli, luxemburgi vagy strasbourgi elefántcsonttoronyban.
A hazámban például az a tapasztalat, hogy a flamandok és a vallonok alapvetően eltérő döntéseket hoznak az egészségügyről és a munkanélküliség megoldásáról. A flamand és a vallon társadalom eltérő, a politikai és gazdasági helyzet is különbözik, és ezért mások a prioritásaik, más megközelítést alkalmaznak. Ha ez igaz a mai Belgiumra, akkor mennyivel inkább igaz az Európai Unió tagállamaira, például az Egyesült Királyságra és Romániára?
Az még hagyján, hogy a jelentés egy szép hosszú kívánságlista, de az európai intézmények már évek óta próbálják kisajátítani a szociálpolitika területét, és ez nincs így jól.
Gabriele Stauner
(DE) Elnök asszony, biztos úr, hölgyeim és uraim, a közvetlenül előttem felszólalókkal ellentétben én úgy gondolom, a Bizottság dicséretet érdemel a ma tárgyalt közleményért. Nem csak hogy ellátják a tagállamokat szociális adatokkal, hanem egyértelműen mutatja azt is, hogy az EU és a Bizottság komolyan veszi a különálló szociálpolitika gondolatát.
Ha ki akarunk állni az európai szociális modell mellett, és nem csak a hagyományok meg a történelmi eredmények magasztalásával, hanem a jövőbeni egyesült Európa egyik pillérének szánjuk, akkor a szociális valóság felmérése elkerülhetetlenül szükséges. Végre, a 2004-es és a 2007-es bővítés fényében is, el kell távolodnunk attól a nézettől, hogy az európai szociálpolitika csak a belső piac kiegészítője.
Sajnos azonban ez nem látszik mindig egyértelműen, mivel sok területen a Bizottság javaslataiban a gazdaságpolitika dominál. Ennek kapcsán szeretném emlékeztetni a Házat "A munkajog korszerűsítése szembenézve a XXI. század kihívásaival" című zöld könyvre és a rugalmas biztonságról szóló vitára. Az előbbit a Bizottság tegnap vetette el, aminek szívből örülök, és csak ugyanezt tudom javasolni a rugalmas biztonsági javaslatokkal kapcsolatban is, amik a foglalkoztatásban a dolgozók nehezen megszerzett jogait akarják elvenni.
A jelentésben felvetett összes kérdés - Lynne asszonynak hála - nagyon időszerű. Az én hazámban épp most zajlik vita a minimálbérről, Franciaországban és Németországban pedig a bérek miatt vasutassztrájk van. A bérpolitikában alapelv kell, hogy legyen, hogy egy teljes állásnak elegendő jövedelmet kell biztosítania, hogy az azt ellátó férfi vagy nő megélhessen belőle. Ennél kevesebbet adni ellenkezik a munkaadó keresztényi kötelességével. A munkának kifizetődőnek kell lennie - ez legyen az alapelv.
A gyerekek szegénysége szörnyű, és saját hazámban is előfordul. Úgy vélem, ennek külön figyelmet kell szentelnünk. Fel kell számolni a gyerekszegénységet. Sőt, igazság szerint a tagállamoknak sürgősen tenniük kellene azért, hogy már fölösleges legyen 2010-et a Szegénység és a társadalmi kirekesztés elleni küzdelem európai évének kikiáltani.
Jan Andersson
(SV) Elnök úr, biztos úr, először is szeretném megköszönni Mrs. Lynne kiváló munkáját és ezt az értékes jelentést. Jómagamat is meghívták az Azori-szigeteken rendezett konferenciára, ahol mi, a Bizottság és a Parlament közösen folytattunk párbeszédet a civil társadalom képviselőivel ezekről a kérdésekről.
Szeretnék gratulálni a Bizottságnak is ahhoz, hogy új, a társadalmi kirekesztésről szóló közleményükben komolyan vették ezt a kérdést, és hogy jövőre ezzel foglalkozó ajánlást adnak majd ki. A helyzet pontosan olyan, ahogy Špidla úr leírta, Európában gyorsul a növekedés és egyre több a munkahely, ami mind jó, de közben nőnek a társadalmi szakadékok. Egyre nagyobb a társadalmi rétegek közötti távolság, és terjed a szegénység. Nagyok a tagállamok közötti különbségek is. Egyes országokban a társadalmi különbségek hatalmasak, és itt feltétlenül csak az új tagállamokra gondolok: vannak új tagállamok, ahol nincsenek nagy szakadékok, és vannak régiek, ahol viszont igen. Ezt a problémát meg kell oldanunk.
Szerintem a Bizottság három pillérre épülő stratégiája nagyon jó. A munkahelyteremtés önmagában nem elég, mert vannak rossz állások, amikből nem lehet megélni, és amik nem adják az ember kezébe a saját élete feletti irányítást. Jó, tisztességesen fizetett állásokra van szükség. A bizottságban megvizsgáltuk a minimálbér helyzetét, és nagy különbségeket találtunk az egyes tagállamok között. Tapasztalatcserére van szükség a legjobb gyakorlat megtalálásához. Vannak olyan közszolgáltatások, amiknek mindenki számára rendelkezésre kell állniuk; ilyenek a szociális szolgáltatások, a lakhatás, az egészségügyi ellátás és így tovább. Nyílt koordinációs módszert kell alkalmazni, és ezt fogjuk szorgalmazni.
Szeretném azt is megemlíteni, hogy ma arról fogunk szavazni, hogy mi legyen a Parlament álláspontja a jövőbeli integrált iránymutatásokkal kapcsolatban. Az integrált iránymutatásoknál is figyelembe kell venni a szociális szempontokat, és a növekedést és a foglalkoztatást a szociális kérdésekkel együtt vizsgálva kell döntenünk.
Siiri Oviir
(ET) Elnök úr, hölgyeim és uraim, köszönöm Lynne asszonynak, hogy felhívta a figyelmet erre a fontos kérdésre. Egyetértek a jelentés céljával, hogy az érdekeltek figyelmét irányítsuk az európai szociális valóságra. Ez összetett kérdés; éppen ezért itt most csak a néhány legfontosabb részletről tudok szót ejteni.
A 2000-es nizzai csúcson a tagállamok vállalták, hogy 2010-re komoly, mérhető mértékben csökkentik a szegénységet és a társadalmi kirekesztést. Sajnos a cél érdekében tett erőfeszítések nem voltak nagyon sikeresek.
A szabad mozgásra és szabad kereskedelemre épülő Európa hozzájárult a gazdasági fejlődéshez, ami a polgárok jólétének és jobb életminőségének alapja. Az elmúlt években viszont az is nyilvánvalóvá vált, hogy sok európai számára nem egyértelmű, hogy a globalizáció, a liberalizáció és az erősebb verseny javította-e a helyzetét.
Ma, a XXI. században a szegénység és a társadalmi kirekesztés Európában aggasztóan elterjedt. Špidla úr nemrég azt mondta, hogy a lakosság 20%-át, tehát minden ötödik európai polgárt fenyegeti a szegénység veszélye. Az összes tagállamban vannak szociális szolgáltatások és támogatások, de a lakosság egyhatoda így is szegénységben él.
Ez hogy lehetséges egy önkéntes alapon szerveződő Unióban? Hogyhogy ma, a háború után 62 évvel és az EU megszületése után 50 évvel még mindig nem tudtuk garantálni az emberek alapvető jogait? A kérdés a következő: a sikeres gazdaság önmagában a végcél is, vagy csak eszköz az emberek nagyobb jólétének biztosításához?
Ezen kívül, a szociális segélyek nyújtásával a tagállamok vállalják, hogy megadják a megélhetéshez minimálisan szükséges támogatást. Nem szükséges formálisan átültetni sok száz oldalnyi irányelvet - az csak önáltatás lenne. Mindez felveti a kérdést, hogy az elfogadott rendelkezések megfelelő időben történő végrehajtása biztosított-e az Európai Unió intézményeinek szintjén, ideértve az úgynevezett "puha" politikákat.
Európában nem szabad csak a gazdasági eredményekre és a versenyre koncentrálnunk; nem veszíthetjük szem elől a nagyobb társadalmi szolidaritás és a fenntartható szociális intézkedések fontosságát sem. És amikor erről szóló döntés születik, ellenőrizni kell a végrehajtását is. Ennyivel tartozunk a polgárainknak.
Ewa Tomaszewska
(PL) Elnök úr, sajnos a gazdasági fejlődéshez, amire mind annyira vágyunk, a jövedelmi olló kinyílása társul, ami csökkenti a társadalmi kohéziót és komoly problémákat okoz a rosszabb helyzetű társadalmi csoportoknak: a munkanélkülieknek, az alacsony bérűeknek és azoknak, akik nem férnek hozzá az oktatáshoz vagy az egészségügyi ellátáshoz.
A nizzai Európai Tanácson elfogadott feladatokat nem hajtották végre megfelelően. Még mindig vannak olyan társadalmi csoportok, amelyeknek a jövedelme a megélhetéshez szükséges szint alatt van. A gazdasági függetlenség hiánya szintén az emberi méltóság ellen való. Nyilvánvalóan szükséges a diszkrimináció teljes körű betiltása és egyenlő esélyek biztosítása, főleg a fogyatékkal élők számára, de ezeknek megvan a maga költségvonzata. Az európai lakosság idősödik, ami aggodalmat kelt a nyugdíjbiztosítási rendszerek pénzügyi kapacitásával kapcsolatban.
Gratulálok Lynne képviselőtársamnak ehhez a kiváló jelentéshez, ami felhívja a figyelmet -egyebek között - ezekre a fontos társadalmi problémákra, és megoldási javaslatot is tesz. A legnagyobb mértékben támogatom a jelentéstervezetet.
Szeretném azonban felhívni a figyelmet az Európai Uniónak a társadalmi és gazdasági problémákkal szemben alkalmazott megközelítésének egyik ellentmondására. A kiadások csökkentésének igénye akadályozza sok szociális probléma megoldását. Ilyen eset például a lengyel nyugdíjrendszer reformja.
Carlo Fatuzzo
(IT) Elnök úr, hölgyeim és uraim, nem én vagyok az egyetlen, aki ma gratulál Elizabeth Lynne-nek a jelentéséhez; azért is, mert Európa társadalmi problémáinak számba vételekor annyi problémát talált, hogy a Parlament tisztviselőinek kellett ma reggel elráncigálniuk az asztalától, hogy eljöjjön a mai ülésre, mert még nem végzett.
Igaz, hogy Európában sokan szegények. Amikor ma bejöttem, találkoztam Fernando Fernández kollégámmal, és eszembe jutott, amit Mexikóban mondott néhány éve, a pueblai szegénységi konferencián. Azt mondta, hogy a szegénység fő oka a rossz kormányzás. Így a szegénységért főleg a nemzeti kormányok a felelősek, és nem az Európai Unió. Arra kérem a nemzeti kormányokat, akik oly sokat várnak az Európai Uniótól, de maguk oly keveset tesznek amikor arra igazán szükség van, hogy vállalják fel felelősségüket.
Ma a itt a Parlamentben találkoztam egy másik barátommal, von Wogau úrral is, és ő megkérdezte tőlem, hogy igaz-e, hogy Olaszországban az özvegyi és a rokkantsági nyugdíj havi 50 euro. Elnök úr, azt kellett neki mondanom, hogy sajnos igaz. Ezért, a nyugdíjasok egyetlen választott képviselőjeként igent mondok a minimálbérre, igent mondok az időskori nyugdíj minimumának bevezetésére, és arra is, hogy szintén kapja meg minimum jövedelmet mindenki, aki munkanélküli, épp nincs állása és nem kap nyugdíjat.
Karin Jöns
Biztos, nagyon köszönöm a Bizottságnak a kezdeményezéseket és Lynne asszonynak a kiváló jelentést. Ha le akarjuk küzdeni a szegénységet, akkor - ahogy Fatuzzo úr már mondta - az idősebb generációra kell koncentrálnunk. Lépést kell tartanunk a demográfiai változásokkal, és - az egészségügy növekvő költségei dacára - biztosítanunk kell, hogy polgáraink méltósággal élhessenek időskorukban is. Az időseknek ugyanúgy joguk van az átfogó, színvonalas egészségügyi ellátáshoz és hosszú távú ellátáshoz, mint bárki másnak, jövedelmi szinttől és lakhelytől függetlenül.
Sürgősen szükséges a tagállamok célzott tapasztalatcseréje arról, hogy hogyan lehet legjobban megszervezni a magas színvonalú, megfizethető egészségügyi ellátást. Különösen fontos probléma a demenciában szenvedők számának növekedése. De a hatékony lépésekhez pontos adatok kellenek, Éppen ezért kérjük a Bizottságot, hogy a lehető leghamarabb biztosítsa számunkra ezeket az adatokat.
A szociális Európában mindenkinek egyformán hozzá kell férnie a bizonyítékokon alapuló orvosi ellátáshoz és gyógyszerekhez. Egyszerűen elfogadhatatlan, hogy ugyanaz az antibiotikum Belgiumban 3 euróba kerül, Németországban pedig 34 euróba. Ezért nagy örömömre szolgál, hogy ebben a jelentésben végre felszólítjuk a Bizottságot és a tagállamokat, hogy folytassanak velünk, a gyógyszeriparral és a betegeket képviselő csoportokkal intenzív párbeszédet, és fejlesszenek ki megfelelő, a gyógyszerek hatásainak és árának átláthatóságát biztosító irányelveket. Ez is hozzájárul az egészségügyi ellátás költségeinek csökkentéséhez.
Marie Panayotopoulos-Cassiotou
- (EL) Elnök úr, biztos úr, én is gratulálok a két közleményhez és remélem, hogy további konstruktív javaslatokkal állnak majd elő.
Lynne kollégám a szociális ügyekre való érzékenységével, és a módosítások révén mindannyian, részt vettünk a nyílt koordináció keretében történt, a nemzeti cselekvési tervek részét képező intézkedésekben. A szociális valóság felméréséről szóló jelentés irányt szab majd a tagállamok szociálpolitikájának. Figyelembe kell vennie azt a tényt, hogy Európában ma súlyos demográfiai problémák vannak, amik közvetlen hatással vannak a társadalmi kohézióra és a generációk közti szolidaritásra.
A család szerepét még mindig nem veszik figyelembe a tagállamok a támogatások tekintetében, pedig a társadalom alapja a család. Egyre nő a szegénység, az egyszülős családokban és a nagycsaládokban is, nem csak a jövedelmek csökkenése miatt, hanem a társadalmi támogatás és az egyenlő bánásmód hiánya, különösen az egyenlőtlen adóztatás miatt is.
A családok életkörülményei közvetlen hatással vannak a gyerekekre, főleg a legsebezhetőbbekre. Az erőforrásokhoz való egyenlőtlen hozzáférés egyre gyakoribb, és ez korlátozza mind az emberek személyes fejlődését, mind Európa jövőbeni gazdasági fejlődését és kohézióját. Hát az EU nem képes minden itt született gyermek megélhetésének és nevelésének költségeit fedezni, az adott tagállam egy főre jutó jövedelmének szintjén?
A szociális kohéziót elősegítő politikáknak a munkaerőpiaci részvételen kell alapulniuk. Ezen kívül hozzá kell járulniuk a munkanélküliek és háztartásbeliek társadalmi beilleszkedéséhez. Ezért a tagállamokat főleg arra kérjük, hogy vizsgálják meg, hogyan lehet elismerni a gyereknevelés és a magukat ellátni képtelenek ápolása során szerzett készségeket, előzetes képzésként és szakmai gyakorlatként. Ez megkönnyíti majd a munkapiaci integrációjukat és jogosulttá teszi őket a nyugdíjra és a társadalombiztosításra.
A generációk szolidaritását fenn kell tartani, az idősek tapasztalatainak és tudásának felhasználásával, azok terjesztésével a fiatalabb generációk körében. A tagállamokat arra kérjük, hogy támogassák a generációk közti szolgáltatásnyújtást, és az oktatási, kulturális és üzleti jellegű önkéntes kezdeményezéseket.
Ezt a megfelelő infrastruktúra létrehozásával és az időseknek az ilyen tevékenységekben való részvétel lehetőségéről való tájékoztatásával lehet elérni, hogy ne marginalizálódjanak és ne váljanak a társadalmi kirekesztés áldozataivá.
Alejandro Cercas
(ES) Elnök úr, Lynne asszony, biztos úr, nagyon köszönöm önöknek a közleményt és ezt a dokumentumot, amik kétségtelenül hozzájárulnak majd a változások és trendek megismeréséhez, és ahhoz, hogy meghatározzuk, a jövőben mit kell tennünk.
Van azonban egy lehetséges hiba, amit nem szabad elkövetnünk. Sok dokumentum és elemzés készül, sok vitát tartunk és sok minden elhangzik, de, éppúgy, mint az orvoslásban, itt sem csak diagnózisra van szükség, hanem kezelésre is.
Igaz, ahogy a biztos úr is mondta, hogy közös európai kezelésre van szükség, az Unió segítségével, azok intézményein és mechanizmusain keresztül ahhoz, hogy a ma és a holnap problémáit kezelni tudjuk, mivel ha nem cselekszünk Uniós szinten, akkor a tagállamok szintjén a problémák kezelhetetlenné válnak.
Egyes gyorsan fejlődő tagállamokat, így például az én hazámat is fenyegetni kezdik az olyan politikák, amiknek célja lelassítani a társadalmi változásokat, vagy, más tagállamokban, igazságtalan versenyt állítani az ellátásnak. Biztos úr, legyen szíves figyelembe venni, hogy egyre többen érzik úgy, hogy az európai szociálpolitika, ami az 1960-as és 1970-es években, ahogy egy spanyol szakszervezeti tag ma egy levelében írta nekem, a fejlődés harmonizálását tűzte ki célul, aztán az 1980-as és 1990-es években csak a legszükségesebbek biztosítására szorítkozott, egy olyan szociálpolitika felé halad, amiben verseny van a tagállamok között, hogy ki tudja előbb elérni a legalacsonyabb elfogadható szintet.
Biztos úr, a ránk váró veszélyek közé nem csak az elöregedés és a globalizáció tartozik, hanem a szolidaritás egyre terjedő hiánya, és az agresszív, idegengyűlölő és Európa-ellenes nacionalizmus is, ami a jelenlegi és az eljövendő európai szociális vívmányokat egyaránt fenyegeti.
Agnes Schierhuber
(DE) Elnök úr, biztos, úr hölgyeim és uraim, szeretnék csatlakozni azokhoz, akik köszönetet mondanak az előadónak, Lynne asszonynak. A szociális védelem és a társadalmi befogadás segítenek leküzdeni a szegénységet és a kirekesztést a megelőző egészségügyi ellátásban és sok más területen is, és a jövő legnagyobb kihívásai közé tartoznak.
Hazámban mostanában sok vita zajlik a minimálbérről. Én azonban teljes mértékben támogatom Stauner asszony álláspontját a munkahelyekkel, a teljes munkaidős munkával és a jövedelemmel kapcsolatban. Ausztriában erős a szociális partnerség, ami jó lehetőséget kínál nekünk, és élünk is ezzel a lehetőséggel: igyekszünk olyan megoldást találni, amivel minden érintett egyetért. Emiatt Ausztriában nincs annyi sztrájk, mint más EU-országokban, ahol a sztrájk szinte mindennapos dolog.
Pontosan emiatt kell nagyon óvatosnak lennünk egy uniós szintű szabályozás bevezetésekor. Az eltérő nemzeti szociális jóléti rendszerek miatt nagyon óvatosan kell haladnunk a harmonizációval.
A cél az kell, hogy legyen, hogy szociális védelmet nyújtsunk minden munkavállalónak, és lehetővé tegyük társadalmi befogadásukat. Természetesen a szubszidiaritás szellemében annak is meg kell hagyni a lehetőségét, hogy a tagállamok magasabb szintű szociális ellátást is nyújthassanak.
Proinsias De Rossa
Elnök úr, Európa szociális valósága az, hogy rengetegen szegények. Hetvenkétmillió férfi, nő és gyerek él a szegénységi küszöb alatt, sok a hajléktalan, és sok a fogyatékkal élő, aki szolgáltatások hiányában nem tud kimozdulni otthonról. Sokan ragadtak a szegénység csapdájában a rugalmatlan szociális támogatási szabályok miatt.
Attól tartok, hogy közleményekkel és iránymutatásokkal ezeket a problémákat nem lehet megoldani. Távol álljon tőlem, hogy alábecsüljem azokat a nehézségeket, amikkel Špidla biztos úr szembekerül, de a szükséges változásokhoz mindenképpen jogi kötelezettséget kell róni a tagállamokra.
A dolgozók nyugdíjának értéke egyre csökken, az állásuk egyre kevésbé biztos, és sokakat a lecsúszás fenyeget. A probléma az, hogy sok tagállam gazdasági modelljébe eleve bele van építve az egyenlőtlenség. Sokban, például Írországban is, az a hozzáállás, hogy: "Termeljünk vagyont. A szociális problémákat majd azután megoldjuk." Ez viszont figyelmen kívül hagyja azt a tényt, hogy a társadalmi egyenlőtlenségek lassítják a gazdasági fejlődést, és nem lehetséges az általános hosszú távon fenntartható jólét, ha a szociálpolitikát másodrangú ügyként kezeljük, és hagyjuk parlagon heverni 72 millió ember tehetségét, a szám mögött levő hetvenkétmillió ember szenvedéséről már nem is beszélve.
Tomáš Zatloukal
(CS) Elnök asszony, biztos úr, hölgyeim és uraim, az európai társadalmak drámai változásokon mennek át: változik a munka és a családi élet jellege, a nők társadalmi státusa és a társadalmi mobilitás. A társadalmi értékek változnak, és a társadalmak egyre multikulturálisabbak. A változások kitágították az emberek látóterét, és új választási lehetőségeket adtak nekik.
Bár az Európai Unió tagállamai a világ leggazdagabb országai közé tartoznak, a szegénység és az egyenlőtlenség új formái jelennek meg. Még mindig több tíz millió európai polgár él szegénységben. A társadalmi befogadás és a szociális védelem az Európai Unió alapvető értékei, és minden egyén alapjogai. De a tagállamoknak többet kell tenniük a gyerekszegénység ellen. Ha nem történik komoly előrelépés a hátrányos társadalmi helyzetű gyerekek befogadására már az általános iskola előtt, akkor a korai iskolaelhagyók száma nem fog csökkenni, és nem is fogjuk tudni növelni azoknak a számát, akik befejezik a középiskolát, és ott fontos készségeket tanulnak meg. Egyre több polgárnak kell majd megküzdenie a társadalmi kirekesztéssel, a munkanélküliséggel és más, társadalmilag nem kívánatos jelenségekkel, amik károsak az érintettekre, a gazdaságra és a társadalomra nézve egyaránt.
Emiatt fontos a fiatalok munkanélkülisége elleni küzdelem is. Fontos, hogy könnyebben hozzáférhetővé tegyünk egyes szakmai képzési programokat, hogy azok rugalmasabbak és hatékonyabbak legyenek, és tükrözzék a munkapiac igényeit. Ez nagyban növelni fogja a hátrányos helyzetű emberek lehetőségeit. A társadalmi kohézió megerősítése és a szegénység és a társadalmi kirekesztés megszüntetése az Európai Unió és tagállamainak fő politikai prioritásai közé kell, hogy tartozzanak.
Richard Howitt
Elnök úr, örülök ennek a jelentésnek és a szociális valóságról szóló vitának, és, bár természetesen örvendetes a valóság felmérése és a legjobb gyakorlat megosztása másokkal, és a nyílt koordinációs módszer is hasznos, de azt is látni kell, hogy ezek az eszközök nem akadályozták meg, hogy a német nők a férfiaknál 24%-al kevesebbet keressenek, hogy Lengyelországban a gyerekek csaknem harmada szegénységben éljen, vagy azt, hogy hazámban, az Egyesült Királyságban a vagyoni egyenlőtlenség 40 éve nem látott méreteket öltsön.
Úgy vélem, hogy a szociális intézkedések európai finanszírozása, és az olyan nemzeti programok, mint az Egyesült Királyságban a New Deal, létfontosságúak ahhoz, hogy le tudjuk küzdeni a munkaerőpiaci korlátokat, amik miatt egyes társadalmi csoportok nem juthatnak álláshoz, és hiszem azt is, hogy a munka továbbra is a szegénység elleni küzdelem egyik legjobb eszköze.
Köszönöm Špidla biztos úrnak, hogy a Bizottság munkaprogramjába belevette a 13. cikk szerinti diszkriminációval kapcsolatos új törvényalkotás ügyét, amiről régóta tárgyaltunk. Én és a Parlament is várjuk már a részletes közös kidolgozását, nem utolsósorban az elnökség által szervezett konferencián a jövő héten.
De mindannyiunknak - neki és nekünk is - kötelessége biztosítani, hogy a valóság felmérésének emlegetése ne késleltesse az új európai szociális intézkedési terv kidolgozását, és például azt is a mi felelősségünk, hogy egy-egy terület deregulációja ne járulhasson hozzá az egyenlőtlenség és az igazságtalanság növeléséhez ahelyett, hogy ezeket a problémákat csökkentené.
A szakszervezetek, a szociális elkötelezettségű nem-kormányzati szervezetek és természetesen a fogyatékkal élők, akikkel több mint 20 éve dolgozom együtt, szkeptikusak afelől, hogy mi mit teszünk a szociális Európáért. Meg kell hallgatnunk az aggodalmaikat, és megnyugtató választ kell adnunk rájuk.
Vladimír Špidla
a Bizottság tagja. - (CS) Elnök úr, a mai vita rendkívül átfogó és részletes volt. Nagyon nehéz lenne minden részletre kiterjedően megválaszolni az összes felvetést, úgyhogy engedelmükkel csak egy rövid összegzést adnék.
Először is, azt hiszem, hogy a vita egyértelműen megmutatta, hogy a Parlament örömmel veszi a szociális valóság felmérésének gondolatát, és, habár egyetértek Cercas képviselő úrral abban, hogy a diagnózis és a terápia nem egy és ugyanaz, úgy vélem, hogy terápia nem lehetséges diagnózis nélkül. A társadalom folyamatosan változik, és ehhez alkalmazkodnunk kell, meg kell reformálnunk az alkalmazott módszereket. Ehhez viszont globális perspektívára van szükség.
Úgy látom, a mai vitában volt egy másik közös pont is: az, hogy bár a szociális valóságnak bizonyos mértékig megvan a maga dinamikája, vannak közös értékek: van egy közös európai szociális modell, ami a társadalmi integráció, a szociális védelem és általában az aktív fellépés. Ezért egy passzív hozzáállás nem elfogadható. Mindig van lehetőség aktív politikára, intervencióra.
A harmadik fő gondolat a következő: nincs kétség afelől, hogy, mint a legtöbb európai politika, ezek a döntések is a szubszidiaritás elve szerint kell, hogy megszülessenek, vagyis a problémákat a legjobb, leghatékonyabb módon igyekezzenek megoldani. Ez egyértelművé teszi a tagállamok szerepét a szociálpolitikában. Másrészről viszont a vita azt is egyértelműen megmutatta, hogy a célt nem lehet csak a tagállamok szintjén elérni; európai szintű erőfeszítésekre van szükség. Ezért kötelességünk megtalálni a legelőnyösebb, leghatékonyabb szinergiát ezen a területen.
A vita során előkerült egy olyan aggodalom, amit bizonyos mértékig én is osztok: az, hogy a tagállamok eltérései és inkompatibilis szociálpolitikái olyan versenyhez vezethetnek, ami szociális szempontból káros. Az Európai Bizottság ezt mindenképpen el akarja kerülni. Alapgondolatunk az, hogy az egyes európai szociálpolitikák olyan módon váljanak egymással kompatibilissé, hogy az biztosítsa a versenyt és a lentről induló fejlődést, és a fejlődés során mindig vegyék figyelembe a szociális szempontokat is.
Hölgyeim és uraim, a vita azt is demonstrálta, hogy a szociális- és a gazdaságpolitikát nem lehet vagylagos alapon irányítani. Az egyetlen út az "is", ami azt jelenti, hogy a szociálpolitikát és a gazdaságpolitikát együtt, egyensúlyban kell kidolgozni anélkül, hogy egyik vagy másik előnyt élvezne. Általában a gazdaságpolitikát részesítik előnyben. De a mai hozzászólások is nyilvánvalóvá tették, hogy az Európai Parlament nem helyesli ezt a megközelítést.
Hölgyeim és uraim, sok különböző probléma került itt ma szóba, például az egészségügyi ellátás, és azon belül a gyógyszerek elérhetősége és az egész egészségügy szerkezete. Az európai társadalmak elöregedése és az általános érdekű szolgáltatások fontossága is szóba került. Örvendetesnek tartom, hogy az Európai Bizottság stratégiai dokumentumaiban mindezek a témák helyet kaptak. A cél az, hogy ezeket egy átfogó globális stratégiába integráljuk.
Hölgyeim és uraim, engedjék meg, hogy zárásként köszönetet mondjak Lynne képviselő asszonynak, akinek a ma megvitatott jelentése kétségkívül fontos része az Európai Unió fejlődését célzó erőfeszítéseknek.
Elnök
Köszönöm, biztos úr. Elnökként szeretnék gratulálni Lynne képviselőnőnek is a jelentéséhez, ami nagy hatással volt a civil társadalomra.
Volt szerencsém látni, amint a szegénység ellen és a befogadás mellett álló fiatalok bejárták Európát, és magukkal vitték Elizabeth Lynne jelentését, és kollégánk munkájának köszönhetően az Európai Parlament mellé álltak.
A vitát ezennel lezárom.
A szavazásra déli 12 órakor kerül majd sor.
(Az ülést 11.35-kor felfüggesztik és déli 12 órakor folytaják.)
José Ignacio Salafranca Sánchez-Neyra
(ES) Elnök úr, azt szeretném öntől kérni Erika Mannal - aki ma nem tudott eljönni - és más képviselőtársaimmal együtt, hogy az európai polgárok nevében a Parlament fejezze ki szolidaritását a karácsonyra hurrikánná erősödött trópusi vihar dominikai köztársaságbeli, jamaicai, kubai és barbadosi áldozatai felé.
Fejezzük ki szolidaritásunkat az árvízzel sújtott mexikói Oaxaca, Chiapas és főleg Tabasco államok irányában is. Arra is szeretném kérni, elnök úr, hogy hívja fel az Európai Bizottságot, hogy mobilizálja a rendelkezésére álló eszközöket és segítsen enyhíteni a károkat, amik mindig a leghátrányosabb helyzetű területeket sújtják.
Elnök
Nagyon szépen köszönöm, Salafranca úr. A Parlament így fog tenni, és gondolatait továbbítom a Bizottság felé.
