Edellisen istunnon pöytäkirjan hyväksyminen
Puhemies
Eilisen istunnon pöytäkirja on jaettu.
Onko huomautettavaa?

Stevenson
Arvoisa puhemies, pöytäkirjan mukaan kaksi jäsentä käytti eilen puheenvuoron Strasbourgiin maanantaina viivästyneistä lennoista. Haluaisin lisätä, että myös Amsterdamin Schipolin kentältä lähtevä lento viivästyi, ja sitten se peruutettiin. Kone vei meidät Basel-Mulhousen lentokentälle. Meille kerrottiin, että lentokentällä olisi odottamassa bussi, kun saavumme. Tosiasiassa bussi tuli lentokentälle 45 minuuttia saapumisemme jälkeen. Pääsimme tänne lopulta maanantaina kello 20.30, jolloin muutamat meistä olivat olleet matkalla yli 12 tuntia.
Tällainen palvelu ja hankaluus päästä Strasbourgiin maanantaina on täysin toivotonta. Jos Ranskan hallitus haluaa, että tapaamme jatkossakin Strasbourgissa, se voisi edes varmistaa, että jos lennot ohjataan Baseliin, bussit ovat ajoissa kiertokautta tulemaan joutuneita matkustajia vastassa; muuten meidän on aivan turha yrittää saapua tänne maanantaina hoitamaan minkäänlaisia asioita. Voitaisiinko tämä lisätä pöytäkirjaan?

Peijs
Arvoisa puhemies, minulla oli paikka samassa lentokoneessa ja häpeäkseni joudun sanomaan, että kyseessä oli kansallinen lentoyhtiömme KLM, ja toivon, että asia voidaan hoitaa seuraavan kerran paremmin, myös yhteistyössä toisen lentoyhtiön kanssa.
(Parlamentti hyväksyi pöytäkirjan.)

Swoboda
Arvoisa puhemies, haluaisin vain kiinnittää huomionne tämänpäiväisen esityslistan yhteen kohtaan. Päätimme maanantaina, että siirrämme Geneven yleissopimuksen 50-vuotispäivää koskevaa neuvoston julkilausumaa. Haluaisin vain tehdä selväksi, että tänään käsitellään vain esityslistan muita kohtia, ei Geneven yleissopimuksen 50-vuotispäivää. Tämä kohta siirrettiin seuraavaan maaliskuun istuntoon. Se on vahingossa merkitty vielä tämänpäiväiselle esityslistalle.

Puhemies
Jäsen Swoboda, vahvistan sen, minkä te juuri sanoitte. Kyseessä on todellakin painohetkellä tapahtunut virhe. Teksti, joka jaettiin, ei ole todistusvoimainen, sillä keskustelun ajankohtaa päätettiin siirtää.

Taylor
Arvoisa puhemies, sanoisin vain, että kun olin jaloittelemassa tänä aamuna, huomasin kahden henkilön tupakoivan istuntosalin ulkopuolella. Haju oli todella kuvottava! Voisitteko ryhtyä toimiin tämän epäkohdan korjaamiseksi?

Puhemies
En usko, että voin itse tehdä sitä, mutta te olette oikeassa: meidän pitäisi löytää keino opettaa nopeasti myös niitä, jotka eivät noudata kieltoja, joista me itse olemme päättäneet.
Lentokoneiden myöhästymisten ja niistä aiheutuneiden ongelmien osalta voitaisiin ajatella pienen yhdistyksen muodostamista - en totta puhuen tiedä, miten pienen - niiden toimesta, joilla oli vaikeuksia saapua Strasbourgiin osallistuakseen tähän istuntojaksoon, sillä näin voitaisiin arvioida, paljonko ja minkälaisia ongelmia todellisuudessa on jouduttu kohtaamaan.

Unionin kehitysyhteistyöpolitiikan ja muiden politiikan alojen johdonmukaisuus
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana neuvoston ja komission julkilausumat unionin kehitysyhteistyöpolitiikan ja muiden politiikan alojen johdonmukaisuudesta.

Amado
Arvoisa puhemies, puhun hyvin mielelläni ensimmäistä kertaa parlamentille neuvoston puheenjohtajavaltion puolesta ja totean, että Euroopan parlamentilla täytyy lähiaikoina edelleenkin olla erittäin tärkeä rooli kehitysyhteistyöpolitiikkojen syventämisessä Euroopan unionin tasolla. Minulla on tänään kunnia antaa teille julkilausuma Euroopan unionin kehitysyhteistyöpolitiikkojen johdonmukaisuudesta.
Kuten on selvää, jätän komission tehtäväksi täydentää joitakin niistä huomioista, joita minulla on tilaisuus tehdä. Korostan aluksi, että meidän kaikkien mielestä on välttämätöntä sovittaa Euroopan unionin tasolla yhteen monilla elämänalueilla tapahtunut hämmästyttävä kehitys ja edistys, erityisesti voimakas teknologinen kehitys, joka on viime vuosikymmeninä kiihtynyt ja merkinnyt suurelle osalle maailman väestöä hyvinvoinnin lisääntymistä ja elinolojen kohentumista, ja se tekijä, että samanaikaisesti joidenkin alueiden ja maapallon joidenkin geopoliittisten alueiden välinen kuilu on syventynyt entisestään, mikä on horjuttanut kansainvälistä järjestelmää ja uhannut rauhaa. Näin ollen meidän kaikkien omantunnonasia on pyrkiä sovittamaan politiikkamme paremmin tähän tavoitteeseen, että parannamme vakautta ja tasapainoa maapallomme eri alueilla.
Tästä seuraa, että kehitysyhteistyöpolitiikkoja on arvioitava uudelleen vastauksena talous- ja rahamarkkinoiden maailmanlaajuistumiselle. Näiden markkinoiden toimintaedellytyksissä on havaittu ilmeinen epätasapaino, joka luonnollisestikin edellyttää ehdottomasti merkittäviä korjauksia, jotka puolestaan edellyttävät kehitysyhteistyöpolitiikoilta niin ikään ehdottomasti uusia vaihtoehtoja. Sen vuoksi tarvitaan uudenlaista kehitysyhteistyöpolitiikkojen mallia, ja haluaisin korostaa, että se edellyttää meiltä toimia neljän keskeisen näkökohdan osalta:
Ensiksikin se edellyttää yhteistyön parantamista kaikkien kansainvälisten toimijoiden välillä avunantajien tasolla, humanitaarisen avun ja kehitysyhteistyöpolitiikkojen välisen koordinoinnin, johdonmukaisuuden ja yhteyden lisäämistä, monenvälisen järjestelmän vahvistamista sekä velkojen ja rahoitus- ja kehitysongelmien entistä parempaa huomioimista; kuitenkin myös niissä maissa, jotka saavat nykyisin kehitysapua, tarvitaan ehdottomasti joitakin uusia toimintatapoja, nimittäin korruption torjuntaa, demokratian ja hyvän hallintotavan ottamista niiden poliittisten järjestelmien kehittämisen perusperiaatteiksi ja lisäksi erityisen huomion kiinnittämistä näiden maiden omiin politiikkoihin köyhyyden lievittämiseksi.
Toinen näkökohta tässä uudenlaisessa kehitysyhteistyöpolitiikkojen mallissa liittyy siihen, että meillä täytyy olla entistä kokonaisvaltaisempi näkemys kehitysyhteistyöstä eikä sellaista näkemystä, jossa kehitysapu nähdään tämän politiikan ainoana osa-alueena. Myös muiden politiikkojen, kuten talous-, kauppa- ja sijoituspolitiikkojen, merkitystä pitää lisätä yhä enemmän, mutta lisäksi on välttämätöntä, että tämä kokonaisvaltainen näkemys kehitysyhteistyöstä omaksutaan sekä maailmanlaajuisten politiikkojen että eri avunantajavaltioiden politiikkojen tasolla.
Tämän uudenlaisen mallin kolmas näkökohta, jota haluaisin korostaa, liittyy tavoitteiden saavuttamiseen tähtäävään politiikkaan. Kun tärkeimmät kansainväliset avunantajavaltiot olivat tarkastelleet yhdessä asiaa vuonna 1995 etenkin OECD:n kehitysapukomitean tasolla, pystyttiin määrittelemään joitakin tärkeitä tavoitteita, joiden pitäisi ohjata kehitysyhteistyöpolitiikkojen kohdentamista ja täytäntöönpanoa niin kansallisvaltioiden kuin kansainväliselläkin tasolla. Näiden tavoitteiden mukaisesti köyhyys pyritään vähentämään puoleen vuoteen 2015 mennessä, kuten tiedetään, edistämällä oppivelvollisuuden yleistymistä, vähentämällä tuntuvasti lapsikuolleisuutta ja vaikuttamalla eri tavoin sosiaaliseen hyvinvointiin, niin että tämä tavoite voitaisiin todellakin saavuttaa. Se merkitsisi sitä, että lievitettäisiin äärimmäistä köyhyyttä, jossa yli kolmasosa maailman väestöstä elää, että lievitettäisiin lähes miljardin äärimmäisessä köyhyydessä elävän ihmisen elinoloja. Tämän tavoitteen saavuttamista ei voida pitää mahdottomana, mutta se todellakin edellyttää koko kansainväliseltä yhteisöltä voimakasta osallistumista ja voimakasta väliintuloa.
Tässä on uudenlaisen kehitysyhteistyömallin neljäs näkökohta, jota haluaisin korostaa: kehitysyhteistyöpolitiikat nähdään nykyisin, erityisesti viime vuosina, entistä maailmanlaajuisemmassa yhteydessä, jossa ei ole voimakasta kansainvälistä johtajuutta. Siihen ovat vaikuttaneet merkittävästi Yhdistyneiden Kansakuntien järjestelmään mutta myös Bretton Woods -järjestelmään kuuluvien instituutioiden yhteiset toimet. On tärkeää mainita erityisesti, että tätä keskustelua ovat edistäneet olennaisella tavalla sekä Maailmanpankki etenkin Comprehensive Framework -asiakirjassaan että Kansainvälinen valuuttarahasto: ensimmäistä kertaa tällainen instituutio ottaa köyhyyden lievittämistä koskevan ongelman keskeiseksi poliittiseksi suuntaviivakseen ja sitoutuu velkojen helpottamiseen ja köyhyyden lievittämiseen tavalla, jota ei olisi aiemmin voinut kuvitellakaan. Kansainväliset järjestöt käsittelevät tässä uudessa roolissa myös kehitysyhteistyöhön liittyviä ongelmia, joten meidän täytyy pohtia Euroopan unionin roolia tässä yhteydessä.
Puheenjohtajavaltio Portugali on korostanut, että Euroopan unionin täytyy sovittaa entistä paremmin yhteen erittäin tärkeä kansainvälinen roolinsa tärkeimpänä avunantajana ja johtava ja entistä aktiivisempi rooli näissä kansainvälisten kehitysyhteistyöpolitiikkojen uudistamispyrkimyksissä ja parantaa yhteyttä ja koordinointia etenkin Yhdistyneiden Kansakuntien järjestelmän ja Bretton Woods -järjestelmän kanssa.
Jotta Euroopan unionin roolia voitaisiin vahvistaa kansainvälisissä kehitysyhteistyöpolitiikoissa, mielestämme on välttämätöntä toteuttaa erityisesti kolmenlaisia toimia. Ensiksikin on parannettava sen kehitysyhteistyöpolitiikan tehokkuutta. Kuten tiedetään, kehitysyhteistyöpolitiikoista tehtiin kokonaisarviointi vuonna 1995 ja tämän kokonaisarvioinnin päätelmät voitiin esittää Saksan puheenjohtajakaudella. Tärkeimmissä päätelmissä korostettiin, että Euroopan unioni tarvitsee entistä johdonmukaisempaa politiikkaa ja yleistä strategista näkemystä kehitysyhteistyöhön liittyvistä ongelmista. Niissä korostettiin sellaisia näkökohtia, että on välttämätöntä lisätä politiikkojen välistä koordinointia ja täydentävyyttä, yhdenmukaistaa ja yksinkertaistaa unionin nykyisen kehitysyhteistyöpolitiikan täytäntöönpanon organisaatiokehystä, tehostaa tuen hallintaa ja uudistaa erityisesti sen väliintulomekanismeja sekä tehostaa arviointijärjestelmää ja tehdä tuen myöntämisestä avoimempaa.
Toinen korostamisen arvoinen näkökohta liittyy Euroopan unionin ja jäsenvaltioiden politiikkojen välisen täydentävyyden lisäämiseen. Tiedetään, että merkittävä osa tuesta myönnetään nykyisin jäsenvaltioiden kansallisissa politiikoissa, jotka eivät aina ole täydentäviä eivätkä koordinoituja; Euroopan unionin myöntämän tuen haaskaus tai tehottomuus johtuu paljolti juuri siitä, että sitä, mitä kukin jäsenvaltio tekee ja mitä Euroopan unionin toimielimet aikovat tehdä tai suunnittelevat, ei kyetä koordinoimaan eikä täydentämään. Mielestämme on niin ikään ehdottoman välttämätöntä, että voimme lähiaikoina tehdä kaikkemme tehostaaksemme jäsenvaltioiden harjoittamien politiikkojen ja Euroopan unionin politiikkojen välisiä täydentävyys- ja koordinointimekanismeja.
Kolmas korostamisen arvoinen näkökohta: politiikkojen johdonmukaisuuden lisääminen, joka on tämänpäiväisen keskustelumme keskeinen aihe. Ensiksikin me kaikki käsitämme, ettei riitä, että parannamme tukiehtoja, ja että muut Euroopan unionin politiikat täytyy liittää paremmin toisiinsa, niin että kehitysyhteistyön tavoitteet voitaisiin saavuttaa paitsi avun ja tuen kautta myös ennen kaikkea omaksumalla entistä kokonaisvaltaisempi näkemys niistä eri politiikoista, jotka liittyvät kehitysyhteistyön tavoitteisiin. Kuten tiedetään, neuvosto hyväksyi kesäkuussa 1997 päätöslauselman ja komissio sitoutui antamaan arviointikertomuksia, joista ensimmäinen annettiin neuvostolle toukokuussa 1999. Siinä esitetään jo joitakin politiikkojen koordinointiin liittyviä näkökohtia etenkin rauhan rakentamisen, elintarvikkeiden turvallisuuden, kalatalouden ja muuttoliikkeen alalla. Kuten niin ikään tiedetään, komissio antaa piakkoin tiedonannot niin johdonmukaisuudesta kuin kehitysyhteistyöpolitiikastakin. Tätä keskustelua voidaan varmastikin rikastuttaa lähikuukausina vielä Portugalin puheenjohtajakaudella niiden asiakirjojen perusteella, joita komissio antaa meille tästä asiasta.
Politiikkojen johdonmukaisuus tulee aina olemaan rajallista, mikä on selvää, ja on luonnollista, että jonkinlainen politiikkojen epäjohdonmukaisuus on eräs keino tasapainottaa ja pohtia niitä ristiriitaisia ja epäjohdonmukaisia etuja, joita unionin alueella esiintyy, ja että ainoastaan tällä tavalla voidaan hallita myös jonkinlaista politiikkojen epäjohdonmukaisuutta. Tästä huolimatta haluaisimme tähdentää, että Euroopan unionin politiikkojen johdonmukaisuuden lisääminen unionin nykytilanteessa ja nykyoloissa edellyttää, että pohdimme toden teolla joitakin Euroopan unionin dynamiikkaan liittyviä näkökohtia. Tarkoitan nimenomaan Euroopan unionin sisäistä dynamiikkaa. Tiedämme, että Euroopan unionilla on nyt oma, etenkin Amsterdamin sopimuksesta johtuva dynamiikkansa, jonka myötä se vahvistaa poliittista ulottuvuuttaan, mikä vaikuttaa merkittävällä tavalla myös kehitysyhteistyöpolitiikkojen oletettuun johdonmukaisuuteen. Meidän täytyy myös odottaa hallitustenvälisen konferenssin työn tuloksia ja nähdä, millainen dynamiikka siellä omaksutaan laajentumisen osalta, jotta voimme tarkastella, missä määrin Euroopan unionin sisäisellä dynamiikalla pyritään lisäämään sen politiikkojen johdonmukaisuutta ja erityisesti kehitysyhteistyön osalta edistämään tuota tavoitetta asianmukaisin institutionaalisin järjestelyin.
Toinen politiikkojen johdonmukaisuuteen liittyvä näkökohta: kehitysyhteistyöpolitiikka unionin ulkopolitiikan yhteydessä. Tiedämme, että unionin ulkopolitiikalla on nyt uusi ulottuvuus, ja tiedämme, että Euroopan unionilla on korkean edustajan, kriisinhallintajoukkojen ja sotilaallisen kriisinhallintakeskuksen perustamisen myötä oma dynamiikkansa, jota emme voi väheksyä tarkastellessamme kehitysyhteistyöpolitiikkojen roolia. Tiedämme myös, että on olemassa näkökohtia, jotka liittyvät poliittiseen vuoropuheluun, yhteisten kantojen tai toimintojen hyväksymiseen, yhteisten strategioiden laatimiseen, ennalta ehkäisevään diplomatiaan ja alueellisten kriisinehkäisy- ja kriisinhallintavalmiuksien kehittämiseen. Varmastikin kaikkien näiden näkökohtien toteuttaminen ja kehittäminen edistää merkittävällä tavalla kehitysyhteistyöpolitiikkojen roolin tehostamista Euroopan unionin ulkopolitiikassa.
On syytä sanoa, että tällä samalla tasolla, Euroopan unionin tasolla, kehitysyhteistyöpolitiikan sovittamisen ulkopolitiikan yhteyteen täytyy varmastikin edetä samalla tavalla kuin monien jäsenvaltioiden sovittaessa kehitysyhteistyöpolitiikkojaan omien ulkopolitiikkojensa yhteyteen, ja tämä edellyttää ehdottomasti YUTP:n päätöksentekomekanismien ja toimielinrakenteiden vahvistamista, jolloin voidaan parantaa kehitysyhteistyöpolitiikan ja ulkopolitiikan välineiden välistä yhteyttä.
Olemme tässä yhteydessä vakuuttuneita, että meidän täytyy siirtyä jälkikolonialistisesta mallista todelliseen eurooppalaiseen kehitysyhteistyöpolitiikan malliin, kun tiedetään, kuten me tiedämme, että joidenkin jäsenvaltioiden politiikat ovat säädelleet eurooppalaista kehitysyhteistyöpolitiikkaa paljolti kyseisten valtioiden politiikkojen jälkikolonialististen vaikutteiden mukaisesti.
Kolmas harkitsemisen arvoinen näkökohta: Euroopan unionin politiikka ja jäsenvaltioiden politiikka. Euroopan unionin politiikkojen johdonmukaisuus edellyttää varmastikin jäsenvaltioiden kehitysyhteistyöpolitiikkojen ja Euroopan unionin kehitysyhteistyöpolitiikan koordinoinnin parantamista, ja ellei kansallisten politiikkojen välisiä johdonmukaisuusmekanismeja pystytä parantamaan, on varmastikin vaikeaa ajatella johdonmukaisempaa kehystä Euroopan unionin kehitysyhteistyöpolitiikalle.
Neljäs ja viimeinen kehitysyhteistyöpolitiikkoihin liittyvä näkökohta, jota haluaisin teidän harkitsevan: kehitysyhteistyöneuvoston rooli. Erityisesti viime kuukausina on keskusteltu kehitysyhteistyöneuvoston roolista unionin politiikoissa. Tiedetään, että kehitysyhteistyöpolitiikkojen ja muiden unionin politiikkojen asemassa on räikeä ero - tarvitsee vain tarkastella sitä, miten eri tavalla EKR:n kustannukset on arvioitu tai jätetty arvioimatta -, ja on vaikea parantaa Euroopan unionin politiikkojen johdonmukaisuutta ilman, että kehitysyhteistyöneuvostolla olisi entistä aktiivisempi ja osallistuvampi rooli niissä poliittisissa päätöksissä, jotka kuuluvat erityisesti kehitysyhteistyön alaan ja joita käsitellään muissa neuvostoissa, muissa päätöksentekoelimissä maatalous- ja kalastusneuvostosta aina ympäristöneuvostoon asti, mutta joista kehitysyhteistyöneuvostolla ei toistaiseksi ole ollut mitään mahdollisuutta tulla kuulluksi tai joihin se ei ole voinut puuttua.
Ellei siis myös kehitysyhteistyöneuvostolla ole entistä aktiivisempaa roolia koordinoitaessa niitä poliittisia päätöksiä, jotka vaikuttavat suoraan Euroopan unionin kehitysyhteistyöpolitiikkaan mutta joita käsitellään sen päätöksentekoelimen ulottumattomissa, on varmastikin vaikeaa parantaa Euroopan unionin politiikan johdonmukaisuutta kehitysyhteistyön tavoitteiden osalta. Varmastikin myös tässä asiassa Euroopan parlamentin sanat ja pohdiskelut ovat aiheellisia ja tervetulleita.

Nielson
. (EN) Sanoisin aluksi muutaman sanan onnistuneista neuvotteluista EU:n ja AKT-valtioiden välillä. Haluaisin mainita, että neuvotteluihin osallistuminen oli minulle hyvin myönteinen kokemus. Näin jäsenvaltioiden työskentelevän ryhmänä, mikä oli todella on hieno kokemus.
Kaikki osapuolet olivat myös erittäin tyytyväisiä, kun neuvottelut saatiin päätökseen, ei vain siksi, että ne olivat ohi, vaan myös siksi, että me kaikki tiesimme saavuttaneemme jotakin yhdessä, EU ja 71 AKT-valtiota. Tätä maailmassa tarvitaan, ja tämä on erittäin hyvä merkki koko maailmanlaajuistumista koskevassa keskustelussa.
Esittelen joitakin uuden sopimuksen sisältämiä keskeisiä uudistuksia. Puutumme näkyvästi lahjontaan, laadimme ensimmäistä kertaa puitteet maahanmuutto-ongelman ratkaisemiseksi. Edistämme osallistumista korostavia lähestymistapoja, varmistamme, että kansalaisyhteiskuntaa kuullaan EU:n kannattamien uudistusten ja politiikkojen yhteydessä. Painotamme kehitysyhteistyöpolitiikkoja uudella tavalla keskittämällä ne köyhyyden vähentämisstrategioihin. Myönnämme rahoitusta paitsi kunkin maan tarpeiden myös sen poliittisten aikaansaannosten mukaan. Luomme investointijärjestelmän, jolla tuetaan yksityisen alan kehitystä. Järkiperäistämme välineitä ja otamme käyttöön uuden jatkuvan ohjelmasuunnittelun järjestelmän, jolloin yhteisö ja avunsaajamaa voivat säännöllisesti mukauttaa yhteistyöohjelmaansa. Hajautamme hallinnollisen ja joissakin tapauksissa myös rahoituksellisen vastuun paikalliselle tasolle yhteistyön tehostamiseksi. Parannamme poliittisia puitteita kaupan ja investointien edistämiseksi. Tiivistämme yhteistyötä kaikilla kaupallisesti tärkeillä aloilla ja otamme huomioon uusia tärkeitä asioita, kuten työtä koskevat oikeudet ja ympäristön ja kaupan välisen vuorovaikutuksen. Seattlen jälkeen olen vakuuttunut siitä, että te osaatte antaa arvoa näille sopimuksille.
Käsittelisin seuraavaksi muutamia keskeisimpiä kohtia. Ensinnäkin poliittisista aiheista tehty sopimus. Uusi sopimus velvoittaa molemmat sopimuspuolet sitoutumaan lujasti hyvään hallintoon, joka on kumppanuuden myönteinen perustekijä ja josta keskustellaan säännöllisesti yhteisön aktiivisesti tukemilla aloilla. Toiseksi on laadittu uusi menettely ihmisoikeuksia, demokratian periaatteita ja oikeusvaltiota vastaan tehtyjä rikkomuksia varten. Nykyiseen menettelyyn verrattuna uudessa menettelyssä korostetaan enemmän asianomaisen valtion vastuuta ja sallitaan enemmän joustavuutta neuvotteluprosessissa, jotta päästään tehokkaaseen vuoropuheluun, joka johtaa toimenpiteisiin tilanteen korjaamiseksi. Erittäin kiireellisissä tapauksissa, joissa on rikottu vakavasti jotakin näistä oleellisista asioista, ryhdytään välittömästi toimenpiteisiin ja otetaan yhteyttä toiseen sopimuspuoleen.
Kolmanneksi EU ja AKT sopivat myös uudesta erityismenettelystä, jota sovelletaan vakavissa lahjontatapauksissa. Kyseessä on todellinen uudistus niin EU:n ja AKT:n suhteissa kuin kansainvälisissä suhteissa yleensäkin. Menettelyä sovelletaan Euroopan kehitysrahaston EKR:n lainoihin liittyvien lahjontatapausten lisäksi myös laajemmin kaikissa maissa, joille EU myöntää rahoitusta ja joissa lahjonta on kehityksen esteenä. Se ei siis rajoitu vain EU:n toimiin. Tämä on hyvin tärkeä näkökohta ajateltaessa julkisen talouden rahoitusta. Hyväksymällä tällaisen säännöksen kumppanuussopimuksessa EU ja AKT-valtiot antavat yhdessä selvän ja myönteisen merkin, jota Euroopan veronmaksajat epäilemättä arvostavat, ja toivottavasti myös eurooppalaiset sijoittajat.
Toinen uusi aihe AKT:n ja EU:n välisessä sopimuksessa on siirtolaisuus. Olemme päässeet tasapainoiseen sopimukseen alan yhteistyötä. Tämä kumppanuussopimuksen uusi ulottuvuus heijastaa EU:n puolustamia suuntaviivoja Amsterdamin sopimuksen ja lokakuussa 1999 Tampereella, Suomessa, pidetyn Eurooppa-neuvoston päätelmien mukaisesti.
Euroopan unioni sitoutuu kehittämään ja panemaan täytäntöön maahanmuutto- ja turvapaikkapolitiikkaa, jonka perustana on lähtömaiden ja -alueiden kanssa harjoitettavan kumppanuuden periaate. AKT-valtioiden kanssa solmittu sopimus valmistaa tietä uusille aloitteille, jotka koskevat varsinkin kolmansien maiden kansalaisten oikeuksia EU:ssa, ja toimenpiteille heidän sopeutumisensa helpottamiseksi. Sovimme myös säännöksistä, jotka koskevat laittomaan maahanmuuttoon liittyvien kysymysten ratkaisemista. EU ja AKT-valtiot käynnistävät prosessin, jonka lopullisena tavoitteena on määritellä kunkin AKT-valtion kanssa erikseen sovittavissa puitteissa ne keinot ja menetelmät, joilla kaikkien sopimuspuolten alueella laittomasti oleskelevat maahanmuuttajat voidaan palauttaa lähtömaihinsa. Tämä koskee myös kolmansien maiden kansalaisia ja ilman kansalaisuutta olevia henkilöitä.
Nämä hyvin innovatiiviset lähestymistavat tarjoavat hyvän tilaisuuden parantaa hallintoa. Sopimus antaa myös hyvät puitteet vahvistaa kauppayhteistyön ja kehitysavun keskinäistä vuorovaikutusta. Sovimme uusiin kauppajärjestelyihin tähtäävästä neuvotteluprosessista, jossa pyritään kaupan vapauttamiseen sopimuspuolten välillä ja laatimaan säännöksiä kauppaa koskevista asioista. Olemme täyttäneet AKT-valtioiden toiveet ainakin kauppaneuvottelujen aikataulun osalta.
Neuvottelut aloitetaan viimeistään vuonna 2002. Kahden vuoden valmisteluvaiheen aikana vahvistetaan alueellista yhdentymiskehitystä ja AKT-valtioiden kykyä käydä kauppaneuvotteluja. Neuvotteluille on varattu aikaa kuusi vuotta. Otamme kahdella tavalla huomioon AKT-valtioiden taloudelliset ja sosiaaliset rajoitteet: ensinnäkin inhimillisen ja sosiaalisen kehityksen politiikoilla, joilla tuetaan taloudellisia ja kaupallisia uudistuksia, ja toiseksi auttamalla AKT-valtioita tulemaan aktiivisiksi toimijoiksi kansainvälisessä taloudellisessa ja kaupallisessa järjestelmässä kehittämällä niiden kykyjä ja yhteistyötä monenvälisillä foorumeilla.
Tämä lähestymistapa johtaa täysin WTO:n kanssa sopusoinnussa olevaan järjestelmään. Taloudelliset toimijat ovat jatkossa halukkaampia solmimaan tiiviimmät yhteydet AKT-kumppaneidensa kanssa. Kotimaiset ja ulkomaiset investoinnit lisääntyvät, ja taitotiedon ja teknologian siirto vilkastuu, mikä kaikki tukee AKT-valtioiden kilpailukykyä ja helpottaa niiden asteittaista integroitumista maailmantalouteen. Lisäksi EU:n kanssa solmitut sopimukset muodostavan vakaan kiinnekohdan. Ne ovat perusta taloudellisille uudistuksille, ja samalla sopimusten mukaiset molempien sopimuspuolten sitoumukset vakiinnuttavat kansallisia ja taloudellisia uudistuksia. Tämän uuden lähestymistavan taustalla olevat pyrkimykset perustuvat myös siihen ajatukseen, että sosiaalisen kehittämisen politiikkaan yhdistetty avoin kauppapolitiikka johtaa talouden kasvuun ja köyhyyden vähenemiseen.
Toinen tärkeä näkökohta on EU:n kauppajärjestelmän parantaminen kaikkien niiden vähiten kehittyneiden maiden osalta, joista 39 kuuluu AKT-ryhmään. Tämä prosessi toteutetaan tulevien viiden vuoden aikana siten, että lähes kaikille vähiten kehittyneiden maiden viemille tuotteille sallitaan vapaa pääsy EU:n markkinoille vuoteen 2005 mennessä.
EU on tehnyt rahoitusehdotuksen seuraavan EKR:n määrärahoista. Ehdotuksen perusperiaatteena on sovittaa yhteen tarve säilyttää huomattavat taloudelliset varat vaiheessa, jossa kehitysavun viralliset talousarviot ovat tiukkoja, sekä tarve tehostaa yhteisön avunantoa.
Edellisen EKR:n varoista on nyt sitomatta noin 9,5 miljardia euroa. EU on sitoutunut ottamaan käyttöön nämä jäljelle jääneet varat sekä uuden EKR:n varat seitsemän vuoden aikana eli ennen seuraavan rahoituspöytäkirjan voimaantuloa. Näin yhteisö voi lisätä huomattavasti vuotuisia maksusitoumuksia ja maksuja kyseisellä kaudella. Emme siis ole siirtymässä tulevina vuosina rajoitetun toiminnan kauteen vaan olemme siirtymässä lisääntyvän toiminnan kauteen.
Tällainen sitoumus edellyttää väistämättä menettelyjen ja täytäntöönpanoa koskevien yksityiskohtaisten sääntöjen uudistamista kummallakin taholla. Komission uudistusprosessi ja se, miten hyvin pystymme onnistumaan paikan päällä mikä on AKT-valtioiden kanssa solmimamme sopimuksen perusta , ovat hyvin selvästi yhteydessä toisiinsa.
Kehitysyhteistyöpolitiikastamme sanoisin, että maailmanlaajuiset puitteet ovat muuttuneet ratkaisevasti. Monien talouksien syrjäytyminen, lisääntynyt köyhyys maailmassa, ympäristöllisen riippuvuuden paremman hallinnan tarve, siirtolaisuuden epävakauttavat vaikutukset ja aseellisten selkkausten ja yleismaailmallisten sairauksien huolestuttavat seuraukset ovat kaikki keskeisiä huolenaiheita.
Meidän on löydettävä paikkamme muuttuvassa maailmassa. Onneksi EY:n avunantoa koskevat arviot antavat meille tarkoituksenmukaisen välineen, jolla pystymme parantamaan toimintaamme ja toivottavasti vastaamaan juuri mainitsemiini haasteisiin.
Tarkasteltaessa arvioiden vaikutuksia mainitsisin seuraavat ongelmat: yhteisön politiikkaa vastaan esitettyjä vastaväitteitä on liikaa ja ne ovat liian epämääräisiä, mikä vaikuttaa kielteisesti johdonmukaisuuteen. Syynä on paitsi omien rakenteidemme monimutkaisuus myös hyvin konkreettiset ristiriidat politiikan alojen ja jäsenvaltioiden etujen välillä.
Komission avustusjärjestelmä on liian monimutkainen ja hajanainen välineiden, menettelyjen ja hallinnollisten mekanismien osalta. Politiikat määräytyvät usein enemmän käytettävissä olevien välineiden kuin politiikan tavoitteiden ja selvästi määriteltyjen painopisteiden mukaan. Henkilöresurssit ovat liian heikot suhteessa siihen avustusmäärään, jota meidän odotetaan hallinnoivan. Komissiossa on keskimäärin 2,9 virkailijaa hallinnoimassa 10 miljoonan Yhdysvaltain dollarin apua, kun Maailmanpankissa on vastaavasti 4,3 virkailijaa ja suurimmissa jäsenvaltioissa 49 virkailijaa. Tämä on todellinen ongelma: erilaisia rahoitusvälineitä on liian paljon, kaikilla on omat erityispiirteensä ja kaiken lisäksi ne kuuluvat moniin eri budjettikohtiin. Tätä on vaikea sovittaa yhteen hallintojärjestelmän tehokkuusvaatimusten kanssa.
Selvittääkseen ja ratkaistakseen nämä ongelmat yhteisön on ryhdyttävä tehokkaaseen vuoropuheluun jäsenvaltioiden ja parlamentin kanssa. Meidän on ehdottomasti ratkaistava johdonmukaisuusongelma realistisella ja käytännönläheisellä tavalla, mikä tarkoittaa sitä, että tästä aiheesta on keskusteltava asianmukaisissa institutionaalisissa puitteissa eli neuvoston ja parlamentin kanssa.
Yhtenäisen toiminnan puute 15 jäsenvaltion välillä sekä niiden ja yhteisön välillä on myös korjattava. Keskittämällä yhteisön kehitysyhteistyöpolitiikan kansainvälisesti hyväksyttyihin kohteisiin ja strategioihin muodostamme pohjan sen paremmalle täydentävyydelle jäsenvaltioiden toimien kanssa. Tämä on hyvin pitkälle samansuuntainen ajatus, kuin se, jonka ministeri Amado juuri esitti. Kun puhumme nykyisin politiikoista, sitoudumme lähentymisprosessiin. Se muodostaa osan ratkaisua.
Olemme laatimassa uusia poliittisia suuntaviivoja ja meidän on määriteltävä yhteisön toiminnan painopistealueet. Kaikki on muuttunut entistä monimutkaisemmaksi. Tämä koskee myös kehitysyhteistyötä. Mikään yksittäinen avunantaja ei pysty kattamaan kaikkia aloja, jotka vaihtelevat makrotaloudellisista aiheista sääntöpuitteisiin tai alakohtaisista politiikoista moniin uusiin eri alat läpäiseviin teemoihin, kuten sukupuoleen, ympäristöön, hyvään hallintoon ja hallinnollisiin uudistuksiin.
On löydettävä joustavia mekanismeja, joilla työnjako voidaan järjestää kaikissa kehitysmaissa toimivien avunantajien asiantuntemuksen ja kapasiteetin mukaisesti. Tämä olisi tehtävä jäsenvaltioiden tasolla, ja sen perusteella on laadittava yhteisön toiminnan alakohtaiset politiikat. Tämä on pyrkimyksenämme.
EU:n tärkeimpien tukialueiden määrittelemisessä on otettava huomioon yhteisön erityispiirteet suhteessa jäsenvaltioihin ja kansainvälisiin järjestöihin. Mainitsen niistä vain muutamia: kykymme yhdistää kehitysyhteistyöpolitiikka sekä kauppapolitiikka ja varmistaa avunannon ja taloudellisen yhteistyön yhteisvaikutus; riippumattomuutemme ja yhteisön yleisten etujen puolustaminen; kapasiteettimme mittavuus ja kykymme hoitaa suhteellisen suuria tehtäviä verrattuna siihen, mihin yksittäiset jäsenvaltiot yleensä pystyvät. Yksi erityispiirre on myös olemassa olomme: perimmäisessä mielessä suurin arvomme on mielestäni juuri se, että koska edustamme itse menestyksellisiä alueellisia yhteistyöponnisteluja, meitä pidetään riippumattomana ja tervetulleena kumppanina, kun maailmanlaajuisella tasolla kokeillaan vastaavanlaista kehitystä eikä kukaan muu voi väittää itsestään samaa.
On ehdottoman tärkeää tehostaa yhteisön politiikkaa ja kehittää toimivammat strategiset puitteet. Komission on vastattava näihin kahteen haasteeseen laatimalla tulevina kuukausina ehdotus yleisestä poliittisesta julkilausumasta. Käynnistämme laajan ja avoimen kuulemisprosessin saadaksemme kaikkien asiasta kiinnostuneiden tahojen näkemykset. Tämä prosessi on mielestäni melkein mutta ei aivan yhtä tärkeä kuin asiasisältö, ja otamme käyttöön kaikki voimavaramme osallistuaksemme siihen aktiivisesti ja kehotamme kaikkia osallistumaan siihen.
Tämän ohella olemme käynnistäneet prosessin johdonmukaisuuden parantamiseksi ja siihen liittyvien todellisten tai kuvitteellisten ongelmien valaisemiksi, löytämiseksi ja esille tuomiseksi. Tästä tulee jatkuva prosessi, joka on mielestäni eräänlaista jatkuvaa laadunvalvontaa, ja kehotan parlamenttia osallistumaan tähän jatkuvaan ponnisteluun toimintamme johdonmukaisuuden parantamiseksi.

Maij-Weggen
Arvoisa puhemies, aluksi kiitokset Amadolle hänen sanoistaan ja kiitokset myös Nielsonille. Olen myös iloinen siitä, että Amado puhui EKR:stä. Ongelma ei kuitenkaan ole parlamentissa eikä myöskään komissiossa. Neuvoston täytyy ryhtyä toimiin EKR:n rahoittamiseksi, eli tämän asian puolesta täytyy oikeastaan puhua neuvostossa.
Arvoisa puhemies, kiitokset myös Nielsonille. Hän puhui laajasti uudesta Lomén sopimuksesta, mutta se ei oikeastaan ole tämänaamuisen istunnon aihe. Me halusimme puhua johdonmukaisuudesta. Sehän on aiheena. Euroopan parlamentti, Euroopan komissio ja neuvosto havaitsivat jo 90-luvun alussa, että yhteisön politiikan johdonmukaisuus ei ole kunnossa etenkään kehitysyhteistyön ja unionin muiden politiikan alojen osalta.
Tähän ongelmaan on pyydetty kiinnittämään huomiota useita kertoja: vuosina 1992, 1995 ja 1997. Kaikki esimerkit ovat edessämme olevassa päätöslauselmassa. Itse olen esittänyt jo vuosien ajan kysymyksiä näistä ongelmista. Vuonna 1997 velvoite politiikan johdonmukaisuuteen kirjattiin jopa Amsterdamin sopimukseen. Lisäksi vuonna 1998 sovittiin, että Euroopan komissio laatii vuosittain kertomuksen, josta parannusten tulisi käydä ilmi. Mitä olemme sitten saaneet siitä lähtien? Kauniita sanoja, kuten jälleen tänään, mutta emme kertomusta. Tätä on oikeastaan mahdotonta pukea sanoiksi. Tunnustetaan, että kysymys on ristiriitaisesta politiikasta. Kerta toisensa jälkeen laaditaan hyviä suunnitelmia, mutta tosiasiassa mitään ei tapahdu. Siksi on oikein, että otamme tämän asian täällä tänään esille.
Haluan antaa muutaman esimerkin näiden ristiriitojen kuvaamiseksi. Jotkin kehitysmaat tuottavat sokeriruokoa sokerintuotantoa varten. Unionissa tuotetaan myös sokeria sokerijuurikkaista. Sen välttämiseksi, että kehitysmaista tuleva halpa sokeri kilpailisi EU:n kalliimman sokerin kanssa, ruokosokerille on asetettu kallis tuontimaksu. Seurauksena on, että ruokosokerin tuonti kyseisistä maista unioniin on tiukasti rajoitettua. Samaan aikaan annamme näille maille valtavasti kehitysapua. Erään Karibian alueen sokeriruokoa tuottavan saaren ministeri sanoi minulle kerran, että jos yksinkertaisesti sallisitte sokerimme pääsyn Euroopan unionin markkinoille, emme tarvitsisi lainkaan kehitysapuanne.
Sitten vielä yksi esimerkki: kaakao. Euroopan unioni haluaa sallia suklaassa käytettävän viisi prosenttia vaihtoehtoisia rasvoja sisämarkkinoiden yhdenmukaistamiseksi. Tämä osuus voisi olla myös nolla prosenttia, sillä myös siten sisämarkkinat saataisiin yhdenmukaistettua. Jos osuudeksi määrätään viisi prosenttia, kuten nyt näyttää käyvän, silloin voi olla melkein varma, että asia koituu satojentuhansien kehitysmaissa kaakaota tuottavien pienviljelijöiden haitaksi. Niin kuitenkin näyttää käyvän. Mitä me oikein olemme tekemässä? Tämä on myös sellaista tyypillistä politiikkaa, josta kansalaiset sanovat, että sitä Brysselissä itse asiassa harjoitetaan. Vaikuttaa siltä, että Euroopan liike-elämä on tässä asiassa tärkeämpi kuin omat periaatteemme, oma johdonmukaisuutemme ja kehitysmaiden edut.
Myös pakotteista ja kauppasaarroista on kauhistuttavia esimerkkejä. Miksi Haitia vastaan on öljyboikotti mutta ei Burmaa vastaan, missä valittu presidentti on vangittuna, parlamentti on hajotettu ja osa parlamentin jäsenistä on vangittu tai jopa murhattu? Miksi öljyboikottia ei ole Sudania vastaan, missä käydään yhä paljon taisteluja? Niitä muuten käydään aseilla, jotka on maksettu sellaisilta öljy-yhtiöiltä saadulla rahalla, jotka toimivat pakolaisten kansoittamilla alueilla. Epäjohdonmukaisuus on selvästi räikeää.
Kuulimme nyt myös jälleen Nielsonilta kauniin esimerkin uudesta Lomén sopimuksesta. Jos uusi Lomén sopimus saatetaan yksinkertaisesti voimaan, ilman että kaikki nämä epäjohdonmukaisuudet poistetaan politiikasta, silloin politiikka on, käyttääkseni erästä Raamatun ilmaisua, ikään kuin hiekalle rakennettua. Neuvosto on kerta toisensa jälkeen antanut esimerkkejä siitä, missä on vika: maataloudessa, kaupassa, konfliktien ehkäisyssä, rauhanturvaoperaatioissa, kalastuksessa, maahanmuutossa ja ympäristössä. Arvoisa komission jäsen Nielson, se, mitä me odotamme, on hyvä kertomus epäjohdonmukaisuuksista ja muutama konkreettinen ehdotus näiden epäjohdonmukaisuuksien poistamiseksi politiikasta. Sanon vielä kerran, että muuten kaikki kauniit esimerkkinne - sanon tämän myös arvoisalle valtiosihteerille - ovat ikään kuin hiekalle rakennettuja ja että ne eivät johda juuri mihinkään. Kansalaiset vaativat meitä tilille tästä asiasta. Olemme itse sanoneet jo vuodesta 1992 lähtien, että tämä on tämän keskustelun aihe. Toivon, että tämä viesti menee teille hyvin perille, ja toivon todellakin, että saatte pian aikaan kertomuksen toimenpiteineen.

Van den Berg
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen ja arvoisat kollegat, täysin kollegani Maij-Weggenin hengessä uskon, että istumme täällä yhdessä sellaisten edustajien kanssa, jotka kaikki haluavat vilpittömästi syventyä tähän aiheeseen. Puhumme aiheesta, joka on tärkeydeltään perusluonteinen Euroopan unionille.
Haluaisin aloittaa toteamalla hyvin tarkasti, mistä me täällä keskustelemme. Euroopan unionin perustamissopimusten konsolidoidun version XX osaston 178 artikla kuuluu seuraavasti: "Yhteisö ottaa 177 artiklassa tarkoitetut tavoitteet huomioon sellaisessa toteuttamassaan politiikassa, joka on omiaan vaikuttamaan kehitysmaihin." Mitkä ovat nämä tavoitteet, jotka täytyy ottaa huomioon kaikissa Euroopan unionin politiikoissa? 177 artiklassa tarkennetaan tätä tavoitetta seuraavasti: "Kehitysmaiden ja etenkin kaikista heikoimmassa asemassa olevien kehitysmaiden kestävää taloudellista ja sosiaalista kehitystä. Kehitysmaiden sopusointuista ja asteittaista yhdentymistä maailmantalouteen ja köyhyyden torjuntaa kehitysmaissa."
Arvoisa puhemies, nämä eivät ole mitään epämuodollisia tavoitteita vaan juridisia artikloja, jotka ovat osa lailla määrättyä yhteisön säännöstöä, jota yhteisön toimielinten ja jäsenvaltioiden tulee noudattaa. Lain artikloja ei pidä luonnollisestikaan arvioida pelkästään niiden muodon perusteella vaan myös niiden sisällön tärkeyden perusteella.
Olen sitä mieltä - ja onneksi monet muut ovat kanssani samaa mieltä -, että politiikan johdonmukaisuuden periaate on oleellisen tärkeä asia kaikille viranomaisille, jotka haluavat palvella kansalaisiaan uskottavasti. Kansalaisten etuja palvellaan vain, jos viranomainen on uskottava ja luotettava. Tämä on tärkeää luottamuksen kannalta, jota yhteiskunta osoittaa viranomaisia kohtaan, sekä myös tehokkuuden kannalta, koska johdonmukaisuutta tarvitaan, jotta rajallisia voimavarojamme voitaisiin käyttää tehokkaasti.
Meidän ei pidä kuvitella todellisuuden olevan ruusuisempi kuin se on. Todellisuus on itsepintaista. Viranomaisten tehtävänä on suhtautua tähän seikkaan avoimesti toimimatta kulissien takana. Viranomaisilla on velvollisuus ilmoittaa, mitä vaikeita ongelmia niillä on ja missä, milloin ja miksi politiikan johdonmukaisuudessa on ongelmia, sen sijaan että ne vain piilottelisivat kaikkea.
Emme puhu täällä tänään ylellisyysongelmasta. Kolmansien maiden köyhyysongelmat ovat valtava ja tuskallinen ongelma, joka vaatii suurta huomiota. Luonnollisesti me parlamenttina valvomme kansalaistemme etuja, mutta on myös kansalaistemme etujen mukaista elää vakaassa kansainvälisessä ympäristössä, jossa pyritään inhimilliseen turvallisuuteen. Tämä on tärkeää moraalin, turvallisuuden sekä loppujen lopuksi jopa myös taloutemme kannalta.
Kenen etujen mukaista on oikeastaan se, että Euroopan kansalaisten verorahoja menee Namibiaan taloudellisen kehityksen tukemiseksi, jos samalla pienten karjankasvattajien toiminnalta kaivetaan maata alta käyttämällä kovia vientitukia, jotka samat veronmaksajat rahoittavat? Me kaikki suhtaudumme tähän asiaan ikään kuin niin ei tapahtuisi, mutta me kaikki tiedämme, että niin kuitenkin tapahtuu.
Arvoisat kollegat, meidän tehtävämme parlamentaarikkoina ei ole pistää päätämme hiekkaan niin kuin strutsit tekevät. Siksi politiikan johdonmukaisuuden yleinen etu on koko komission, neuvoston ja Euroopan parlamentin vastuulla. Tätä vastuuta ei voi kantaa pelkästään kehitysyhteistyöstä vastaava komission jäsen - huolimatta siitä, kuinka mielellämme näemmekin hänet täällä puhumassa - tai kehitysyhteistyötä käsittelevä neuvosto tai parlamentin kehitysyhteistyövaliokunta. Tarvitsemme tässä asiassa kokonaisvaltaista lähestymistapaa. Sekä Amadon että Nielsonin tätä asiaa koskevien hyvin selkeiden ja terävien selitysten jälkeen haluaisin ilmoittaa, että odotamme kovasti komission ehdotuksia politiikan muuttamiseksi kokonaisuudessaan johdonmukaiseksi, emmekä odota niitä pelkästään komission jäsen Nielsonilta vaan koko komissiolta.
Tämän vuoksi pyydämme tässä tiukassa päätöslauselmassa komissiota kehittelemään konkreettisia välineitä. Meidän täytyy tuoda näkyviin, missä johdonmukaisuus on ongelma, sekä laatia luettelo näistä ongelmista. Meidän täytyy näyttää, mitä ongelmia ratkaisemme ja mitä emme ole vielä ratkaisseet. Siksi haluan johdonmukaisuuden seurantakeskuksen, joka tuo tämän näkyviin. Siksi meidän täytyy komissiossa, neuvostossa ja parlamentissa perustaa pääosastojen välisiä työryhmiä, jotka voivat valvoa johdonmukaisuuden toteutumista.
Arvoisa puhemies ja arvoisat kollegat, jos naapurimme katto vuotaa, voimme antaa kattiloita ja pannuja veden keräämiseen, mutta luonnollisesti on tehokkaampaa auttaa tukkimaan vuoto katossa. Komission viimevuotinen kriisi on nyt ratkaistu, mutta komission tulee nyt ehdottaa politiikkaa, joka tarjoaa meille täyden tuen asioihin puuttumiseen ja johdonmukaisuuteen, jota koko parlamentti epäilemättä pian pyytää tässä päätöslauselmassa.
Toivotan arvoiselle komission jäsenelle menestystä hänen taistelussaan komissiossa sekä arvoisalle neuvoston puheenjohtaja Amadolle menestystä neuvostossa.

Rod
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, todetkaamme heti alkajaisiksi, että kehitysyhteistyöasioissa johdonmukaisuus ei ole lainkaan sääntönä. Perussopimuksiin on kyllä kirjattu, että Euroopan unioni auttaa kehitysmaita kehittymään, mutta kuten muut kollegat ovat todenneet, näiden julistusten vääristyneisyydestä on olemassa lukuisia esimerkkejä.
Ensimmäinen epäjohdonmukaisuus koskee unionin ja jäsenvaltioiden välisen yhteensovittamisen puutetta kehitysyhteistyöpolitiikoissa. Tästä aiheutuu merkittäviä toiminnallisia ongelmia, sillä jotkin yhteisön ohjelmat menevät kansallisten ohjelmien kanssa päällekkäin, vaikka niillä olisi voitu edistää muita toteuttamatta jääneitä hankkeita. Muistutettakoon myös siitä, että joidenkin jäsenvaltioiden todellisuudessa uuskolonialistisella politiikalla ei edistetä lainkaan näiden muka autettavien maiden kehitystä.
Toinen epäjohdonmukaisuus koskee despoottihallituksille annettavaa tukea. Julistetaan hyvä hallinto ja korruption lopettaminen välttämättömyydeksi, mutta maksetaan edelleen joidenkin valtion päämiesten omien kukkaroiden kautta sveitsiläisille tileille satojatuhansia euroja.
Kolmas epäjohdonmukaisuus liittyy ihmisoikeuksiin. Sanotaan, että ne halutaan turvata, ja kehotetaan kehitysmaita noudattamaan niitä. Esitetään jopa lukuisia päätöslauselmia, joissa tuomitaan niihin kohdistuvat loukkaukset. Ollaan myös mukana kansainvälisissä protesteissa ja kampanjoissa. Kuitenkin samalla asekaupan annetaan jatkua yrittämättäkään rajoittaa kaikkein julmimpien aseiden, esimerkiksi henkilömiinojen, kauppaa. Eikä tehdä paljoakaan, jotta ihmisoikeusloukkaukset todella estettäisiin.
Neljäs Euroopan unionin kehitysyhteistyöpolitiikan epäjohdonmukaisuus koskee seuraavaa asiaa: kuinka kuvittelette edistävänne kehitystä, jos samalla rosvotaan autettavienne luonnonvaroja? Euroopan unionin on annettava paikallisten kalastajien pitää kalansa paikallisen väestön ruokkimiseksi sen sijasta, että unionin tehokalastuksella tuhotaan järjestelmällisesti merialueita. Raaka-aineet on jätettävä paikallisille tuottajille heidän jalostettavakseen. Enkä edes viitsi puhua öljystä, sillä valitettavasti tiedämme kaikki Elfin tai Totalin kaltaisten ryhmittymien politiikan Afrikassa.
Jatkaakseni vielä pitemmälle ehkäpä tämä on pian viides epäjohdonmukaisuus sanoisin, että vaadimme luonnon monimuotoisuuden kunnioittamista muun muassa, jotta kaikki voisivat kasvattaa omista siemenistään ja jotta säilyttäisimme luonnon rikkaana. Kuitenkin samalla ja se nähtiin jälleen kerran edellisten neuvottelujen yhteydessä AKT-maat pakotetaan allekirjoittamaan TRIPS-sopimus (teollis- ja tekijänoikeuksien kauppaan liittyviä näkökohtia koskeva sopimus), vaikka sitä uhataan laajentaa elävään luontoon. Tällainen laajentaminen merkitsisi kuitenkin luonnon monimuotoisuuden loppua ja paluuta tosiasialliseen orjuuteen, kun kehitysmaiden pienviljelijät annettaisiin monikansallisten yritysten käsiin.
Sitä vastoin kuudes epäjohdonmukaisuus on siinä, ettei olemassa olevien perussopimusten soveltamista puolusteta. Näin ollen talousarviossa sovitaan aidsin torjuntaan käytettävistä kokonaismäärärahoista, ja toisaalta ei tehdä mitään pakkolisenssien noudattamispakon hyväksi juuri äsken mainitun TRIPS-sopimuksen osalta, millä kuitenkin sallittaisiin kehitysmaille se, että ne voisivat tuottaa omia lääkkeitään ja jarruttaa aidsin aiheuttamaa joukkotuhoa.
Samassa yhteydessä on edelleen todettava, että maailman kauppajärjestön neuvotteluissa, vaikka jo Schwaigerin mietinnön toisessa kohdassa huomautettiin siitä, että nykyinen kaupan vapauttamisprosessi ei juurikaan hyödytä kehitysmaiden valtaosaa eli kaikkein köyhimpiä, Euroopan unioni jatkaa kaupan vapauttamisen puolustamista ja aikoo lopettaa, tietenkin muutaman vuoden siirtymäajan jälkeen, AKT-maita suosivat määräykset, vaikka niitä olisi pikemminkin vahvistettava, varsinkin kaikkein köyhimpien maiden kohdalla.
Kahdeksas epäjohdonmukaisuus on luonteeltaan poliittinen ja käytännönläheinen. Koko ajan hoetaan globaalisesta ajattelemisesta ja paikallisesti toimimisesta. Kuitenkin kehitystä hoitavat paikalliset toimijat laiminlyödään ja keskustellaan mieluummin kansallisten hallitusten kanssa ja tuetaan pohjoisen kansalaisjärjestöjä kehitysmaiden paikallisten ohjelmien ja kansalaisjärjestöjen kustannuksella.
Sitten maatalous ja ympäristö: siinä vasta on lisää ongelmia, lisää epäjohdonmukaisuuksia, jotka olisi voitu ottaa esiin tutkimusta, maastamuuttoa tai terveydenhoitoakaan unohtamatta. Lyhyesti sanottuna kuvitellaan, että halutaan auttaa kehitysmaita, ja samalla kannustetaan markkinoiden vapauttamiseen, vaikka myönnetäänkin, että se on tämän tavoitteen vastaista. Sanokaamme se vielä kerran: Euroopan unionin kehitysyhteistyöpolitiikka ei ole johdonmukaista. Vihreiden ryhmän nimissä kehotan siis parlamenttia, toimielimiä ja komissiota yrittämään yhdessä, jotta politiikkaamme saataisiin vihdoin johdonmukaisuutta.

Miranda
Arvoisa puhemies, pidän tätä keskustelua hyvin aiheellisena paitsi siksi, että kehitysyhteistyö on yleisesti ottaen tärkeä aihe, niin myös sen ajankohtaisuuden takia.
Seattlen kokous epäonnistui, ja pohjoisen ja etelän väliset suhteet tulivat siellä selvästi esille monista syistä. Tuossa yhdysvaltalaisessa kaupungissa pidetty kokous osoitti, että maailmanlaajuistuminen johtaa köyhimpien maiden kannalta erittäin eriarvoisiin ja epäsuotuisiin tuloksiin. Bangkokissa on juuri nyt meneillään Yhdistyneiden Kansakuntien 10. kauppa- ja kehityskonferenssi, jossa tuo epäonnistuminen näkyy selkeästi. Tällä välin, kuten jo mainittiin, on saatu päätökseen neuvottelut, joissa määriteltiin Lomén yleissopimuksen tulevaisuus. Tämän asian ajankohtaisuus käy siis ilmi monessa yhteydessä. Ja voimme mainita lisäksi vielä seuraavan Euroopan unionin ja OAU:n välisen huippukokouksen, joka pidetään viimeinkin ensi huhtikuussa Kairossa.
Tämän lisäksi on kuitenkin mainittava vielä, että kaikki analyysit, olivatpa ne sitten miten pintapuolisia tahansa, johtavat väistämättä siihen johtopäätökseen, että jokin, tai itse asiassa paljonkin, on vialla pohjoisen ja etelän välisissä suhteissa, myös Euroopan unionin ja kehitysmaiden välisissä suhteissa. Meidän tarvitsee vain tarkastella sitä tosiasiaa, että niin sanottujen kehitysmaiden joukko on 30:n viime vuoden aikana kasvanut 25 maasta 48:aan, joiden osuus on nykyisin jo 13 prosenttia ihmiskunnasta, mutta joiden osuus maailman viennistä on vain 0,4 prosenttia ja tuonnista 0,6 prosenttia. Tai sitä valitettavaa tilannetta, että rikkaiden maiden antama julkinen kehitysapu on vähentynyt vuodesta 1990 noin 23 prosenttia. Sitä paitsi tätä alaa koskevat leikkaukset, joita yhteisön kuluvan varainhoitovuoden talousarvioon on äskettäin tehty, ovat osa tätä suuntausta, ja ne ovat lisäksi huono ja erheellinen poliittinen viesti.
Kaikkien epäilysten yläpuolella oleva Michel Camdessus, joka on vielä Kansainvälisen valuuttarahaston pääjohtaja, vakuutti viime sunnuntaina YK:n kauppa- ja kehityskonferenssin avajaisissa pitämässään puheenvuorossa, ja lainaan nyt häntä, että "kansainvälinen yhteisö antaa yhdellä kädellä ja ottaa toisella". Hän tarkoitti luonnollisesti kehittyneiden maiden kehitysmaille myöntämää apua. Se tuntuu ironiselta tuollaisen ihmisen sanomana, mutta hän todellakin sanoi sen ääneen ja minulla itselläni oli tilaisuus kuulla se, eikä se mielestäni ole lainkaan ristiriidassa nykytodellisuuden kanssa. Toteankin, että on välttämätöntä pohtia ja muokata uudelleen pohjoisen ja etelän välisiä suhteita ja erityisesti pohtia uudelleen Euroopan unionin roolia tässä kehyksessä, koska on selvää, että uudenlaisen, entistä oikeudenmukaisemman ja tasapuolisemman maailmanjärjestyksen edistämisen täytyy edelleenkin olla unionin strateginen tavoite. Sitä varten on välttämätöntä pohtia meneillään olevaa globaalistumista ja ottaa huomioon sen taustalla olevat olennaiset suuntaviivat ja vallitsevat edut ja tässä yhteydessä erityisesti sen valtavat haittavaikutukset kehitysmaille.
On tosiasia, että AKT-maiden kanssa saatiin aikaan uusi sopimus. Se on sinänsä myönteinen tosiasia, varsinkin jos otamme huomioon, että paineet sen lopettamiseksi olivat kovat ja että monet jäsenvaltiot jopa vastustivat sen jatkamista. Meillä on aikanaan tilaisuus arvioida perusteellisemmin, millä ehdoilla tämä sopimus lopulta saatiin aikaan. On kuitenkin varmaa, että unionin neuvottelijat olivat varovaisempia eivätkä menneet yhtä pitkälle kuin ehdotimme, vaikka uusi sopimus sisältääkin uusia ja innovatiivisia asioita. Tähän vaikuttivat jotkin uuden kumppanuussopimuksen poliittisesti merkittävät piirteet. Se johtui epäilemättä monimutkaisista neuvotteluista, joissa kumpikin osapuoli teki huomattavia myönnytyksiä, mikä pätee Euroopan unioniin etenkin hyvän hallintotavan ja kaupan osalta. Se johtui kuitenkin ennen kaikkea AKT-ryhmän vahvistumisesta ja siitä, että se selvästikin sai uutta rohkeutta Seattlen kokouksen jälkeen. Haluan erityisesti korostaa, että etenkin kaupan alalla näihin kysymyksiin on muodostumassa uusi suhtautumistapa, ja onkin välttämätöntä tarkastella tätä alaa.
Lopuksi kehitysmaiden kehitysapupolitiikoissa on välttämätöntä mennä nykyistä pitemmälle. Rahoituksen ja talousarvion tasolla, velkojen tasolla, elintarvikkeiden turvallisuuden ja humanitaarisen turvallisuuden tai koulutuksen ja terveyden kaltaisten tärkeiden alojen tukemisessa ja myös ympäristön, investointien tai tietotekniikan ja uusien tekniikkojen saatavuuden alalla, kuten myös kaupan alalla. Samalla on varmistettava kehitysyhteistyöpolitiikkojen ja muiden yhteisön politiikkojen välinen johdonmukaisuus ja myös vastaavien jäsenvaltioiden politiikkojen välinen johdonmukaisuus. Emme voi tyytyä vain jatkamaan jotakin sellaista, joka osoittautui aiemmin riittämättömäksi ja vääräksi.

Sandbæk
Arvoisa puhemies, kuunneltuani tänään neuvostoa ja komissiota minun on yksinkertaisesti katsottava esityslistaani. Aivan, siinä todellakin lukee "unionin kehitysyhteistyöpolitiikan ja muiden politiikan alojen johdonmukaisuus". Emme ole kuitenkaan kuulleet siitä sanaakaan, ja se on minusta erittäin valitettavaa. Olemme odottaneet johdonmukaisuutta koskevaa kertomusta jo useita vuosia. Sen pitäisi olla saatavilla kirjallisena täällä tänään, ja komission jäsen Nielsonin puheenvuoron jälkeen minun ei ole vaikea kuvitella sitä, että häntä vastustetaan komissiossa voimakkaasti. Tiedän, että komission jäsenellä itsellään on sekä voimakkaita että erittäin järkeviä johdonmukaisuutta koskevia näkökantoja, ja olisin mielelläni kuullut niitä tänään. Koska yhteisessä päätöslauselmaehdotuksessa ehdotetaan useita tehokkaita mekanismeja johdonmukaisuuden varmistamiseksi, haluan hyvin lyhyen puheaikani rajoissa rajoittua käsittelemään vain yhtä lisämekanismia, nimittäin sitä, että komission on tässä yhteydessä arvioitava myös uutta, asianomaista lainsäädäntöä. Muutoin haluan keskittyä niihin katastrofaalisiin vaikutuksiin, jotka EU:n yhteisellä maatalouspolitiikalla on kehitysmaihin. Naudanlihan polkumyynti Sahelissa ja Etelä-Afrikassa, tomaattisoseen myynti Länsi-Afrikassa ja maitojauheen myynti Jamaikalla ovat esimerkkejä, joista me kaikki olemme toivottavasti kuulleet. Ne tuntuivat joka tapauksessa niiden AKT-valtioiden tuottajien selkänahassa, jotka joutuivat hävittämään omat tuotteensa, koska ne eivät olleet kilpailukykyisiä EU:n tukemien tuotteiden kanssa. Euroopan veronmaksajat tukevat vuosittain EU:n maataloutta 40 miljoonalla eurolla. Nämä rahat estävät kehitystä kehitysmaiden maataloussektorilla, jonka parissa työskentelee 69 prosenttia maiden kokonaistyövoimasta, kun taas EU:ssa vastaava luku on 1,7 prosenttia. Tähän on lisättävä vielä se, että maataloussektorit tuottavat 34 prosenttia kehitysmaiden bruttokansantuotteesta, kun EU:ssa vastaava luku on 5,3 prosenttia. Siitä on johdonmukaisuus ja soveliaisuus kaukana. Miksei neuvosto eikä komissio myönnä sitä?

Paisley
Arvoisa puhemies, se, miten poliittiset päätökset tehdään, on varmasti hyvin oleellinen asia. Yhdistyneen kuningaskunnan pääministeri ja hänen ulkoministerinsä kertoivat eilen, miten he suhtautuvat neuvoston äänestysjärjestelmään. He huomauttivat, että Yhdistyneessä kuningaskunnassa, Ranskassa ja Saksassa on tällä hetkellä huomattavasti suurempi väestömäärä kuin muissa Euroopan unionin maissa. Sen perusteella he ilmoittivat johtopäätöksenään, että väestön koko olisi otettava huomioon äänestysjärjestelmässä ja että Yhdistynyt kuningaskunta ei luovu veto-oikeudestaan.
Käsitteleekö neuvosto tätä asiaa? Onko se valmis säilyttämään väestömäärään perustuvan demokraattisen veto-oikeuden vai onko se edelleen siirtymässä kohti yksinkertaista neuvoston jäsenmäärään perustuvaa enemmistöäänestystä sellaisen äänestystavan sijasta, joka heijastaa jäsenvaltioiden demokraattisesti edustamaa Euroopan väestömäärää? Ovatko Yhdistyneen kuningaskunnan edustajat kertoneet neuvostolle päätöksestään ja ehdotuksestaan, ja onko sitä käsitelty millään tavalla?
Koska tämä äänestysasia on elintärkeä unionin demokraattisen tulevaisuuden kannalta, se olisi tietysti käsiteltävä ensisijaisesti. Se, miten päätökset tehdään, on oleellinen asia.

Corrie
Arvoisa puhemies, kiitän neuvostoa ja komissiota niiden tänä aamuna esittämistä julkilausumista mutta keskityn politiikan johdonmukaisuuteen, koska se on esityslistan mukaan keskustelumme aiheena.
Vaikka olen pitkälti samaa mieltä siitä, että unionin eri politiikkojen johdonmukaisuudesta kehitysyhteistyöpolitiikan kanssa on järjestettävä keskustelu, en usko, että tänään on oikea aika sen käymiseen. Neuvoston julkilausuma antoi minulle kuitenkin toiveita vastaisuuden varalle. Koska olen erikoistunut kehitysyhteistyöpolitiikkaan, minulle on aivan selvää, että johdonmukaisuuden puutteesta on monilla aloilla haittaa kehitysmaille. Esitän hetken kuluttua muutaman esimerkin. Muistutan kuitenkin parlamentille, että jo kesäkuussa 1997 annetussa neuvoston julkilausumassa tunnustettiin, että tietyt EU-politiikat ovat erittäin epäjohdonmukaisia EU:n kehitysyhteistyöpolitiikan kanssa. Tämän jälkeen neuvosto pyysi komissiota laatimaan vuosikertomuksia, joista ensimmäistä oli määrä käsitellä vuonna 1998. Odottelemme edelleen ensimmäistä kertomusta, ja tämä keskustelu on mielestäni ennenaikainen, koska komissiolla oli tänä aamuna hyvin vähän sanottavaa johdonmukaisuudesta.
Neuvoston mainitsemat alat ovat erityisaloja, joilla politiikan johdonmukaisuus on erityisen tärkeää, ja niihin kuuluvat rauhanrakentaminen, konfliktien ehkäiseminen ja ratkaiseminen, elintarvikkeiden turvallisuus, kalatalous ja siirtolaisuus. Muutamia näistä aiheista on käsitelty lähemmin. Olen henkilökohtaisesti sitä mieltä, että sellaiset aiheet kuten rauhanrakentaminen ja konfliktien ehkäiseminen ja ratkaiseminen kuuluvat suurimmaksi osaksi Afrikan valtionpäämiesten tehtäviin, mutta Euroopan unioni voi tukea niitä kapasiteetin osalta ja OAU voi toimia niissä välittäjänä.
Johdonmukaisuuden puutteesta todella kärsiviä aiheita esiintyy muun muassa maatalouden, kaupan, ympäristön ja biologisen monimuotoisuuden alalla, mutta todellinen ongelma on tämä: kyseiset alat ovat poliittisesti erittäin herkkiä koko Euroopan unionissa ja erityisesti parlamentissa. Parlamentin jäsenten näkemykset eroavat jopa saman poliittisen puolueen sisällä riippuen (a) siitä, mistä maasta jäsenet ovat peräisin, tai (b) siitä, mihin valiokuntaan he kuuluvat. Kehitysyhteistyövaliokunnan jäsenenä haluaisin johdonmukaisuutta asioihin, jotka todennäköisesti kauhistuttaisivat muutamia maatalousvaliokunnan tai kalastusvaliokunnan jäseniä. Johdonmukaisuuden puutteesta voidaan ottaa esimerkiksi jäsen Sandbækin jo mainitsema maitotuotteiden vienti Jamaikalle hinnoilla, jotka alittavat reilusti paikalliset tuotantokustannukset, mikä on melkein tuhonnut Jamaikan meijeriteollisuuden. Viemme naudanlihaa eteläiseen Afrikkaan, Namibiaan ja Etelä-Afrikkaan, jotka sitten myyvät paikallista naudanlihaansa Swazimaalle, jotta se saa täyteen vientikiintiönsä Euroopan unioniin. Muistakaa myös, että tietyt maat estivät neljänä vuonna kauppasopimuksen solmimisen Etelä-Afrikan kanssa. Jos vain tuomme raaka-aineita näistä kehitysmaista sen sijaan, että sallisimme niiden hankkia lisäarvoa valmistamalla lopulliset tuotteet omassa maassaan, estämme niitä nimenomaan pääsemästä eroon köyhyydestä, minkä olemme asettaneet tärkeimmäksi periaatteeksemme kehitysmaiden auttamisessa.
En ole yllättynyt siitä, että komissiolla on vaikeuksia laatia perusasiakirja neuvotteluihin kestävästä sosiaalisesta kehityksestä. Kehitysmaissa vastustetaan luonnostaan kaikkea, mikä alentaisi elintasoa ja lisäisi työttömyyttä. Toivotan komissiolle onnea sen pyrkimyksissä saada aikaiseksi tämä perusasiakirja.

Sauquillo Pérez del Arco
Arvoisa puhemies, tämänaamuinen keskustelu on varsin tärkeä. Siksi haluan kiittää komissiota ja neuvostoa siitä, että ne antavat julkilausuman yhteisön politiikkojen johdonmukaisuudesta kehitysyhteistyöasioissa, sillä se on osoitus halusta tehostaa politiikkaa tällä alalla. Kuitenkin sellainen on meidän kannaltamme täysin turhauttavaa ja lisäksi vaikutuksiltaan kielteistä, jos ainoastaan kartoitamme politiikkamme epäjohdonmukaisuudet.
Kuten niissä luonnonlaeissa, joita fysiikan alkeissa opiskellaan, ei ole mieltä käynnistää toisiaan vastakkaisia politiikkoja. Tällaisen mielettömän pelin tulos ei ole nolla, vaan sillä on negatiivinen vaikutus, joka johtuu aineellisten, taloudellisten ja inhimillisten resurssien tuhlaamisesta hyödyttömän ponnistelun vuoksi. Politiikassa tällainen negatiivinen lopputulos moninkertaistuu saavuttamatta jääneiden tulosten vuoksi aina, kun yhdellä toimella mitätöidään toisen toimen aikaansaannokset. Nykyisessä maailmanlaajuistuneessa maailmassa tällainen todellisuus on vieläkin ilmeisempää. Myöskään yhteisön politiikoissa ei ole rajoja. Siksi olen tyytyväinen siihen, että komissio ja neuvosto ovat jälleen kiinnostuneet yhteisön politiikkojen johdonmukaisuudesta ja pyrkivät näillä politiikoilla yhdessä kansallisten ja yhteisön politiikkojen keskinäisen täydentävyyden ja komission yksiköiden välisen koordinoinnin kanssa ohjaamaan Euroopan unionin kehitysyhteistyöpolitiikkaa.
Sekä komissio että neuvoston puheenjohtaja Portugali sisällyttävät työsuunnitelmiinsa pyrkimyksen saada johdonmukaisuutta niihin politiikkoihin, joilla on merkittävä vaikutus kehitysmaissa, mutta ne eivät kerro tarkemmin, mitkä ovat ne konkreettiset toimet, joilla tähän johdonmukaisuuteen päästään. Molemmat toimielimet ovat tunnistaneet, mitkä ovat ne tärkeimmät alat, joihin tätä pyrkimystä on sovellettava. Esimerkiksi pitkän aikavälin suuntaviivoissaan komissio mainitsee, että kestävän kehityksen tavoitteen on muututtava vahvaksi solidaarisuudeksi, jota tukee sellainen kauppapolitiikka, jossa otetaan huomioon yhteiset edut. Komissio viittaa varsin tärkeään alaan, eli kauppapolitiikkaan. Me parlamentissa haluamme lisätä siihen seuraavat politiikat, jotka koskevat kehitysapua, maataloutta, kalastusta, muuttoliikkeitä, kansainvälisten rahalaitosten asemaa, yhteistä ulko- ja turvallisuuspolitiikkaa ja rakenteellisia tukitoimia.
Neuvosto on jo useissa yhteyksissä puhunut tänä aamuna ministeri Luis Amadon suulla johdonmukaisuuden tarpeesta näinhän oli edellisen kerran marraskuussa 1999, mutta myös muissa tilaisuuksissa, kuten toukokuun 1999 ja kesäkuun 1997 kehitysyhteistyötä käsitelleissä neuvoston kokouksissa , mihinkään konkreettisiin tuloksiin ei ole kuitenkaan päästy. Koska olemme hänen kanssaan samaa mieltä siitä, mihin hän tai siis kehitysyhteistyötä pohtinut neuvosto päätyi mikä on varsin tärkeää , muuta ei ole juuri sanottavissa, kuten aikaisemmin puheenvuoronsa pitänyt jäsen jo totesi. Sitä vastoin haluamme parlamenttina ehdottaa kuten myös sanottiin ja esitettiin päätöslauselmassa yksiköiden välisen työryhmän perustamista, joka muodostuisi kaikista edellä mainituista politiikoista vastaavista henkilöistä, sekä eri yhteisön politiikkojen välisen johdonmukaisuutta käsittelevän seurantakeskuksen perustamista, joka pystyisi ennustamaan kunkin politiikan vaikutuksia kehitysmaissa sekä niiden keskinäisiä vaikutuksia. Tosi-asiassa haluamme kuitenkin olla realisteja ja tiedämme varsin hyvin, että näiden yhteistyön ja täydentävyyden tavoitteiden sekä tällä hetkellä käsittelemämme ja samalla kaikkein mutkikkaimman tavoitteen eli johdonmukaisuuden saavuttaminen edellyttää Euroopan unionissa nykyään toteuttamaamme politiikkaa kehittyneempää politiikkaa.
Toivokaamme ja toivommehan me sitä , että annamme hallitustenvälisen konferenssin, komission uudistusten jotka myös vaikuttavat kehitysyhteistyöhön , tämän uuden vaalikauden ja laajentumisnäkymien synnyttämien uudistusten tuulien johdattaa meidät kohti johdonmukaisempaa poliittista unionia.
Siksi toivomme, että komissio meille esittämässään yleismaailmallista politiikkaa koskevassa kertomuksessaan ottaa esiin myös kysymyksen johdonmukaisuudesta olennaisena osana yhteisön voimavarojen tehokasta käyttöä ja yleisen edun onnistunutta ajamista.

Dybkjær
Arvoisa puhemies, minäkin haluaisin kiittää neuvostoa ja komissiota niiden antamista julkilausumista ja haluaisin muiden tavoin valittaa sitä, että johdonmukaistamispolitiikka ei ole saanut keskeisempää asemaa. Meillä täällä olevilla parlamentin jäsenillä ei kuitenkaan ole epäilystäkään siitä, mistä se johtuu. Haluan sen vuoksi käsitellä asioita hieman yleisemmin ja mainita aluksi pari mielestäni hyödyllistä lukua. 1800-luvun alussa reaalitulot asukasta kohti olivat maailman rikkaimmissa valtioissa kolme kertaa suuremmat kuin maailman köyhimmissä valtioissa, vuonna 1900 ne olivat 10 kertaa suuremmat ja vuonna 2000 ne olivat 60 kertaa suuremmat. Eikä näkyvissä ole mitään merkkiä siitä, että tämä kehitys olisi muuttumassa, vaikuttaa päinvastoin siltä, että kehitystä kuvaa eksponentiaalinen käyrä, jossa erot vain kasvavat. Tämä käy ilmi seuraavista luvuista: rikkaimpien ja köyhimpien valtioiden välinen tuloeroja koskeva suhde oli vuonna 1960 30:1, vuonna 1990 60:1 ja vuonna 1997 74:1. Nämä ovat Internet-vallankumousta edeltäviä lukuja. Toisin sanoen: kehitysyhteistyöpolitiikassa on edistyttävä huomattavasti, jos rikkaat valtiot, myös EU:n valtiot, rakentavat muureja ympärilleen estääkseen laajamittaisen maahanmuuton. Maailmanlaajuisen yhteisön köyhimmät jäsenet eivät suvaitse pitkään maailmassa vallitsevia suuria eroja. Ennemmin tai myöhemmin ne ryhtyvät aivan oikeutettuun kapinaan.
Sen vuoksi kehotan neuvoston puheenjohtajistoa mahdollisimman nopeasti käynnistämään odotetun keskustelun ja ennen kaikkea saattamaan sen päätökseen, jotta meille kaikille, Euroopan kansalaiset mukaan luettuina, selviäisi maailmanlaajuistumisen merkitys ja jotta me sen myötä ymmärtäisimme, että on tärkeää, että muutamme kehitysyhteistyöhön liittyvää kehitysapua ja kehitysavun tasoa, koska olemme vielä kaukana lupaamastamme avun määrästä, jonka pitäisi olla 0,7 prosenttia EU:n keskitasosta. Muut saattavat olla meitä huonompia, mutta se ei auta meitä. Ennen kaikkea meidän on kuitenkin annettava valtioille mahdollisuus käydä kauppaa kanssamme. Sikäli kuin kuulin - voi kuitenkin olla, että en kuullut kaikkea - neuvoston puheenjohtajan puheessa ei ylipäänsä mainittu sanaa kauppa. Komission jäsenelle haluaisin vain sanoa, että toivon, että hänen ehdotuksensa saa komission ja jäsenvaltioiden tuen, ja pyytäisinkin komission jäsentä antamaan muutamia konkreettisia esimerkkejä niistä sektorikohtaisista eduista, jotka estävät asian etenemistä niin komissiossa kuin jäsenvaltioissakin. Muuten haluaisin todeta, että mielestäni kaikkein tehokkainta olisi se, että parlamentti vaatisi aloitteen sekä kehitysyhteistyökysymyksiä käsittelevältä neuvostolta että kehitysyhteistyötä koskevista asioista vastaavalta komission jäseneltä, jotta meillä olisi lähtökohta, jonka pohjalta keskustelut voitaisiin aloittaa, sen sijaan, että vaatisimme aloitetta kaikilta hallituksilta ja koko komissiolta, mistä ei varmaan olisi mitään hyötyä. Lopuksi muutama sana Internet-vallankumouksesta. Kuten komission jäsen Liikanen on matkoillaan sanonut, Euroopalla on etulyöntiasema matkapuhelinten osalta. Käyttäkäämme sitä omien kansojemme lisäksi myös kehitysmaiden hyödyksi. Tällainen tekniikka antaa juuri mahdollisuuden suuren ja tarvittavan harppauksen tekemiseen, ja tässä asiassa EU voi määrätä tahdin, johtaa kehitystä ja toimia globaalin vastuunsa mukaan.

Kreissl-Dörfler
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, hyvät kollegat, arvoisa komission jäsen Nielson, jos halutaan, että kehityspolitiikka onnistuu todella, se ei onnistu ilman politiikan eri alojen johdonmukaisuutta. Enhän voi toisaalta rakentaa jotain yhdellä kädellä ja purkaa sitten sen jälkeen tehty kohta toisella kädellä! On valitettavasti todettava, että suuri osa EU:n politiikoista ei ole johdonmukaista.
Tämä koskee erityisesti maatalouspolitiikkaa. Euroopan unioni estää nimittäin edelleen aggressiivisella vientipolitiikallaan ja markkinoiden jakamisellaan kehitysmaita a) kehittämästä itsenäistä maataloutta ja b) pääsemästä tuotteillaan kohtuullisesti markkinoillemme.
Tämä maatalouspolitiikkahan ei vahingoita vain näiden maiden pieniä ja keskisuuria tuottajia vaan myös Euroopan unionin tuottajia. Heidät asetetaan vastakkain. Tämä on kerran selvästi sanottava ja ymmärrettävä täällä. Arvoisa neuvoston puheenjohtaja Amado, kun näen, että Brasilian kaltaisessa maassa, jonka pinta-ala on yli 8 miljoonaa km2, jonka pitää tällä välin tuoda maahan peruselintarvikkeita, on edelleen lähes 40 miljoonaa aliravittua ja nälkää näkevää ihmistä, minun on sanottava, että se liittyy myös jotenkin siihen, miten me harjoitamme maatalouttamme, koska me tuotamme naudanlihavuoremme tästä maasta tuodulla soijalla ja varastoimme sen sitten taas kylmävarastoihin!
Tästä käy myös selväksi, että politiikkaa on muutettava, mutta tietysti myös kehitysmaissa on tapahduttava muutoksia alueellisten rakenteiden hyväksi. Tulevaisuudessa on ratkaisevaa myös se, minkälaista politiikkaa Euroopan unioni harjoittaa Maailman kauppajärjestössä etenkin eteläisiä maita kohtaan, miten se aikoo antaa siellä eteläisille maille äänioikeuden, sopivan sananvallan, ja tietysti myös se, miten Euroopan unioni avaa markkinansa näille maille. Eihän voi nimittäin käydä päinsä, että vaadimme näiltä mailta molemminpuolista markkinoiden avaamista, juuri kehitysmailta, ja me täällä Euroopan unionissa jatkamme edelleen suojautumista. TRIPS-sopimus (teollis- ja tekijänoikeuksien kauppaan liittyvistä näkökohdista tehty sopimus) ei myöskään vastaa nimenomaan näiden maiden resursseja. Niiden pitää sitten nimittäin taas maksaa kalliisti omista meidän patentoimista perustuotteistaan.
Sallikaa minun sanoa vielä yksi asia parlamentin johdonmukaisuudesta! Täälläkin äänestetään usein mitä erilaisimmissa valiokunnissa ja täällä täysistunnossakin, mikä nimenomaan ei ole johdonmukaista, mikä ei sovi yhteen kehityspolitiikan kanssa. Sen vuoksi kehityspolitiikan pitäisi olla kaikkien valiokuntien yhteinen alue, eikä siitä pitäisi keskustella vain kerran vuodessa kuten nyt, kun se on juuri sopivaa. Myös 15 EU-maan politiikkoja on yhdenmukaistettava vastaavasti, sillä ei käy päinsä, että kansalliset edut otetaan edelleen mukaan kehityspoliittiseen talousarvioon ja kehitysapu kytketään ehtoihin, esimerkiksi: jos ostat aseitani, saat lisää kehitysapua! Näin ei saa enää tapahtua tulevaisuudessa. Johdonmukaisuutta kaivataan ehdottomasti lisää, se ei koske pelkästään Euroopan komissiota ja unionia vaan myös meitä täällä parlamentissa!

Modrow
Arvoisa puhemies, mietinnöt antavat selvityksiä, mutta todistavat kuitenkin myös unionin ja sen jäsenvaltioiden kehityspolitiikan kasvavasta ristiriitaisuudesta. Kun todetaan, että yhteisenä tekijänä on köyhyyden poistaminen, se on ennemminkin toive kuin todellisuutta. Tosiasia on, että köyhien määrä ei ole vähentynyt viimeksi kuluneiden 20 vuoden aikana vaan lisääntynyt 1,4 miljardiin.
Pohjoinen-etelä-politiikan rehellinen yhteenveto ei voi ohittaa sitä tosiseikkaa, että köyhimpien ja rikkaimpien maiden välinen kuilu on kasvanut. Sen sijasta, että sitä pidettäisiin uusliberalistisen politiikan suorana seurauksena, korostetaan tarvetta määritellä käsite "hyvä hallinto" selvemmin kehitysavun yhteydessä. Kysyn kuitenkin itseltäni, minkä moraalisen oikeuden ja valtuuden nojalla sen pitäisi tapahtua, kun vaadittavia kriteerejä demokratiaa ja oikeusvaltiota loukataan itse EU:ssakin?
Lahjonta kukoistaa, pimeitä puoluekassoja perustetaan ja EU:n määrärahoja ohjataan ilmeisesti vaalikampanjoiden kassoihin. Kriittinen itsetutkistelu on todellisten kriteerien määrittelemisen edellytys. Ei pidä myöskään unohtaa, että unionin jäsenvaltiot eivät lähene bruttokansantuotteen 0,7 %:n rajaa kehitysavun osuudessa bruttokansantuotteesta vaan päinvastoin loittonevat siitä jatkuvasti.
Minusta on valitettavaa, ettei mietinnössä puhuta sanaakaan sotatarviketeollisuuden kaupoista, muut kollegat puhuivatkin jo siitä. Teollisuusmaat eivät pelkästään ansaitse niiden avulla valtavia voittoja monien AKT-maiden johtavien yhteiskuntaluokkien kanssa, vaan siten pannaan myös käyntiin pelottava kiertokulku, jota meidän ei pitäisi unohtaa. Ensin toimitetaan aseita, sitten syntyy väkivaltaisia konflikteja, kunnes lopulta käytetään aseita toimittaneen maan joukkoja, ja sitten kaikki alkaa taas alusta.
Haluaisin tukea erityisesti jäsen Corrien mietinnössä esitettyä toteamusta, että meillä on syytä käsitellä reilusti Kuuban hakemusta AKT-maihin liittymiseksi. Mietinnössä korostetaan siellä alullaan olevia muutoksia. Meidän ei pitäisi seurata tässä asiassa USA:ta vaan lähteä enemmän omista lähtökohdistamme ja jättää pystyttämättä uusia, entistä korkeampia esteitä.
Arvoisa komission jäsen, politiikkojen johdonmukaisuuden vaatiminen ja esittäminen on hyvä asia. Johdonmukaisuus on kuitenkin synnytettävä komission ja parlamentin poliittisen yhteistyön avulla, ja uskon, että siinä meillä on suuria tehtäviä, joihin minä aion osallistua.

Blokland
Arvoisa puhemies, "Euroopan unionin kehitysyhteistyö on surkeaa." Tämä on lainaus eräästä viime viikolla ilmestyneestä lehtiartikkelista, joka käsitteli unionin kehitysyhteistyöpolitiikkaa.
Tämä ei ole lainkaan uutta. Siitä lähtien kun alamme Euroopassa tehdä jotakin kehitysyhteistyön parissa, sen tehokkuus ja laatu kyseenalaistetaan. Toivo parannuksista uhkaa kadota, jos komissio kieltäytyy edelleen katsomasta peiliin. Miksi kriittistä kertomusta kehitysyhteistyöpolitiikan johdonmukaisuudesta ei ole levitetty julkisuuteen?
Eräs tämän kertomuksen tärkeistä johtopäätöksistä koski yhteisön politiikan sisäisiä ristiriitoja. Erityisesti yhteisön kauppa- ja maatalouspolitiikka on ristiriidassa kehitysyhteistyöpolitiikan kanssa. Emme kuitenkaan onnistu auttamaan merkittävästi vähiten kehittyneiden maiden kehittymisessä. Tässä on täysin kysymys unionin eri jäsenvaltioiden näkemyseroista kehitysyhteistyössä. Emme saa enää pitää kehitysyhteistyötä ulkosuhteiden välineenä, vaan sitä täytyy pitää itsenäisenä politiikan alana.
Haluan avointa, solidaarista ja tehokasta kehitysyhteistyöpolitiikkaa. Niin kauan kuin yhteisön lähestymistapa kehitysyhteistyön ongelmiin aiheuttaa lisää tehottomuutta ja rahantuhlausta, on edelleen suositeltavaa, että jäsenvaltioille annetaan suurempi rooli.
Lopuksi haluan pyytää komissiolta, että asiakirja, josta puhuin, lähetetään mahdollisimman pikaisesti Euroopan parlamentille, jotta voimme olla mukana harkitsemassa rakentavasti mahdollisia ratkaisuja.

Cunha
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, mielestäni tämä aloite on asianmukainen ja erittäin järkevä. Kuten useat kollegat jo mainitsivatkin, joudumme usein suuriin ristiriitatilanteisiin, jotka johtuvat siitä, että yhtäältä pyrimme harjoittamaan kehitysyhteistyöpolitiikkaa ja toisaalta muiden politiikan alojen edut ovat ristiriidassa kyseisten maiden kehittämisen kanssa. Emmekä puhu ainoastaan yhteisten politiikkojemme, kuten matkailu-, ympäristö-, maatalous-, kalastus- ja teollisuuspolitiikan, konkreettisista vaikutuksista. Puhumme yleisesti ottaen talous- ja kauppapolitiikkojemme sekä puolustuspolitiikkojemme välisistä ristiriidoista, mikä on vieläkin vakavampaa. Ristiriitatilanteita on siis monenlaisia.
Mielestäni ristiriidat eivät ole vakavia niinkään yhteisön politiikkojen kannalta; mutta ne ovat kylläkin vakavia joidenkin jäsenvaltioiden tiettyjen tavoitteiden ja teollisuudenalojen kannalta. Meidän täytyy ymmärtää se. Hyväksymme usein päätöslauselmia, jotka koskevat muualla maailmassa meneillään olevia rauhanprosesseja, kuten äskettäin Indonesian tapauksessa, josta pidimme kovaa meteliä, ja sitten havaitsemmekin, että jotkin Euroopan maat toimittivat sinne aseita ja sotatarvikkeita. Nämä ovat mielestäni kaikkein vakavimpia ristiriitoja, paljon vakavampia kuin politiikan alojen väliseen yhteensopimattomuuteen liittyvät ristiriidat, joita myös on olemassa. Tiedämme toki, että jonkin tietyn maan eri politiikkojen välillä tulee aina olemaan ristiriitoja. Meidän täytyy lisäksi tiedostaa, että Euroopan unionin tasolla eri yhteisön politiikkojen välillä tulee olemaan ristiriitoja, tässä tapauksessa kehitysyhteistyöpolitiikassa. Meidän täytyy niin ikään tiedostaa, että näitä ristiriitoja on olemassa ja että meidän täytyy minimoida ne, ja tämä ristiriitojen minimoimista koskeva oikeudenmukainen ja viisas tavoite on tämän päätöslauselman taustalla. Pidän erittäin viisaana ja aiheellisena ajatusta siitä, että yhteisön politiikkojen ja kehitysyhteistyöpolitiikan välisen johdonmukaisuuden kehittymistä varten perustettaisiin seurantakeskus, jonka toiminta-ala ei saa rajoittua vain yhteisön politiikkoihin, vaan sen pitää ulottua myös jäsenvaltioiden toimiin tai politiikkoihin, myös taloudellisten ryhmittymien toimiin, mikä on mielestäni tärkeää. Tämän seurantakeskuksen täytyy vuosittain laatia kertomus näiden politiikkojen ja niiden yhdistämisen kehittymisestä ja vaikutuksista.
Jätin loppuun erään kysymyksen, jota pidän olennaisena ja joka parlamentin täytyy mielestäni huomioida ja hyväksyä. Tämän kehitysyhteistyöpolitiikan ja muiden politiikkojen välisten ristiriitojen minimoimista koskevan tavoitteemme täytyy olla pätevä tavoite paitsi Euroopan unionissa myös koko maailmassa, kun otetaan huomioon talouden yhä suurempi maailmanlaajuistuminen. Jos haluamme reilulta pohjalta toimivaa maailmankauppaa, meidän täytyy soveltaa tätä samaa periaatetta seuraavalla monenvälisellä neuvottelukierroksella Maailman kauppajärjestössä, koska on ristiriitaista, jos Euroopan unioni soveltaa itseensä rautaista mutta oikeudenmukaista kuria ja Yhdysvallat ja muut suurvallat tekevät sitten päinvastoin ja käyttävät hyväksi sitä, mitä me emme tee. Sen vuoksi on oikeudenmukaista ja välttämätöntä, että näitä periaatteita sovelletaan seuraavalla Maailman kauppajärjestön neuvottelukierroksella.

Howitt
Arvoisa puhemies, kehitysyhteistyön pääosaston pääjohtaja on sanonut, että EU:n kehitysyhteistyöpolitiikan ja muiden politiikan alojen johdonmukaisuutta koskevan kertomuksen antaminen ennen tänä keväänä valmistuvaa kertomusta itse kehitysyhteistyöstä on kuin laittaisi vaunut hevosen eteen. Sillä ei ole niin väliä, että neuvoston päätöslauselmassa komissiolle selvästi esitetty pyyntö vuosikertomuksen antamisesta on johtanut vain yhteen olemattomaan asiakirjaan, koska todellinen ongelma tässä on se, että samaan aikaan, kun köyhyys lisääntyy maailmassa, tämä hevonen kiipeää ylämäkeen, ja EU:n muiden politiikkojen vaunu on niin raskas, että kehitysyhteistyöpolitiikka luistaa tosiasiasiassa hitaasti taaksepäin.
Kehitysyhteistyöpolitiikka unohdetaan kerta toisensa jälkeen tai sitä ajatellaan vasta jälkikäteen Euroopan unionin tärkeimpien politiikkojen yhteydessä. Ajatelkaapa uutta suklaadirektiiviä, joka osoittaa, että EU-maat käyttävät vuosittain enemmän rahaa suklaaseen kuin kehitysapuun. Tästä direktiivistä ei ole tehty kunnollista kehitysarviota, vaikka kaakaon tuottajamaat, joista 90 prosenttia on AKT-kumppaneitamme, arvioivat sen vähentävän viljelijöiden tuloja vähintään 15 prosentilla.
Ajatelkaapa kalastussopimuksia, joissa tunnustamme nykyisten kalastusmenetelmien kestämättömyyden EU:n vesillä. Samaan aikaan neuvottelemme yhteisyrityksistä, joissa sallittaisiin yhä useampien suurten eurooppalaisten kalastusalusten pääsy kehitysmaiden vesille niiden 190 miljoonan kalatalousalan työntekijän kustannuksella, jotka työskentelevät näissä maissa ympäri maailmaa.
Ajatelkaapa kauppasopimuksia. Kuten komission jäsen Nielson sanoi tänä aamuna Lomén sopimuksesta, tullietuuskohtelu koskee vain "lähes kaikkia vähiten kehittyneiden maiden tuotteita". Köyhyysnäkökohdat siis sivuutetaan, kun on kyse EU:n kauppaeduista.
Kun ajatellaan Seattlessa omaksumaamme asennetta, miksi nyt peitellään EU:n kyvyttömyyttä toteuttaa GATTin piirissä jo sovittuja ja myös keskeistä tekstiilialaa koskevia kauppamyönnytyksiä kehitysmaille?
Entä yhteinen maatalouspolitiikka, suurin syyllinen Agenda 2000:n YMP-uudistusten vaikutuksia kehitysyhteistyöhön ei ole arvioitu. Kaikki tietävät jo, millainen skandaali syntyi vientitukijärjestelmästä, kun 54 000 tonnin ylijäämä tuettua naudanlihaa myytiin Länsi-Afrikan markkinoille niin halvalla, että se leikkasi paikallisten karjankasvattajien hintoja puolella. Tällä hetkellä naudanlihaa on varastossa 300 000 tonnia. Ketkä lahdataan seuraavaksi, aivan kirjaimellisesti?
Suhtaudun myönteisesti Amadon tänä aamuna antamaan julkilausumaan, jossa tunnustettiin EKR:n jättämisestä talousarvion ulkopuolelle aiheutuvat vaikeudet, jossa vaadittiin kehitysyhteistyöneuvostolta aktiivisempaa roolia ja jossa vaadittiin kehitysyhteistyön painopisteiden asettamista keskeiselle sijalle EU:n kehittyvässä yhteisessä ulko- ja turvallisuuspolitiikassa.
Suhtaudun myönteisesti myös neuvoston julkilausumaan vuodelta 1992, sen päätöslauselmaan vuodelta 1997 ja Euroopan unionista tehtyyn sopimukseen tehtyihin muutoksiin. Toimiin ei ole kuitenkaan ryhdytty. Siksi haluamme vuosikertomuksia, haluamme vuosittaisen yksikköjen välisen työryhmän ja haluamme valitusmenettelyn, jotta voidaan varmistaa, että toimiin todella ryhdytään. Pyydän komission jäsen Nielsonia puuttumaan johtopäätöksissään suoraan näihin päätöslauselman kohtiin.

Mulder
Arvoisa puhemies, haluaisin pitäytyä kehitysyhteistyön ja maatalouden välisessä suhteessa.
Viime vuosien aikana huomattava osa varoista on mennyt maatalouden ja karjankasvatuksen kehittämiseen kehitysmaissa ja erityisesti Lomé-maissa. Tulokset eivät ole sellaiset kuin olimme odottaneet. Mikä siihen voisi olla syynä?
Mielestäni syytä täytyy ennen kaikkea etsiä siitä, että monissa kehitysmaissa ei ole selkeää maatalouspolitiikkaa, paitsi joissakin hyvissä tapauksissa. Mielestäni komissiolla on tärkeä rooli, kun autetaan sellaisen kehittämisessä. Kukaan maanviljelijä ei missään päin maailmaa tuota mitään, jos hinnat ovat liian alhaiset. Kehitysmaiden hallitukset ovat aina vaikean valinnan edessä. Ketä niiden pitää tukea: maanviljelijöitä vai suurkaupunkien asukkaita, jotka haluavat saada halpoja elintarvikkeita?
Hyvä tasapaino täytyy löytää yhdessä komission kanssa, eikä komission pidä tehdä sitä yksin. Suurin osa niitä maita, joissa komissio toimii, saa myös kehitysapua jäsenvaltioilta itseltään. Silloin on väistämätöntä, että jäsenvaltioiden politiikka on ristiriidassa komission politiikan kanssa. Komission kehitysmaissa toimivien valtuuskuntien tehtävänä on ottaa johtava rooli kehitettäessä tätä poliittista vuoropuhelua ja huolehtia siitä, että kaikki maat pysyvät samalla linjalla.
Erityistä huomiota on tarpeen kiinnittää myös tuotantovälineiden hintoihin. Lannoitteita, eläinten lääkkeitä ja lukuisia muita tuotteita annetaan maanviljelijöille aivan liian usein ilmaiseksi. Kun hanke päättyy viiden vuoden kuluttua, silloin päättyy myös ilmaiseksi antamisen politiikka. Mielestäni kustannustekijöitä täytyy kehittää kaikkien hankkeiden alusta lähtien, ja tietääkseni läheskään aina niin ei tehdä.
Sitten lopuksi, minua ihmetyttää, että eikö varoja voisi käyttää hieman paremmin. Joka vuosi havaitsen uudelleen komission ja Euroopan kehitysrahaston talousarviosta, että ne ovat pahasti jäljessä varojen käytössä.

Maes
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen ja arvoisat kollegat, oikeastaan käymme täällä keskustelua asioista jo vakuuttuneiden kesken, mikä on harmillista. Keskustelua kehitysyhteistyöpolitiikan johdonmukaisuudesta meidän pitäisi käydä esimerkiksi Prodin kanssa, joka jo alussa menetti mahtavan tilaisuuden, koska hän antoi jakaa kehitysyhteistyöpolitiikan kolmen komission jäsenen kesken, mikä on jo edistystä neljään nähden - sen myönnän - mutta mikä ei kuitenkaan takaa johdonmukaista politiikkaa.
Voimme myös todeta, että vieläkin eri pääosastot puuttuvat tähän politiikkaan joskus hyvin ristiriitaisin menettelyin ja perusteluin. Neuvoston puheenjohtaja esitti hyvän suosituksen Euroopan kehitysrahaston rahoittamisesta. Parlamentti olisi luonnollisesti valtavan tyytyväinen, jos voisitte tehdä niin, ja se olisi jo valtava historiallinen voitto.
Amsterdamin jälkeen keskeisiä ovat olleet kolme käsitettä: täydentävä luonne, koordinointi ja koheesio. Mielestäni näillä kolmella alueella on tehty tähän mennessä hyvin vähän. Jos jo nyt pyydetään kertomusta edistyksestä koheesion suhteen, sen laatiminen ei voi olla vaikeaa, koska yksinkertaisesti täytyy myöntää, että mitään koheesiota ei ole. Pitäisin parempana sitä, että laadittaisiin kertomus koheesion puutteesta sellaisena kuin se nyt ilmenee, ja että kehitetään johdonmukainen strategia tietyn koheesion saavuttamiseksi, koska olemme vielä kaukana siitä.
Minua järkytti eräs asia neuvoston puheenjohtajan puheenvuorossa. Hän sanoi, että "vastakohtaisuudet politiikassa voivat johtaa tasapainoon". On itse asiassa niin, että se, mitä toinen käsi antaa, voidaan ottaa pois toisella kädellä tai päinvastoin. Tämä johtaa pysähtyneisyyteen ja itsepetokseen, ja koko maailmanlaajuistuminen on tähän mennessä johtanut ainoastaan siihen, että muutoksia on tosiaan tapahtunut, mutta että nämä muutokset ovat vain saaneet köyhyyden lisääntymään. Tätä sitten kutsutaan prioriteetiksemme.
Tiedän, että teemme paljon hyviä asioita, mutta meidän on parempi aloittaa oleellisista asioista.

Eriksson
Arvoisa puhemies, olemme jo todenneet, että komissio ei ole antanut mitään kertomusta, mutta aion ottaa esiin kolme asiaa, jotka liittyvät niihin tavoitteisiin, jotka neuvosto esitti päätöslauselmassaan 1997.
Ensimmäinen liittyy konfliktien ratkaisuun. Olen useiden vuosien ajan yrittänyt neuvoston ja komission avulla saada selville, miksi mikään toimielin ei toiminnallaan osallistu aktiivisesti Marokon miehittämän Länsi-Saharaan liittyvän konfliktin ratkaisemiseen. YK:lla on rauhansuunnitelma. Meidän pitäisi käyttää tätä tilaisuutta hyväksemme ja saada päätökseen viimeinen siirtomaaepisodi Afrikassa.
Haluan ottaa esiin myös siirtolaisuuden. Olen huolissani AKT-maita koskevan kumppanuussopimuksen uusista määräyksistä, jotka voivat helpottaa maahanmuuttajien, turvapaikanhakijoiden ja pakolaisten karkottamista löysemmin perustein.
Haluan todellakin myös nähdä, että EU toimii edelläkävijänä elävien organismien patentointia koskevien määräysten osalta. Tiedämme nykyään, että useammin kuin joka neljäs sekunti joku kuolee nälkään. Kolme neljäsosaa heistä on alle viisivuotiaita lapsia. Tämä ei johdu elintarvikepulasta vaan siitä, mistä olemme keskustelleet paljon tänään, nimittäin kasvavasta köyhyydestä. Elintarviketurvallisuuden ja biologisen moninaisuuden turvaamisen on oltava kaupallisia etuja tärkeämpää. Tarkoitan sitä, että elävien organismien patentoinnin avulla pyritään ainoastaan valvomaan maailmanlaajuista elintarvikehuoltoa, ja ainoastaan kaupallisessa erityistarkoituksessa, eikä mihinkään muuhun.
Haluan myös, että komissiolta toivon mukaan saatavassa kertomuksessa mainitaan jotakin naisista. Naiset tuntuvat puuttuvan täysin kaikista yhteyksistä, erityisesti kaikista kehitysyhteistyöpolitiikkaan liittyvistä yhteyksistä, mikä ei todellisuudessa pidä paikkaansa.

Wijkman
Arvoisa puhemies, tämänpäiväisessä keskustelussa korostetaan voimakkaasti sitä, miten tärkeää on, että kehitysyhteistyöpolitiikasta keskustellaan huomattavasti laajemmin termein kuin vain mittaamalla myönnettyjä kehitysapuvaroja. Kehitysavun taso on tietenkin tärkeä asia ja kaikkien rikkaiden maiden on korotettava sitä. Näin on tehtävä erityisesti köyhyyden torjumiseksi ja kapasiteetin kehittämisen kautta. Kehitysavun taso on kuitenkin vain yksi niistä useista välineistä, joiden avulla voidaan voimakkaasti vaikuttaa köyhien maiden kehitykseen.
Useat kollegat ovat tänään viitanneet kehitysavun lisäksi muihinkin tärkeisiin asioihin, joissa eri politiikan alojen väliset vastakohdat ja ristiriidat ovat erittäin vakavia. Kyse on muun muassa kauppapolitiikasta, maatalouspolitiikasta ja kalastuspolitiikasta. Muita tärkeitä asioita ovat tietenkin yksityiset investoinnit, tutkimuksen ja teknologian parissa tehtävä yhteistyö sekä se, miten maailmanyhteisö käsittelee ja rahoittaa erilaisia meitä kaikkia koskevia yleismaailmallisia ongelmia. Nämä ongelmat käsittävät ilmastokysymykset, biologisen moninaisuuden, terveyskysymykset ja niin edelleen. Maailmanlaajuistuminen, toisin sanoen uusi muodostumassa oleva talous, korostaa tämän toteamuksen merkitystä entisestään. Tässä taloudessa eri politiikan alojen väliset yhteydet ovat entistä voimakkaammat. Mielestäni käymme tänään keskustelua osaksi siitä, miten EU voisi osallistua keskusteluun, joka koskee maailmanlaajuistumisen mahdollisuuksia ja vaaroja sekä niitä välttämättömiä pelisääntöjä, joita köyhät valtiot tarvitsevat pärjätäkseen.
Selvitys tai kartoitus, jota Maij-Weggen on vaatinut, eri politiikan alueiden yhteisistä alueista ja siitä, miltä ristiriidat näyttävät, on tietysti erittäin keskeinen. Minun on kysyttävä itseltäni, miksi komissio ei ole tehnyt enemmän työtä tämän asian hyväksi. Komissio on uusi, sille on annettava aikaa, mutta sellaisen kartoituksen puuttuminen osoittaa, että komissiossa on voimakkaita jännitteitä. Voin vain toivoa, että komission jäsen Nielson saavuttaa menestystä komissiossa jatkossa käytävissä keskusteluissa.
Tämän tyyppisen selvityksen lisäksi haluaisin nähdä myönteisemmän analyysin, joita pitäisi voida tehdä jatkuvasti. Tässä analyysissa ei pitäisi tarkastella pelkästään kehitysapua vaan siinä olisi tarkasteltava kokonaisvaltaisesti kaikkia erilaisia tukimuotoa ja tulonsiirtoja, jotka vaikuttavat köyhiin valtioihin. Kyse on tekniikasta, kauppaan liittyvistä kysymyksistä, tutkimuksen alalla tehtävästä yhteistyöstä ja niin edelleen. Se olisi erittäin rakentava panos käymäämme keskusteluun.
Lopuksi, päätöslauselman 6 kohdassa parlamentti suosittelee työryhmän perustamista johdonmukaisuuden saavuttamiseksi. Luulen, että kyseessä on vain sattuma, mutta ympäristöasioista vastaavan komission jäsenen on tietenkin kuuluttava tähän työryhmään.
Toivokaamme, että käymämme keskustelu toimii vedenjakajana. Tähän asti politiikkaa on leimannut aivan liikaa se, että toisella kädellä annetaan ja toisella otetaan. Useat tulevat erittäin kiinnostuneina seuraamaan jatkossa tapahtuvaa kehitystä.

Purvis
Arvoisa puhemies, Seattlen mielenosoittajat väittivät, että vapaakaupasta on haittaa vähemmän ja vähiten kehittyneille maille, se on vain rikkaan maan itsekäs etu.
Mitä jos kuitenkin tarkastelisimme esimerkiksi Intian ja Tansanian taloudellista kasvuvauhtia ja köyhyyden poistamisvauhtia niiden 40 tai 50 vuoden aikana, jona ne ovat olleet itsenäisiä. Niissä oli vallalla sellainen teoria, että protektionismilla ja valtion ohjauksella voitaisiin säilyttää työpaikat ja mahdollistaa teollisuuden asteittainen ja kivuton mukautuminen. Se ei onnistunut; köyhyys paheni entisestään.
Lääke ei ehkä maistu kovin hyvältä lyhyellä aikavälillä, mutta vapaan kilpailun salliminen sekä koti- että ulkomaanmarkkinoilla pakottaa hyödyntämään voimavaroja parhaalla mahdollisella tavalla ja johtaa ennen pitkää korkeampaan elintasoon ja parempaan elämän laatuun.
Eikö Euroopan unioni itse ole osoittanut ja eivätkö varsinkin yhtenäismarkkinat ole osoittaneet tämän todeksi? Kuten Nielson sanoi, tämä on hieno esimerkki suurempaan vaurauteen pyrkiville maille ja alueille.
Vapaakaupan eduista saarnaaminen kehitysmaille ei kuitenkaan riitä. Meidän on myös elettävä itse niin kuin saarnaamme ja tarjottava näiden maiden tuotteille vapaa pääsy omille markkinoillemme. Parlamentin päätöslauselmassa WTO-neuvotteluista puhuttiin EU:n vapaan tuontipolitiikan puolesta. Poistamalla kaikki jäljellä olevat tuontirajoitukset, tulliesteet ja kiintiöt ja, mikä on yhtä tärkeää, kaikki muut esteet, kuten ne, jotka jäsen Maij-Weggen mainitsi puheenvuorossaan - poistamalla tällaiset esteet turvattaisiin paremmin kuin minkään suuruisella kehitysavulla kehitysmaiden talouskasvu, jota niin me kuin nekin toivovat.
On aivan selvää, että kehitysyhteistyöpolitiikan ja kauppapolitiikan johdonmukaisuuden puute heikentää kehitysyhteistyöponnistelujamme ja se heikentää varmasti myös kehitysmaiden poliittista arvonantoa Eurooppaa ja kauniita sanojamme kohtaan.

Van Orden
Arvoisa puhemies, olemme kuulleet parina viime päivänä kauniita sanoja johdonmukaisuuden, yhteensovittamisen ja tehokkuuden parantamisen tarpeesta yhteisön ja jäsenvaltioiden ulkoisissa avustusohjelmissa. On eräs suhteellisen pieni toiminta-alue, johon kiinnitetään julkisuudessa valtavasti huomiota ja jolla voitaisiin mitata unionin kykyä siirtyä sanoista tekoihin. Viittaan jatkuvia kärsimyksiä aiheuttaviin jalkaväkimiinoihin, jotka ovat esteenä hyvin monelle kehitysohjelmalle ja konfliktin jälkeiselle jälleenrakennustyölle ja jotka tuhoavat monien kaikkein heikoimpiin kuuluvien elämän eräillä maailman köyhimpiin kuuluvilla alueilla ja varsinkin kehitysmaissa.
Yhteisö on käyttänyt viime vuosina noin 200 miljoonaa euroa miinanraivaukseen, uhrien avustamiseen ja muuhun asiaan liittyvään toimintaan. Jäsenvaltiot ovat käyttäneet vastaavan suuruisia summia. Toiminta on kuitenkin edelleen hyvin tehotonta, eikä kansainvälisen yhteisön muiden jäsenten kanssa sovittua strategiaa olla halukkaita toteuttamaan miinaongelman ratkaisemiseksi lyhyen ajan kuluessa.
Komission jäsen Nielson mainitsi ongelmina yhtenäisen toiminnan puutteen ja paremman täydentävyyden tarpeen jäsenvaltioiden toiminnan kanssa. Tästä on puhuttu vuosikausia. Komission on muutettava sisäistä organisaatiotaan, parannettava toimiensa johdonmukaisuutta ja tehokkuutta, ja ihanteellisessa tapauksessa sillä pitäisi olla riittävin omin varoin toimiva miinatoimintaan liittyvistä asioita vastaava keskusyksikkö. Se tarvitsisi myös nopeampia menettelyä sopimusten tekoa ja täytäntöönpanoa varten, vahvistetun monivuotisen budjettikohdan ja paljon paremman hallinnon ohjelmilleen.
Miinatoimintaohjelmien tehokkuus on selvitettävä kunnolla kaikissa maissa, joissa jalkaväkimiinat ovat vakava ongelma. Minusta tuntuu, että jalkaväkimiinoihin tiivistyy hyvin monia komissiossa ja unionissa esiintyviä organisatorisia sekä menettelyyn, varainhoitoon ja toimintaan liittyviä vaikeuksia. Ovatko ne menneisyyden painolastia, vai huomaammeko, että tällä suhteellinen pienellä ja rajatulla alalla Euroopan unioni pystyy vielä pääsemään pyrkimyksiinsä?

Laschet
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, arvoisa komission jäsen Nielson, EU:n ja AKT-maiden välisen uuden yleissopimuksen solmiminen on tärkeä askel johdonmukaisuuden lisäämisessä. On myös hyvä, että ihmisoikeuksien, demokratian, oikeusvaltion ja hyvän hallinnon kaltaiset kriteerit ovat entistä voimakkaammin esillä tässä uudessa sopimuksessa, että aiemmat kolonialistiset suhteet eivät enää vaikuta niin voimakkaasti suurimpaan osaan suhteistamme vaan että näiden poliittisten kriteerien merkitys on kasvanut. Se on nimittäin kaiken kehityksen edellytys. Jos näitä kriteerejä ei noudateta, kehitystä ei voi tapahtua.
Kollega Modrow, sama pätee myös Kuubaan. Olen iloinen siitä, että Kuuba lähentyy tätä prosessia. Kuubassa on kuitenkin tapahduttava sitä varten muutoksia. Tunnemme kaikki myös Amnesty Internationalin raportit. Voi olla, että kuubalaiset yhtenä kommunismin viimeisenä vallanpitäjänä näkevät tilanteen hieman toisin kuin parlamentin enemmistö ja että heillä on ongelmia hyvän hallinnon kanssa. Se on kuitenkin tärkeä kriteeri Euroopan unionin kannalta.
Haluaisin käsitellä toista aihetta. Puhumme johdonmukaisuudesta. Monet kollegat ovat esittäneet esimerkkejä siitä, miten eri politiikat eivät ole keskenään johdonmukaisia. Minusta itse kehityspolitiikankin pitää olla johdonmukaisempaa. Se ei ole johdonmukaista, mikäli koordinointi jäsenvaltioiden kanssa ei edelleenkään toimi, mikäli jäsenvaltiot ja Euroopan unioni toteuttavat kehitysmaissa osittain erittäin ristiriitaisia hankkeita. Se ei ole johdonmukaista myöskään Euroopan unionin veronmaksajia kohtaan, mikäli harjoitamme kehityspolitiikkaa, johon varaudutaan unionin talousarviossa, mutta Euroopan kehitysrahasto jää edelleen sen ulkopuolelle. Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, kun saatte aikaan sen, että nämä 13,5 miljardia euroa ovat tulevaisuudessa parlamentin talousarvion valvontavaliokunnan valvonnassa, OLAFin kaltaisen mekanismin valvonnassa, saatte uskoakseni kansalaisten hyväksynnän lisääntymään. Olen sitä mieltä, että tämän pitäisi olla haaste myös hallitustenväliselle konferenssille: Euroopan kehitysrahaston sisällyttäminen Euroopan unionin talousarvioon.

Coûteaux
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, tämä teksti vaikuttaa meistä tietenkin kokonaisuutena hyvää tarkoittavalta, ja kuitenkaan emme valiokunnassa äänestäneet sen puolesta, emmekä aio äänestää sen puolesta sen enempää täysistunnossakaan kahdesta syystä, joiden osalta esitimme muuten tarkistuksia ja joita haluaisin käsitellä nyt hyvin lyhyesti.
Ensiksikin kehitysyhteistyövaliokunta vetoaa asiastaan vakuuttuneena sen puolesta, että Euroopan kehitysrahasto otettaisiin yhteisön haltuun, ja on selvää, että siinä valiokunta on harhateillä. Kehitysyhteistyön on meidän mielestämme oltava ja pysyttävä hallitusten välisenä toimintana. Samalla, kun Eurooppa valmistelee laajentumistaan, kehitysrahaston siirtäminen yhteisön haltuun antaisi joillekin mahdollisuuden kätkeä oma vähäinen panostus varsin vaivattomasti yhteisön budjetin taakse, puhumattakaan siitä, että näin voitaisiin jättää väliin tuottava ja lupaava tapa sitoa kehitysmaissa olevat kumppanimme osaksi kehitysyhteistyöpolitiikkaamme. Lopuksi todettakoon, että komissio on lähimenneisyydessä osoittanut, jäsen Maes muistutti siitä varsin sopivasti, miten vaikeaa sen on ollut hoitaa avoimesti kehitysapuohjelmiin ja humanitaarisiin ohjelmiin osoittamiaan rahoja. Ihmettelenpä, miksi niitä pitäisi tällä hetkellä lisätä.
Toiseksi on varsin valitettavaa meidän kannaltamme, että jäsen Corrien mietinnössä mainitaan Etelä-Afrikan kanssa solmittu kauppa- ja kehityssopimus. Sillä lopuksi sanottakoon, että tämä sopimus on malliesimerkki Euroopan komission osoittamasta diplomaattisesta amatööriydestä, johon se yhä useammin syyllistyy. On tosiaankin kerta kaikkiaan tyrmistyttävää todeta, että unioni on saattanut neuvotella jäsenvaltioilleen sellaisen sopimuksen, jossa oleellisin puoli on jätetty yksinkertaisesti vain avoimeksi. On vielä ällistyttävämpää, että neuvosto antoi sen tapahtua, sanoisinko ohimennen.
Tällä hetkellä olemme siis siinä mielettömässä tilanteessa, että meidän neuvotteluasemamme on huono sovittaessa niinkin olennaisen tärkeistä tuotteista kuin viininviljely- ja maataloustuotteet jo allekirjoittamamme sopimuksen puitteissa. Neuvotteluja hiertävän sopimuksen osan vuoksi unioni voisi joutua maksamaan korvauksia tuottajille siitä, että ne lakkaavat tuottamasta sherryä ja portviiniä, jotka molemmat ovat sellaisia tuotteita, jotka kansainvälisen kauppaoikeuden nojalla ovat yksiselitteisesti ja yksinkertaisesti vain väärennöksiä, ja voidaan vain kuvitella, mikä olisi tällaisen ennakkotapauksen mahdollinen kustannusvaikutus.
Siinä on todiste, jos sitä vielä tarvittiin, diplomaattisesta kypsymättömyydestä, jolla ei ajeta minkään etua, ellei sitten joitakin erityisiä etuja, ja jolla on yhtymäkohtia vapaakaupan teologiaan, painostusryhmiin ja enemmän tai vähemmän myötämielisiin kansalaisjärjestöihin ja joka ei ole pelkästään tehokasta, vaan myös vaarallista.
Lopuksi muutama sana Corrien mietinnön innoituksen lähteistä yleensä. Nykyään yhteistä edustajakokousta pidetään älkäämme peitelkö sitä Geneven ja Washingtonin oppi-isien taholta kansainvälisen vapaakaupan esteenä. Meillä oli silloin tilaisuus muistuttaa siitä, että omaperäistä ja esimerkillistä tapaamme tehdä yhteistyötä kehitysmaiden kanssa pitäisi kehittää ja vahvistaa. Tämä näkökulma jäi pois Corrien mietinnöstä, ja valitettavasti meidän on todettava tämän tilaisuuden menneen hukkaan tässä asiassa.

Amado
. (PT) Arvoisa puhemies, haluaisin lopuksi ja tiivistäen korostaa kolmea olennaista asiaa tässä keskustelussa. Ensiksikin useimmissa puheenvuoroissa välittyi hyvin voimakkaana se ajatus, että maailmanlaajuistuminen kärjistää alueellisia eroja ja sosiaalista eriarvoisuutta sekä lisää köyhyyttä, mikä tarkoittaa sitä, että jotakin on tehtävä tai muuten jännitteet pahenevat ja syntyy konflikteja, jotka vaarantavat kansainvälisen rauhan ja vakauden. Toiseksi tässä yhteydessä on tärkeää antaa kehitysyhteistyöpolitiikoille toinen ulottuvuus ja korostaa niiden merkitystä erojen korjaamisessa ja eriarvoisuuden lievittämisessä. Pidin olennaisena sitä, että kaikki korostivat Euroopan unionin roolin merkitystä kansainvälisissä kehitysyhteistyöpolitiikoissa. Kaikki tunnustavat, ja tämä oli tämänpäiväisen keskustelun aihe, että jotta Euroopan unionilla voisi olla entistä aktiivisempi ja johtava rooli kansainvälisissä kehitysyhteistyöpolitiikoissa, sen on välttämättä lisättävä niiden eri politiikkojen johdonmukaisuutta, jotka liittyvät kehitysyhteistyön tavoitteisiin. Joissakin puheenvuoroissa painotettiin kovasti myös sitä, että vastuu Euroopan unionin politiikkojen johdonmukaisuudesta ei kuulu yksinomaan neuvostolle, komissiolle eikä parlamentille; päinvastoin, sen täytyy olla osa yhteistä pohdintaa ja lainsäädännöllistä ja institutionaalista valmistelua sekä komission ja neuvoston että myös Euroopan parlamentin tasolla. Jotkin parlamentin jäsenet ovat sitä paitsi tehneet tätä koskevia ehdotuksia, kuten ehdotus sellaisen seurantakeskuksen tai työryhmän perustamisesta, joka tarkkailisi eri politiikkoja nimenomaan kehitysyhteistyön kannalta.
Haluaisin lopuksi korostaa, että on niin ikään syytä huomioida se, että on välttämätöntä lisätä kehitysyhteistyöpolitiikan merkitystä Euroopan unionin politiikoissa ja erityisesti sen ulkopolitiikassa, mikä onkin ollut yksi puheenjohtajavaltio Portugalin ohjelman painopistealueista. Mielestämme se on ehdottoman välttämätöntä, sillä emme kykene ryhtymään toimiin politiikkojen johdonmukaisuuden hyväksi, ellemme pysty antamaan kehitysyhteistyöpolitiikoille sitä olennaista roolia, joka niillä täytyy olla niitä periaatteita ja arvoja ilmentävänä välineenä, joita Eurooppa edustaa kansainvälisessä järjestelmässä. Sen vuoksi on lopultakin välttämätöntä, kuten olen korostanut, vaihtaa mallia ja jättää taakse jälkikolonialistinen malli ja saada kehitysyhteistyöpolitiikoille pikemminkin eurooppalainen ulottuvuus. Olen tältä osin sitä mieltä (ja se todettiin myös joissakin täällä pidetyissä puheenvuoroissa), että Lomén yleissopimukset korvaava uusi yleissopimus on tärkeä uudistamisen ja uuden dynamiikan väline, kun kyse on kumppanuudesta tämän eteläisten maiden tärkeän ryhmän kanssa aikana, jolloin kansainvälisten neuvotteluprosessien epävakaisuus on selvästi havaittavissa, kuten Seattlen ensimmäisellä neuvottelukierroksella kävi ilmi.

Nielson
. (EN) Olin aistivinani jonkinasteista turhautumista monissa keskustelussa esitetyissä puheenvuoroissa. Annoin teille komission puolesta julkilausuman, joka antaa mielestäni hyödyllisen taustan tälle keskustelulle. Esitämme myöhemmin yksityiskohtaisempaa tietoa kaikista johdonmukaisuuteen suoraan liittyvistä aiheista. Tämä ei ole uusi keskustelu. Käsittelemme asiaa parhaillaan komissiossa, ja kun tämä työ on tehty, tulen kertomaan siitä, koska monet peräänkuuluttivat johdonmukaisuutta koskevaa kertomusta.
Olen täysin vakuuttunut siitä, että koska näihin ongelmiin kiinnitetään yhä enemmän poliittista huomiota mikä on tullut selvästi esille tämänpäiväisessä keskustelussa , komission ja kehitysyhteistyön pääosaston on helpompi asettaa johdonmukaisuus työlistamme kärkipäähän. Se edellyttää myös sitä, että komission järjestelmässä otetaan käyttöön lisää uusia mekanismeja, joita voivat aivan hyvin olla esimerkiksi yksiköiden välisen työryhmän perustaminen ja jonkinlaisen johdonmukaisuuden vaikutusten arviointimenettelyn käyttöön ottaminen komissiossa, kuten jotkut parlamenttiryhmät ovat ehdottaneet.
Olen lukenut ja kuullut tässä keskustelussa , että johdonmukaisuutta käytetään jonkinlaisena ihmelääkkeenä, jolla voidaan hoitaa kaikki vaivat. Mielestäni on tärkeää, että se pidetään suhteellisen selvästi rajattuna aiheena, jolla pyritään vähentämään epäjohdonmukaisuutta aloilla, joilla sitä todella esiintyy, ja näitä aloja meillä tosiaankin on. Monet ongelmat liittyvät tosiasiallisiin ristiriitoihin alakohtaisten etujen välillä kaikissa jäsenvaltioissa, kuten parlamentissa on rehellisesti tunnustettu: ihmiset samaistuvat enemmän tai vähemmän itseään kiinnostaviin aloihin, ja siihen heillä on oikeus. Varoittaisin kuitenkin omaksumasta sitä harhaluuloa, että epäjohdonmukaisuus johtuu jonkinlaisesta mekaanisesta puutteesta järjestelmässä. Tällainen puute on olemassa, mutta se muodostaa vain pienen osan siitä, mistä parhaillaan keskustelemme. Suurin osa siitä liittyy hyvin tunnettuihin ja vakiintuneisiin eturistiriitoihin sukupuolten välillä ja muiden näkökohtien osalta, ja ongelma on tässä.
Jäsen Mulderin mukaan kukaan maanviljelijä ei ryhdy viljelemään mitään, jos hinta on liian alhainen. Tämä pitää paikkansa meidän maanosassamme, mutta afrikkalaisten kumppaniemme ja avunsaajiemme näkökulma on hieman erilainen. He eivät viljele vain elantonsa vuoksi vaan elääkseen, mikä on eri asia. Toimeentuloviljelyn perustana eivät ole hintalaskelmat vaan toive siitä, että ensi satokaudella sataa. Tämä ei koske kaikkea kehitysmaiden maanviljelyä vaan köyhyyden torjuntaa, jossa meidän on onnistuttava paremmin kuin tähän mennessä on tapahtunut. Tästä näkökulmasta tarkasteltuna näillä sanoillani on hyvin paljon merkitystä.
Muita esille otettuja asioita olivat karjankasvatus Namibiassa ja tomaatinviljely ja maitojauhe Karibialla. Meidän ei pitäisi olla liian masokistisia. Sen hyödyllisyydellä on rajansa. Näille kaikille tapauksille on yhteistä se, että ne on ratkaistu. Interventiohintoja on säännelty, ja ne ongelmat, joita meillä oli naudanlihan osalta Länsi-Afrikassa ja Namibiassa, ratkaistiin itse asiassa alentamalla interventiotukea. Nämä olivat todellisia ongelmia, mutta ne on kaikki ratkaistu.
Kaakaon ja suklaan osalta toistan, että kyseiset 5 prosenttia johtuvat siitä, että naapurimaihin pyrittiin luomaan elinkelpoiset olosuhteet. Puhumme nyt paikallisista kaakaopavuista, jotka ovat yhtä tärkeitä niille, jotka keräävät niitä ja saavat niistä elantonsa Burkina Fasossa, kuin kookospähkinät ovat ghanalaisille viljelijöille. Tässä tapauksessa kyse ei ole selvästä epäjohdonmukaisuudesta vaan pikemmin tuottajien välisestä kilpailusta.
Karibialaisesta sokerista esitetty esimerkki on monimutkaisempi asia. Tiettyjen tällaisten kauppanäkökohtien kasautuminen merentakaisten maiden ja alueiden yhteyteen on monimutkainen ongelma, mutta ehkäpä me puhumme täällä enemmän tiettyjen eurooppalaisten yritysten etujen ajamisesta kuin tulotason parantamisesta Karibialla. Tämä on joka tapauksessa asia, jota selvitämme parhaillaan.
Pyrin määrätietoisesti löytämään tasapainon näiden asioiden välille, ja mainitsisin saavutuksena Etelä-Afrikan kanssa solmitun kaupan kehittämistä ja yhteistyötä koskevan sopimuksen. Kaikella kohtuudella on sanottava, että tämä osoittaa komission olevan valmis ylimääräisiin ponnisteluihin varmistaakseen johdonmukaisuuden kehitysyhteistyönäkökulman ja kauppaetujen näkökulman välillä. Olemme varmasti tehneet oman osuutemme ongelman ratkaisemiseksi, ja toivon vilpittömästi, että edessämme on nyt pehmeä lasku ja kyseisen sopimuksen rauhanomainen täytäntöönpano tulevina vuosina.
Lopuksi kiitän teitä vielä kerran tästä keskustelusta. Palaamme myöhemmin asiaan ja esitämme teille tietoja näitä aiheista, koska nämä ongelmat ovat tavalla tai toisella pysyviä siitä yksinkertaisesta syystä, että kehitysyhteistyö merkitsee pohjimmiltaan sitä, että maailmassa tehdään jotakin muuta kuin huolehditaan perinteisesti määritellyistä kauppaeduista ja muista vastaavista asioista. Meidän on sovitettava yhteen nämä erilaiset lähestymistavat.

Puhemies
Paljon kiitoksia, arvoisa komission jäsen Nielson.
Olen ottanut vastaan kahdeksan työjärjestyksen 37 artiklan 2 kohdan mukaisesti käsiteltäväksi jätettyä päätöslauselmaesitystä.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan torstaina klo 12.00.

YK:n ihmisoikeuskomission kokous
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana neuvoston julkilausuma unionin painopistealueista YK:n ihmisoikeuskomission seuraavaan kokoukseen (20. maaliskuuta 2000).

Amado
Arvoisa puhemies, hyvät jäsenet, kuten tiedetään, Euroopan unionilla oli aktiivinen rooli Genevessä maalis-huhtikuussa 1999 pidetyssä ihmisoikeuskomission 55. kokouksessa. Siellä annettiin päätöslauselmia Iranin, Irakin, Israelin miehittämien alueiden, Burman tai Myanmarin, Kongon demokraattisen tasavallan ja Sudanin ihmisoikeustilanteesta ja neuvoteltiin Kolumbiaa ja Itä-Timoria koskevista puheenjohtajavaltion julkilausumista.
Euroopan unioni esitti ensimmäistä kertaa kuolemanrangaistusta koskevan päätöslauselman, joka oli valtava menestys, ja johti työtä lapsen oikeuksia koskevan päätöslauselman parissa, joka oli sen ja Latinalaisen Amerikan maiden yhteinen aloite. Unioni jatkaa rooliaan ihmisoikeuskomission 56. kokouksessa, joka pidetään maalis-huhtikuussa Genevessä. Kuten 9. helmikuuta 2000 pidetyssä ihmisoikeusneuvoston ryhmän kokouksessa sovittiin, Euroopan unioni pyrkii antamaan päätöslauselmaesityksiä erityisesti Israelin miehittämistä alueista, Iranista, Irakista, Sudanista, Kongon demokraattisesta tasavallasta ja Burmasta tai Myanmarista, puheenjohtajavaltion julkilausumaesityksen Kolumbiasta ja mahdollisesti Itä-Timorista sekä julkilausumaesityksen useiden maiden tilanteesta.
Euroopan unioni jatkaa keskustelua ihmisoikeuskomission 56. kokouksen valmisteluista seuraavassa ihmisoikeusryhmän kokouksessa maaliskuussa. Siellä keskustellaan erityisesti siitä kysymyksestä, tehdäänkö kuolemanrangaistusta koskeva päätöslauselmaesitys lopultakin. Ryhmä ei ole toistaiseksi päässyt sopimukseen siitä, mitä strategiaa tähän kysymykseen pitäisi soveltaa, eikä etenkään sen kompromissin sanamuodosta, jota se voisi viime kädessä esittää mahdollisiin sisällöltään vastakkaisiin tarkistuksiin, esimerkiksi YK:n peruskirjan 2 artiklan 7 kohtaan, jossa viitataan suvereniteettia koskevaan kysymykseen. Kompromissitekstistä pyrittiin sopimaan etukäteen, kun otetaan huomioon, millaisia vaikeuksia ilmeni Yhdistyneiden Kansakuntien yleiskokouksen kolmannen komitean vuoden 1999 kokouksessa, jossa jäsenvaltioiden kanta poikkesi tarkistuksesta, jolla kuolemanrangaistusta koskevaan Euroopan unionin päätöslauselmaesitykseen sisällytettiin viittaus 2 artiklan 7 kohtaan.
Viime vuonna ihmisoikeuskomission 55. kokouksessa, kuten tiedetään, Yhdysvallat päätti varsin myöhäisessä vaiheessa tehdä Kiinaa koskevan päätöslauselmaesityksen. Kyseinen päätöslauselmaesitys hävisi Kiinan tekemälle puuttumattomuutta koskevalle esitykselle. Euroopan unioni äänesti tätä esitystä vastaan. Euroopan unionin kanta, joka koski sen suhtautumista Kiinaan ihmisoikeuskomissiossa, vahvistettiin yleisten asioiden neuvostossa 21. maaliskuuta 1999: Euroopan unioni ei tee aloitetta Kiinasta tai tue Kiinaa koskevaa päätöslauselmaa, Euroopan unioni äänestää puuttumattomuutta koskevaa esitystä vastaan. Ei ole varmaa, että Euroopan unionin kanta olisi ollut yhtenäinen, jos päätöslauselmasta olisi äänestetty.
Amerikan yhdysvallat teki Kiinaa koskevan päätöslauselmaesityksen ihmisoikeuskomission 56. kokouksessa ja painostavat Euroopan unionia allekirjoittamaan sen. Tämä asia herätti Kiinassa voimakkaita reaktioita: Kiinan viranomaiset pyrkivät nyt siihen, että Euroopan unionin maat ja toimielimet pidättäytyisivät tukemasta Amerikan yhdysvaltojen aloitetta. Tästä aloitteesta keskustellaan unionissa, mutta päätöstä ei kuitenkaan odoteta vielä vähään aikaan. On Euroopan unionin edun mukaista pitää kaikki vaihtoehdot avoinna mahdollisimman pitkään, joka tapauksessa Euroopan unionin ja Kiinan välisen ihmisoikeusvuoropuhelun yhteydessä 25. helmikuuta 2000 pidettävään kokoukseen asti. Ihmisoikeuskomission kokoonpanossa tapahtuneiden muutosten perusteella arvellaan, että puuttumattomuutta koskevasta esityksestä toimitetaan suljettu äänestys.
Näin ollen on tärkeää, että myös tänä vuonna Euroopan unionin maat pääsevät yhteisymmärrykseen siitä, minkä kannan ne ottavat mahdollisessa päätöslauselmaa koskevassa äänestyksessä. Tässä yhteydessä on tärkeää todeta, että Euroopan unioni vastustaa toistuvasti Kiinan pyyntöjä, joiden mukaan Geneven ihmisoikeuskomissiossa esitettävä päätöslauselma jätettäisiin automaattisesti ihmisoikeusvuoropuhelun ulkopuolelle. Euroopan unioni on ehdottomasti sitä mieltä, että vaikka vuoropuhelu on erittäin arvokas väline näkemysten vaihtoa ja toisen osapuolen kannan selvittämistä varten, sen täytyy myös johtaa konkreettisiin tuloksiin paikan päällä, ja kun niin ei tapahdu, voidaan tarvita ihmisoikeuskomission päätöslauselmaa, jotta vuoropuhelussa edistyttäisiin. Euroopan unioni vahvistaa Kiinalle niin ikään toistuvasti, että ihmisoikeuskomissio on sopiva paikka ottaa esille ihmisoikeuskysymyksiä, ja riippumatta siitä, päättääkö se allekirjoittaa aloitteen vai ei, se on joka tapauksessa tästä näkökulmasta oikeutettua.
Seuraava ihmisoikeusvuoropuhelu pidetään 25. helmikuuta Lissabonissa, ja siihen kuuluu oikeudellisia kysymyksiä ja naisten oikeuksia käsitteleviä seminaareja, johon osallistuu akateemisen yhteisön ja kansalaisyhteiskunnan edustajia. Puheenjohtajavaltio Portugali järjestää seuraavan ihmisoikeusseminaarin toukokuussa 2000, ja Kiina hyväksyi vuoropuhelun viime kierroksella lokakuussa 1999 Euroopan unionin ehdotuksen, joka koskee teknistä apua Kiinan hallituksen allekirjoittamien Yhdistyneiden Kansakuntien taloudellisia, sosiaalisia ja sivistyksellisiä oikeuksia koskevan kansainvälisen sopimuksen sekä kansalaisoikeuksia ja poliittisia oikeuksia koskevan kansainvälisen sopimuksen ratifioimisprosessille.
Euroopan unioni keskustelee parhaillaan niistä asioista, joissa se toivoo Kiinan ryhtyvän konkreettisiin toimiin. Näiden keskustelujen perusteella puheenjohtajavaltio välittää Kiinan viranomaisille viestin, että Euroopan unioni toivoo Kiinan ilmoittavan myönteisistä toimista 25. helmikuuta pidettävässä kokouksessa. Puheenjohtajavaltio niin ikään antaa Kiinan viranomaisille luettelon niistä yksittäistapauksista, joista se aikoo ilmaista syvän huolestumisensa. Pekingissä lokakuussa 1999 pidetty kokous vahvisti, että yhtäältä Kiinan viranomaiset olivat halukkaita tekemään myönnytyksiä kysymyksissä, jotka liittyvät itse vuoropuheluun, vuoropuhelun rakenteen uudistamiseen ja rangaistuksia (kuolemanrangaistusta, vangitsemista ilman oikeudenkäyntiä) koskevista oikeudellisista säännöistä käytävään keskusteluun; mutta toisaalta he eivät anna periksi yksipuoluejärjestelmään ja alueelliseen koskemattomuuteen liittyvissä keskeisissä kysymyksissä.
Euroopan unionin Kiinan tilanteesta käymät keskustelut, jotka ovat seurausta vuonna 1999 käydyn vuoropuhelun tuloksista, ovat johtaneet siihen, että Euroopan unioni on päättänyt tuoda entistä päättäväisemmin julki huolensa Kiinan ihmisoikeusrikkomuksista ja siitä, ettei vuoropuhelu ole johtanut konkreettisiin tuloksiin, vaikka se myöntääkin, että Kiina on ottanut edistysaskeleita kansainvälisellä tasolla. Euroopan unioni sanoi Kiinan viranomaisille useaan otteeseen olevansa tyytymätön vuoropuhelun tuloksiin ja odottaneensa parempia tuloksia tietyillä tärkeillä aloilla. Vuoropuhelua päätettiin jatkaa, mutta sen pitäisi olla entistä kohdennetumpaa ja tehokkaampaa. Kiina on suostunut Euroopan unionin ehdotukseen, jonka mukaan vuoropuhelun rakennetta on uudistettava käyttämällä entistä paremmin asiantuntijoita ja sillä on oltava entistä tiiviimpi yhteys seminaareihin.
Lopuksi sanoisin, että ihmisoikeuskomission seuraavassa kokouksessa keskustellaan myös sen oman työn järkeistämisestä. On olemassa toimikunnan mekanismien uudistamista tarkasteleva työryhmä, joka on työskennellyt tiiviisti ja jonka mielestä on välttämätöntä tehostaa nykyisiä mekanismeja ja tehdä niistä täsmällisempiä erityisesti rahoituksen alalla. Euroopan unioni vastustaa kaikenlaisia vääriä pyrkimyksiä, joilla ihmisoikeuskomission työtä uudistettaessa yritetään poistaa sen väliintulomahdollisuus supistamalla sen toiminta-aluetta ja jatkuvaa ihmisoikeustilanteen tarkkailua maailmassa.

Patten
. (EN) Arvoisa puhemies, haluaisin kiittää puheenjohtajavaltiota sen tekemästä valmistelutyöstä Geneven kokousta varten sellaisilla aloilla kuin rasismi, kansalaisoikeudet ja poliittiset oikeudet sekä oikeus kehitykseen. Kuten puheenjohtajavaltio totesi, tehtävää on vielä paljon huolimatta siitä parlamentin ja monien kansalaisjärjestöjen esittämästä ymmärrettävästä vaatimuksesta, että Euroopan unionin olisi esitettävä kantansa hyvissä ajoin ennen Geneven kokousta. Se on helpommin sanottu kuin tehty käsittelemme edelleen muutamia kiperimpiä aiheita. Esimerkiksi monista parlamentin päätöslauselmassa esitetyistä asioista keskustellaan parhaillaan, ja lopputulosta on liian varhaista ryhtyä ennakoimaan kaikissa tapauksissa.
Ei ole yllätys, että neuvottelut ovat pitkiä ja vaikeita. Se ei suinkaan merkitse sitä, että ihmisoikeuksien parantamiseen olisi sitouduttu riittämättömästi, vaan se on osoitus tavanomaisesta pyrkimyksestä saada aikaiseksi oikea lähestymistapa, jotta voimme todella vaikuttaa asiaan. Saanen kuitenkin havainnollistaa tätä pyrkimystä käsittelemällä kolmea kiistanalaista aihetta: kuolemanrangaistusta, Kuubaa ja Kiinaa. Aion tehdä niin epäviisaasti, että paljastan pari henkilökohtaista ajatustani käsittelyni yhteydessä.
Tarkastelemme parhaillaan vaihtoehtoja ja mahdollisuuksia esittää kuolemanrangaistusta koskeva päätöslauselma ihmisoikeuskomissiossa. Tämä on aina ollut aihe, josta minulla on ollut vahva henkilökohtainen vakaumus, olen aina äänestänyt kuolemanrangaistusta vastaan. Amnesty Internationalin ja muiden järjestöjen innoittamana ensimmäinen päätös, jonka tein Hongkongin kuvernöörinä, oli kuolemanrangaistuksen poistaminen. Tiedämme, mitä tapahtui hiljattain YK:n yleiskokouksessa. Meidän oli jäädytettävä kuolemanrangaistusta koskeva päätöslauselmamme tai otettava se riski, että hyväksytyksi olisi tullut päätöslauselma, jossa olisi ollut täysin tuomittavia väitteitä, joiden mukaan ihmisoikeudet eivät ole maailmanlaajuisesti sovellettavia ja päteviä.
New Yorkin areena eroaa Geneven areenasta. Viime vuonna New Yorkissa käyty keskustelu suvereniteetista ja humanitaarisesta toiminnasta oli niin arka aihe, että se vaikutti kaikkiin muihin aiheisiin. Se vaikutti varmasti kuolemanrangaistuksen täytäntöönpanon lykkäämistä koskevaan keskusteluun. Geneven neuvotteluissa keskitytään kuitenkin enemmän ihmisoikeuskysymyksiin. Siksi meillä voi olla siellä paremmat mahdollisuudet saada edistystä aikaiseksi.
Toiseksi Kuuba. Haluan käsitellä tätä aihetta suorasti, koska meitä eurooppalaisia arvostellaan perusteettomasti siitä, ettemme suhtaudu Kuuban ihmisoikeuksiin riittävän vakavasti. Olemme äärimmäisen huolestuneita Kuuban hallituksen viime vuonna toteuttamista toimenpiteistä, joilla se vähensi entisestään julkista vapautta, muutti rikoslainsäädäntöä ja kuolemanrangaistuksen soveltamisalaa. Olemme myös huolestuneita siitä, että poliittisten pidätysten määrä on viime aikoina lisääntynyt. Seuraamme ihmisoikeustilannetta kansalaisjärjestöjen raporteista ja Havannassa sijaitsevista EU:n suurlähetystöistä käsin toimivan ihmisoikeustyöryhmämme toiminnan välityksellä. Olemme säännöllisesti arvostelleet Kuuban viranomaisia, ja parlamentti on tehnyt samoin. Olen kuitenkin sitä mieltä, että tilannetta ei ratkaista pyrkimällä eristämään Kuuba. Haluamme Kuubaan oikeudenmukaisen ja avoimen yhteiskunnan, Kuuban, joka kunnioittaa markkinoiden periaatteita, sopimusten rikkomattomuutta ja oikeusvaltion periaatteita. Haluamme edistää sen siirtymistä kohti demokratiaa ja ihmisoikeuksien ja perusvapauksien kunnioitusta.
Näkemykseni ovat täsmälleen samanlaiset tarkasteltaessa kolmatta aihetta, jota haluan käsitellä, eli Kiinaa. Haluan yksinkertaisesti, että pidämme yhteyttä Kiinaan. Olisi omahyväistä itsepetosta ja myös loukkaavaa yli viidesosalle ihmiskunnasta pyrkiä sen pidemmälle. Haluan myös nähdä Kiinan muuttuvan rauhanomaisesti vapaaksi ja moniarvoiseksi yhteiskunnaksi, jossa ei vangita demokratian puolestapuhujia tai uskovaisia.
Mitä meidän siis pitäisi tehdä? Meidän pitäisi luonnollisesti käydä innokkaasti kauppaa Kiinan kanssa ja toivoa, että voimme kohtuullisilla ehdoilla toivottaa Kiinan tervetulleeksi Maailman kauppajärjestöön. On väärin puhua Maailman kauppajärjestöstä, jos Kiina ei ole siinä mukana eikä Venäjäkään. En kuitenkaan ole koskaan ollut sitä mieltä enkä ole nytkään, että kehittyvän taloussuhteemme Kiinan kanssa jota osoittaa esimerkiksi Kiinan kauppataseen 25 miljardin euron ylijäämä suhteessa Euroopan unioniin pitäisi vaientaa meidät, kun on kyse Kiinan ihmisoikeustapauksista. Mielestäni kyse ei ole siitä, pitäisikö meidän ottaa Kiinassa esille ihmisoikeudet meidän velvollisuutenamme on tehdä niin, ja se on laillisen etumme mukaista , vaan siitä, mikä on paras tapa tehdä se.
Miten meidän siis pitäisi suhtautua tämänvuotiseen Geneven päätöslauselmaan? Kuten puheenjohtajavaltio on todennut, unioni harkitsee kantaansa kokonaisuudessaan. Olen kuitenkin vahvasti sitä mieltä, että jäsenvaltioiden olisi harkittava tarkkaan tiettyjä seikkoja. Ensinnäkin sitä, että vaikka jotkut epäilevät, onko Geneven päätöslauselman antamisella mitään merkitystä, monet huomattavimmista kiinalaisista demokratian puolestapuhujista uskovat lujasti siihen, että se on arvokas teko, eikä vähiten siksi, että se on viesti itse Kiinan kansalle. Tätä asiaa on harkittava vakavasti.
Toiseksi, me kaikki haluamme ottaa asianmukaisesti huomioon sen, mitä Kiinassa on tosiasiassa tapahtunut viime kuukausina, esimerkiksi demokratian puolustajille annetut raskaat tuomiot, kristillisten kirkkojen jäsenten vangitseminen ja heille hiljattain määrätyt rangaistukset ja Falun Gong -järjestön jäsenten pidätykset ja tuomiot. Kiinan johtajat ovat täysin selvillä näitä kaikkia aiheita ja Tiibetin tilanteen kehitystä koskevasta kannastamme. Olemme esittäneet heille hyvin selvästi näkemyksemme. Vaikka me kaikki tiedämme, että monien ihmisten taloudelliset näkymät sekä sosiaaliset ja taloudelliset vapaudet ovat pitkällä aikavälillä todella parantuneet Kiinassa, kehityksellä on myös pimeä puolensa. Ne, jotka arvostelevat päätöslauselman esittämistä, sanovat, että nyt meillä on ainakin ihmisoikeuksia koskeva vuoropuhelu Kiinan kanssa. Se pitää paikkansa ja siitä voi olla hyötyä, vaikka minun on sanottava ja olen sanonut Kiinan viranomaisille puheenjohtajavaltion tavoin , että vuoropuhelussamme ei ole ollut läheskään niin paljon sisältöä, kuin olisimme halunneet. Vuoropuhelusta on tietysti ollut meille hyötyä EU:n yhteistyöohjelmien määrittelyssä ja täytäntöönpanossa ihmisoikeuksien ja oikeusasioiden alalla. Tämä on hyvin myönteistä, ja olen myös sitä mieltä, että kylien hallintoa koskevalla ohjelmallamme olisi tuettava demokratian edistämistä ruohonjuuritasolla. Kaikki yhtä monimutkaiset vuoropuhelut kuin ihmisoikeusvuoropuhelu ovat luonnollisesti pitkän aikavälin prosesseja, mutta toivoisin, että voisin esitellä konkreettisempia saavutuksia.
Seuraava, Lissabonissa 25. helmikuuta pidettävä vuoropuhelu on tärkeä koe. Se osoittaa, tuottaako vuoropuhelu tuloksia vai ei. Ja lopuksi: millaista avausta me siltä odotamme? No, ensinnäkin haluaisimme, että Kiina ryhtyisi YK:n kansalais- ja poliittisia oikeuksia ja sosiaalisia ja kulttuurisia oikeuksia koskevien yleissopimusten allekirjoittamisen lisäksi myös vähitellen ratifioimaan niitä. Toivoisin meidän olevan lähempänä tätä päämäärää.
Mitä meidän on tehtävä näiden kaikkien asioiden perusteella tänä vuonna? Toistan, että jäsenvaltioiden on tehtävä päätöksensä. Toivon ensinnäkin, että me eurooppalaiset vahvistamme yhteisen kannan ja pidämme siitä kiinni, ettemme salli sitä, että joku jättäytyy sen ulkopuolelle, ettei kantamme perustu itsepetokseen tai oikeudettomiin vaatimuksiin ja että se on yhteinen ja järkevä kanta.
Tiedän, että jotkut ovat sitä mieltä, että meillä pitäisi olla parempi tapa tuoda esille ihmisoikeuksia koskeva huolestuneisuutemme kuin päätöslauselmien esittäminen. Mutta jos tämä pitää paikkansa, silloin meillä olisi vähintäänkin oltava parempi mielikuvitus ja meidän olisi oltava rehellisempiä itsellemme etsiessämme tällaista etenemistapaa. Jos perustamme kantamme ihmisoikeusvuoropuhelun varaan, meidän on pystyttävä saamaan teidät, kansalaisjärjestöjen yhteisö ja suuri yleisö vakuuttuneiksi siitä, että vuoropuhelu todella johtaa johonkin. Tämä on minun nähdäkseni lähiviikkojen haaste. Olen kiitollinen parlamentille siitä, että se kantaa huolta ihmisoikeuksista eri puolilla maailmaa ja erityisesti Kiinassa.

Puhemies
Paljon kiitoksia, arvoisa komission jäsen Patten.
Keskeytämme tähän keskustelun YK:n ihmisoikeuskomission seuraavaa kokousta koskevasta julkilausumasta ja siirrymme äänestykseen.

Tervetulotoivotukset
Puhemies
Minulla on ilo toivottaa Hongkongin lainsäädäntöneuvoston valtuuskunta tervetulleeksi parlamenttiin.
(Voimakkaita suosionosoituksia)

ÄÄNESTYKSET
Nielson
. (EN) Kuten komission jäsen Wallström selvitti eilisessä keskustelussa, komissio voi hyväksyä seuraavat tarkistukset: tarkistukset 1, 2, 7, 8, 9, 10, 11 ja 13. Komissio voi hyväksyä myös periaatteessa tarkistuksen 4. Komissio ei voi hyväksyä tarkistuksia 3, 5, 6, 12, 14, 18 ja 16.
(Puhemies julisti yhteisen kannan hyväksytyksi näin muutettuna.)
Bögen laatima maatalouden ja maaseudun kehittämisen valiokunnan mietintö (A5-0023/2000) ehdotuksesta Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi neuvoston direktiivin 91/68/ETY muuttamisesta skrapien osalta (KOM(1998) 623 C4-0026/1999 1998/0324(COD))
(Parlamentti hyväksyi lainsäädäntöpäätöslauselman.)
Cederschiöldin laatima oikeudellisten ja sisämarkkina-asioiden valiokunnan suositus (A5-0008/2000) ehdotuksesta neuvoston päätökseksi WIPOn tekijänoikeussopimuksen ja WIPOn esitys- ja äänitesopimuksen hyväksymisestä Euroopan yhteisön puolesta (11221/1999 KOM(1998) 249 C5-0222/1999 1998/0141 (AVC))
(Parlamentti hyväksyi lainsäädäntöpäätöslauselman.)
Graefe zu Baringdorfin laatima maatalouden ja maaseudun kehittämisen valiokunnan mietintö (A5-0015/2000) ehdotuksesta neuvoston direktiiviksi rehujen lisäaineista annetun direktiivin 70/524/ETY muuttamisesta (KOM(1999) 388 C5-0134/1999 1999/0168(CNS))
Ennen lopullista äänestystä:

Graefe zu Baringdorf
. (DE) Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, haluaisin kysyä tämän äänestyksen jälkeen asiasta vastaavalta komission jäsen Byrneltä, onko hän nyt valmis hyväksymään nämä tarkistukset nähtyään, kuinka suuri niiden kannatus parlamentissa on?

Byrne
. (EN) Joudun valitettavasti toteamaan, että eilen esittämäni harkittu kanta pitää. Yleinen lähestymistapa, jota komissio aikoo noudattaa tällä alalla, esitetään mahdollisimman pian 152 artiklan nojalla, jolloin parlamentilla on yhteispäätösmenettelyn suomat valtuudet. Tämä on oikea tapa hoitaa tämä asia.

Graefe zu Baringdorf
Arvoisa puhemies, pyydän työjärjestyksen 69 artiklan 2 kohdan nojalla mietinnön palauttamista valiokuntaan. Perusteena on se, että kyseessä on komission ehdottaman lainsäädännön lähentäminen. Me hyväksyimme sen, mutta ehdotimme tätä direktiiviä koskevan muunkin lainsäädännön lähentämistä, ennen kaikkea geneettisesti muunnettujen organismien käyttöä ja merkitsemistä koskevan tekstin ottamista mukaan jonka komissio on jo hyväksynyt kokonaan.
Olemme sitä mieltä, että sen pitää nyt myös olla mukana lähentämisessä, mutta komissio ei ota sitä mukaan. Minusta meidän on pyrittävä 69 artiklan 2 kohdan mukaisesti keskustelemaan komission kanssa, ja sen vuoksi pyydän kollegoja kannattamaan valiokuntaan palauttamista.
(Asia palautettiin asiasta vastaavaan valiokuntaan.)
Stenzelin laatima työllisyys- ja sosiaalivaliokunnan mietintö (A5-0034/2000) komission tiedonannosta jäsenvaltioille suuntaviivojen vahvistamisesta yhteisön aloiteohjelmille, joiden osalta jäsenvaltioita kehotetaan jättämään Equal-aloitetta koskevat tukihakemukset (KOM(1999) 476 C5-0260/1999 1999/2186(COS))
Ennen äänestystä:

Cohn-Bendit
Arvoisa puhemies, sallikaa minun sanoa julkisesti ÖVP:n hallituksen jäsen Stenzelille, että monet parlamentin jäsenet ovat kauhistuneita siitä, että te olette ryhtyneet koalitioon Haiderin kanssa, ja että haluamme tuomita sen täällä!
(Suosionosoituksia vasemmistolta, välihuomautuksia oikeistolta)

Stenzel
esittelijä. (DE) Hyvä parlamentin jäsen Cohn-Bendit, arvoisat muut parlamentin jäsenet, minusta Euroopan parlamentti ei ole oikea paikka puuttua niin voimakkaasti maan sisäpolitiikkaan kuin te teette!
Voin puhua puolueeni puolesta, joka oli esitaistelijana sen puolesta, että Itävallasta tuli Euroopan unionin jäsen. Takaamme poliittisena voimana sen, että Itävalta säilyttää eurooppalaiset arvot. En suostu häpeämään täällä sisä- ja puoluepoliittista syistä! Se ei vastaa tosiasioita vaan on pelkkää polemisointia! Torjun sen päättäväisesti!
(Voimakkaita, jatkuvia suosionosoituksia keskustalta ja oikeistolta, vastalauseita vasemmistolta)

Tervetulotoivotukset
Puhemies
Tämä lienee sopiva hetki toivottaa tervetulleeksi viralliselle lehterille saapunut Marokon parlamentin nelihenkinen valtuuskunta, jota johtaa sen edustajainhuoneen varapuhemies Brahim Rachidi.
Valtuuskunnan vierailu juuri ennen Marokon ja Euroopan unionin välisen assosiaatiosopimuksen voimaantuloa 1. maaliskuuta 2000 on kunnianosoitus meitä kohtaan.
Suhtaudumme tällä historiallisella hetkellä myönteisesti suhteidemme kehitykseen ja mahdollisuuksiin tiivistää parlamenttiemme välistä yhteistyötä.
Suhteista Maghrebin maihin vastaava valtuuskunta vierailee tässä hengessä Marokossa 20.22. maaliskuuta.
Toivon, että valtuuskunnan vierailu Strasbourgissa sujuu erinomaisesti.
(Voimakkaita suosionosoituksia)

Wurtz
Arvoisa puhemies, haluaisin vain käyttää hyväkseni sitä, että olette esittämässä valtuuskunnalle tervetulotoivotuksia ilmoittaakseni teille, että meille on myös ilo saada parlamenttiin tänään vieraiksemme Itävallan antirasististen yhdistysten tärkeimmät vastuuhenkilöt, jotka tuottavat meille kunniaa vierailemalla parlamentissa.

(Istunto keskeytettiin klo 11.50, koska parlamentti piti juhlaistunnon Tsekin tasavallan presidentin Vaclav Havelin vierailun johdosta, ja istuntoa jatkettiin klo 12.50.)

ÄÄNESTYKSET (jatkoa)
Puhemies
Jatkamme nyt äänestämällä Equal-aloitetta koskevasta Stenzelin mietinnöstä (A5-0034/2000).
(Parlamentti hyväksyi päätöslauselman.)
Suositus toiseen käsittelyyn:
Ympäristöasioiden, kansanterveyden ja kuluttajapolitiikan valiokunnan suositus toiseen käsittelyyn (A5-0027/2000) neuvoston yhteisestä kannasta Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin antamiseksi/tekemiseksi vesipolitiikkaan liittyvien yhteisön toimien kehityksestä (9085/3/1999 C5-0209/1999 1997/0067(COD)) (Esittelijä: Lienemann)
Ennen äänestystä:

Nielson
. (EN) Haluan vahvistaa komission kantana parlamentin esittämiin tarkistuksiin sen, mitä kollegani sanoivat parlamentissa tiistaina, 15. helmikuuta.
Ensinnäkin komissio voi hyväksyä täysin tarkistukset 6, 16, 21, 28, 31, 33, 34, 44, 45, 46, 48, 52, 53, 65, 67, 68, 75, 76, 78, 80, 84, 85, 88 ja 102. Komissio voi hyväksyä osittain tarkistukset 8, 18, 27, 29, 42, 43, 47, 54, 60, 62, 93, 94, 104 ja 105.
Komissio voi hyväksyä periaatteessa tarkistukset 2, 3, 5, 7, 10, 12, 14, 17, 20, 22, 24, 25, 26, 30, 32, 35, 36, 37, 38, 50, 55, 56, 57, 58, 63, 69, 73, 79, 86, 89, 96, 99, 106 ja 108.
Mutta komissio ei voi hyväksyä tarkistuksia 1, 4, 9, 11, 13, 15, 19, 23, 39, 40, 41, 49, 51, 59, 61, 64, 66, 70, 71, 72, 74, 77, 83, 87, 90, 91, 92, 95, 97, 98, 81(tark.), 100, 101, 103 ja 107.
Kiitoksia tarkkaavaisuudestanne.
(Puhemies julisti yhteisen kannan hyväksytyksi näin muutettuna.)
Anderssonin laatima työllisyys- ja sosiaalivaliokunnan mietintö (A5-0033/2000) komission tiedonannosta yhteisestä strategiasta sosiaalisen suojelun uudistamiseksi (KOM(1999) 347 C5-0253/1999 1999/2182(COS))
(Parlamentti hyväksyi päätöslauselman.)Puhemies. Äänestys on päättynyt.
ÄÄNESTYSSELITYKSET
Lienemannin mietintö (A5-0014/2000)

Caudron
 - (FR) Annan tunnustukseni laadukkaalle ja kunnianhimoiselle Lifeä käsittelevälle mietinnölle. Muistuttaisin lyhyesti, että Life on ympäristöalan rahoitusväline, jonka nojalla voidaan harjoittaa ympäristöpolitiikkaa sekä Euroopan unionissa että kolmansissa maissa, olipa kyse sitten Välimeren maista, Itämeren rannikon maista tai hakijavaltioista.
Ympäristöasioiden, kansanterveyden ja kuluttajapolitiikan valiokunta on esittänyt useita tarkistuksia, joista suurin osa hyväksyttiin neuvoston hyväksymässä yhteisessä kannassa.
Life-rahoitusvälineen kolmas vaihe (2000-2004) jakautuu kolmeen osa-alueeseen, joita ovat Life-Luonto (47 prosenttia varoista), Life-Ympäristö (47 prosenttia varoista) sekä Life-Kolmannet maat (6 prosenttia varoista). Tärkeimmät Life-välinettä koskevat muutokset ovat mielestäni:
Se, että Life-välineellä edistetään kestävää kehitystä sekä yhteisön ympäristöpolitiikan kehittämistä, erityisesti kun on kyse ympäristöasioiden sisällyttämisestä politiikan muihin osa-alueisiin sekä ympäristölainsäädännön täytäntöönpanemisesta ja ajantasaistamisesta;
Life-välineen soveltamista koskevien menettelyjen, yleisölle tiedottamista ja tietojen jakamista koskevien menettelyjen sekä tuensaajien välistä yhteistyötä koskevien menettelyjen tehokkuuden, avoimuuden ja menetelmien parantaminen;
Life-välineen tavoite, joka on pääasiassa taajama-alueiden kestävä kehitys yhteistoiminnassa Urban-aloitteen - josta minulla olikin tilaisuus esittää mielipiteeni - yhteydessä toteutettavien kokeiluhankkeiden kanssa;
Se, että hankkeilla voidaan edistää kestävään kehitykseen liittyviä sosioekonomisia toimia ja tukea näin työpaikkojen luomista.
Minusta olisi tärkeää, että Keski- ja Itä-Euroopan hakijavaltiot voisivat edelleen osallistua Life-välineen toimintaan. Myös muut hakijavaltiot (esim. Kypros, Turkki ja Malta) voisivat osallistua Life-välineeseen sitten, kun osallistumisen mahdollistavat sopimukset on tehty niiden kanssa.
Neuvoston kanssa käytävien neuvottelujen kompastuskivi on tietenkin edelleen Life-ohjelman kolmanteen vaiheeseen (2000-2004) osoitetun rahoituksen kokonaismäärä. Neuvoston vahvistama komission esitys rahoitukselle on 613 miljoonaa euroa, kun taas ympäristöasioiden valiokunnan mielestä talousarvion olisi oltava 850 miljoonaa euroa. Minä puolestani annan tukeni esittelijän päättäväisyydelle. Rahoitusmäärärahoja ei ole itse asiassa mukautettu ohjelman luomisen jälkeen, ei edes silloin, kun Euroopan yhteisö laajeni käsittämään 15 jäsenvaltiota. Jos mietintö hyväksytään täysistunnossa, on aloitettava yhteispäätösmenettelyn edellyttämä sovittelumenettely, jotta voidaan päättää ohjelmalle tarkoitettujen määrärahojen suuruudesta. Sovittelumenettely on aivan yleinen käytäntö, sillä liian usein käy niin, että lainsäädännöllisille ohjelmille tai toimille varatut määrärahat eivät riitä tavoitteiden toteuttamiseen!
Bögen mietintö (A5-0023/2000)

Caudron
. (FR) Euroopan parlamentin jäsenenä ja varsinkin kansalaisena ja kuluttajana suhtaudun myönteisesti Euroopan komission ehdotukseen, joka Euroopan unionissa merkitsee yhtä askelta paremman elintarviketurvallisuuden suuntaan.
Tämä ehdotus on kaksitahoinen: toisaalta on kyse neuvoston 1991 antaman eläinten terveyttä koskevan direktiivin muuttamisesta poistamalla skrapieta koskevat määräykset, ja toisaalta sellaisen uuden asetuksen täytäntöönpanosta, jolla asetetaan tiettyjen tarttuvien spongiformisten enkefalopatioiden (TSE) tai lampaita ja muita eläinlajeja vaivaavien BSE-tyyppisten tautien ehkäisyä ja torjuntaa koskevat säännöt.
Tämän uuden lainsäädännön etu on erityisen oikeusperustan luomisessa skrapien torjumiseksi. Olen tyytyväinen siihen varsinkin, koska kyseessä on yksi hullun lehmän taudin aiheuttamaa kriisiä koskevaan seurantakertomukseemme sisältyvistä tärkeimmistä vaatimuksistamme.
Mielestäni olisi johdonmukaisuuden vuoksi lisäksi välttämätöntä sulauttaa olemassa oleva skrapieta koskeva, lampaiden ja vuohien kauppaan rajoittuva lainsäädäntö yhdeksi kaiken kattavaksi määräyskokoelmaksi, johon sisältyvillä uusilla säännöillä säänneltäisiin kaikkia eläimiä koko Euroopan unionissa vaivaavia BSE-tyyppisiä tauteja ja joilla pyrittäisiin estämään tiettyjen eläimille tarkoitettujen elintarvikkeiden tai rehujen käyttö.
Tällaista lainsäädäntöä on kaivattu varsinkin siksi, että skrapieen liittyy yhä edelleen epävarmuutta. On esitetty sellaisiakin tieteellisiä hypoteeseja, joiden mukaan skrapie olisi saattanut kehittyä nautojen BSE:ksi ja olisi näin ollen episoottisen BSE-taudin varhaisempi muoto. Vaikka Euroopan parlamentin ja neuvoston tiettyjen BSE-tautien ehkäisyä ja torjuntaa koskeva asetusehdotus vaatiikin tarkentamista ja vahvistamista, varsinkin skrapien toteamisen ja torjunnan osalta, ehdotus merkitsee huomattavaa parannusta. Se on Euroopan kansalaisille annettu tae, sillä hehän ovat useita kertoja osoittaneet olevansa huolestuneita unionin elintarvikepolitiikasta.
Heidän huolensa on kuultu Euroopan parlamentin välityksellä. Ennalta varautumisen periaatetta, jäljitettävyyttä, vastuukysymyksiä ja avoimuutta koskevat keskustelut ovat johdattaneet Euroopan komission esittämään elintarviketurvallisuutta koskevan valkoisen kirjan. Tässä valkoisessa kirjassa annetaan monenlaista pohtimisen aihetta, ja siinä ehdotetaan riippumattoman elintarvikeviranomaisen perustamista unioniin. Tämä kaikki kertoo sellaisesta unionin strategiasta, jolla pyritään palauttamaan kuluttajien luottamus. Meidän, unionin vastuuhenkilöiden, on osoitettava, että yhtenäismarkkinat ja tavaroiden vapaa liikkuvuus voidaan sovittaa yhteen elintarviketurvallisuuden kanssa!
Cederschiöldin suositus (A5-0008/2000)

Fatuzzo
Arvoisa puhemies, äänestin tämän toimenpiteen puolesta, joka koskee tekijänoikeuksia koskevan lainsäädännön uudistamista, sillä minusta se on yksi tärkeimmistä aloista, joilla Euroopan parlamentin toiminta tulee esille.
Olen sitä mieltä, että älyn tuotokset ovat huomattavasti tärkeämpiä kuin rakennelmat, käsin kosketeltavat tuotokset, jotka me voimme siis nähdä ja joita me voimme koskea, kun taas älystä ja tieteestä, joita ei edes voi käsin kosketella, saavat alkunsa merkittävät tulokset, joita meidän Euroopan yhteisönä pitäisi tukea paljon aktiivisemmin, ei pelkästään suojaamalla patentteja, vaan suomalla tutkijoille myönnytyksiä ja tukea, heille, jotka - hyödyntämällä saamaansa koulutusta - tekevät kaikkensa voidakseen tarjota tuleville sukupolville jotakin paljon tärkeämpää kuin mitä olemme menneisyydessä saaneet.

Bonde, Okking ja Sandbæk
. (DA) Vastustamme periaatteessa sitä, että Euroopan yhteisö solmii tekijänoikeussopimuksia jäsenvaltioiden puolesta. Otamme kuitenkin huomioon sen, että kyse on jäsenvaltioiden ja yhteisön yhteisestä toimivallasta, ja samanaikaisesti olemme sitä mieltä, että WIPOn sopimukset merkitsevät olennaista siirtymistä kohti jakelijoiden ja esiintyvien taiteilijoiden oikeuksien varmistamista. Äänestämme sen vuoksi esityksen puolesta.

Schröder, Ilka
 - (DE) Vihreät/Euroopan vapaa allianssi -ryhmä pidättyi äänestämästä tässä asiassa, koska komission jäsen Bolkestein ei vastannut eilisessä istunnossa yhteenkään niistä kysymyksistäni, jotka koskivat EU:n liittymistä WIPO-sopimuksiin.
Euroopan parlamentin roolia WIPO-sopimusten kehittämisessä ei ole selvitetty. Lisäksi nyt on hahmottumassa kehityssuunta, jonka mukaan kansainvälisen toimivallan osalta pyritään yhä useammin EU:n yksinomaiseen toimivaltaan. Jos tällöin ei ole kuitenkaan selvää, millä tavalla Euroopan parlamentti voi osallistua päätöksentekoprosesseihin, herää legitimaatiokysymys. Sopimuksissa ei ole lisäksi määritelty tekijä-käsitettä. Komissio ei vastannut siihenkään, mihin tekijänoikeusmääritelmään sen toiminta perustuu ja aikooko se sovitella odotettavissa olevia konflikteja pakottamalla muut hyväksymään omaksumansa määritelmän. Yksi arkaluonteisimpia kohtia on julkinen etu johtaako WIPOn täytäntöönpano ja soveltaminen koulutuksen yksityistämiseen?
Lopuksi on selvitettävä TRIPSin ja WIPOn välinen suhde - tähänkin kysymykseen komissio vastasi vaikenemalla.
Jos yhteisen kannan selvittämiseksi ja muodostamiseksi pidettävään parlamentin keskusteluun ei panosteta ollenkaan, meidän on vähintäänkin pidätyttävä äänestämästä!
Graefe zu Baringdorfin mietintö (A5-0015/2000)

Figueiredo
. (PT) Elintarvikkeiden turvallisuuteen liittyvät kysymykset ovat huomion keskipisteenä BSE- ja dioksiiniskandaalien jälkeen. Geneettisesti muunnettuihin organismeihin liittyy edelleen monia epävarmuustekijöitä, jotka koskevat niiden vaikutusta ympäristöön, ihmisten terveyteen ja eläinten hyvinvointiin. Näin ollen ennalta varautumisen periaatetta on sovellettava silloin, kun tieteellistä varmuutta ei ole olemassa.
Bioteknologian käyttöä täytyy tutkia entistä perusteellisemmin, eikä sitä saa "paketoida" myyntiin joidenkin monikansallisten yhtiöiden voitontavoittelun takia. Voitontavoittelu oli sitä paitsi syynä elintarvikkeiden turvallisuuteen liittyviin nykyisiin kriiseihin.
Esittelijä asettaa mietintönsä tähän yhteyteen, ja hän liittää oikeudellisesti geneettisesti muunnettuja organismeja koskevan kysymyksen rehuun ja muistuttaa, että se "voidaan hyväksyä vain, jos se on ihmisen terveyden ja ympäristön kannalta vaaraton". Sen lisäksi hän katsoo, että "geneettisesti muunnetut lisäaineet on määriteltävä sellaisiksi kaikissa etiketeissä tai kaikissa virallisissa tai muissa liiteasiakirjoissa". Näin parannetaan näiden lisäaineiden valvontaa ja jäljitettävyyttä ja taataan kuluttajalle valinnanvapaus.
Geneettisesti muunnettuja organismeja (GMO) koskevan Montrealin sopimuksen jälkeen pidän myönteisenä sitä, että esittelijä on sisällyttänyt mietintöönsä nämä ongelmakohdat, ja sen vuoksi äänestin hänen mietintönsä puolesta.
Stenzelin mietintö (A5-0034/2000)

Pronk
Arvoisa puhemies, haluaisin antaa PPE-ryhmän nimissä hyvin lyhyen äänestysselostuksen Equal-aloitetta koskevasta mietinnöstä. Olemme noudattaneet äänestysluetteloa, joka on tarkalleen sama kuin se, josta olimme aikaisemmin sopineet PSE-ryhmän kanssa. PSE-ryhmä on muuttanut mielensä, ja siksi mietintö ei ole nyt niin selkeä kuin se muuten olisi ollut. Tämä on yksi syy, miksi äänestimme tyhjää. Haluamme huolehtia siitä, että Equal-aloitetta koskeva mietintö, joka on hyvin tärkeä sekä pakolaisten että myös vanhusten, vammaisten ja naisten kannalta, menee yksinkertaisesti eteenpäin. On harmillista, että menettely on johtanut siihen, että tämä asia saa tässä täysistunnossa näin epäedullista huomiota. Olen vakuuttunut, että esittelijän kansallisuudella on ollut tietty rooli, mikä ei ole sovelias parlamentissa. Se on oikeastaan ristiriidassa eurooppalaisten arvojen kanssa ja erityisesti parlamentaaristen arvojen kanssa, joista parlamentissa niin usein puhutaan. Nämä ovat näkökohtamme, joiden vuoksi äänestimme tyhjää tämän mietinnön tapauksessa. Haluamme, että Equal-aloite toteutuu. Olemme siitä ehdottomasti suurimmalta osin yhtä mieltä, mutta olemme pahoillamme tämän menettelyn johdosta ja erityisesti sen johdosta, että jotkin ryhmät ovat käyttäneet tätä menettelyä halpamaisesti väärin.

Fatuzzo
Arvoisa puhemies, eläkeläisten puolueen edustajana Euroopan parlamentissa pidättäydyin äänestämästä Equal-aloitteesta, vaikka sillä tarjotaan aikaisempaa suurempaa tukea niille projekteille, joiden avulla pyritään taistelemaan ikään perustuvaa syrjintää vastaan, se ei ole tässä suunnassa riittävän pureva ja konkreettinen.
Pidättäydyin äänestämästä toisestakin syystä: minusta Euroopan unionin toimielinten on aika lakata kokeilemasta ja etsimästä hyviä käytäntöjä niiden asioiden osalta, joita meidän pitää tehdä, ja ryhtyä sen sijaan antamaan Euroopan kansalaisille konkreettisia osoituksia siitä, minkälainen Euroopan unioni haluaa Euroopan unionin olevan. Meidän pitää ryhtyä konkreettisiin toimiin ja siirtyä teoriasta käytäntöön.

Bonde, Krarup, Okking ja Sandbæk
. (DA) Olemme kannattaneet mietintöä, jossa käsitellään komission tiedonantoa jäsenvaltioille suuntaviivojen vahvistamisesta yhteisön aloiteohjelmille. Vastustamme periaatteessa tällaisia ohjelmia ja rakennerahastoja, mutta koska äänestyksessä on kyse pelkästään siitä, miten - eikä missä määrin - näitä resursseja on käytettävä, kannanottommekin perustuu vain siihen, miten resursseja on käytettävä. Mielestämme on tärkeää, että varmistamme tasa-arvon mietinnössä käsitellyille ryhmille.

Bordes, Cauquil ja Laguiller
. (FR) Emme äänestäneet tätä mietintöä vastaan siksi, että siinä esitetään joitakin oikeita yleisperiaatteita, esimerkiksi tarpeesta torjua rasismia työpaikoilla ja vähentää työmarkkinoilla sukupuoleen liittyviä epäoikeudenmukaisuuksia, mutta emme myöskään äänestäneet puolesta, sillä esille otetut seikat jäävät varsin epämääräisiksi ja pikemminkin hartaiksi toiveiksi.
Pakolaisten tuki- ja koulutushankkeita käsittelevässä luvussa mietintö on sen sijaan alkutekstiä varauksellisempi, sillä mietinnössä tarkennetaan, etteivät pakolaiset sinänsä enää kuulu ohjelman piiriin vaan ainoastaan Geneven yleissopimuksen mukaiset pakolaiset. Tätä rajoitusta ei voida hyväksyä, sillä kaikkialla Euroopassa monet pakolaiset ovat vaikeassa tilanteessa pakotettuina työskentelemään ilman turvaa laittomasti ja piileskelemään samalla, kun itseään demokraattisina pitävien valtioiden hallitukset ja poliisilaitos ajavat heitä takaa.
Ensimmäiseksi tällä alalla vaaditaan toimia, joilla näille laittomille siirtolaisille annetaan lailliset keinot elää kunniallista elämää ja mahdollisuus tehdä työtä, ilman että heidät ajetaan paarian asemaan, häikäilemättömien työnantajien armoille ja monenlaisen julkisen hallinnollisen ja poliisisimputuksen uhreiksi, joista tärkein simputuksen muoto on pakottaminen elämään jatkuvan karkotuspelon alaisuudessa.

Crowley
. (EN) Äänestin Equal-aloitetta koskevan Stenzelin mietinnön puolesta, koska mielestäni on tärkeää jatkaa Adapt- ja Employment-aloitteiden aikaisempien osien Now-, Horizon-, Youthstart- ja Integra-ohjelmien piirissä aloitettua työtä. Meidän on rakennettava näistä toimista saadun kokemuksen varaan.
Equal viittaa tasa-arvoon. Sillä on voitava päästä toivottuihin tuloksiin. Suhtaudun myönteisesti ehdotukseen keskittyä edistämään uusia tapoja, joilla torjutaan kaikenlaista työmarkkinoihin liittyvää syrjintää ja eriarvoisuutta. Kannatan myös pyrkimystä päästä eroon vanhentuneesta toimintamallista ja saada kumppanit yhdessä etsimään innovatiivisia keinoja työttömyyden vähentämiseksi. Tarvitaan joustavuutta.
Mielestäni on hyvin valitettavaa, että aloitteen käytössä on vain niukasti varoja. Viime ohjelmajaksolla 9 prosenttia rakennerahastomäärärahoista käytettiin yhteisöaloitteisiin. Prosenttiosuus on nyt 5,35. Tämä merkitsee sitä, että määrärahoja on käytettävä mahdollisimman tehokkaasti ja onnistuneista kumppanuuksista on jaettava laajasti ja nopeasti tietoa.
Työllisyys- ja sosiaalivaliokunta hyväksyi useita esittämistäni tarkistuksista, joissa painotettiin esimerkiksi mahdollisuutta saada alkupääomaa sekä uusien yritysmahdollisuuksien hyödyntämistä kaupungeissa ja maaseudulla ja toisaalta arvosteltiin liike-elämän heikkoa osallistumista aikaisempiin aloitteisiin. Se merkitsi usein sitä, että monet hyvät hankkeet eivät johtaneet todellisiin työtilaisuuksiin. Pienten toimijoiden innovatiivisista toimista saadut myönteiset kokemukset vaarantuivat, koska he olivat niin etäällä toimintaprosesseista. Korostin myös ennaltaehkäisyn tarvetta.
Yhteistyötä työmarkkinaosapuolten kanssa on myös painotettava. Joustavuutta tarvitaan ja hallinnollista taakkaa on kevennettävä kiireellisesti. Joustavuutta tarvitaan myös niiden maiden osalta, joilla on pieni talousarvio.
Vaikka mietinnössä on joitakin asioita, jotka olisi mielestäni voitu hoitaa paremmin toisella tavalla, olen kaiken kaikkiaan sitä mieltä, että se tarjoaa joustavan ja järkevän lähestymistavan, jota olisi kannatettava.

Figueiredo
. (PT) Komissio pyrkii tällä EQUAL-yhteisöaloitteella korvaamaan EMPLOYMENT- ja ADAPT-yhteisöaloitteet ja useat näitä alueita koskevat alaohjelmat - NOW-ohjelman (uudet mahdollisuudet naisille), HORIZON-ohjelman (vammaisille), YOUTHSTART-ohjelman (nuorten pääsy työmarkkinoille) ja INTEGRA-ohjelman (syrjäytymisuhan alaisille ryhmille) - siitä raskauttavasta syystä, että määrärahoja täytyy vähentää tuntuvasti.
Niinpä komissio aikoo tämän uuden aloitteen kautta kehittää uudenlaisia menetelmiä syrjinnän ja kaikenlaisen työmarkkinoilla esiintyvän eriarvoisuuden torjumiseksi työllisyyspolitiikan suuntaviivojen neljän pilarin pohjalta. Se on paljon, kun määrärahat ovat niin niukat.
Jotta komissio olisi voinut taata näiden uusien menetelmien menestyksen, sen olisi pitänyt tehdä selkeämpi, yksinkertaisempi ja suorempi ehdotus, johon kansalaisjärjestöt olisivat osallistuneet prosessin alusta lähtien, niin että kumppanuuksia olisi voitu kehittää tasapainoisesti. Se ei tehnyt sitä. Toivokaamme, että se ainakin tarkastelisi uudelleen joitakin mainitsemiamme näkökohtia.

Montfort
On hyvä asia, että Euroopan parlamentti jatkaa aloitteitaan epätasa-arvon ja epäoikeudenmukaisuuden torjumiseksi, ja neljä Equal-ohjelmaan sisältyvää alaa työllistettävyys, yrittäjyys, sopeutumiskyky ja naisten ja miesten yhtäläiset mahdollisuudet vaikuttavat aidosti tarkoituksenmukaisilta.
Yhden jos toisenkin seikan kohdalla kyseisessä mietinnössä, vaikka sillä luultavasti onkin hyvät tavoitteet, mennään mielestäni kuitenkin hyvin vaaralliseen suuntaan, koska siinä näkyy taipumus pyyhkiä kansalaisuuden ja laillisuuden käsitteet pois ja siinä moninaisista poikkeuksista tehdään yleinen lainsäädäntö, jonka varaan yhteisön harkinta rakennetaan.
Vaikka onkin pakko hyväksyä sellainen päätös, jolla hyväksytään erityistoimet kaikenlaisen sellaisen syrjinnän kitkemiseksi työmarkkinoilta, joka oletettavasti kohdistuisi turvapaikan hakijoihin, joita määritelmänkin mukaan kohtalo on jo kolhinut, on kuitenkin yhä pidettävä tämän käsitteen kohdalla kiinni lainmukaisuuden käsityksestä: selväsanaisesti se tarkoittaa, että vaikka on täysin perusteltua auttaa asianmukaisesti tunnustettuja ja laillisesti hyväksyttyjä turvapaikan hakijoita, asia on aivan toinen mietinnössä lueteltujen monien muiden ryhmien kohdalla turvapaikkahakemuksen käsiteltäväksi jättäneiden, väliaikaisen suojelun tarpeessa olevien, niiden, joille ei ole myönnetty pakolaisasemaa ja joita uhkaa maastakarkotus , joille mietinnössä luvataan vastaava tuki.
Nyt mietinnössä esitetyt tukitoimet uhkaavat salakavalasti levittäytyä laajemmalle: tietenkin tuki koskee turvapaikan hakijoita, sitten se voisi koskea myös väliaikaisen suojelun tarpeessa olevia päätöstä odottavia turvapaikan hakijoita ja lopuksi hylkäävän päätöksen saaneita ja maastakarkotuksen uhkaamia hakijoita, ja heidän kaikkien olisi voitava kuulua mietinnön mukaan näiden toimien piiriin, vaikka heidän asemansa vuoksi sinällään mitä muuta sellaisen turvapaikan hakijan asema, jolta on pakolaisstatus evätty ja jota uhkaa maastakarkoitus, voisi olla kuin laittoman siirtolaisen asema? , ainakin viimeksi mainittujen kohdalla, heidät olisi jätettävä sellaisen integrointipolitiikan ulkopuolelle, jonka mukaisesti heidän oleskelunsa yhteisössä ei ole laillista eikä säännöstenmukaista.
Tällainen viesti merkitsisi tahallaan tai tahattomasti erinomaista kehotusta sellaiseen siirtolaisuuteen, jossa pelkästään pakolaisaseman hakeminen, myönnettiin se tai ei, riittäisi oikeuttamaan joukon tukitoimia, joiden pitäisi johtaa hakijan pysyvään integroitumiseen työmarkkinoille, yleisen niukkuuden oloihin, joissa laillista, ulkomaalaisia tai alkuperäisasukkaita, väestöäkin koettelee ankara työttömyys.
Lopputuloksena on, että niistä yleisistä suuntaviivoista huolimatta, joihin voidaan yhtyä, ei ollut ajateltavissa, että kannattaisin äänestyksessä mietintöä, joka merkitsee itsessään uuden hyökkäyksen siementä niitä kansalaisuuden ja tasavaltaisen lainmukaisuuden käsitteitä vastaan, jotka ovat minulle erityisen tärkeitä.
Lienemannin suositus toiseen käsittelyyn (A5-0027/2000)

Fatuzzo
Arvoisa puhemies, joku meistä muistanee menestyselokuvan nimeltä "Cocoon - nuoruudenlähde", jossa vanhuksista tulee nuoria heidän juotuaan erikoislaatuista vettä.
Minusta on siis erittäin tärkeää kiinnittää suurta huomiota veteen, jota me kaikki juomme, sekä noudattaa niitä toimia, jotka liittyvät siihen, sekä hyväksyä ne.
Tästä syystä hyväksyin tämän toimen, mutta haluan korostaa toivettani, että huolehdittaisiin ennen kaikkea siitä, että koteihimme tulevan veden puhtausaste olisi mahdollisimman korkea.
Panenkin merkille, että toimenpiteestä puuttuu - mutta luotan siihen, että asia korjataan tulevaisuudessa - tuen tarjoaminen niille, jotka puhdistavat veden omassa kodissaan.

Alavanos
. (EL) Vaikka vesipolitiikkaa koskeva alkuperäinen direktiiviluonnos onkin hieman parantunut, kun neuvoston yhteiseen kantaan on otettu mukaan joitakin Euroopan parlamentin tarkistuksia, direktiivi on edelleen ongelmallinen. Erityisen tärkeitä kysymyksiä ovat seuraavat:
uusien veden indikaattoreiden pitää olla pakollisia;
on huolehdittava pohjavesien suojelusta saastumista vastaan;
tarvitaan säännöksiä saastuneiden pohjavesien puhdistamisesta;
on kiellettävä nykyisin käytännössä ilman valvontaa olevien noin 400 vaarallisen aineen päästäminen vesistöihin;
tarvitaan kiireellisesti järjestelmää vedessä olevien päästöjen määrittelemiseksi;
veden välitykseen liittyvien palveluiden hintaan on lisättävä myös välityksen ympäristökustannukset;
vaikka yleensä ottaen veden tarjoamisesta aiheutuvat kustannukset pitää laskea sen hinnan mukaan, on oltava erityismääräyksiä niitä alueita varten, jotka kärsivät pysyvästä ja laajasta kuivuudesta yhdistyneenä niiden sosioekonomiseen tilanteeseen (esim. köyhät alueet tai sosiaaliryhmät);
direktiivin täytäntöönpanossa pitää noudattaa nopeampaa aikataulua.

Aparicio Sánchez
. (ES) Tarkistusta 76 lukuun ottamatta, josta olin väärässä, aikomukseni oli äänestää puolesta, loput äänestyspäätösteni syistä voidaan selittää seuraavalla kuvitteellisella tarinalla.
Oletettu ympäristöalan direktiiviehdotus: Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä velvoitetaan pitämään lämpötila talvella Euroopan kaupunkien kaduilla, aukioilla ja puistoissa vähintään 18 celsiusasteessa. Direktiivin yleislinjaukset: a) jokaisen kaupungin on löydettävä riittävän energian saannin takaavat keinot ja riittävä teknologia tämän tavoitteen saavuttamiseksi vuoteen 2012 mennessä; b) kustannukset jaetaan kokonaisuudessaan kunkin kaupungin asukkaiden kesken niin, että ne ovat osa sähkön hintaa.
Pohjois-Eurooppaa edustavan jäsenen mielipide: "Tämä direktiivi olisi epäoikeudenmukainen, koska kustannukset asukasta kohden olisivat esimerkiksi tukholmalaiselle 200 kertaa suuremmat kuin Napolin asukkaalle".
Etelä-Eurooppaa edustavan jäsenen mielipide: "Tässä on kuitenkin kyse kilpailukyvystä ja tasapuolisista edellytyksistä".
(Kuvitteellinen osuus päättyy tähän).
Äänestyskäyttäytymistään tällä hetkellä selittävä jäsen pitää vettä koskevan yhteisön direktiivin olemassaoloa myönteisenä asiana, mutta uskoo, ettei Eurooppaa voida rakentaa ympäristönsuojelullisen joustamattomuuden pohjalta, jolloin tuloksena olisi lainsäädännöllinen irvikuva. Niitä maita, kuten Välimeren maita, joille ovat tyypillisiä tulvat ja kuivuuskaudet, ja pohjoisia säännöllisten sateiden maita ei voida kohdella samalla tavoin. Toisesta asiasta puhuakseni lisäisin, että sellainen Eurooppa olisi epäsolidaarinen, jossa eri vesistöjen väliset juoksutukset tehtäisiin tulevaisuudessa käytännöllisesti katsoen mahdottomiksi. Olisi jälleen hyvä muistaa, että käsissämme on koko maanosaa koskeva poliittisen unionin hanke.

Carlotti
. (FR) Juominen, itsensä ravitseminen, peseytyminen, viljely...: vesi myötäilee kaikkia jokapäiväisiä toimiamme. Vettä on virheellisesti pidetty pilaantumattomana ja ehtymättömänä voimavarana. Sillä niinkin yksinkertainen liike kuin vesihanan avaaminen näyttää itsestään selvältä asialta, mutta lähde uhkaa ehtyä...
Kaikki tieteelliset selvitykset ovat vastedes pelkkä muodollisuus: vesi on tulevina vuosina, huomisesta alkaen, olennaisen tärkeä peruskysymys. Huomenna on kuitenkin liian myöhäistä. Nyt on aika selkiyttää pelisäännöt, ennen kuin olemme kaikki häviäjiä.
Hyväksymällä keskiviikkona 15. helmikuuta vedestä annetun direktiivin Euroopan parlamentti vahvistaa pyrkimyksensä suojella pinta-, rannikko-, sisä- ja pohjavesiä.
Unionin hallussa on nykyään puitteet, joilla voidaan ehkäistä veden laadun heikentymistä, edistää veden kestävää käyttöä, suojella ekosysteemiä, auttaa tulvien ja kuivuuden torjunnassa ja poistaa vaarallisten aineiden päästöjä. Kyseessä ovat veden pelastamiseksi aloitetut hätätoimet.

Caudron
. (FR) Olen erittäin tyytyväinen tähän kunnianhimoiseen vettä koskevaan puitedirektiiviehdotukseen.
Tonavan rantoja raastanut ekologinen katastrofi muistuttaa meitä siitä, jos se edes on tarpeen, että liian usein inhimillinen huolimattomuus johtaa veden kaltaisten luonnonvarojen vaarantamiseen.
Tämän vuodelta 1997 peräisin olevan direktiiviehdotuksen tarkoituksena on tehdä loppu vettä koskevalle lainsäädännölle tähän asti ominaisesta pirstaleisuudesta ja suojella pinta-, rannikko-, sisä- ja pohjavesiä. Lakiehdotuksessa annetaan puitteet kaiken lisäpilaantumisen torjumiseksi, ekosysteemien suojelemiseksi, kestävän veden käytön ja tulvien ja kuivuuden torjunnan edistämiseksi sekä vaarallisten aineiden päästöjen asteittaiseksi lopettamiseksi. Erityisdirektiivejä aiotaan sen jälkeen hyväksyä näissä puitteissa.
Tämän tekstin laadintaa koskeva menettely kesti kauan. Direktiiviehdotusta muutettiin kahteen otteeseen, ensimmäisen kerran 1997 ja toisen kerran 1998. Neuvoston ja parlamentin edustajista koottu tekninen työryhmä kokoontui tammikuussa 1999 tarkoituksenaan pyrkiä lähentämään kahden toimielimemme kantoja. Kuitenkin ympäristövaliokunta on jättänyt varsin monia tarkistuksia. Kannatan niistä suurinta osaa.
Tavoitteiden ja aikataulun osalta neuvosto pyrkii siihen, että hyvälaatuisen pintaveden saavuttamista koskevaan tavoitteeseen päästään viimeistään 16 vuoden kuluttua direktiivin voimaantulosta, kun taas ympäristöasioiden, kansanterveyden ja kuluttajapolitiikan valiokunta toivoisi, että siirtymäaikaa supistettaisiin 10 vuoteen. Valiokunta vaatii myös sitä, että vuoteen 2020 mennessä kaikkien vaarallisten aineiden päästöt ja häviöt loppuvat. Lopullisena tavoitteena on oltava lähes nollatason saavuttaminen vuoteen 2020 mennessä.
Neuvosto toivoo, että pohjavesien hyvään laatuun päästäisiin 16 vuoden kuluessa, kun taas komissio haluaa saada pohjavesien kvalitatiivisten kemiallisten ominaisuuksien huonontumisen pysäytetyksi, jotta saavutettaisiin pohjavesien hyvä laatu 10 vuoden kuluessa. Kaikki suojeltuja alueita koskevat normit ja tavoitteet on toteutettava 10:n eikä 16 vuoden kuluessa. Minun on sanottava, että kannatan aikatavoitteiden tiukentamista, jos vain poikkeustapaukset otetaan huomioon.
Kustannusten osalta hyväksyn ehdotuksen, jonka mukaan vuoteen 2010 mennessä jäsenvaltioiden on otettava valvottavakseen veden vesivarojen harkittuun käyttöön kannustaminen hinnoittelupolitiikan avulla. Samansuuntaisesti odottaisin Euroopan komissiolta selkeää julkilausumaa, jolla se sitoutuisi esittelemään sellaisen ehdotuksen, jolla pyritään vuoteen 2012 mennessä varmistamaan se, että vedenkäytöstä maksetut hinnat heijastavat myös ympäristö- ja resurssikustannuksia.
Lopuksi lainaisin yhtä ympäristövaliokunnan tarkistuksista, joka ei tarvitse lisäselityksiä: "Vesi ei ole mikä tahansa kauppatavara, vaan se on Euroopan unionin kansojen yhteistä omaisuutta, jota on suojeltava, puolustettava ja kohdeltava sellaisena."

Crowley
. (EN) Haluan, että virallisiin asiakirjoihin kirjataan varautuneisuuteni Lienemannin mietinnöstä ja myös äänestyskäyttäytymiseni syyt.
Olemme kaikki sopineet siitä, että vesivarojemme suojelua ja myös vedenkäyttäjiä on ryhdyttävä valvomaan asianmukaisesti. Esittelijän ehdottamassa lähestymistavassa asian ratkaisemiseksi on paljon kannatettavaa.
Kysymys vedenkäytön verottamisesta tai veloittamisesta on kuitenkin asia, joka olisi toissijaisuuden sääntöjen perusteella jätettävä jäsenvaltioiden päätettäväksi. Minun mielestäni tässä yhteydessä olisi virhe käyttää niin harkitsematonta keinoa kuin yhteistä eurooppalaista maksua.
Irlannissa kaikki suuret kaupan, teollisuuden ja maatalouden vedenkäyttäjät maksavat jo nyt vedenkäytöstään. Tämä on kansallisen hallituksen ja paikallishallinnon päätös, ja näillä tasoilla olisi tehtävä myös kaikki tulevat päätökset. Tässä tärkeimmät syyt äänestyskäyttäytymiseeni.

De Rossa
. (EN) Euroopan unioni on hyväksymässä uutta EU:n vesilainsäädäntöä lakien ajanmukaistamiseksi ja sellaisen pitkän aikavälin strategian aikaansaamiseksi, jolla voidaan varmistaa puhtaan juomaveden tarjoaminen ja olemassa olevien vesivarojen suojelu joet ja rannikkovedet mukaan luettuina.
Kannatan näiden vesipolitiikkaan liittyvien yhteisön toimien tavoitteita. Mutta en kannata ehdotusta siitä, että kotitalouksien pitäisi maksaa käyttämästään vedestä. Vedestä tulee tässä tapauksessa kauppatavara. Sillä on oleellinen merkitys elämälle, ja ihmisten on saatava käyttää sitä riittävissä määrin tavanomaisessa päivittäisessä elämässään.

Figueiredo
. (PT) Pidämme myönteisenä sitä, että veden pilaantumiseen liittyvää kehitystä, joka on hälyttävää ja jonka hallitukset liian usein laiminlyövät, pyritään estämään. Me kaikki tiedämme, että vesi on ihmiskunnalle välttämätön hyödyke ja että on tärkeää puolustaa sen laatua. On kuitenkin yhtä lailla välttämätöntä ottaa huomioon, ettei vesipolitiikan eri osa-alueita voida erottaa toisistaan ja että toiminta tällä osa-alueella vaikuttaa kaikkiin muihin osa-alueisiin.
Kuitenkin keskustelussa ja ehdotuksissa suosittiin veden fyysistä ja kemiallista sekä ekologista laatua koskevaa kysymystä, ja muille alueille kohdistuvia haittavaikutuksia käsiteltiin vain ohimennen. On siis tärkeää ottaa huomioon jäsenvaltioiden erilaiset realiteetit, ilmaston erityispiirteet, sademäärät ja niiden vuotuiset vaihtelut sekä sääntöjen soveltamisen ja myös niiden puuttumisen sosiaaliset, taloudelliset ja ekologiset vaikutukset.
Koska olimme huolissamme näistä kysymyksistä, olimme eri mieltä joistakin ympäristöasioiden, kansanterveyden ja kuluttajapolitiikan valiokunnan ehdotuksista, erityisesti niistä, joissa asetetaan liian tiukka aikataulu ja joissa kiinnitetään liian vähän huomiota sosiaalisiin ja maatalouteen liittyviin näkökohtiin, jotka ovat erittäin tärkeitä Portugalin kaltaiselle maalle, jossa vedenpuute aiheuttaa ongelmia ja jonka sosioekonominen kehitys on vieläkin puutteellista.
Olemme kuitenkin myös sitä mieltä, että monissa tapauksissa komission ja neuvoston ehdotukset ovat liian suppeita, minkä vuoksi pyrimme äänestyksessä tasapainottelemaan ehdotusten rajoitteiden välillä.

Grossetête
. (FR) Neuvoston yhteinen kanta tästä puitedirektiiviehdotuksesta oli meille pettymys. Ehdotuksessa tyydytään monin paikoin liian vähään, varsinkin liian monien määräysten voimaantulopäivien sekä poikkeusten määrän ja täytäntöönpanon ehtojen osalta.
Pääongelmana on kuitenkin sen tavoitteen määrittely, johon Euroopan unioni toivoo pääsevänsä tämän tekstin avulla. Tavoitteena on tietenkin ennen kaikkea selkeän yleiskehyksen luominen, jonka avulla voidaan lopultakin yksinkertaistaa asiassa sovellettavaa lainsäädäntöä. Kuitenkin unionin on sen lisäksi pyrittävä parantamaan sekä pintavesien että pohjaveden laatua. Pelissä ovat panoksina kansanterveys, juomavedenhankinta, laatu, luonnon monimuotoisuus, maisemien säilyttäminen ja eläinlajien suojelu. Tästä näkökulmasta katsottuna yhteistä kantaa voidaan pitää heikkona.
Toivoisin, että parlamenttimme ajaisi neuvoston kantaa kunnianhimoisempaa kantaa, mutta toivoisin, että tämä kanta olisi yhtä lailla myös uskottava.
Vaatimus päästöjen ja saasteiden nollatasosta vedessä luonnostaan esiintyvät aineet mukaan luettuina ei ole realistinen. En kuulu niihin jäseniin, jotka pitävät välttämättömänä sellaisten "jyrkkien" tarkistusten hyväksymistä toisessa käsittelyssä, joiden ainoana tarkoituksena on antaa lisää liikkumavaraa ministerineuvoston kanssa käytäviä neuvotteluja silmällä pitäen. Päinvastoin torjun tällaisen nykyisin järjestelmällisenä pidettävän strategian. Se on parlamentillemme vahingollinen. Meidän kansalaisille ja neuvostolle lähettämämme viestit ovat epäselviä, eivätkä ne ole uskottavia. Ei päästä soveltamaan sellaisia ympäristön kannalta liian tiukkoja tavoitteita, jotka eivät vastaa todellisuutta, sillä niitä ei voida koskaan saavuttaa. Tällaisen viestinkö haluaisimme lähettää?
Lisäksi varsinkin eräs seikka on minulle tärkeä. Jäsenvaltioiden on voitava halutessaan päättää valtioiden välisten vedensiirtojen toteuttamisesta. Tällainen esitys olisi sen alueellisen yhteenkuuluvuusperiaatteen ja solidaarisuuden mukainen, jota olemme aina puolustaneet. Tässä mielessä sille olisi saatava Euroopan unionin laajamittainen tuki Euroopan laajuisten verkkojen ja aluepolitiikan (rakennerahastojen kautta) edistämisen puitteissa. Haluaisin muistuttaa siitä, että parlamentti hyväksyi kaksi vuotta sitten Euroopan laajuisia vesihuoltoverkkoja koskevan oma-aloitteisen mietinnön, ja näkisin mielelläni Euroopan komission lähiaikoina kertovan Euroopan parlamentille siitä, mihin toimiin se on ryhtynyt tämän mietinnön vuoksi.

Marset Campos
. (ES) Olemme saaneet todistaa, kuinka sellaisesta mietinnöstä, jossa ollaan huolestuneita veden laadusta Euroopassa, on kehkeytynyt kauppasodan väline. Olemme kaikki samaa mieltä siitä, että veden laatu on ensiarvoisen tärkeä tavoite, varsinkin niiden vahingollisten seurausten vuoksi, joita kiihtyvän teollisen kasvun mallilla on luonnon kannalta. Lienee selvää, että tälle mallille ominaisen yksityisen edun logiikka on ollut turmiollista, ja siksi "saastuttaja maksaa" -periaate on sopiva näiden seurausten lieventämiseksi. Kuitenkin näiden periaatteiden lisäksi vesi voidaan käsittää yhteiseksi omaisuudeksi, jota ei voida antaa markkinoiden ohjattavaksi. Näyttää yllättävästi siltä, että hyvistä aikeista huolimatta tästä ekologisesta tavoitteesta onkin tullut kauppasodan väline, jossa kuluttajille, varsinkin maatalouden alalla, on sälytetty kaikki laitosten ja asianmukaisen veden laadun takaavien menettelyjen kustannukset. On tosiasiassa käynyt niin, että vedestä on tullut sellainen kauppatavara, jota markkinoiden lait eniten ohjaavat. Tässä täydellistyy uusliberalistisen mallin pakonomainen soveltaminen vesiasioihin.
Jos ei oteta huomioon eroja niiden maiden ja alueiden, joilla on vettä runsaasti ja joilla ei ole minkäänlaisia ongelmia, ja niiden alueiden välillä, joilla kuivuus ja vähäiset sateet tekevät vedestä niukkuushyödykkeen ja samalla kuristavat alueiden vähäisintäkin taloudellista ja sosiaalista kehitystä, onnistutaan pilaamaan ekologinen periaate lyömäaseeksi. Samoin on melko nurinkurista, että kavennetaan mahdollisuuksia jakaa tätä hyödykettä, jota joillakin alueilla on niukasti, ja että runsaiden sateiden alueilla asuvat antavat neuvoja kuivuusalueilla asuville veden säästeliäästä käytöstä. Tämän järjen ja solidaarisuuden puutteen vuoksi minun oli ehdottomasti äänestettävä mainittujen seikkojen edellyttämällä tavalla, sillä olenhan kotoisin Murcian kaltaiselta Välimeren kuivalta maatalousalueelta, jossa meillä on kuitenkin odotuksia tulevaisuuden suhteen.

Miller
. (EN) Haluan sanoa Euroopan parlamentin Labour-puolueen edustajien puolesta, että vaikka olemme kannattaneet suurinta osaa Lienemannin mietinnöstä, meillä on tiettyjä varauksia.
Mietinnössä asetettu määräaika, vuosi 2020, on epärealistinen ja mahdoton toteuttaa, mutta neuvoston asettama määräaika, vuosi 2034, on liian kaukana. Uskommekin, että sovittelussa päästään realistisempaan määräaikaan.
Äänestimme tarkistuksia 25 ja 72 vastaan, jotka edellyttäisivät mahdollisimman vähäistä ihmistoiminnasta aiheutunutta pilaantumista kaikissa pohjavesissä. Tämä vaatimus on mielestämme epärealistinen, koska pohjavesien saattaminen lähes alkuperäiseen tilaan maksaisi hyvin paljon ja kestäisi erittäin kauan.
Edellä mainitut asiat olivat syynä äänestyskäyttäytymiseemme.

Souchet
. (FR) Vesi on uusiutuva ja rajallinen luonnonvara. Vesivarojen hyvä hoitaminen on olennaisen tärkeää.
Vettä koskeva puitedirektiivi muodostaa tulevaisuudessa yhteisön tällä alalla toteutettavan politiikan kulmakiven. Direktiivin tavoitteet ovat selkeät ja kunnianhimoiset, ja yhdymme niihin. Direktiivissä asetetaan ympäristön osalta lähellä nollatasoa liikkuvia pitoisuusrajoja. Kuitenkin katsomme, että on viisaampaa, ettei aseteta väkisin epärealistisia aikarajoja, joita jäsenvaltiot eivät pysty noudattamaan, eikä teollisuuskaan. Tietenkin aikataulua tarvitaan, mutta sen on oltava progressiivisempi.
Lakisääteinen velvoite päästöjen nollatason saavuttamisesta eli siitä, että päästöt loppuisivat 20 vuoden kuluessa, merkitsisi kaikkien tunnistettujen aineiden kieltämistä. Vaarana on, että näistä määräyksistä aiheutuu meille merkittäviä ongelmia rajat ylittävien vesipiirien osalta sekä hakijavaltioiden osalta, jolloin vaarana on myös laajentumisen mutkistuminen.
Haluaisin tietenkin puhua eräästä erityisestä minulle läheisestä alasta, nimittäin maatalousalasta, joka on tärkein veden kuluttaja: maatalouden on, kuten se on jo alkanutkin tehdä, vastattava omasta osuudestaan "saastuttaja maksaa" -periaatteen mukaisesti, mutta sen erityisluonne ja lainalaisuudet on myös otettava huomioon varsinkin kuivilla alueilla.
Radioaktiivisia aineita koskevien tarkistusten osalta kannatan tietenkin valvontaa, mutta ongelmana on kysymys Euratom-sopimuksesta johtuvasta oikeusperustasta.
Anderssonin mietintö (A5-0033/2000)

Krarup
EDD-ryhmä ei ole voinut tukea parlamentin jäsen Anderssonin mietintöä. Siinä on esitetty muutamia hienoja huomioita, muun muassa sivulla 15 mainituissa perusteluissa tunnustetaan, että "jäsenvaltioiden sosiaalisen suojelun erilaisten kehitystasojen ja erilaisten perinteiden vuoksi jäsenvaltioiden sosiaalisen suojelun järjestelmien yhtenäistäminen on täysin mahdotonta". "Yhtenäistäminen" -käsite on yksi niistä sekavista ilmaisuista, jotka tekevät puheena olevasta yhdentymisprosessista täysin hämärän. Paikkansa pitää myös se perusteluissa mainittu asia, että yhtenäistäminen olisi vahingollista, koska "se asettaisi heikommille jäsenvaltioille korkeampia vaatimuksia ja toisaalta painostaisi kehittyneempiä valtioita tekemään kilpailusyistä leikkauksia sosiaalisen suojan järjestelmäänsä. Toisin sanoen kukaan ei hyötyisi edellä mainitusta yhtenäistämisestä". Tilanne on kuitenkin se, että luomme sosiaalisen mallin, jonka lähtökohtana on itse asiassa yhtenäistäminen, kaiken lisäksi yhdenmukainen yhtenäistäminen. D kohdassa korostetaan, että "unioni voi tuottaa lisäarvoa hyväksymällä asiamukaisia sitovia ja tehokkaita lähentymiskriteereitä", ja tämän lisäksi mietinnössä korostetaan, että lähentämisprosessia edistetään Ecofin-neuvoston ja sosiaali- ja työmarkkinaministerien neuvoston yhteisissä neuvotteluissa, ja lopuksi 7 kohdassa korostetaan, että "sosiaalisen lähentymisen prosessiin on sisällytettävä tehokkaita ja kunnianhimoisia toimia verotuksen lähentämiseksi". Nyt lähestymme asian ydintä: sosiaalista lähentämistä koskeva hanke ei ole sosiaalipolitiikkaa, vaan se on seurausta EU:n EMU-hankkeesta, jolla on erityisen paljon merkitystä niille kolmelle valtiolle, jotka ovat sen ulkopuolella ja jotka voivat pelastautua tältä katastrofilta, nimittäin Isolle-Britannialle, Ruotsille ja Tanskalle, ja sen vuoksi on tärkeää korostaa, että emme voi tukea ehdotusta, joka päätarkoituksena on EMU-hankkeen laajentaminen.

Fatuzzo
Arvoisa puhemies, äänestin tämän komission toimenpiteen puolesta, joka koskee sosiaalisen suojelun uudistamista, sillä siinä kuljetaan mielestäni - vaikkakaan sillä ei saavuteta määränpäätä kokonaan - vihdoinkin kohti eurooppalaisen lainsäädännön tarjoamista sosiaali- ja eläkekysymyksissä.
Kuuntelin edellistä äänestysselitystä harmistuneena, koska mielestäni tämän mietinnön ydinajatuksena on mahdollisuus suojella paremmin ikääntyneitä ihmisiä. Asia on näin, vaikka tiedämme, että 15 jäsenvaltion hallitukset haluaisivat vähentää mahdollisimman suuressa määrin eläkkeitä koskevia toimenpiteitä.
Toivon, että parlamentilla on pian mahdollisuus säätää eläkeasioita koskevia lakeja. Vanhukset odottavat, että Euroopan parlamentti antaa heille mahdollisuuden elää hyvää ja arvokasta elämää, parempaa kuin mitä he nyt elävät. Vähemmän kehittyneiden maiden pitää saavuttaa sama taso kuin maiden, jotka takaavat suurimman sosiaalisen suojelun Euroopan unionissa.

Blak ja Lund
. (DA) Euroopan parlamentin tanskalaiset sosiaalidemokraatit ovat tänään äänestäneet ruotsalaisen kollegamme Jan Anderssonin laatiman mietinnön puolesta, joka koskee komission tiedonantoa yhtenäisestä strategiasta sosiaalisen suojelun uudistamiseksi. Komission tiedonannon lähtökohtana on se, että EMUn toteuttamiseen liittyvät vakauden ja kasvun vaatimukset luovat perustan sille, että jäsenvaltiot voivat pitää kiinni sosiaalisen suojan järjestelmistä. Mietinnössä väitetään, että uudistaminen ei merkitse sosiaalisen suojan alentamista vaan nykyisten resurssien parempaa hyväksikäyttöä. Kiinnitämme lisäksi huomiota siihen, että perusteluissa väitetään, että uudistaminen ei myöskään merkitse sosiaalisen suojan järjestelmien yhtenäistämistä ja että yhtenäistäminen olisi suorastaan vahingollista, koska se asettaisi heikommille jäsenvaltioille korkeampia vaatimuksia ja toisaalta painostaisi kehittyneempiä valtioita tekemään leikkauksia kilpailusyistä. Kukaan ei hyötyisi edellä mainitusta tilanteesta.
Sekä komission tiedonannossa että parlamentin jäsen Anderssonin mietinnössä korostetaan sitä, että jäsenvaltiot kantavat vastuun ja siten myös päättävät sosiaalisen suojan järjestelmien sisällöstä. Näitä asioita koskevan yhteistyön, jota tehdään EU:n ohjauksessa, on tuotettava lisäarvoa, joka perustuu kokemusten vaihtoon, valtioiden väliseen politiikkojen kehityksen arviointiin, minkä tarkoituksena on laatia parhaiden toimintatapojen mukaiset toimet.

Eriksson, Frahm, Schmid, Herman, Seppänen, Sjöstedt
. (SV) Mietintö sisältää mielestämme useita hyviä käytännöllisiä ehdotuksia, joita tuemme, mutta suhtaudumme erittäin kriittisesti siihen lähentämistä koskevaan näkökulmaan, joka leimaa koko mietintöä. Vastustamme erityisesti niitä osia, joissa käsitellään verotuksen lähentämistä ja sitä, että komission on ohjailtava jäsenvaltioiden toimintaa (esimerkiksi 7 kohta). Haluamme korostaa, että sosiaalipolitiikan ja sosiaalisen suojelun politiikan hoitamisen on kuuluttava pääasiassa jäsenvaltioille, vaikka EU:n laajentuminen vaatiikin entistä laajempaa koordinointia.

Lang
. (FR) Sosiaaliturvajärjestelmäämme liittyvät nykyiset hankaluudet johtuvat ennen kaikkea työttömyydestä, köyhyydestä ja väestön ikääntymisestä johtuvasta tulojen vajauksesta, eivätkä liiallisista kuluista. Euroopan unionilla on sitä paitsi politiikkojensa vuoksi raskas vastuu tästä tilanteesta.
Tietenkin meidän on sopeutettava näitä järjestelmiä. Varsinkin Ranskassa on lakattava kattamasta ainoastaan työllä sairausvakuutusten ja eläkevakuutusten rahoittaminen. Myös vanhanaikainen, epäoikeudenmukaisuutta, sekavuutta ja haaskausta aiheuttanut hallinnointitapa on uudistettava. On ennen kaikkea ajettava väestönkasvuun tähtäävää perhepolitiikkaa, kasvuun tähtäävää talous-, raha- ja veropolitiikkaa sekä sellaista politiikkaa, jolla tähdätään työpaikkoja luovaan sisämarkkinoidemme elpymiseen.
Se, mitä komission ja Andersonin mietinnössä ehdotetaan, ei ole sosiaalipolitiikkaa, vaan se merkitsisi määräämättömän päätösvallan antamista Brysseliin rahoitusasioissa, eli Euroopan kansakuntien sosiaaliturvajärjestelmien rakenteen ja toiminnan osalta. Siksi äänestimme tätä tekstiä vastaan.
Sosiaaliturvan on lähdettävä ennen kaikkea kansallisesta solidaarisuudesta. Ja sen on ensinnä ja ainoastaan oltava jäsenvaltioiden toimivallassa. Sosiaaliturvan on perustuttava jäsenvaltioiden ja yhteisön suosituimmuusperiaatteeseen. Jos näin ei ole, kyse on ainoastaan siirtolaisuuden synnyttämien sietämättömien sosiaalisten tilanteiden hoitamisesta rahallisesti Euroopan kansalaisten kustannuksella ja heidän vahingokseen.

Malmström, Paulsen ja Olle Schmidt
. (SV) Olemme jättäneet äänestämättä parlamentin jäsen Jan Anderssonin laatimaa mietintöä yhteisestä strategiasta sosiaalisen suojelun uudistamiseksi.
Suhtaudumme periaatteessa myönteisesti Euroopan unioniin. Ruotsalaisina liberaaleina pidämme Euroopan yhdentymistä mahdollisuutena, jonka avulla voimme löytää ratkaisuja rajat ylittäviin ongelmiin, jotka liittyvät ympäristöön, kauppaan, rajat ylittävään liikkuvuuteen, ihmisoikeuksiin ja kriisinhallintaan. Euroopan demokratioilla on nyt mahdollisuus näyttää maailmalle, että yhteistyön tekeminen johtaa rauhaan ja hyvinvoinnin lisääntymiseen. Uskomme myös läheisyysperiaatteeseen, toisin sanoen siihen, että päätökset tehdään mahdollisimman lähellä niitä ihmisiä, joita päätös koskee. Ajamme sen vuoksi aktiivisesti kysymystä, joka liittyy Euroopan unionin sellaisen perustuslain laatimiseen, jossa vastuunjako on jokaiselle selvä. Kaikille kansalaisille on oltava täysin selvää, että EU työskentelee vain sellaisten kysymysten parissa, jotka se osaa ratkaista parhaiten - siis rajat ylittävien kysymysten parissa. Kaikki muut kysymykset pitää selvittää paikallisella, alueellisella tai kansallisella tasolla.
Esimerkiksi sosiaalipolitiikka on esimerkki yhdestä alasta, jossa EU:lla pitää olla vain rajallinen toimivalta, paitsi silloin, kun kyse on ihmisten vapaasta liikkuvuudesta unionin alueella. Jokaisella jäsenvaltioilla on oltava täysi vastuu ja oikeus päättää itse sosiaalisen suojelun järjestelmistään. Sairaanhoito, lastenhoito ja vanhustenhuolto ovat selkeitä esimerkkejä aloista, jotka eivät ole suoranaisesti rajat ylittäviä. Sama koskee työmarkkinapolitiikkaa. Emme usko, että näitä alueita koskeva yhteinen eurooppalainen lainsäädäntö ratkaisisi sosiaalisen suojelun järjestelmään liittyvät ongelmat. Mielestämme on tärkeää, että EU keskittyy sen sijasta muutamaan alaan, joissa sen toiminnasta voi olla todellista hyötyä. Se ei kuitenkaan estä jäsenvaltioita tekemästä yhteistyötä ja vaihtamasta ajatuksia sosiaalialaa koskevissa kysymyksissä.
Sosiaaliseen suojeluun liittyvät kysymykset ja tasa-arvo ovat kysymyksiä, jotka ovat perinteisesti olleet tärkeitä meille liberaaleille. Kannattaisimme täydestä sydämestämme useita parlamentin jäsen Anderssonin mietinnössä esitettyjä ajatuksia, jos ne toteutettaisiin kansallisella tasolla.

Nobilia
. (IT) Tarkastelemme kiinnostuneina ja toiveikkaina uutta yhteistä strategiaa sosiaalijärjestelmien uudistamisesta Euroopassa, strategiaa, joka ei kuitenkaan ole erillään vastaavanlaisesta yhteenkuuluvuuden prosessista: kyse on uudistuksesta, mutta myös yhteenkuuluvuudesta, joita kumpaakin esittelijä korosti mietinnössään, ja olemme hänen kanssaan samaa mieltä.
Monissa politiikoissa on jo omaksuttu tämä viimeksi mainittu suuntaus, vaikkakin vaivalloisesti, mutta lukuisten kohdalla pitää vielä tehdä niin ennen kuin Eurooppa edustaa vaikkakin toissijaisuuden kautta konkreettisesti yhteistä kotia jäsenvaltioiden kansalaisille, ja heidän lisäkseen myös hakijavaltioiden kansalaisille. Eurooppalaisilla sosiaaliturvajärjestelmillä on kuitenkin aina ollut myönteinen merkitys jokaisen kansan yhteiskunnallisessa ja demokraattisessa kehityksessä; ja mikäli näiden järjestelmien on nykyään tarkoitus toimia edelleen kehityksen avustajan roolissa talouden, työn ja yhteiskunnan tarpeiden takia, on selvää, että ne kaipaavat uudistustoimia.
On kuitenkin kolme olennaista näkökohtaa, joita on mielestämme tärkeää korostaa: ensimmäinen koskee sitä tiivistä keskinäistä riippuvuutta, jollainen talous-, työ- ja sosiaaliturvapolitiikoilla pitää olla samassa suhteessa toisiinsa.
Toinen koskee sosiaaliturvajärjestelmien hallintaa ja tahoja, jotka sitä toteuttavat. Nykyään toimitaan yhä enemmän ja tehokkaammin täydentävän ja integroivan sosiaaliturvan rajoissa. Mutta se, minkä ei mielestämme pidä heikentyä, on julkisen tahon merkitys sekä perussosiaalipalveluiden yleismaailmallisuuden näin toivomme että niiden laadun kannalta. Juuri tämä on pohjimmiltaan oikeusperiaate, joka kattaa terveydenhuollon, eläkejärjestelyt mutta myös avustuksen, jonka kannalta julkista tahoa on välttämätöntä koordinoida strategisesti, vaikka se merkitsisikin uudistamista.
Kolmas näkökohta koskee toissijaisuusperiaatetta, johon Euroopan unioni nojautuu. Vielä tälläkin hetkellä puuttuu yhteinen sosiaalisen suojan ja suojelun strategia, ja voimassa olevat järjestelmät perustuvat olennaisesti jokaisessa jäsenvaltiossa toteutettaviin sisäisiin toimiin ja solidaarisuuteen. Uudistamisprosessissa ei voida sivuuttaa taloudellisia sekä työllisyyttä ja sosiaalista suojaa koskevia eroja, jotka vallitsevat yksittäisten valtioiden välillä, olivatpa ne sitten jäsen- tai hakijavaltioita.
Vaikka tiiviisti yhteenkuuluvuuden prosessiin liittyvässä uudistuksessa lähdetään liikkeelle erilaisista lähtökohdista, on välttämätöntä haluta ja osata edistää eteenpäin suuntautuvia kehityksiä, eikä päinvastoin. Onhan kyseessä tämänhetkistä ja tulevaa laajentunutta Euroopan unionia koskeva yhteiskunnallinen, kehitykseen ja arvokkuuteen liittyvä yhteinen kysymys.

Sacrédeus
. (SV) Euroopan unionin jäsenvaltioiden yhteinen arvopohja perustuu demokratiaan, ihmisoikeuksiin sekä sosiaaliseen markkinatalouteen. Näiden arvojen on käytävä ilmi siitä solidaarisuudesta, jota me osoitamme yhteiskuntamme ja muun maailman heikompia ryhmiä kohtaan.
Läheisyysperiaatteen mukaan jäsenvaltiot muotoilevat itse sosiaalisen suojelun järjestelmänsä. Euroopan unionin valtioiden kansalaisten pitää kuitenkin pystyä nauttimaan vähäisimmästä sosiaalisesta turvaverkosta huolimatta siitä, missä maassa he asuvat.
Mietinnössä kaivataan "tehokkaita ja kunnianhimoisia toimia verotuksen lähentämiseksi", ilman että sen sisältöä määriteltäisiin tarkemmin. Pidämme tällaista kannanottoa aivan liiallisena puuttumisena kansalliseen veropolitiikkaan, emmekä me voi sen vuoksi tukea sitä. Vastustamme sen vuoksi mietinnön 7 kohtaa.
Pidämme myönteisenä sitä, että mietinnössä korostetaan Euroopan tasolla tehtävän yhteistyön sosiaalista ulottuvuutta. On kuitenkin tärkeää selvittää, mikä EU:n asema tulee olemaan sosiaalisessa suojelussa. On valitettavaa, että mietinnöstä puuttuu tällainen selvitys.

Theonas
. Kun lukee komission sosiaalista suojelua koskevaa tiedonantoa, jota henkevöittävät niin monet hyvät aikeet, herää kysymys, elävätkö tiedonannon laatijat ja eurooppalaiset työntekijät samassa maanosassa, samassa yhteiskunnallisessa todellisuudessa. Ihmettelen siis, mahtaako tämä "yhteinen strategia sosiaalisen suojelun uudistamiseksi" olla harhauttava muotoilu yhdistetylle kokorintamahyökkäykselle sosiaalista suojelua ja vakuuttamista sekä työntekijöiden saavuttamia oikeuksia vastaan.
Yhdymme moniin esittelijän huomioihin, mutta emme lainkaan hänen optimismiinsa komission ja neuvoston sosiaalista suojelua koskevien aikeiden ja suunnitelmien osalta. Sovellettavan talouspolitiikan yleiset suuntaviivat, vakautussopimus, ankarat lähentämisstrategiat, jotka vahingoittavat erittäin pahasti työllisyyttä ja edistävät työllistettävyyden käsitettä ja työmarkkinajoustoja, komission ja EKP:n päätökset pidättäytymisestä palkkojen ja päiväpalkkojen korotuksista, samoin kuin ankarasta talouskurista kiinni pitäminen ja paljon puhutun valuutan vakauden turvaaminen mihin hintaan tahansa, eivät jätä epäilyksiä uuden strategian tavoitteista. Ainoa tavoite on tasoittaa tietä ja luoda olosuhteet sille, että sosiaaliturvaan meneviä julkisia menoja vähennetään ja jopa sosiaalista suojelua itseään joustavoitetaan.
Kun monien vallanpitäjien suulla sosiaaliturvaa on toistuvasti luonnehdittu kustannuksena ja esteenä kilpailukyvyn lisäämiselle ja kun etsitään tapoja siirtää nämä kustannukset yrityksiltä työntekijöiden maksettaviksi - aina tietysti työpaikkojen luomisen verukkeella -, olisi yllätys, jos nykyinen malli, joka merkitsee hillitsemätöntä markkinataloutta ja tunteetonta ekonomistista lähestymistapaa kaikkeen ja joka on täysin riippuvainen pääomien eduista, ottaisi suojelukseensa perusoikeuden sosiaaliseen suojeluun ja huolenpitoon kansalaisista.
On selvää, että tavoitteena on siirtyminen valtion valvonnassa olevista sosiaaliturvajärjestelmistä yksityisten vakuutuslaitosten järjestelmään, joka tuottaa uusia voittoja pääomalle ja lisää entisestään työntekijöiden taakkaa, ja työntekijät saavat korkeampien kustannusten lisäksi "nauttia" aina vain huonontuvista sosiaalipalveluista. Nyt ei vain yritetä tuoda hillitöntä kilpailua julkisten ja yksityisten sosiaaliturvajärjestelmien sekä jäsenvaltioiden järjestelmien välille, vaan päinvastoin poliittiset tarkoitusperät tehdään selviksi ja on olemassa sietämättömät paineet pienentää tai purkaa sosiaaliturvajärjestelmiä yksityisen sektorin ja voiton lain hyväksi.
On totta, että työllisyyden taso ja laatu määrittelevät myös sosiaaliturvajärjestelmien laadun. Kuinka on siis mahdollista puhua terveistä ja taloudellisesti kestävistä sosiaaliturvajärjestelmistä, kun vastassamme ovat miljoonat työttömät, köyhät, syrjäytyneet, osa-aikatyötä tekevät ja sovellettujen työehtopolitiikkojen sivuun sysäämät ihmiset.
Sosiaalinen vakuuttaminen ja suojelu on yksi tärkeimmistä Euroopan työläisten saavutuksista, ja se on saavutettu monivuotisen suurpääoman vastaisen taistelun ja työntekijöille tyypillisten jatkuvien solidaarisuuden osoituksien jälkeen. Nykyisessä työttömyyden ja vajaatyöllisyyden Euroopassa on pakko turvata kattava sosiaalinen suojelu ja on laajennettava työntekijöiden oikeuksia, mikä kuitenkin vaatii toisenlaista taloudellisen ja sosiaalisen kehityksen järjestelmää. Luonteensa vuoksi EU ei pysty sitä tuottamaan.
Näihin arvioihin perustuen haluamme esittää jyrkän tuomiomme sille sosiaalisen suojelun "nykyaikaistamiselle", jota komissio ajaa tiedonannollaan, joten emme voi äänestää käsiteltävänä olevan työllisyys- ja sosiaalivaliokunnan mietinnön puolesta.

Puhemies
Äänestysselitykset ovat päättyneet.
(Istunto keskeytettiin klo 13.55 ja sitä jatkettiin klo 15.00.)

YK:n ihmisoikeuskomission kokous (jatkoa)
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana keskustelu neuvoston julkilausumasta unionin painopistealueista YK:n ihmisoikeuskomission seuraavaan kokoukseen (20. maaliskuuta 2000), Kiinan tilanne mukaan lukien.

Salafranca Sánchez-Neyra
Arvoisa puhemies, mielestäni neuvoston puheenjohtajan poissaolo on valitettavaa; on kyse neuvoston julkilausumasta, ja ymmärtääkseni olisi saattanut olla hyödyllistä, jos neuvosto olisi ollut läsnä keskustelua jatkettaessa.
Haluaisin muistuttaa siitä, koska se ei ole mielestäni turhaa, että tämän seikan sisällyttäminen esityslistalle täyttäisi selvästi sen tarpeen, jonka kaikki poliittiset ryhmät ovat tuoneet julki, siitä, että parlamentti ennen Yhdistyneiden Kansakuntien Genevessä pidettävän ihmisoikeuskomission seuraavaa kokousta, järjestäisi keskustelun, jotta parlamentin ääni kuultaisiin näin hankalassa ja sille läheisessä aiheessa.
Mielestäni voimme neuvoston puheenjohtajan ja komission julkilausumien jälkeen olla kaikki samaa mieltä siitä, että nykytilanne on ihmisoikeuksien osalta varsin kaukana siitä, mitä me kaikki tavoittelemme. Emme voi unionissa lakata toistamasta sitä, että tilanne ei ole täysin tyydyttävä, sillä esimerkiksi kaikki jäsenvaltiot eivät ole vahvistaneet tai allekirjoittaneet kaikkia Euroopan ihmisoikeuksien ja perusvapauksien turvaamiseksi annetun sopimuksen myöhempiä pöytäkirjoja, vaikka sopimus yhdistää kaikkia jäsenvaltioita.
Tässä asiassa harmillista on selvästi sekin, että Euroopan unioni ei ole sinänsä Euroopan ihmisoikeuksien ja perusoikeuksien turvaamiseksi annetun sopimuksen allekirjoittaja, mistä aiheutuvat tälle tilanteelle ominaiset lisävaikeudet. Toivon, että kaikkiin näihin ongelmiin pystytään tarttumaan ja niitä pystytään käsittelemään siinä keskustelussa, jota Euroopan unionin perusoikeuskirjasta käydään tällä hetkellä.
Ulkoisella tasolla suurimmasta osasta niitä seikkoja, jotka olemme sisällyttäneet päätöslauselmaan, meille välittyy mielestäni melko summittainen näkemys todellisuudesta, eikä tällainen juuri herätä meissä, arvoisa puhemies, optimismia, sillä kuolemanrangaistuksen poistamisen, vielä monissa itseään demokraattisina pitävissä maissa harrastetun kidutuksen tai monessa maailman maassa vallitsevan alaikäisten tilanteen kaltaiset seikat edellyttävät Euroopan unionilta selkeää, näkyvää ja tehokasta vastausta.
Mielestäni tähän päätöslauselmaan sisältyy joukko olennaisia seikkoja, mutta käsittelisin niistä erityisesti yhtä, eli tarvetta lisätä koordinointia Euroopan unionin ja Yhdistyneiden Kansakuntien välillä.
Arvoisa puhemies, nykyisenkaltaisessa maailmassa, jota maailmanlaajuistuminen, eikä ainoastaan taloudellisessa mielessä, hallitsee yhä enemmän, meidän on annettava yhteisesti sovittuja ja yhteen sopivia vastauksia, jotta ne voisivat olla tehokkaita. Jotta toimintamme olisi näin tehokasta, on tarpeen saada sellainen koordinointi toteutetuksi, jota ei käytännöllisesti katsoen tällä hetkellä ole. Siksi parlamentti puolustaa periaatetta siitä, että on tarpeen olla mukana ihmisoikeuskomissiossa ja muilla kansainvälisillä areenoilla, joilla näitä asioita käsitellään, ja arvoisa neuvoston puheenjohtaja, parlamentti osallistuisi mielellään mahdollisimman pian tämänkaltaisiin kokouksiin.
Euroopan komission on pian, eli toukokuussa, määrä esitellä tiedonanto ihmisoikeuskirjan ja unionin ulkosuhteiden demokratisoinnin edistymisestä. Haluaisin käyttää tätä tilaisuutta hyväkseni pyytääkseni komissiota ottamaan tarkasti huomioon tämän koordinointitarpeen, johon äsken viittasin, ja etsimään uusia muotoja, joilla voidaan vahvistaa Euroopan unionin roolia ihmisoikeusasioissa, ja varsinkin parlamentin roolia, erityisesti johdonmukaisuuden näkökulmasta antamalla tunnustusta niille kolmansille maille, jotka hyväksyvät demokraattisen lausekkeen sisällyttämisen. Ymmärtääkseni tällaisen olisi toteuduttava kaikkien vaikutusten osalta, ja viittaan myös erityisesti talousarvioon kohdistuviin vaikutuksiin.
Lopuksi en haluaisi jättää sanomatta, miten merkittävällä tavalla kansalaisyhteiskunta voi vaikuttaa tällä alalla, tai miten tärkeä rooli on lukuisilla, usein aliarvioiduilla, alalla käytännön työtä tekevillä kansalaisjärjestöillä. Unionin on ponnisteltava kaiken tarpeellisen tuen välittämiseksi niille, jotta ne pystyvät selviytymään tärkeästä työstään.

Fava
Arvoisa puhemies, arvoisat komission jäsenet, kun tätä parlamenttia pyydetään pohtimaan ihmisoikeuskysymystä, parlamentti ottaa suuren riskin, ja tätä vain korostaa se ilmapiiri, jossa meitä pyydetään keskustelemaan tästä niin tärkeästä aiheesta.
Neuvoston jäsenten ja miltei kaikkien parlamentin kollegoiden puuttuminen paikalta kertoo siitä, miten suuri on edelleen se välimatka, joka erottaa muodollisella tasolla jalomieliset, ylevät ja hyödylliset julkilausumat ihmisoikeuskysymysten konkreettisesta soveltamisesta jokapäiväisessä politiikassa.
Uskon, että siitä panoksesta alkaen, jonka Euroopan unioni antaa Geneven tapaamiselle, parlamentin tehtävänä on poistaa tämä välimatka ja antaa panoksensa ei ainoastaan esittämällä periaatteita vaan nostamalla esille totuuden ja vieläpä rehellisyyden.
Ihmisoikeuksien pitää välttyä joutumasta sellaisen tulkinnan kohteeksi, jossa ne yhdistetään ainoastaan ilmiantoihin tai rangaistuksiin. Meidän tehtävänämme on parlamentin ominaisuudessa kohdata ihmisoikeuskysymys ennen kaikkea ennaltaehkäisyn tasolla. Tässä mielessä meidän on kyettävä viemään muihin maihin laillisuuden kulttuuria, oikeuden kulttuuria, viesti siitä, että oikeudesta on hyötyä.
Uskon, että se pitkä aikakausi, jolloin laskettiin yhteen sopimuksia ja niiden allekirjoituksia, on lopullisesti päättynyt. Tällä hetkellä meillä on monta ehkä liian monta sopimusta, jotka käsittelevät ihmisoikeuskysymystä: jos nämä sopimukset jäävät pelkästään esitystasolle, ne ovat silloin hyödyttömiä ajatuksia. Nyt meidän pitää siirtyä seuraavaan ja välttämättömään vaiheeseen, eli sopimuksiimme kirjattujen asioiden jokapäiväiseen ja sitovaan soveltamiseen, vaikka meidän ei pidäkään unohtaa sitä, että eräät olennaisimmista sopimuksista pitää vielä omaksua: viittaan tällä Rooman kokoukseen ja siihen seikkaan, että 14 Euroopan unionin jäsenvaltiota 15:stä ei ole vielä ratifioinut kansainvälistä rikostuomioistuinta koskevaa sopimusta.
Uskon, että meidän pitää tarkistaa ja muuttaa eräitä poliittisia välineitä, joiden perusteella me mittaamme maapallon ihmisoikeuksien laatua. Olemme usein käyttäneet välineitä, jotka voivat olla käteviä muodollisella tasolla, mutta poliittisten tulosten tasolla ne ovat täysin hyödyttömiä: viittaan tällä siihen tapaan, jolla kauppasaartoa (embargo) on näinä vuosina käytetty ja väärinkäytetty sekä Euroopan unionin ja kolmansien maiden välisten sopimusten keskeyttämislausekkeen liian varovaiseen soveltamiseen silloin, kun näissä maissa loukataan ihmisoikeuksia.
Uskon, että tehtävämme on ennen kaikkea ajanmukaistaa ihmisoikeuksien suojelua. Maailmanlaajuistuminen ollaan vaarassa mieltää rankaisevana tekijänä. Monissa maissa ihmisoikeuksien yleismaailmallisuuden periaate asetetaan tällä hetkellä kyseenalaiseksi; näkemys on se, että monet ihmisoikeudet ja oikeus elämään, joka kuolemanrangaistuksella kielletään, ovat olosuhteista riippuvia muuttuvia tekijöitä, kun taas maailmanlaajuistuminen, joka usein mielletään rankaisevana tekijänä, on vaarassa olla todellakin ainoa verkko, joka pitää yhdessä kaikkien maiden oikeudet, toimet ja politiikat.
Sen tähden meidän pitää huolehtia siitä, että me ajanmukaistamme toimintakenttäämme tämän ihmisoikeuksien suojeluun kohdistuvan ponnistuksen piirissä: tarkoitan tällä sosiaalisia oikeuksia, työntekijöiden oikeuksia, työn laatua, tarvetta vaatia sitä, että kansainvälinen työjärjestö noudattaa kaikkia edellä mainittuja kriteerejä, kuten on tarpeen; tarkoitan oikeutta tulla suvaituksi, ja oikeutta tulla kunnioitetuksi, mikä on kaikkien vähemmistöjen oikeus, ennen kaikkea Euroopan unionin alueella. Viittaan myös kehityksen oikeuteen, joka koskee kansoja, jotka ovat puolestaan yksilöiden summia: jokaisella yksilöllä on oikeus kehitykseen sen kansan jäsenenä, johon hän kuuluu, ja oikeus tulevaisuuteen, mikä merkitsee ennen muuta toivoa ja kasvua. Uskon, että kaikki nämä seikat ovat osa ajattelutapaa, keskustelua ja panosta, joka Euroopan unionin pitää tuoda ihmisoikeuskysymykseen.
Toivon, että Euroopan parlamentin osallistuminen Geneven tapaamiseen ei olisi ainoastaan paikka ja tilaisuus, jonne mennään edustusmielessä ja ettei sen merkitys rajoittuisi ainoastaan kuuntelemiseen ja todistamiseen, vaan että siellä ennen muuta vahvistettaisiin se, että ihmisoikeuksilla on meille keskeinen merkitys, jolle uskomme Euroopan unionin identiteetin, Euroopan kansakunnan identiteetin, ja että vahvistaisimme samalla ihmisoikeuksien yleismaailmallisuuden periaatteen, joka ylittää ajan ja paikan. Me toivomme tätä, ja tämä on pyyntö, jonka lämmöllä osoitamme hallituksillemme jättämällä jopa syrjään ajatuksen siitä, mikä on soveliasta ja mikä ei.

Malmström
Arvoisa puhemies, vaikka parlamentin istuntosali onkin tällä hetkellä melko tyhjä, parlamentilla on erittäin korkea profiili ihmisoikeuksiin liittyvissä asioissa. Parlamentti on täältä käsin ilmaissut huolestuneisuutensa ja tuominnut hallitukset, jotka sortavat, kiduttavat, teloittavat tai syrjivät kansalaisiaan. Tämä osallistuminen herättää huomiota ja vaikuttaa asioihin. Olemme saaneet siitä todisteita useamman kerran. Kaksi viikkoa sitten sain kirjeen Kiinan Brysselin suurlähetystöltä. He ilmaisivat hämmästyksensä siitä, että parlamentti oli tuominnut Kiinan ja käyttivät 10 sivua selvittääkseen sitä, että arvostelumme perustuu väärinkäsityksiin.
Tämä kirje on vain yksi esimerkki siitä, että toimintamme ei ole turhaa, vaan että muu maailma seuraa sitä erittäin kiinnostuneena. Se on hyvä asia ja osoittaa sen, että Euroopan parlamentilla on tärkeä asema mielipiteiden muokkaajana. EU:n asema on tärkeä. Sen vuoksi meidän on harjoitettava johdonmukaista, selvää ja yhtenäistä ihmisoikeuspolitiikkaa. Kiinan suurlähetystön lähettämästä kirjeestä huolimatta meidän on todellakin syytä olla huolissamme Kiinan kehityksestä. Tästä kysymyksestä keskustellaan monien muiden kysymysten ohella parin viikon kuluttua Genevessä pidettävässä kokouksessa. Me liberaaliryhmän jäsenet pidämme äärettömän tärkeänä sitä, että EU pitää kiinni tavoitteistaan ja toimii tässä tilanteessa voimakkaasti. Ilahduin kuullessani komission jäsen Pattenin Kiinaan liittyvän puheenvuoron, mutta huolestuin hieman neuvoston puheenjohtajan epäilevästä kannasta.
Voimakas Kiinan tilannetta koskeva päätöslauselma olisi tärkeä kannanotto sellaista valtiota vastaan, jossa ihmisoikeuksia loukataan järjestelmällisesti. Hengellisen, täysin rauhanomaisen mutta nykyään kielletyn Falun Gong -liikkeen jäsenten keskuudessa on suoritettu jälleen uusia joukkopidätyksiä. Olemme saaneet tietoja kidutuksesta, eristämisestä ja jopa teloituksista. Vuosia kestäviä vankeustuomioita langetetaan ilman oikeudenkäyntejä. Satoja ryhmän jäseniä lähetetään leireille mielipiteen muokkausta varten. Tätä on täysin mahdoton hyväksyä. Myös muita ryhmiä, kuten protestantteja ja katolisia, sorretaan. Kiina väittää kunnioittavansa uskonnonvapautta, mutta aivan liian monet tapaukset, joissa uskonnollisiin johtajiin on kohdistunut väkivaltaa ja sortoa, osoittavat päinvastaista. Emme ole myöskään saaneet mitään merkkejä siitä, että Tiibetin tilanne olisi parantumassa. Saamme sieltä edelleen hälyttäviä kertomuksia kidutuksista, vangitsemisista ja sorrosta. Kiinassa ei hyväksytä perusoikeuksia.
Kiinassa ei myöskään hyväksytä sananvapautta, kokoontumisvapautta eikä järjestäytymisvapautta. Nyt ei myöskään tiedonvälitys ole vapaata. Kiina on viime aikoina tehnyt kaikkensa rajoittaakseen Internetiin pääsyä ja estääkseen kansalaisia kommunikoimasta ja saamasta tietoa muista valtioista Internetin ja sähköpostin välityksellä.
Kaikki tämä on osoitusta siitä, että tilanne on huolestuttava, ja siihen voidaan puuttua tietenkin usein eri tavoin. Kahdenväliset keskustelut ovat eräs keino, mutta ne eivät yksin riitä. Emme saa antaa sen seikan hämätä meitä, että Kiina tekee viime hetkessä symbolisen toimen antaakseen sellaisen vaikutelman, että parannuksia tapahtuu. Geneven kokous antaa muulle maailmalle oivan tilaisuuden kertoa Kiinalle, että emme hyväksy järjestelmällisiä ihmisoikeuksiin kohdistuvia rikkomuksia.

Wuori
Arvoisa puhemies, tämän parlamentin pelastaviin piirteisiin kuuluu se, että täällä harjoitetaan johdonmukaista ja aktiivista ihmisoikeuspolitiikkaa, pidetään lippu korkealla kuten Malmström sen ilmaisi. Samaan aikaan me suljemme kuitenkin silmämme unionin omilta ongelmilta: väkivallalta, eriarvoisuudelta, neljännen maailman todellisuudesta osana EU:n arkea. On aivan oikein, että me kiinnitämme vakavaa huomiota niihin ihmisoikeusloukkauksiin, joista Genevessä tullaan keskustelemaan. Siihen retoriikkaan, jota käytämme, sisältyy kuitenkin usein itsetyytyväisyyttä, joka hipoo pohjoisamerikkalaista ihmisoikeusnarsismia. On suorastaan tekopyhää tuomita räikeitäkin kolmansissa tapahtuvia ihmisoikeusrikoksia, ellemme ole valmiit ojentamaan auttavaa kättämme aidoille pakolaisille ja turvapaikanhakijoille, joiden asema EU:ssa on nyt vaikeutumassa. Erityisesti kiinnitän huomiota Geneven sopimuksen vaarantavaan palauttamissopimuskäytäntöön, re-admission clauses, joka tulisi torjua. Ellemme voi ylläpitää tätä korkeata ihmisoikeustasoa pakolaisten ja turvapaikanhakijoiden suhteen, me emme ole niiden eurooppalaisten arvojen arvoisia, jotka muodostavat täällä tänään puhuneen Vaclav Havelin mukaan eurooppalaisen identiteetin ja joista hän erityisesti nosti esiin ihmisoikeuksien kunnioituksen ja solidaarisuuden.
Toimin useita vuosia Etelä-Afrikan totuus- ja sovituskomissiossa, ja oli sykähdyttävää nähdä, kuinka vaikeissa oloissa kansakunta kurkotti kohti avoimempaa eurooppalaistyyppistä moniarvoista demokraattista yhteiskuntaa. Pelkään pahoin, että olemme nyt liikkumassa päinvastaiseen suuntaan kohti eurooppalaista sulkeutumista ja apartheidia.

Dupuis
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, mielestäni tänä vuonna Genevessä esille otettava kysymys ei ole tietenkään kuolemanrangaistus. Olemme jo saaneet hyväksyttyä Genevessä kolme päätöslauselmaa kuolemanrangaistuksen osalta. Epäonnistuimme viime vuoden yleiskokouksessa harhaanjohtavan verukkeen, 2,7 artiklan perusteella, jonka hyväksymme muuten ongelmitta kaikkien muiden tekstien kohdalla. Näin ollen kysymys kuolemanrangaistuksesta kuuluu tämänvuotiselle yleiskokoukselle eikä missään nimessä Geneven istuntoon.
Ratkaiseva merkitys on Kiinalla, kuten komission jäsen Patten sanoi, ja kiitän häntä hänen puolustamastaan kannasta. Valitettavasti komission ja neuvoston tai ainakaan komission ja puheenjohtajavaltion kantojen välinen ero ei ole pelkästään hiuksenhieno, ja mielestäni se on vakava asia, varsinkin jos otetaan huomioon neuvoston esittämät rohkeutta osoittavat kannanotot Itävaltaa kohtaan.
Ajattelen näin: Kiinan osalta ja, koska tiedetään Euroopan unionin Kiinan politiikan täydellinen epäonnistuminen, kuvitellusta rakentavasta vuoropuhelusta ei ole syntynyt mitään hyvää, tai pahimmillaan se on antanut Kiinalle uusia perusteita lisätä tukahduttavaa toimintaansa ja uskontojen sekä vapauksien tukahduttamista (komission jäsen Wallström on kertonut sen Internetin välityksellä) kaikilla aloilla Tiibetissä, Mongolian sisäosissa ja Itä-Turkestanissa. Emme voi muuta kuin todeta, että kaikilla Kiinan siviiliyhteiskunnan aloilla on tapahtunut huonontumista.
Tämä on tosiasia: Kiina on suuri uhka, suurin uhkamme, ja tämä uhka meidän on kohdattava ja kyseessä on myös uhka rauhan kannalta. Kiinan malli on demokratialle vastakkainen, ja te tiedätte itseni tavoin, että Kiinan johto on pikemminkin kommunistinen kuin kiinalainen. Kiinassa rakastetaan kaksimielistä puhetta. Niin kauan kuin kantamme ei ole vankkumaton, emme saa Kiinan viranomaisilta mitään myönnytyksiä. Siksi olen sitä mieltä, että tilaisuuteen on tartuttava lennosta. Meidän on liityttävä Yhdysvaltojen esittämään aloitteeseen. Meidän on esitettävä kovasanainen teksti. Tästä tekstistä on äänestettävä. Meidän on tehtävä työtä. Tästä päivästä lähtien 15 jäsenvaltion on työskenneltävä kaikkien Yhdistyneiden Kansakuntien jäsenvaltioiden kanssa, jotta Kiinan politiikka lopultakin tuomittaisiin ankarasti ja jotta sen jälkeen tältä pohjalta voitaisiin luoda vuoropuhelulle liikkumavaraa.

Newton Dunn
Arvoisa puhemies, haluaisin yrittää tarkastella asiaa toisenlaisesta näkökulmasta. Kuten tiedätte, miehittämätön avaruusalus saavutti maanantaina pienen maapähkinänmuotoisen Eros-nimisen asteroidin kiertoradan, joka ei ole kovin kaukana maasta. Valokuvat osoittavat meille, että asteroidilla ei ole elämää, mutta paljon kauempana linnanradallamme on noin 300 miljardia tähteä, joilla on monilla planeettoja. Linnunradan takana on 300 miljardia muuta linnunrataa, joilla on lukemattomia tähtiä ja planeettoja. Siksi on todennäköistä, että siellä on paljon elämää, joka on monissa tapauksissa paljon meitä kehittyneemmällä tasolla.
Kun otetaan huomioon, että ensimmäiset maasta lähetetyt televisio-ohjelmat ovat nyt 50 valovuoden päässä avaruudessa ja vielä kaukana lähimmistä tähdistä, niin kuvitelkaapa minun kanssani, mitä tähdillä elävät ajattelevat meistä, kun he katsovat meitä. Mitä he näkevät? He näkevät kauniin planeetan, joka on täynnä elämää, mutta he näkevät myös, että sen ilmasto on saastunut ja lämpenee jatkuvasti. He näkevät metsien hakkuut ja leviävät autiomaat. Elollisten olentojen joukossa he voivat nähdä monia eläimiä kohdeltavan julmasti ja harvinaisten eläinten olevan häviämässä lopullisesti. Miten he näkevät tällä hetkellä hallitsevan lajin - eli meidät? No, he näkevät, että maapallon luonnonvarat ovat jakautuneet epätasaisesti. He näkevät, että maasta taistellaan, että sairauksia varten on lääkkeitä, mutta ei niissä osissa maailmaa, joissa niitä tarvittaisiin eniten, että on koulukirjoja mutta niitä ei ole lainkaan maailmamme vähiten kehittyneillä alueilla , ja että 50 prosenttia maailman väestöstä ei soita yhtä ainoaa puhelua koko elämänsä aikana.
Mitä he näkevät ihmisten välisistä suhteista? He näkevät meidän tappavan toisiamme. He näkevät meidän rajoittavan toistemme vapauksia. He näkevät loppumattoman sarjan paikallisia sotia. He näkevät, että jotkut lapsistamme riistetään armeijoihin sotilaiksi tai että heitä pidetään prostituoituina tai orjina. He näkevät eriarvoista kohtelua miesten ja naisten, eri-ikäisten ihmisten, vähemmistöjen, eriväristen, erirotuisten, eri uskontokuntiin kuuluvien, siirtolaisten ja jopa naapurien välillä. Tämä kuva on meille kaikille tuttu.
50 vuotta sitten solmittu YK:n ihmisoikeussopimus oli yritys tämän tilanteen korjaamiseksi. Meidän pitäisi suhtautua siihen myönteisesti ja luulenpa, että näin tapahtuukin. Vain Euroopassa ihmisoikeudet on turvattu lailla. Euroopan parlamentissa on jäseniä, jotka eivät halua, että parhaillaan käsiteltävästä perusoikeuskirjasta tulisi lainvoimainen. Minä sanon heille: hävetköön! Ihmisoikeudet olisi turvattava lailla kaikissa maailman maissa. Tämä on päämäärä, johon meidän on pyrittävä. Tehtävää on vielä paljon, kuten komission jäsen Patten sanoi.
Lopuksi, jos kysyisitte minulta: entä jos tähdillä ei olekaan elämää, entä jos olemme yksin? mikä on yhtä pelottava ajatus , vastaisin: ettekö ole sitä mieltä, että me olemme vastuussa myös siitä, että saamme lapsemme käyttäytymään kunnolla, ennen kuin päästämme heidät kansoittamaan muita planeettoja?

Swiebel
Arvoisa puhemies, ihmisoikeudet ovat maailmanlaajuiset, jakamattomat, toisistaan riippuvaiset ja yhteen punoutuneet. Monet osaavat ulkoa tämän tunnetun iskulauseen, joka on lainattu YK:n ihmisoikeuksia käsitelleen vuoden 1993 maailmankonferenssin johtopäätöksistä. Se on hienoa, mutta mikä on ihmisoikeuspolitiikan tilanne itse EU:ssa? Heijastuuko siinä tämä näkemys johdonmukaisuudesta? Onko Euroopan unionilla oikeastaan ihmisoikeuspolitiikkaa? Tällä kysymyksellä en tarkoita vaikeuksia, joita jäsenvaltioilla on sovittaessaan yhteen näkemyksiään ulkopolitiikasta ja puhuakseen yhdellä suulla muualla, esimerkiksi Kiinassa, tapahtuvista ihmisoikeuksien loukkauksista. Arvoisa puhemies, en siis tarkoita tätä vaan ihmisoikeuspolitiikan puuttumista Euroopan unionin itsensä sisällä.
Itävallassa on muodostettu uusi hallitus, jossa on mukana puolue, joka on koko ajan levittänyt viestiä rasismista ja suvaitsemattomuudesta vähemmistöjä kohtaan. Tämä muodostaa uhan ihmisoikeuksille, joiden puolesta EU liputtaa, mutta reaktiot näihin tapahtumiin ovat tehneet selväksi, että ei ole olemassa johdonmukaisia puitteita muotoilla sopivaa reaktiota. Perustamissopimuksen kaikkialla lainattu 7 artikla, jonka nojalla voidaan poistaa jäsenen oikeudet sellaiselta jäsenvaltiolta, jossa havaitaan vakavia ja jatkuvia ihmisoikeuksien loukkauksia, on luonnollisesti vain hevoskuuri, äärimmäinen keino, joka mainitaan Itävallan tapauksessa vain paremman puutteessa ja varoituksena.
Euroopan unioni tämän takia tarvitsee kokonaisvaltaista ihmisoikeuspolitiikkaa, jonka avulla edistetään ihmisoikeuksia ja noudatetaan niitä EU:n itsensä sisällä. Tällaisen politiikan pitäisi koostua eri osatekijöistä.
Ensinnäkin täytyy olla ohjaavat puitteet, joissa ilmaistaan täysin selvästi, millaiset oikeudet EU haluaa taata kansalaisilleen. Tällaisen peruskirjan laatiminen on nyt aloitettu, mutta emme voi enää lykätä kysymystä tämän asiakirjan juridisesta asemasta ja strategisesta merkityksestä tai luovuttaa sitä oppineiden lakimiesten käsiin. Tämä on poliittinen kysymys, joka vaatii pikaista vastausta HVK:lta ja tältä parlamentilta.
Toiseksi, täytyy kehittää valikoima välineitä, jotka mahdollistavat joustavan reaktion ja jotka eivät saata meitä sellaiseen tilanteeseen, että meidän täytyy valita ikään kuin joko hevoskuuri tai lumelääke. Ajattelen tässä yhteydessä johdonmukaista dokumentointia ja tietojenkeruuta, ammattimaisia havainnointitapoja, tiedotustoimien kehittämistä, rahavarojen käyttämistä demokraattisten voimien tukemiseen asianosaisessa maassa sekä monenkeskisen diplomatian keinojen luovempaa käyttämistä, kuten järjestettyä vuoropuhelua ja tietojenkeruumatkoja ja muuta sellaista.
Kolmanneksi, eri EU:n toimielinten sisällä täytyy määritellä selkeästi, kenellä on vastuu ihmisoikeuspolitiikasta Euroopan unionin sisällä ja mitä tehtäviä ja toimivaltaa se tuo mukanaan. Komission ja neuvoston täytyy molempien saada tässä asiassa asiansa järjestykseen. Parlamentille se ei ole enää tarpeen, koska työjärjestyksessämme määrätään, että kansalaisvapauksien ja -oikeuksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunnalla on tämä toimivalta. Siksi onkin outoa, että päätöslauselma, jolla tämä ihmisoikeuksia koskeva keskustelu täytyy päättää, on valmisteltu tämän parlamentin ulkomaanasioista vastaavalla osastolla, ja että juuri mainitsemani valiokunta, jossa olen itse jäsenenä, ei ollut mukana asiassa.
Arvoisa puhemies, parlamentti on levoton ja jakautunut. Uskottavuutemme vuoksi meidän pitäisi puhua yhdellä suulla, kun on kysymys ihmisoikeuksista, eikä meidän pidä käyttäytyä niin, että ihmisoikeudet EU:n sisällä olisivat ikään kuin toisenlainen asia kuin ihmisoikeudet muualla maailmassa. Uskon, että tämä olisi myös hyväksi uskottavuudellemme YK:n ihmisoikeuskomissiossa.

Gollnisch
Arvoisa puhemies, mitä tarvitaan, jotta ihmisoikeuksista käytävä keskustelu olisi muuta kuin se tällä hetkellä on, eli ideologinen väline, jolla edistetään kansojen orjuuttamista eikä ihmisten vapautta? Olisi aivan ensiksi palattava rajoittamatta näkökulmaa pelkästään ihmisiin, sillä ihminen ei ole maailmankaikkeuden herra kaiken todellisen oikeuden alkulähteille sekä sivilisaation perusarvoihin, joita ilman ikuinen oikeuksien vaatiminen päättyy aina tyranniaan, veriseen tyranniaan. Olisi koko Euroopan antiikin ja keskiajan perinteiden voimalla palattava maailmankaikkeuden luonnonmukaiseen järjestykseen eli maailman luomiseen ja epäilemättä vielä syvemmälle luojan suunnitelmiin. Silloin huomattaisiin, ettei lasten oikeuksien kunnioittamista ole kuin oikean perheen sisällä, eikä työntekijöiden oikeuksien kunnioittamista kuin niissä etujärjestöissä, jotka olemme jokin aika sitten tuhonneet, ja ettei kansalaisten oikeuksia kunnioiteta kuin täysivaltaisissa kansakunnissa.
Toiseksi olisi lakattava käyttämästä, kuten tällä hetkellä tapahtuu, oppia ihmisoikeuksista ideologisena sotakoneena, joka on sen luokan hallussa, joka on anastanut itselleen oikeuden määrätä yksipuolisesti, mitä ihmisoikeudet ovat ja mikä ei kuulu niiden piiriin. Tällainen mahdollistaa kaiken laillisuuden ja tarvittaessa kaiken vapauden kieltämisen niiltä, jotka ovat ainoan hyväksytyn ajattelutavan mukaisesti poliittisesti vääriä. Kaksi vuosisataa sitten vallankumouksellisen hirmuvallan puolestapuhujat sanoivat, ettei vapauden vihollisille pidä antaa vapautta. Valitettavasti tästä vallankumouksesta saivat alkunsa kaikki nykyajan totalitarismin muodot. "Ei ihmisoikeuksia ihmisoikeuksien vihollisille", sanovat uuden maailmanjärjestyksen ylistäjät tällä hetkellä, ja hehän hallitsevat lähes ilman vastavoimia taloudellisissa piireissä, kansainvälisissä toimielimissä, tiedotusväline- ja kulttuuriverkoissa ja opetuslaitoksissa, enkä viitsi mainita enempää.
Mitä on esimerkiksi jäljellä itävaltalaisten oikeudesta päättää vapaasti tulevaisuudestaan, jos sen sanelevat ne, jotka sanovat heidän puolestaan, mitä on sopivaa tehdä ja mitä ei, ja jos nämä laillisen ja oikeutetun prosessin avulla valitut johtajat otetaan vastaan loukkaavalla tavalla, kuten äskettäin kävi teidän kotimaassanne, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, Portugalin ministeri Amado. En tiedä, onko hän paikalla kuulemassa minua. Mitä on jäljellä ihmisoikeuksista, jotka ovat Flaamin yhteenliittymän joka on yksi tärkeimmistä puolueista flaamilaisella alueella puolella, jos Belgian parlamentti hyväksyy huomenna Flaamin yhteenliittymän poliittisen päävastustajan Volksunien esittämän uskomattoman, sopimattoman ja häpeällisen lakiehdotuksen, jolla pyritään vain ja ainoastaan kilpailevan puolueen hajottamiseen? Mitä on jäljellä oikeudesta tutkia historiaamme kriittisesti, kun kirjoittajia ja kustantajia vainotaan, kuten eilen kotikaupunkini Lyonin hovioikeudessa jälleen tapahtui, kun vainon kohteena oli nuori historiantutkija Jean Plantin, johon yleinen syyttäjä Jean-Olivier Viout kohdisti mielettömiä, röyhkeitä ja häpeällisiä vaatimuksia? Tapaus on osoitus yksisuuntaisesta ajattelutavasta ja älyllisestä myötäilystä.
Onpa outo käsitys ihmisoikeuksista, jos rinnastetaan halpamaisesti rauhanomainen isänmaallisuus sotaisaan nationalismiin ja maahanmuuttopolitiikan oikeutettu vastustaminen mihin tahansa muukalaisvastaisuuteen sekä välttämätön identiteetin puolustaminen rasismiin! Missä ovat Kansallisen rintaman miljoonien ranskalaisäänestäjien ihmisoikeudet, kun heiltä on viety kaikki oikeudet poliittiseen edustukseen, kun heitä parjataan päivittäin, jälleen maanantaina valtion TV-kanavilla, joita heidän on veroillaan ylläpidettävä, kun pelkästään erään kollegamme, Jean-Marie Le Penin oikeutetusti turhautunutta ilmausta käytetään väärämielisten syytösten tekosyynä rikkomalla lainsäädäntöä, oikeudenmukaisuutta, tasavertaisuutta ja moraalia ja kun tällä hetkellä pyritään itsestään selvimpienkin tekstien vastaisesti viemään tältä kahta miljoonaa äänestäjää edustavalta edustajalta toimi, jonka hän on saanut heidän ääniensä perusteella eikä valtapuolueiden suosiollisuuden perusteella.
Arvoisat kollegat, lyhyesti sanottuna uskon teidän puheitanne Euroopan ihmisoikeuksista vasta, kun suotte poliittisille vastustajillenne samat oikeudet, jotka myönnätte itsellenne. Uskon puheitanne Kiinan ihmisoikeuksista, kun nimeätte todellisen pahuuden aiheuttajan eli kommunismin. Kuunnelkaa suuren Sol&#x017E;enitsynin ääntä hänen amerikkalaisille lähettämässään kirjeessä, jossa meille sanotaan, että länsimaisten yhteiskuntien heikkouden suurin aiheuttaja on oikeudellisen individualismin ylikorostuneisuus, sillä tällainen individualismi ei alkuunkaan mahdollista ihmisen parhaiden puolien esiintuloa, vaan valmistaa tietä tulevalle diktatuurille, joka on oikeastaan pahin kaikista, sillä siinä orjuutetut eivät edes tiedosta hirvittävää orjuuttaan.

Van Hecke
Arvoisa puhemies, maailmanlaajuisten ihmisoikeuksien periaate on epäilemättä yksi 1900-luvun politiikan tärkeimmistä perinnöistä. Holokausti 50 vuotta sitten oli syy siihen, että päätettiin tietyistä perusoikeuksista ja -vapauksista. Kylmän sodan päättymisestä lähtien ihmisoikeuksien noudattamisesta on myös tullut kansainvälisen yhteistyön edellytys. Johtajat, jotka rikkovat näitä periaatteita, joutuvat nyt kansainvälisen arvostelun ja pakotteiden kohteeksi ja jopa oikeuteen, minkä entiset diktaattorit, kuten Pinochet, ovat saaneet kokea.
Tällainen kehitys on toivoa herättävää. Se ei kuitenkaan poista sitä tosiasiaa, että maailman ihmisoikeustilanne on edelleen hyvin huolestuttava. Erityisesti sotatilanteissa kansalaiset säästyvät yhä harvemmin. Tämä vaikuttaa ristiriitaiselta. Koskaan aikaisemmin historiassa humanitaariset oikeudet eivät ole olleet näin kehittyneet. Koskaan aikaisemmin ei ole ollut näin paljon näin monien maiden ratifioimia kansainvälisiä sopimuksia. Kuitenkin tärkeimpiä käyttäytymissääntöjä rikotaan valtavasti, ja siviiliuhrien määrä on enemmän kuin vuosisata sitten.
Naisia raiskataan järjestelmällisesti. Lapsia otetaan pakolla sotilaiksi ja lähetetään taisteluun. Väärinkäytökset eivät ole enää poikkeus, vaan niistä on ikävä kyllä tullut sääntö. Tämä pätee nykyisin vähintään 30 konfliktiin maailmassa. Kansainvälisen yhteisön ihmisoikeuspolitiikkaa voisi kuvata seuraavasti: liian myöhäistä, liian valikoivaa ja liian hajanaista. Se on liian myöhäistä. Sekä Ruandassa että Kosovossa YK on monista varoituksista huolimatta näyttänyt jääneen verilöylyjen voimattomaksi sivustakatsojaksi, kuten presidentti Havel asian täällä tänään iltapäivällä ilmaisi.
Emme kuitenkaan nyt 50 vuotta myöhemminkään onnistu välttämään kansanmurhia. Siksi täytyy pikaisesti kiinnittää enemmän huomiota seurantaan ja konfliktien ennaltaehkäisyyn. Asekaupan hallinta ja tiedotusvälineiden parempi valvonta ovat tässä yhteydessä oleellisia asioita.
Ihmisoikeuspolitiikka on myös liian valikoivaa. Kuukausia jatkuneet NATOn pommitukset Kosovossa ja välitysyritykset Lähi-idässä ovat jyrkässä ristiriidassa sen kanssa, kuinka välinpitämätöntä kansainvälinen suhtautuminen on Afrikan konflikteihin. Kun on kysymys ihmisoikeuksista, en voi olla saamatta sellaista vaikutelmaa, että kaikesta kaunopuheisuudesta huolimatta Afrikka ei ole puheenjohtajana toimivan Portugalin asialistan kärjessä. Olen siitä hyvin pahoillani.
Ei ole aiheetonta, että afrikkalaiset saavat sellaisen vaikutelman, että he ovat vähempiarvoisia kansalaisia maailmassa. Haluaisin varoittaa normien hämärtymisestä arvioitaessa Afrikan ihmisoikeustilanteita, jolloin siellä tapahtuvia loukkauksia aletaan pitää ikään kuin väistämättöminä. Ihmisoikeuspolitiikka on ennen kaikkea liian hajanaista. Emme onnistu määrittelemään yhteistä strategiaa kansainvälisessä yhteisössä emmekä edes Euroopassa.
Tarkastellaanpa vaikka Sudania. Kansainvälinen yhteisö lähettää ristiriitaisia signaaleja kyseiseen maahan. Englanti avaa uudelleen lähetystönsä Khartumissa. Kanada kutsuu sudanilaiset rauhanneuvotteluihin. Eurooppa painostaa maan eteläosan kapinallisia ryhtymään neuvotteluihin, ja samalla amerikkalaiset ryhtyvät eristämään valtakoneistoa ja tukemaan kapinallisia sotilaallisesti.
Tarvitaan lisää koordinointia ja tietojen vaihtoa sekä johdonmukaisempaa suhtautumista, jolloin vältetään kaksinkertainen työ. Vain sillä tavalla voimme seurata johdonmukaisesti kansainvälisen ihmisoikeuksien julistuksen tekijöiden jalanjälkiä.

Cashman
Arvoisa puhemies, haluaisin esittää aluksi sen tosiasian, että jos ongelmat voitaisiin ratkaista sanoilla, voisimme kaikki pakata laukkumme ja lähteä kotiin. Mutta sillä aikaa, kun me puhumme nyt parlamentin suojassa, ihmisoikeusrikkomuksia tapahtuu valitettavasti kaikkialla vapaassa maailmassa. Joissakin tapauksissa käy niin, että mitä enemmän me puhumme, sitä vähemmän me kuulemme esityksiä: sanoja; yleissopimuksia: sanoja; sopimuksia: sanoja , ja ellemme pidä varaamme, sanat syrjäyttävät todellisen toiminnan. Kaikenkattaviin ja vapauksia antaviin asiakirjoihin sepitetyistä sanoista tulee sopimuksia ja yleissopimuksia, joilla usein ylvästellään todisteena siitä, että ihmisoikeuksia kunnioitetaan ja noudatetaan jossakin maassa.
Puhutut, kirjoitetut tai allekirjoitetut sanat eivät kuitenkaan sinänsä riitä. Tarkastelkaapa ihmisoikeuksia ja vähemmistöjä koskevien yleissopimusten allekirjoittajamaita ja vertailkaapa sitten kyseisten vähemmistöjen, ryhmien tai yksittäisten henkilöiden kohtelua lista on häpeällinen ja hävettävä.
Voiko kukaan väittää vakuuttuvasti, että naisia kohdellaan tasavertaisesti ja oikeudenmukaisesti, että lapsilla on ihmisoikeudet tai että ihmisiä ei syrjitä uskonnon, vakaumuksen, sukupuolen, vammaisuuden, iän, sukupuolisen suuntautumisen, mielipiteiden tai poliittisen näkemyksen tai muun asian perusteella? Vähemmistöjen panettelu sanomalehdissä ja muissa tiedotusvälineissä lietsoo syrjintää. Jopa EU:ssakin kansalaiset joutuvat vielä kärsimään ihmisoikeusrikkomuksista ja yleissopimustemme rikkomisesta. Lehdistössä esiintyy joka päivä vääriä tietoja ja panettelua, joita käytetään tasavertaisuuden kieltämiseen lain edessä tietyiltä vähemmistöiltä sekä etnisten vähemmistöjen mustaamiseen. Suoraan sanottuna on luotu sorron hierarkia. Ja niin kauan kuin ihmiset eivät ole tasavertaisia lain edessä, eriarvoisuus johtaa syrjintään ja ihmisoikeudet heikkenevät.
EU:n laajentumisprosessissa on perustellusti korostettu ihmisoikeuksia ja vähemmistöjen suojelua. Emme saa hellittää tästä sitoumuksesta. Mutta meidän on myös itse katsottava peiliin ja tunnustettava oma riittämättömyytemme. Yleissopimuksia on todella allekirjoitettu, mutta tarvitaan toimintaa. Suosittelisin teille jatkuvaa ihmisoikeuskäytäntöjen tarkastamista ja ikuista valppautta paitsi rajojemme ulkopuolella myös niiden sisällä. Siksi olisi mielestäni hyvä, että kaikki jäsenvaltiot laatisivat vuosikertomuksen, joka sisältää kaikki asiaa koskevat kanteet ja niiden perusteella toteutetut toimet. Koska se, mikä tapahtuu kaikissa jäsenvaltioissa, tapahtuu meille kaikille. Se, mikä tapahtuu jossain muualla maailmassa, koskee meitä. Pinochet Chilessä on yhtä tärkeä kuin Haider Itävallassa. Ihmisoikeudet ja kansalaisvapaudet liittyvät erottamattomasti toisiinsa. Ihmisoikeudet eivät ole asia erikseen, ne liittyvät meidän kehitysyhteistyöpolitiikkaamme, talouspolitiikkaamme ja sisäpolitiikkaamme ja ne ovat todellakin demokraattisen toimintamme ytimessä. Toistaisin sen, mitä komission jäsen Patten sanoi: meidän on sitouduttava ja meidän on jaettava tietoa ja annettava koulutusta voidaksemme saada aikaiseksi todellisen ja kestävän muutoksen.

Sacrédeus
Arvoisa puhemies, Eurooppa edustaa ihanteita, arvoja ja periaatteita. Meidän on korostettava Euroopan henkistä historiaa. Meidän on yhdessä palautettava ne arvot, jotka yhdistävät Eurooppaa. Henkisiä arvoja on levitetty Euroopasta ympäri koko maailman. Meidän on elettävä omantuntomme kanssa. Näin Tsekin tasavallan presidentti Vaclav Havel sanoi täällä kolme tuntia sitten. Hyvin inspiroivassa puheessaan, jota leimasivat ihmistuntemus, viisaus, historian tuntemus ja Euroopan henkisen ja kristillisen perinnön ymmärtämys, hän viittasi lähteisiin, jotka voivat innostaa meitä ihmisarvon ja ihmisoikeuksien parissa tekemässämme työssä. Meidän on syytä olla kiitollisia siitä, että Euroopassamme on presidentti Vaclav Havelin kaltaisia valtionpäämiehiä.
Haluan ottaa esiin kaksi asiaa. Kyse on ensimmäiseksi kansalaisyhteiskunnasta. Presidentti Vaclav Havel mainitsi, että kommunistien johtamat hallitukset murskasivat järjestelmällisesti Itä-Euroopan kansalaisyhteiskunnan: kansanliikkeet, kirkot ja riippumattomat ammattiyhdistysliikkeet. Näin käy Kiinassa Falun Gong -liikkeelle ja katoliselle ja protestanttiselle kirkoille. Näin käy Tiibetissä lamalaisuudelle. Emme saa koskaan unohtaa vastuuta kansalaisyhteiskunnasta.
Haluan ottaa esiin myös kuolemantuomion. EU:n, kuten kotimaani Ruotsinkin, ihmisnäkemys perustuu yhtäläiseen, ainutlaatuiseen ja loukkaamattomaan ihmisarvoon. Tämän periaatteen mukaan ihmisellä pitää aina olla mahdollisuus palata. Sanokaa se Yhdysvaltain hallitukselle, Venäjän hallitukselle ja Kiinan hallitukselle!

Cushnahan
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, olen sitä mieltä, että EU:n jäsenvaltioiden olisi pyrittävä Genevessä siihen, että Kosovon, Meksikon, Saudi-Arabian, Sierra Leonen ja Kiinan tilanne asetetaan etusijalle. Kiinan osalta meidän ei pitäisi jättää väliin aiheen esille ottamista vain siksi, että neuvottelut saattavat ajautua umpikujaan. Erittäin tärkeää on joka tapauksessa se, että EU puhuu ja toimii yhdenmukaisesti, ja kauppapakotteilla uhkaamisen olisi pikemminkin lujitettava kuin heikennettävä päättäväisyyttämme.
Jos kuitenkin Genevessä mahdollisesti tehtäville päätöksille halutaan antaa täysi painoarvo, ihmisoikeusvaltuutetun toimistolle on annettava riittävästi varoja. Yhdistyneiden Kansakuntien varoja jaetaan hyvin niukasti, ja siksi monien tärkeiden ohjelmien toteutuminen riippuu vapaaehtoisista lahjoituksista.
Varoja tarvitaan myös käytännön yhteistyön, ihmisoikeuksien ja strategisen suunnittelun edistämiseksi, ensisijaisten tavoitteiden asettamiseksi ja yhteydenpidon vahvistamiseksi avunantajien ja YK:n jäsenmaiden välillä. Näitä tavoitteita varten ihmisoikeusvaltuutettu esitti hiljattain 53 miljoonan Yhdysvaltain dollarin suuruisen vuosittaisen anomuksen, jotta hänen toimistonsa pystyy suoriutumaan näistä tehtävistä. Euroopan unionin ja sen jäsenvaltioiden olisi annettava esimerkkiä hankkimalla huomattava osa tästä summasta. Näin me saattaisimme Yhdysvallat noloon asemaan ottamalla sille kuuluneen vastuun YK:n rahoituksessa, ja osoittaisimme myös sen, että sitoumuksemme puolustaa ihmisoikeuksia on muutakin kuin pelkkää sanahelinää.

Maij-Weggen
Arvoisa puhemies, tässä keskustelussa on ennen kaikkea kysymys valmistautumisesta pian pidettävään vuosittaiseen YK:n ihmisoikeuskokoukseen sekä komission ja neuvoston panoksesta siinä. Haluaisin aluksi sanoa, että olen hyvin tyytyväinen siihen, mitä Patten ja ministeri ovat tähän mennessä tuoneet esille, ja minusta on myös hyvä, että sekä Kiina että Kuuba on otettu keskustelun kohteiksi.
Kuuba on vieläkin Etelä-Amerikan viimeinen diktatuuri, mitä emme saa unohtaa, vaikka Kuuba saakin myötätuntoa monelta taholta. Kuuba on diktatuuri, eli se ei siis ole demokratia. Haluan kaksiminuuttiseni aikana pyytää kiinnittämään huomiota kahteen maahan, joihin minulla on erityiset siteet.
Ensimmäinen on Indonesia. Olemme luonnollisesti hyvin iloisia siitä, että Indonesialla on uusi johto ja että presidenttinä toimii Wahid ja varapresidenttinä Sukarnoputri. Olemme myös iloisia siitä, että Timorin tilanne on kehittymässä hitaasti hyvään suuntaan. Voin kuitenkin ilmoittaa teille, että Molukeilla, siis alueella, joka sijaitsee heti Timorin pohjoispuolella, väkivalta ei ole vielä hallinnassa. Tuhannet ihmiset ovat saaneet siellä surmansa kahden viime vuoden aikana. Pakolaisina on kymmeniätuhansia ihmisiä. Tilanne ei ole siellä kunnolla hallinnassa. Tiedän, että huomenna tai ylihuomenna Alankomaiden televisiossa esitetään pitkä ohjelma, ja siinä pyydetään hartaasti, että tarkkailijat seuraisivat, mitä tarkalleen ottaen tapahtuu, jotta joka tapauksessa myös tulevaisuutta ja ihmisoikeuskomissiota varten kirjattaisiin, mistä on ollut kysymys. Kiireellinen pyyntöni - joka on esitetty myös monta kertaa täällä päätöslauselmissa - on, että voisitteko harkita tarkkailijoiden lähettämistä Molukeille. Kuolleita on jo tuhansia, haavoittuneita on tuhansia ja pakolaisia kymmeniätuhansia. Eikö se riitä?
Puhun toisesta maasta, Burmasta, hyvin lyhyesti, koska Patten tuntee sen oikein hyvin. Eihän voi olla niin, että me vaikenemme Burman osalta. Minulla on sellainen tunne, että tämä maa on pikkuhiljaa unohtumassa. Vaaleilla valittu presidentti on ollut siellä kotiarestissa jo kymmenen vuotta. Parlamentti ei ole toiminut kymmeneen vuoteen. Useita parlamentin jäseniä on tapettu, tai he ovat paenneet, ja vain muutamat heistä asuvat enää Burmassa. Thaimaassa ja Intiassa on satojatuhansia Burmasta tulleita pakolaisia, ja kuitenkin vaikuttaa siltä, että Burma ei saa enää huomiota osakseen. Olen sitä mieltä, erityisesti suurten muutosten jatkuessa Indonesiassa, että myös Burma täytyy ottaa uudelleen asialistalle. Eihän voi olla niin, että Aung San Sui Kyi saa tuntea itsensä myös Euroopan täysin hylkäämäksi. Pyydän siis oikeastaan, että tämä maa otettaisiin jälleen asialistan alkupäähän.

Costa Neves
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, Euroopan unionin roolin vahvistuminen maailmassa ei saa liittyä vain taloudelliseen valta-asemaan. Meille on luonteenomaista järjestelmällinen ihmisoikeuksien korostaminen sekä omalla alueellamme että niillä alueilla, joiden kanssa olemme tekemisissä. Euroopan parlamentti on ollut keskeisessä asemassa edistämässä ja puolustamassa ihmisoikeuksia, ja se on pystynyt ylittämään itsekkyydestä ja toisinaan jäsenvaltioiden ja jopa muiden Euroopan unionin toimielinten kannoissa näkyneistä "kansallisista eduista" aiheutuneet esteet.
Sen vuoksi voidaan todeta esimerkiksi, että Euroopan parlamentti ei koskaan antanut unohtaa Itä-Timorin tilannetta. Unohdus olisi saattanut olla pahin vihollinen pyrittäessä Indonesian miehitystä aina vastustaneen kansan kannalta oikeudenmukaiseen ratkaisuun. Sen vuoksi vastustimme äskettäin Indonesiaan tapahtuvaa asemyyntiä, mitä neuvosto ei valitettavasti kuitenkaan ottanut huomioon. Ei kuitenkaan riitä, että vältämme tai lopetamme ne tilanteet, joissa henkilöt tai instituutiot hyökkäävät hirvittävällä tavalla kaikkein heikoimpia vastaan. On välttämätöntä, että rikkomuksiin syyllistyneet eivät jää rankaisematta, olivatpa he keitä tahansa tai tapahtuivatpa teot missä tahansa, Indonesiassa tai Angolassa, Kuubassa, Kiinassa tai Burmassa, olipa syyllinen sitten siviili- tai sotilashenkilö, sotilas, kenraali tai ministeri. Toteutukoon oikeus Indonesiassa. Toteutukoon oikeus Itä-Timorissa. Presidentti Wahid tarvitsee tukeamme ratkaistakseen vaikean tilanteen. Tämä PPE-ryhmän aloitteesta tehty päätöslauselma sisältää oikealla hetkellä Itä-Timoria koskevan viittauksen. Siihen, mitä siellä tapahtui ja mitä jouduin tämän parlamentin edustajana osaksi todistamaan, on löydettävä syylliset, jotka eivät saa jäädä rankaisematta. Itä-Timorista puhuttaessa on muistettava myös ne kymmenettuhannet Indonesian alueelle paenneet itätimorilaiset, joiden tilanne on epäinhimillinen, sillä Indonesian sotilaat ja miliisit valvovat heitä ja käyttävät heitä vaihtorahana. Tämä tilanne on kestämätön, ja se pitää saada loppumaan.

Amado
. (PT) Arvoisa puhemies, sanoisin muutaman hyvin lyhyen huomion neuvoston puheenjohtajavaltion puolesta. Muistuttaisin ensiksi, että puheenjohtajavaltion työ on ennen kaikkea koordinointia ja yhteisten kantojen hakemista niistä aloitteista, joita 15 jäsenvaltion täytyy hyväksyä neuvostossa. On syytä muistuttaa, että aiemmista ihmisoikeuskomission kokouksista saadut kokemukset ovat osoittaneet - juuri tämän puheenjohtajavaltioiden tekemän koordinointityön ansiosta - Euroopan unionin merkityksen elimenä, jolla on komissiossa oma politiikkansa, jota on tärkeä jatkaa.
Haluaisin mainita myös, että Euroopan parlamentin osallistuminen valmistelutyöhön on tärkeää, jotta Euroopan unionilla olisi johdonmukainen kanta eri tilanteista, ja tästä syystä puheenjohtajavaltio on luonnollisestikin kiitollinen kaikista päätöslauselmateksteihin sisältyvistä ehdotuksista. Haluaisin korostaa myös, että, kuten monet jäsenet korostivat, ihmisoikeuspolitiikalla on keskeinen asema eurooppalaisessa identiteetissä ja että ihmisoikeuksien kunnioittamista täytyy pitää keskeisenä periaatteena Euroopan unionin tekemässä kansainvälisessä yhteistyössä. Sen vuoksi eurooppalaisen ihmisoikeuspolitiikan täytyy olla entistä johdonmukaisempaa, mikä luonnollisestikin edellyttää selkeitä ja mahdollisimman yksiselitteisiä kannanottoja niistä tilanteista, joita emme pidä lainkaan hyväksyttävinä, erityisesti monen jäsenen mainitsemasta Kiinan tilanteesta. Panemme kuitenkin merkille myös monen muun jäsenen huolen muiden maiden tilanteesta, erityisesti Indonesian ja Itä-Timorin tilanteesta ja myös Molukkien tai Burman tilanteesta, jotka meidän täytyy panna merkille.
En voi myöskään lopettaa kommentoimatta jäsen Van Hecken puheenvuoroa, joka koski Afrikan ihmisoikeustilannetta sekä puheenjohtajavaltio Portugalin roolia ja painopistealueita ja jossa asetettiin kyseenalaiseksi valintojemme vilpittömyys siltä osin, että asetimme etusijalle suhteet Euroopan unionin kanssa. Haluaisin vain mainita, että puheenjohtajavaltio Portugali on näiden kahden kuukauden aikana pystynyt järjestämään ensimmäistä kertaa kehitysyhteistyöministerien neuvoston kokouksen - vaikkakin epävirallisen kokouksen -, jonka esityslistaa hallitsivat juuri Euroopan unionin suhteet Afrikan kanssa - ja juuri tämän aiheen takia 15 jäsenvaltion kehitysyhteistyöministerit kokoontuivat Lissaboniin keskustelemaan näiden suhteiden uudesta ulottuvuudesta -, enkä voi olla korostamatta sitä, että olemme saaneet päätökseen tärkeät neuvottelut Lomén yleissopimuksen korvaavasta uudesta yleissopimuksesta ja että olemme onnistuneet hyvin monimutkaisissa ja vaikeissa neuvotteluissa toteuttamaan ensimmäisen Euroopan unionin ja Afrikan välisen huippukokouksen tai valmistelemaan sitä. Sen vuoksi en voinut olla vastaamatta suoraan jäsen Van Hecken kysymykseen.

Patten
. (EN) Arvoisa puhemies, tämä on ollut erittäin hyödyllinen keskustelu. Parissa puheessa viitattiin erityisaiheisiin, joita meitä neuvotaan harkitsemaan hyvin tarkkaan. Esimerkiksi jäsen Maij-Weggen viittasi sekä Indonesiaan että Burmaan ja esitti muutamia hyvin tärkeitä asioita kummastakin maasta ja niiden ihmisoikeustilanteesta.
Haluaisin korostaa hyvin lyhyesti paria teemaa, joka tulivat jatkuvasti esille keskustelussamme. Eräs aivan ensimmäisistä puhujista, jäsen Wuori, puhui presidentti Havelin tänään aikaisemmin esittämistä näkemyksistä. Se oli huomionarvoinen puhe, ja toivon, että myös jäsen Gollnisch, joka ei ole enää seurassamme, sai kuulla sen. Toivon myös, että jos ulkoavaruudessa on elämää, kuten jäsen Newton Dunn arveli, myös siellä oltiin oli samalla aallonpituudella presidentti Havelin puheen kanssa. Presidentti Havel muistutti meille, että unionissa ei ole kyse vain markkinoista ja BKT:n kasvusta, vaan se on myös niiden arvojen unioni, jotka tulevat esille perustamissopimuksissa, velvollisuuksissamme ulkoisen avunannon koko alalla ja aivan erityisesti niissä tehtävissä, jotka meille on annettu. Miten toteutamme sen, mitä perustamissopimuksissa sanotaan kaikilla niillä sanoilla, jotka koskevat kehitysapuohjelmia?
Pari arvoisaa jäsentä, Ferber ja Cushnahan, puhuivat kaunopuheisuuden ja todellisuuden välisestä kuilusta. Jäsen Cashman sanoi, että sanat eivät korvaa todellista toimintaa, mikä pitää tavallaan paikkansa. Sanoilla voi olla tietysti paljonkin vaikutusta, kuten jäsen Malmström totesi. Hän kertoi saaneensa Kiinan suurlähettiläältä, joka on hyvin ystävällinen ja erittäin viisas maansa edustaja ja palvelija, kirjeen, jossa tämä sanoi hänelle, että hän ja Euroopan parlamentti ovat suhtautuneet väärin ihmisoikeuksiin Kiinassa. Luulenpa, että hänen puheenvuoronsa jälkeen hänelle tulvii kirjeitä Kiinan viranomaisilta. Hän voi täyttää kokonaisen arkistokaapin kirjeillä, joissa kerrotaan siitä, minkä väitetään olevan Kiinan todellinen tilanne. Hän heijasteli nähdäkseni monien kiinalaista kulttuuria ihailevien kansalaisjärjestöjen ja ihmisten näkemyksiä, jotka ovat kuitenkin huolestuneita siitä, mitä Kiinassa tällä hetkellä tapahtuu.
Pitää tietysti täysin paikkansa, että meidän on kiinnitettävä huomiomme toimintaan, ja aivan ensimmäisessä puheenvuorossa jäsen Salafranca mainitsi Geneven kokouksen lisäksi kaksi toiminta-aluetta; näistä toisen mahdollistaa tietysti Euroopan parlamentin eurooppalaisten veronmaksajien puolesta osoittama anteliaisuus eli talousarvio, jonka voimme käyttää ihmisoikeustoimintaan , noin 100 miljoonaa euroa, joita käytetään ohjelmien välityksellä, mistä minä vastaan, ja joista suurin osa menee kansalaisjärjestöille ihmisoikeuksien ja demokratisoitumisen edistämiseksi. Haluamme jakaa parlamentin kanssa, kuten kirkkoherrat sanovat, näkemyksemme siitä, miten ihmisoikeusohjelma voidaan parhaiten keskittää ja suunnata tulevina vuosina.
Jäsen Salafranca otti esille myös erään kysymyksen, mutta hän ei valitettavasti voinut seurata loppuun asti tätä lyhyttä mutta hyödyllistä keskustelua. Muita kysymyksiä ovat yleinen ihmisoikeuspolitiikkaamme ja ihmisoikeuksien ja ulkopolitiikan suhde. Haluan muistuttaa parlamentille, että komissio julkaisee ennen vuoden puoliväliä kattavan ja älyllisen tekstin ihmisoikeuksien asettamisesta keskeiselle sijalle yhteinen ulko- ja turvallisuuspolitiikan kehittämisessä. Se on äärimmäisen tärkeää, ja jos en olisi jo aikaisemmin ollut tätä mieltä, olisin varmasti päätynyt tähän näkemykseen kuunneltuani presidentti Havelin tänään aiemmin pitämän huomionarvoisen puheen.
Tämä on ollut hyödyllinen keskustelu. Toivon, että voimme jatkossakin käydä tämäntapaisia keskusteluja. Toivon, että voisimme erityisesti keskustella siitä, miten toteutamme nämä hyvät aikomukset käytännössä paikan päällä, siellä, missä niillä on merkitystä, missä edelleen kidutetaan ihmisiä, missä edelleen raiskataan ihmisiä ja kielletään heiltä kansalaisoikeudet, joita parlamentti ja minä pidämme itsestään selvinä.

Puhemies
Olen tämän julkilausuman päätteeksi vastaanottanut työjärjestyksen 37 artiklan 2 kohdan mukaisesti 7 päätöslauselmaesitystä.
Julistan keskustelun päättyneeksi.
Äänestys toimitetaan torstaina.

Kypros ja Malta
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana yhteiskeskustelu neuvoston julkilausumasta ja mietinnöstä:
neuvoston julkilausuma Euroopan unionin kannasta Kyproksen-kysymyksen kehittymiseen;
Brokin laatima ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunnan mietintö (A4-0029/2000) ehdotuksesta Kyproksen ja Maltan liittymistä valmistelevan strategian mukaisten toimien toteuttamisesta (KOM(1999)0535 - C5-0308/1999 - 1999/0199(CNS)).
Neuvoston edustajalla, neuvoston puheenjohtaja Seixas da Costalla on puheenvuoro.

Seixas da Costa
. (PT) Arvoisa puhemies, hyvät jäsenet, haluaisin Euroopan unionin neuvoston puheenjohtajavaltion puolesta antaa joitakin tietoja Kyproksen sisäisten neuvottelujen jatkamisesta ja tämän kysymyksen osalta tapahtuneesta viimeaikaisesta kehityksestä.
Mielestäni kaikki ovat sitä mieltä, että Helsingin tapahtumat viime vuoden lopussa ja Euroopan unionin ja Turkin välisten suhteiden uusi ilmapiiri ovat osoitus yhteisön tasolla tapahtuneista syvällisistä muutoksista, jotka näkyvät väistämättä myös Kyproksen kahden yhteisön välisissä suhteissa.
Haluaisin korostaa, että New Yorkissa pidettiin viime vuoden joulukuun alussa ensimmäinen neuvottelukierros sen jälkeen, kun neuvottelut keskeytyivät useita vuosia sitten Kyproksen pohjois- ja eteläosien yhteisöjen välillä. Tällä kierroksella käytiin luonteeltaan epävirallisia keskusteluja, joissa välittäjänä toimi Yhdistyneiden Kansakuntien erityisedustaja Álvaro de Souto. Toinen neuvottelukierros pidettiin tämän vuoden tammikuussa 31. tammikuuta alkaen, ja kolmannen neuvottelukierroksen on määrä alkaa New Yorkissa 23. toukokuuta. On olemassa mahdollisuus, jota ei toistaiseksi vielä ole vahvistettu, että näitä keskusteluja voitaisiin käydä välittömästi ja jatkuvasti ja että työt jatkuisivat tämän vuoden syyskuuhun asti.
Näiden keskustelujen asiasisältö liittyy lähinnä neljään asiaan: turvallisuuskysymyksiin, hallituksen rakennetta koskeviin kysymyksiin, alueellista sopeuttamista koskeviin kysymyksiin ja pakolaisia ja saaren jakautumisen luomasta tilanteesta johtuvia korvauksia koskeviin kysymyksiin. Aiemmin oli kuitenkin sovittu mahdollisuudesta ottaa mukaan muitakin kysymyksiä, minkä takia saaren pohjoisosan edustaja Rauf Denktash ehdottaa kolmea uutta aihetta: suvereniteettia koskevaa kysymystä, luottamusta lisääviä toimia koskevaa kysymystä ja kysymystä saaren pohjoisosan tuotteita koskevan kauppasaarron poistamisesta.
Tähän asti keskusteluissa on tapahtunut kehitystä lähinnä kahdella alueella: on otettu esille mahdollisuus luoda Euroopan unionin ja saaren pohjoisosan välille suora tietojenvaihtokanava, ilman että se merkitsisi välttämättä saaren kyseisen osan tunnustamista oikeushenkilöksi kansainvälisellä tasolla. Tämän tarkoituksena on helpottaa yhteisön säännöstön omaksumista koko saaren mahdollista jäsenyyttä varten, mikäli siis saaren jakautumista koskeva ongelma onnistutaan sitä ennen ratkaisemaan.
Toinen mielestämme tärkeä kehityskulku on Yhdistyneiden Kansakuntien pääsihteerin keskustelujen ensimmäisen päivän päätteeksi antama julkilausuma, jossa todettiin, että kokonaisratkaisun löytäminen tilanteeseen edellyttäisi saaren pohjoisosan erityispiirteiden tunnustamista. Tämä on Yhdistyneiden Kansakuntien pääsihteerin kanta, ja sen täytyy luonnollisestikin olla mukana tulevassa analyysissamme.
Kolmanteen neuvottelukierrokseen kohdistuu tiettyjä odotuksia, kun otetaan huomioon valmisteilla olevat ehdotukset, joihin osallistuu Yhdysvaltain ja Yhdistyneen kuningaskunnan edustajia, nimittäin turvallisuutta ja perustuslaillista rakennetta koskevat ehdotukset, joita aiotaan tarkastella tällä kierroksella Yhdistyneiden Kansakuntien pääsihteerin edustajan välityksellä. Näin tehdään saaren pohjoisosassa 18. huhtikuuta pidettävien vaalien jälkeen.
Euroopan unionin puheenjohtajana toimiva Portugali päättikin aiempien puheenjohtajavaltioiden esimerkkiä seuraten nimittää edustajan, jotta se voisi pitää yhteyttä eri osapuoliin tässä kysymyksessä. Edustaja on jo ottanut yhteyttä kaikkiin osapuoliin ja seurannut tiiviisti yhdessä Yhdistyneiden Kansakuntien pääsihteerin edustajan kanssa eri neuvottelukierroksilla tehtävää työtä. Pyrimme erityisesti siihen, että Euroopan unionilla olisi pysyvä rooli tässä kysymyksessä, varsinkin sitten, kuten on selvää, kun Euroopan unionin jäsenehdokasvaltio Kyproksen neuvotteluprosessi on tarpeeksi pitkällä. Tämä luonnollisestikin herättää tietynlaisia odotuksia ja aiheuttaa sen, että Euroopan unionilla on olennainen rooli tässä yhteydessä.
Tässä keskustelussa kulkemamme suunta ja osuutemme siinä ovat olleet lähinnä sitä, että olemme käyttäneet hyväksi eräänlaista jännitteiden vähenemisen synnyttämää ilmapiiriä. Tämä johtuu uskoaksemme siitä yhteisestä vakaumuksesta, että on välttämätöntä jatkaa neuvotteluja ja että myös neuvottelujen jatkaminen ja tahdin säilyminen herättävät toiveita lopullisen ratkaisun löytymisestä.
On vielä yksi tärkeä osatekijä, jonka mainitsin jo julkilausumani alussa ja joka liittyy Turkin rooliin edistettäessä saaren pohjoisosan liittymisvalmisteluja. Olemme sitä mieltä, että meidän pitää paitsi lukea tarkkaavaisesti ja huolellisesti Helsingin Eurooppa-neuvoston päätelmät niin myös seurata Turkin viranomaisten mahdollista roolia ratkaisun löytämiseksi tähän kysymykseen.
Kävin itse Ankarassa, jossa minulla oli tilaisuus puhua pääministeri Bülent Ecevitin kanssa tästä asiasta, ja vaikka tiedämmekin tähän kysymykseen liittyvät vaikeudet ja sen arkaluonteisuuden ja Turkin oman kannan siihen, meillä on mielestäni otollinen tilaisuus, jota emme voi jättää käyttämättä. Tämä otollinen tilaisuus vaatii useiden tekijöiden yhdistämistä, ja on turha salata, että yksi niistä liittyy Turkin ja Euroopan unionin välisten suhteiden dynamiikkaan. Tämä on välttämätön osatekijä tämän kysymyksen tulevaisuuden kannalta.
Toisaalta mielestämme on tärkeää - ja tämä liittyy myös siihen, miten Euroopan unioni suhtautuu tämän kysymyksen keskeisiin näkökohtiin - edistää komission ja Kyproksen pohjoisosan asukkaiden välistä tietojenvaihtoa, ilman että - tehtäköön se selväksi - ilman että se merkitsisi minkäänlaista virallista tunnustamista. Katsomme kuitenkin, ja tämä on luullakseni komission tulkinta asiasta, että koko yhteisön säännöstön arviointiprosessi, jonka tavoitteena on tulevaisuudessa koko saaren liittyminen Euroopan unioniin, edellyttää mahdollisimman pikaisesti saaren pohjoisosan yhteisöjen osallistumista ja sitä mahdollisuutta, että myös Euroopan unioni voisi liittymisen edellytyksiä arvioidessaan saada sellaisia tietoja, joiden perusteella se voisi arvioida itse liittymishanketta.
Toisaalta se edellyttää, että neuvoston täytyy rohkaista - ja luulen, että myös parlamentti voi tehdä niin - komission osallistumista näihin pyrkimyksiin. Mielestäni meidän täytyy välittää sellainen viesti, että luotamme komission rooliin tässä asiassa.
Toisaalta ja lopuksi olen sitä mieltä, että - ja tämä on myös puheenjohtajavaltion aikomus - meidän täytyy edelleenkin tehdä aktiivista yhteistyötä Yhdistyneiden Kansakuntien kanssa, sillä pääsihteeri ja Yhdistyneiden Kansakuntien koko rakennelma ovat pystyneet johtamaan näitä neuvotteluja taitavasti, viisaasti ja pystyvästi ja pyrkineet erityisesti lähentämään osapuolien kantoja toisiinsa. Kuten alussa sanoin, on voitu havaita, että viime vuoden joulukuussa pidetyn Helsingin Eurooppa-neuvoston päätelmät vaikuttivat selvästi prosessin eri osapuolten kantojen kehittymiseen. Nikosian hallitus ilmaisi tyytyväisyytensä Helsingin päätelmiin, jotka mahdollistavat Euroopan unionin jäsenyyden, vaikka saaren jakautumista ei olisikaan ratkaistu. En kuitenkaan voi olla mainitsematta, että samat viranomaiset ilmaisivat huolensa niistä paineista, joita heihin voi kohdistua jakautumisesta johtuvien kysymysten ratkaisemiseksi, kysymysten, jotka selvästikin edellyttävät joitakin myönnytyksiä. Tämä liittyy edistymiseen väestön siirtoa koskevassa asiassa ja siihen mahdollisuuteen, että väestön siirtoa voitaisiin tarkastella uudelleen, mikäli saarella saataisiin aikaan toisenlainen ratkaisu.
Toisaalta kyproksenturkkilaiset pelkäävät - tätäkin on turha salata -, että Ankara voisi kiristää kantaansa tähän kysymykseen nyt, kun Turkki on Euroopan unionin jäsenvaltioehdokas. Olen sitä mieltä, että vaikka tämä kaikki voikin herättää pelkoa kummassakin yhteisössä, nämä näkökohdat, joiden perusteella kummankin puolen viranomaiset voivat tehdä kielteisen tulkinnan tilanteesta, ne voivat myös olla osoitus jonkinlaisesta toivosta lopullisen ratkaisun löytämiseksi.
Tämä lopullinen ratkaisu riippuu aivan selvästi eräästä erittäin tärkeästä asiasta, joka kuvastaa tämänhetkisiä suhteita alueella, nimittäin Ateenan ja Ankaran välisten suhteiden erittäin suotuisaa kehitystä ja ulkoministeri George Papandreoun ja Turkin ulkoministeri Ismail Cemin erittäin tärkeää roolia näissä suhteissa. Olemme sitä mieltä, että tällainen tilanne on otollinen suotuisalle kehitykselle. Seuraamme edelleenkin omalta osaltamme, neuvoston puheenjohtajavaltion taholta, erittäin tarkkaavaisesti tätä kehitystä ja teemme tässä asiassa yhteistyötä pääsihteerin ja hänen henkilökohtaisen edustajansa kanssa. Tiedotamme yhteisön toimielimille siitä, mitä saamme aikaan ja mitä saadaan aikaan paitsi poliittisella tasolla myös sen osalta, mitä komissio voi liittymisprosessia koskevassa hallinnointitehtävässään saada aikaan, ja tiedotamme erityisesti kummankin osapuolen osoittamasta joustavuudesta tässä kysymyksessä.

Verheugen
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, tämänpäiväinen keskustelu koskee asiaa, joka on erityisen tärkeä kahdelta näkökannalta. Kyse on ensinnäkin Kyprokselle ja Maltalle annettavasta rahoitusavusta, jotta ne voidaan ottaa täydessä laajuudessa mukaan liittymistä edeltävään strategiaan. Aivan erityisesti on kuitenkin kyse Kyproksen rauhanprosessista ja samalla myös Välimeren alueen vakaudesta ja turvallisuudesta.
Aluksi haluaisin sanoa muutaman sanan Kyproksen ja Maltan varainhoitoasetuksesta, jonka komissio esitteli viime lokakuussa. Olen erittäin kiitollinen esittelijä Brokille, ulkoasioiden valiokunnan puheenjohtajalle, hänen mietinnöstään, joka on erinomainen pohja tämänpäiväisille keskusteluillemme. Tarvitsemme tämän välineen. Se korvaa vuoden 1999 lopussa päättyneen rahoituspöytäkirjan. Tarvitsemme näitä välineitä, jotta voimme hoitaa Maltan ja Kyproksen liittymistä valmistelevan strategian synnyttämät taloudelliset velvoitteet.
Olen erittäin kiitollinen, että parlamentti tukee komission ponnisteluja asetusehdotuksen aikaansaamiseksi mahdollisimman nopeasti. Ulkoasioiden valiokunta ja budjettivaliokunta ovat esittäneet useita tarkistusehdotuksia. Komissio voi hyväksyä osan niistä. Haluaisin käsitellä kahta kohtaa, joiden tiedän olevan parlamentille erityisen tärkeitä.
Kyse on ensinnäkin rahoituksesta yleensä, siis kuinka paljon rahaa haluamme oikeastaan antaa? Komissio ehdottaa 95 miljoonaa euroa. Myös neuvosto on myöntynyt tähän summaan. Tiedän, että parlamentti toivoo rahoituksen lisäämistä, ja voin myös ymmärtää syyt siihen. Voitte uskoa minua, kun sanon, että minäkin olisin toivonut komission asiasta vastaavana jäsenenä enemmän rahaa tähän tarkoitukseen.
Tilanne on nyt vain sellainen, että suuremmasta summasta ei päästä tällä hetkellä yksimielisyyteen. Budjettivallan käyttäjänhän on lopulta määriteltävä lopullinen summa.
Toinen asia, joka on tärkeä tässä yhteydessä, koskee rahoituksen siirtämistä talousarvion otsakkeeseen 7. Sehän on vain näennäisesti tekninen asia. Se on erittäin poliittinen asia. Sanoin jo itse täällä toisessa yhteydessä, että pidän näitä ajatuksia oikeina. Luulen, että voin sanoa vaikka komissio ei ole vielä tehnyt muodollista päätöstä , että komissio on periaatteessa valmis toimimaan tämän pohdiskelun mukaisesti.
Sitä ei voida kuitenkaan päättää tässä asetuksessa, vaan se on mahdollista vasta rahoitusnäkymien tarkistamisen yhteydessä. Tällä asetuksella, joka ulottuu kaudelle 20002004, nämä hakijavaltiot saavat oikeuden tekniseen ja taloudelliseen tukeen yhteisön säännöstön siirtämiseksi maiden omaan lainsäädäntöön, yhteisön ohjelmiin ja tiettyjen virastojen toimintaan osallistumiseksi sekä näiden kahden maan hallinnollisen ja oikeudellisen kapasiteetin parantamiseksi.
Ehdotetusta 95 miljoonan kokonaissummasta Kyproksen osuus on 57 miljoonaa euroa ja Maltan 38 miljoonaa euroa. Kyproksen osalta asetusluonnoksessa ehdotetaan myös sellaisten toimien rahoitusta, joilla on tarkoitus tukea maan kahden yhteisön tuomista lähemmäksi toisiaan, ja tämä rahoitus vastaa kolmatta osaa maan saamasta kokonaistuesta.
Haluan vakuuttaa komission puolesta, että ohjelmat laaditaan liittymiskumppanuuksien ensisijaisia tavoitteita noudattaen jo lähiviikkoina.
Nyt vielä muutama lyhyt huomautus Kyproksen kysymyksen kehittymisestä Helsingin Eurooppa-neuvoston jälkeen. Voin täysin yhtyä siihen, mitä valtiosihteeri Seixas da Costa kertoi puheenjohtajavaltio Portugalin puolesta. Teemme tässä asiassa tiivistä ja hyvää yhteistyötä. Unionihan on aina ollut Kyproksen osalta sitä mieltä, että liittymisneuvottelujen pitää vaikuttaa myönteisesti poliittisen ongelman ratkaisuun. Olemme olleet myös aina yhtä mieltä siitä, ja minäkin olen voimakkaasti sitä mieltä, että poliittisen ongelman ratkaisuun tähtäävät neuvottelut pitää käydä YK:n johdolla, ja olemme olleet aina yksimielisiä siitä, että ratkaisun on tähdättävä edelleen kahden yhteisön ja kahden alueen liittoon.
Euroopan unionin tavoitteena on yhdistyneen Kyproksen ottaminen jäseneksi. Helsingin Eurooppa-neuvosto korosti taas, että poliittisen konfliktin ratkaiseminen helpottaisi Kyproksen liittymistä Euroopan unionin jäseneksi. Kuten puheenjohtajavaltio jo kertoi, neuvosto on tosin jo ilmoittanut, ettei se ole neuvottelujen loppuun saattamisen edellytys.
Siinä tapauksessa, että Kyproksen kysymyksen poliittista ratkaisua ei ole vielä saatu aikaan liittymisneuvottelujen päättyessä, neuvosto tekee päätöksen Kyproksen ottamisesta unionin jäseneksi ottamalla huomioon kaikki sillä hetkellä tärkeät tekijät. Siinä on tämänhetkinen poliittinen tilanne.
Helsingin Eurooppa-neuvoston päätös Euroopan unionin ja Turkin tulevien suhteiden muodosta sai aikaan huomattavaa liikehdintää. Haluaisin korostaa, että nyt on käynnissä samaan aikaan useita poliittisia prosesseja, jotka liittyvät läheisesti toisiinsa.
Kyse on ensinnäkin EU:n ja Turkin suhteista. Toiseksi on kyse Kreikan ja Turkin välisten suhteiden kehittämisestä, ja kyse on Kyproksen rauhanprosessista.
Täällä puhuttiin jo tilaisuudesta, window of opportunity, joka Helsingin Eurooppa-neuvoston jälkeen tarjoutuu myös Kreikan ja Turkin välisten suhteiden parantumisen vuoksi. Mitä me voimme siis tehdä hyödyntääksemme tämän tilaisuuden Kyproksen ongelman yhteydessä? Luulen, että meidän on valittava viisas ja pidättyvä lähestymistapa. Jos tartumme asiaan ponnekkaasti, herätämme odotuksia, joita ei voi täyttää, ja sen vuoksi olen viisaan, kuhunkin tilanteeseen sopivan, vaiheittaisen lähestymistavan kannalla. Ensimmäinen asia, jonka voimme ja haluamme tehdä, on vuoropuhelun ja yhteyden lisääminen Kyproksen kahden yhteisön välillä. Kreikkalaiset ja turkkilaiset kumppanimme tukevat tällaista ajattelua.
Haluamme siis elvyttää niin sanottuja yhteisöjen välisiä toimia, ennen kaikkea siis nuorten ihmisten välisiä toimia. Haluamme myös huolehtia paremmin siitä, että turkkilais-kyproslainen yhteisö saa lisää tietoa unionin tavoitteista. Olen vakuuttunut siitä, että perustamissopimusten, Euroopan unionin varsinaisen olemuksen ja tavoitteiden parempi ymmärtäminen voi auttaa poistamaan pelkoja ja ennakkoluuloja. Matkustan Kyprokseen maaliskuun puolivälissä. Tavoitteenani on tällöin myötävaikuttaa siihen, että molemmat yhteisöt vakuuttuvat uuden yhteistyön eduista.
Olemme varanneet uudessa varainhoitoasetuksessa taas määrärahoja tähän tarkoitukseen. Määrärahat eivät ole aivan mitättömät. Pidän erittäin tärkeänä, että vetoamme molempiin osapuoliin, jotta vapautuisimme lopultakin menneiden tapahtumien muistoista ja kehittäisimme vaiheittain uudenlaisen yhteistyön ja lopulta yhteiselämän.
Yhdistyneiden Kansakuntien johdolla käytiin keskusteluja joulukuussa New Yorkissa ja helmikuun alussa Genevessä. Keskustelujen mahdollisesti ratkaiseva kolmas vaihe käynnistyy toukokuussa. Tarkoitus on todella neuvotella niin pitkään, kunnes ratkaisu löytyy tai ainakin edistytään selvästi suurissa kysymyksissä, joita puheenjohtajavaltio juuri esitteli.
Mikä on komission rooli tässä yhteydessä? On mielenkiintoista todeta, että kaikki tähän prosessiin osallistuvat pitävät Euroopan unionin roolia keskeisenä. Kaikki prosessiin osallistuvat pyrkivät kosketukseen ja yhteistyöhön meidän kanssamme. Kaikille osallistujille on selvää, että rauhanprosessi ja yhteisön säännöstön omaksuminen liittyvät erottamattomasti toisiinsa eivätkä ne saa joutua ristiriitaan keskenään.
Minun on sanottava, että arvostan erittäin paljon myös yhteistyötä YK:n pääsihteerin ja hänen erikoislähettiläänsä kanssa ja voin sanoa, että se toimii luottamuksellisesti ja kitkatta.
On siis oikeutettua päätellä, että Kyproksen kysymyksen ratkaisuun on pyritty voimakkaammin Helsingin Eurooppa-neuvoston jälkeen. Tällä hetkellä en haluaisi esittää rohkeampia arvioita. Unionin ratkaisu liittymisneuvottelujen aloittamisesta ja ripeästä jatkamisesta, jotta toimisimme samalla poliittisen ongelman ratkaisun edistäjänä, näyttää minusta edelleen oikealta. En ainakaan näe yhtään likimainkaan järkevää vaihtoehtoa sille ja voin sen vuoksi vain sanoa, että komissio jatkaa tällä linjalla, jonka mukaan myötävaikutamme liittymisneuvottelujen loppuun asti myös poliittisen ongelman ratkaisuun ja käytämme myös itse liittymisneuvotteluja tärkeänä välineenä konfliktin ratkaisemisessa.

Brok
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, esitän sydämelliset kiitokseni molemmista tiedonannoista ja niistä selvityksistä, jotka komission jäsen Verheugen jo antoi ehdotuksesta neuvoston asetukseksi liittymistä valmistelevan strategian mukaisten toimien toteuttamisesta.
Meidän on todellakin tarkasteltava Maltaa ja Kyprosta ehdokkaina, joita on poliittisesti ja liittymistä valmistelevan strategian kannaltakin käsiteltävä samanarvoisesti niiden 10 muun valtion kanssa, joiden kanssa aloitettiin kahdenväliset neuvottelut. Siitä ei varmasti kenelläkään täällä parlamentissa ole epäselvyyttä, että siinä yhteydessä olisi erittäin hyödyllistä, jos Kyproksen ongelma onnistuttaisiin ratkaisemaan, ja on myös selvää, että Euroopan unionin pitäisi ponnistella sen hyväksi. Olisi suuri menestys, jos näiden neuvottelujen yhteydessä onnistuttaisiin saamaan aikaan komission jäsenen luonnehtima yhdistynyt Kypros, joka voisi liittyä Euroopan unioniin.
Toisaalta meidän on tietysti myös tehtävä selväksi, että on muitakin vaihtoehtoja, jotta emme toimi mahdollisesti taitamattomasti ja joudu lopulta vaikeuksiin, jotka tekevät meistä toimintakyvyttömiä laajentumisasiassa ja vaikeuttavat laajentumista.
Näistä erilaisista vaihtoehdoista käy jo ilmi, että tämä on koko laajentumisen yksi arkaluonteisimmista, jollei lopulta kaikkein arkaluonteisin ongelma, jonka yhteydessä on mahdollisesti odotettavissa kaikkein suurimpia poliittisia vaikeuksia.
Minusta on erittäin tärkeää, että tätä liittymistä valmistelevaa strategiaa hoidetaan siten, että Kyproksen molemmat yhteisöt saatetaan jälleen lähemmäksi toisiaan. Kypros on, kuten Maltakin, suhteellisen rikas maa muihin ehdokasmaihin verrattuna, mutta kohtelun on kuitenkin oltava tietyllä tavalla yhdenmukaista. Tätä Kyproksen yhdenmukaista kohtelua on myös hyödynnettävä, jotta saaren kreikkalaisen ja turkkilaisen osan välinen sosiaalinen kuilu ei kasva edelleen ja kuilun kasvaminen ei lopulta edelleen vähennä yhdistymismahdollisuuksia. Tästä syystä tämä liittymistä valmisteleva strategia on mielestäni erittäin tärkeä.
Sallikaa minun sen vuoksi puhua aivan lyhyesti niistä asioista, jotka ovat parlamentin mielestä tärkeitä. Kiitän komissiota siitä, että se on ottanut selvän kannan B7-osastoon sijoittamiseen, sikäli kuin se on voinut tehdä niin tähänastisten päätösten yhteydessä.
Toivon, että neuvostokin tekee saman ja antaa nämä selvitykset, sillä Euroopan parlamentille on täysin selvää, että tämä on poliittinen kysymys. Tästä syntyy liittymistä valmistelevan strategian yhdenmukaisuus ja samanarvoisuus, ja samanaikaisesti on tarkoitus saada mainittua kaikki luvut vuoteen 2004 asti, jotta talousarvion luotettavuus, selvyys ja totuudenmukaisuus ovat taattuja. Tähänastisella tavalla tätä ei voi saattaa sopusointuun tavallisen talousarvion kanssa. Tarkoitan sitä, että on tärkeää, että Euroopan parlamentti on vaikuttanut myönteisesti tämän vuoden osalta, koska emme halua tuottaa harmia näille maille ja olimme siksi valmiita vuoden 2000 talousarvion vaatimiin päätöksiin, mutta ne voivat koskea nimenomaan vain tätä vuotta. Sen vuoksi olisi tärkeää, että neuvoston puheenjohtaja antaisi tätä mietintöä koskevien keskustelujen yhteydessä vastaavan tiedonannon, joka mahdollistaa sen, että voimme noudattaa tämän asian käsittelyssä tavallista menettelyä, jotta tämä minun mielestäni tarpeeton kiista päättyy.
Ymmärrän hyvin sitä, että tässä saattaa syntyä matemaattisia ongelmia Agenda 2000:n ja niiden rahojen vuoksi, joiden pitää olla käytettävissä. Haluankin ilmaista selvästi, että voimme kenties jopa neuvotella mietinnössä mainitsemastani 130 miljoonasta. Parlamentissa tehtiin jopa huomiseksi tarkistusehdotus, jossa lähdetään toisenlaisesta summasta, koska näiden maiden kehitystaso on, kuten sanoin, suhteellisen korkea. Näillä mailla on kuitenkin oltava lähitulevaisuudessa varmuus siitä, niiden on voitava tietää, mitä ne voivat todella odottaa, ja tämän on heijastuttava myös budjettivallan käyttäjänä toimivan Euroopan parlamentin suunnitelmissa.
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, tiedän, että suhtaudutte hyväntahtoisesti yhteistyöhön Euroopan parlamentin kanssa. Toivon, että koko neuvosto tekee niin ja että voitte antaa meille oikeat vastaukset näihin kysymyksiin.

Giannakou-Koutsikou
Arvoisa puhemies, olemme kuulleet neuvoston ja komission julkilausumat, ja haluaisin esittää seuraavat huomiot.
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, ymmärrän, että teidän on suhtauduttava kysymykseen hienotunteisesti ja yritettävä päästä yhteyteen kyproksenturkkilaisen osapuolen kanssa, mutta olisi ehkä selvempi ja parempi, jos käyttämänne sanasto ei jättäisi sijaa epäilyksille siitä, että on mahdollista yrittää jonkinlaista välillistä tunnustamista, vaikka korostitte, että mikään tällainen ei ole kyseessä.
En esimerkiksi puhuisi Nikosian hallituksesta. Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, kyseessä on Kyproksen hallitus, ei Nikosian hallitus. Tämä hallitus on ehdottanut tapaa, jolla kyproksenturkkilainen osapuoli voisi osallistua menettelyyn, ja mielestäni neuvosto ja komissio tekisivät oikein yrittäessään saada kyproksenturkkilaisen osapuolen osallistumaan institutionaalisesti niihin neuvotteluihin, joita Kyproksen tasavalta on käymässä.
Toisaalta tapa, jolla kysymystä rahoituspöytäkirjojen päättymisestä on tähän asti käsitelty, herättää joitakin epäilyksiä. En ymmärrä, miksi kahden pienen maan kohdalla pitää tehdä poikkeus, miksi tarvittiin yhteenotto toimielinten välillä, miksi parlamenttia on painostettu, jotta otsakkeet siirrettäisiin otsakkeeseen 7, joka koskee liittymistä valmistelevaa strategiaa. Ei voida sallia, että koko Euroopan unioni kohtelee tällä tavoin kahta pientä valtiota unionin rajoilla, koska unioni tarvitsee näitä valtioita, ja niillä on kaikki valmiudet toimia unionissa, ja niitä pidetään jo nyt valmiina osallistumaan talous- ja rahaliittoon.
Olen samaa mieltä kuin komission jäsen, joka sanoi, että asiasta on tehtävä poliittinen päätös. Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, kyseessä on pieni poliittinen päätös verrattuna saatavaan hyötyyn ja ennen kaikkea siihen, että kahta yhteisöä autetaan muodostamaan käytännössä yksi valtio, että ne todella lähentyisivät taas toisiaan - oli aika, jolloin nämä kaksi yhteisöä olivat läheisiä - ja että Kyproksen tasavalta käytännössä vapautuisi miehitysjoukoista.

Poos
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, olemme yhteispäätösmenettelyn puitteissa ottaneet käsittelyymme ehdotuksen neuvoston asetukseksi Kyproksen ja Maltan liittymistä valmistelevaa strategian mukaisten toimien toteuttamisesta. Tämä ehdotus on muille hakijavaltioille esitettyjen ehdotusten kaltainen, ja kun se pannaan täytäntöön, sillä korvataan ne rahoituspöytäkirjat, jotka ovat lakanneet olemasta voimassa.
Liittymistä valmistelevilla välineillä pyritään edistämään teknisesti ja taloudellisesti hakijavaltioiden pyrkimyksiä täyttää yhteisön säännöstön vaatimukset. Komission tekemässä analyyttisessä tutkimuksessa kävi ilmi, että Kyproksella ja Maltalla vaikka Maailmanpankki onkin luokitellut ne korkean tulotason maiksi on samoja vaikeuksia kuin Keski- ja Itä-Euroopan mailla yhteisön lainsäädännön sovittamisessa osaksi omaa lainsäädäntöä, mikä johtuu näiden maiden hallinnollisen ja oikeudellisen kapasiteetin riittämättömyydestä. Kun jäsen Brokin erinomaista mietintöä käsiteltiin valiokunnassa, tarkennettiin, että myös nämä kaksi maata voivat hakea tukea Meda-budjettikohdasta alueellista etua palvelevia horisontaalisia toimia varten. Pyytäisin komission jäsentä vahvistamaan tämän selväsanaisesti.
Kyproksen osalta on tarkennettava, että osalla näihin välineisiin sisältyvää teknistä ja taloudellista tukea pyritään lähentämään kreikkalaista ja turkkilaista yhdyskuntaa toisiinsa sekä saaren jakoon liittyvän ongelman lopulliseen ratkaisemiseen. Niinpä neuvoston ja komission julkilausumat Kyproksen kysymyksestä olivat erityisen otollisia, ja kiitän siitä neuvoston puheenjohtajaa ja komission jäsen Verheugenia.
Kyproksen liittymishakemus on peräisin heinäkuun 4. päivältä, ja sen jälkeen Euroopan parlamentti on lakkaamatta vaatinut useiden päätöslauselmien voimalla sellaista poliittista ratkaisua, joka olisi kansainvälisen oikeuden ja Yhdistyneiden Kansakuntien turvallisuusneuvoston asiaan liittyvien päätöslauselmien mukainen.
Vielä huhtikuussa 1999 parlamentti toisti kantansa, jonka mukaan Kyproksen liittymisen on tapahduttava koko saaren hyödyksi ja sillä on helpotettava poliittisen ratkaisun syntymistä, mutta viimeksi mainittu ei saa olla liittymisen ehtona. Toisin sanoen liittyminen ei saa jäädä poliittisen ratkaisun vangiksi. Nämä kaksi ovat erillisiä prosesseja.
Tämä parlamenttimme esittämä yksiselitteinen kanta sai jossain määrin ristiriitaisen vastaanoton. On siis oltava varsin tyytyväisiä siihen, että neuvoston Helsingin kokouksessa tehtiin loppu spekulaatioista pitämällä kiinni päätelmistä, joita lainaan: "Jos ratkaisuun ei ole päästy liittymisneuvottelujen päättyessä, neuvoston päätös liittymisestä tehdään edellä mainitun olematta ennakkoedellytys."
Koska asia on selvä, on nyt toivottava, että Euroopan unionin ja Turkin sekä Kreikan ja Turkin välisten suhteiden lämpeneminen vaikuttaisi suotuisasti Kyproksen turkkilaisyhdyskuntaan ja että se ei enää kieltäytyisi lähettämästä edustajiaan liittymisneuvotteluihin.
Lopullinen poliittinen ratkaisu ei vaarantuisi mitenkään näiden edustajien läsnäolon vuoksi, vaan pikemminkin sen ansiosta olisi päinvastoin mahdollista hyödyttää kaikkia osapuolia hetkellä, jolloin Kypros liittymällä Euroopan unioniin valmistautuu historiansa valossa ratkaisevan tärkeään käännekohtaan.

Jensen
Arvoisa puhemies, minäkin haluaisin yhtyä edellisten puhujien iloon, sillä olemme nyt saaneet paremman mahdollisuuden viedä Kyproksen kehitystä eteenpäin, koska Turkin ja EU:n sekä Turkin ja Kreikan väliset suhteet ovat parantuneet. Olen kuitenkin myös sitä mieltä, että EU:n panoksen on oltava rakentava. Olen myös sitä mieltä - mikä on jo tuotu esiin -, että varainhoitoasetuksessa on eräitä ongelmia, jotka meidän on ratkaistava. Kysehän on liittymistä valmistelevasta avusta ja se kuuluu otsakkeeseen 7. Viime vuonna parlamentti hyväksyi poikkeuksellisesti sen, että näihin menoihin varatut rahat sijoitettiin otsakkeeseen 4, ja nämä kaksi ehdokasvaltiota eivät sen vuoksi ole samalla lähtöviivalla Itä- ja Keski-Euroopan ehdokasvaltioiden kanssa, kuten niiden pitäisi olla Helsingin huippukokouksen johtopäätösten mukaan. Varat on siis sijoitettava otsakkeeseen 7, jonka osalta on suoritettava rahoitusnäkymien tarkistus. Se on asian ydin. Pääasia on, että varat Kyproksen ja Maltan liittymistä valmistelevaan apuun myönnetään otsakkeesta 7, ja että rahoitusnäkymiä tarkastetaan, koska jos neuvosto ei ole tästä asiasta samaa mieltä, se toimii itse asiassa vastoin Helsingissä tekemiään päätöksiä. Parlamentin jäsen Brokin laatimassa mietinnössä mainitun 130 miljoonan euron suuruisen summan osalta totean liberaaliryhmän puolesta, että tällainen summa on saatava kokoon, meidän on siis neuvottelujen avulla saatava kokoon tämän suuruinen summa. Tärkeintä on se, että varmistamme monivuotisen ohjelman, joka on sijoitettu oikean otsakkeen alaisuuteen, jotta Kyproksessa ja Maltassa voitaisiin aloittaa suunnittelutyö.

Frassoni
Arvoisa puhemies, Vihreät Euroopan vapaa allianssi -ryhmä tukee Helsingin Eurooppa-neuvoston päätöstä, jonka mukaan kiistan ratkaiseminen ei voi olla ennakkoehtona Kyproksen jäsenyydelle.
Kyproksen hallitusta pitää edelleen painostaa voimakkaasti, mutta yksi kansanosa ei voi asettaa enemmistöä kiristyksen kohteeksi jo siitäkin syystä, että meillä on voimakkaita epäilyksiä siitä, minkälainen edustus hallituksella on siinä osassa saarta.
On selvää, että otollista tilaisuutta "janela de oportunidades", jonka puheenjohtajavaltion edustaja mainitsi pitää hyödyntää mahdollisimman paljon. Mutta vaikka Turkin ja Kreikan suhteet ovat parantuneet, olemme vakuuttuneita siitä, että tämä ei voi olla riittävää. Kiistan ratkaiseminen Kyproksessa kulkee ennen kaikkea näiden kahden yhteisön suhteiden parantamisen kautta, pitäen silmällä - toivon mukaan ei liian kaukana tulevaisuudessa olevaa - liittovaltion perustamista.
Erityisesti meidän pitää pyrkiä ratkaisemaan se kysymys, joka koskee todellisen vapaan liikkuvuuden kysymystä, demilitarisointiin liittyvää ongelmaa ja saaren aseista riisumista.
Taloudellisen tuen joka on toki tärkeä seikka lisäksi Euroopan unionin pitää omaksua kahden yhteisön suhteiden varmistajan ja edistäjän aktiivinen rooli perustamalla keskustelufoorumeja (fora) ja ohjelmia, joiden tarkoituksena on palauttaa luottamus (confidence building).
Haluaisin sanoa, että kaipaan kovasti Alex Langerin läsnäoloa Euroopan parlamentissa, sillä on hän oli rauhan rakentaja ja esimerkki meille kaikille siitä, miten kansojen välinen yhteiselämä rakennetaan.

Wurtz
Arvoisa puhemies, tämä Kyproksen molempien osapuolten Yhdistyneiden Kansakuntien suojeluksessa käymä vuoropuhelu muistuttaa meitä siitä, että 26 vuotta Turkin armeijan suorittaman saaren valloituksen jälkeen saaren lähes 40-prosenttinen miehitys 35 000 sotilaan, raskaan aseistuksen ja yli 50 000 uudisasukkaan voimalla jatkuu yhä täysin Yhdistyneiden Kansakuntien turvallisuusneuvoston asiasta antamien päätöslauselmien vastaisesti.
Mitä sellaista Euroopan unioni voisi tässä yhteydessä tehdä puuttumatta pelkästään kyproslaisten sisäisiin kysymyksiin, jolla edistettäisiin oikeudenmukaisen ja toimivan ratkaisun löytämistä tähän vaikeaan ongelmaan, josta Euroopan yhteisöön lähes 30 vuoden ajan läheisissä suhteissa oleva ja lähivuosina unioniin liittymistä hakeva maa on saanut kärsiä?
Olenkin kuullut neuvoston taholta jollain lailla epäselviä ehdotuksia tai vaikenemisia, jotka olisi nähdäkseni selvitettävä tarkoin. Mielestäni meidän kuuluu aivan ensimmäiseksi palauttaa mieliin tässä asiassa koko kansainväliselle yhteisölle tärkein viitemateriaali eli Yhdistyneiden Kansakuntien päätöslauselmat. Turvallisuusneuvoston mukaan ratkaisua Kyproksen ongelmaan on etsittävä sellaisesta liitovaltiosta, joka on jakautunut kahdeksi alueeksi ja kahden yhteisön kesken, eli toisin sanoen yhdestä valtiosta komission jäsen Verheugen on viitannutkin siihen , joka merkitsisi molempien yhteisöjen asiamiehinä toimivaa kaksijakoista paikallishallintoa. Olisi siis perustettava yksi täysivaltainen, kansainvälisesti toimiva ja yhden kansalaisuuden valtio, joka olisi myös demilitarisoitava. Kansainvälinen yhteisö osoittaa näin selvästi, että se kieltäytyy hyväksymästä jakoa voimakeinoin saavutettuna tapahtuneena tosiasiana.
Olen toiseksi sitä mieltä, että Euroopan unioni hyötyy siitä, että se vähentää mahdollisimman paljon Eurooppa-neuvoston Helsingin kokouksessa annettuun kantaan liittyvää tulkinnanvaraisuutta. Kyproksen ongelman ratkaiseminen ei saisi olla ehtona Kyproksen liittymiselle Euroopan unioniin, mistä myös jäsen Poos muistutti. Jos näin olisi, se merkitsi tosiasiallisesti Turkille annettavaa eräänlaista veto-oikeutta Kyproksen EU-jäsenyyden osalta, mikä ei olisi tietenkään hyväksyttävää.
Kolmanneksi ja lopuksi sanoisin, että tämä Helsingin Eurooppa-neuvoston kanta ei saisi vuorostaan johtaa siihen, että pyrkimyksemme ratkaista Kyproksen ongelma hiipuu ennen maan liittymistä unioniin. Tästä näkökulmasta toinen Helsingissä tehty päätös, eli Turkin jäsenehdokkuuden tunnustaminen, merkitsee 15 jäsenvaltiolle uudenlaista vastuuta samalla, kun siihen sisältyy uusia mahdollisuuksia. Nähdäkseni tähän Ankaran kanssa käytävään vuoropuheluun voi ja täytyy sisältyä määrätietoinen halu saada Turkki osoittamaan Kyproksen molempien yhdyskuntien välisen vuoropuhelun osalta sellaista asennetta, jota voidaan pitää rakentavana, kansainvälisten tekstien laillisuutta kunnioittavana ja jolla voidaan saavuttaa Kyproksen yhdistyminen ja rauha itäiselle Välimerelle.

Belder
Arvoisa puhemies, Kyprokselle ja Maltalle myönnettävän rahoitustuen tärkeydestä on vain vähän mielipide-eroja. Suuri kysymys on kuitenkin se, mistä talousarvion otsakkeesta tämä apu täytyy rahoittaa.
Neuvosto ja komissio ehdottavat, että menettelyssä käytettäisiin otsaketta 4. Tämä sopii yhteen parlamentin hiljattain joulukuussa tekemän talousarviota koskevan päätöksen kanssa. Esittelijä palaa takaisin asiaan ja ehdottaa nyt, että Kypros ja Malta siirrettäisiin otsakkeeseen 7. Budjettivaliokunta jopa ehdottaa, että Brokin mietinnön hyväksymistä lykättäisiin siihen saakka, että neuvosto antaa luvan korottaa rahoituksen enimmäismääriä otsakkeessa 7. Tämä on hyvin riskialtis strategia. Ilman parlamentin lupaa rahoituspöytäkirjan käsittely ei voi kuitenkaan alkaa. Siten Kypros ja Malta joutuvat kärsimään neuvoston ja parlamentin välisestä poliittisesta pelistä, jota käydään enimmäismäärien suuruudesta. Lisäksi mikä on rahoituksen enimmäismäärien arvo, jos niitä korotetaan kaikkien uusien toimien yhteydessä? Siksi haluaisin pyytää, että nämä 15 miljoonaa euroa jätettäisiin komission ehdotuksen mukaisesti otsakkeeseen 4. Komission monivuotinen talousarvio voi myöhemmin tänä vuonna antaa lopullisen vastauksen tulevien vuosien määrärahoista.

Villiers
Arvoisa puhemies, kaikkialla maailmassa ponnistellaan pitkään kestäneiden konfliktien ratkaisemiseksi ja historian, vanhojen heimoriitojen ja -vihan jakamien yhteisöjen yhdistämiseksi. Nyt meidän on uhrattava aikaamme ja energiaamme, jotta autamme "vihreän linjan" kummallakin puolella asuvia kyproslaisia löytämään ratkaisu konfliktiin, joka on kestänyt liian kauan.
Me kaikki tiedämme, että Kyproksen onnistunut liittäminen Euroopan unioniin edellyttää erityistä paneutumista asiaan ja että Helsingissä tehdyt päätökset, joilla Turkki hyväksyttiin ehdokasvaltioksi, antavat uuden ulottuvuuden tälle keskustelulle. Toivon, että Helsingissä tehdyt päätökset edistävät Kyproksen asiaa. Toivon, että tämä merkitsee Kyprokselle uutta toivon aikakautta. Toivon, että Turkki ryhtyy toimimaan rakentavasti Kyproksen kysymyksessä. Minusta oli hienoa kuulla neuvoston ja komission kannustavan YK:ta ja sen ponnisteluja yhteisöjen välisten tunnustelujen hyväksi, jotta edistetään lähentymistä ja luottamusta Kyproksen kummankin yhteisön välillä. Pidän sitä erittäin myönteisenä, että komissio tukee kahden alueen ja kahden yhteisön muodostamaa Kyproksen liittovaltiota, jonka puolesta YK on puhunut niin kauan ja jonka toteuttamiseksi sekä Kyproksen kreikkalaisten että Kyproksen turkkilaisten olisi ponnisteltava. Pidän myönteisenä suhteiden uudelleen lämpenemistä Kreikan ja Turkin hallitusten välillä. Toivon, että sillä on kannustava vaikutus Kyproksen neuvotteluihin. Toivon, että osa Kyproksen liittymisvalmistelujen tukemiseen varatuista määrärahoista käytetään tällaisen lähentymisen ja luottamuksen edistämiseen ja että kumpikin Kyproksen jakautuneista yhteisöistä hyväksyy nämä varat ja käyttää niitä samassa hengessä, kuin missä ne on myönnetty.
Meidän kaikkien olisi kaikissa Euroopan toimielimissä parlamentissa, neuvostossa ja komissiossa tehtävä parhaamme auttaaksemme Kyprosta sen tavoitellessa rauhanomaista ratkaisua, joka yhdistää nämä kaksi yhteisöä, jotka ovat olleet liian kauan jakautuneena.

Rothe
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, aluksi sydämellinen kiitos neuvoston puheenjohtajavaltiolle sekä neuvoston puheenjohtaja Seixas da Costalle ja komission jäsen Verheugenille heidän Kyprosta koskevista julkilausumistaan. Olen erittäin iloinen siitä, että molemmat korostivat sitä, että Euroopan unioni haluaa ponnistella voimakkaammin Kyproksen ongelman ratkaisemiseksi.
Me kaikki nimittäin tiedämme, että on kohtuutonta, että tämä saari on ollut jaettuna vuodesta 1974 alkaen, että noin 38 prosenttia Kyproksesta on ollut Turkin miehittämänä yli 26 vuoden ajan. Aiemmin kaikki yritykset Kyproksen ongelman rauhanomaiseksi ratkaisemiseksi kilpistyivät turkkilaisen osapuolen tai Kyproksen turkkilaisen johdon peräänantamattomaan asenteeseen. Mielestäni olemme kuitenkin, kuten teidänkin sanoistanne kävi ilmi, tämän vuoden 2000 alkaessa kenties uudessa tilanteessa, jossa meillä on mahdollisesti uusia mahdollisuuksia.
Yhdistyneet Kansakunnat on ensinnäkin aloittanut uusia toimia, joista jo puhuttiin; Yhdysvaltain hallitus on aloittanut uusia toimia, Turkki ja Kreikka ovat selvästi lähentyneet toisiaan. Mielestäni läpimurtoa pitäisi kuitenkin voida odottaa varsinkin Helsingin Eurooppa-neuvoston päätösten jälkeen. Unioni otti Helsingissä Turkin hakijamaiden joukkoon. Samanaikaisesti päätettiin, että Kyproksen ongelman ratkaisu ei ole Kyproksen jäseneksi liittymisen edellytys, mikä oli kollega Poos viittasi siihen oikeastaan jo unionin ja parlamentinkin selvä kanta, joka vahvistettiin monissa päätöslauselmissa.
Turkki tietää siis Helsingin jälkeen yksiselitteisesti, että sillä ei ole veto-oikeutta Kyproksen jäseneksi liittymisen yhteydessä ja että sen ja Euroopan unionin suhteiden syventäminen liittyy läheisesti Kyproksen kysymyksen ratkaisuun. Sen vuoksi on todella erittäin toivottavaa, että viisaat poliitikot Ankarassa ymmärtävät tilaisuuden, jonka Kyproksen turkkilaismiehityksen päättäminen tarjoaa myös Turkille itselleen. Toivon todella, että - kuten täällä puhuttiin tämä mahdollisuus tai tilaisuus tehdään mahdollisimman edulliseksi ja että myös neuvoston ja komission edustajat toimivat edelleen Ankarassa sen hyväksi. En ole nimittäin kollega Frassonin lailla sitä mieltä, että Kyproksen kysymys olisi vain kansainyhteisön asia vaan että se on erittäin paljon myös poliittinen kysymys Turkissa.
Olen sitä mieltä, että voimme olettaa, että Kyproksen liittymisprosessi EU:hun on peruuttamaton. Toivomme kaikki, että jäseneksi voi liittyä yhdistynyt Kypros. Sen vuoksi esitän teille, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, asian selvittämiseksi vielä yhden kysymyksen: te puhuitte kyproksenturkkilaisten osallistumisesta. Onko olemassa merkkejä siitä, että kyproksenturkkilaiset olisivat myöntymässä Kyproksen hallituksen tai Euroopan komission tarjoukseen ja aikoisivat hyväksyä tämän tarjouksen keskusteluihin osallistumisesta?
Toinen asia: olen erittäin iloinen siitä, että käsittelemme tällä viikolla Brokin mietinnön yhteydessä hyvä esittelijä, sydämellinen kiitos tästä mietinnöstä myös Kyproksen ja Maltan liittymistä valmistelevan strategian taloudellisia näkökohtia. Kyproksen ja Maltan kanssa tehtyjen rahoituspöytäkirjojen voimassaolon päättymisen jälkeen on nimittäin erittäin tärkeää, että nyt annetaan rahoituksellista apua yhteisön säännöstön vaatimien muutosten toteuttamiseen. Kumpikaan maa ei varmasti kuulu ehdokasmaiden köyhimpiin. Muutokset aiheuttavat kuitenkin paljon kuluja myös Kyprokselle ja Maltalle. Kypros arvioi muutosten aiheuttamaksi rahoitustarpeeksi vuosina 19992002 noin 850 miljoonaa euroa, mikä vastaa vajaata 12 prosenttia sen bruttokansantuotteesta. Sen vuoksi ulkoasioiden valiokunta on vaatinut varatun 95 miljoonan euron lisäämistä. Toivon myös hartaasti, että meillä on todella mahdollisuus kasvattaa määrärahoja.
Kyproslaisten, sekä kreikkalaisten että turkkilaisten, kannalta on toivottavaa, että komission jäsen Verheugenin mainitsemiin yhteisöjen välisen yhteistyön toimiin voidaan antaa huomattavia summia, jotta tavoitteena oleva kansanryhmien välinen uudelleen lähentyminen saataisiin aikaan. Esitän vielä yhden kysymyksen komission jäsen Verheugenille: oletteko havainnut merkkejä siitä, että yhteisöjen välisiin yhteyksiin Kyproksella on nyt paremmat mahdollisuudet kuin Luxemburgin Eurooppa-neuvoston jälkeen? Siellähän mahdollisuuksia ei ollut ollenkaan, koska Denktash kieltäytyi tarjoamasta niitä.

Schroedter
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, arvoisa neuvoston puheenjohtaja ja arvoisa komission jäsen Verheugen, liittymistä valmistelevaa tukea koskeva asetus ei ole kaikkein parasta mainosta komission johdonmukaisesta toiminnasta. Tämä apurakenteiden näperteleminen herättää minussa pikemminkin harrastelijamaisen vaikutelman. Tämä koskee sekä sisällöllistä muotoilua että rahoitusteknistä puolta. Tällä tavalla meidän on mielestäni vaikea esitellä unionin liittymistä valmistelevia toimia Kyproksen ja Maltan kansalaisille todisteena siitä, että liittyminen kannattaa. Vaclav Havel sanoi tänään oikein, että Euroopan unionin poliittista laatua arvioidaan sen perusteella, mitä se antaa yksittäisille ihmisille. Kansalaisyhteiskunnan kannalta on ratkaisevaa, mitä asetus tuo tullessaan. Tällä asetuksella ei saada aikaan juuri enempää kuin luudanvarrella. Se sisältää ulkoisesta paineesta syntyneitä pykäliä ja on väliaikainen, ja sillä ei voi kehuskella. Avun laatu arvioidaan seuraavien mittarien mukaan: onko se hajautettua, onko se avointa, onko se lähellä kansalaisia ja toimiiko se?
Siitä huolimatta, tämä jaetun Kyproksen saaren liittymistä valmisteleva strategia liittyy suureen poliittiseen haasteeseen. Minun mielestäni Euroopan unionin tehtävänä on käyttää kaikkia välineitä ja myös tätä, jotta saaressa saataisiin aikaan konfliktin poliittinen ratkaisu.
Tässä yhteydessä minun on sanottava, että juuri tämä Euroopan parlamentin tarkistus on minusta erittäin tärkeä. Komission ja neuvoston edustajien puheetkin herättävät tänään toiveita. Olen erittäin iloinen siitä, että ajattelemme asioista samalla tavalla. Minusta ensisijainen vaihtoehto on todella Kyproksen liittäminen Euroopan unionin jäseneksi solmimalla rauhansopimus.

Alyssandrakis
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, Kreikan kommunistipuolueen näkemyksen mukaan Euroopan unioniin liittyminen ei ole Kyproksen ongelma vaan se, että Turkki on jo 26 vuotta miehittänyt 40 prosenttia Kyproksen maaperästä. Kyproksen tulevaisuus on tämän pienen maan yhtenäisyydessä riippumatta kunkin kyproslaisen kansallisuudesta. Ainoa hyväksyttävä ratkaisu, joka takaa sellaisen tulevaisuuden, joka ei salli sellaisia ulkopuolisia väliintuloja, jotka ovat aiheuttaneet viiden viimeisen vuosikymmenen kaikki ongelmat, on yhtenäinen Kyproksen liittovaltio YK:n turvallisuusneuvoston päätöslauselmien mukaisesti. Ratkaisun avain Kyproksen ongelmaan on Turkin hallituksella, joka tukee ja rohkaisee Kyproksen turkkilaisen osan presidentin, Rauf Denktashin, taipumattomuutta.
Euroopan unionia taas, joka on olevinaan kiinnostunut vapaudesta ja ihmisoikeuksista, ei ole koskaan liikuttanut Kyproksen kansan murhenäytelmä, kyproksenkreikkalaisten ja kyproksenturkkilaisten pakolaisongelma, Pohjois-Kyproksen väestösuhteiden väkivaltainen muuttaminen ja massiiviset väestönsiirrot Turkista miehitetyille alueille. Jopa tässä salissa neuvoston edustaja puhui Kyproksen pohjoisosasta eikä miehitetystä alueesta.
Helsingissä äskettäin tehty päätös antaa Turkille jäsenehdokasvaltion asema, ilman että Turkki tekee pienintäkään myönnytystä Kyproksen miehityksen kysymyksessä, esimerkiksi niin, että se vähentäisi sotilaallista läsnäoloaan saarella tai palauttaisi Famagustan, on selvä rohkaisu Turkin taipumattomuudelle. Ei ole sattuma, että heti Helsingin päätöksen jälkeen Turkin pääministeri Bülent Ecevit sanoi julkilausumissaan, että Kyproksen ongelma ratkaistiin vuonna 1974. Turkin taipumattomuuden rohkaiseminen ei tietenkään auta kahta yhteisöä lähentymään ja käymään hyvin läheisiä keskusteluja YK:n pääsihteerin suojeluksessa. Unioniin liittymiseen johtavalla tiellä Kyproksen kansa on menettänyt jo paljon, mutta menetykset kasvavat vielä tästä. Yhteisön lainsäädännön soveltaminen on aiheuttanut vakavia ongelmia Kyproksen taloudelle ja erityisesti maataloudelle, se edellyttää julkisen sektorin myymistä, ja purkaa ja tuhoaa Kyproksen hyvin kehittyneen yhteiskunnallisen solidaarisuuden järjestelmän.

Wurtz
Arvoisa puhemies, anteeksi, että puutun keskusteluun, mutta Ranskan tulkkausosastossa tehtiin pieni tulkkausvirhe, joka liittyy siihen, mitä jäsen Alyssandrakis äsken sanoi eräästä koko keskustelun arkaluonteisimmasta sanasta. En haluaisi, että asia jäisi epäselväksi. Ranskaksi tulkattiin jäsen Alyssandrakisin sanoneen, että "valtioliitto on paras ratkaisu". On selvää, että jäsen Alyssandrakis sanoi: "liittovaltio on paras ratkaisu". Arvoisa puhemies, on erittäin tärkeää, että tämä tehdään selväksi.

Puhemies
Paljon kiitoksia oikaisusta, jäsen Wurtz.

Farage
Arvoisa puhemies, Malta ja Kypros eroavat hyvin paljon Manner-Euroopan maista. Varsinkin maltalaiset ovat pystyneet selviytymään erittäin hyvin maantieteellisesti ja poliittisesti vihamielisessä ympäristössä. Heidän menestymisensä on johtunut suurelta osin heidän yritteliäisyydestään, aktiivisuudestaan ja joustavuudestaan. Maltalla on vireä kevyt ja raskas teollisuus, kasvavat rahoituspalvelut, hyvä maatalous, erinomainen matkailuala ja yllättävän paljon työmahdollisuuksia, kaikki tämä saarella, joka on käytännöllisesti katsoen vailla luonnonvaroja. Tämän vuoksi olen vakuuttunut siitä, että Maltan tapainen saari, jolla asuu 340 000 asukasta, ei voi mukautua tuhat kertaa suuremman väestömäärän asuttaman mannermaan tiukkoihin taloudellisiin ja oikeudellisiin rakenteisiin.
Tarkastellessani ehdotettua välinettä en näin ollen keksi keinoa, jolla nämä kaksi kansaa voitaisiin saattaa Eurooppa-äidin huomaan. Tilanne muistuttaa pikemminkin avaruuden mustaa aukkoa, joka imee itseensä massoja niin voimakkaasti, ettei edes valo pääse pakenemaan. Meidän ei pitäisi lahjoa näiden saarten ihmisiä tekemään yhteistyötä omaksi tuhokseen eikä antaa heille varoja, jotta he omaksuisivat lakeja, jotka ovat yhtä vieraita heidän kulttuurilleen kuin musta aukko äitimaalle. EU:n olisi jätettävä Kypros ja Malta rauhaan. Minusta näyttää siltä, että tätä hanketta ei kannata Maltalla kukaan muu kuin poliittinen luokka, ja pidän sormiani ristissä sen puolesta, että Maltan kansa selviytyy jälleen voittajaksi.

Souladakis
Arvoisa puhemies, tämä on yksi niitä harvoja kertoja, kun parlamentissa kaikkien laitojen kollegojen kannanotoista ilmenee näkemysten suuri lähentyminen Kyproksen kysymyksessä ja tietenkin myös Kyproksen ja Maltan liittymistä valmistelevan menettelyn osalta. Tämä tarkoittaa, että me kaikki tiedostamme poliittisen ongelman, jota kutsutaan Kyproksen kysymykseksi. Samalla se kuitenkin tarkoittaa, että kaikkien eurooppalaisten puolueiden ja kansojen voima antaa neuvostolle ja komissiolle suuren vallan ja lisää niiden poliittista voimaa hoitaa tämä ongelma.
Helsinki merkitsi historiallista käännekohtaa ja kiintopistettä. Jos joku jostain syystä katsoo, että siellä saavutettu tasapaino on lähtökohta uusille neuvotteluille missä tahansa muualla, jos jotkut omalla asenteellaan horjuttavat tätä kokonaisuutta ja tasapainoa, he tekevät suuren virheen. Tilanne on kypsä. Komissiolta, neuvostolta ja kaikilta vaaditaan rauhallista päättäväisyyttä jatkaa tempuitta liittymisneuvotteluja Kyproksesta ja Maltasta - jotka viime kädessä ovat kaikista jäsenehdokasvaltioista kypsimpiä -, jotta tämä päättäväisyys antaisi merkin mille tahansa osapuolelle, jonka näkemykset voivat erota siitä, mistä me kaikki olemme samaa mieltä. Brokin mietintö on hyvä työkalu tähän tarkoitukseen, ja on todellakin hieman harmittavaa, että koska käydään yhteiskeskustelu, poliittisen sisällön ratkaisee neuvoston ja komission poliittinen kanta, emmekä me voi sanoa enempää tästä hyvästä mietinnöstä.
Joka tapauksessa tilanteen kehitys riippuu meistä itsestämme. Ratkaisu on omissa käsissämme siinä määrin, kuin varustamme teidät päätöksin, siinä määrin kuin varustamme teidät mahdollisuuksin. Mitä tulee Brokin mietintöön, Kypros ja Malta ovat Välimeren ja ellen erehdy, myös Euroopan viimeiset saaret, jotka eivät kuulu Euroopan unioniin. Tällä on symbolista arvoa, koska Välimeri saarineen - minäkin olen saarelta kotoisin - on se alue, jonka näkevät varsinkin ne, jotka tulevat pohjoisesta kesälomilleen, ja ne, jotka jäävät sinne. Tästä näkökulmasta tämä Afroditen saari, niin kuin Kyprosta kutsutaan, ja merirosvojen saari, niin kuin me saarten asukkaat kaikella rakkaudella nimitämme Maltaa, ovat kaksi timanttia, jotka pitää saada mahdollisimman pian mukaan Euroopan unioniin. Niiden taloudet ovat hyvässä kunnossa, niillä on hyvät taloudelliset suhteet ja viime kädessä ne muodostavat alueen, jossa arvioidaan Euroopan unionin poliittinen tahto.
Lopuksi, koska minun ei mielestäni tarvitse puhua pitkään, koska täällä vallitsee yksimielisyys, esitän vain yhden pienen huomion neuvoston puheenjohtajalle, nähdäkseni hänen kannanottonsa oli jossain kohtaa hieman omintakeinen. Toivon, että kyseessä oli käännösvirhe, ja että hän käsittelee asiaa vastauksessaan.

Alavanos
Arvoisa puhemies, olen viimeinen puhuja, ja tästä syystä haluaisin esittää kysymyksen Seixas da Costalle ja Verheugenille, jos vain Verheugen ottaa kuulokkeet ja jaksaa kuunnella kaikkia puhujia.
Kyseessä on kaksi yhteisöä, mutta tämä ei ole pääasia. Kuten monet puhujat sanoivat, kyseessä on miehitys, yksi Euroopan unionin jäsenehdokasvaltio - Turkki - miehittää osaa toisesta Euroopan unionin jäsenehdokasvaltiosta. Miehitysjoukkoja on 40 000 miestä, ja Berliinin muuri sijaitsee nykyään Nikosiassa. Emme voi sanoa, mitä tapahtuu neuvotteluissa, joita käydään vain Denktashin ja Kyproksen tasavallan presidentin kanssa.
Haluan kysyä Seixas da Costalta sekä Verheugenilta, mitä tähän kysymykseen liittyviä asioita neuvosto ottaa esille keskusteluissa Turkin hallituksen kanssa ajatellen assosiaationeuvostoa; mitä sellaisia asioita, jotka liittyvät sotajoukkojen vetämiseen sekä Turkin panokseen Kyproksen kysymyksen ratkaisemisessa.
Muistutan, että Turkin hallitus tuomittiin Strasbourgin ihmisoikeustuomioistuimen äskettäisessä päätöksessä. Ei Denktashia. Ei tuomittu mitään oikeudellisesti olematonta Pohjois-Kyproksen turkkilaista tasavaltaa, vaan Turkin hallitus tuomittiin kreikkalaisille kuuluvan omaisuuden pakkolunastuksesta.
Kysyn teiltä: mitä sellaisia asioita nostetaan esiin assosiaationeuvostoa ajatellen, jotka koskevat Turkin panosta Kyproksen kysymyksen ratkaisun edistämiseen?

Seixas da Costa
. (PT) Arvoisa puhemies, hyvät jäsenet, kuuntelin hyvin huolellisesti sitä, mitä täällä sanottiin, ja aivan erityisesti joitakin Kyproksen kysymyksestä lausuttuja hyvin tunnepitoisia sanoja, joissa puolustettiin varsinkin Kyproksen laillisuutta, jonka Euroopan unioni tunnustaa nimenomaan tunnustaessaan Yhdistyneiden Kansakuntien turvallisuusneuvoston asiaa koskevat päätöslauselmat. Hyvä jäsen Wurtz, neuvoston taholta tässä asiassa ei ole mitään kaksiselitteistä vaikenemista: neuvosto kantaa täyden vastuun Kyproksen tilanteesta esittämästään tulkinnasta. Sitä paitsi tämä tilanne ja tämä tulkinta johtivat siihen, että se päätti Luxemburgissa vuoden 1997 lopussa ottaa ensimmäiset askeleet kohti Kyproksen tasavallan jäsenyyttä Euroopan unionissa.
Haluaisin, että käsittäisitte, että vaikka kannanotot tällaisista kysymyksistä ovatkin enemmän tai vähemmän tunnepitoisia, kansainvälisten neuvottelujen arkipäivä pakottaa hallitukset - ja kun puhun hallituksista, tarkoitan kaikkia hallituksia - yleensä omaksumaan hieman joustavamman tulkinnan. Tarvitsemme itse asiassa tunnepitoisia kannanottoja, jotta pystyisimme ymmärtämään, miten kaikki nämä kysymykset näkyvät inhimillisellä tasolla. Meillä täytyy kuitenkin myös käsittää, että järkevillä poliittisilla kannanotoilla ja neuvotteluissa osoitetulla joustavuudella pystytään löytämään sellaisia ratkaisuja, joiden ansiosta voimme voittaa ne suuret kiistat, jotka pohjimmiltaan johtivat aikaisemmin joihinkin murhenäytelmiin.
Olivatpa syylliset keitä tahansa - emmekä ole täällä etsimässä syyllisiä, vaan asiaa koskevat Yhdistyneiden Kansakuntien päätöslauselmat ovat selviä -, olen sitä mieltä, että meidän täytyy rauhallisesti ja järkevästi käyttää hyväksi uuden tilanteen myötä syntyneitä tilaisuuksia. Helsingin Eurooppa-neuvostolla oli rohkeutta tehdä päätöksiä, ja uskon, että näiden päätösten eri osapuolet osaavat jo asiaankuuluvasti arvostaa tätä, sillä ne voivat olla, kuten sanoin aloituspuheenvuoroni alussa, otollinen tilaisuus. Emme voi päästä konkreettisiin tuloksiin käyttämällä hyväksi jännitteitä tässä neuvotteluvaiheessa, joka on arkaluonteinen. Meidän täytyy jatkaa eteenpäin nimenomaan toimimalla hienotunteisesti ja tukemalla Yhdistyneiden Kansakuntien pääsihteerin erityisedustajaa hänen tehtävässään. Euroopan unionilla on ollut tästä asiasta yksiselitteinen kanta, hyvät jäsenet, eikä mielestäni kannata pyrkiä esittämään toisenlaisia tulkintoja niistä mahdollisista lauseista, joita saattaa esiintyä neuvostossa tai muissa kannanotoissa. Emme kannata täällä parlamentissa sitä, mikä on poliittisesti korrektia; kannatamme sitä, mikä on oikeudenmukaista kansainvälisellä tasolla, ja konkreettisia kannanottoja, joita neuvosto antaa ajan myötä ja johdonmukaisesti tästä asiasta ja joita myös Euroopan komissio on seurannut huolellisesti, tarkkaavaisesti ja käytännöllisesti.
Kun nykyisin puhutaan siitä, että Kyproksen pohjoisosan yhteisö täytyy ottaa mukaan tietojenvaihtoon etenkin valmisteltaessa Kyproksen tasavallan tulevaa liittymistä Euroopan unioniin, meidän täytyy käsittää, että pyrimme löytämään käytännöllisiä ratkaisutapoja, joiden ansiosta voimme ylittää poliittisen ratkaisun tiellä olevat esteet. Emme yritä keksiä verukkeita emmekä yritä millään tavalla luoda käytännöllisillä ratkaisuilla sellaisia malleja, joihin sisältyisi poliittinen tunnustaminen. Mielestäni Euroopan unionin neuvosto on ajan myötä osoittanut selvästi, ettei tämä ole sen kanta. Neuvoston on tehtävä päätökset erittäin vastuullisesti. Helsingin tapahtumat ovat mielestämme hyvin selviä tässä mielessä. Kyproksen tasavallan viranomaiset ovat selvästikin pitäneet myönteisenä sitä, miten olemme suhtautuneet Kyproksen tasavallan jäsenyysprosessiin. Aikeistamme ei siis kannata esittää eikä pyrkiä esittämään toisenlaisia tulkintoja.

Verheugen
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, haluaisin kiittää teitä sydämellisesti tästä keskustelusta, joka on minusta tuntunut kaikkiaan rohkaisevalta ja tukea antavalta keskustelulta, joka osoittaa, että parlamentissa vallitsee suuri yksimielisyys jäsenvaltioiden ja komission politiikasta. Selvennän kuitenkin mielelläni vielä joitakin kohtia, kuten toivottiin.
Ensinnäkin otsakkeita 4 ja 7 koskeva asia. Asia on aivan yksinkertainen: Berliinissä luotiin suuren Agenda 2000 -paketin yhteydessä Itä- ja Keski-Euroopan hakijavaltioille, jotka ovat muutostilassa, erityinen otsake, nimittäin juuri tämä kuuluisa otsake 7, ja vain näitä maita varten. Maltaa, Kyprosta ja Turkkia ei ajateltu. Kollega Schroedter kutsui sitä johdonmukaisuuden puutteeksi. Teidän pitäisi kenties kysyä silloiselta neuvoston puheenjohtajalta, joka ei olekaan kovin kaukana teistä, miten tähän teidän oletuksenne mukaan epäjohdonmukaiseen tilanteeseen päädyttiin. Minäkin olin hieman osallisena asiassa.
En usko johdonmukaisuuden puutteeseen, vaan tämän päätöksen syynä oli se, että halusimme saada käyttöön erityisen välineen Itä- ja Keski-Euroopan maita varten, jotka osallistuvat liittymisprosessiin erilaisissa olosuhteissa kuin Malta ja Kypros.
Olen kuitenkin sanonut, että ymmärrän täällä esitetyt perusteet, ja komissio pyrkii ottamaan nämä toiveet huomioon, mutta koska kyse on taas Agenda 2000:sta ja rahoitusnäkymistä, emme voi tehdä niin muuttamatta näitä rahoitusnäkymiä. Se ei tietysti ole vielä tähän mennessä ollut edes mahdollista. Selvennykseksi: jos siirrämme määrärahat otsakkeesta 4 otsakkeeseen 7, sillä ei ole mitään vaikutusta koko talousarvion tasapainoon. Jos tekisimme niin, otsake 7 kasvaisi mutta otsake 4 vastaavasti pienenisi. Sellainen kuvitelma ei voi toteutua, että lisäisimme sen otsakkeeseen 7 ja jättäisimme otsakkeen 4 ennalleen. Parlamenttikaan ei voi käyttää rahaa, jota sillä ei ole, ainakaan niin kauan kuin meillä ei ole kellarissa painokonetta, jolla voimme painaa euroseteleitä!
Mitä tulee Kyproksen rauhanprosessiin ja sen liittämistä liittymisneuvotteluihin, haluan toistaa vielä kerran, että liittymisneuvotteluilla on aina ollut suora yhteys rauhanprosessiin. Komissio ja neuvosto ovat aina ponnistelleet Kyproksen molempien yhteisöjen saamiseksi mukaan yhteisiin hankkeisiin. Tähän mennessä se ei ole onnistunut kuten tiedätte , ja minulta on kysytty, onko siitä näkynyt merkkejä. Kollega Rothe, ilmaisen asian näin: olen vakuuttunut siitä, että tällaisten sopimusten aikaansaamisen edellytykset ovat parantuneet huomattavasti. Suostumuksia en ole vielä saanut. En myöskään odota niitä, ennen kuin suorat keskustelut on aloitettu. Niiden aika on vasta hieman myöhemmin.
Olosuhteet ovat muuttuneet siten, että Helsingin päätösten jälkeen monet asiat, jotka olivat ennen mahdottomia, ovat muuttuneet mahdollisiksi, ja ennen kaikkea osapuolten poliittiset strategiat ovat tietysti muuttuneet valtavasti. Olen aina ollut sitä mieltä, että vanhalla linjalla, jonka mukaan Kypros otetaan jäseneksi joka tapauksessa vasta, kun poliittinen konflikti on ratkaistu, että tällä vanhalla linjalla on yksi heikkous, nimittäin se, että se ei tarjoa Kyproksen turkkilaiselle yhteisölle mitään sellaista vakuuttavaa houkutinta, joka saisi sen todella osallistumaan, sillä tämän strategian mukaanhan turkkilaisen yhteisön ei tarvitsisi tehdä mitään muuta kuin odottaa. Kyproksen jäsenyys ei olisi tällöin tullut kysymykseenkään. Nyt sen on otettava vakavasti huomioon se riski, että Kyproksen yhdentyminen Euroopan yhteisöön toteutuu, jolloin kreikkalaisen yhteisön hyvinvointi ja turvallisuus voivat parantua, kun taas hyvinvoinnin tasoltaan muutenkin paljon heikompi turkkilainen yhteisö jäisi yhä enemmän jälkeen. Olen lujasti vakuuttunut siitä, että houkutus liittää liittymisprosessi konfliktin ratkaisuun on siksi lisääntynyt erittäin paljon Helsingin Eurooppa-neuvoston päätösten jälkeen. Se oli myös päätösten tarkoituksena. Hyvä kollega, muutaman viikon jälkeen on vielä liian aikaista esittää arvioita, mutta minulla ei ainakaan ole mitään syytä olettaa, että uusi linja epäonnistuisi. Siihen ei ole myöskään mitään syytä. Ei ole vielä mitään syytä sanoa, että me hoidamme tämän asian, mutta voin todella sanoa selvästi, että edellytykset sille, että pääsemme eteenpäin, ovat parantuneet huomattavasti.
Viimeinen asia: Kyproksen kysymys on tietysti tärkeä Turkin kanssa käytävien keskustelujen yhteydessä. Kun tapasin Turkin ulkoministerin muutama viikko sitten Brysselissä, pyysin Turkkia tietysti suhtautumaan tähän asiaan myönteisesti ja rakentavasti. Viittaan yhteen asiaan: emme voi olla sataprosenttisen varmoja ainakaan minä en ole , että Ankarassa on vain painettava yhtä nappia, ja sen jälkeen asiat etenevät Kyproksella! Tämä ei ole läheskään niin yksinkertaista, vaan meidän on käytävä tiiviitä keskusteluja molempien yhteisöjen kanssa, saatava ne päätymään yhteisymmärrykseen. Sen me teemme, välineet ja ohjelmat ovat olemassa.
Tarvitsen minun on sanottava se teille selvästi tätä käsiteltävänä olevaa varainhoitoasetusta, jotta voimme ylipäänsä aloittaa. Varainhoitoasetus muodostaa lainsäädännöllisen kehyksen sille, että Maltan ja Kyproksen kanssa solmittujen liittymiskumppanuuksien yhteydessä etusijalle asetettuihin asioihin voidaan puuttua. En voi aloittaa mitään, ennen kuin meillä on tällainen lainsäädännöllinen kehys, koska oikeusperusta puuttuu. Jos mainitulla johdonmukaisuuden puutteella on jotain tekemistä tämän kanssa, niin minun on sanottava, että tämä asetus on vain lainsäädännöllinen kehys eikä mitään muuta. Tämän lainsäädännöllisen kehyksen sisältö muodostuu liittymiskumppanuuksien ensisijaisista asioista, joista komissio ja neuvosto päättivät viime vuonna ja joita pannaan nyt täytäntöön vastaavia ohjelmia laadittaessa ja hankkeita hallittaessa. Sanoisin aivan päinvastoin: Euroopan unionin politiikassa on monia alueita, joita voidaan syyttää johdonmukaisuuden puutteesta. Tässä tapauksessa haluaisin kuitenkin vaatia komission ja neuvoston puolesta tunnustusta sille, että olemme kehittäneet erittäin selvän, avoimen ja johdonmukaisen politiikan.

Brok
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, sen jälkeen kun komission jäsen kuvasi erittäin johdonmukaisesti, että johdonmukaisuuden puute johtui silloisesta neuvoston puheenjohtajasta ja hänen Eurooppa-ministeristään, voisitteko te mahdollisesti auttaa meitä ja komission jäsentä saamaan aikaan tämän päätöksen.
Avulias ratkaisu olisi sellainen, että te vastaisitte myöntävästi vuoteen 2004 jatkuvia rahoitusnäkymiä ja otsaketta B7 koskeviin kysymyksiini tai ilmaisisitte ainakin, että kuten komission jäsen pyrkii komissiossa saamaan tämän asian tuon otsakkeen alle puheenjohtajavaltio Portugalin aikomuksena on poistaa johdonmukaisuuden puute tämänsuuntaisin ponnisteluin.

Seixas da Costa
. (PT) Arvoisa puhemies, luulen, että neuvosto harkitsee hyvän ystäväni jäsen Elmar Brokin esille tuomaa kysymystä. Mielestäni edellistä puheenjohtajavaltiota kohtaan esitetty arvostelu ei ole asianmukaista. Mielestäni edellinen puheenjohtajavaltio teki erinomaista työtä määritellessään rahoitusnäkymät riippumatta siitä, ketkä tuohon työhön osallistuvat. Joka tapauksessa hänen esille ottamansa kysymys on tärkeä, ja tuemme edelleenkin neuvoston tasolla niitä ehdotuksia, joita komissio tekee tästä asiasta.

Puhemies
 Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, ymmärsin asian näin; kollega Brok tarkoitti oikeastaan vielä aikaisempaa puheenjohtajakautta.

Poos
Arvoisa puhemies, minä esitin komission jäsen Verheugenille Meda-rahoitusvälinettä koskevan konkreettisen kysymyksen, johon hän ei kuitenkaan vastannut. Pyytäisin häntä tekemään niin, koska hänen vastauksestaan riippuu myös useita tehtyjä tarkistuksia koskeva äänestyskäyttäytyminen.

Verheugen
Hyvä parlamentin jäsen Poos, pyydän anteeksi. Juuri kun esititte minulle kysymyksen, ilmeni muuan epäselvyys. Medan kohdalla on siis niin, että Malta ja Kypros voivat osallistua alueidenvälisiin ohjelmiin, mutta eivät maakohtaisiin, koska tulot ovat liian suuret.

Puhemies
 Paljon kiitoksia, arvoisa komission jäsen Verheugen!
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan torstaina.

Kyselytunti (neuvosto)
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana neuvostolle osoitetut kysymykset (B5-0009/2000).

Manuel Medina Ortega
Kysymys nro 1 (H-0022/00):
Aihe: Öljytankkereiden yhteisön vesille pääsyn valvonta Erika-tankkerin onnettomuus Ranskan rannikon edustalla aiheutti, että öljyä valui mereen. Mihin toimiin neuvosto aikoo ryhtyä valvoakseen mukavuuslipun alla purjehtivien tankkereiden, jotka eivät täytä yhteisön turvallisuusnormeja, pääsyä yhteisön vesille?

Seixas da Costa
. (PT) Arvoisa puhemies, hyvät jäsenet, neuvosto käsitteli 24. tammikuuta viime kuussa sattuneen Erika-tankkerin haaksirikon seurauksia. Tuolloin neuvosto myötäili kansalaisten reaktioita tämän tapauksen tuhoisiin seurauksiin ja ilmaisi huolestumisensa tankkerien turvallisuudesta ja siihen liittyvästä ympäristönsuojelusta.
Neuvosto ei suhtautunut välinpitämättömästi tällaisiin kysymyksiin eikä siihen, että tässä asiassa täytyy ryhtyä lisätoimiin. Tuolloin korostettiin sitä, että neuvoston täytyy ryhtyä uusiin toimiin yhteisön tasolla ja myös sen kansainvälisten järjestöjen kanssa tekemässään työssä.
Kuten tiedetään, yhteisön lainsäädäntö velvoittaa nykyisin satamaviranomaiset tekemään tarkastuksia kaikilla ulkomaisilla aluksilla, myös niillä, jotka purjehtivat mukavuuslipun alla, ja estämään niiden kulun, mikäli ne eivät täytä kansainvälisiä normeja. Tästä asiasta on annettu direktiivi vuonna 1995.
Tulevaisuuden osalta neuvosto pani merkille, että komission on lähiaikoina käsittelyprosessin päätyttyä määrä antaa tiedonanto tankkerien turvallisuudesta ja uusia ehdotuksia, joilla pyritään tehostamaan valvontaa ja tarkastuselinten pätevyysvaatimuksia.
Niin ikään kaavaillaan sitä, että yhteisön satamissa käyvien tankkerien rakenteita olisi vahvistettava. Näitä asiakirjoja käsitellään liikenneministerien neuvostossa, ja näin ollen voin ilmoittaa teille neuvoston puolesta, että asetamme edelleenkin etusijalle ne ehdotukset, joita komission on määrä antaa tässä ympäristönsuojelun kannalta mielestämme välttämättömässä asiassa. Luonnollisestikin myös parlamenttia pyydetään antamaan lausuntonsa näistä ehdotuksista, sillä kyse on yhteispäätösmenettelyn alaisista asioista.

Medina Ortega
Olen varsin tyytyväinen, että neuvosto on pitänyt tätä kysymystä pohtimisen arvoisena. Neuvoston puheenjohtaja on kotoisin sellaisesta maasta, Portugalista, jota tällainen tilanne uhkaa suoraan. Jos harkitsemme liikaa, saattaa käydä, että ensi kesänä vastaavanlainen öljytankkeri ajaa karille Algarven edustalla, tuhoaa Portugalin matkailuteollisuuden siksi kesäksi ja jos on hyvä tuuri, merivirrat vievät saasteet Madeiran saarelle asti koska ne vain menevät siihen suuntaan ja samalla Kanariansaarten matkailukin tuhoutuu.
Eikö neuvoston puheenjohtajan mielestä pohdinnat olisi jätettävä sikseen ja ryhdyttävä ankariin toimiin tällä alalla, jos otetaan huomioon, että meillä on jo tällä hetkellä keinot valvoa tällaisia avomerien öljytankkereita?
Erikan tapaus vaikuttaa silti koomiselta. Kyseessä on ranskalaisten omistama, Maltan mukavuuslipun alla purjehtiva laiva, jolla on hinduista koottu miehistö ja Italian eli Sisilian myöntämä merikelpoisuustodistus ja joka edellisen kerran tarkastettiin Bulgariassa. Laiva oli uppoamassa, ja kapteeni näki, että uppoamassa oltiin ja ettei edes seuraavaan satamaan päästäisi.
Mielestäni tällaisia asioita ei saa sallia. Arvoisa puheenjohtaja, vahingot saattavat osoittautua maallenne kauhean suuriksi samoin kuin minun kotimaalleni Espanjalle.

Seixas da Costa
- (PT) Hyvä jäsen, en voi olla yhtymättä huoleenne, ja voin ainoastaan sanoa teille, että puheenjohtajavaltion kaltainen rannikkovaltio on luonnollisestikin - vaikka sillä ei olekaan tankkereita - erittäin huolestunut tästä asiasta.
Lainsäädäntökehys on kuitenkin sellainen kuin se on. Lainsäädäntökehyksenä on vuoden 1995 direktiivi, jossa on useita säännöksiä, joiden sisältämää joustovaraa pitäisi todellakin tarkastella hieman perusteellisemmin. Meidän täytyy toimia tässä asiassa sen mukaisesti, millainen maailma on, toisin sanoen reagoida tosiasioihin. Meidän täytyy tilanteen vakavuuden takia olla tyytyväisiä edes siihen, että viranomaiset ovat reagoineet ja asennoituneet niin, että he käsittelevät tätä asiaa koskevaa lainsäädäntöä. Komission aikomus tässä asiassa on hyvä, sillä se aikoo tehostaa vuoden 1995 direktiivin soveltamista. Neuvosto haluaa asettaa tämän asian etusijalle liikenneministerien neuvostossa, ja aiomme käsitellä tätä asiaa mahdollisimman pikaisesti. Toivomme myös, että Euroopan parlamentti voisi käsitellä tätä yhteispäätösmenettelyn alaista asiaa yhtä pikaisesti.

Korhola
Arvoisa puhemies, Kotkassa, Suomessa, on parhaillaan kemikaaleja kuljettava laiva, joka purjehtii mukavuuslipun alla. Laiva on ankkuroitu sataman ulkopuolelle, koska sen kunto on turvallisuusriski satamalle ja lähialueille ja koska sen kuntotarkastusta ei voida saattaa loppuun maksajan puutteessa. Onko EU:lla minkäänlaisia mahdollisuuksia luoda yhtenäinen tarkastusjärjestelmä, jossa myös taataan yhteisön varoista maksu niiden mukavuuslippulaivojen osalta, jotka eivät itse kykene maksua hoitamaan?

Seixas da Costa
- (PT) Hyvä jäsen, kuten ymmärtänette, minulla ei tällä hetkellä ole tarvittavia tietoja, jotta voisin antaa teille konkreettisen vastauksen. Saamani tiedot liittyvät vuoden 1995 direktiiviin, jossa ei säädetä tähän asiaan liittyvistä toimista. Joka tapauksessa neuvosto tulee antamaan teille konkreettisen vastauksen siihen, miten mainitsemaanne tapaukseen voitaisiin puuttua.

Puhemies


Anna Karamanou
Kysymys nro 2 (H-0024/00):
Aihe: Kosovon suuri lapsikuolleisuus Yhdistyneiden kansakuntien Maailman terveysjärjestölle välittämien uusimpien tietojen mukaan Kosovon lapsikuolleisuus on Euroopan korkein: lähes 50 prosenttia keskosena syntyneistä lapsista menehtyy. Lisäksi keskenmenojen määrä nousi sodan vuoksi huippulukemiin, ja ajallaan syntyneet lapset ovat fysiologisessa kehityksessään normaalista jäljessä. Kun otetaan huomioon Euroopan unionin antama humanitaarinen apu ja siviilihallinnon johtajan Bernard Kouchnerin ponnistelut, kysyn neuvostolta, mihin toimiin on ryhdytty, jotta suojeltaisiin Kosovon naisten oikeutta äitiyteen ja raskaana olevien, vastasynnyttäneiden naisten ja vastasyntyneiden lasten terveyttä?

Seixas da Costa
. (PT) Arvoisa puhemies, jäsen Karamanoun esille ottama kysymys on erittäin vakava, eikä tätä tosiasiaa ole syytä peitellä. Olemme täysin tietoisia Kosovon vaikeasta ja dramaattisesta humanitaarisesta tilanteesta ja asuinseudultaan siirtymään joutuneisiin kosovolaisiin liittyvästä ongelmasta, jotka näkyvät etenkin lasten terveydessä ja kuolleisuusluvuissa.
Mielestäni on selvää, että Euroopan unioni on osallistunut selkeästi kansainvälisen yhteisön antamaan humanitaariseen apuun. Kuten tiedetään, Euroopan yhteisö antoi kaiken kaikkiaan 378 miljoonaa euroa pelkästään Kosovon maakunnalle, minkä lisäksi eri jäsenvaltiot ovat antaneet kansallista apua.
Näillä rahoilla tuetaan eri hankkeita, jotka liittyvät paitsi terveydenhuoltoon ja terveydenhuoltojärjestelmään myös veden puhdistukseen, ja tämän lisäksi, kuten tiedetään, Euroopan unioni tukee Yhdistyneiden Kansakuntien pakolaisasioista vastaavan komissaarin virastoa. Vuonna 1999 kyseinen tuki ylsi 66,3 miljoonaan euroon. Jäsen varmaankin tietää, että kansainvälisten avunantajien välisen tarpeellisen työnjaon takia Kosovon terveydenhuoltoalan elvyttäminen annettiin Maailman terveysjärjestön tehtäväksi. Tämä järjestö on antamiensa raporttien perusteella täysin tietoinen lasten terveyden hälyttävästä tilanteesta, ja se on kohdistanut kaikki pyrkimyksensä synnytyslaitosten ja sairaalojen perusolojen kohentamiseen.
Olemme kuitenkin tietoisia siitä, että tätä tilannetta ei ole vielä ratkaistu läheskään tyydyttävällä tavalla ja että sen dynamiikka ja ulottuvuus näkyvät myös lasten terveyden lisäksi myös muilla terveyden alueilla. Kyse on poliittisesta tilanteesta, ei yksinomaan teknisestä tilanteesta, ja sen lisäksi on ratkaistava poliittinen tilanne, koska siinä on sellaisia ulottuvuuksia - mitä ei myöskään ole syytä peitellä -, jotka johtuvat siitä, että kansainvälinen yhteisö ei toistaiseksi ole kyennyt toteuttamaan käytännössä Kosovon monikansallista yhteiskuntaa, mikä on vaikuttanut haitallisesti terveydenhuoltojärjestelmän kohentamiseen alueella.

Karamanou
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, kiitän teitä vastauksestanne, joka täydentää sitä, mitä komission jäsen Patten asiasta eilen lausui. Arvoisa puheenjohtaja, kuitenkin se summa, joka teidän mukaanne tosiasiassa annettiin vuonna 1999, 378 miljoonaa euroa, on osoittautunut täysin riittämättömäksi inhimillisen elämän perusedellytysten luomiseen Kosovossa, ja tämä pätee erityisesti terveyspalvelujen tarjoamiseen.
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, ettekö ole sitä mieltä, että jo pelkästään lapsikuolleisuuden lisääntyminen on Euroopassa kauhistus, häpeätahra, jonka pitää pakottaa meidät kaikki toimimaan, jotta antamamme apu olisi tehokkaampaa ja avokätisempää?
Tilanne ei tietenkään ollut ihanteellinen ennen pommituksia, kaikkea muuta, mutta tilanne huononi selvästi NATOn väliintulon jälkeen fyysisen ja inhimillisen ympäristön osalta. Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, eikö moraalinen velvollisuutemme olekin yrittää luoda inhimillisen elämän edellytykset Kosovon kurjuudessa eläville asukkaille ja ennen kaikkea tehdä se, mitä olemme luvanneet?

Seixas da Costa
Arvoisa jäsen, myönnän, että kaikki ponnistelut, jotka Kosovossa on tällä alalla toteutettu, ovat riittämättömiä. Siitä kenelläkään meistä ei voi nähdäkseni olla pienintäkään epäilystä. En halua tämän kysymyksen yhteydessä enää palata aiemmin esittämiini huomioihin ajasta "ennen" ja "jälkeen" NATOn väliintulon, sillä tulemme luultavasti puhumaan myöhemmin tämän kyselytunnin aikana siitäkin aiheesta. Tahdon kuitenkin todeta, että Euroopan unioni on antanut Kosovolle taloudellista apua mahdollisuuksiensa rajoissa. Tiedämme tehneemme sen, mikä on ollut mahdollista. Meidän on syytä ymmärtää, että jaamme tuolla alueella vastuun kansainvälisen yhteisön kanssa. Euroopan unioni kantaa tietyn osan tuosta vastuusta, mutta emme voi ottaa tehtäväksemme kehittää nopeasti sellaisia rakenteita, jotka eivät ennen Kosovoon kohdistuneita sotatoimia olleet sen parempia, kuten arvoisa jäsen itsekin aiheellisesti totesi.
En myöskään usko, arvoisa jäsen, että Kosovossa toteutetut sotatoimet olisivat tuhonneet kansanterveyden rakenteita siinä määrin, että nykyinen tilanne voitaisiin katsoa niiden suoranaiseksi seuraukseksi. Se, mitä tuolla alueella tällä hetkellä tapahtuu, johtuu ennen kaikkea alueelta siirtymään joutuneiden järkyttävästä tilanteesta, se johtuu monenlaisista taloudellisista tekijöistä ja se johtuu myös siitä, että Kosovon hallinnollisten rakenteiden sortuminen on tuonut mukanaan keskeisiä kansanterveydellisiä tarpeita, joihin ei kyetä riittävästi vastaamaan. Juuri tämä on se perusongelma, joka on koko nykyisen tilanteen taustalla. Ensimmäiseksi onkin siis ratkaistava poliittinen ongelma Yhdistyneiden Kansakuntien päätöslauselman mukaisesti, sillä ennen sitä ei myöskään voida ratkaista lasten terveydentilaa koskevaa ongelmaa eikä muitakaan tuon alueen kehittämiseen liittyviä ongelmia.

Staes
Haluaisin vielä laajentaa tätä keskustelua Mitrovican tilanteeseen. Siellä kansainvälinen yhteisö on myös Euroopan avustuksella jälleenrakentanut sairaalan, mutta se sijaitsee kaupungin pohjoisosassa, joten Kosovon albaanien pääsy sairaalaan on erityisen vaikeaa.
Tämä tarkoittaa, että Kosovon albaanit jäävät kokonaan ilman lääkinnällistä avustusta. Tätä tapahtuu myös muualla maassa, joten Kosovon albaanien ja serbien välillä on jännitteitä, ja kukaan ei luota enää kehenkään, eivätkä albaanit halua joutua serbien hoitamiksi ja päinvastoin.
Ymmärrän itse asiassa, että sanotte oikeutetusti, että Euroopan unionin täytyy toimia laajemmin kansainvälisessä yhteistyössä, mutta mitä aiotte painottaa? Mitä aioitte tehdä pitääksenne huolen siitä, että myös Kosovon albaaneja voidaan hoitaa sairaalassa ja muun muassa Mitrovican sairaalassa?

Seixas da Costa
. (PT) Arvoisa jäsen Mitrovican kysymys on laajalti tiedossa. Kyse on aivan erityisestä tilanteesta, sillä etnisten ryhmien välillä on tuolla alueella todellakin huomattavaa jännitystä, jollaista ei kaikeksi onneksi ole esiintynyt yhtä suuressa määrin missään muualla Kosovossa.
Ymmärrän täysin arvoisan jäsenen huolen. Haluan kuitenkin tuoda esiin, että Bernard Kouchner on ottanut omassa toiminnassaan huomioon ne näkökohdat, joihin Yhdistyneiden Kansakuntien päätöslauselma perustuu, ja pyrkinyt siten luomaan edellytykset monikansallisille rakenteille, jotka palvelevat eri yhteisöjen tarpeita myös kaikilla hallinnon tasoilla. Mielestäni vastuukysymysten osalta ei ole syytä tehdä hätiköityjä johtopäätöksiä, sillä vastuussa ovat monet eri tahot. Mitrovican tämänhetkinen tilanne on valitettava; kyse on erityisen jännittyneestä tilanteesta, ja nähdäkseni niitä toimia, joihin vastikään on ryhdytty turvallisempien olojen luomiseksi tuolle alueelle, on pidettävä myönteisinä. Tahdon kuitenkin todeta, että poliisivoimien osalta meillä ei valitettavasti ole riittävästi voimavaroja - jotka ovat riippuvaisia jäsenvaltioiden osallistumisesta - kyetäksemme takaamaan sen, minkä asetimme tavoitteeksemme sotatoimien päätyttyä eli rakentamaan sellaiset etnisten ryhmien väliset yhteistoimintamekanismit, jotka takaavat riittävän turvalliset olot kaikille väestönosille erityisesti sairaalaan pääsyn osalta.

Puhemies


Alexandros Alavanos
Kysymys nro 3 (H-0027/00):
Aihe: Naton haastaminen sotarikostuomioistuimeen Ihmisoikeusjärjestöt, kuten Yhdysvaltojen Human Rights Watch, ovat keränneet merkittäviä todisteita Natoa vastaan rikoksista, jotka liittyvät Kosovon ja Serbian pommituksiin, aikeenaan nostaa kanne Haagin sotarikostuomioistuimessa. Näiden todisteiden perusteella, joista osa on jo toimitettu korkeimpaan oikeuteen, Natoa syytetään kansainvälisten ihmisoikeuksien vakavista rikkomuksista ja harkituista murhista.
Tulisiko tällaiset syytteet neuvoston mielestä saattaa sotarikostuomioistuimen ratkaistavaksi, jotta ne käsiteltäisiin yksityiskohtaisessa oikeudellisessa tutkinnassa? Siinä tapauksessa, että Natoa vastaan esitetyt syytteet käsitellään oikeudessa, mikä on neuvoston suhtautuminen pääsihteeriin/yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan korkeaan edustajaan, joka kyseisenä ajankohtana toimi Naton pääsihteerinä? Onko olemassa menettelyä, jonka mukaan hänet voidaan pidättää virantoimituksesta siihen saakka, kunnes syytteiden käsittely oikeudessa on saatu päätökseen?

Seixas da Costa
Arvoisa puhemies, jäsen Alexandros Alavanosin esittämä kysymys antaa aihetta yleisluonteiseen pohdintaan. Neuvosto on jo useaan otteeseen ilmaissut vakaumuksensa, jonka mukaan tuossa tilanteessa oli ehdottomasti tehtävä loppu käynnissä olevasta kiihkomielisestä ja vastuuttomasta toiminnasta, joka lisäksi oli kiistatta Yhdistyneiden Kansakuntien turvallisuusneuvoton päätöslauselmien vastaista, ja sen tähden oli sekä oikeutettua että välttämätöntä turvautua NATOn toteuttamiin ankariin toimiin. Ymmärrän, että NATOn toimista ja niiden oikeutuksesta voidaan olla eri mieltä. Minunkin maassani eri parlamenttiryhmillä oli erilaisia näkemyksiä tästä asiasta. Tilanne kuitenkin oli se mikä oli.
Neuvoston kanta tähän asiaan on joka tapauksessa erittäin selkeä, sillä neuvoston näkemyksen mukaan Atlantin liiton ilmasotakampanjan tarkoituksena oli lopettaa humanitaarinen hätätilanne, jonka Belgradin hallitus oli Kosovossa aiheuttanut. Tuo tavoite ilmeni täysin yksiselitteisesti yleisten asiain neuvoston kannasta, joka hyväksyttiin 8. huhtikuuta Luxemburgissa. On myös syytä tuoda esiin, että NATOn toimiin ei suinkaan turvauduttu kepein perustein, vaan ne pantiin täytäntöön vasta viimeisenä keinona sen jälkeen, kun oli käynyt ilmeiseksi, että neuvotteluratkaisua ei enää ollut löydettävissä ja että Belgradin viranomaiset keskittivät parhaillaan voimiaan karkottaakseen Kosovon albaanit maasta. Arvoisa jäsen on varmastikin selvillä siitä, että käydessään äskettäin NATOn pääesikunnassa yleinen syyttäjä Del Ponte korosti, että Kansainvälinen tuomioistuin on velvollinen tutkimaan kaikki sille esitetyt syytteet, mukaan lukien ne, jotka kanadalaiset pasifistiryhmät ovat esittäneet NATOa vastaan. Minulla on kuitenkin täällä mukanani yleisen syyttäjän antama lausunto, jossa todetaan, että Kansainvälisessä rikostuomioistuimessa ei ole tällä hetkellä meneillään minkäänlaista NATOon kohdistuvaa tutkintaa entiseen Jugoslaviaan liittyvien kysymysten osalta ja ettei NATOn toimista Kosovon konfliktissa ole edes aloitettu muodollista tutkintaa. Yleinen syyttäjä on rekisteröinyt kaikki yksityishenkilöiltä ja ryhmiltä tulleet viestit, joissa pyydetään tutkintaa NATOn toimista Kosovon konfliktin aikana. Syyttäjä luonnollisestikin perehtyy kaikkiin asiaa koskeviin syytekirjelmiin ja ilmoittaa aikanaan, antavatko ne aihetta toimiin vai eivät. Toistaiseksi syyttäjä on nähnyt hyväksi olla ryhtymättä rikosoikeudelliseen tutkintaan NATOa vastaan esitettyjen syytteiden osalta.

Alavanos
Kiitän neuvoston puheenjohtajaa, mutta en ole hänen kanssaan samaa mieltä siitä, että NATOn väliintulon tavoitteena oli pysäyttää inhimillinen katastrofi, koska Kosovossa on tälläkin hetkellä inhimillinen katastrofi, Miloeviæin helvetin tilalle on tullut UCK:n ja NATOn joukkojen helvetti.
Varmaan myös arvoisa neuvoston puheenjohtaja on huomannut, että lähes puolet tänään käsitellyistä kysymyksistä koskevat Kosovoa. Ja myös arvoisa neuvoston puheenjohtaja myönsi, että kanadalaisten ja muiden rauhanjärjestöjen kanteen jälkeen kysymys NATOn toiminnan käsittelystä sotarikostuomioistuimessa on avoin.
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja ei vastannut kysymykseeni, joka kuuluu: eikö Solana pitäisi pidättää virantoimituksesta ainakin siihen asti, että hän vapautuu syytöksistä siinä tapauksessa, että käynnistyy rikosoikeudellinen prosessi, jonka päävastaaja tai yksi päävastaajista ja todennäköisistä syyllisistä on Euroopan unionin yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan korkea edustaja Solana, ainakin siinä tapauksessa, että tuomioistuimen yleinen syyttäjä suhtautuu myönteisesti tämän prosessin käynnistämiseen?

Seixas da Costa
Arvoisa jäsen, mikäli senkaltainen toimenpide yritetään kohdistaa NATOon ja nimenomaan Javier Solanaan, meidän on pidettävä mielessä, että Javier Solana hoiti tuolloin yhtä tehtävää ja nykyään hän hoitaa toista tehtävää. Hänen nykyisellä työllään ei ole mitään tekemistä niiden tehtävien kanssa, joita hän hoiti toimiessaan NATOn pääsihteerinä. Niin kauan kuin yhdelläkään kansainvälisellä oikeusviranomaisella ei ole minkäänlaisia näyttöä, jonka perusteella Javier Solanan toiminnan voitaisiin katsoa täyttävän rikoksen tuntomerkit, mitä ei todellakaan ole tapahtunut, on täysin selvää, että Euroopan unioni ei ota tähän kysymykseen millään tavoin kantaa.

Posselt
Arvoisa puhemies, luulen, että jäsen Alavanos sekoitti NATOn ja Miloeviæin. Miloeviæ kuuluu sotarikostuomioistuimeen ja NATOlle meidän pitäisi myöntää Saharov-palkinto! Minulla on kuitenkin aivan toinen kysymys neuvostolle. Miltä näyttää Kosovon hallinnon ja tuomioistuinten ja ennen kaikkea poliisin perustaminen? Viittasitte aiemmin siihen, että siellä uhkaa katastrofi ja että mitään ei tehdä. Sinne on suunniteltava nopeita toimia!

Seixas da Costa
Haluaisin aivan ensimmäiseksi todeta yhtyväni arvoisan jäsenen näkemykseen siitä, kenelle henkilökohtainen vastuu tästä tilanteesta ensisijaisesti kuuluu. Mitä tulee Kosovon oikeushallintoon, meillä on ollut useitakin kertoja tilaisuus kuulla Bernard Kouchnerin kuvaus niistä valtavista vaikeuksista, joita hän on joutunut kokemaan yrittäessään luoda hallinnollista koneistoa sekä oikeudellisia rakenteita. Tiedetään, että Bernard Kouchner on kohdannut erityisesti rahoitusvaikeuksia ponnisteluissaan hallinnollisen koneiston rakentamiseksi, ja tiedetään myös, että on osoittautunut erityisen vaikeaksi värvätä riittävästi poliisivoimia yleisen turvallisuuden takaamiseksi jokapäiväisessä elämässä. Vastuu tilanteesta kuuluu myös Euroopan unionille, ja tahdonkin tuoda esiin, että viime maanantaina kokoontuneessa yleisten asiain neuvostossa tätä kysymystä korostettiin voimakkaasti Kosovon tilannetta käsiteltäessä. Asiasta on jo annettu useita julkilausumia, ja useisiin jäsenvaltioihin on myös kohdistettu painostusta, jotta ne täyttäisivät lupauksensa poliisivoimien lähettämisestä paikalle. Muutamat jäsenvaltiot ovat kuitenkin vedonneet siihen, että ne ovat jo lähettäneet alueelle sotilasvoimia ja että niillä ei ole mahdollisuuksia värvätä riittävän nopeasti lupaamiaan poliisivoimia. Olemme kuitenkin täysin selvillä siitä, että nykyinen tilanne vaikeuttaa ratkaisevasti herra Kouchnerin työtä Kosovon hallinnon saattamiseksi kuntoon ja toimintakykyiseksi erityisesti oikeushallinnon ja poliisitoimen osalta. Näin ollen se vaikuttaa myös erittäin vahingollisesti mahdollisuuksiin säännellä etnisten ryhmien välisiä yhteyksiä. Me kaikki olemmekin tietoisia siitä, että ellei pian ryhdytä toimiin, muutama tunti sitten syntynyt tilanne saattaa toistua, ja samankaltaiset tapahtumat saattavat levitä myös muualle Kosovoon.

Seixas da Costa
Tämä kysymys koskee luonnollisestikin ennen kaikkea NATOa, mutta Euroopan unionilla ei ole mitään vaikeuksia vastata siihen myös omasta puolestaan, sillä meillä on täysin sama näkemys näistä kysymyksistä kuin NATOlla. Toivoisin, että neuvoston kanta kävisi nyt selväksi, jotta tästä asiasta ei syntyisi väärinymmärryksiä. Varmaankin tiedätte, arvoisa jäsen, että kohteiden valitseminen sotatoimien yhteydessä on vaikeaa varsinkin ilmasta käsin, ja varmaankin myös tiedätte, että on olemassa kohteita, jotka tosin eivät ole varsinaisesti sotilaskohteita, mutta kuitenkin sellaisia infrastruktuureihin liittyviä kohteita, joiden tarkoituksena on estää sotilaskoneiston toiminta. On selvää, että liikumme tässä yhteydessä eräänlaisella harmaalla vyöhykkeellä, ja varmaankin teidän mielestänne sillat sekä maantie- ja rautatieinfrastruktuurit ovat siviilikohteita, kun taas monet muut pitävät niitä sotilaskohteina, koska ne tarjoavat tukea sotilasinfrastruktuureille ja siten mahdollistavat juuri sellaiset vihamieliset toimet, joita Miloeviæin joukot tuolloin toteuttivat Kosovossa. Olemme siis eri mieltä juuri tiettyjen kohteiden määrittelystä.
Kaikki olivat Kosovossa toteutettujen sotilaallisten toimien aikana kuitenkin yhtä mieltä siitä, että NATOn ilmasotatoimet kohdistuivat valitettavasti myös joihinkin siviilialan kohteisiin, erityisesti tiettyihin infrastruktuureihin, jotka vaikuttivat suoraan ihmisten elämään. Tämän me tunnustamme, näin tapahtuu kaikissa sodissa, ja Kosovon sota ei suinkaan ollut tahraton tai esimerkillinen sota, se oli yksinkertaisesti sellainen sota, joka oli mahdollista käydä. Tilanne on kuitenkin se, että se oli myös välttämätön sota; sen lisäksi, että se käytiin sillä tavoin kuin se oli mahdollista käydä, se oli myös välttämätön, koska hyökkäykset, joita koko kansainvälinen yhteisö piti täysin kestämättöminä ja tuomittavina, oli tuolloin saatava loppumaan. Arvoisa jäsen, jälkikäteen voimme tietysti olla tilanteesta mitä mieltä tahansa - on helppoa olla jälkiviisas, jos ei itse ole osallistunut noihin toimiin -, mutta olen sitä mieltä, että jos te otatte huomioon, mitä Bosniassa ja Hertsegovinassa todella tapahtui ilman minkäänlaisia rangaistusseuraamuksia, ja jos te otatte huomioon tilanteen pitkittymisen, joka johtui juuri rangaistusten puutteesta, voitte kenties nähdä NATOn sotilaalliset toimet Kosovossa hiukan vähemmän kauhistuttavina.

Puhemies


Ursula Schleicher
Kysymys nro 4 (H-0028/00):
Aihe: Turkin Armenialle asettama taloussaarto Euroopan unioni pyrkii aktiivisesti edistämään sosiaalisia, taloudellisia ja poliittisia suhteita Armenian kanssa 12. lokakuuta 1999 allekirjoitetun kumppanuus- ja yhteistyösopimuksen avulla. Mihin toimiin neuvosto aikoo ryhtyä taivuttaakseen Turkin hallituksen lopettamaan Armenian taloussaarron?
Olisiko Turkin hallituksen jo aika lopettaa Armenian taloussaarto?

Seixas da Costa
Arvoisa puhemies, on ilmeistä, että arvoisan jäsenen esittämä kysymys liittyy alueelliseen konfliktiin, ja kysymys näyttäisi ensi kuulemalta edellyttävän, että Armenian ja Turkin välillä on olemassa pelkästään kahdenvälinen suhde. On kuitenkin selvää, että kysymys liittyy tosiasiassa Vuoristo-Karabahin tilanteeseen sekä Armenian ja Azerbaid&#x017E;anin väliseen konfliktiin, joka Armenian ja Turkin välisten erinomaisten suhteiden johdosta luonnollisestikin heijastuu myös muualle. Meidän kannaltamme keskeisimmän kysymyksen eli Armenian ja Euroopan unionin välisen suhteen osalta tahdon kuitenkin huomauttaa, että kumppanuus- ja yhteistyösopimus, joka tuli voimaan heinäkuussa 1999, sekä viime lokakuussa pidetty ensimmäinen kokous osoittavat, että suhteilla Armeniaan on erittäin suuri merkitys Euroopan unionille. Yhtenä tavoitteenamme on laajentaa taloudellisia suhteita erityisesti kaupan ja sijoitustoiminnan alalla sekä jatkaa Armenian kanssa käytävää kahdenvälistä poliittista vuoropuhelua, jota pidämme tärkeänä tuon maan merkittävän alueellisen roolin takia.
Kuten totesin, Vuoristo-Karabahia koskeva keskeinen kysymys on edelleen ratkaisematta, mikä vaikuttaa vahingollisesti eteläisen Kaukasuksen vakauteen. Nähdäksemme nyt on ennen kaikkea pyrittävä kaikin tavoin vahvistamaan ponnisteluja ratkaisun löytämiseksi tuohon konfliktiin. Euroopan unioni on ryhtynyt toimiin helpottaakseen prosessia, ja luonnollisestikin olemme myös tietoisia siitä, että Turkin on omaksuttava rakentava ja aktiivinen rooli tässä kysymyksessä. Kuten tiedetään, Turkki hyväksyttiin Euroopan unionin hakijavaltioksi joulukuussa 1999. Nyt syntynyt uusi tilanne antaa aihetta vahvistaa Turkin kanssa käytävää poliittista vuoropuhelua. Kävin Ankarassa Euroopan unionin puheenjohtajavaltion puolesta välittömästi sen jälkeen, kun tuo päätös oli tehty, ja Turkin viranomaisille välittämästämme poliittisesta viestistä kävi tuolloin selvästi ilmi, että meistä on tarpeellista tiivistää poliittista vuoropuhelua Turkin kanssa ja että Turkin rooli alueellisella tasolla on meille erityisen tärkeä ennen kaikkea Keski-Aasian ja Kaukasuksen osalta. Haluamme luoda Turkkiin nykyistä paremmat suhteet, sillä tuon maan merkitys etenkin alueelliselta ja geostrategiselta kannalta on varsin huomattava, ja pyrimme niin ollen myös myötävaikuttamaan siihen, että kantamme vähitellen lähentyvät kansainvälisten kysymysten osalta. Toivomme hartaasti, että ryhtyessämme käymään Turkin kanssa vuoropuhelua osana koko sitä prosessia, joka mahdollisesti johtaa neuvottelujen käynnistymiseen, Turkki voi yhtyä Euroopan unionin julkilausumiin yhteistä ulko- ja turvallisuuspolitiikkaa koskevissa asioissa. Mitä tulee tähän nimenomaiseen kysymykseen, pidän selvänä, että Turkki ei voi sivuuttaa meidän näkemystämme, jonka mukaan Vuoristo-Karabahin ongelmaan on löydettävä järkeviä ratkaisumalleja, joissa otetaan asianmukaisesti huomioon sekä Armenian että Azerbaid&#x017E;anin kantaan sisältyvät oikeutetut näkökohdat.

Schleicher
Arvoisa puhemies, haluaisin kiittää puheenjohtajavaltion edustajaa hänen vastauksestaan. Olen kuitenkin hieman surullinen siitä, että asiaa tarkastellaan tosin ensin kahdenvälisesti, mutta lopulta siitä syntyy kuitenkin suuri kolmiodraama. Annamme kumppanuusvälineitä ja meillä on kumppanuussopimuksia Armenian auttamiseksi, ja siitä huolimatta avusta ei ole apua, koska Turkki toteuttaa taloussaarron, niin että monet asiat Armeniassa eivät ylipäänsä voi edistyä. Turkin kanssa neuvotellaan mahdollisen liittymisen vuoksi, ja on kaikesta huolimatta meidän kaikkien etu, että jokainen valtio, joka haluaa jäseneksi, on ystävällisissä väleissä rajanaapuriensa kanssa. Ettekö voi vaikuttaa Turkkiin voimakkaammin, jotta rauhanomainen kehitys mahdollistuisi, jotta armenialaisillakin olisi mahdollisuus kehitykseen, joka on välttämätöntä yhteistyön jatkumiselle?

Seixas da Costa
Arvoisa jäsen on oikeassa todetessaan, että meidän on nyt kyettävä hyödyntämään suhteitamme Turkkiin juuri myötävaikuttaaksemme siihen, että tuo maa omaksuu rakentavan roolin tässä tilanteessa ja tulee osaksi ratkaisua sen sijaan, että se on nyt osa ongelmaa.
Mielestämme juuri se seikka, että Euroopan unionin ja Turkin väliset suhteet ovat nyt edenneet uuteen vaiheeseen, jossa Turkin on tehtävä selkoa suhtautumisestaan Euroopan unionin kantoihin yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan osalta, antaa meille aihetta - ja tätä on turha salailla - testata Turkin tahto niissä kysymyksissä, jotka liittyvät Euroopan unionin ulkosuhteiden painopistealueisiin. Luonnollisestikin suhteet Armeniaan ovat yksi osa ulkosuhteita, kuten viime vuonna solmittu sopimus osoitti. Olemme sitä mieltä, että jos Turkki tahtoo tulevaisuudessa jakaa Euroopan unionin perusarvot ja myös Euroopan unionin ulkosuhteet yleisellä tasolla, sen on - riippumatta niistä kahdenvälisistä erityissuhteista, joita sillä voi olla mihin tahansa kolmanteen maahan - toimittava yleisesti ottaen niiden perusperiaatteiden mukaan, joita Euroopan unioni noudattaa ulkosuhteissaan. Olemme myös vakuuttuneita siitä, että tämä kysymys tulee olemaan lähitulevaisuudessa etusijalla Euroopan unionin ja Turkin kahdenvälisissä suhteissa.

Puhemies
Koska on kyse samankaltaisista asioista, kysymyksiin 5 ja 6 vastataan yhteisesti.

Efstratios Korakas
Kysymys nro 5 (H-0031/00):
Aihe: Kosovon tilanteen kärjistyminen Kosovon serbien ja albaaneja lukuun ottamatta muiden kansallisuuksien kansanmurha jatkuu ja voimistuu. Jopa Bernard Kouchner totesi vastikään, että alueen poliittinen tilanne ja turvallisuus eivät ole lainkaan tyydyttäviä. On myös esitetty syytöksiä siitä, että YK:n päätöslauselmaa 1244 ei ole pantu täytäntöön, koska toisaalta rikotaan kaikille Kosovon asukkaille myönnettäviä turvallisuustakuita koskevia säännöksiä ja toisaalta rohkaistaan ääriainesten ja separatististen liikkeiden toimintaa, mikä on huipentunut Kosovon vapautusarmeijan entisen johtajan Hashim Thacin nimittämiseen Kosovon "väliaikaiseksi pääministeriksi" ja vapautusarmeijan julistamiseen "Kosovon suojelujoukoiksi".
Mitä neuvosto aikoo tehdä edellä mainittujen seikkojen johdosta varmistaakseen, että YK:n tekemät päätökset, ja erityisesti päätöslauselma 1244, pannaan täytäntöön ja että Kosovon maakunnan irtautuminen Serbiasta vältetään?

Pedro Marset Campos
Kysymys nro 6 (H-0122/00):
Aihe: Serbeihin kohdistuva etninen puhdistus Kosovossa Jugoslaviaan suuntautuneiden Naton ja EU:n pommitusten, joita perusteltiin Kosovon albaaneihin kohdistuneella Serbian harjoittamalla etnisellä puhdistuksella, ja 12. kesäkuuta 1999 tapahtuneen KFOR-joukkojen saapumisen jälkeen Kosovosta on häädetty 200 000 siellä asunutta serbiä ja 768 serbiä on murhattu. Tämä merkitsee suhteellisesti suurempaa serbeihin kuin albaaneihin kohdistuvaa etnistä puhdistusta.
Kosovon albaanien mafiosot murhasivat äskettäin kaksi serbiä, eikä heitä ole rangaistu siitä.
Minkä päätöksen neuvosto aikoo tehdä lopettaakseen kerta kaikkiaan tämän etnisen puhdistuksen ja taatakseen kaikkien kosovolaisten ihmisoikeuksien kunnioittamisen rodusta tai uskonnosta riippumatta?

Seixas da Costa
Arvoisa puhemies, kuten jo aiemmassa vastauksessa totesin, Kosovon tilanne on erityisen huolestuttava, ja viime maanantaina kokoontunut yleisten asiain neuvosto on siitä täysin tietoinen. Neuvosto korosti tukevansa UNEMIC:n ja pääsihteerin edustaja Bernard Kouchnerin ponnisteluja erityisesti väliaikaisen hallinnon luomiseksi Kosovoon ja pitävänsä tärkeänä, että siihen osallistuvat kaikki voimat, erityisesti siis myös ne, jotka ovat tähän asti kieltäytyneet tulemasta mukaan väliaikaiseen hallintoon.
Unionin yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan korkea edustaja Javier Solana esitti yleisten asiain neuvostolle tilannekatsauksen, ja häneltä odotetaan myös ehdotuksia erityisesti sisäisistä sopeutustoimista, joiden tarkoituksena on edistää nykyistä suurempaa joustavuutta etnisten ryhmien välillä sekä - kuten myös totesin aiemmassa vastauksessa - luoda uutta poliisihallintoa koskevia infrastruktuureja ja mekanismeja, joiden avulla voidaan estää Kosovon tilanteen paheneminen yhä jyrkempien asenteiden, huumekaupan ja rikollisuuden osalta. Alueella olevat joukot eivät nimittäin ole kyenneet ratkaisemaan näitä ongelmia.
Sen vuoksi, arvoisa jäsen, on selvää, että ministerineuvosto on erittäin huolissaan Kosovon nykyisestä tilanteesta, ja erityisen huolissaan se on Serbian väestön ja Kosovon muiden etnisten ja uskonnollisten vähemmistöjen siirtymisestä pois alueelta (ja näitä vähemmistöjä ei aina oteta riittävässä määrin huomioon puhuttaessa syrjinnästä, jota Kosovossa harjoitetaan). Ministerineuvosto haluaa myös ilmaista huolestuneisuutensa ja tyrmistyksensä etnisten ryhmien välillä yhä esiintyvän väkivallan johdosta.
Kuten aiemmassa vastauksessa jo totesin, Mitrovicassa vastikään puhjenneet uudet vihamielisyydet ovat vain yksi esimerkki siitä, miten vaikeaa on voittaa vuosien aikana kasautunut epäluottamus. On selvää, että kyse on yhdestä vaiheesta pitkällisessä, kauas menneisyyteen ulottuvassa kehityksessä, ja nähdäkseni meidän olisikin kaiken aikaa osattava nähdä tuo tilanne juuri historian valossa.
Euroopan unionin ministerineuvosto on useita kertoja tuonut esiin pyrkivänsä määritietoisesti siihen, että Kosovosta tehdään Yhdistyneiden Kansakuntien turvallisuusneuvoston päätöslauselman 12/44 mukaisesti demokraattinen ja monikansallinen alue. Ja erityisen tärkeää on, että kaikki pakolaiset voivat palata koteihinsa esteittä ja turvallisesti.
Kaikki tämä, arvoisa jäsen, vaikuttaa edelleenkin erittäin keskeisesti tätä aluetta koskevaan suhtautumistapaamme, ja soisin tämän asian tulevan selväksi huolimatta siitä, että päätöslauselma 12/44 kenties herättää joissakuissa epäilyksiä. Mitä tulee tuon päätöslauselman vastaisiin toimiin, tahdon tuoda esiin, että neuvosto tuomitsee kaikki väkivallanteot, vainon ja suvaitsemattomuuden, syyllistyivätpä niihin ketkä tahansa.
Jotta nykyinen tilanne voitaisiin kohdata paremmin, neuvosto on voimakkaasti tukenut Yhdistyneiden Kansakuntien joukkoja Kosovossa. UNMIK on antanut taloudellista apua tähän tarkoitukseen ja ottanut vastuun niin kutsutusta "UNMIK:n neljännestä pilarista", johon sisältyy jälleenrakentaminen sekä talouden saattaminen kuntoon.
Arvioitaessa UNMIK:n tähänastisia saavutuksia on otettava huomioon se äärimmäisen vakava tilanne, jossa tuo elin joutuu toimimaan, eli lukuisat pakolaiset ja hätäsiirtolaiset, jotka on jouduttu sijoittamaan uudelleen, infrastruktuurien laajamittainen tuhoutuminen, edelleen käynnissä oleva radikalisoituminen kaikkien Kosovon väestönosien keskuudessa, talouden luhistuminen, täydellinen tulojen puuttuminen sisäisellä tasolla sekä paikallisen ja alueellisen hallinnon sekä oikeuslaitoksen ja poliisihallinnon sortuminen sodan sekä vuosikymmeniä jatkuneiden laiminlyöntien seurauksena Belgradin riistettyä Kosovolta autonomian. Tämä tekijä on erittäin tärkeä, ja kaikkien onkin hyvä pitää mielessä, että juuri sen jälkeen kun Kosovolta riistettiin se asema, joka sillä oli ollut Jugoslavian tasavallassa, maaperä alkoi muodostua otolliseksi kasvavalle etniselle jännitykselle, joka on nykyisen tilanteen taustalla. Tätä kysymystä ei pidä unohtaa, jotta ei myöskään unohtuisi, ketkä kantavat historiallisen vastuun nykyisestä tilanteesta.
Jos nämä seikat otetaan huomioon, voidaan mielestäni katsoa, että UNMIK on yhdessä muiden alueella toimivien järjestöjen kanssa saavuttanut tietynasteista edistystä pyrkiessään toteuttamaan päätöslauselmaan 12/44 sisältyviä tavoitteita, vaikka tilanne ei toistaiseksi olekaan millään tavoin tyydyttävä.
Neuvosto kannattaa myös YK:n erityisedustaja Bernard Kouchnerin päätöstä perustaa - kuten aiemmin mainitsin - yhteinen väliaikainen hallinnollinen neuvosto, jossa ovat mukana Kosovon kaikki etniset ryhmät. Euroopan unioni on äskettäin vedonnut Kosovon serbeihin, jotta he harkitsisivat uudelleen uuteen hallintoon kohdistamaansa boikottia, ja kehottanut heitä myötävaikuttamaan monikansallisen vyöhykkeen perustamiseen ja siten varmistamaan oman paikkansa uusissa hallinnollisissa rakenteissa.
Koska Euroopan unionin tavoitteena on tukea monikansallisen väkivallan vastaista taistelua ja luoda alueelle turvallinen ilmapiiri, jotta muut kuin albanialaista alkuperää olevat kosovolaiset eivät siirtyisi pois alueelta, Euroopan unioni tukee myös UNMIK:n ponnistuksia siviilipoliisihallinnon perustamiseksi Kosovoon. Vaikka näitä ponnistuksia on jo tuettu tuntuvasti, on todettava, että Euroopan unionin jäsenvaltiot eivät ole toistaiseksi kyenneet värväämään riittävästi poliiseja, mikä on vakavasti vaikeuttanut yleisen turvallisuuden takaamiseen tarkoitetun infrastruktuurin toimintaa.
Kuten jo totesin, jäsenvaltiot ponnistelevat parhaillaan 24. tammikuuta kokoontuneen yleisten asiain neuvoston päätelmien mukaisesti uusien poliisien lähettämiseksi paikalle, ja viimeksi kokoontunut yleisten asiain neuvosto toisti tätä kysymystä koskevan kantansa. Poliisivoimien vahvistaminen on erittäin tärkeää nykyisessä tilanteessa, jossa järjestäytynyt rikollisuus kasvaa kaiken aikaa, ja komission tarkoituksena on sisällyttää järjestäytyneen rikollisuuden torjuminen Kosovon avustusohjelmaan vuodelle 2000 sekä pyytää jäsenvaltioita määrittelemään, minkälaista apua ne voivat antaa tällä alalla.
Olemme sitä mieltä, että Kosovon kysymyksen ratkaisu - ja tätäkään lienee turha epäillä - riippuu laajalti kaikkien konfliktiin liittyvien maiden vakaudesta. Ellei siihen löydetä ratkaisua, on turhaa kuvitella, että Kosovonkaan ongelmia voidaan ratkaista. Jos Albanian poliittista tilannetta ei onnistuta vakauttamaan - ja äskettäin onkin esitetty ehdotuksia, joiden mukaan komission olisi harkittava mahdollisuutta solmia tulevaisuudessa Albanian kanssa vakaus- ja assosiointisopimus -, ellei myös entisen Jugoslavian tasavallan Makedonian tilannetta onnistuta vakauttamaan ja ellei muillakin Jugoslavian alueilla kyetä soveltamaan eri väestönosat integroivia malleja, ei ole mahdollista löytää itsenäistä ratkaisua Kosovon tilanteelle. Ainoa mahdollisuus Kosovon tilanteen ratkaisemiseksi onkin tuon alueen ja vakaussopimusten mahdollisuuden näkeminen laajemmassa yhteydessä.

Korakas
Arvoisa puhemies, pyydän anteeksi, mutta kun kuuntelee neuvoston edustajaa, on pakko ihmetellä, mihin asti tekopyhyys, sietokyky ja yhtäläinen syyllisyys ulottuvat. Niin kuin kotimaassani sanotaan, hirtetyn talossa ei puhuta köydestä. Jugoslavia oli rauhallinen maa, vakauttava ja rauhoittava tekijä. NATOn ja alun perin Saksan väliintulojen myötä kävi niin kuin kävi. Arvoisa puhemies, syyllinen ei ole Belgradin hallitus vaan NATO ja imperialistien väliintulot. Mikä on nykytilanne? Turvallisuusneuvoston päätöslauselmaa 1244 on rikottu röyhkeästi ja se on osoittautunut ansaksi. Kosovosta on ajettu pois 350 000 serbiä, romania ja muiden kansallisuuksien paitsi albaanien edustajaa. 900 on murhattu, 800 on siepattu, ja kahdeksan kuukautta sodan jälkeen turvallisuusneuvoston päätöstä rikotaan edelleen röyhkeästi. Esimerkiksi UCK:ta ei ole riisuttu aseista kolmessa kuukaudessa, niin kuin päätöksessä edellytettiin, vaan päinvastoin YK:n erityisedustaja Kouchenerin Euroopan parlamentille esittämien väitteiden mukaan se on saanut nykyaikaisen aseistuksen ja julistautunut Kosovon suojelujoukoiksi. Arvoisa puhemies, koska ministeri viittasi Kouchneriin, haluaisin lopuksi sanoa, että Kouchnerin 25 määräystä loukkaavat Jugoslavian itsemääräämisoikeutta ja turvallisuusneuvoston päätöstä. Hän on luonut erillisen valuutan, oikeuslaitoksen...
(Puhemies keskeytti puhujan.) Arvoisa puhemies, meidän on nähtävä asiat niin kuin ne ovat!

Seixas da Costa
Nähdäkseni ette esittänyt ainuttakaan kysymystä, arvoisa jäsen, vaan toitte esiin varmoja käsityksiänne asioista. Haluan painottaa ensimmäistä niistä parlamentin edessä, nimittäin sitä, että Belgrad ei ole vastuussa Kosovossa syntyneestä tilanteesta. Tahtoisin tämän nyt tulevan kaikille selväksi, sillä kyse on lausunnosta, jolla on oma merkityksensä ja josta voidaan tehdä se johtopäätös, että Kosovon tilanteen syynä on NATOn imperialistinen toiminta.
Outo tulkinta - tai ehkä ei niinkään outo, jos ottaa huomioon, että sama tulkinta on myös Serbian viranomaisilla -, mutta mielestäni arvoisan jäsenen on hyvä tietää, että muunkinlaisia tulkintoja on. Ja että kansainvälinen yhteisö ja Euroopan unionin ministerineuvosto tulkitsee tilanteen toisin kuin te.
Jos päätöslauselma 12/44 on todellakin pelkkä ansa, arvoisa jäsen, en voi käsittää, miten te sitten voitte olla sitä mieltä, että kaikkia tuon ansan vastaisia toimia on pidettävä tuomittavina. Päätöslauselma 12/44 ei ehkä ole täydellinen, mutta se on sellainen päätöslauselma, joka oli mahdollista tehdä tietyn tilanteen lopettamiseksi. Tuon päätöslauselman toteuttaminen tulee luultavasti olemaan vaikeaa siitä yksinkertaisesta syystä, että sen toteuttaminen edellyttää vakaita oloja, joiden syntymistä Miloeviæ ja hänen hallintonsa eivät ole vähimmässäkään määrin edistäneet.
Myönnän myös, ja me kaikki myönnämme, että eräiden Kosovon albaanivoimien toiminta Kosovossa ei ole kaikissa tapauksissa ollut kovin toivottavaa tai kovin älykästä. Ja mielestäni Bernard Kouchner on myös konkreettisesti tuominnut tuon tilanteen ja senkaltaisen toiminnan.
Älkäämme kuvitelko, arvoisa jäsen, että syy on vain yhden osapuolen, älkäämme kuvitelko, että voimme unohtaa menneisyyden pohtiessamme nykyistä tilannetta. Tämänkaltaiset tilanteet ja aivan erityisesti Balkanin tilanne - te, arvoisa jäsen, tiedätte sen paremmin kuin minä - liittyvät aina historiaan ja historian eri vaiheiden kerrostumiin. Ei ole olemassa vain "sankareita ja konnia". Tämänkaltaiset tilanteet ovat hyvin selkeitä - ainakin minun mielestäni -, ja meidän on kaikkien osattava tehdä niistä tarpeelliset johtopäätökset ja kannettava vastuu siitä, että vaikenimme silloin kun Miloeviæ vielä saattoi rankaisematta tehdä Kosovossa mitä tahtoi, etenkin sen jälkeen kun hän riisti Kosovolta autonomian.

Marset Campos
Haluaisin kiittää ministeri Seixas da Costaa hänen antamastaan vastauksesta, mutta myös muistuttaa, että tilastojen mukaan Kosovossa on tällä hetkellä enemmän väkivaltaa kuin NATOn pommituksia edeltävänä aikana. On huolestuttavaa, että pommitukset ovat pahentaneet tilannetta, ja olisi myönnettävä, että NATO ja Euroopan unioni olivat väärässä ryhtyessään näihin toimiin. Ministeri Seixas da Costa puhui oikeutetusti olen samaa mieltä Belgradin virheistä, mutta olisi myös muistettava, että Yhdysvaltojen, Saksan, Ranskan, Italian ja Ison-Britannian salainen palvelu on toimittanut aseita ja rahaa mafian kaltaiselle Kosovon vapautusarmeijalle, jotta nämäkin maat lisäisivät omalta osaltaan ongelmia tällä alueella. Siksi olemme kaikki syyllisiä.
Haluaisin esittää teille täydentävän kysymyksen sen yleismaailmallisen merkityksen vuoksi. Ettekö olekaan sitä mieltä, että olisi hyödyllistä päästää Serbia kauppasaarrosta, jotta alueen taloudellinen tilanne palautuisi normalisoituisi ja jotta myös Kosovo Serbian osana hyötyisi siitä?

Seixas da Costa
Haluan huomauttaa, arvoisa jäsen, että minun on hyvin vaikeaa arvioida pelkkien oletusten perusteella, mitä olisi tapahtunut, jos jotain muuta ei olisi tapahtunut. Sen enempää te kuin minäkään emme voi tietää, millainen Kosovon tilanne olisi tällä hetkellä ja mitä Kosovossa olisi voinut tapahtua, jos NATO ei olisi toteuttanut pommituksiaan. Ja olisivatko Miloeviæin ja hänen hallituksensa vihamieliset ja jatkuvasti voimistuvat toimet, joiden vaikutukset olivat käymässä entistä ilmeisemmiksi, johtaneet vielä pahempaan tilanteeseen kuin se, jota Kosovossa tällä hetkellä eletään...
Mitä tulee pakotteiden purkamiseen, arvoisa jäsen, nähdäksemme Euroopan unioni on pyrkinyt arvioimaan Jugoslavian tilannetta vaiheittain. Toteutamme parhaillaan hyvin ponnekasta demokratisointiohjelmaa tukemalla Jugoslavian demokraattisten voimien hallitsemia kuntia, ja viime maanantaina kokoontunut yleisten asiain neuvosto suhtautui myönteisesti Serbian demokraattisten voimien meille esittämään pyyntöön poistaa lentokielto, joka koskee sekä kansainvälisiä lentoyhtiöitä että Jugoslavian omaa lentoyhtiötä. Nämä kaikki ovat osoituksia Euroopan unionin hyvästä tahdosta Serbian tilanteen osalta.
Meidän on otettava huomioon, että jos tyydymme pelkästään myöntämään vastikkeettomia helpotuksia Serbian viranomaisille, joiden toiminta erityisesti ihmisoikeuksien ja Serbian sisäisen poliittisen järjestelmän tasolla on edelleenkin erittäin valitettavaa - ja toivon teidän voivan yhtyä minun näkemykseeni tuon maan demokraattisesta tilanteesta -, meidän on mahdotonta saavuttaa tuloksia. Tulemme kyllä antamaan tarpeellisia signaaleja Serbialle myöntämällä helpotuksia ja purkamalla pakotteita, kunhan Serbia osoittaa toimivansa sekä kansainvälisellä tasolla ja suhteissaan naapurivaltioihin että omalla alueellaan tavalla, joka on sopusoinnussa niiden keskeisten periaatteiden kanssa, jotka ovat meidän mielestämme keskeisiä kansainvälisen yhteisön ja "oikeamielisten valtioiden" toiminnalle kansainvälisellä tasolla.

Tannock
Arvoisa puhemies, en ole Miloeviæin enkä hänen hallituksensa ystävä. Siitä huolimatta epäilen vahvasti Jugoslaviaan Kosovon vuoksi kohdistettujen NATOn toimien laillisuutta, koska niiltä puuttui YK:n turvallisuusneuvoston lupa ja koska ne olisi voitu välttää, jos Serbian suvereniteetille ei olisi asetettu Rambouillet' ssa ehtoja, joita ei voitu hyväksyä. Serbeistä ja romaneista etnisesti puhdistetun Kosovon nykyinen tilanne puhuu puolestaan. Eikö NATOn olisi ainakin tunnustettava, että se teki virheen pommittaessaan tarkoituksellisesti Belgradin TV-tornia ja surmatessaan yli 20 siviilitoimittajaa, mikä on vakava moraalinen tahra sodankäynnissä ja saattaa johtaa siihen häpeälliseen tilanteeseen, että länsimaisia johtajiamme voidaan syyttää sotarikoksista?

Seixas da Costa
Arvoisa jäsen, Euroopan unionin hyväksymiin kantoihin ei sisälly valikoivaa tulkintaa ja analyysia siitä, mitä sotilaallisilla kohteilla tarkoitetaan, eikä etenkään niistä toimista, jotka kohdistettiin tiettyjä Miloeviæin poliittista järjestelmää ja propagandaa tukevia infrastruktuureja vastaan. Sen tähden en voi sanoa teille, olemmeko yhtä mieltä vai emme NATOn toteuttamasta yksittäisestä toimesta. Tuo toimi oli osa laajempaa suunnitelmaa, josta me olemme yhtä mieltä. Joitakin toimia voidaan tietenkin arvostella, joitakin toimiaan NATO piti itsekin valitettavina, joitain voidaan kenties perustella taktisilla syillä, koska niiden tarkoituksena oli estää Miloeviæia jatkamasta sisäisen propagandan kampanjaansa. Joka tapauksessa haluan pidättäytyä arvioimasta neuvoston puolesta NATOn toteuttamaa yksittäistä sotilaallista operaatiota.

Alyssandrakis
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, koska tunnen Balkanin historian, haluaisin muistuttaa teille, että Jugoslavian kansat elivät rauhassa monia vuosikymmeniä. Vakaus alkoi järkkyä noin kymmenen vuotta sitten, kun Jugoslavia alkoi hajota, missä Euroopan unionilla oli ratkaiseva rooli. Jugoslavian rikos oli se, että se oli ainoa Balkanin maa, joka ei halunnut tulla jäseneksi NATOon eikä Euroopan unioniin. Näin ollen sen, mitä ilmahyökkäysten jälkeen jäi pystyyn, tuhoaa nyt muka aseista riisuttu UCK KFOR:n välittömässä läheisyydessä, ja KFOR:n rooli miehitysjoukkona käy yhä selvemmäksi.
Päivittäin tulee ilmi uusia rikoksia, jotka kohdistuvat muihin kuin albaaneihin sekä Kosovon kulttuuriperintöä vastaan ja satoja rikkeitä YK:n päätöslauselmaa 1244 vastaan
Mielestäni paras, mitä neuvosto voisi tehdä, olisi lopettaa tämän Jugoslavian osan miehitys ja etsiä ratkaisua, jonka kaikki osapuolet voisivat hyväksyä, kunnioittaen alueen kansallisia erityispiirteitä ja ennen kaikkea kunnioittaen periaatetta olla puuttumatta toisen itsenäisen valtion sisäisiin asioihin.

Seixas da Costa
Kunnioitan arvoisan jäsenen näkemystä ja tietämystä Balkanin alueesta, mutta vilpittömästi sanoen minun on hyvin vaikea käsittää, millä tavoin tuon alueen erityispiirteiden kunnioittaminen voisi tuoda ratkaisun ongelmaan lisääntyneenä poliittisena vakautena, sillä jos tarkastelemme tuon alueen poliittisen vakauden tilannetta, voimme yhtä hyvin sanoa, että nykyinen tilanne johtuu juuri Jugoslavian tuhosta. Meidän lienee turhaa ryhtyä tässä yhteydessä väittelemään tietyn kansainvälisen kehityksen tulkinnasta. Tahtoisin kuitenkin sanoa, että vaikka Jugoslavia oli aikanaan mitä oli, tietyt etniset eroavaisuudet oli siellä kyetty sovittamaan yhteen valtion tasolla siitäkin huolimatta, että tuo valtio - ja tämän soisin tulevan kaikille selväksi - oli poliittisesti kaikkea muuta kuin ihanteellinen edustuksellisen demokratian kannalta. Jugoslavian jako on todennäköisesti historiallinen tosiasia, joka meidän on hyväksyttävä riippumatta niistä virheistä, joita puolin ja toisin on kenties tehty. Emme mitenkään voi uskoa, että kansainvälisten joukkojen vetäminen pois olisi tässä tilanteessa mikään ratkaisu; pikemminkin päinvastoin, sellainen ratkaisu johtaisi täydelliseen tuhoon.

MacCormick
Arvoisa puhemies, olin hieman pettynyt neuvoston puheenjohtajan kollegalleni antamaan vastaukseen. Jos korostamme sitä, että Euroopan on oltava arvojen Eurooppa, on hyvin tärkeää, ettemme ajaudu sille linjalle, että tarkoitus pyhittää keinot. Jos siviilikohteet olivat pommituskohteena ja niitä tuhottiin, siviilien surmaaminen on laitonta kaikkien arvojen mukaan. Edes niiden meistä, jotka pitävät Miloeviæin hallintoa hyvin valitettavana, ei pitäisi puolustella niitä. Tämä ei kuitenkaan ole kysymykseni.
Kysymykseni koskee Serbiassa tällä hetkellä olevia poliittisia vankeja. Arvelisin, että Serbiassa on tällä hetkellä noin 5 000 kosovolaista poliittista vankia. Esitän puheenjohtajalle kaksiosaisen kysymyksen. Onko neuvosto ensinnäkin täysin tietoinen näiden vankien kohtalosta ja huolestunut siitä? Toiseksi, mitä se aikoo tehdä vankien hyväksi?

Seixas da Costa
Arvoisa jäsen, tahtoisin ensin viitata äskeiseen huomautukseenne. En ole puolustanut siviileihin kohdistuvia hyökkäyksiä. Sen sijaan selitin eräässä aiemmassa vastauksessani, että on olemassa siviilikohteita, jotka liittyvät sotilaallisten toimien kohteena oleviin infrastruktuureihin, ja te, arvoisa jäsen, tiedätte yhtä hyvin kuin minäkin, että sotilaalliset toimet eivät aina koske pelkästään sotilaskohteita, ne saattavat koskea myös sellaisia siviilikohteita ja infrastruktuureja, jotka osaltaan tukevat sotilaallisten toimien toteuttamista. On ilmeistä, että keskustellessamme siitä, mikä on ja mikä ei ole oikeutettu kohde, liikumme eräänlaisella harmaalla alueella. Kuten aiemmin totesin, meidän on turhaa ryhtyä arvioimaan yksittäisiä toimia. Voimme sen sijaan arvioida NATOn toimintaa kokonaisvaltaisesti ja antaa NATOlle tässä suhteessa myönteisen arvion. Terveen järjen perusteella voimme varmastikin olla yhtä mieltä NATOn toimista.
Mitä tulee Serbian poliittisiin vankeihin, arvoisa jäsen, todetessani, että Miloeviæ ei nykyisessä tilanteessa toimi sopusoinnussa niiden periaatteiden kanssa, joita jokaisen oikeudenmukaisen yhteiskunnan on kansainvälisellä tasolla noudatettava, tarkoitin luonnollisestikin tapaa, jolla Miloeviæ kohtelee omia kansalaisiaan, mutta ennen kaikkea tarkoitin poliittisten vankien tilannetta ja demokraattisten oikeuksien jatkuvia loukkauksia, jotka ilmenevät esimerkiksi siinä, että oppositiota estetään saamasta ääntään kuuluville tiedotusvälineissä ja että kansalaisjärjestöiltä riistetään kaikki toimintamahdollisuudet erityisesti ihmisoikeuksien puolustamisen alalla. Kuitenkin nämä seikat ovat vain yksi puoli Miloeviæin toiminnasta, jonka vaikutus jugoslavialaiseen yhteiskuntaan on tuhoisa, ja on selvää, että Euroopan unioni on tilanteesta huolissaan. Juuri sen tähden Euroopan unioni aikoo pitää pakotteet voimassa, kunnes Jugoslavian toiminta kansainvälisellä tasolla on riittävässä määrin sopusoinnussa niiden arvojen kanssa, joita me näemme velvollisuudeksemme puolustaa.

Puhemies


Rodi Kratsa-Tsagaropoulou
Kysymys nro 7 (H-0035/00):
Aihe: Perusoikeuskirjan laadinta Haluan ilmaista tyytyväisyyteni kansalaisyhteiskunnan puolesta perusoikeuskirjan laatimisen johdosta sekä toiveen siitä, että perusoikeuskirja pystyy vastaamaan 2000-luvun Euroopan tuomiin haasteisiin, ja kysyn neuvostolta seuraavaa:
Mikä on sen kanta perusoikeuskirjan sisältöön? Onko perusoikeuskirja tarkoitettu EU:n kansalaisille vai kaikkien Euroopan valtioiden kansalaisille, tuleva laajentuminen huomioon ottaen, ja koskeeko se myös maahanmuuttajia?
Onko perusoikeuskirja osa yhteisön säännöstöä vai onko sillä laajempi ohjelmallinen perusluonne? Mitä mekanismeja siinä käytetään sukupuolten välisen tasa-arvon vahvistamiseksi? Mitä mieltä neuvosto on perusoikeuskirjan sisällyttämisestä Euroopan unionista tehtyyn sopimukseen?

Seixas da Costa
Perusoikeuskirja on Euroopan unionin toimielinten tämänhetkisen työskentelyn kaikkein lupaavimpia asioita. Kuten tiedätte, ajatus perusoikeuskirjasta syntyi Kölnin Eurooppa-neuvostossa. Kyse on erittäin tärkeästä asiasta, joka voi nähdäksemme muodostaa perustan eräänlaiselle Euroopan unionin eettiselle pilarille ja lujittaa Euroopan unionin sisäistä kehitystä kohti arvoyhteisöä, ja lisäksi se oikeuttaa Euroopan unionin vahvistumisen myös ulkoisella tasolla yhteisten arvojen pohjalta. Tällä on tietenkin suuri merkitys 15 jäsenvaltion unionissa. Neljä tai viisi kuukautta sitten emme luultavasti vielä ymmärtäneet sen merkitystä 15 jäsenvaltion unionissa. Nyt kenties ajattelemme jo toisin, ainakin jotkut meistä. Perusoikeuskirjalla on suuri merkitys myös laajentuneessa unionissa etenkin tulevien jäsenvaltioiden poliittisten kulttuurien kannalta.
Perusoikeuskirjan sisällön osalta toteaisin, että siitä toistaiseksi vasta keskustellaan, kuten tiedätte. Työryhmä, jonka tehtävänä on tuon perusoikeuskirjan valmisteleminen ja jonka nimenä on Euroopan unionin perusoikeuskirjan valmistelukunta, on pitänyt tähän mennessä vasta kaksi kokousta. Ratkaistavana on vielä useita ongelmia. Ensinnäkin on tiedettävä, onko perusoikeuskirja luonteeltaan selvityksenomainen vai sitova asiakirja. Toinen ongelma koskee sen asiasisältöä: riippumatta siitä, onko kyseessä sitova teksti vai ei, perusoikeuskirjan sisällön osalta on joka tapauksessa päätettävä, kootaanko siihen pelkästään ne periaatteet, joita unionin jäsenvaltiot puolustavat ja jotka ne ovat kirjanneet omiin perustuslakeihinsa, vai onko kyse kokonaan uudesta tekstistä, joka voisi toimia eräänlaisena yhteisenä mallina unionin sisällä. Senkin jälkeen on vielä olemassa tietty perusongelma, jonka myös kysyjä otti esille ja jota pidän varsin tärkeänä, mutta joka on toistaiseksi ratkaisematta. Kyse on siitä, sovelletaanko perusoikeuskirjaa myös unionin alueella asuviin kolmansien maiden kansalaisiin. Tätäkin kysymystä tullaan lähiaikoina pohtimaan.
Lisäksi tähän asiaan liittyy myös eräs toinen varsin tähdellinen kysymys, joka koskee oikeusjärjestysten keskinäistä suhdetta eli Strasbourgin tuomioistuimen ja Luxemburgin tuomioistuimen oikeusjärjestysten yhteensopivuutta. Tämä ongelma on ratkaistava jo perusoikeuskirjan määrittelyn yhteydessä.
Arvoisa jäsen, otitte esiin myös kysymyksen sosiaalisista oikeuksista. Tämän kysymyksen osalta on todellakin välttämätöntä löytää yhteinen lähestymistapa. Haluaisin todeta valmistelukunnan portugalilaisena jäsenenä, että meidän mielestämme taloudelliset ja sosiaaliset oikeudet ovat keskeinen osa Euroopan unionin yhteistä perintöä, ja nähdäksemme ne on ilman muuta sisällytettävä Euroopan unionin kaikkiin peruskirjoihin ja yleensäkin kaikkiin Euroopan unionin arvoperustaa koskeviin asiakirjoihin. En tiedä, ovatko kaikki samaa mieltä tästä asiasta.
Mitä tulee viimeiseen kysymykseen, miesten ja naisten välistä tasa-arvoa koskeva ongelma on ajankohtainen myös Euroopan unionissa. Olen vakuuttunut siitä, että perusoikeuskirjassa käsitellään tätä näkökohtaa erityisen huolellisesti, etenkin kun otamme huomioon, että opimme itsekin paljon tästä asiasta Amsterdamin sopimuksesta käydyn keskustelun yhteydessä. Samalla Amsterdamin sopimus merkitsee tältä osin myös huomattavaa laadullista edistysaskelta Maastrichtin sopimukseen verrattuna.
Perusoikeuskirjan sisällyttämisestä Euroopan unionin perustamissopimukseen toteaisin lopuksi, että johdan tällä hetkellä työryhmää, jonka tehtävänä on ohjata hallitustenvälisen konferenssin valmisteluryhmää. Puheenjohtajavaltio Portugalin kannalta on tärkeää taata, että sen jälkeen kun perusoikeuskirjan laatimiseen osallistuvat henkilöt ovat päässeet yksimielisyyteen sen sisällöstä - kuten tiedätte, sitä ei laadita neuvoston tasolla vaan erityisessä valmistelukunnassa, johon kuuluu äänestyksellä valittu puheenjohtaja sekä Euroopan parlamentin, kansallisten parlamenttien, jäsenvaltioiden hallitusten ja Euroopan komission edustajia - ja itse perusoikeuskirja on saatu valmiiksi (kyse on prosessista, jota me emme valvo, vaan pelkästään seuraamme valmistelukunnan varapuheenjohtajana, joka samalla toimii Euroopan unionin puheenjohtajavaltion edustajana tuossa valmistelukunnassa), se sisällytetään Euroopan unionin uuteen perussopimukseen ja siirretään välittömästi hallitustenvälisen konferenssin käsiteltäväksi.

Kratsa-Tsagaropoulou
Kiitän neuvoston puheenjohtajaa pohdinnoista ja vakuutteluista työn edistymisestä. Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, kai ymmärrätte, että kysymykselläni oli tietty tarkoitus. Neuvosto on yksi Euroopan unionin poliittisista elimistä, ja Euroopan kansalaiset, miehet ja naiset, haluavat tietää, mikä on neuvoston näkemys 2000-luvun Euroopan demokratia- ja yhteiskuntamallista.
Haluaisin lisäksi kysyä puheenjohtajavaltio Portugalin edustajalta, oletteko huolehtinut siitä, että lasten, itsenäisten olentojen, oikeudet ovat mukana kehitteillä olevassa kysymyksenasettelussa ja oikeuksissa, jotka tulevat mukaan perusoikeuskirjaan.

Seixas da Costa
Arvoisa jäsen, kuten jo totesin, me emme valvo perusoikeuskirjan laatimisprosessia. Tuon prosessin valvominen on luonnollisestikin niiden henkilöiden tehtävä, jotka kuuluvat sitä varten perustettuun työryhmään, ja aihe tulee neuvoston käsittelyyn vasta siinä vaiheessa, kun perusoikeuskirjan sisällöstä on päästy yksimielisyyteen. Mitä tulee lasten oikeuksiin, tahdon kuitenkin todeta, että aihe on tällä hetkellä esillä erityisesti Euroopan neuvoston tasolla, ja sitä käsitellään myös useissa kansainvälisissä asiakirjoissa, jotka me olemme hyväksyneet. On selvää, että tämän aiheen on oltava mukana perusoikeuskirjassa. Maani hallitus tulee varmastikin osaltaan korostamaan tätä näkökohtaa perusoikeuskirjaa käsiteltäessä. Tästä aiheesta on esitetty eräitä muitakin ehdotuksia. En tiedä, mitkä niistä tullaan aikanaan hyväksymään. Otaksun kuitenkin, että kyse on aiheesta, josta ei voi olla kovin paljon erimielisyyttä, ja tarkoitus lieneekin lähinnä koota yhteen sarja jo nyt yleisesti hyväksyttyjä ja unionin puolustamia oikeuksia. Mielestämme on alkeellisimmankin oikeustajun mukaista sisällyttää ne perusoikeuskirjaan.

Puhemies
Muistutan arvoisia jäseniä siitä, että näistä kyselytunneista annettujen ohjeiden mukaisesti kysymysten on oltava ytimekkäitä ja ne on laadittava niin, että niihin voidaan vastata lyhyesti. Tiedättehän, että parlamentissa on jäsen Méndez de Vigon johtama valtuuskunta sekä perussopimus-, työjärjestys-, ja toimielinasioiden valiokunta, joissa näistä asioista voi keskustella erittäin laajasti. Siksi pyydän teitä esittämään hyvin lyhyitä kysymyksiä ja antamaan myös lyhyitä vastauksia. Päinvastaisessa tapauksessa voitaisiin sanoa, että yritämme hoitaa perusoikeuskirjan laatimisprosessia muiden puolesta. Hyväksyn sen, että neuvoston puheenjohtaja on valmis vastaamaan kaikkiin kysymyksiin, mutta minun on valvottava, että tämä tilaisuus on tosiaan varattu kysymyksille ja vastauksille.
Jäsen Rübigillä on puheenvuoro.

Rübig
Arvoisa puhemies, 14 jäsenvaltiota on langettanut kahdenväliset pakotteet yhtä jäsenvaltiota kohtaan, koska siellä on muodostettu demokraattisesti valittu hallitus. Molemmat puolueet ovat jo aiemmin olleet hallituksessa. Tähän mennessä ei ole rikottu lakia. Ovatko ennalta ehkäisevät pakotteet sopusoinnussa ihmisoikeussopimusten kanssa? Olisiko neuvoston puheenjohtajan veto-oikeus jäsenvaltioiden hallitusten muodostamisen yhteydessä sopusoinnussa perusoikeuskirjan kanssa? Onko väkivaltaisiin mielenosoituksiin osallistumiseen kehottaminen sopusoinnussa perusoikeuskirjan kanssa?

Seixas da Costa
Arvoisa jäsen, en voi antaa teille neuvoston puheenjohtajana minkäänlaista vastausta siitä yksinkertaisesta syystä, että Portugalin pääministeri antoi tuon julkilausuman kahdenvälisellä tasolla 14 Euroopan unionin jäsenvaltioiden valtion- ja hallitusten päämiesten puolesta eikä siis Euroopan unionin puheenjohtajana. Tahdon kuitenkin todeta, että ne varotoimet, jotka Euroopan unionin jäsenvaltiot tuolloin toteuttivat tiukasti kahdenvälisellä tasolla, merkitsevät nähdäkseni eräänlaista poliittista ennaltaehkäisyä diplomaattisella tasolla, ja pidän niitä täysin oikeutettuina. Mielestäni tässä asiassa toimittiin järkevästi, sillä kyse on puolueesta, jonka johtohenkilöt osallistuvat Euroopan unionin jäsenvaltion hallitukseen antamatta ilmeisesti minkäänlaisia takeita valmiudestaan täyttää Euroopan unionin tavoitteet. En tahtoisi puhua Euroopan unionin puheenjohtajavaltion puolesta enempää tästä aiheesta, sillä kyse on maani hallituksen väliintulosta, jonka se toteutti yhteisymmärryksessä 14 jäsenvaltion kanssa ja niiden pyynnöstä eikä siis Euroopan unionin puheenjohtajavaltion ominaisuudessa.

Martin, David W
Arvoisa puhemies, minulla on kunnia olla jäsenenä perusoikeuskirjaa laativassa elimessä, joten en pyydä puheenjohtajavaltiota arvailemaan perusoikeuskirjan sisältöä tai kysy siltä, pitäisikö perusoikeuskirjan olla luonteeltaan julkilausuma vai pitäisikö sillä olla lainvoima.
Haluaisin sen sijaan tietää, mitä tapahtuu elimen laatimalle luonnokselle perusoikeuskirjasta Käsitteleekö neuvosto sitä asiakirjana, joka sen on hyväksyttävä sellaisenaan vai katsooko se, että se voi vapaasti tarkistaa kyseistä asiakirjaa? Sanooko neuvosto vain yksinkertaisesti kyllä tai ei vai voiko se todella tehdä muutoksia perusoikeuskirjaluonnokseen?

Seixas da Costa
En voi vastata myönteisesti enkä kielteisesti. En tiedä, arvoisa jäsen, se riippuu päätöksestä, joka neuvoston tasolla myöhemmin tehdään.

Puhemies


Caroline Lucas
Kysymys nro 8 (H-0042/00):
Aihe: Vientiluottotakuiden myöntämisen vaikutukset Ilisun padon rakentamiseen Turkissa Kölnin G8-kokous vaati OECD:tä käynnistämään prosessin yhteisten kriteerien luomiseksi vientiluottojen myöntämiselle. Luottoja voidaan käyttää vääristämään kilpailua ja tukemaan kyseenalaisia hankkeita. Aikooko EU johtaa aktiivisesti tätä prosessia? Ongelman akuutti luonne tuli esiin äskettäin, kun Britannian hallitus ilmoitti olevansa 'taipuvainen myöntämään' vientiluottoluvan yritykselle, joka osallistuu Turkissa sijaitsevan Ilisun padon rakentamiseen. Maailmanpankki on päättänyt olla tukematta hanketta, joka edellyttää 20 000 kurdin pakkosiirtämistä, rajoittaa mahdollisesti makean veden saatavuutta Syyriassa ja Irakissa ja on vahingollinen ympäristölle. Mitä mieltä neuvosto on Euroopan hallitusten ja eurooppalaisten yritysten osallistumisesta tähän hankkeeseen?

Seixas da Costa
Parlamentin jäsen Caroline Lucasin esittämän kysymyksen osalta totean, että kysymystä on arvioitava kahdesta näkökulmasta: ensinnäkin koko vientiluottojärjestelmän kannalta yleensäkin, ja toiseksi nyt mainitun yksittäisen hankkeen kannalta.
Mitä tulee yleiseen näkökulmaan, on syytä korostaa, että G8-maiden ryhmä ei ole kehottanut OECD:tä, kuten annatte kysymyksessänne ymmärtää, määrittelemään yhteisiä periaatteita vientiluottojen myöntämiseksi. Nuo periaatteet ovat nimittäin jo nyt olemassa. Julkisesti tuettuja vientiluottoihin sovellettavia suuntaviivoja koskeva järjestely on ollut voimassa OECD-maissa jo vuodesta 1978. Suuntaviivojen tarkoituksena on nimenomaan taata, että julkisesti tuettuja vientiluottoja myönnetään asianmukaisesti ja tarvittavaa avoimuutta ja kurinalaisuutta noudattaen. Kuten tiedetään, suurin osa OECD-maista osallistuu tuohon järjestelyyn, ja myös Euroopan unioni yhteisönä, eivät siis yksittäiset jäsenvaltiot, osallistuu siihen Euroopan unionin perustamissopimuksen 133 artiklan, entisen 113 artiklan mukaisesti.
Järjestelyä on myöhemmin muutettu ja parannettu, ja Euroopan unioni toivoo, että sillä voi edelleenkin olla merkittävä rooli tässä prosessissa, sillä järjestelyllä on unionille varsin huomattava merkitys kansainvälisten taloudellisten suhteiden kannalta.
Mitä tulee G8-maiden ryhmään, tulemme työskentelemään yhdessä OECD:n kanssa määritelläksemme ympäristökysymyksiin liittyviä yhteisiä suuntaviivoja vienninedistämistä harjoittaville elimille, kuten Kölnissä kesäkuussa 1999 pidetyn G8-maiden huippukokouksen julkilausuman 32 kohdassa todetaan. Tavoitteemme on saada tämä työ päätökseen ennen vuonna 2001 pidettävää huippukokousta. On siis selvää, että G8-maat pitävät vientiluottoja ja ympäristöä koskevaa kysymystä sekä tästä aiheesta meneillään olevaa työskentelyä tärkeänä.
Vuonna 1999 kokoontunut OECD:n ministerineuvosto, jossa olin itse mukana, pani tyytyväisenä merkille, että OECD:n uusi järjestely, joka koskee ympäristötiedon vaihtamista julkisesti tuettuja vientiluottoja saavien suurten hankkeiden osalta, oli jo edennyt huomattavan pitkälle, ja kehotti jatkamaan työtä erityisesti lisäämällä yhteisiä kannanottoja. Saavutetusta edistyksestä on määrä esittää raportti seuraavassa ministerikokouksessa, joka pidetään tänä vuonna, ja kuten tiedetään, Euroopan unionin jäsenvaltioilla tulee olemaan varsin keskeinen osa tässä prosessissa ja sitä koskevissa keskusteluissa.
Mitä tulee Ilisun patoa koskevaan konkreettiseen kysymykseen, asiasta käydään parhaillaan keskusteluja Turkin viranomaisten sekä niiden luotto- ja vienninedistämislaitosten välillä, jotka tulevat mahdollisesti myöntämään vientiluottovakuutuksia hankkeen toimittajille ja jotka ovat myös erityisesti päättäneet ottaa riittävässä määrin huomioon projektiin liittyvät sosiaaliset ja kulttuuriset näkökohdat. Lisäksi Yhdistyneen kuningaskunnan edustaja totesi joulukuussa 1999 juuri tämän kysymyksen yhteydessä pyrkivänsä takaamaan, että vientiluottovakuutuksia myönnetään tulevaisuudessa vain sillä edellytyksellä, että kysymyksessänne mainitsemiinne näkökohtiin kiinnitetään asianmukaista huomiota.
Tämän hankkeen yhteydessä ei käsitellä lupakäytäntöä vientiluottojen osalta. On syytä huomauttaa, että Maailmanpankilta ei ole pyydetty rahoitusta tähän projektiin, joten kyse ei voi olla siitä, että Maailmanpankki olisi evännyt rahoituksen. Epääminen olisi tietenkin mahdollista vain siinä tapauksessa, että rahoitusta olisi ensin pyydetty. On selvää, että jäsenvaltioiden hallitusten ja julkisten vientiluottoelinten osallistuminen Ilisun patoa koskevaan hankkeeseen on täysin sopusoinnussa niiden velvoitteiden sekä poliittisten ja oikeudellisten sitoumusten kanssa, jotka hankkeessa mukana olevat maat ovat aikanaan hyväksyneet Euroopan unionin, OECD:n ja G8-maiden tasolla.

Lucas
Näiden yhteisten kriteerien hyväksymisprosessi alkoi ehkä jo niinkin varhain kuin vuonna 1978, mutta se, että Britannian hallitus haluaa kannattaa laajoja ympäristötuhoja aiheuttavaa hanketta, osoittaa selvästi, että prosessi ei ole edennyt kovin pitkälle.
Voisittekohan vastata erääseen kysymykseen, joka koskee EU:n yritysten investointeja EU:n ehdokasvaltioihin? Kysyn sitä, koska se liittyy johdonmukaisuuteen, joka oli aiheena tämän aamun keskustelussa.
Pyydämme ehdokasvaltioita ottamaan huomioon yhteisön ympäristösäännöstön, mutta samaan aikaan EU:n jäsenvaltiot tukevat ja kannustavat investointeja kyseisiin maihin, mikä on jo sinänsä hyvin vahingollista ympäristön kannalta. Voitteko sanoa, onko kysymys ehdokasvaltioihin tehtävistä investoinneista tullut esille missään niistä tähän asti käydyistä neuvotteluista, joihin viittasitte?

Seixas da Costa
Arvoisa jäsen, en ollut läsnä siinä keskustelussa, johon viittaatte. Haluan todeta teille, että neuvosto voi vastata kysymykseenne tältä osin ainoastaan kirjallisesti myöhemmässä vaiheessa.

Puhemies


Patricia McKenna
Kysymys nro 9 (H-0044/00):
Aihe: Droghedan satamalaitoksen kehityssuunnitelman aiheuttamat ympäristöongelmat ja tilintarkastustuomioistuimen vaikutusmahdollisuudet Boynen jokisuun alueella, Irlannissa, on syntynyt ristiriita ympäristönsuojelun ja rakenteellisen kehittämisen näkökulmien välillä Droghedan satamalaitoksen kehityssuunnitelman johdosta. Kyseinen alue on luonnonvaraisten lintujen suojeludirektiivin mukainen erityissuojelualue ja koska kyse on kansainvälisesti merkittävästä alueesta, sitä on esitetty myös elinympäristödirektiivin mukaiseksi erityissuojelualueeksi. Monet paikalliset ja eurooppalaiset järjestöt ovat arvostelleet hanketta voimakkaasti. Samanlaisia tapauksia, joissa EU:n rahoittamat kehitystoimet rasittavat ympäristön kestokykyä, esiintyy muuallakin unionissa. Eikö neuvosto katso, että tilintarkastustuomioistuimelle tulisi antaa lisää voimavaroja tämäntyyppisiä ympäristökysymyksiä aiheuttavien kehitystoimien tutkimiseksi ja uudelleenarvioimiseksi? Mihin toimiin neuvosto aikoo ryhtyä vahvistaakseen yhteisön toimielinten arviointi- ja uudelleenarviointimahdollisuuksia samankaltaisissa tapauksissa?

Seixas da Costa
Arvoisan jäsenen esittämän kysymyksen johdosta tahdon ensinnäkin korostaa, että tilintarkastustuomioistuimen tehtävä on määritelty Euroopan unionin perustamissopimuksessa. Tuon sopimuksen 246 artiklan mukaisesti tilintarkastustuomioistuimen tehtävänä on tilien tarkastaminen, ja tätä tarkoitusta varten se tarkastaa yhteisön kaikki tuloja ja menoja koskevat tilit ja tilien perustana olevien toimien laillisuuden ja asianmukaisuuden sekä takaa moitteettoman varainhoidon. Tilintarkastustuomioistuimen tehtävät käyvät ilmi myös 248 artiklasta.
Tilintarkastustuomioistuimen käyttöön on näin ollen alun perinkin annettu kaikki tarpeelliset välineet sille kuuluvan tehtävän toteuttamiseksi. Mitä tulee ehdotukseenne, jonka mukaan tilintarkastustuomioistuimen voimavaroja olisi lisättävä, neuvosto katsoo, että kaikilla unionin toimielimillä on käytettävissään yhteisön talousarvion puitteissa riittävästi taloudellisia voimavaroja, joiden turvin ne voivat täyttää asianmukaisesti niille annetut tehtävät. Siitä huolimatta voimavarojen lisääminen olisi todennäköisesti joissakin tapauksissa suotavaa, mutta toisaalta on myös otettava huomioon talousarvion asettamat rajoitukset, joista olette, arvoisa jäsen, varmastikin tietoinen. Haluan tässä yhteydessä myös muistuttaa, että parlamentti yhdessä neuvoston kanssa hyväksyy Euroopan unionin talousarvion. Neuvostolla ei niin ollen ole mitään mahdollisuutta muuttaa sitä tehtävää, joka tilintarkastustuomioistuimelle on perustamissopimuksella annettu.

McKenna
Jos tilintarkastustuomioistuimelle annettaisiin lisää voimavaroja, rahat menisivät hyvään käyttöön, koska siten varmistettaisiin, että EU ei rahoita hankkeita, jotka ovat ympäristövaatimusten vastaisia. Neuvosto on vuosikausia estänyt suunnitelmien ja ohjelmien strategisten kehitysvaikutusten arvioimista. Kysyisin teiltä, aiotteko viedä eteenpäin tätä äärimmäisen tärkeää ehdotusta nyt, kun olette neuvoston puheenjohtajana? Toiseksi, voisitteko varmistaa, että rakennerahastoja koskeva maininta palautetaan tekstiin, koska se puuttuu nykyisestä luonnoksesta?
Haluaisin tietää, mitä voisitte tehdä tälle asialle toimiessanne nyt neuvoston puheenjohtajana, koska juuri neuvosto on estänyt pitkään tämän asian läpimenon. Se on äärimmäisen tärkeä. Jos tilintarkastustuomioistuin pystyisi arvioimaan säännöllisesti mahdollisia epäkohtia ympäristönäkökohtien ja rakenteellisen kehityksen välillä, se olisi hyvin tärkeää, koska tilintarkastustuomioistuin voisi hoitaa asian erittäin hyvin. Sen kertomukset ovat erittäin seikkaperäisiä ja hyvin tärkeitä. Näin voitaisiin varmistaa, että tällaisilta ongelmilta vältytään vastaisuudessa.

Seixas da Costa
Arvoisa jäsen, mainitsemanne ongelma liittyy suurelta osin sellaisiin kysymyksiin, joissa toimivalta on komissiolla. Komission tehtävänä on näin ollen tarkistaa, ovatko tietyt kehityshankkeet asiaankuuluvien ympäristösäädösten mukaisia. Ja komission tehtävänä on myös antaa konkreettinen vastaus näihin kysymyksiin. Nähdäkseni minun ei ole mahdollista antaa yksityiskohtaista vastausta mainitsemanne konkreettisen tapauksen osalta.

Puhemies


Jonas Sjöstedt
Kysymys nro 10 (H-0053/00):
Aihe: Euroopan parlamentin jäsenten ohjesääntö Neuvosto ja Euroopan parlamentti yrittävät päästä yksimielisyyteen Euroopan parlamentin jäsenten ohjesäännöstä. Yksi ratkaistavista kysymyksistä on se, maksetaanko jäsenille samaa palkkaa ja mihin jäsenet maksavat veronsa. Tiedostusvälineissä olleiden tietojen mukaan puheenjohtajavaltio Portugali katsoo, että kaikki parlamentin jäsenet maksaisivat yhtä suuret veronsa EU:lle. Eräät jäsenvaltiot vastustavat tätä näkemystä ja haluaisivat oikeuden verottaa jäseniä näiden kotimaassa. Voisiko puheenjohtajavaltio Portugali selventää kantaansa tässä asiassa?

Seixas da Costa
Euroopan unionin puheenjohtajavaltio Portugali on nähdäkseni osoittanut erityistä mielenkiintoa tähän aiheeseen, sillä Euroopan parlamentin jäsenten ohjesääntöä koskevan ongelman ratkaiseminen on nyt ensimmäistä kertaa yhtenä painopistealueena puheenjohtajakauden työohjelmassa.
Esitellessään työohjelmansa Helsingin Eurooppa-neuvostossa puheenjohtajavaltio Portugali nosti ohjesäännön puheenjohtajakautensa ensisijaisten tavoitteiden joukkoon, ja myös Euroopan parlamentin puhemies korosti tätä tavoitetta Helsingissä. Olemme siis täysin yksimielisiä siitä, että tässä asiassa on päästävä myönteiseen tulokseen.
Pyrimme siis valjastamaan poliittisen tahtomme ponnisteluihin sellaisten peruslinjausten määrittelemiseksi, joiden avulla asiasta voidaan päästä kompromissiin, ja olemme jo aloittaneet työskentelyn tämän asian osalta. Perussopimuksen 109 artiklan mukaisesti on välttämätöntä - ja tämä kannattaa muistaa - että neuvosto hyväksyy tuon kompromissin yksimielisesti, ja sen on saatava myös parlamentin tuki, sillä ohjesäännön lopullinen hyväksyminen kuuluu parlamentin toimivaltaan.
Puheenjohtajavaltio on solminut tiiviitä yhteyksiä parlamentin eri yhteistyökumppaneihin sekä työryhmään, jonka parlamentti on valtuuttanut käymään neuvotteluja neuvoston kanssa. Minulla oli ensimmäisen kerran mahdollisuus osallistua henkilökohtaisesti tuon ryhmän kokoukseen tammikuun istunnon aikana, ja pyrin osallistumaan siihen lähiaikoina uudestaan edistääkseni näitä yhteyksiä. Keskustelua on tiivistetty myös niissä Euroopan neuvoston alaisissa elimissä, joissa tätä asiaa käsitellään, ja koska me kaikki tunnustamme ohjesäännön merkityksen erityisesti kansalaisten kannalta, uskon voivani vakuuttaa avoimuuden ja joustavuuden hengessä, että uuden ohjesäännön laatiminen on se ratkaiseva tekijä, joka yhtäältä turvaa Euroopan parlamentin jäsenten mahdollisuudet hoitaa tehtäväänsä arvokkaasti ja toisaalta myös takaa julkisten varojen moitteettoman ja riittävän avoimen hoidon.
Mitä tulee arvoisan jäsenen esittämään konkreettiseen kysymykseen, haluaisin korostaa, että uuden ohjesäännön laatimisessa on ylipäänsä järkeä vain sillä edellytyksellä, että se merkitsee edistystä nykyiseen tilanteeseen nähden ja varmistaa sen, että samaa työtä tekevät ovat myös keskenään mahdollisimman yhdenvertaisessa asemassa. Tämä on se lähtökohta, josta käsin puheenjohtajavaltio Portugali on määritellyt kantansa.
Puheenjohtajavaltion rooli välittäjänä merkitsee kuitenkin sitä, että sen on otettava huomioon erilaiset näkemykset neuvoston tasolla, ja kuten arvoisa jäsen tietää, erityisesti verotusta koskevat kysymykset ovat eräiden neuvotteluun osallistuvien valtuuskuntien mielestä ongelmallisia. Tästä lähtökohdasta käsin katson, että riippumatta siitä, minkälaiseen tulokseen tässä asiassa lopulta päädytään, ratkaisun on joka tapauksessa oltava hyväksyttävä sekä demokraattisen legitimiteetin että kaikkien eri jäsenvaltioiden kannalta, olivatpa kansalliset näkemykset tästä asiasta millaisia tahansa. Tässä vaiheessa voin luvata, että puheenjohtajavaltio tulee työskentelemään avoimessa hengessä kautensa loppuun asti, valmiina kuuntelemaan parlamentin jäsenten näkemyksiä ja tekemään kaikkensa myös neuvoston tasolla saadakseen puolelleen erityisesti ne neuvoston jäsenet, joiden on ollut kaikkein vaikeinta hyväksyä viime vuonna esitetty ehdotus. Sillä tavoin pyrimme saamaan aikaan järkevän kompromissiratkaisun, joka samalla myös takaa Euroopan parlamentin jäsenten ohjesäännölle riittävän arvonannon.

Sjöstedt
Arvoisa puhemies, kiitän ministerineuvostoa vastauksesta ja haluan esittää kaksi lisäkysymystä, jotka liittyvät meidän parlamentin jäsenten verotukseen. Perusnäkemykseni mukaan veroja pitää maksaa siinä maassa, jossa asuu, missä perhe asuu ja missä käyttää julkisia palveluja. Ajattelin kysyä puheenjohtajistolta, onko olemassa mitään perusteluja sille, että emme maksaisi veroja kotimaissamme, niin kuin muut ihmiset tekevät. Onko olemassa mitään perusteluja sille, että meillä pitäisi olla jokin erityisetu sen vuoksi, että olemme nimenomaan parlamentin jäseniä? Se on ensimmäinen kysymykseni.
Toinen kysymykseni kuuluu: voiko puheenjohtajavaltio Portugali hyväksyä ratkaisun, joka merkitsisi sitä, että eri kansallisuuksia edustavien parlamentin jäsenten verotuskysymykset ratkaistaisiin eri tavoin, vai haluatteko sellaisen ratkaisun, joka on sama kaikille parlamentin jäsenille?

Seixas da Costa
Arvoisa jäsen, en tahtoisi millään muotoa esiintyä epäkohteliaasti parlamenttia kohtaan, ja mielestäni esittämänne kysymykset ansaitsevat kaiken kunnioituksen, mutta joudun siitä huolimatta pahoittelemaan, etten voi antaa niihin täsmällistä vastausta. Käymme parhaillaan melko arkaluonteisia neuvotteluja, ja neuvottelujen luonne vaikuttaa väistämättä siihen, minkälaisia lausuntoja Euroopan unionin puheenjohtajavaltio voi tietyissä erikoistapauksissa antaa. Tällä seikalla on oma merkityksensä, sillä myös neuvoston muut jäsenet lukevat tuon lausunnon.
Keskustelun tässä vaiheessa tahtoisin siis pahoitella sitä, etten voi vastata suoraan minulle esitettyihin konkreettisiin kysymyksiin, ja rohkenen toivoa, että toimintaamme arvioidaan sen tulosten perusteella hiukan tuonnempana, jolloin yritämme päästä konkreettiseen ratkaisuun. Tulen silloin mielelläni parlamenttiin vastaamaan kysymyksiin ja tekemään selkoa siitä, minkälaiset vaikeudet ovat mahdollisesti estäneet meitä pääsemästä tulokseen, tai ilmaisemaan yhdessä kaikkien parlamentin kanssa tyytyväisyyteni siitä, että toivottu tulos on saatu aikaan.

Purvis
Haluaisin kysyä neuvoston puheenjohtajalta hänen työskenneltyään muutaman tunnin parlamentissa Euroopan parlamentin jäsenten kanssa, onko hänelle syntynyt mitään käsitystä siitä, kuinka arvokasta heidän työnsä on rahassa arvioituna.

Seixas da Costa
Arvoisa jäsen, keskustelua Euroopan parlamentin jäsenten palkkioista ei käydä yksinomaan teidän maassanne, vaan tuo keskustelu ulottuu jopa minun maahani, joten minulla on erittäin tarkka käsitys Euroopan parlamentin jäsenten palkkioista. Olen näin ollen täysin tietoinen tästä ongelmasta.

Andersson
Arvoisa puhemies, haluan kiittää vastauksestanne. Haluan esittää lisäkysymyksen, joka muistuttaa jonkin verran parlamentin jäsen Sjöstedtin esittämää kysymystä. Me olemme molemmat Ruotsista. Maassamme maksetaan pääosa veroista paikallisveroina, koska palvelut ovat paikallisia, ja meillä on kattavat palvelut. Meillä on ongelmia poliitikkoihin, erityisesti tämän parlamentin eurooppalaisiin poliitikkoihin kohdistuvan luottamuksen osalta. Kuinka luottamus poliitikkoihin mielestänne muuttuisi, jos saisimme oikeuden käyttää asumispaikkakuntamme palveluja - koulua, hoitopalveluja ja niin edelleen - mutta emme kuitenkaan samanaikaisesti maksaisi mitään veroa, emme osallistuisi niiden kustannuksiin. Miten luulisitte tällaisen järjestelmän vaikuttavan meidän poliitikkojen uskottavuuteen?

Puhemies
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, en tiedä, onko teidän vastattava tällaiseen kysymykseen, sillä se on todella filosofinen kysymys. Mutta jos haluatte uskaltautua filosofian pariin, siitä vaan!

Seixas da Costa
Ei, arvoisa puhemies, en tunne houkutusta astua filosofian alueelle. Nämä ovat sisältökysymyksiä ja liittyvät ennen kaikkea niihin keskeisiin periaatteisiin, joihin parlamentin jäsenten ohjesääntö sekä heidän tehtävänsä yhteiskunnassa perustuu. En mielelläni antautuisi keskusteluun tästä asiasta, koska joutuisin nähdäkseni silloin, käyttäen ranskankielistä ilmaisua à prejuger, arvioimaan ennalta, millä tavoin puheenjohtajavaltio Portugali tulee tulkitsemaan näitä kysymyksiä meneillään olevissa neuvotteluissa parlamentin jäsenten ohjesäännöstä. Toivoisin, että minun ei toistaiseksi tarvitsisi antaa lausuntoja tästä aiheesta.

Puhemies
Koska neuvoston kyselytuntia varten varattu aika on päättynyt, kysymyksiin 11 ja 35 vastataan kirjallisesti.
Julistan kyselytunnin päättyneeksi.
(Istunto keskeytettiin klo 19.05 ja sitä jatkettiin klo 21.00.)

Tsekin tasavallan presidentin Vaclav Havelin puhe
Puhemies
Arvoisa presidentti, hyvät parlamentin jäsenet, minulla on Euroopan parlamentin puolesta varsin suuri kunnia toivottaa Tsekin tasavallan presidentti Vaclav Havel lämpimästi tervetulleeksi.

Haluaisin samalla toivottaa viralliselle lehterille saapuneen presidentti Havelin puolison tervetulleeksi. Tervetuloa, rouva Havel.
(Suosionosoituksia)
Arvoisa presidentti, tämä ei ole ensimmäinen kerta, kun olette meidän vieraanamme parlamentissa. Strasbourgin täysistunnossa melkein kuusi vuotta sitten, maaliskuussa 1994 piditte jo puheen, ja monilla meistä on säilynyt siitä varsin vahva muisto, siis niillä meidän kollegoistamme, jotka olivat jo silloin parlamentin jäseniä.
Heti Maastrichtin sopimuksen voimaantulon jälkeen puhuitte eurooppalaisten arvojen vahvistamisen, eurooppalaisen eettisen ulottuvuuden luomisen ja unionin Keski- ja Itä-Euroopan maihin suuntautuvan avautumisen puolesta. Toisin sanoen monille kansalaisille, eikä ainoastaan kotimaassanne, teihin henkilöityy sellaisten arvojen Eurooppa, jonka tärkeyttä haluamme lakkaamatta painottaa.
Kaksien Euroopan parlamentin vaalien jälkeen Euroopan unionin perussopimusten tärkeän uudistamisen ja Euroopan unionin ja Tsekin tasavallan välisten suhteiden osalta on päästy erittäin dynaamiseen kehitysvaiheeseen. Sopimus assosioitumisesta tuli voimaan, ja Euroopan ja Tsekin parlamentin yhteisparlamentaarinen valtuuskunta perustettiin. Vuonna 1996 maanne esitti virallisen hakemuksen unioniin liittymisestä. Lopulta vuonna 1998 liittymisneuvottelut aloitettiin virallisesti.
Euroopan yhdentymisprosessi on laajentumisprosessin tavoin kiihtynyt hämmästyttävässä määrin rautaesiripun putoamisen jälkeen. Tämän Euroopan keinotekoisen erottamisen päättyminen on avannut uuden aikakauden. Meillä on tällä hetkellä edessämme historiallinen haaste, johon liittyy monenlaisia näköaloja kaikkien eurooppalaisten kannalta.
Arvoisa presidentti, te olette tämän kehityksen symboli. Olette Charta 77:n perustaja ja allekirjoittaja. Kyseessähän oli ihmisoikeuksia puolustava liike, joka edusti ja jonka piirissä vaadittiin perusarvoja kansanne historian synkkänä ajanjaksona. Vapauden ja ihmisarvon puolustamisen vuoksi kommunistihallinto tuomitsi teidät lähes viideksi vuodeksi vankilaan. Te ette kuitenkaan koskaan menettänyt toivoanne, ja historia osoitti teidän olleen oikeassa. Kymmenen vuotta sitten samettivallankumouksessa vaadittiin Havel na HRAD.
Nyt olette jo 10 vuoden ajan ollut ensiksi demokraattisen Tsekkoslovakian ja myöhemmin Tsekin tasavallan presidentti. Sovinnon aikaansaaminen naapurimaiden kanssa oli teille olennaisin tavoite, ja on yhä, ja olette puolustanut sitä painokkaasti ja sitkeästi. Olette eturivin eurooppalainen.
Tällä hetkellä Tsekki valmistautuu unionin jäsenyyteen. Arvoisa presidentti, olette varmasti samaa mieltä kanssani, ja kokemus on sen meille nyt osoittanut, että unionin laajentumisprosessi ei ole vailla kuoppia, ja tämä koskee molempia osapuolia. Tsekin tasavallan on ponnisteltava lujasti täyttääkseen kaikki liittymisehdot.
Euroopan unionin on puolestaan mukautettava toimielimiään ja politiikkojaan laajentumista varten. Unioni on jo ottanut suuren askeleen eteenpäin Agenda 2000:n puitteissa. Seuraava vaihe merkitsee toimielinten uudistamista, ja se pannaan täytäntöön tänä vuonna käynnistämällä uusi hallitustenvälinen konferenssi. Euroopan parlamentti on siinä täysimääräisesti mukana.
Meidän vastuumme parlamentin jäseninä on siinä, että takaamme laajentumisprosessille optimaalisen avoimuuden ja läpinäkyvyyden, jotta hetken koittaessa Euroopan unionin kansalaiset ja Tsekin tasavallan kansalaiset hyväksyisivät heidän itsensä valitsemien edustajien välityksellä Tsekin tasavallan liittymisen Euroopan unioniin.
Arvoisa puhemies, minulla on suuri kunnia antaa teille puheenvuoro.
(Suosionosoituksia)

Václav Havel
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, hyvät naiset ja herrat, nykyään nousee varsin usein keskustelun aiheeksi kysymys siitä, elähdyttäisikö eurooppalaisten sielua kuulumisesta johonkin kansakuntaan johtuvan tietoisuuden tai siitä syntyvien tunteiden lisäksi tunne eurooppalaisuudesta. Toisin sanoen, tuntevatko eurooppalaiset itsensä todella eurooppalaisiksi, vai onko pikemminkin kyse abstraktista ajatuksesta ja teoreettisesta rakennelmasta, jolla yritetään ylevöittää maantieteellinen seikka henkiseksi tilaksi? Muiden muassa tämä kysymys on tullut ilmi keskusteltaessa siitä, missä määrin täysivaltaisiksi kansalliset valtiot voivat Euroopan unionin yhteiset elimet tehdä. Jotkut ovat painottaneet sitä, että siinähän voisi käydä vain huonosti, jos selvästi koettu kansallinen identiteetti jätetään liian nopeasti taka-alalle sellaisen eurooppalaisuuden vuoksi, jota ei tunneta selvästi omaksi vaan joka koetaan jopa harhakuvaksi
Millä tolalla eurooppalaisuutemme siis on?
Jos kysyn itseltäni, missä määrin pohjimmiltani tunnen itseni eurooppalaiseksi ja mikä yhdistää minut Eurooppaan, olen ensiksi hieman yllättynyt: esitän itselleni tämän kysymyksen vasta nyt eräiden ajankohtaisten poliittisten teemojen ja velvollisuuksien painostuksesta. Miksi en ole esittänyt tätä kysymystä itselleni kauan aikaa sitten, silloin kun aloin etsiskellä suuntaani maailmassa ja pohtia sekä maailmaa että itseäni? Pidinkö kuulumistani Eurooppaan täysin ulkoisena, merkityksettömänä asiana, joka ei saanut aiheuttaa tuskia tai huolia? Vai pidinkö eurooppalaisuuttani sen sijaan itsestään selvänä asiana, jota ei kannattanut selvitellä, tutkia tai pohtia yhtään pitempään?
Toinen mahdollisuus on todennäköisempi: kaikki se, mikä oli minulle aina ollut tärkeää, oli niin luonnollisella tavalla eurooppalaista, ettei mieleeni ollut koskaan tullut ajatella sitä sellaisena. Minä en yksinkertaisesti vain pitänyt sen toteamista hyödyllisenä ja yleisemmällä tasolla sanottuna en pitänyt hyödyllisenä ajatusteni yhdistämistä johonkin maanosaan. Vielä osuvammin voisin sanoa, että minusta tuntuu, että nuoruudessani olisin pitänyt vähän naurettavana, jos olisin julistanut tai kirjoittanut olevani eurooppalainen tai näkeväni ja ajattelevani eurooppalaisella tavalla tai jos olisin kuuluttanut olevani jossakin mielessä tulosta eurooppalaisuudesta. Sellainen olisi vaikuttanut varsin pateettiselta ja omahyväiseltä; olisin kokenut sen vieläkin pöyhkeämmäksi versioksi kansallisten patrioottien kohdalla minua aina häirinneestä isänmaallisuudesta.
Toisin sanoen: olin eurooppalainen niin ilmeisesti ja luonnollisesti, etten ajatellut sitä ollenkaan. Ja näin on varmasti eurooppalaisten enemmistön kohdalla: he ovat läpikotaisin eurooppalaisia, mutta he eivät huomaa sitä, he eivät totea sitä sellaiseksi ja mielipidetiedusteluissa he ovat hieman hämmästyneitä siitä, että heidän täytyy kuuluttaa ääneen eurooppalaisuuttaan.
Eurooppalaisuuden pohtimisella ei näytä olevan Euroopassa pitkiä perinteitä.
Minusta se ei ole myönteinen asia ja olen tyytyväinen siihen, että meidän eurooppalaisuutemme alkaa tällä hetkellä selvästi erottua käsiteviidakosta, ja aivan itsestään. Esittämällä asiaan liittyviä kysymyksiä, pohtimalla niitä ja yrittämällä määritellä niiden luonne edistämme merkittävästi itsemme ymmärtämistä. Tästä tulee ratkaiseva tekijä meidän monikulttuurisessa ja moninapaisessa maailmassamme, jossa kyky hahmottaa oma identiteettimme on ensimmäinen ehto sille, että voimme elää toisenlaisten identiteettien rinnalla. Lisäksi, jos Eurooppa on tähän asti ollut niinkin vähän huolissaan omasta identiteetistään, se johtuu varmasti ja ennen kaikkea siitä, että Eurooppa samaisti itsensä väärin perustein koko maailmaksi tai ainakin jossain määrin piti itseään muun maailman herrana, sillä Euroopassa ei tunnettu tarvetta määritellä omaa suhdetta muihin. Käytännössä sillä oli tietenkin ikäviä seurauksia käytännön käyttäytymisen kannalta.
Eurooppalaisuuden pohtiminen tarkoittaa sitä, että kysymme, mitä arvoja, ihanteita tai periaatteita käsitys Euroopasta tuo mieliimme tai sitä, mikä on Euroopalle luonteenomaista. Voitaisiin jopa sanoa, että se merkitsee myös tämän käsitekokonaisuuden kriittistä tarkastelua olennaisimmasta kysymyksestä käsin. Silloin huomattaisiin pian, että monille eurooppalaisille perinteille, arvoille tai periaatteille on luonteenomaista suuri monitulkintaisuus ja suurimmalla osalla niistä voi olla hirvittäviä seurauksia, jos niitä liioitellaan, hyödynnetään ja käytetään väärin.
Jos Eurooppa astuu itsepohdinnan aikakauteen, se merkitsee sitä, että Eurooppa yrittää määritellä itsensä suhteessa muihin, mutta myös sitä, että Eurooppa etsii itsestään hyviä puolia, sitä, mitä on koeteltu ja sitä, mikä merkitsee tulevaisuutta.
Kun minulla kuusi vuotta sitten oli ensimmäisen kerran kunnia puhua parlamentille, muistutin tarpeesta painottaa henkistä ulottuvuutta ja arvojen merkitystä Euroopan yhdentymisessä, ja kerroin peloistani, jotka johtuivat siitä, että Euroopan rakentamisen henkinen, historiallinen, poliittinen ja kulttuurinen merkitys saattaisi vaarallisesti jäädä teknis-, taloudellis-, raha- tai hallinnollistyyppisten kysymysten alle, jolloin vaarana olisi, että yleisö hämmentyy täysin. Siihen aikaan ehdotukseni vaikutti hieman provosoivalta, enkä ollut varma siitä, suhtautuisiko Euroopan parlamentti siihen halveksivasti. Mitään sellaista ei tapahtunut, ja nyt voin tyytyväisenä huomata, että nämä samat sanat eivät ole enää luonteeltaan ollenkaan samalla tavalla provosoivia.
Nyt rautaesiripun putoamisen jälkeen Euroopassa 10 vuoden kuluessa tapahtunut dramaattinen kehitys, yhä vain ilmeisempi tarve laajentaa Euroopan unionia, yhä nopeampi taloudellinen yhdentyminen sekä runsaslukuinen joukko nykyisen aikakauden aiheuttamia uusia uhkia ovat kaikki samassa määrin sellaisia seikkoja, jotka ovat johdattaneet Euroopan unionin väistämättä avautumaan, kun edessä on uudenlainen, intensiivisempi itsensä pohdiskelu ja niiden arvojen uudenlainen määrittely ja etsiminen, jotka yhdistävät unionia ja joista unionin olemassaolon merkitys syntyy.
Joskus kuulee sanottavan, että tällainen tutkiskelu tulee liian myöhään ja että kulttuurisen ja poliittisen yhdentymisen sekä itsetutkiskelun olisi pitänyt tapahtua ennen taloudellista yhdentymistä, toisin sanoen, että olemme aloittaneet väärästä päästä.
Mielestäni kyseessä ei ole oikeudenmukainen arvio. Toisen maailmansodan jälkeen demokraattisen Länsi-Euroopan oli kohdattava molempien maailmansotien kauheat muistot sekä kommunistisen totalitarismin ylivallan leviämisen uhka. Siihen aikaan oli lähes turhaa puhua suojeltavista arvoista. Ne olivat liian silmiinpistäviä. Se sijaan läntiset maat oli yhdistettävä, sanoisinko ainakin teknisesti, ja sen oli tapahduttava mahdollisimman nopeasti, jotta voitaisiin estää mahdollisen diktatuurin nousu, ja jopa sen leviäminen, ja myös vanhojen kansallisten konfliktien puhkeaminen uudelleen.
Sama pätee varmasti siihen, miten koen itse eurooppalaisuuden: koska se oli ollut vuosien ajan jopa vuosikymmenten ajan minulle niin luonnollinen asia, minun mieleeni ei edes tullut, että kuuluttaisin sitä nimenomaisesti. Länsi-Euroopalle kaikki se, mitä sen oli suojeltava, oli niin itsestään selvää, ettei ollut pakottavaa tarvetta määritellä, analysoida, syventää tai toteuttaa sitä erilaisten poliittisten ja institutionaalisten seikkojen kautta. Ja näin ollen, niin kuin minut itsenikin on vasta nyt johdatettu kysymään itseltäni, tunnenko itseni eurooppalaiseksi, ja pohtimaan sitä, mitä se tarkoittaa, samoin viime vuosikymmenen historialliset tapahtumat ovat varmasti pakottaneet rakenteilla olevan demokraattisen Euroopankin pohtimaan syvällisesti yhdistymisensä ja sen tavoitteiden perustaa itsessään.
Voisin sanoa, että suuret eurooppalaiset arvot sellaisina, joiksi Euroopan monivaiheinen henkinen ja poliittinen historia on ne muokannut ja jotka muut maanosat ovat omaksuneet, tai ainakin jotkin niistä ovat selvillä: ihmisen ainutlaatuisuuden kunnioittaminen, ihmisen vapauksien, oikeuksien ja ihmisarvon kunnioittaminen, solidaarisuusperiaate, yhdenvertaisuus lain edessä ja oikeusvaltio, kaikkien etnisten vähemmistöjen ja demokraattisten toimielinten suojelu, lainsäädäntö-, toimeenpano- ja tuomiovallan erottaminen, poliittinen pluralismi, yksityisen omaisuuden ja yksityisyritteliäisyyden kunnioittaminen, markkinatalous ja siviiliyhteiskunnan kehittäminen. Näiden arvojen nykymuoto kumpuaa tietenkin myös uudenaikaisten eurooppalaisten lukemattomista kokemuksista, mistä johtuu se, että maanosastamme tulee erinomainen esimerkki kulttuurien risteytymisestä.
Sallinette minun käsitellä yhtä näistä perusarvoista kohta selittämistäni syistä vähän pitempään. Tarkoitan tällä kansalaisyhteiskuntaa.
Länsimaailmassa, eli nykyisessä eurooppalaisamerikkalaisessa maailmassa monin eri tavoin järjestynyt, avoin ja hajautettu kansalaisyhteiskunta, joka perustuu siihen, että luotetaan kansalaisten ja heidän perustamiensa lukuisten yhdistysten täysivaltaiseen riippumattomuuteen, on demokraattisen valtion perusta ja tae sen poliittisesta vakaudesta.
Jos Euroopan unionin on kohta määrä avata ovensa uusille demokratioille, mikä on mielestäni unionin kannalta erinomaisen tärkeää, on varsin merkittävä, jos ei suorastaan ratkaiseva asia, että unioni auttaa näitä maita rakentamaan ja kehittämään kansalaisyhteiskuntaa. Ei ole sattumaa, että pian valta-asemansa saavutettuaan kommunistinen diktatuuri ryhtyi vauhdilla repimään hajalle kansalaisyhteiskunnan hienon hienoa verkkoa ja lopulta hävitti sen. Tiedettiin varsin hyvin, ettei väestöä saataisi koskaan todella hallintaan niin kauan kuin alhaalta käsin syntyvät eri kansalaisyhteiskunnan rakenteet jatkaisivat toimintaansa. Se, mikä oikeasta kansalaisyhteiskunnasta oli jäänyt jäljelle eli ja kehittyi suoran tai epäsuoran vastarinnan pohjalta. Eurooppalaiset arvot siis säilyivät tässäkin ympäristössä, eivätkä tietenkään poliittisen järjestelmän ansiosta, vaan siitäkin huolimatta.
Tietenkään yhteiskuntaa ei voida käskeä ylhäältä käsin järjestäytymään kansalaisyhteiskunnaksi. Kuitenkin voidaan luoda sellainen ympäristö ja ehdot, jotka ovat sen kehittymiselle suotuisia.
Tässä mielessä uusien demokratioiden auttamisen olisi tapahduttava laajemmissa puitteissa, eli kansalaisyhteiskunnan kestävän syventämisen ja vahvistamisen puitteissa koko Euroopan tasolla.
Mitä moninaisempia, eriytyneempiä ja toisiinsa lomittuvampia Euroopan eri kansalaisrakenteet ovat sitä paremmin uudet demokratiat ovat valmiita niihin liittymään ja sitä nopeammin näiden maiden keskuudessa pääsee vallalle periaate, jossa kansalaisiin luotetaan, sekä toissijaisuusperiaate, joilla voidaan vahvistaa maiden vakautta. Tässä ei ole kuitenkaan kaikki: Euroopan unionin perusta valtioiden yläpuolisena yhteisönä vahvistuisi myös yhtä lailla.
Käytännössä se tarkoittaa muun muassa ja ennen kaikkea sitä, että eräät sosiaalisen solidaarisuuden velvoitteet siirtyvät paikallisille toimijoille sekä hyötyä tavoittelemattomille järjestöille tai julkisoikeuden piirissä oleville järjestöille. Mitä alemmalla tasolla resurssien uudelleenjako tapahtuu, sitä avoimempaa ja taloudellisempaa se on ja sitä paremmin siinä otetaan huomioon mahdollisimman moninaiset yhteiskunnalliset tarpeet, joita on vaikea hahmottaa keskuksesta käsin, ja sitä aidompaa sosiaalinen solidaarisuus on, sillä se liittyy selvemmin todellisiin henkilöihin tai heidän edustamiinsa järjestöihin. Tämä kansalaisten, yhteiskuntaryhmien, yhteisöjen ja alueiden aito solidaarisuus on siis paras pohja tälle solidaarisuudelle, jota voi hoitaa vain yksi ainoa taho, nimittäin valtio. Ja niinkin suuressa valtioiden yläpuolisessa kokonaisuudessa kuin Euroopan unionissa, jonka on toimittava eräänlaisena solidaarisuuden välineenä, unionin todellisen kansalaisyhteiskunnallisen pohjan on oltava vielä lujempi ja monimuotoisempi. Euroopan unionin toimivuus riippuu siis muun muassa ja ehkä ennen kaikkea siitä tavasta, jolla unionin kansalaiset omaksuvat sen hengen, joka kertoo kuulumisesta eurooppalaiseen kansalaisyhteiskuntaan.
Kaiken kansallisen itsekkyyden, muukalaisvihamielisyyden tai rodullisen suvaitsemattomuuden oireiden tai ilmentymien paremman tiedostamisen olisi selvästikin oltava osa tätä uudenlaista tunnetta kuulumisesta Eurooppaan. Sovittelupolitiikka, joka johti Münchenissä antautumiseen pahan edessä, on yksi kirvelevimmistä luvuista uudenaikaisen Euroopan historiassa. Tämä kokemus vaatii meiltä valppautta. Pahaa vastaan on taisteltava silloin, kun se on puhkeamassa, eivätkä hallitukset riitä siihen. Hallitusten asenteen on oltava seurausta kansalaisten asenteesta.

Huoli turvallisuudesta on toinen sosiaalisen solidaarisuuden ilmentymä. Se kuuluu valtiolle tai ylikansalliselle ryhmittymälle. Euroopan unioni alkaa toimia intensiivisesti uuden turvallisuuspoliittisen näkemyksen puolesta. Tälle politiikalle olisi oltava tyypillistä kyky tehdä nopeita päätöksiä ja muuttaa ne yhtä nopeasti teoiksi. Tämä on minusta erittäin tärkeää. Sitä paitsi on aika ryhtyä siihen. Mielestäni meillä on paljon opittavaa äskettäin Jugoslaviassa saaduista kokemuksista.
Mielestäni NATOn sotilaallinen puuttuminen osoitti suhteellisen selvästi monia asioita.
Ensiksikin elämän kunnioittamisen, ihmisarvon sekä Euroopan turvallisuuteen kohdistuvan huolen vuoksi on pakko tarvittaessa ryhtyä toimiin Euroopan unionin rajojen ulkopuolella. On selvää, että on sitä parempi, mitä lujempi tällaiselle puuttumiselle annettu valtuutus on. Valitettavasti voidaan kuitenkin myös kuvitella sellainen tilanne, jossa YK:n valtuutusta ei saada, vaikka puuttuminen olisi monien, koko Euroopan ja koko ihmiskunnan etujen mukaista. En ole varma, että Eurooppa olisi ollut valmis, vielä äskettäin, tarttumaan niin karmaisevaan vaihtoehtoon. Nyt Eurooppa on epäilemättä siihen paljon valmiimpi, ainakin psykologisessa mielessä. Mielestäni unionin olisi otettava kokemuksista nopeasti kaikki irti, myös aineellisten tai teknisten parannusten tekemiseksi.
Toiseksi on ponnisteltava enemmän turvallisuuspoliittisen ennaltaehkäisyn alalla. Kosovossa ja Serbiassa, kuten Bosniassa ja Hertsegovinassa ja muualla entisen Jugoslavian alueella, olisi voitu säästää kymmeniätuhansia ihmishenkiä ja lukematon määrä aineellisia hyödykkeitä, jos kansainvälinen yhteisö olisi pystynyt reagoimaan asianmukaisesti ja aikaisemmassa vaiheessa, aivan konfliktin alkuvaiheessa.
(Suosionosoituksia) Huolimatta kaikista mahdollisten tai uhkaavien hirveyksien tähden esitetyistä vetoomuksista ja varoituksista, mitään ei valitettavasti saatu aikaan. On monia mahdollisia ja kuviteltavia syitä, mutta mainitsen tässä joidenkin erityisryhmien puolesta ja varsin vaihtelevien aineellisten etujen vuoksi esitetyn huolestumisen sekä hallinnollisten ryhmien kyvyttömyyden ottaa riskejä hyvän asian puolesta ja yleisen edun hyväksi.
Kolmanneksi Yhdysvalloilla oli tässä tapauksessa ratkaiseva rooli, ja on erittäin todennäköistä, että ilman Yhdysvaltojen tarmoa kansainvälinen yhteisö seuraisi päättämättömyytensä vuoksi yhä tälläkin hetkellä vierestä niitä hirveyksiä, jotka johtivat väliintuloon Kosovossa. Kuitenkaan Eurooppa ei saisi turvautua loputtomasti Yhdysvaltoihin, varsinkin kun kyse on eurooppalaisesta ongelmasta. Euroopan on pystyttävä pääsemään itse ratkaisuun ja ratkaisemaan tilanne. Olisi mahdotonta ajatellakaan, että nykymaailmassa, jossa pienet kokonaisuudet yhdistyvät oikeutetusti kansainvälisiksi tai ylikansallisiksi yhteisöiksi, Euroopan unioni pysyisi uskottavana maailmanpolitiikan vaikuttajana, jos se ei pysty sopimaan keinoista ihmisoikeuksien puolustamiseksi edes omalla alueellaan puhumattakaan sen vaikutuspiiristä, eli siitä alueesta, joka jonain päivänä saattaa kuulua unioniin.
Kuten äsken sanoin, pidän nykyisen Euroopan unionin laajentamista unionin kannalta erinomaisen tärkeänä. Sallinette minun painottaa tämän näkemyksen merkitystä toistamalla sitä.
On ehkä kyse sellaisen ihmisen kokemuksesta, joka on elänyt 40 vuotta kommunismin ikeen alla ja sitä ennen natsien vallan alla, tai sellaisen asukkaan erityisestä kokemuksesta, jonka maa sijaitsee juuri Euroopan keskellä ja joka on vuosisatojen saatossa ollut Euroopan erilaisten henkisten virtausten ja geopoliittisten etujen risteyskohdassa, ja josta on saanut alkunsa useampikin ristiriitatilanne Euroopassa. Tämän vuoksi olen lujasti vakuuttunut siitä, että Eurooppa on ainoa poliittinen kokonaisuus, jonka turvallisuus edellyttää jakamattomuutta. Ajatus kahdesta rinnakkain elävästä Euroopasta, sellaisesta Euroopasta, jossa toinen on demokraattinen, vakaa, vauras ja yhdentyvä ja toinen ei niin demokraattinen, vakaa eikä vauras, on mielestäni täysin väärä. Siitä tulee mieleen pitkäaikainen yhdessäolo huoneessa, jonka toinen puolisko on veden vallassa ja toinen ei. Kaikista eroista huolimatta Eurooppa on jakamaton, ja kaikilla ikävillä asioilla, joita siellä tapahtuu, on seurauksia ja jälkivaikutuksia muuhun alueeseen.
Yhtenäisenä poliittisena kokonaisuutena Euroopalla on tällä hetkellä tilaisuus, jota sillä ei ole koskaan ollut pitkän ja vaiheikkaan historiansa aikana: järjestäytyminen tavalla, joka on läpeensä oikeudenmukainen, rauhanomainen ja kaikkien tasa-arvoisuutta ja yhteistyötä koskevan periaatteen mukainen. Ei enää vahvempien heikommille tekemää väkivaltaa, vaan yksimielisyyttä ja yleistä konsensusta, ja vaikka niiden saavuttaminen olisikin ikävää ja hidasta, niiden olisi oltava seuraavalla vuosituhannella johtavana periaatteena sekä Euroopan kehittämiselle että vakaudelle. Tässä yhteydessä tarkoitan Euroopalla maanosaa kokonaisuudessaan.
Tiedämme kaikki, että Euroopan unionin laajentumisprosessiin on liityttävä sen toimielinten jatkuva sekä myös rohkea uudistaminen. Olen vakuuttunut siitä, että hallitustenvälisessä konferenssissa saadaan aikaan realistisia ehdotuksia, joilla Euroopan unioni saadaan oikealle tielle. En kuitenkaan usko, että muutokset Euroopan unionin toimielimissä voisivat jäädä siihen. Se on mielestäni päinvastoin vasta alkua erittäin pitkälle prosessille, joka saattaa kestää vuosikymmeniä. Prosessille olisi oltava ominaista jatkuva pyrkimys nopeuttaa ja yksinkertaistaa päätöksentekoa Euroopan unionissa ja tehdä se avoimemmaksi.
Sallittakoon minun mainita kaksi konkreettista seikkaa, jotka olen jo useita kertoja ottanut esiin ja joilla voitaisiin nähdäkseni edistää näiden tavoitteiden toteutumista kaukaisessa tulevaisuudessa.
Ensiksikin käsitykseni on, että Euroopan unionille pitäisi saada ennemmin tai myöhemmin täsmällinen, selkeä ja helppotajuinen perussääntö...
(Suosionosoituksia)sellainen perussääntö, jonka kaikki Euroopan lapset voisivat oppia vaivattomasti koulussa. Tämä perussääntö olisi tavanmukaisesti kaksiosainen. Ensimmäinen osassa laadittaisiin kansalaisten ja Euroopan valtioiden perusoikeudet ja -velvollisuudet, ne perusarvot, joihin yhdistynyt Eurooppa nojaa, sekä Euroopan rakentamisen merkitys ja tavoite. Toisessa määriteltäisiin Euroopan unionin tärkeimmät toimielimet ja niiden olennaisimmat tehtävät ja keskinäiset suhteet. Tällaisen perustuslain olemassaolo ei aiheuttaisi automaattisesti tällä hetkellä tuntemamme valtioiden unionin radikaalia muuttumista jättikokoiseksi liittovaltioksi, joka kummittelee unioniin epäilevästi suhtautuvien mielissä, vaan mahdollistaisi ainoastaan sen, että rakenteilla olevan Euroopan asukkaat saisivat selkeämmän käsityksen Euroopan unionin luonteesta. Näin he voisivat ymmärtää sitä paremmin ja samastua siihen paremmin.
(Suosionosoituksia)Eräs usein ja oikeutetusti mainituista tärkeistä aiheista unionin toimielinuudistusten yhteydessä on kysymys siitä, kuinka taataan, että pienet unionin jäsenvaltiot voivat olla varmoja, etteivät ne jää suurten valtioiden jalkoihin, toimimalla kuitenkin niin, että eri valtioiden koko otetaan asianmukaisesti huomioon. Mielestäni yksi mahdollisuus voisi olla toisen edustushuoneen perustaminen Euroopan parlamenttiin. Äänioikeus ei olisi tietenkään yleinen, vaan eri parlamentit lähettäisivät edustajiaan sinne, esimerkiksi kolme edustajaa valtiota kohden. Ensimmäinen huone, eli nykyinen parlamentti muodostettaisiin niin, että jäsenvaltioiden erilainen koko otettaisiin huomioon, ja toisella vahvistettaisiin niiden tasa-arvoisuutta: kaikilla jäsenvaltioilla olisi toisessa huoneessa sama määrä edustajia. Tässä tilanteessa esimerkiksi komission ei pitäisi rakentua kansallisen lähtökohdan perusteella, ja kansalliset parlamentit voisivat olla mukana paljon toimivammalla tavalla.
Oli toimielinuudistusten tai puheena olevan uudistamisen kehittyminen tai lopputulos mikä tahansa, yksi asia on minusta selvä: erimielisyys tai yksimielisyyden puute toimielinasioiden osalta ei saisi jarruttaa Euroopan unionin laajentumista. Jos näin kävisi, liiallinen viivyttely laajentumisessa uhkaisi aiheuttaa sellaisia seurauksia, jotka olisivat paljon vaarallisempia kuin se, ettei toimielinuudistusta ehkä saataisikaan aikaan.
Hyvät naiset ja herrat, voimme huomata, että tekninen sivilisaatio, joka on syntynyt Euroopan maaperällä ja joka on nykyään levinnyt koko maapallollemme, on saanut huomattavassa määrin vaikutteita eurooppalaisamerikkalaisesta sivilisaatiosta.
Euroopalla on siis erityinen vastuu tämän sivilisaation tilasta. Kuitenkaan tämä vastuullisuus ei saa koskaan muuttua Euroopan omien arvojen, ajatusten tai hyödykkeiden viemiseksi väkisin muualle maailmaan. Eurooppa voisi aivan päinvastoin aloittaa lopultakin itsestään ja toimia esimerkkinä, josta toiset voisivat ottaa oppia mutta josta toisten ei suinkaan olisi pakko ottaa oppia.
Koko uudenaikainen käsitys elämästä jatkuvana aineellisena kasvuna ja kehityksenä, joka perustuu ihmisen vakuuttumiseen siitä, että hän on maailmankaikkeuden herra, on Euroopan henkisen perinnön salainen ja valitettava puoli. Tällaisesta tavasta käsittää elämä johtuu myös nykyisen sivilisaation uhkaavuus. Minkä muun maailmankolkan olisi vastustettava voimallisesti näitä uhkia kuin sen, joka on pannut tämänsuuntaisen suuren liikkeen, ehkä jopa sivilisaatiomme syöksykierteen alulle?
Mielestäni Euroopan pitäisi tällaisessa ajallisessa käännekohdassa pohtia rohkeasti sen tavan monitulkintaisuutta, jolla se on vaikuttanut maailmanhistorian kulkuun, ja ymmärtää, ettemme ole ainoastaan opettaneet maailmalle ihmisoikeuksia, vaan olemme myös näyttäneet esimerkkiä juutalaisten tuhoamisesta, emmekä ole johdattaneet maailmaa henkisesti tekemään totta ainoastaan teollisesta vallankumouksesta ja sen jälkeen tiedon vallankumouksesta, vaan olemme myös johdattaneet maailman turmelemaan luontoa aineellisten rikkauksien moninkertaistamisen vuoksi ja ryöväämään luonnonvaroja ja saastuttamaan ilmakehää. On kyse siitä, että ymmärtäisimme, että vaikka olemmekin panneet alulle valtavan tieteellisen ja teknisen kehityksen, olemme kuitenkin maksaneet siitä kalliin hinnan: olemme syrjäyttäneet koko joukon varsin tärkeitä ja monimutkaisia inhimillisiä kokemuksia, jotka ovat muotoutuneet vuosituhansien saatossa.
Euroopan on aloitettava itsestään. Eurooppa voi ryhtyä säästämään, vaatia itseään luopumaan tietyistä asioista, kunnioittaa kaikkein parhaimman henkisen perinteensä mukaisesti ylintä kosmista järjestystä, koska se on meidän yläpuolellamme, ja kunnioittaa sen seurauksena myös moraalista järjestystä. Nöyryys, lempeys, ystävällisyys, sen kunnioittaminen, jota emme ymmärrä, syvällinen solidaarisuuden tunteminen toisia kohtaan, kaiken toiseuden kunnioittaminen, halu tehdä uhrauksia tai hyviä tekoja, jotka vain iäisyydessä voidaan korvata, tämä iäisyys, joka tarkkailee meitä hiljaa omantuntomme kautta: nämä ovat kaikki arvoja, jotka voisivat ja joiden pitäisi sisältyä Euroopan rakentamisen ohjelmaan.
Euroopalla on osittain tai täysin omallatunnollaan 1900-luvun hirveimmät tapahtumat: kaksi maailmansotaa, fasismi ja totalitaarinen kommunistinen järjestelmä.
Viimeisen vuosisadan aikana Euroopassa on tapahtunut myös kolme myönteistä asiaa, vaikka ne eivät olekaan pelkästään Euroopan omaa ansiota: siirtomaaherruuden päättyminen maailmassa, rautaesiripun putoaminen ja Euroopan rakentamisen aloittaminen.
Eurooppaa odottava neljäs suuri tehtävä voisi mielestäni olla se, että yritettäisiin osoittaa esimerkin voimalla, että on mahdollista väistää se suuri vaara, jonka Euroopan ristiriitaisuuksien saattelema sivilisaatio on aiheuttanut tähän maailmaan.
Olisin iloinen, jos se maa, josta olen itse kotoisin, voisi olla kaikessa tässä mukana täysivaltaisena osapuolena.
(Parlamentti osoitti lämpimästi ja pitkään suosiotaan puhujalle seisaallaan.)

Puhemies
Arvoisa presidentti, haluaisin kiittää teitä Euroopan parlamentin puolesta todella lämpimästi tästä oikein vahvasta viestistä, jonka olette meille tuoneet, ja kollegojen suosionosoitukset ovat siitä todisteena. Haluaisin kiittää teitä: olitte oikeassa muistuttaessanne siitä, että johonkin kansakuntaan kuuluminen on sovitettavissa täysin yhteen eurooppalaisuuden kanssa. Oman kokemuksenne pohjalta olette osoittanut meille, että eurooppalaisuus ei syntynyt säädöksin, vaan se tapahtui itsestään ja luonnollisesti. Panin sanomanne merkille, ja tunne on meille kaikille yhteinen ja syvä.
Huomasimme, että olitte uskollinen niille periaatteille, jotka ovat ohjanneet teitä aina ja jotka ovat aina olleet toimienne takana, eli sitoutumiselle perusarvoihin. Muistutitte meitä vuonna 1994 esittämistänne ehdotuksista, jotka itse määrittelitte hieman provosoiviksi, mutta joskushan juuri utopiat ovat hedelmällisiä, ja pystyimme yhdessä arvioimaan sitä matkaa, jonka olimme kulkeneet. Ja sitten sanoisin myös, että painotitte varsin sopivasti kansalaisyhteiskunnan roolia ja tärkeyttä, eikä ainoastaan hakijavaltioissa, vaan myös kussakin Euroopan unionin valtiossa lisätäksenne kansalaisten luottamusta, lisätäksenne luottamusta sosiaaliseen solidaarisuuteen, jota me tarvitsemme. Ja yhteenvetona voisin ehkä todeta, että mielestäni ehdotuksissanne oli kaikkein parasta ennen kaikkea se, että halusitte muistuttaa meitä siitä, että taloudellisten seikkojen ohella Euroopan rakentaminen on hengen työtä. Toivomme tietenkin erittäin lujasti jatkavamme tätä työtä teidän kanssanne. Kiitos, arvoisa presidentti.
(Juhlaistunto päättyi klo 12.40.)

AKT:n ja EU:n yhteinen edustajakokous
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana Corrien laatima kehitysyhteistyövaliokunnan mietintö (A5-0032/2000) AKT:n ja EU:n yhteisen edustajakokouksen vuoden 1999 työskentelyn tuloksista.

Corrie
, esittelijä. (EN) Arvoisa puhemies, olisin toivonut voivani esittää tämän mietinnön klo 9 aamulla eikä klo 9 illalla. Toivon, että istuntosalissa olevien jäsenten määrä ei ole osoitus heikosta kiinnostuksesta merentakaiseen kehitysyhteistyöhön. Mietintö AKT:n ja EU:n yhteisen edustajakokouksen työskentelyn tuloksista tuodaan kuitenkin parlamentin jäsenten käsiteltäväksi tavanomaisen käytännön mukaisesti, ja tämä miellyttävä tehtävä on tänään minun vastuullani.
Voin jälleen kerran raportoida kahdesta erittäin menestyksekkäästä edustajakokouksesta, joista toinen järjestettiin Strasbourgissa ja toinen Nassaussa. Tämä merkitsi monessa mielessä vanhan aikakauden loppua ja uuden alkua. AKT:n ja EU:n yhteinen edustajakokous on ainutlaatuinen järjestö maailmanpolitiikassa. Missä muualla 86 kansan edustajat kokoontuvat yhteen keskustellakseen yhteisistä huolenaiheista? Strasbourgin edustajakokous oli viimeinen kokous, jossa lordi Plumb toimi puheenjohtajana. Kunnianosoituksena hänen suunnatonta työtään kohtaan vaikeana aikana Nassaussa kokoontunut yhteisen edustajakokouksen puheenjohtajisto myönsi hänelle kunniapuheenjohtajan arvon, ja toivotamme hänelle kaikkea hyvää hänen siirtyessään eläkkeelle.
Näissä kahden edustajakokouksen keskipiste on ollut Lomén yleissopimuksen uudistamista koskevat neuvottelut, ja odotan innokkaana, että kaikki asianosaiset valtiot allekirjoittavat ja ratifioivat nopeasti uuden yleissopimuksen. Muistan, että edellisessä keskipitkän aikavälin uudistuksen yhteydessä, jolloin toimin esittelijänä, silloinen komission jäsen Marin totesi, että uudistuksen pitäisi olla viimeinen. Hän oli kuitenkin väärässä, ja osoitan kunnioitustani Philip Lowea ja hänen ryhmäänsä kohtaan, sillä he ovat työskennelleet niin menestyksekkäästi kulissien takana saadakseen aikaan uuden yleissopimuksen erittäin vaikeissa olosuhteissa.
Olin myös tyytyväinen kuullessani tänä aamuna komission jäsen Nielsonin kertomuksen; hän on uurastanut väsymättömästi, jotta neuvotteluissa päästäisiin oikeaan tulokseen. Osoitan erityistä kunnioitusta hänen menestystään kohtaan. Osoitan kunnioitusta myös parlamentin jäsen Kinnockia ja hänen työryhmäänsä kohtaan siitä valtavasta työstä, jonka he ovat tehneet Lomén yleissopimuksen tulevaisuuden hyväksi. Olen täysin varma siitä, että Kinnockin mietinnöllä ja alueellista yhteistyötä ja integrointia koskevalla mietinnöllä oli suuri vaikutus näiden neuvottelujen tuloksiin. Kiitän myös pieniä saarivaltioita ja ilmastomuutosta käsittelevää työryhmää sekä kalastuksen seurantaryhmää niiden erinomaisista mietinnöistä. Olemme järjestäneet neuvoston, komission ja AKT-ministerineuvoston kyselytunteja, ja haluaisin kiittää näitä elimiä niiden kiinnostuksesta työhömme.
Työmme tärkein painopiste molemmissa edustajakokouksissa oli köyhyyden poistaminen. Hyväksytyssä päätöslauselmassa todetaan, että köyhyys merkitsee ihmisoikeuksien rikkomista. Siinä korostettiin myös sukupuolten välisten erojen poistamisen tärkeyttä, ja kun matkustan Afrikassa ja näen sen työn, jonka naiset ovat tehneet, toivon vain, että ylemmissä valtionhallinnon tehtävissä ja päämiesten viroissa olisi enemmän naisia. Silloin voisimme ehkä lopettaa osittain petokset, lahjonnan ja huonon hallinnon, jotka ovat levinneet laajalle muutamissa maissa ja jotka on pysäytettävä.
Kuten yleensäkin, useat keskustelumme koskivat maita, joissa käydään sotaa. Vierailin Etiopiassa ja Eritreassa saadakseni ensi käden tietoa. Afrikan yhtenäisyysjärjestö OAU tekee parhaansa saadakseen aikaan rauhansopimuksen alueella. Etiopian tilanne vaatii kuitenkin yhä muutamien kysymysten selvittämistä, ja molempien maiden ihmisoikeustilanne on vakava.
Olimme tyytyväisiä kuullessamme Nassaussa, että Etelä-Afrikan kanssa tehdään kauppasopimus neljä vuotta kestäneiden neuvottelujen jälkeen. Tämä korostaa EU:n ja kehitysmaiden välisiä johdonmukaisuuteen liittyviä ongelmia, jotka kärjistyivät WTO:n neuvotteluissa Seattlessa. On tehtävä lujasti töitä, jotta saamme kehitysmaat vakuuttuneiksi maailmanlaajuistumisen ja maailman vapaakauppasopimuksen eduista.
Kävimme Nassaussa kaksi mielenkiintoista keskustelua Itä-Timorista ja Kuubasta. Kuuballa on tarkkailijan asema, mutta ymmärtääkseni se on nyt osoittanut haluavansa liittyä AKT:hen. Kaikki AKT:n alueen rajojen sisällä sijaitsevat valtiot, jotka noudattavat demokratiaa, ihmisoikeuksia, hyvää hallintoa ja lainsäädäntövallan riippumattomuutta koskevia vaatimuksia, ovat tervetulleita, siitä olen varma. Odotan jännittyneenä Kuuban tilanteen kehittymistä. Kun Kuuban varaulkoministeri Dalmau puhui edustajakokoukselle hän ei epäröinyt osoittaa tunteitaan.
Mitä tulee Itä-Timoriin, Itä-Timorin kansallisen vastarintaliikkeen neuvoston edustaja Da Costa esitti hyvin liikuttavan puheen, jossa hän ilmoitti, että myös Itä-Timor haluaisi liittyä AKT:hen, kun siitä tulee valtio, jolla on oma hallitus. Meidän on annettava heille kaikki tukemme tämän tavoitteen saavuttamiseksi. Ihmisoikeudet on niin tärkeä asia AKT:n ja EU:n yhteiselle edustajakokoukselle, että se on nimennyt yhteisen edustajakokouksen varapuheenjohtajat, joiden erityisvelvollisuutena on seurata läheisesti ihmisoikeuksia ja raportoida niistä edustajakokoukselle. On korostettu muutamia tapauksia, mukaan luettuna Sudanin lapsisotilaita koskeva kysymys, sillä sen naapurimaista on ryöstetty useita lapsia.
Minulla oli kunnia tulla valituksi EU-yhteispuheenjohtajaksi tämän viidennen vaalikauden alusta lähtien ja Mauritiuksen edustaja Clair on uusi AKT-yhteispuheenjohtaja. Haluaisin tehdä muutamia muutoksia edustajakokoukseemme etenkin sen jälkeen, kun uusi yleissopimus on allekirjoitettu toukokuussa. Meidän on parannettava AKT-kumppaneidemme ja eurooppalaisten jäsentemme välistä tasa-arvoa, ja haluan päästä eroon "he ja me" -syndroomasta.
Ensinnäkin haluaisin, että yhteisessä edustajakokouksessa istuisi AKT-maiden valittuja jäseniä eikä valtuutettuja suurlähettiläitä tai hallitusten ministereitä. Uskon, että uusi yleissopimus sisältää tämän. Toiseksi uudessa yleissopimuksessa määrätään alueellisista edustajakokouksista kuudella alueella, minkä ansiosta voisimme kohdistaa työmme paljon paremmin. Nämä edustajakokoukset raportoisivat yhteiselle edustajakokoukselle. Nassaussa Karibialla keskustelimme aluetasolla, ja se oli erittäin tuottavaa. Teemme näin myös Abujassa Länsi-Afrikassa. Haluan, että edustajakokous ei ole enää pelkkä keskustelufoorumi vaan että siitä tulee työpaja, jolla parannetaan kaikkien kehitysmaiden ihmisten oloja. Haluan, että kansalaisyhteiskunnalle annetaan voimakkaampi ääni. Sen saavuttamiseksi meidän on kuitenkin lopetettava lahjonta ja ryhdyttävä suoriin toimiin. Meidän on palkittava niitä kansoja, jotka pyrkivät elämään hyvän hallinnon sääntöjen mukaisesti. Samaten meidän tulisi olla ankaria niitä kohtaan, jotka ovat korruptoituneita ja joiden perustuslaki ei salli vaatimiamme moniarvoisia hallituksia. Odotan innoissani Zimbabwessa saavutettavia tuloksia.
Eurooppalaiset veronmaksajat eivät enää hyväksy sitä, että heidän verorahojaan käytetään väärin. Uusien muutosten tuulien on puhallettava Afrikan yli ja on asetettava uusia sääntöjä ja elettävä niiden mukaan. Yhteisellä edustajakokouksella pitäisi olla johtava rooli hyvän hallinnon, ihmisoikeuksien ja demokratian kunnioittamisen seurannassa yhdessä komission kanssa. Uskon, että tasa-arvoisina kumppaneina EU:n ja AKT:n valitut edustajat pystyvät suoriutumaan tästä tehtävästä. Pyydän, että tämä mietintö hyväksytään.

Zimmerling
Arvoisa puhemies, haluaisin aluksi onnitella kollega Corrieta hänen erinomaisesta ja laajasta mietinnöstään. Kaiken kehityspolitiikkaa koskevan pohdiskelun perustana pitää olla ihmisoikeuksien kunnioittaminen ja köyhyyden torjuminen. Jos kerran köyhyyttä on torjuttava, kehitysapuun myönnettävien määrärahojen vähentäminen monissa jäsenvaltioissa ja EU:ssa on räikeässä ristiriidassa sen kanssa. Yhteisen edustajakokouksen rahoitukseen pitää tulevaisuudessa varata lisää määrärahoja, joiden tarkoituksena on esimerkiksi se, että voidaan pyydettäessä lähettää AKT-maihin vaalien tarkkailijoita. EU:n pitää tulevaisuudessa ensinnäkin suuntautua monipuolisemmin kehityshankkeista äänestäessään, toisaalta sen pitää sopia asioista paremmin yksittäisten valtioiden kanssa, jotta toiminta ja varojen käyttö olisi tehokkaampaa.
Yksi esimerkki on koulutusala, joka tulevaisuudessa ansaitsee ja tarvitsee AKT-maissa erityisen paljon tukea. Kun ajatellaan esimerkiksi Internetin kautta tapahtuvan koulutuksen ja Internetiin liittyvän teknologian mahdollisuuksien valtavaa kehitystä, siitä on tuloksena aivan uusia apuvälineitä tällä hetkellä vielä vaatimattomin välinein varustettujen kehitysmaiden saamiseksi mukaan globaaliin, ei globaalistuvaan maailmaan. Minusta se on EU:n tuleva tehtävä, nimittäin vaikuttaa tällä tavalla AKT-maissa sellaisen keskiluokan muodostumiseen, joka kykenee toimimaan oman avun tukena. Esimerkkinä voi tarkastella ongelmia Nigeriassa, jonne tuotiin kaikkialta maailmasta teollisuuden valmistuotteita, joiden huollosta vastaavat kuitenkin melkoisen kalliiksi tulevat ulkomaiset käsityöläiset.
Nigerialaisen väestön vastaava kouluttaminen voisi olla keskiluokan muodostumisen alku. Mietinnössä selkeästi esiin tuotu ja tulevaisuudessa ehdottoman tarpeellinen työskentelytapojen optimointi mahdollistaa varsinkin suunniteltujen alueellisten edustajakokousistuntojen yhteydessä paremman paneutumisen kehitysmaiden erilaisiin ongelmiin, joihin annettava EU:n apu voidaan valmistella ja toteuttaa paremmin.

Puhemies
Kiitos, hyvä parlamentin jäsen Zimmerling. Mikäli saamani tieto pitää paikkansa, puhuitte parlamentissa ensimmäistä kertaa. Kyseessä oli teidän ensimmäinen puheenne ja haluan onnitella teitä siitä. Puheenvuoro oli erinomainen.

Junker
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, sitä ei voi toistaa liian usein: Lomén yleissopimus on muodostanut EU:n kehitysyhteistyön tärkeän osan vuodesta 1975 lähtien ja on toiminut monella tavalla pilottihankkeena. Kumppanuuteen ja tasa-arvoisuuteen sekä yhteisen edustajakokouksen tarjoamaan parlamentaariseen opastamiseen perustuvana se on malli koko maailmalle. Sopivasti juhlavuonna, jolloin voimme viettää Lomén yhteistyön 25-vuotisjuhlia, olemme solmimassa uutta ja parannettua kumppanuussopimusta, joka korottaa myös yhteisen edustajakokouksen molemmin puolin aidoksi parlamentaariseksi kokoukseksi.
Sen vuoksi en haluaisi rajoittua katsauksessani vuoteen 1999; esittelijä, jäsen Corrie, ilmaisi erinomaisesti kantansa siihen. Monet niistä asioista, jotka liikuttavat meitä nyt, ovat tulosta kaikkialla maailmassa 1980-luvun lopusta alkaen tapahtuneista perustavista muutosprosesseista. Ne ovat aiheuttaneet valtavia mullistuksia myös kehitysmaissa. Jälkivaikutukset tuntuvat edelleen. AKT-yhteistyö on dynaaminen prosessi. Sopimusten sisältö on kehittynyt koko ajan Lomé I:stä Lomé VI:een. Kumppanuusvaltioiden määrä on kasvanut samanaikaisesti huomattavasti nykyiseen 71:een. Erityisesti laajentuminen Namibiaan ja Etelä-Afrikkaan liikutti syvästi kaikkia, jotka ovat osallistuneet neuvotteluihin.
Äskettäin Kuuba ilmaisi liittymishalukkuutensa, ja jos Kuuba otetaan mukaan AKT-EU-yhteisöön, se merkitsee askelta, jolla on monia seurauksia ja joka ei toteudu itse Kuubassakaan seurauksitta. AKT-yhteistyö säilyy siis erittäin jännittävänä, eikä pelkästään uuden sopimuksen uusien painotusten vuoksi. Köyhyyden torjuminen ja kestävä taloudellinen, kulttuurinen ja sosiaalinen kehitys ovat tärkeitä tavoitteita, kun ponnistelemme demokraattisten, ihmisoikeuksien kunnioittamiseen perustuvien yhteiskuntien rakentamiseksi AKT-maihin. Siihen sisältyy demokraattisten instituutioiden vahvistaminen.
Yhteisen edustajakokouksen historia on vaikuttava todiste myönteisestä kehityksestä tässä asiassa. Kun neuvottelupöydässä istuivat aiemmin AKT-maiden puolelta ennen kaikkea hallitusten jäsenet tai virkamiehet tai lähettiläät, nykyään keskustelukumppanimme ovat jo ainakin kolmelta neljäsosalta parlamenttien vaaleilla valittuja jäseniä. Meidän pitäisi järjestää suuri juhla, kun määrä nousee lähiaikoina 100 prosenttiin, kuten uudessa sopimuksessa toivotaan.
Edistyviä demokratisoitumisprosesseja, jotka toteutuvat erilaisista kriiseistä poiketen pääosin huomaamattomasti, pannaan merkille valitettavan harvoin. Monenvälisen AKT-yhteistyön erikoisuus on alueellinen yhteistyö tai yhdentyminen.
Euroopan parlamentin pitkältä toivelistalta täyttyy yksi toive: yhteinen edustajakokous voi pitää lähiaikoina myös alueellisia istuntoja. Sen kuulimme jo. Tiiviimpi alueellinen yhteistyö voi auttaa estämään etnisten, taloudellisten, sosiaalisten tai uskonnollisten konfliktien puhkeamista, eli sillä voi olla ennalta ehkäisevä vaikutus. Samasta syystä Euroopan parlamentti on jo kauan kampanjoinut sen puolesta, että kansalaisyhteiskunta osallistuisi päätöksentekoprosesseihin ja yhteistyön hallintoon, ja on korostanut hajautetun yhteistyön merkitystä.
Uudessa sopimuksessa suunniteltu yhteisen edustajakokouksen ja työmarkkinaosapuolten yhteyksien lujittaminen on myös askel oikeaan suuntaan. Pettymykseksi jää se, että Euroopan kehitysrahastoa ei vieläkään liitetä unionin talousarvioon. Toivon, ettei sen aikaansaamiseen kulu enää toista 25 vuotta.

Lucas
Arvoisa puhemies, onnittelen parlamentin jäsen Corrieta hänen mietinnöstään. Lomén yleissopimus on ollut osoitus EU:n ja AKT-maiden aidosta kumppanuudesta yli 25 vuoden ajan. On ollut riemuvoitto, että yleissopimusta on ylipäätään jatkettu huolimatta monien tahojen, myös WTO:n, sitä kohtaan harjoittamasta suunnattomasta painostuksesta. On kuitenkin selvää, että uutta yleissopimusta ei voi arvioida sen olemassaolon perusteella vaan sen perusteella, missä määrin sillä voidaan edistää EU:n sitoumusta poistaa köyhyys ja saavuttaa kansainväliset kehitystavoitteet. Tämän mittapuun mukaan uusissa järjestelyissä on muutamia vakavia puutteita. Sopimus on erityinen pettymys esimerkiksi niille AKT-maille, jotka kärsivät vientitulojen lyhyen aikavälin vaihteluista.
Joulukuussa järjestetyssä pitkällisessä neuvotteluistunnossa päästiin kompromissiin, jonka mukaan vähiten kehittyneet, ilman meriyhteyttä olevat valtiot ja saarivaltiot saisivat tukea, jos niiden vientitulojen menetys on vähintään kaksi prosenttia ja jos luovutaan muita AKT-valtioita koskevasta 10 prosentin tasosta. Lopullisessa neuvotteluistunnossa EU väitti kuitenkin, että se ei itse asiassa ole koskaan lupautunut sisällyttämään saaria ja ilman meriyhteyttä olevia valtioita niiden alueiden joukkoon, jotka ovat oikeutettuja kahden prosentin kynnyksen perusteella annettavaan tukeen.
Tällä muutoksella on ollut musertava vaikutus etenkin Windwardsaarille, joka on ehkä ainoa AKT-maa, joka häviää käytännössä valtavasti uusista järjestelyistä. Tämä tuntuu erityisen järjettömältä tulokselta, sillä Windwardsaaret on yksi pienimmistä ja haavoittuvimmista AKT-maista, ja sen on nyt maksettava korkea hinta näistä uusista Lomén järjestelyistä.
Tässä yhteydessä WTO:n kaupan alalla harjoittama painostus sen varmistamiseksi, että jokainen Lomén yleissopimus on yhteensopiva WTO:n sääntöjen kanssa, tarkoittaa sitä, että niin kutsuttuja alueellisia talouskumppanuusjärjestelyjä tai vapaakauppasopimuksia koskevan ajatuksen taustalla piilevät valtavat voimat. Muut kuin vähiten kehittyneet maat tuntevat todennäköisesti huomattavaa painostusta hyväksyä nämä järjestelyt. On kuitenkin täysin selvää, että monet maat eivät yksinkertaisesti pysty siirtymäkauden jälkeenkään vapauttamaan markkinoitaan vapaakaupan kylmille tuulille tuhoamatta omaa kotimaan talouttaan. Tämän vuoksi meidän on oltava erityisen varovaisia, jotta varmistamme, että valtioilla, jotka eivät vielä ole valmiita vapaakauppajärjestelyille, on valittavanaan todellisia vaihtoehtoja. Meidän on varmistettava, että AKT-maiden alueellista integrointia edistäviä strategioita kehitetään niiden itsensä vuoksi.
Lopuksi EU:n ja AKT-maiden olisi vaadittava yhteisesti kaikkien uusien kaupan alan neuvottelukierrosten yhteydessä, että GATT-sopimuksen 24 artikla uudistetaan, jotta saadaan aikaan nimenomaan alueellisia ei-vastavuoroisia kauppasopimuksia rakenteellisesti ja taloudellisesti erilaisten maaryhmien välillä.
Lomén yleissopimus on ainutlaatuista kumppanuutta, mutta ollakseen todella tehokas, sen on ulotuttava Lomén sopimuksen puitteissa käytävien keskustelujen yli, ja tämä edellyttää WTO:n osallistumista ja kumppanuutta kaikissa muissa kansainvälisissä neuvottelufoorumeissa.

Laguiller
Arvoisa puhemies, haluan paljastaa tässä keskustelussa niiden Afrikan, Karibian ja Tyynenmeren köyhien valtioiden kurjan kohtelun, joista kehdataan väittää, että ne hyötyisivät Lomén yleissopimuksesta. Lomén sopimuksella ei ole millään tavoin onnistuttu suojelemaan AKT-valtioita edes kaupallisten suhteiden tasolla, sillä niiden Euroopan kanssa harjoittaman, jo ennestäänkin vaatimattoman kaupan osuus on vähentynyt puolella. Tämä on osoitus Euroopan unionin jäsenvaltioiden ja AKT-valtioiden välisten erojen kasvusta. Lomén sopimuksesta hyötyvät pääasiassa muutamat suuret teollisuus- tai rahoituskonsernit, jotka jatkavat AKT-valtioiden ryöväämistä ja pitkittävät niiden taloudellista riippuvaisuutta erityisesti entisistä siirtomaavalloista.
Niin sanottu kehitysapu ei näköjään edistä kehitystä, koska AKT-maiden enemmistö on tilanteessa, jossa niiden jälkeenjääneisyys vain pahenee lieventymisen sijasta, sillä kehitysavulla ei voida edes peitellysti tukea eurooppalaisia teollisuuden vientiyrityksiä. Kehitysavusta nettoavat vain kehitysmaiden valtaapitävät järjestelmät ilman, että kansojen köyhä enemmistö hyötyisi siitä.
Vaikka kehitysapu suunnattaisiin oikeudenmukaisesti uudelleen, se ei riittäisi kaikkein välttämättömimpien perusinfrastruktuurien, kuten terveys- ja koulutusjärjestelmien tai juomaveden hankinnan rahoittamiseen. Suurvallat ovat useita vuosia vähentäneet jo ennestäänkin naurettavan vähäisen kehitysavun määrää. Kyynisyyden huippu on se, että ne tekevät sen ihmisoikeuksien laiminlyöntiin tai lahjontaan vedoten. Mutta kuka näitä lahjontaa edistäviä järjestelmiä sitten suosii, elleivät rikkaiden valtioiden hallitukset? Suljemme itse asiassa silmämme juuri niiltä pääasiallisilta lahjojilta, suurilta öljykonserneilta, vedenjakelulaitoksilta tai julkisista urakoista vastaavilta yrityksiltä, joiden rankaisemiseen meillä kuitenkin olisi mahdollisuus sen ansiosta, että niiden toimipaikat sijaitsevat täällä Euroopassa.
Vääränlaista keskustelua on sellainen, jossa keskitytään joko Lomén sopimuksen ja siihen sisältyvien kiintiöiden sekä sen synnyttämän protektionismin jatkamiseen, tai sitten päinvastoin Euroopan unionin ja AKT-maiden välisten erityissuhteiden asteittaiseen purkamiseen vapaakaupan nimissä, sillä tällaisessa keskustelussa on kyse kahdesta tavasta jatkaa AKT-maiden ryöväämistä ja köyhdyttämistä. Vastustan halpamaista ja epäinhimillistä järjestelmää, jonka vuoksi satoja miljoonia ihmisiä sananmukaisesti kuolee kurjuuteen sen vuoksi, että rikkaiden vähemmistö pääsisi kartuttamaan rikkauksiaan. Jo murto-osa suurten konsernien kahmimista valtavista rikkauksista riittäisi köyhien maiden kurjuuden poistamiseen, mutta niin kauan kuin meillä ei ole uskallusta syyttää näitä suuria kapitalistisia konserneja köyhien maiden kurjuudesta, tyydymme vain todellisten ongelmien peittelyyn.

Gemelli
Arvoisa puhemies, kiitän jäsen Corrieta, AKT:n ja EU:n yhteisen edustajakokouksen puheenjohtajaa, jolla oli vaikea tehtävä hänen laatiessaan mietintöä senkaltaisesta vaikeasta kokouksesta kuin AKT:n ja EU:n yhteinen edustajakokous.
Käyn tässä puheenvuorossani läpi ainoastaan muutamia seikkoja, jotka ovat mielestäni olennaisen tärkeitä. Uskon, että Euroopan parlamentin pitää vaatia voimakkaasti sitä, että yhteisestä edustajakokouksesta tulisi todellakin parlamentaarinen kokous, joka kehottaisi AKT-maita edustamaan itseään kansallisten parlamenttien jäsenten välityksellä näiden maiden demokraattisen kokonaisuuden vahvistamiseksi.
Haluaisin nyt antaa oman panokseni keskustelulle kiinnittämällä huomioni maailmanlaajuistumiseen ja WTO:hon, jotka kummatkin AKT-maat näkevät huomattavana ongelmana kehitykselleen. Mielestäni AKT-maat tarvitsisivat siirtymäkauden, mutta on niin ikään välttämätöntä, että niitä ei uuden tukien alueellistamisajatuksen puitteissa tueta ainoastaan maatalouden ja kalastuksen osalta, vaan myös hyödyntämällä pohjamaata ja mineraalivaroja, joista joidenkin hyödyntäminen tuottaa AKT-maiden kannalta vain vähäistä taloudellista voittoa.
Kolmas seikka koskee sitä ponnistelua, johon Euroopan parlamentin yhteisen työryhmän välityksellä yhteisessä edustajakokouksessa pitää ryhtyä AKT-maiden talousarvioiden vakauttamiseksi valitsemalla huolellisesti budjettikohdat, jotta voitaisiin mahdollistaa taloudellinen, mutta ennen kaikkea sosiaalinen kehitys, sekä valvomalla niitä tulopolitiikkoja ja veropolitiikkoja, jotka ovat mahdollisesti vallitsevat AKT-maissa. Meidän pitää asettaa AKT-maiden kansat etuoikeutettuun asemaan luomalla yhteys niiden vallanpitäjiin, joiden pitää olla täysin tietoisia siitä, että Euroopan unionin antama tuki on tarkoitettu kansoille eikä mahdollisille yksittäisille hallitseville tahoille, jotka joissakin maissa hallitsevat kaikkia sisäisiä ja ulkoisia voimavaroja.
Lopuksi neljäs seikka: etnisten ryhmien ja valtioiden välisten kiistojen torjuminen pitää olla jatkuva huolemme, ja jossain määrin torjumista voitaisiin toteuttaa sekä vahvan ja arvovaltaisen diplomaattisen kampanjan että minun tekemieni ehdotusten kautta.

Martínez Martínez
Arvoisa puhemies, haluaisin yhtyä kollegani Karin Junkerin äsken esittämään myönteiseen arvioon ja lisäisin, että jäsen Corrie aloitti työnsä yhtenä AKT:n ja EU:n yhteisen edustajakokouksen puheenjohtajista ja hän toimi tehokkaasti ja puolueettomasti, mistä hän ansaitsee kaiken tunnustuksemme.
Puheenvuorossani kerron vain eräästä pari päivää sitten tapahtuneesta seikasta, joka oli osittain seurausta niistä tapahtumista, joihin nyt käsittelemässämme mietinnössä viitataan. Puhun Kuuban 2. helmikuuta ilmaisemasta aikeesta liittyä AKT-maista koostuvan ryhmän täysivaltaiseksi jäseneksi.
AKT:n ja EU:n yhteisen edustajakokouksen edellisessä kokouksessa Nassaussa oli mukana kuubalainen valtuuskunta, ja täysistuntoon otti osaa varakansleri Dalmau, ja hänen kanssaan syntyikin vilkas keskustelu, jota seuranneisiin lukuisiin keskusteluihin monet meistä osallistuivat. Nassaun kokouksen jälkeen parlamentin valtuuskunta, jäsen Corrien ja kehitysyhteistyövaliokunnan puheenjohtaja Joaquin Mirandan johtamana, vieraili Havannassa, jossa päästiin varsin selventävään mielipiteidenvaihtoon.
Minulla on sellainen vaikutelma, että tämä Euroopan parlamentin vierailu oli lopullinen sysäys sille, että kuubalaiset ystävämme vakuuttuivat siitä, miten sopiva hetki olisi ottaa askel eteenpäin Euroopan unionin yhteistyökanavien aktivoimisessa.
Olemme poliittisesti huomattavan tärkeässä vaiheessa, ja toivon, että Euroopan parlamentista käsin innostamme unionia omaksumaan asianmukaisen myönteisen kannan ja myötämielisen asenteen, joka mahdollisimman nopeasti johtaisi unionin myönteiseen vastaukseen Kuuban pyrkimysten osalta. Tämä on tärkeää ainakin kolmesta syystä. Ensinnäkin Kuuban kannalta sen kansan kehityksen ja hyvinvoinnin vuoksi ja jotta lopulta saataisiin Yhdysvaltojen asettama saarto loppumaan. Tämän saarronhan Euroopan parlamentti ja Yhdistyneet Kansakunnat ovat toistuvasti tuominneet. Toiseksi meidän on muistettava, että kaikki AKT-maat kannattivat Kuuban ehdokkuutta. Jos Euroopan unioni reagoi myönteisesti assosioitujen kumppaneidemme suositukseen, osoitamme samalla kunnioitusta ja arvonantoa näitä maita kohtaan, millä on myönteisiä vaikutuksia niiden kanssa käymämme yhteistyön puitteisiin. Ei voida myöskään olla välittämättä siitä, mikä merkitys äsken ehdottamallani päätöksellä olisi osoituksena Euroopan unionin johdonmukaisuudesta ja autonomiasta sekä siitä, ettei EU ole painostuskeinon alistettavissa. Jos Kuuba hyväksytään AKT-maiden ryhmään, osoitamme, ettemme ole mukana epäreilussa paying but not playing -pelissä, ja että jos olemme närkästyneitä Helms-Burtonin lain kaltaisista typeryyksistä, emme ole sitä hurskastellaksemme, vaan olemme valmiita toimimaan, olivatpa seuraukset sitten, mitkä tahansa.
Parin viikon sisällä AKT:n ja EU:n yhteinen edustajakokous kokoontuu jälleen, ja olen varma, että tätä asiaa käsitellään siellä. Olisi toivottavaa, että tässä yhteydessä Euroopan parlamentin edustajat asettautuisivat tukemaan Kuuban pyrkimyksiä, minkä kollegamme AKT-maiden parlamenteissa epäilemättä tekevät. Kuuban on tietenkin kaikkien muiden jäsenten tavoin täytettävä kaikki asetetut ehdot. Kuubalaiset tietävät tämän, ja on varmaa, että he toimivat sen mukaisesti. On myös tehtävä selväksi, ettei Kuubalta aiota vaatia enempää kuin muilta kumppaneilta on vaadittu.
Kuuban halu liittyä AKT-maihin on myönteinen asia ja Kuuba olkoon tervetullut meidän joukkoomme. Sanon tämän koko sydämestäni, mutta myös siksi, että olen syvästi vakuuttunut siitä, että samoin kuin saarto on aiheuttanut vain kurjuutta, ja sen seurauksena kuubalaisille mielipahaa, ja tehnyt heistä peräänantamattomia nyt tukemamme yhdentyminen ja sen seurauksena syntyvä vauraus johtavat lientymiseen ja avoimuuteen, joita me kaikki kaipaamme ja joista me kaikki, varsinkin Kuuban kansa, hyödymme.

Schörling
Arvoisa puhemies, minäkin haluan aloittaa kiittämällä ja onnittelemalla esittelijä Corrieta erinomaisesta mietinnöstä, jossa mielestäni kuvataan ja tiivistetään erinomaisesti sitä työtä, jota AKT:n ja EU:n yhteisessä edustajakokouksessa on tehty vuonna 1999. Puheaikani on lyhyt ja haluan itse asiassa ottaa esiin vain kaksi kysymystä:
Ensimmäinen kysymys liittyy köyhyyden torjuntaan, josta on mielestäni muodostumassa kiusallinen asia sekä EU:lle että jäsenvaltioille. Vaikka olemmekin sekä perustamissopimuksessa että YK:n Riossa ja Kööpenhaminassa pidetyissä kokouksissa sitoutuneet työskentelemään maailmassa vallitsevan köyhyyden vähentämiseksi, kehitysapumäärärahoja itse asiassa leikataan, mikä on vastoin antamiamme lupauksia. Tämä suuntaus on pysäytettävä. Meidän on aloitettava velan peruuttamisesta. Meidän on ryhdyttävä sanoista tekoihin. Haluaisin, että ottaisimme johtavan aseman tässä työssä.
Toinen kysymys liittyy siihen, että käymme useassa yhteydessä keskusteluja siitä, että AKT-maiden on opittava demokratian perusteet. Päätöslauselman 2 ja 3 kohdassa ehdotetaan, että työmetodeja olisi kehitettävä ja että ne olisi optimoitava uuden sopimuksen puitteissa. AKT-maita on kehotettava sisällyttämään valtuuskuntiinsa monipuoliset, maataan edustavat poliittiset mielipidesuuntaukset. Se on mielestäni oikein hyvä asia, ja kannatan sitä täysin. Meidän on kuitenkin kysyttävä itseltämmekin, kuinka me toteutamme demokratiaa. Miten demokratia toteutuu siinä valtuuskunnassa, joka edustaa Euroopan parlamenttia AKT:n ja EU:n yhteisessä edustajakokouksessa? Yhteisen edustajakokouksen valtuuskuntaa eivät koske mitkään säännöt, toisin kuin Euroopan parlamenttia ja parlamentin valiokuntia, joissa mietinnöille nimetään ja nimitetään esittelijä. Kaksi suurta ryhmää vastaa kaikkien mietintöjen, yleiskertomusten ja niin edelleen laatimisesta. Tämän epädemokraattisen järjestelmän muuttamiseksi me, Vihreät/Euroopan vapaa allianssi -ryhmä, olemme jättäneet tarkistuksen 6. Tässä tarkistuksessa pyydämme, että mietintöjen ja yleiskertomusten esittelijät sekä työryhmien jäsenet on nimitettävä selkeiden demokraattisten sääntöjen mukaan. Tässä yhteydessä on kiinnitettävä huomiota pieniin ryhmiin ja niiden edustuksellisuuteen.

Fruteau
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, haluan ensinnäkin omasta puolestani onnitella kollegaamme, Corrieta, hänen laadukkaasta kertomuksestaan, joka kuvaa osuvasti AKT:n ja EU:n yhteisessä edustajakokouksessa jossa hän hoiti tehokkaasti yhteisen puheenjohtajan tehtävänsä käytyjä keskusteluja.
Köyhyyden poistaminen on ollut eräs keskeisistä tavoitteistamme, ja useat puhujat ovat tämän kunnianhimoisen tavoitteen saavuttamiseksi kiinnittäneet huomiota tarpeeseen säilyttää eräs tärkeä väline, jolla tarkoitan Euroopan unionin ja AKT-valtioiden välisiä, Lomén sopimusten puitteissa tehtäviä suosituimmuussopimuksia. Haaste on valtava. Maailmanlaajuistuminen, kaupan vapautuminen, WTO:n aseman korostaminen sekä siitä johtuva yleismaailmallinen filosofia ovat vaarantaneet pohjoinen-etelä-vuoropuhelun perussisällön. Näin ollen voimme vain iloita kehitysyhteistyötä koskevan uuden kumppanuussopimuksen tekemisestä. Itse olen vakuuttunut siitä, että viimeisessä yhteisessä edustajakokouksessa toteutetuilla tehtävillä sekä Seattlen tapahtumien synnyttämällä uudella ilmapiirillä on ollut ratkaiseva vaikutus neuvottelujen käynnistymiseen.
Vaikka olenkin iloinen sopimusten uudistamisesta, huomioni kiinnittyy erityisesti suhteissamme vastedes puhaltaviin uusiin tuuliin, joita päättyvien neuvottelujen tasapainoisuus kuvastaa. Euroopan unioni näyttää vihdoinkin päässeen eroon sellaisten rahoittajien vanhasta ja holhoavasta, sanalla sanoen neokolonialistisesta logiikasta, jotka ryhtyvät mielellään luennoimaan ystävämme Michel Rocardin suosimalla tavalla. Unioni on vihdoinkin hyväksynyt ajatuksen, jonka mukaan yksikään vuoropuhelu ei voi olla aito eikä tehokas, ellei sitä toteuteta kunnioittamalla yhteistyökumppaneiden ihmisarvoa.
Euroopan unionin viisaudesta ja vaatimattomuudesta todistaa se, että se luopuu tekemästä hyvä hallinto -käsitteestä välinettä, jolla teknokraatit saisivat käyttöönsä uusia sopimusehtoja. Meiltä on mennyt kaksi vuosisataa sellaisen demokratian perusteiden hävittämiseen, jonka hauraudesta nykytapahtumat muistuttavat meitä jatkuvasti. Millä perusteella me tuputamme mallejamme kansoille, joiden historia, arvot ja identiteetti eroavat perusteellisesti omistamme?
Itse kannatan sitä, että näissä sopimuksissa tuotaisiin selkeästi ilmi halumme aloittaa yhteistyö sellaisten uusien toimijoiden kuten alueellisten yhteisöjen ja kansalaisjärjestöjen kanssa. Tämä on mielestäni ainoa mahdollinen tie siihen suuntaan, jossa yhteistyökumppaneidemme kansalaiset hyväksyisivät vähitellen tuon yhteistyön. Yhteistyömme tehokkuuden takeena olisi lyhyesti sanottuna se, että ryhdymme kantamaan vastuuta kehitysmaista sen sijasta, että syydämme niille häpeällistä ja kehittymätöntä kehitysapua.

Vairinhos
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvä esittelijä ja hyvät kollegat, ensinnäkin myös minä haluaisin onnitella parlamentin jäsen Alexander Corrieta hänen mietintönsä yhteenvedon tarkkuudesta ja täsmällisyydestä. Euroopan parlamentin mielipiteellä AKT:n ja EU:n yhteisen edustajakokouksen toiminnasta on ollut suuri merkitys, eikä sen vaikutusta Euroopan unionin politiikan ja roolin johdonmukaisuuden edistämiseen kehityksen ja yhteistyön alueilla voida kiistää. Erityisesti esiin nousee se merkityksellinen rooli, joka tällä yhä parlamentaarisemmalla yhteisellä edustajakokouksella on Euroopan unionin ja AKT:n välisten suhteiden vahvistamisessa. Tämän myönteisen toiminnan takia olisi kaikkien etujen mukaista laatia yhteiselle edustajakokoukselle talousarvio, joka tukisi sen työn laadun vahvistamista. Tämän yhteisen edustajakokouksen toiminnan osalta kannatamme esittelijän ehdotusta järjestää alueellisia parlamentaarisia edustajakokouksia kuudella yleissopimuksen kattamalla alueella, eli Karibian ja Tyynenmeren alueilla sekä neljällä afrikkalaisella alueella. Nämä alueelliset edustajakokoukset valvoisivat toimia kyseisillä alueilla.
Köyhyys on ollut kaikkien yhteisen edustajakokouksen keskustelujen yhteinen nimittäjä, ja sen poistaminen on Euroopan unionin kehityspolitiikan ensisijainen päämäärä. Muistakaamme Nassaun kokouksen päätöslauselman mukaisesti noudattaa kansainvälisen yhteisön solmimia, köyhyyden vähentämiseksi laadittuja sopimuksia. Nyt tarvitaan johdonmukaisuutta ja toimintaa.
Tulevassa Lomén yleissopimuksessa on mainittava erikseen panostus koulutukseen, ja sen on edistettävä alueellista yhteistyötä ja paikallisten tahojen osallistumista. Paikallisten tahojen osallistuminen on ehdottoman tärkeää. Ja mielestäni laajemmassa yhteydessä ensisijaisia ovat köyhien maiden velkojen muuttaminen ohjelmiksi, jotka tähtäävät köyhyyden poistamiseen ja kestävään kehitykseen samoin kuin petosten ja korruption valvontaan. Meidän on edettävä konkreettisin ja johdonmukaisin toimin. Köyhien maiden väestö alkaa tulla epätoivoiseksi.
Pyydän komissiota aloittamaan yritykset Itä-Timorin liittämiseksi mitä pikimmin osaksi Lomén yleissopimusta, minkä avulla edistettäisiin muiden toimien ohella köyhyyden poistamista ja maan taloudellista, kulttuurista ja yhteiskunnallista kehitystä sen sisäisen demokratisoinnin lujittamiseksi.
Lopuksi en halua jättää onnittelematta neuvoston puheenjohtajaa tulevan eurooppalais-afrikkalaisen huippukokouksen johdosta enkä vetoamatta kaikkiin osallisiin, jotta he onnistuisivat edistämään käytännön toimien toteuttamista rauhan, demokratian ja köyhyyden poistamiseksi alikehittyneissä Afrikan maissa.

Nielson
. (DA) Arvoisa puhemies, haluaisin käyttää tilaisuutta hyväkseni ja kiittää esittelijää erinomaisesta mietinnöstä ja haluan kiittää myös yhteistä edustajakokousta siitä työstä, jota se on tehnyt vuonna 1999. Olen myös iloinen voidessani vahvistaa, että osallistun yhteisen edustajakokouksen seuraavaan kokoukseen, joka pidetään Nigeriassa maaliskuussa. Komissio haluaisi, että yhteisellä edustajakokouksella olisi merkittävämpi asema, erityisesti sen vuoksi, että voisimme käydä laajempaa poliittista vuoropuhelua kehitysyhteistyökumppaniemme kanssa. Komissio on esittelijän kanssa samaa mieltä siitä, että köyhyyden torjunta on edelleenkin kehitysyhteistyöpolitiikan perustavoite ja että sillä tulee aina olemaan keskeinen asema siinä. Jotta valtiot voisivat kuitenkin kehittyä, ne on otettava aktiivisesti mukaan globaaliin talousjärjestelmään. Kehitysyhteistyökumppaniemme kanssa käytävän kaupan osalta komissio on valmis takaamaan, että kaikissa uusissa järjestelyissä otetaan huomioon AKT-maiden taloudelliset ja sosiaaliset erityisrajoitukset. Parlamentin jäsen Lucas mainitsi, että Stabex- ja Sysmin-vakauttamisjärjestelmiä pitäisi jatkaa. Siitä olen eri mieltä. Nämä järjestelmät ovat osoittautuneet epätarkoituksenmukaisiksi, koska todellisuudessa vain muutamat näistä 71 valtiosta hyötyvät niistä. Ne vaikuttavat liian hitaasti, ja sen vuoksi on selvää, että kehitysmaat kannattavat uutta joustavampaa järjestelmää, josta puhumme tulevaisuudessa.
Mitä tulee Itä-Timorin kaltaisten valtioiden liittymiseen Lomén sopimukseen, voin vain toistaa sen, mitä sanoin äskettäin Euroopan parlamentin kehitysyhteistyövaliokunnalle, nimittäin, että ne ovat tervetulleita. Hakijoiden pitää itse päättää, haluavatko ne koputtaa oveen. Vasta sen tapahduttua otamme kantaa tapaukseen. Komissio toteaa, että AKT-maat ovat äskettäin antaneet lausunnon, jonka mukaan ne tukevat Kuuban jättämää Lomén sopimusta koskevaa liittymishakemusta. EU:n taholta on aina sanottu, että Kuubaan suhtaudutaan rakentavasti, aivan kuten EU:n yhteisessä kannassa on hahmoteltu, mutta minun on todettava, että keskustelut tulevat olemaan vaikeita. Norsunluurannikon osalta voin todeta, että kaikki kyseiset 28 miljoonaa euroa on maksettu takaisin sen sopimuksen mukaan, joka laadittiin taloudellisten väärinkäytösten tutkinnan jälkeen. Voin myös todeta, että harkitsemme Euroopan kehitysrahaston rahoituksen sisällyttämistä yhteisön talousarvioon. Komissio kannattaa sitä, mutta juuri nyt emme voi antaa uutta ilmoitusta siitä, milloin ja miten se tapahtuisi.
366 a artiklan osalta voin todeta, että uutta kumppanuussopimusta koskevissa neuvotteluissa laadittiin uusi menettely, joka koskee sellaisten tapausten käsittelyä, joissa ihmisoikeuksia, demokratian periaatteita ja oikeusvaltion periaatteita rikotaan. Amsterdamin sopimuksen hyväksymisen jälkeen tilanne on nyt se, että parlamentti saa 300 artiklan perusteella täydelliset tiedot kaikista päätöksistä, ja komissio ottaa jatkossakin huomioon ne päätökset, joita parlamentti tekee tässä asiassa. Tällaisten päätösten yhteydessä emme aio ryhtyä noudattamaan sellaista menettelyä, joka vaatisi myöntävää lausuntoa parlamentilta. Se vaatisi nimittäin muutoksen tekemistä äskettäin hyväksyttyyn Amsterdamin sopimukseen.
Käsittelen lopuksi esittelijän tavoin Etelä-Afrikan kanssa solmittua sopimusta. Olen yksinkertaisesti iloinen - tai pikemminkin onnellinen - siitä, että voin tämäniltaisen keskustelun lopuksi erittäin sopivasti ilmoittaa, että Etelä-Afrikan presidentti on tänään antanut tukensa sille kiistakysymysten ratkaisulle, jonka esittämisestä Etelä-Afrikalle EU:n ulkoministerineuvosto pääsi yksimielisyyteen maanantaina. "Grappa-sota" on siis ohi. Rauha on palannut, ja voimme nyt odottaa innokkaina Etelä-Afrikan kanssa tehtävää yhteistyötä, joka vastaa niitä yhteisiä unelmia ja arvoja, joihin tämän suhteen olisi koko ajan pitänyt perustua. Tämä on mielestäni hieno päätös kaiken kaikkiaan melko myönteiselle keskustelulle, ja haluaisin vielä kerran kiittää esittelijää ja parlamenttia siitä yhteistyöstä, jota kolmannen maailman maiden hyväksi on tehty juuri tämän työn parissa.

Puhemies
Kiitän teitä, arvoisa komission jäsen.
Julistan keskustelun päättyneeksi.
Äänestys on huomenna kello 12.00.

Vakautus- ja assosiaatiosopimus EJTM:n kanssa
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana Swobodan laatima ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunnan mietintö (A5-0031/2000) komission suosituksesta neuvoston päätökseksi komission valtuuttamisesta neuvottelemaan vakautus- ja assosiaatiosopimuksesta entisen Jugoslavian tasavallan Makedonian kanssa (SEC(1999)1279 - C5-0166/1999 -1999/2121(COS)).

Swoboda
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen Patten, hyvät kollegat, tänään on kyse maasta, joka on saanut kokea todella kovia aikoja, maasta, joka kuitenkin omalla voimallaan, omalla tahdollaan ja varmasti myös kansainvälisen yhteisön tuella on kehittynyt erittäin hyvin. Kun Euroopan unioni, neuvosto ja komissio ehdottavat sille ja parlamentti yhtyy huomenna todennäköisesti tähän ehdotukseen ensimmäisenä Kaakkois-Euroopassa, Balkanin alueella uskaltaudun käyttämään tätä käsitettä , vakautus- ja assosiaatiosopimusta, se on ensi sijassa kiitos tai tunnustus siitä, että entisen Jugoslavian tasavalta Makedonia on hankkiutunut hyvään asemaan, taloudellisesti, mutta tietysti ennen kaikkea myös poliittisesti, lähialueen sotaan ja omaan vähemmistöönsä nähden. 33:n tai 35 prosentin vähemmistö maassa ei ole pikku juttu, kun otetaan huomioon ympäristö, jossa tämä maa sijaitsee. Maa ja sen poliitikot varmasti erilaisia eri paikoissa ovat tehneet aina erittäin hyvää työtä, ja sille on annettava tunnustus.
Komissio ehdottaa meille, että solmisimme neuvoston kanssa sopimuksen. Haluaisin tehdä muutaman huomautuksen, jotka koskevat niitä aloja, joilla meillä on kenties hieman erilaiset näkemykset, vaikka haluaisin tässäkin yhteydessä erityisesti korostaa komission jäsen Pattenin työtä ja kiinnostusta entiseen Jugoslavian tasavaltaan Makedoniaan ja koko alueeseen ja antaa sille tunnustusta.
Ensimmäinen asia: alueellinen lähestymistapa. Olen sitä mieltä, että alueellinen lähestymistapa on oikein ymmärrettynä tärkeä ja välttämätön. Yhteistyövalmiuden on oltava olemassa. Jos sitä ei ymmärretä tietyllä tavalla pakoksi vaan valmiudeksi, mahdollisuudeksi, jota kaikkien maiden pitää hyödyntää, silloin tämä lähestymistapa on oikea. Kun katsomme entisen Jugoslavian tasavallan Makedonian suuntaan, huomaamme kuitenkin, että lähialueella on joitakin maita, joiden kanssa on erittäin vaikea tehdä esimerkiksi taloudellista yhteistyötä, kuten Kosovon ja Albanian kanssa, tai poliittista yhteistyötä, kuten Jugoslavian kanssa. Yhteistyö Bulgarian ja erityisesti Kreikan kanssa on toisaalta kehittynyt myönteisesti, sekin on tunnustettava.
Euroopan unionin on pohdittava tässä yhteydessä se aloitti pohtimisen jo alkuviikolla , kuinka naapurimaa Jugoslavia saataisiin kaikesta huolimatta mukaan alueelliseen yhteistyöhön peruuttamatta millään tavalla tähän pelottavaan hallintoon kohdistuvaa arvostelua. Esitän sen vuoksi huomenna tarkistuksen, jolla kannatamme sitä, että pakotteet suunnataan hallintoon ja kansalaisille myönnetään toisaalta tiettyjä helpotuksia, samoin kuin taloudelle taloudellisen yhteistyön muodossa.
Tästä syystä olen kiitollinen pohdiskeluista saanen mainita sen tässä, koska olen kotoisin maasta, jonka läpi Tonava virtaa , joita komissio esittää, siis komission jäsen Patten sekä varapuhemies Palacio, jonka kanssa olin äskettäin Budapestissa, jotka koskevat Tonavan tekemistä taas purjehduskelpoiseksi, jotta tämäkin alue saisi taas mahdollisuuden pieneen taloudelliseen elpymiseen, mikä olisi tärkeää tietysti ennen kaikkea Romanialle.
Olen sitä mieltä, että tämä alueellinen lähestymistapa on oikea lähestymistapa oikein ymmärrettynä, nimittäin menetelmänä, jossa alue vaikuttaa itsekin talouden elpymiseen. Kuten sanottu, sitä ei saa ymmärtää pakoksi eikä asettaa ennakkoehdoksi.
Toinen asia: haluaisin sanoa aivan selvästi meidän haluavan, että entisen Jugoslavian tasavallan Makedonian tie Euroopan unioniin on auki ja että sille tarjotaan jäsenyyttä. Meidän mielestämme on harhakuvitelmaa luulla, että olisi järkevää jättää jäsenyyshakemus nyt, mutta pidämme myös vääränä ajatella, että puhumme siitä joskus myöhemmin. Entisen Jugoslavian tasavalta Makedonia haluaa nyt sellaisen vastauksen, että se saa periaatteessa tämän mahdollisuuden, kun tilanne on sopiva. Maa pelkää, että se ohjataan tietyllä tavalla sivuraiteelle. Se näkee tukivälineiden muutoksessa uhan siitä, että se ei olekaan enää Eurooppaan menevän junan viimeinen vaunu, vaan että tämä juna etenee Euroopassa ja päätyy sivuraiteelle. Minä luulen kuitenkin, että komission jäsen Patten ymmärtää senkin. Pyydän häntä todella painokkaasti selvittämään vastaavissa keskusteluissa tämänkin asian.
Kolmas asia: uskon, että entisen Jugoslavian tasavalta Makedonia on osoittanut ainakin tähän asti , että se pystyy käyttämään välineitä hyvin. Vaikka tilanne muuttuu tietysti aina, entisen Jugoslavian tasavalta Makedonia osoittaa tulevaisuudessakin, että monet niistä tehtävistä, jotka hoidetaan nyt vielä Brysselistä käsin, voidaan hoitaa tulevaisuudessa Skopjessa, entisen Jugoslavian tasavallassa Makedoniassa. Toivon, että kollegat voivat myöntyä siihen, että hyväksymme nämä tarkistukset entisen Jugoslavian tasavaltaa Makedoniaa kohtaan osoitettuna hyvän tahdon eleenä.

Oostlander
Arvoisa puhemies, Jugoslavian sotien alusta lähtien Makedonian tasavallalla - käytän mieluimmin tätä lyhyttä nimeä - on ollut rakentava ja rauhaa ylläpitävä osa. Muistutamme Makedonian hallituksen ja silloisen Bosnian ja Hertsegovinan hallituksen esityksistä, joissa pyrittiin väkivallattomaan joustavuuteen, väkivallattomaan irrottautumiseen Jugoslavian liittovaltiorakenteesta.
Makedonialaiset ystävämme ovat siis aina olleet hyvin myönteisessä roolissa ja siitä syystä täällä on sanottava, että Makedonia ei ole mikä tahansa niin sanotun vakautuspyrkimyksemme kohde, vaan se muodostaa oikeastaan tuon pyrkimyksen alkuperän. Se voidaan lukea edellisen presidentin Gligorovin erityiseksi ansioksi ja nykyinen presidentti on myös osoittanut olevansa kaikkien makedonialaisten presidentti sillä tavalla, että Euroopan unioni voi pitää itseään onnekkaana, koska sillä on Balkanilla sellainen keskustelukumppani.
Huolimatta todennäköisistä maan sisäisiä jännityksiä aiheuttaneista syistä, molemmat väestöryhmät ovat löytäneet kohtuullisen, toistaiseksi voimassa olevan järjestelyn, ja näköalat jäljellä olevien ongelmien vastuulliseen ratkaisemiseen ovat suotuisat. Olen nimittäin kuullut, että Makedonian romaniväestö on oikeastaan tyytyväinen maassa vallitseviin oloihinsa. Sellaista en ole juurikaan kuullut Euroopassa asuvilta romaneilta.
Makedonian ongelmien yhteydessä albaniankielisten kansalaisten korkeakouluopetus ansaitsee erityistä huomiota. Avoin korkeakouluopetus, johon ihmisillä on tietynlainen side, on tärkeä väline väestöryhmien emansipaatiossa - sanon tämän omasta kokemuksestani Amsterdamin protestanttisen yliopiston entisenä opiskelijana. Muuten en olisi ehkä koskaan opiskellut.
Tällainen side ja tällainen korkean asteen koulutus ovat myös tärkeitä oikeusvaltion kehittämiselle ja oikeutetusti mainitulle yhteiskunnalliselle keskikentälle, jota täytyy tuollaisissa maissa vahvistaa. Makedonian kanssa tehtävässä sopimuksessa on kompensoitava se vahinko, joka tälle maalle on aiheutunut meidän harjoittamastamme Serbian saarrosta, joka ei maksa meille mitään, mutta joka maksaa sitäkin enemmän Serbian naapurimaille. Mikäli voisimme kiertää saartoa, se olisi hyvä asia, etenkin naapurimaiden kannalta. On ainoastaan kohtuullista, että järjestämme nyt perusteellisesti Makedonialle annettavan avun.
Tuemmekin täysin sitä liberaalien tarkistusta, jossa pyydetään, että apua ei sidottaisi avustajavaltioiden tarpeisiin, sillä jälleenrakentamiseen tarkoitettujen rahojen avulla meidän on annettava mitä suurimmat mahdollisuudet Makedonian ja sitä ympäröivän alueen yrityksille. Lasken mielelläni Bulgarian ja Romanian tuohon alueeseen kuuluvaksi, sillä mielestäni on taktinen ja psykologinen virhe puhua vain viidestä entisen Jugoslavian valtiosta ja Albaniasta. Mielestämme kyse on siitä, että alueen talous voi seisoa taas omilla jaloillaan ja voimme hyvin auttaa asiassa antamalla rahallista apua.
Makedonian kanssa tehtävä sopimus on voitava nähdä oven avauksena maan liittymiselle Euroopan unionin jäseneksi, vaikka se onkin erittäin pitkän aikavälin asia. Sillä välin meidän on pidettävä politiikkamme lähtökohtana jatkuvasti sitä, että on toivottavaa, että Makedonian lainsäädäntö todellakin alkaa muistuttaa jäsenvaltioiden lainsäädäntöä ja meidän politiikkamme tulee heijastaa se jopa Makedonian avustusohjelmien nimiin. Mainitsen tässä ohimennen Phare-ohjelman.
Arvoisa puhemies, tasavallan nimi on yhä ongelma kreikkalaisten suhtautumistavan vuoksi. Oletan, että jäsenvaltiot tuntevat itsensä entistä vapaimmiksi voidessaan valita omissa kielissään sen nimen, joka sopii tasavallalle. Jos jotkin jäsenvaltiot haluavat käyttää sanoja entinen Jugoslavia, se on niiden asia, muut eivät ole velvollisia siihen. Meihin ei saa kohdistaa jatkuvaa painostusta. Siksi tuen Swobodan järkevää mietintöä; hänen mietintönsä ovat aina sellaisia ja siksi puhun myös arvostaen Makedonian kunnioitettavasta tasavallasta.

Lavarra
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, sallinette minun ensiksikin ilmaista henkilökohtaisen arvostukseni mietinnön esittelijän Swobodan työn laadusta.
Ilmaisemme tänään myönteisen kantamme neuvottelujen aloittamisesta Euroopan unionin ja entisen Jugoslavian tasavallan Makedonian välisen vakautus- ja assosiaatiosopimuksen luomiseksi. Näin tehdessämme olemme tietoisia siitä, että tämä päätös, joka on ehdottomasti ensimmäinen tuota aluetta koskeva päätös, aloittaa konkreettisesti kokonaan uudenlaisen vaiheen suhteissamme Balkanin maihin. Päätös on itsessään tämän uuden vaiheen aikaansaaja, eli sen politiikan, jonka mukaan alueen mahdollinen yhdentyminen Eurooppaan on ainoa mahdollisuus sen kiistojen rauhanomaiseen hallitsemiseen.
Meidän yksimielisyytemme neuvotteluista, kuten esittelijän perusteluissa on ehdotettu, syntyy siitä uskosta, että on oikein yhdistää Euroopan unionin politiikkaan sekä alueellinen ulottuvuus että niiden ponnistelujen ja niiden tulosten täsmällisempi arvon nostaminen, joita yksittäiset maat ovat tehneet ja saavuttaneet lähentymisessään kohti yhteisön säännöstöä.
Mielestäni pitää tavoitella nimenomaan näitä kaksinkertaisia päämääriä. Yhtäältä pitää siis tukea esimerkiksi infrastruktuureja koskevia ohjelmia, valmistella ajankohdat vielä ennenaikaisia tavaroiden vapaan liikkuvuuden aloittamiselle, edistää taloudelliseen ja kaupalliseen yhteistyöhön liittyviä seikkoja alueen maiden välillä, ja toisaalta nyt on oikein luoda entisen Jugoslavian tasavallan Makedonian kanssa esimerkillinen perusta tiiviimmän yhdentymisen politiikalle.
Sitä paitsi näkemyksemme voi monestakin syystä olla ainoastaan myönteinen. Kuten olemme voineet todeta Skopjeen, entiseen Jugoslavian tasavaltaan Makedoniaan suuntautuneissa tehtävissämme, taloudellisella alalla, demokraattisen edistyksen alalla sekä monikansallisten kulttuurien yhdessä elämistä koskevassa kysymyksessä mikä on melko vaikea ja kiistanalainen asia Balkanilla saavutetut edistysaskeleet ovat huomattavia; toisaalta hinta, joka siellä on jouduttu maksamaan läheisen Kosovon sodan takia, on korkea, sekä NATO-joukoille tarjotun huollon että Pohjois-Eurooppaan suuntautuvan viennin vähenemisen takia.
Arvoisa puhemies, päätän puheenvuoroni vahvistamalla, että nämä edistysaskeleet ovat epäilemättä vaikeita, hauraita ja edellyttävät meidän taholtamme jatkuvaa valvontaa eri vaiheiden aikana, sellaista, jota jaksotetaan tiiviillä ja täsmällisillä tarkastuksilla.

Costa, Paolo
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, olen täällä tuodakseni julki sen lämmön ja sen toivon, jolla Euroopan liberaali- ja demokraattipuolueen ryhmä suhtautuu entisen Jugoslavian tasavallan Makedonian kanssa aloitettaviin neuvotteluihin.
Olen hyvin toiveikas sen suhteen, että mietinnön esittelijän hahmottamia suuntaviivoja noudattaen tämä sopimus voi muodostaa esimerkin, jota voitaisiin laajentaa koskemaan mahdollisimman pian myös muita maita, ennen kaikkea Albaniaa, Bosniaa ja Hertsegovinaa, Kroatiaa, Montenegroa, Kosovoa ja niin pian kuin mahdollista myös Serbiaa.
Olemme vakuuttuneita siitä, että näiden neuvottelujen nopea alkuun saattaminen ja niiden mahdollisimman ripeä päätökseen saaminen ovat ainoa tie rauhan saavuttamiseksi kyseisellä alueella rauhan, joka ei automaattisesti syntynyt Kosovon sodan päätyttyä , ja siten vältettäisiin uuden hajaannuksen syntyminen, sekä paluu sekasortoon ja väkivaltaan ja kaikkien niiden aiheuttamiin seurauksiin, jotka merkitsevät epätasapainoa maanosassa, ellei jopa koko maailmassa.
Jos rauhan ja turvallisuuden ylläpitäminen ovat perimmäinen peruste nykyiselle prosessille, jolloin Euroopan unioni rohkeasti laajentuu kohti Itä-Euroopan maita, tämän perusteen pitää tulla vielä vahvemmin näkyviin suhteissa Albaniaan ja entisen Jugoslavian tasavallan maihin. Siitä syystä se edellyttää sitä, että tätä eräänlaista rinnakkaista laajentumista Kaakkois-Eurooppaan tavoitellaan päättäväisesti ja että sitä symboloivat ne sopimukset, joista me parhaillaan keskustelemme.
Tässä hengessä, miltei provosoivasti, me esitimme tarkistuksen, jonka pyrkimyksenä on ehdottaa, että ne, jotka nyt hoitavat Kaakkois-Euroopassa ulkoasioita, siirtyisivät hoitamaan laajentumisasioita.
Kaakkois-Euroopan mahdollisimman ripeä ja suora osallistuminen Euroopan toimielinten toimintaan sai meidät ehdottamaan myös sitä, että hyväksyttäisiin rajoitettu määrä tarkkailijoita, jotka kansalliset parlamentit lähettäisivät Euroopan parlamenttiin, ja että näiden maiden henkilökunta voisi työskennellä tuomioistuimessa ja komissiossa. Jotta kuitenkin onnistuttaisiin rohkaisemaan alueen kehitystä kohti demokraattisempaa ja voimakkaammin talousmarkkinoihin perustuvaa yhteiskuntaa, olemme ennen kaikkea vakuuttuneita siitä, että on välttämätöntä ottaa välittömiä ja konkreettisia askeleita korruption vastaisen taistelun vahvistamiseksi sekä uudelleenrakentamiseen ja kehitykseen kohdistuvien kansainvälisten avustusten tehostamiseksi.
Tästä syystä esitimme eräitä tarkistuksia, jotka toivomme parlamentin hyväksyvän: ensimmäiseksi entiselle Jugoslavian tasavallalle Makedonialle pitäisi tarjota nollan prosentin tullitariffi kaikkien sen Euroopan unioniin suuntautuvien vientien osalta ja korvaus asteittain vähennetyistä tullioikeuksista, joita Makedonia soveltaa eurooppalaisiin tuotteisiin, sillä ehdolla, että hyväksytään periaate Makedonian rajoille liitetystä tullivalvonnasta; toiseksi entistä Jugoslavian tasavaltaa Makedoniaa pitää asianmukaisen taloudellisen tuen avulla rohkaista liittämään valuuttansa asteittain euroon, mikä olisi koko Makedonian talouden ensimmäinen askel kohti eurooppalaistumista, ja tämän toisena päämääränä olisi poistaa kaikki mahdollinen korruptio pankkijärjestelmästä; kolmanneksi sillä tuella ja avustuksella, jota maailma antaa kyseiselle alueelle, ja siten myös Makedonialle, pitää olla selkeä monenkeskinen luonne, ilman että määrätään avustusten vastaanottajamaata velvoitteisiin avustusten antajamaata kohtaan.
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, arvoisa komission jäsen, toivomme, että tällä sopimuksella voidaan saavuttaa kaikki ennalta asetetut päämäärät, mutta emme voi elää siinä harhakuvitelmassa, että Kaakkois-Euroopassa voidaan saavuttaa rauha, vakaus ja hyvinvointi joutumatta kohtaamaan paljon laajempia ongelmia koskevia asioita, joita pyrimme poistamaan: viittaan tällä tulevaan perustuslailliseen Kosovon valtioon, välttämättömyyteen saada Serbia mukaan alueen sovitteluprosessiin ja miksei myös uuteen keskusteluun Euroopan unionin, NATOn ja YK:n välisistä suhteista uuden tasapainon valossa, tasapainon, joka pitää löytää humanitaarisen väliintulon ja valtiollisen suvereniteetin välillä, minkä uskon muuttavan koko YK:n peruskirjaa.

Lagendijk
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, Kosovon sota on terävöittänyt kaiken. Se koskee tietenkin ja ennen kaikkea Euroopan unionin ja läntisen Balkanin suhteita. Odotukset ovat olleet suuria siitä lähtien. Se pitää paikkansa siellä ja täällä. Siellä, koska siellä kysytään - huolimatta siitä, onko se meistä miellyttävää vai ei - suoran tuen pyytämisen lisäksi myös seuraavaa: mitä Euroopan unioni oikeastaan haluaa meiltä? Onko jäsenyyden osalta olemassa toiveita? Tällaiset ajatukset ovat voimakkaita kaikissa noissa maissa.
Täälläkin, Euroopan unionissa, odotukset ovat suuret. Jos me teemme hyvää työtä, se voi olla ensimmäinen osoitus oikeasta yhteisestä ulko- ja turvallisuuspolitiikasta. Onnistuuko unionin esiintyä ensimmäistä kertaa yhteisesti ja kehittää yhteinen politiikka näin vaikeassa asiassa? On myös kysyttävä, onko Euroopan unioni ottanut opikseen Bosniassa saaduista huonoista kokemuksista avunannossa ja hieman paremmista kokemuksista Kosovossa. Voimmeko tehdä sen vielä paremmin Makedonian ja neljän muun maan kokemusten perusteella?
Näitä hyvin suuria odotuksia ajatellen en usko liioittelevani, kun sanon, että ensimmäinen askel, Makedonian kanssa tehtävä vakautus- ja assosiaatiosopimus, on ratkaisevan tärkeä. Se ei ole unionin ainoa panos. Keskustelemme piakkoin vakautussopimuksesta, Cara-ohjelmasta ja lyhyen tähtäimen rahoituksesta. Nyt puhumme vakautus- ja assosiaatiosopimuksista, pitkän aikavälin näköaloista. Siksi tämä ensimmäinen sopimus Makedonian kanssa on mielestäni niin merkittävä, sillä se on malliesimerkki.
Olen vakuuttunut siitä, että ne neljä muuta maata kysyvät: mitä tapahtuu? Mitä Euroopan unioni tekee Makedonialle? Tekeekö se samoin myös meille? Tämä ensimmäinen askel on ratkaiseva, koska se toimii mallina.
Makedonia on malli muussakin mielessä. Esittelijä on muistuttanut siitä jo hyvin selvästi. Kyse on eri väestöryhmien välisistä suhteista. Meidän ei tarvitse esittää niitä liian ihanteellisessa valossa. Presidentinvaalien yhteydessä kävi ilmi, että asiat eivät ole vielä erityisen hyvin, mutta verrattuna muihin alueen maihin, voidaan puhua Makedonian mallista. Voittaisimme paljon, jos onnistuisimme viemään tämän mallin muihin läntisen Balkanin maihin yhdessä Makedonian kanssa.
Tämä malliesimerkki koskee myös alueellista yhteistyötä. Olen samaa mieltä esittelijän kanssa siitä, että siinä on löydettävä tasapaino toisaalta alueelliseen yhteistyöhön rohkaisemisen ja toisaalta Bulgariaan ja Kreikkaan suuntautuvan avoimuuden välillä, niitä ei saa sulkea ulkopuolelle.
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, jos otamme tämän ensimmäisen askeleen oikealla tavalla, olemme voittaneet paljon. Jos epäonnistumme tässä, häviämme monessa muussakin asiassa.

Brie
Arvoisa puhemies, sallikaa minun todeta aluksi, että minulle ei tuota ongelmia kannattaa periaatteessa tätä erittäin hyvin perusteltua mietintöä. Haluaisin vain viitata yhteen asiaan, jota ei mielestäni ole käsitelty mietinnössä ja joka on suuri ongelma Makedonialle ja EU:n taloudellisen ja muun tuen tehokkuudelle. Puhun Jugoslavian vastaisista pakotteista.
Jotta ei syntyisi väärinkäsityksiä: minustakin on välttämätöntä selvittää tehokkaasti välit Miloeviæin hallinnon kanssa. Nämä pakotteet koskevat kuitenkin ensinnäkin laajasti ja kielteisesti myös monia naapurivaltioita, niiden joukossa myös Makedonia, jotka ovat muutenkin erittäin vaikeassa taloudellisessa tilanteessa. Toiseksi koko Jugoslavian kansasta tehdään humanitaariset näkökohdat unohtaen ja poliittisesti haitallisesti vastuullinen Miloeviæista ja hänen lähipiiristään. Sen vuoksi olen sitä mieltä, kuten tarkistusehdotuksessa 10 esitetään, että tämänpäiväisen aiheemme pitäisi saada meidät vaatimaan tällaisen pakotepolitiikan pikaista lopettamista.

Queiró
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, Kosovon konfliktin päättyminen ei ollut välttämätön sen toteamiseksi, että useiden entisen Jugoslavian alueella käytyjen sotien ja niiden lukemattomien, Balkanin alueen vakaudelle kielteisten vaikutusten jälkeen olisi tarpeellista kehittää koko alueen kattava, kestävä ja maailmanlaajuinen strategia, jonka tavoitteena olisi turvata rauha ja vakaus Kaakkois-Euroopassa. Tämä strategia, joka hahmottui Kölnissä 10. kesäkuuta 1999 solmitussa vakautussopimuksessa, tarkastelee Kaakkois-Euroopan aluetta kokonaisvaltaisesti, mutta tunnustaa samalla sen muodostavien lukuisien maiden kehityksen erot ja epätasaisuuden. Euroopan unionin panostus vakautussopimukseen on niin sanottu "vakautus- ja assosiaatioprosessi", jossa kehitetään edelleen Euroopan yhteisön vuonna 1996 kehittämää alueellista menettelyä, joka koski alueen viittä maata: Bosniaa ja Hertsegovinaa, Kroatiaa, Jugoslavian liittotasavaltaa, entistä Jugoslavian tasavaltaa Makedoniaa ja Albaniaa. Sen tärkein merkitys oli vakiinnuttaa poliittiset ja taloudelliset olot tukemaan Daytonin rauhansopimuksen täytäntöönpanoa, joka myötävaikuttaisi siten alueelliseen vakauteen.
Se, että vakiinnutamme suhteet Euroopan unionin ja entisen Jugoslavian tasavallan Makedonian välille täysin uudelta pohjalta ja avaamme tuolle maalle näkymän liittyä täysivaltaisesti EU:n rakenteisiin vakautus- ja assosiaatioprossesin mukaisen mekanismin avulla, on siis tärkeä panos Balkanin alueen vakauteen. Tämä edellyttää, että maat ovat valmiita hyväksymään tietyn joukon ehtoja. Odotamme antavamme niille poliittisesti tärkeän viestin siitä mahdollisuudesta, että ne jonakin päivänä olisivat osa meitä luonnollisesti niiden omaa itsemääräämisoikeutta kunnioittaen.
Valtuutus, jonka annamme täällä tänään komissiolle, voi liioittelematta osoittautua, sitten kun sopimus on solmittu, ensimmäiseksi suureksi askeleeksi, jonka tuo koeteltu alue, jonka kansat ovat jo perustellusti osoittaneet voivansa haluta kuulua vapauden ja kehityksen alueeseemme, on ottanut kohti rauhaa ja vakautta. Heidän kärsimyksensä neuvoston ikeen alla ja hinta, joka heidän oli sen jälkeen maksettava pakkoliittymisestä kommunistivaltioiden ryhmään, riittävät varsin hyvin.
Sen perusteella, mitä me olemme saaneet tietää, entinen Jugoslavian tasavalta Makedonia on poliittisesti ja taloudellisesti tarkasteltuna kykenevä luomaan Euroopan unionin kanssa uudet sopimussuhteet, jotka ulottuvat laajemmalle kuin 1. kesäkuuta 1998 voimaan tullut yhteistyösopimus, mikä merkitsee käytännössä yhteisön säännöstön noudattamista ennen kaikkea sisämarkkinoiden avainalueilla. On totta, että entisen Jugoslavian tasavallan Makedonian on vielä ponnisteltava kovasti, mutta kun tarkastellaan yhteistyösopimuksen puitteissa toteutettuja poliittisia ja taloudellisia uudistuksia ja otetaan huomioon siirtymäkausien hyväksyminen eräillä aloilla, tämä maa voinee tulevaisuudessa täyttää vakautus- ja assosiaatiosopimukselle asetetut ehdot. Kannattaen näkemystä, jonka mukaan alueen kehitys on sitä vakauttava tekijä, määritellen neuvotteluvaltuutuksen meille ehdotettujen edellytysten mukaiseksi ja korostaen, että kyseessä on kahdenvälinen sopimus Euroopan unionin kanssa, yhdymme esittelijän mielipiteeseen hänen korostaessaan, että nyt sovelletaan ensimmäisen kerran Kaakkois-Eurooppaan kohdistuvaa pitkäkestoista ja kokonaisvaltaista strategiaa käytännössä, ja että keskeinen kysymys on, miten Balkanin alue rakentuu pitkällä aikavälillä rauhan ja vakauden takaavaksi alueeksi. Tässä yhteydessä erilaisilla viittauksilla naapurimaiden väliseen alueelliseen yhteistyöhön on aidosti poliittista merkitystä. Tämän sopimuksen pitää toimia, ja se saa toimia, esimerkkinä alueen muille maille. Ja juuri sen takia se on erityisen tärkeä. Keskeistä on se, että koko tämän prosessin takana olisi aitoa poliittista tahtoa lähentää Euroopan unionia ja noita maita toisiinsa. Emme saa jättää huomiotta sitä, että joissakin niistä ollaan vakiinnuttamassa demokratiaa, joidenkin on vielä vahvistettava valtiovaltansa demokraattisuus ja joissakin tasapaino riippuu sotilaiden läsnäolosta alueella, mutta ne ovat maita, joissa tiedetään tästä eteenpäin, että vaikeudet voitettuaan niillä on käytettävissään silta, joka voi viedä ne lopullisesti yhteen Euroopan unionin kanssa.

Dupuis
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, en aio yhtyä kollegoideni yksimieliseen kuoroon. Olen sitä mieltä, että tämä mietintö on jonkinlainen tekopyhyyden mestariteos. Sen 4 kohdassa kehutaan tämän sopimuksen esimerkillisyyttä. Tiedämme, että Liettuan ja Turkin välille mahtuu yhteensä 13 hakijavaltiota ja että ainoa musta aukko Euroopassa sijaitsee Balkanin maissa. Ja vaikka eväämmekin Balkanin mailta mahdollisuuden hakijavaltion asemaan, uskottelemme niille, että sopimus on erinomainen.
Mietintö ei ole ainoastaan tekopyhyyden mestariteos vaan osoitus myös jonkinasteisesta harha-askeleesta, sillä, hyvät kollegat, jos neuvottelut alkavat huomenna, sopimus voitaisiin allekirjoittaa vuoden kuluttua, ja se tulisi voimaan kolmen vuoden kuluttua. Varoitan teitä sellaisesta ajattelusta, että Balkanin maista Kroatialla, Makedonialla ja Bosnialla ei muka olisi kolmen vuoden kuluttua esittää teille oikein laadittuja ja asianmukaisia jäsenhakemuksia. Racan ilmoitti muutama päivä sitten, että Kroatia jättää muodollisen jäsenhakemuksensa vuoden 2000 loppuun mennessä. Olen varma siitä, että tulemme saamaan myös muita jäsenhakemuksia ja että tämä hieno työ ja älykkäästi laadittu jäsenyysarkkitehtuuri menee hukkaan, koska se on ajastaan jäljessä, kuten me olemme jo 20 vuotta olleet jäljessä ajastamme ja siitä, mitä entisessä Jugoslaviassa on tapahtunut.
Tämä ei olisi vakavaa, ellei kyseisellä Euroopan alueella olisi näitä tuntemiamme nykyongelmia, jos siellä ei olisi ongelmia, joihin on kyllä tartuttu, mutta joita Makedonian uusi hallitus ei ole vielä ratkaissut ja jotka koskevat makedonialaisen enemmistön ja albanialaisen vähemmistön yhteiseloa sekä Kosovoon liittyviä ongelmia, tai nykyisiä talousongelmia, tai ongelmia, joita aiheuttavat lähiympäristössä, erityisesti Serbiassa vaikuttava, merkittävässä asemassa oleva mafia. Tämä ei olisi vakavaa, jos siellä ei olisi ongelmaa, joka liittyy Kreikan veto-oikeuteen, joka olisi sellaisenaan kiellettävä, sillä se on jo lähes kymmenien vuosien ajan estänyt Makedoniaa käyttämästä omaa nimeään, joten toivon, etteivät tulkit käyttäneet tuota kirjainlyhennettä EJTM, kun puhuin Makedoniasta. Tämä on aivan järjetöntä. Lyhenteen käyttäminen on mielestäni ensinnäkin loukkaus kreikkalaisia kollegoitamme ja Kreikan kansalaisia kohtaan. Tämä ongelma vaatii pikaista ratkaisua.
Lopuksi toteaisin, että sain onnellisen sattuman kautta käsiini 8. maaliskuuta kirjatun kirjeen, jonka Makedonian presidentti Georgievski oli lähettänyt komission jäsen Fischlerille ja jossa hän viitaten Euroopan unionista tehdyn sopimuksen entiseen O artiklaan, siis nykyiseen 49 artiklaan, toivoi Makedonian liittymistä Euroopan unioniin. Miksei neuvosto ole tiedottanut meille tästä? Miksei komissio ole tiedottanut meille Makedonian virallisesta pyynnöstä?

Belder
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, Balkan ei ole pelkästään pimeä luola, poliittisessa mielessä. Ajatellaan vaikka Makedonian tasavallan huomattavan myönteistä kehitystä viimeisten kriittisten vuosien aikana.
Sen naapurimaan Kosovon hirvittävät etniset puhdistukset eivät siirtyneet Makedonian maaperälle. Paradoksaalista, mutta totta, sota Kosovo Poljen taistelukentällä sai aikaan juuri päinvastaisen vaikutuksen: vaarallinen luottamuskuilu Makedonian enemmistöväestön ja albaanivähemmistön välillä kapeni huomattavasti.
Ensin mainitun ryhmän näkökulmasta katsottuna viimeksi mainittu ryhmä käyttäytyi lojaalisti yhteistä valtiota kohtaan Kosovon konfliktin kansainvälisen laajentumisen aikana. Albanialaisen vähemmistön näkökulmasta katsottuna makedonialaiset ja Makedonian valtio täyttivät suurpiirteisesti naapuruuden edellyttämät velvollisuutensa Kosovon äärimmilleen koeteltua albaanienemmistöä kohtaan.
Tätä merkittävää Kosovon sodankäynnin tulosta voidaan siksi nimittää oikeutetusti toiseksi, Makedonian tasavallan sisäiseksi valtiolliseksi perustamiseksi.
Swobodan tasapainoinen ja kiitettävä mietintö liittyy konkreettisesti tähän yllättävään ja ilahduttavaan tulokseen. Euroopan unioni tietää lyhyesti sanottuna, mitä sen pitää Makedoniassa tehdä. Sen tulee auttaa tätä uutta alueellista, monien sotapakolaisten turvapaikkaa täyttämään tehtävänsä Balkanin tavoitellun vakautussopimuksen edistäjänä.

Pack
Arvoisa puhemies, olen kahdeksan vuoden ajan ollut huolissani Makedoniasta, ja haluaisin olla toista mieltä jäsen Dupuis'n kanssa. Emme ole tekopyhiä. Asiat ovat kehittyneet hyvin, ja luulen, että makedonialaiset iloitsevat siitä. Älkää olko niin inhottava, että pilaatte heidän ilonsa. Minusta meidän pitäisi lähestyä tätä asiaa myönteisemmin.
Makedoniassa ei ollut sotaa. Se on kuitenkin kärsinyt lähialueiden sodasta ja pakotteista, ja se kärsii edelleen pakotteista, joita naapurivaltioille oikeutetusti langetettiin. Se kärsi äärettömästi Kosovon sodan pakolaisvirrasta. Sen vuoksi on myös sanottava, että Makedonian kehitys on sujunut hämmästyttävän johdonmukaisen demokraattisesti. Se on maa, jolla on ratkottavana vaikeita sisäisiä etnisten ryhmien välisiä ongelmia, jotka se hoitaa yhä paremmin. Haluaisin viitata painokkaasti siihen, että voimme onnitella Makedoniaa esimerkillisestä vähemmistölainsäädännöstä ja vähemmistöjen käsittelystä, ja että 30 prosentin albaaniväestön johdonmukainen sitominen hallitustyöskentelyyn, hallituspolitiikkaan ja yhteiskuntaan on rauhanomaisen rinnakkainelon edellytys Makedoniassa.
Olen iloinen siitä, että parlamentin jäsen Swobodan mietinnössään esittämä toive toteutuu maaliskuun alussa, että sinne syntyy lopulta siis EU:n valtuuskunta, että meidät korotetaan siellä lopulta Euroopan unioniksi. Minusta näiden vakautus- ja assosiaatioprosessia koskevien neuvottelujen aloittaminen on tämän maan menestyksellisen ja hyvän kehityksen looginen päätös. Makedonian on lopultakin saatava tuntea käytännössä meidän poliittisen toimintamme yhteydessä, että me myös palkitsemme sen oman kiitettävän alueellisen yhteistyön käynnistämällä todellisia alueellisia hankkeita. Mainitsen vain kaksi pientä: Kosovon rajanylitysongelmien nopea ratkaisu Blacessa ja käytävän 8 toteuttaminen, siis Albaniasta Makedonian kautta Bulgariaan. Pidän kollega Swobodan mietintöä erinomaisena ja voin täysin yhtyä hänen mielipiteisiinsä.

Wiersma
Arvoisa puhemies, minäkin haluan onnitella kollega Swobodaa hänen mietinnöstään. Mielestäni on hyvä asia, että niin moni meistä ilmaisee tukensa hänen valitsemalleen näkökulmalle.
Tässä on kyse alueen vakauteen pyrkimisestä rakenteellisella tavalla ja siihen pyritäänkin sen Makedonian tasavallan kanssa tehtävän sopimuksen avulla, jota me käsittelemme tänään. Vaikka vakautussopimuksen varsinainen toteuttaminen on vielä edessä, komissio on käyttänyt nopeasti hyväkseen uuden välineen, eli vakautus- ja assosiaatiosopimuksen, kehitystä. Sen avulla käynnistetään entisen Jugoslavian valtioiden vakauttaminen sopimusten avulla. Tässä on kyse maista, joiden kanssa ei voida vielä tehdä liittymistä edeltävää sopimusta. Esillä oleva sopimus on oikeastaan edeltävää sopimusta edeltävä sopimus, mutta se tarjoaa kuitenkin näköalan tulevaan jäsenyyteen.
Maiden sitominen aktiivisten sopimusten avulla on erinomainen väline, mikäli sopimusten säännöksiä noudatetaan jatkuvasti, jotta toivottu vakaus saadaan aikaan. Makedonia pysyy mahdollisena levottomuuspesäkkeenä, jollainen se on ollut menneisyydessäkin. Sillä on kuitenkin halu päästä eroon tuosta maineesta. Siihen tarvitaan sisäistä vakautta.
Uusi hallitus haluaa, että asiasta keskustellaan ja sopimus voi toimia uudistusten alullepanijana, mukaan lukien albaanivähemmistön suora vaikutus ja tasavertainen asema. Maa tarvitsee nyt ennen kaikkea rauhaa saadakseen sisäiset asiansa järjestykseen ja löytääkseen tien hyvinvointiin. Etenkin me sosiaalidemokraatit vetoamme oppositioon, jotta se käyttäytyisi näiden käsitysten mukaisesti. Sen on kannatettava täällä niin paljon ylistettyä Makedonian mallia.
Maa tarvitsee kuitenkin myös ja ennen kaikkea ulkoista vakautta. Mitä hyötyä on sisäisestä vakaudesta, jos ympäristö on epävakaa? Sitä vakautta tarvitaan Jugoslavian, Kosovon, Albanian ja Bulgarian suhteissa. Alueella on tunnustettava, että Makedonia on olemassa ja se pysyy. Ulkoinen vakaus merkitsee avoimia rajoja ja alueellista yhteistyötä. Vähemmistöjen ja enemmistöjen on saatava tilaa inhimilliselle ja kulttuuriselle vaihdolle.
Makedonian vakaus liittyy kiinteästi naapurimaiden kehitykseen. Kosovon ongelma on tunnettu, kansainvälinen yhteisö on edustettuna monilukuisesti Kosovossa. Näyttää siltä, että Albaniaa aliarvioidaan. Unioni ei katso ajan olevan vielä kypsä vakautus- ja assosiaatiosopimuksen tekemiseen tämän maan kanssa. Mutta mitä sitten? Juuri ne argumentit, joilla puolletaan sopimusta Makedonian, mutta ei Albanian kanssa, saavat meidät niin huolestuneiksi, että ei oikeastaan voida hyväksyä unionin odottavaa kantaa suhteessa Albaniaan.
Mitä komissio tekee näillä perusteluilla? Jugoslaviakin on heikko vakaustekijä ja näin se uhkaa vakaata Makedoniaa. Meidän on odotettava, mitä siellä tapahtuu. Mieliala Belgradissa käy päivä päivältä arvaamattomammaksi. Me tuemme myös neuvoston päätöstä antaa sanktioille toisenlainen painotus. Näin pyritään ainakin lopultakin antamaan todellista tukea oppositiolle, joka valmistautuu uusiin mielenosoituksiin.
Mitä muuta Euroopan unioni voi tehdä sillä suunnalla, jos opposition vaatimus ennenaikaisista vaaleista toteutuu? Mitä muuta me voimme tehdä tuon opposition tukemiseksi?

Schmidt, Olle
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, Kosovo jäi toivottavasti viimeiseksi tapaukseksi, jossa kansainoikeutta voitiin tulkita niin, että diktatoriset johtajat saattoivat vainota vähemmistöjä mitä inhottavimmin viittaamalla siihen, että "toiminta tapahtuu oman valtion sisällä". Kun Yhdysvallat ja NATO sekä lopulta myös EU reagoivat, oli jo liian myöhäistä, aivan liian myöhäistä. Olisi voitu välttyä monilta kärsimyksiltä, jos muun muassa EU olisi toiminut selkeämmin ja aikaisemmin. Meillä, Euroopan unionilla, on sen vuoksi erityinen vastuu auttaa ja tukea Balkanin jälleenrakentamista sekä osallistua siihen. Meidän on pyrittävä ehdottomasti siihen, että luomme kaikille Kaakkois-Euroopan valtioille edellytykset liittyä muuhun EU:hun - taloudellisesti, kaupallisesti ja poliittisesti.
Demokraattisen perustan luominen tähän sodan runtelemaan Euroopan osaan tapahtuisi parhaiten kaupan ja taloudellisen yhdentymisen avulla. Me liberaalit olemme valmiit etenemään asioissa pitkälle ja nopeasti, aivan kuten parlamentin jäsen Paolo Costakin sanoi. Pidämme sen vuoksi erittäin myönteisenä tätä nyt tehtyä ehdotusta Makedonian kanssa solmittavasta vakautus- ja assosiaatiosopimuksesta ja kiitämme parlamentin jäsen Swobodaa erittäin hyvästä mietinnöstä. Makedonia ansaitsee tukemme, erityisesti kun otamme huomioon sen uhrautuvan, epäitsekkään työn, jota Makedonian kansa ja sen johtajat tekivät Kosovon sodan aikana. Kun Makedonia nyt irrottautuu kommunismin ja nationalismin ikeestä, meidän velvollisuutenamme on toimia sen puolesta ja tukea sitä erittäin selvästi. Juuri siten meidän on toimittava muidenkin Balkanin maiden kohdalla. Se on EU:n velvollisuus.
Arvoisa puhemies, sallikaa minun tässä yhteydessä muistuttaa parlamentin jäseniä - ajattelen erityisesti aiemmin tänä iltana käymäämme keskustelua - siitä, että mies, joka kantaa päävastuun sodasta, ihmisten nöyryyttämisestä, murhista ja syyttömien ihmisten karkottamisesta kodeistaan, johtaa Tynkä-Jugoslaviaa, Serbiaa. Mies, jota syytetään kansanmurhista ja joka pitäisi haastaa Haagin sotatuomioistuimeen, on edelleenkin vapaana. Puhun Miloeviæista. Niin kauan kuin Miloeviæ on vallassa ja Serbia ei ole demokraattinen, Serbia on jatkuva uhka koko Balkanin - myös Makedonian - rauhalle.

Korakas
Arvoisa puhemies, tämä sopimus merkitsee ensimmäistä Kaakkois-Euroopan vakautussopimuksen täytäntöönpanoa.
Swobodan mietinnössä myönnetään, että sopimuksen ehdoilla ei tavoitella rauhaa vaan maan entistä suurempaa poliittista ja taloudellista holhoamista, sen luonnonrikkauksien valvontaa, sen työvoiman riistoa ja maan käyttöä tukikohtana niitä alueen maita ja kansoja vastaan, jotka vastustavat uutta järjestystä. Kaiken tämän vastineeksi annetaan lupaus pääsystä Euroopan unioniin joskus tulevaisuudessa. Mietinnössä myönnetään nämä linjaukset samoin kuin Euroopan unionin yleinen Kaakkois-Euroopan politiikka.
On kuvaavaa, että mietinnössä onnitellaan entistä Jugoslavian tasavaltaa Makedoniaa (EJTM) rakentavasta asenteesta NATOn hyökkäyksen aikana samalla, kun ylistetään sen rauhaa rakentavaa roolia, koska se hyväksyi NATO-joukkojen sijoittumisen alueelleen, ja tietenkin vaiennetaan NATOn pommitusten aikana suurin joukoin mieltään osoittaneen kansan suuttumus.
Lopuksi, koska mielestämme sekä vakautussopimus että Euroopan unionin alueen maihin soveltama vakautus- ja assosiaatiomenettely luovat uusia ongelmia alueella, uusia koettelemuksia kansoille ja vahvistavat entisestään amerikkalaisten ja eurooppalaisten imperialistien ylivaltaa, äänestämme mietintöä vastaan ja ilmaisemme näin solidaarisuutemme entisen Jugoslavian tasavallan Makedonian kansaa kohtaan.

Zacharakis
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, yksi Euroopan unionin ja entisen Jugoslavian tasavallan Makedonian välisen vakautus- ja assosiaatiosopimuksen perustavoitteista on rauhan ja vakauden lujittaminen alueella, mikä on tietenkin hyvien naapurisuhteiden kehittymisen ja säilymisen edellytys asianomaisten maiden välillä.
En vaivaa teitä yksityiskohdilla entisen Jugoslavian tasavallan Makedonian nimiongelman osalta, josta, kuten varmasti tiedätte, on ollut kiistaa Kreikan kanssa ja josta nämä kaksi maata ovat neuvotelleet yli neljä vuotta YK:n pääsihteerin suojeluksessa turvallisuusneuvoston asiaa koskevan päätöksen ja vuoden 1995 niin kutsutun väliaikaisen sopimuksen 5 artiklaan perustuvan kompromissivelvoitteen puitteissa.
Minusta on kuitenkin syytä huomauttaa, että tulevien neuvottelujen ja assosiaatiosopimuksen solmimisen yhteydessä Euroopan unionin on korostettava, että Skopjen hallituksen pitäisi osoittaa tarvittavaa rakentavaa poliittista tahtoa, jotta New Yorkissa käytävissä keskusteluissa edistyttäisiin ja päästäisiin onnistuneeseen lopputulokseen. Haluan toivoa, että tällainen vaatimus unionin taholta ja samanaikainen niiden mahdollisten hankaluuksien ennakointi, joita syntyy, jos sopimukseen pääseminen ja sen täytäntöönpano pitkittyvät, saa Skopjen hallitukselta tarvittavan huomion ja Skopjen hallitus voi vastata sekä Kreikan osoittamaan kompromissihalukkuuteen tässä asiassa että kaikkien Euroopan unionin kumppanien, myös Kreikan, käytännössä osoittamaan halukkuuteen ja valmiuteen helpottaa ja tukea entisen Jugoslavian tasavallan Makedonian tietä Euroopan unioniin.
Arvoisa puhemies, vaikka entisen Jugoslavian tasavallan Makedonian ja Kreikan hyvin toimivat suhteet sekä kahdenkeskisellä että monenvälisellä tasolla on käytännössä turvattu ennen kaikkea väliaikaisen sopimuksen käytännöllisten järjestelyjen ansiosta, en ole sitä mieltä, että vielä on täytetty kaikki hyvien naapurisuhteiden edellytykset, joita ovat muun muassa assosiaatiosopimuksesta neuvotteleminen ja sen solmiminen. Päinvastoin, olen sitä mieltä, että tämä vaatimus voi toteutua vain, jos entisen Jugoslavian tasavallan Makedonian suhteet tulevat oikeudellisessa mielessä täysin normaaleiksi kaikkien naapurimaiden kanssa. Tämä yhdessä sen kanssa, että maan sisällä on joissakin vähemmistöihin ja demokraattisiin instituutioihin liittyvissä näkökohdissa tapahduttava parantumista, täydentäisi kuvaa poliittisesta kypsyydestä, jota entinen Jugoslavian tasavalta Makedonia on muutoin osoittanut ja joka on mahdollistanut siteiden vahvistumisen eurooppalaisen perheemme kanssa.

Souladakis
Arvoisa puhemies, kun tämä tänään käsittelyssä oleva sopimus, jota Swoboda on analysoinut, toivottavasti huomenna hyväksytään, se on toinen edistysaskel alueen vakautussopimuksen jälkeen.
Pientä edistymistä on tapahtunut, kun osittain purettiin Jugoslavian vastainen kauppasaarto, josta 15 hallitustamme olivat päättäneet. Hyvät kollegat, alue on ollut selvitystilassa noin 10 vuotta. 10 on vuotta on historiassa ja varsinkin politiikassa hyvin pitkä aika. Näissä olosuhteissa on siis objektiivisesti ottaen epäonnistuttu. Tässä mielessä sopimus, josta huomenna äänestetään ja joka edistää käytännössä alueen vakautta, on oikean suuntainen. Entisen Jugoslavian tasavalta Makedonia on oikeastaan entisen Jugoslavian pienoismalli, riippumatta siitä, mikä vähemmistö on vallassa. Tässä mielessä se, että tähän asti ympäristöstä ei ole yritetty mitenkään vaikuttaa maan asioihin, on hyvin myönteinen asia, eikä missään tapauksessa kenenkään meistä, yhdenkään valtion, yhdenkään politiikan, minkään näkemyksen yrittäessään ratkaista muita ongelmia pidä yllyttää hajottavia voimia tämän pienen demokratian sisällä, jolla - huomautan - on edelleen kehityskelpoisia instituutioita, niin että maasta tulee todellinen demokratia.
Tällä alueella on aina harjoitettu erilaisia politiikkoja, ja Euroopan unionin pitää varoa, ettei se loppujen lopuksi varsin mitättömistä syistä edistä sitä, että toiselle puolelle syntyy eräänlaisia banaanitasavaltoja. Meidän pitää tietää, että kun etsimme liittolaisia tältä alueelta, meidän ei pidä joka kerta valita itseään tyrkyttäviä. Meidän pitää valita ne, jotka ovat maltillisia ja joilla on laaja näkemys ja käsitys rauhasta ja vakaudesta alueella.
Suuri toiveeni on, ja olenkin varma, että Euroopan unioni harkitsevaisesti ja aloittamiensa toimien avulla pikku hiljaa rakentaa koko alueelle sellaisen ympäristön, jota se itse tarvitsee. Meidän ei pidä pettää itseämme. Eurooppa, jonka yksi alue jää muista jälkeen hankauksien, erilaisten väärinymmärrysten, vastakkainasettelujen ja kansallisten kiistojen takia, ei missään tapauksessa ole Eurooppa, joka on sisäisissä asioissaan saavuttanut haluamansa tason.
Joka tapauksessa kreikkalaisena haluan kertoa tietyille aiemmin puhuneille kollegoille, että monet puheet kuuluvat toiseen aikaan ja toiseen paikkaan. He eivät ole tajunneet ollenkaan, että alueelle on muodostunut uudet olosuhteet, uudet myönteiset olosuhteet. Ja tämä on monissa tapauksissa tapahtunut Kreikan aloitteesta. Teidän tulisi tietää, että entisen Jugoslavian tasavallan Makedonian lähin yhteistyökumppani on Kreikka, maa, johon sillä on parhaat suhteet, ja tämä on edistänyt huomattavasti alueen vakautta. Sanon tämän vain, jotta tietäisitte, missä mennään.

Posselt
Arvoisa puhemies, kollega Souladakisin esitys kuulosti minusta paljon järkevämmältä kuin samasta jäsenvaltiosta tulevien muiden kollegojen. Minun on tehtävä aivan selväksi, että se, joka yrittää tehdä Makedonian kanssa tehtävän sopimuksen riippuvaiseksi sen nimiongelman omalta kannaltaan katsottuna oikeasta ratkaisusta, ei saa vastaansa pelkästään Makedoniaa vaan myös kaikki muut Euroopan unionin jäsenvaltiot. Haluaisin tehdä selväksi myös sen asian, että silloin vahingoittaa laajasti myös oman maansa etuja. Balkanin vakaa rauhansopimus on meidän etumme mukaista, ja meillä on tilaisuus sen saavuttamiseen, vaikka vakautussopimuksesta uhkaa tulla ruumis, joka ei ole elänyt milloinkaan. Toivon, että niin ei käy, mutta sellainen uhka on olemassa. Juuri sen vuoksi on välttämätöntä, että me EU:na toimimme maiden kanssa kahdenvälisesti ja että annamme Makedonialle selvän eurooppalaisen tulevaisuuden näköalan. Sen vuoksi iloitsen kollega Swobodan erinomaisesta mietinnöstä ja ennen kaikkea mietinnön kohdasta 12, jossa esitetään Makedonialle selkeä eurooppalainen näköala, EU-näköala. Pidän sitä tärkeänä, ja sen on tapahduttava harhakuvitelmiin lankeamatta.
Me tiedämme, ettei se tapahdu hetkessä, mutta on erittäin tärkeä luottamusta herättävä toimi, että kerrotaan selvästi, että Makedonia on yksiselitteisesti eurooppalainen maa, jolla siis on oikeus Euroopan unionin jäsenyyteen,. Olen sitä mieltä, että meillä on ainutkertainen tilaisuus vahvistaa demokratiaa, joka ei ole saanut aikaan pelkästään tälle alueelle ainutlaatuista etnisesti monipuolista hallitusta vaan rakentaa myös kunnallista itsehallintoa, uudistaa lainsäädäntöä ja taloutta, ja tekee tämän kaiken nationalismin, kommunismin ja sodan aiheuttamissa erittäin vaikeissa olosuhteissa.
Minulla oli kunnia kutsua nykyinen presidentti ja nykyinen pääministeri tänne yksityishenkilöinä muutama vuosi sitten. Silloin heidän oli vielä erittäin vaikea solmia yhteyksiä. Olen erittäin iloinen siitä, että he ovat pitäneet sen, mitä he silloin lupasivat: rakentaa läpeensä eurooppalaisen demokratian. Meidän on syytä kiittää heitä siitä, että he, kuten sanottu, olivat tärkeässä asemassa rauhan, vakauden ja demokratian kannalta strategisesti ratkaisevassa vaiheessa niinä erittäin vaikeina aikoina viime vuonna. Sen vuoksi me emme ole nyt vain antajia vaan olimme myös saajia, olemme velkaa makedonialaisille kiitoksen siitä, että he täyttivät erittäin tärkeän eurooppalaisen tehtävän. Sen vuoksi on tärkeää, että sopimus neuvotellaan ja ratifioidaan nopeasti, että EU:n toimisto, virallinen valtuuskunta, avataan pian, että komissiomme jäsen matkustaa lähiaikoina sinne, kuten kuulin, ja että avaamme tälle maalle yksiselitteisen eurooppalaisen näköalan, kuten Swobodan mietinnössä tehdään.

Patten
. (EN) Tämä yleinen keskustelu Balkanin alueesta on ollut kokonaisuudessaan hyvin mielenkiintoinen. Vaikka keskustelu ei siitä kärsikään, saanen anteeksi sen, että keskityn valtaosin mietintöön, sillä se sisältää muutamia hyvin tärkeitä kysymyksiä, joita haluan tarkastella.
Olen tyytyväinen voidessani esittää komission kannan mietintöön. Mietinnöstä on suuri apu. Parlamentin jäsen Swoboda ja hänen kollegansa ovat tehneet erinomaista työtä. Olemme hyvin kiitollisia hänen ja muutamien hänen kollegoidensa näyttämästä esimerkistä tässä kysymyksessä, ja muutama heistä on läsnä parlamentissa tänä iltana - Pack, Lagendijk ja muut.
Olen hyvin tyytyväinen siihen, että yleiset suhteemme entiseen Jugoslavian tasavaltaan Makedoniaan ovat niin hyvät. Parlamentin jäsen Dupuis antanee minulle anteeksi, että käytän tätä ilmaisua - sekä hän että hänen tulkkinsa - entente cordialen hengessä. Tätä on edistänyt Euroopan unionin erinomainen edustaja kyseisessä maassa. Hän on ollut parlamentin hyvä ystävä ja komission hyvä palvelija.
Vakautus- ja assosiaatiosopimusta koskevien neuvottelujen lähestyvä alku on merkittävin esimerkki hyvistä suhteistamme. Sitä on myös entisen Jugoslavian tasavallan Makedonian yhteistyö Kosovon jälleenrakentamisessa. Olen kiitollinen Makedonian viranomaisille heidän viime viikkojen aikana antamastaan avusta Kosovossa virranjakelussa ilmenneiden suurten ongelmien poistamisessa. Kuten arvoisat jäsenet, myös minä tunnustan tämän maan vakauttavan roolin Balkanin tragediassa, etenkin albanialaisen vähemmistön integroinnissa maan poliittiseen ja sosiaaliseen elämään. Tapasin vasta valitun presidentin Georgievskin muutama viikko sitten, ja muiden tavoin myös minä olin suunnattoman vaikuttunut hänen sitoumuksestaan edistää monikansallisuutta ja moniarvoisuutta.
Sallinette minun hahmotella nykyistä tilannetta näissä neuvotteluissa, joista - kuten Lagendijk totesi - muut alueen maat ovat hyvin kiinnostuneita.
Neuvosto hyväksyi 24. tammikuuta tänä vuonna entisen Jugoslavian tasavallan Makedonian vakautus- ja assosiaatiosopimusta koskevien neuvottelujen suuntaviivat. Tämä on tärkein edistysaskel Länsi-Balkanin alueen vakauttamis- ja assosiaatioprosessissa, jonka komissio saattoi alulle toukokuussa 1999.
Sallinette minun selventää näiden suunnitteluviivoja koskevien ehdotusten tärkeimpiä elementtejä. Ne kattavat entisen Jugoslavian tasavallan Makedonian kanssa harjoitettavaa poliittista vuoropuhelua koskevien järjestelyjen sisällyttämisen sopimukseen. Ne kattavat parempaa alueellista yhteistyötä koskevat säännökset, myös alueen maiden välisten vapaakauppa-alueiden luomista koskevan suunnitelman, joskin minun on tehtävä selväksi, että kyse ei suinkaan ole mistään yrityksestä luoda uudelleen Jugoslavian valtio. Ne kattavat suunnitelman ottaa käyttöön vapaakauppa-alue Euroopan unionin ja näiden alueiden välillä kymmenen vuoden kuluessa sopimuksen voimaantulosta. Ne kattavat työntekijöiden vapaata liikkuvuutta, asumisoikeutta, palvelujen tarjoamisen vapautta, juoksevia maksuja ja pääoman vapaata liikkuvuutta koskevat säännökset. Ne kattavat entisen Jugoslavian tasavallan Makedonian sitoumuksen lähentää lainsäädäntöään vastaamaan Euroopan yhteisön lainsäädäntöä, etenkin sisämarkkinoiden avainaloilla; ja ne kattavat entisen Jugoslavian tasavallan Makedonian kanssa useilla eri aloilla, myös oikeus- ja sisäasiain alalla, tehtävää yhteistyötä koskevat säännökset.
Teemme komissiossa parhaillaan välttämättömiä valmisteluja, jotta neuvottelut voidaan aloittaa maaliskuussa. Tarkoitukseni on vierailla entisessä Jugoslavian tasavallassa Makedoniassa maaliskuun toisella viikolla. Toivon, että voin silloin käynnistää tämän prosessin, joskin viralliset neuvottelut alkavat hyvin pian sen jälkeen. Tämän vierailun aikana tulen myös parantamaan edustustamme entisessä Jugoslavian tasavallassa Makedoniassa, kuten arvoisat jäsenet ja muut ovat kehottaneet tekemään.
Neuvottelujen on tarkoitus päättyä tämän vuoden joulukuussa, mutta tämä riippuu hyvin pitkälti neuvottelijoiden suopeudesta ja päättäväisyydestä. Sopimus voisi tulla voimaan kolmen tai neljän vuoden kuluttua tästä päivästä lukien, kun otetaan huomion jäsenvaltioiden parlamenttien tarvitsema aika sopimuksen ratifioimiseksi.
Haluaisin kommentoida hyvin lyhyesti muutamaa muuta päätöslauselmaluonnoksessa olevaa kohtaa. Hyväksymme sen, että sopimuksen tulisi olla tietyssä määrin esimerkkinä muille tällaisille sopimuksille, mutta haluamme varmastikin ottaa huomioon myös sen seikan, että kyse on erilaisista maista, joista jokaisella on oma identiteettinsä ja omat huolenaiheensa. Yhdyn siihen laajaan näkemykseen, jonka mukaan meidän tulisi tarkastella jokaista maata sen omien ansioiden mukaan eikä kytkeä kaikkia sen maan tahtiin, joka etenee unionin-suhteissaan kaikkein hitaimmin. Se ei ole koskaan ollut tarkoitus. Se, että neuvottelut aloitetaan ensimmäiseksi entisen Jugoslavian tasavallan Makedonian kanssa ennen kaikkia muita maita, on osoitus siitä, että me voimme toimia ja myös toimimme eriytetysti.
Mietinnössä mainitun alueellisen avun antamisen osalta olemme samaa mieltä siitä, että meidän olisi annettava teknistä ja taloudellista tukea hankkeille, joilla on rajat ylittävä tai alueellinen ulottuvuus. Olemme samaa mieltä siitä, että vakautus- ja assosiaatiosopimukseen tulee sisältyä arviointilauseke mahdollisuudesta päästä EU:n jäseneksi. Se heijastaa Euroopan unionin kantaa sen Länsi-Balkanin-suhteisiin, kuten Kölnin Eurooppa-neuvoston päätelmissä on esitetty.
Olemme voimakkaasti samaa mieltä tarpeesta hajauttaa tukiohjelmamme niin laajalti kuin mahdollista. Euroopan unionin Länsi-Balkanille antamaa apua koskevien järjestelyjen osalta jäsenet tietänevät, että laadimme uuden säännöksen, jolla yksinkertaistetaan ja sujuvoitetaan järjestelyjen hallintoa ja jolla saatetaan kaikki yhden säännöksen alaiseksi. Olen tietoinen siitä, että entisessä Jugoslavian tasavallassa Makedoniassa ja muualla ollaan huolestuneita Phare-ohjelman päättymisestä näissä maissa ja etenkin Phare-nimeen liittyvän assosiaation menetyksestä. Panen huolestuneena merkille sen, mitä jäsenet ovat sanoneet tästä tilanteesta. Tarkastelen asiaa uudelleen, mutta minun pitäisi huomauttaa, että kahden Phare-ohjelman ylläpito ja toteuttaminen voi aiheuttaa todellista sekaannusta. Haluan kuitenkin painottaa, että huolimatta siitä, miten ohjelmaa kutsutaan, sitoumuksemme integroida entinen Jugoslavian tasavalta Makedonia ja sen naapurimaat eurooppalaiseen perheeseen on vahvempi kuin koskaan.
Uskon yleisesti, että minun lisäkseni myös muut parlamentin jäsenet ovat iloisia siitä, että Makedonia on saavuttanut tämän vaiheen suhteellisen nopeasti. Toivon, että muut alueen maat moninkertaistavat ponnistelunsa samankaltaisen prosessin läpikäymiseksi. Odotan innokkaasti useita samankaltaisia asiaa koskevia keskusteluja seuraavien vuosien aikana; toivon, että onnistumme pyrkimyksissämme Balkanin alueella, mikä on minulle tärkein yksittäinen lakmuskoe, jolla selvitetään, mitä Eurooppa kykenee tekemään omalla kotiovellaan.

Puhemies
 Paljon kiitoksia, arvoisa komission jäsen Patten.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 12.00.

Komitologiasopimus
Puhemies
 Esityslistalla on seuraavana Frassonin laatima perussopimus-, työjärjestys- ja toimielinasioiden valiokunnan mietintö (A5-0021/2000) Euroopan parlamentin ja komission välisestä sopimuksesta menettelystä komissiolle siirrettyä täytäntöönpanovaltaa käytettäessä 28. päivänä kesäkuuta 1999 tehdyn neuvoston päätöksen (1999/468/EY) (komitologia) soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä.

Frassoni
. (IT) Arvoisa puhemies, hyväksymällä komission kanssa tehty sopimus neuvoston uuden päätöksen (komitologia) soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä päättyy tapaus, joka on koskenut parlamenttia ja eräitä tästä asiasta innostuneita, jotka ovat levittäytyneet eri Euroopan unionin toimielimiin ja joita monet eivät epäröi kutsua masokisteiksi.
Vuodesta 1993 saakka menettely komissiolle siirretystä täytäntöönpanovallasta ja erityisesti komiteoiden salaperäinen ja vieläpä epäilyttävä toiminta ovat johtaneet kiistanalaisiin tilanteisiin ja epäluottamukseen toimielinten välillä, ja ne olivat vaarassa aiheuttaa vakavia seurauksia lainsäädäntömenettelylle. Tästä syystä Amsterdamin sopimukseen liitetyn julistuksen nro 31 seurauksena Euroopan unionin toimielimet aloittivat monimuotoisen neuvottelu- ja kuulemistyön, jonka seurauksena syntyi sitten neuvoston uusi päätös, jossa vanha hallintojärjestelmä nähdään melko merkittävänä, vaikka se ei meistä ole varmastikaan täysin tyydyttävä. Erityisesti päätös tuo tullessaan hahmotelman parlamentin valvontavallasta, eli mahdollisuuden soittaa hätäkelloja siinä tapauksessa, että jollakin täytäntöönpanotoimella, joka on peräisin yhteispäätösmenettelyllä hyväksytystä säädöksestä, rikotaan komissiolle myönnettyä toimeenpanovaltaa.
Toimielinten välisten pitkien neuvottelujen aikana joihin parlamentti on osallistunut aktiivisesti mietinnön esittelijän Adelaide Agliettan ansiosta oli tarkoitus saavuttaa se, että Euroopan parlamentti ja komissio olisivat päässeet toimielinten väliseen sopimukseen uuden päätöksen eräiden näkökohtien soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä. Näin olisi ollut mahdollista selvittää eräät seikat, joita neuvostolla ei ollut aikomusta tuoda uudelleen mukaan päätökseen, ja toisaalta näin olisi voitu järjestää täsmällisemmin tiedotusjärjestelmä ja täytäntöönpanotoimia koskeva valvontajärjestelmä.
Strasbourgissa 6. lokakuuta 1999 käydyn kolmenvälisen vuoropuhelun aikana Euroopan parlamentin puhemies ja komission puheenjohtaja hyväksyivät ajatuksen asianomaisen sopimuksen tekemisestä pikaisesti. Uskon, että olemme hoitaneet tehtävämme, joka kuitenkin osoittautui melko helpoksi luottamuksen ja keskinäisen kunnioittamisen ilmapiirin ansiosta, ilmapiirin, joka leimasi kaikkia komission kanssa käytyjä neuvotteluja.
Sopimuksessa esille tuotuja kohtia on olennaisesti kaksi: yhtäältä päätöksen 8 artiklassa mainitun Euroopan parlamentin todellisen väliintulo-oikeuden käytön välttämätön edellytys (conditio sine qua non) on, että sille tiedotetaan asiasta. Tähän asti tiedot on annettu paperilla eikä järjestelmällisellä tavalla, ja usein asia on ollut myös parlamentin vastuulla, mistä ei ole ollut hyötyä meidän yksiköillemme. Tästä lähin tiedot toimitetaan elektronisella CIRCA-järjestelmällä, johon Euroopan parlamentilla on pääsy ja joka on todellinen uudistus ei ainoastaan meille, vaan myös olen siitä varma komissiolle.
Toisaalta neuvoston päätöksen 8 artiklassa ei tarkenneta niitä tapoja eikä ajankohtia, jolloin Euroopan parlamentin pitäisi soittaa hätäkelloja, eli siis käyttää rajoitettua valvontavaltaansa. Sopimuksen 6 ja 7 kohdassa vahvistetaan, että pääsääntöisesti Euroopan parlamentti hyväksyy perustellun päätöslauselmansa täysistunnossa yhden kuukauden määräajan kuluessa ennen kuin komissio voi hyväksyä ehdotuksen täytäntöönpanotoimeksi. Aina ei ole kuitenkaan mahdollista odottaa kuukautta ennen kuin täytäntöönpanonormia sovelletaan, tämän me kaikki tiedämme. Sopimuksessa siis selvennetään kiireellistä menettelyä, joka antaa asiasta vastaavalle valiokunnalle mahdollisuuden ryhtyä toimiin.
Yhteenvetona haluaisin korostaa, että voidaksemme arvioida, onko tämä sopimus hyvä vai ei, meidän pitää odottaa, jotta näemme sen toimivan käytännössä. Euroopan parlamentilla pitää olla käytössään keinoja, joita sillä tällä hetkellä ei ole, jotta se voisi varmistaa toimeenpanomenettelylle tehokkaan jatkon ja todellisen valvonnan, ja komission pitää suostua järjestämään uudelleen eräitä menettelyitä, jotta se varmistaisi parlamentin tehokkaan valvonnan ja todellisen tiedonsaannin.
Lopuksi on asianmukaista muistuttaa joka tapauksessa , että Euroopan parlamentille komitologiaa koskevien ongelmien todellinen ratkaisu on uudistaa sääntöjen toimeenpanoa koskevaa menettelyä perustamissopimusten mukaisesti sekä poistaa valiokunnat, joiden olemassaolo merkitsee säännöttömyyttä, joka rajoittaa voimakkaasti komission täytäntöönpanovaltaa ja joka saattaa haitata Euroopan parlamentin lainsäädäntövaltaa.

Schleicher
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, komitologia on käsite, josta useimmat ihmiset eivät käsitä mitään, ja vain harvat tietävät, mitä se tarkoittaa. Se muistuttaa salaseuroja ja -liittoja, ja niin se olikin ennen. Se ei kätke sisäänsä kuitenkaan mitään muuta kuin komissiolle siirrettyjen täytäntöönpanovaltuuksien soveltamista koskevien yksityiskohtaisten sääntöjen määrittelyn. Näiden täytäntöönpanovaltuuksien soveltaminen koskee pientä komiteamenettelyjen määrää.
Amsterdamin sopimukseen asti oli olemassa noin 20 tällaista komiteamenettelyä, mikä ei lisännyt lainsäädännön täytäntöönpanon selkeyttä eikä avoimuutta kansalaisten suuntaan. Päinvastoin, itse Euroopan parlamentillekaan ei pitkään aikaan edes tiedotettu asioista. Ensimmäinen Euroopan parlamentin saavuttama edistysaskel tämän komiteaviidakon avoimuuden lisäämiskamppailussa oli se, että sille ainakin alettiin tiedottaa siitä, mitä Euroopan komissio aikoo säädellä näiden komiteoiden avulla.
Tämä tapahtui vuonna 1988 Plumbin ja Delorsin kirjeenvaihdon yhteydessä. Toinen edistysaskel avoimuuden ja Euroopan parlamentin osallistumisen suuntaan oli sitten 20. syyskuuta 1994 laadittu yhteistoimintatapa, jolla parlamentille myönnettiin tiedonsaantioikeuden lisäksi tietty oikeus ilmaista olevansa eri mieltä. Näin parlamentti sai myös valvontamahdollisuuksia. Amsterdamin sopimuksen myötä tilanne parani ratkaisevasti sen osalta, että komiteamenettelyjen määrää pudotettiin kuten Euroopan parlamentti kauan oli vaatinut jyrkästi kolmeen, nimittäin hallinnointimenettelyyn, sääntelymenettelyyn ja kuulemismenettelyyn.
Euroopan parlamentille aiemmin myönnetyt tiedonsaanti- ja valvontaoikeudet on nyt Amsterdamin sopimuksen jälkeen määritettävä uudelleen toimielinten välisellä sopimuksella. Esittelijämme Frassoni teki erittäin huolellista työtä ja osoitti, mitkä kysymykset on selvitettävä toimielinten välisessä sopimuksessa ja mitä parlamentin sisäisiä hallintomenettelyjä mahdollisesti pitää muuttaa. Yksi suurimpia ongelmia on aika. Jos Euroopan parlamentille tiedotetaan, sen on yleensä esitettävä kantansa erittäin lyhyen ajan kuluessa neljän viikon aikana, jos se haluaa tehdä sen. Kysymyksissä, jotka koskevat ihmisten terveyttä ja turvallisuutta Euroopan unionissa, Euroopan komission pitää kyetä sopimusten valvojana ja ainoana sellaisena toimielimenä, jolla on aloiteoikeus, reagoimaan erittäin lyhyessä ajassa, hätätapauksessa muutamassa tunnissa tai päivässä. Euroopan parlamentin oikeus tiedonsaantiin ja mahdolliseen väliintuloon on siitä huolimatta säilytettävä. Esittelijä ehdottaa näiden ongelmien ratkaisemiseen erittäin käyttökelpoisia ratkaisuja, joita tuen täysin ryhmäni kanssa.
Esitän enää vain yhden pyynnön. Saksankielisessä tekstissä on käännetty hieman harhaanjohtavasti 2 kohta, ja pyydän teitä korjaamaan sen pikaisesti, pyydän myös niitä, jotka vastaavat jälkeenpäin painatuksesta. Mielestäni siinä pitäisi lukea "erhalten bleiben müssen" eikä "weitergeführt werden müssen". Saksankielinen teksti ei ole kovin selkeä. Haluaisin pyytää, että se tarkistettaisiin vielä kerran. Muuten kiitän sydämellisesti esittelijää. Asia on vaikea, ja toivon, että olemme nyt hoitaneet sen sellaisella tavalla, että siitä on helpompi huolehtia.

Corbett
Arvoisa puhemies, onnittelen esittelijää hänen mietinnöstään. Minun on vielä lisättävä, että on hyvin mieluisa muutos nähdä parlamentin jäsen Frassoni näin neuvottelunhaluisena ja halukkaana tekemään kompromisseja muiden toimielinten kanssa. HVK:hon liittyvissä kysymyksissä hän on henkilö, jota ranskalaiset kuvaavat ilmaisulla "les pures et dures": ei kompromisseja, ei sopimuksia muiden toimielinten kanssa; haluaisimme mieluummin jäädyttää koko asian kuin tehdä myönnytyksiä kantaamme. Hän on nyt kuitenkin halukas hyväksymään saavutetut edistysaskeleet, jotka eivät ole lähelläkään parlamentin alkuperäistä kantaa komitologiaa koskevassa kysymyksessä.
Meidän on muistettava, mitä nyt on pelissä. Ennen neuvoston uutta päätöstä ja tätä täydentävää toimielinten välistä sopimusta komitologiamenettely sisälsi neljä kohtaa, joita parlamentti on arvostellut.
Ensinnäkin koko menettely on vaikeaselkoinen. Se ei ole avoin, sillä siihen liittyy satoja komiteoita, jotka kokoontuvat salaisin esityslistoin, eikä kukaan tiedä, keitä komiteoihin kuuluu. Uusi menettely, josta on sovittu, merkitsee tässä asiassa aitoa edistysaskelta. Me saamme tietää, keitä komiteaan kuuluu. Me saamme tietää, milloin he kokoontuvat. Me saamme esityslistat. Me saamme heille toimitettavat asiakirjat. Koko järjestelmästä tulee avoimempi ja läpinäkyvämpi - vaikkakin melko monimutkainen. Tämä merkitsee kuitenkin edes jonkinlaista edistystä.
Toiseksi arvostelemme sitä, että menettely rajoittaa hyvin paljon komissiota. Euroopan unionissa me hyväksymme lainsäädännön. Odotamme komission panevan sen täytäntöön. Nyt meillä on kuitenkin menettely, joka estää komissiota toimimasta ja vaikeuttaa sen toimintaa - etenkin niin kutsuttu "contre-filet"järjestelmä, jonka nojalla neuvosto voisi torjua komission yksinkertaisella äänten enemmistöllä, vaikka neuvosto ei pystyisikään esittämään vaihtoehtoa kyseiselle täytäntöönpanotoimelle. Myös tässä kysymyksessä on sentään hienoista edistystä. Neuvosto ei enää pysty estämään täytäntöönpanotoimenpiteitä loputtomiin kolmen kuukauden pituisen kauden jälkeen, jollei sillä ole määräenemmistöä sen estämiseksi, toisin sanoen, jollei neuvoston edustamissa jäsenvaltioissa vastusteta asiaa merkittävästi. Tämä on järkevämpi menettely. Myös tämä merkitsee edistystä.
Emme ole kuitenkaan yhtä tyytyväisiä kahteen muuhun arvostelemaamme kohtaan. Arvostelemme ensinnäkin menettelyä, jossa vain jäsenvaltioiden tai neuvoston eikä parlamentin nimittämä komitea seuraa, tutkii ja jopa valvoo komissiota. Lainsäädäntöviranomaisten, neuvoston ja parlamentin, tulisi olla tasavertaisia. Me siirrämme täytäntöönpanovallan komissiolle, mutta vain neuvoston tai jäsenvaltion nimittämä elin voi puhaltaa pilliin ja sanoa ei komissiolle ja pysäyttää täytäntöönpanotoimen. Parlamentilla ei ole vastaavanlaista valtaa.
On totta, että uudessa järjestelmässä meille annetaan nyt hieman tällaista valtaa. Me saamme kaikki komitealle toimitetut ehdotukset täytäntöönpanotoimiksi samaan aikaan kuin ne toimitetaan komitealle. Meillä on mahdollisuus tutkia, keskustella ja kysellä. Saamme kuitenkin oikeuden kiistää komission toimet virallisesti vain, jos katsomme, että komissio on ylittänyt ne valtuudet, jotka me olemme sille lainsäädännössä siirtäneet. Toisin sanoen voimme kiistää toimenpiteen siitä syystä, että valtuudet on ylitetty, emme sen sisällön vuoksi. Demokratiassa parlamentin tulisi voida kiistää sisältö. Emme kuitenkaan tee niin joka viikko. Emme pyri hukuttautumaan täytäntöönpanopäätöksiin, mutta demokratian takaamiseksi meidän pitäisi voida tehdä niin silloin harvoin, kun se olisi todella tarpeellista. Tätä mahdollisuutta ei ole uudessa järjestelmässä, tai se on esitetty vähintäänkin alkeellisessa muodossa.
Lopuksi neljäs arvostelemamme kohta on, että jos täytäntöönpanotoimi estetään komitologiamenettelyllä, se palautetaan, ei suinkaan molemmille lainsäädäntöviranomaisille, vaan yksistään neuvostolle, jolla on oikeus ryhtyä mahdollisiin vaihtoehtoisiin toimenpiteisiin. Se ei ole oikein. Molemmat elimet - neuvosto ja parlamentti - hyväksyvät lainsäädännön, jolla komissiolle siirretään täytäntöönpanovalta. Jos tällaiset täytäntöönpanotoimet palautetaan, ne tulisi palauttaa molemmille elimille eikä ainoastaan toiselle. Aikaansaatu järjestelmä merkitsee kokonaisuudessaan jonkinlaista edistystä. Komission kanssa tehtyyn toimielinten väliseen sopimukseen liittyviin täydentäviin näkökohtiin on suhtauduttava myönteisesti, mutta se ei voi muuttaa neuvoston peruspäätöstä. Myös tältä osin olemme luopuneet vapaaehtoisesti - sillä näin ei tapahtunut automaattisesti - Plumbin-Delorsin sopimuksesta osana kokonaiskompromissia. Olemme suostuneet luopumaan sitä koskevista vaatimuksista. Meidän on oltava hyvin valppaita sen varalta, mitä sopimus ennen kattoi ja mitä uusi päätös ei kaikilta osin kata. Meidän on oltava hyvin valppaita.
Sopimus merkitsee siis edistystä. Ryhmäni hyväksyy tämän edistysaskeleen vastahakoisesti. Emme ole yhtä innoissamme kompromissista kuin Frassoni. Olemme tietoisia rajoitteista, ja tämä kysymys tulee epäilemättä uudelleen esille muutaman vuoden kuluttua. Jos haluamme täysin demokraattisen ja avoimen unionin, meidän on tarkasteltava tätä aihetta uudelleen.

Solbes Mira
. (ES) Arvoisa puhemies, ensiksi haluan kiittää esittelijä Frassonia hänen tekemästään työstä. Komitologiaa koskevaa työtä ei ole koskaan helppoa tehdä. Jäsen Schleicher viittasi tämänlaatuiseen taikavoimaan, josta olemme aina komiteoiden kohdalla puhuneet. On selvää, että prosessi on aina ollut varsin monimutkainen menneisyydessä tehtyjen päätösten seurauksena, ja sitä on lopulta jonain päivänä järkeistettävä.
Mielestäni komission ja parlamentin solmima sopimus merkitsee selvästi prosessin järkeistämistä. Meidän näkökulmastamme se tyydyttää parlamentin perusluonteiset tarpeet. Jäsen Corbett viittasi parlamentin huolenaiheisiin. Hänen mielestään osa niistä on ratkaistu ja osaa ei. Sanoisin, että komissio ratkaisi ne huolet, mitkä se pystyi ratkaisemaan. Jäsen Corbettin esittämät seikat ovat sellaisia, etteivät ne kuulu neuvoston päätöksen piiriin, ja niiden osalta emme valitettavasti voi luvata mitään.
Missä olemme päässeet eteenpäin? Epäilemättä erään esittelijä Frassonin painottaman olennaisen tärkeän seikan osalta, ja tarkoitan sillä sitä, että meillä on automaattinen tiedottamisjärjestelmä. Tämä automaattinen tiedottamisjärjestelmä mahdollistaa tiedottamisen kahdella alalla, jotka ovat parlamentille erityisen tärkeitä. Toisaalta on mahdollista tietää, miten komiteat toimivat, mikä oli niiden kokoonpano, esityslista ja tehtävienkuvaus ja niin edelleen., ja toisaalta mikä on droit de regard (tarkastusoikeus) konkreettisten päätösten osalta.
Mielestäni kyseessä on hyvä sopimus, joka varmasti parantaa prosessin avoimuutta. Tästä lähtien asiat helpottuvat. Kuitenkaan tänään solmimaamme sopimusta ei saa pitää astetta Delorsin sopimussuunnitelmaa huonompana. Jäsen Corbett viittasi tähän seikkaan, mutta varmaa on, että uusi malli on paljon monimutkaisempi, erilainen, uudesta tilanteesta johtuen, ja meidän mielestämme se on paljon johdonmukaisempi. Olemme jo aloittaneet työn. Toivomme, että työn tulokset on erinomaisia.
Toisaalta olemme sitä mieltä, että myös muu edistyminen on myönteistä. Jätämme tietyssä määrin pois laskuista ne sopimukset, jotka eivät ole enää voimassa, ja yritämme järjestelmällä, jolla mukautamme vanhat menettelyt uuden tilanteen mukaisiksi, saada hoidetuiksi kaikki aiemmin ratkaisematta jätetyt asiat.
Komission näkökulmasta katsomme, että sopimus on hyvä, ja haluamme kiittää parlamentin jäseniä erityisesti esittelijä Frassonia , jotka ovat olleet työssä mukana. Toivomme, että tässä uudessa ilmapiirissä olemme saavuttaneet sen lopputuloksen, johon pyrimme, eli suuremman avoimuuden ja sen, että toimeenpanevana elimenä komission päätökset tunnetaan paremmin.

Puhemies
 Paljon kiitoksia, arvoisa komission jäsen Solbes Mira.

Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 12.00.

EY:n perustamissopimukseen liitetty liiallisia alijäämiä koskeva pöytäkirja
Puhemies
 Asialistalla on seuraavana Knörr Borràsin laatima talous- ja raha-asioiden valiokunnan mietintö (A5-0013/2000) ehdotuksesta neuvoston asetukseksi Euroopan yhteisön perustamissopimukseen liitetyn liiallisia alijäämiä koskevasta menettelystä tehdyn pöytäkirjan soveltamisesta annetun asetuksen (EY) N:o 3605/93 muuttamisesta (KOM(1999) 444 - C5-0174/1999 - 1999/0196(CNS)).

Knörr Borràs
. (ES) Arvoisa puhemies, myös minä tervehdin mielelläni espanjalaista komission jäsen Solbesia, jota olen onnitellut useammassakin yhteydessä tämän parlamentin sisällä ja ulkopuolella siitä erinomaisesta työstä, jonka hän teki Espanjan kuningaskunnassa Euroopan yhdentymistä koskevissa asioissa.
Ehdotuksessa tämän asetuksen muuttamisesta yhteisön perustamissopimukseen liitetyn liiallisia alijäämiä koskevasta menettelystä tehdyn pöytäkirjan soveltamisen osalta käsitellään Euroopan tilinpitojärjestelmä EKT-95:n mukauttamisen kannalta keskeisiä kysymyksiä, ja kuten tiedätte tällä järjestelmällä korvataan aiempi vuonna 1979 yhtenäistetty tilinpitojärjestelmä, ja muutokset koskevat ennen kaikkea uusia rahoitustuotteiden luokkia, julkisen alijäämän ja BKT:n välisen suhteen laskemisen yhdenmukaisuutta EKT-95:n yhteydessä sekä lopuksi korkomenojen laskemisen huomioon ottamisen tärkeyttä ja sen yhdenmukaisuutta EKT-95:n menettelyjen mukaisesti.
Mielestäni asetusehdotuksella pyritään saattamaan ajan tasalle eräiden sellaisten taloudellisten operaatioiden määritelmät ja arviointi, joita käytetään alijäämän laskennassa tavalla, joka heijastaa Maastrichtin sopimusta, sillä tässä sopimuksessa asetetaan ne enimmäisprosenttimäärät, joita julkisen alijäämän on noudatettava suhteessa markkinahintaiseen bruttokansantuotteeseen unionin eri jäsenvaltioissa.
Tähän mennessä jäsenvaltiot ovat laskeneet tämän bruttokansantuotteen EKT -79:n sisältyvän menetelmän mukaisesti. Viimeisin käsissämme oleva arvio on peräisin syyskuulta 1999, ja siinä käsitellään varainhoitovuotta 1998.
Näin ollen, jos nykyinen asetus hyväksytään, maaliskuussa 2000 esitettävä, varainhoitovuotta 1999 koskeva ensimmäinen arvio alijäämästä laaditaan jo tämän järjestelmän mukaisesti.
On tiedossa, että jäsenvaltiot ovat jos ilmaus suinkin sopii tehneet läksynsä, ne ovat laskeneet ja laatineet kansalliset tilinsä EKT -95 mukaisesti ja vastaavat arviot on jo julkaistu. Uusien menettelytapojen käyttöön ottamisen lisäksi tämä on edellyttänyt useimpien kokonaissuureiden ja kirjanpito-operaatioiden nimellistä tarkistamista, joka aiheutuu sekä edellä mainituista menettelytapojen muutoksista että arvioihin sisällytetystä paremmasta tilastotiedosta. Nämä muutokset voivat luonnollisesti muuttaa julkisia alijäämiä jäsenvaltioiden kansallisten tilinpitojärjestelmien puitteissa.
Seuraavaksi kerron hyvin lyhyesti, mitkä saattavat olla ne viisi alaa, joilla tärkeimmät muutokset tapahtuvat.
Ensiksi EKT-95:n julkisen hallinnon institutionaalisen sektorin rajojen tarkistaminen. Tämä on tärkeää, koska julkisella alijäämällä viitataan siihen, mikä tässä tapauksessa syntyy koko julkisen hallinnon yhteydessä. Jos tämän määrittelemiseksi ei olisi täsmällisiä perusteita, se johtaisi "poikkeamiin" jäsenvaltioiden julkisen alijäämän arvioinnissa.
Toiseksi julkinen alijäämä tai - mahdollisesti ylijäämä on julkisyhteisöjen nettoluotonanto suhteessa nettoluotonottoon sellaisena kuin se on määritelty EKT-95:ssä.
Kolmanneksi julkinen sijoitus on julkisyhteisöjen kiinteän pääoman bruttomuodostus sellaisena kuin se on määritelty EKT-95:ssä.
Neljänneksi julkinen velka määritellään EKT-95:n mukaisesti virroiksi (korot), joita tästä varasta/velasta aiheutuu.
Viidenneksi ja viimeiseksi kokonaissuure, johon julkista alijäämää verrataan, on markkinahintainen bruttokansantuote EKT-95:n määritelmän mukaisesti.
Lopuksi toteaisin, että tässä komission ehdotuksessa mielestäni mukautetaan oikein ja todellisuuslähtöisesti EKT -95:ssä asetetut perusteet, jotka sen vuoksi hyväksyn kokonaisuudessaan aivan komission ehdotuksen mukaisina.

Karas
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, saanen sanoa heti aluksi, että ryhmäni kannattaa tätä ehdotusta, koska siinä muotoillaan entistä sopusointuisemmin, suoraan vertailukelpoisesti ja entistä tarkemmin vakauteen ja todelliseen kasvuun pyrkivän talous- ja rahaliiton perusta. Olemme jo kuunnelleet eri aloja. Minun mielestäni ratkaisevaa on se, että tilastotiedot ovat tästä alkaen luotettavampia ja vertailukelpoisempia. Tämä on välttämätöntä, koska meidän on voitava luottaa toisiimme: Euroopan unionin toimielinten ja talous- ja rahaliittoon kuuluvien jäsenvaltioiden.
Menettelyn mukauttaminen on tärkeää kahdesta syystä. Ensinnäkin yhtenäismarkkinoiden kannalta. Luotettavat ja suoraan vertailukelpoiset tiedot ja tilastot ovat yleisesti erittäin tärkeitä tilanteen ja yhtenäismarkkinoiden kehittymisen tarkan kuvaamisen kannalta.
Toiseksi ne ovat tärkeitä talous- ja rahaliitolle. Vuoden 1993 asetus pöytäkirjan soveltamisesta on mukautettava Euroopan kansantalouden tilinpito- ja aluetilinpitojärjestelmän mukaiseksi. Se on välttämätöntä alijäämien oikean ja luotettavan laskemisen kannalta. Tämä mukauttaminen mahdollistaa jäsenvaltioiden alijäämien ja velkojen tarkemman arvioinnin. Tämä tekninen mukauttaminen vaikuttaa erittäin konkreettisesti maiden todelliseen tilanteeseen, koska tiedot muuttuvat automaattisesti julkista vajetta vastaavasti.
Iloitsen myös siitä, että maaliskuussa esitettäväksi suunniteltu varainhoitovuoden 1999 alijäämiä koskeva arvio tehtäisiin jo uuden EKT:n (Euroopan kansantalouden tilinpito- ja aluetilinpitojärjestelmän) mukaisesti, mikä merkitsee sitä, että analyysi perustuu taloudellisesti relevantteihin, vahvistettuihin suureisiin.
Sallikaa minun kuitenkin käyttää tätä keskustelua lyhyesti myös siihen, että vetoan kaikkiin hallituksiin ja poliittisiin puoleisiin, että ne tekisivät kaikkensa, jotta liiallisia alijäämiä koskevia menettelyjä ei tarvitse milloinkaan käyttää. On hyvä, että menettely on olemassa. Menettely on tarpeen, koska se tekee kriteereistämme riittävän vakavasti otettavia ja uskottavia. Kansalaiset kysyvät: mitä sitten tapahtuu, jos kriteerejä ei täytetä? Menettelyllä ja muilla toimilla voimme todistaa, että kriteerit ja meidät on otettava vakavasti.
Toinen tärkeä asia on kysymys siitä, että meidän on tehtävä kaikkemme liiallisten alijäämien estämiseksi ja lisäksi julkisten vajeiden pienentämiseksi edelleen.
Tiedän, mistä puhun, ja sallikaa minun sanoa lopuksi, miksi olen niin iloinen siitä, että käymme tätä keskustelua! Käymme kotimaassani juuri keskustelua siitä, vastaavatko aiemman valtiovarainministerin antamat tiedot alijäämästä todellisuutta. Kotimaassani, Itävallassa, tarvittiin vuonna 1995 uudet vaalit, jotta Maastrichtin sopimuksen asettamat kriteerit voitiin täyttää ja poliittinen kumppani saatiin muuttamaan ajatteluaan. Koska meistä puhutaan niin paljon, minun on myös sanottava, että hallituskoalitiosta käydyt neuvottelut SPÖ:n kanssa epäonnistuivat sanon valitettavasti vuonna 2000, koska sosiaalidemokraattinen puolue kaatoi valmiiksi neuvotellun säästö- ja vakautusohjelman. Varsinkin se oli syynä siihen, että Itävaltaan jouduttiin muodostamaan uusi hallitus, koska ÖVP haluaa edelleen olla vakaan suunnan takuumiehenä, koska ÖVP haluaa edelleen taata Maastrichtin kriteerien ja julkisen alijäämän pienentämistavoitteen noudattamisen, kuten olemme täällä sopineet.

Maaten
Arvoisa puhemies, on hyvä asia, että tilastotiedot eivät ole ainoastaan luotettavia vaan myös vertailukelpoisia. Se on erittäin tärkeää etenkin Euroopan yhdentymisen ja sisämarkkinoiden loppuun saattamisen kannalta. Siksi tämä mietintö on myös poliittisesti latautunut mietintö, ja haluamme onnitella esittelijää siitä sydämellisesti.
Se antaa myös aiheen muutamaan poliittiseen huomautukseen. Vakaussopimus on tosiasia Euroopan unionissa. Kaikki euron käyttöön ottavat maat ovat sitoutuneet vakaussopimuksen avulla pyrkimään keskipitkällä aikavälillä talousarvioon, joka on tasapainossa tai hieman ylijäämäinen. Se ei tietenkään tarkoita sitä, että kun suhdanteet ovat laskussa, ei sallittaisi poikkeamia, mutta pitkällä ja keskipitkällä aikavälillä talousarvion on oltava tasapainossa tai ylijäämäinen.
Mitä vahvempi osallistuvien valtioiden asema on, sitä vahvempi eurosta tulee. Sen vuoksi kolmen prosentin normia ei ylitetä usein, ei edes suhdanteiden ollessa epäsuotuisat, niin ainakin väitetään. Olemme olleet aina sitä mieltä, että nämä kriteerit on täytettävä tiukasti. Se on erittäin tärkeää, jotta EMU menestyisi myös tulevaisuudessa. Vakaussopimuksen tiukka noudattamien voi antaa panoksen vakauden kulttuurin syntymiseen kaikissa EMUun kuuluvissa maissa.
Eri jäsenvaltiot ovat toteuttaneet ainutkertaisia toimia voidakseen täyttää kriteerit. Olemme sitä mieltä, että jäsenvaltioiden talousarviopolitiikkaa on valvottava tiukasti, jotta toimet toteutetaan määriteltyjen kriteerien puitteissa. Heikentymistä ei voida sallia. Lisäksi olemme sitä mieltä, että kulujen vähentäminen ja valtionvelan pienentäminen on asetettava etusijalle. Kulujen maksattaminen tulevilla sukupolvilla jatkuu yhä.

Solbes Mira
. (ES) Arvoisa puhemies, ensiksi paljon kiitoksia esittelijälle hänen tekemästään loistavasta työstä. Tämä aihe edellytti valtavasti teknisiä erityistietoja, ja mielestäni esittelijä Knörr käsitteli aihetta erittäin täsmällisesti ja ammattitaitoisesti. En itsekään uskaltaisi häntä paremmin laatia yhteenvetoa ehdotuksemme sisällöstä; lisäisin ainoastaan sen, että EKT -95:n mukauttamisen lisäksi vireillä on kaksi pientä teknistä muutosta, jotka esittelijä Knörr varmaan tuntee oikein hyvin ja jotka liittyvät velan korkoon ja arviointiin ulkomaan valuutassa. Sanon tämän ainoastaan, jotta prosessista saataisiin täydellisempi kuva.
Toiseksi kiittäisin esittelijä Knörriä hänen nopeudestaan. Hän on tehnyt todella hyvää työtä varsin lyhyessä ajassa. Tämä on tärkeä aihe eräiden myöhemmin korviimme kantautuneiden seikkojen vuoksi. On selvää, että tällä normilla emme pyri luotettaviin ja vertailukelpoisiin tilastoihin sillä ne ovat jo sitä , vaan luotettavampiin ja vertailukelpoisempiin tilastoihin. On ilmeistä, että sen ansiosta, että parlamentti on tehnyt päätöksensä näin nopeasti, maaliskuun luvut voidaan jo laskea näiden uusien perusteiden pohjalta.
Tältä pohjalta lopputulos on uskoakseni parempi. Luvut ovat luotettavampia ja vertailukelpoisempia, ja uskon, että ne huolenaiheet, joita eräät jäsenistä ovat ottaneet esiin vakaussopimuksen täytäntöönpanon osalta, voidaan arvioida paremmin.
Tämä asetus on puhtaasti välineellinen. Sen avulla emme pääse käsiksi pohjimmaiseen ongelmaan, jonka muutamat teistä ovat ottaneet esiin. Meidän on kuitenkin katsottava, että pohjimmainen ongelma on hallussa. Vakaussopimus on olemassa, ja jatkamme eteenpäin valvoen sitä, miten eri jäsenvaltiot noudattavat sopimusta jopa nykyisissä oloissa, joissa tulos on selvästi myönteinen kaikissa niissä jäsenvaltioissa, joissa olemme tutkineet tilannetta julkisen velan vakauden osalta. Kuitenkin olemme sitä mieltä, että tarkkaavaisuus ei saa herpaantua. On jatkettava sitkeästi tällä tiellä, sillä se on mielestämme olennaisen tärkeää.
Siksi haluaisin jälleen kerran ja päätän puheenvuoroni tähän kiittää teitä avustanne, jotta voisimme arvioida vakautta teknisesti paremmin ja vertailukelpoisemmin.

Puhemies
 Paljon kiitoksia, arvoisa komission jäsen Solbes Mira.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 12.00.

Euro: rahanväärennyksen estämiseksi annettavan rikosoikeudellisen suojan vahvistaminen
Puhemies
 Esityslistalla on seuraavana Cederschiöldin laatima kansalaisvapauksien ja -oikeuksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunnan mietintö (A5-0020/2000) ehdotuksesta puitepäätökseksi rahanväärennyksen estämiseksi annettavan rikosoikeudellisen suojan vahvistamisesta euron käyttöönoton yhteydessä (SN 5116/1999 - C5-0332/1999 - 1999/0821(CNS)).

Cederschiöld
. (SV) Arvoisa puhemies, hyvät vähälukuiset, mutta sitäkin tervetulleemmat kollegat, voisi kuvitella, että näin myöhään käsiteltäisiin asiaa, joka ei ole tärkeä, mutta niin ei kuitenkaan ole. Kyse on selkeästä ja konkreettisesta kysymyksestä. Kyse on yhtenäisvaluutastamme. Kuinka moni teistä tietää, että sitä väärennetään ja että tilanne on täysin sietämätön? Emme voi sallia sitä, että yhtenäisvaluuttamme heikentyy sen vuoksi, että sitä väärennetään. Sen vuoksi EKP, Ecofin, Europol, OLAF ja oikeudellisista asioista vastaava komission jäsen ovat oivaltaneet, että meidän on pikaisesti ryhdyttävä yhteisiin vastatoimiin lainsäädännössä esiintyvien aukkojen täyttämiseksi.
Unohdamme helposti, että vanhoja valuuttoja voidaan vaihtaa 20 vuoden ajan uuden valuutan käyttöönotosta. Sen vuoksi on tärkeää, että nämäkin valuutat otetaan mukaan tämän toimintaohjelman rikosoikeudelliseen osaan. Sen parlamentti on halunnut lisätä.
Neuvoston olisi pitänyt antaa parlamentille vaadittu kolmen kuukauden määräaika myös sitä viimeistä asiakirjaa varten, joka otettiin esille tässä asiassa, mutta me kaikki olemme tietoisia siitä, että näiden toimien toteuttamisella on kiire. Koska neuvosto päättää kysymyksestä tämän vuoden maaliskuussa, parlamentin on nyt syytä ottaa kantaa ehdotukseen, jotta jäsenvaltiot ehtisivät punnita myös parlamentin näkökantoja maaliskuussa tehtävän päätöksen osalta.
Jos jokin valtio päättäisi hankaloittaa asioita, se ottaa kannettavakseen valuuttaa koskevan vastuun, minkä vuoksi tämän valtion pitäisi vastata sekä moraalisesti että taloudellisesti toiminnasta, joka saattaa johtaa valuutan käyttöönoton myöhästymiseen. Tällainen toiminta aiheuttaisi paljon paheksuntaa.
Eurojen liikkeellelasku alkaa 1. päivä tammikuuta 2002. Koko unionilla on oltava sama suoja, joka kieltää liikkeellä olevien rahojen lisäksi vielä liikkeelle laskemattomienkin rahojen väärentämisen. On tärkeää, että kaikki maat saavat ajoissa yhtäläisen rikosoikeudellisen suojan. Komissio on ehdottanut tiedotustoimia, ennalta ehkäiseviä toimia, kokemusten vaihtoa ja rikosoikeudellisia toimia, mitkä todellakin merkitsevät tiettyä välttämätöntä lähentymistä, nimittäin sitä, että rahanväärennöksestä seuraa vapausrangaistus, joka on enimmillään vähintään kahdeksan vuotta. Myös väärennetyillä rahoilla käytävä kauppa ja väärentämiseen tarkoitettujen laitteiden hallussapito tehdään rangaistavaksi. Saamme yksinkertaisesti enimmäisrangaistusta koskevan vähimmäistason.
Euron värisävyt ovat hyvin tiedossa. Nykyaikaisten tietokoneiden avulla voidaan saada aikaan melkoista vahinkoa, jos emme suojaudu sen varalta. Parlamentti on tehnyt useita tarkistuksia käsiteltävänä olevaan ehdotukseen, muun muassa lainkäyttövallan osalta, joka merkitsee sitä, että samasta rikoksesta voidaan tuomita vain yhdessä valtiossa. Tuemme myös sitä, että mukaan on otettu sellaiset toimet, jotka kohdistuvat niihin yrityksiin, jotka ovat sekaantuneet väärennöksiin. Uusia ehdokasvaltioitakin kehotetaan omaksumaan nämä säännöt.
Neuvosto ja komissio laativat tätä ehdotusta kaksi vuotta. On aivan välttämätöntä, että teemme päätöksen maaliskuussa. Olisi vastuutonta, jos se viivästyisi, tai varsinkin, jos eurolle koituisi siitä vahinkoa. Se olisi petos myös kansalaisia kohtaan, joiden on tarkoitus ryhtyä käyttämään näitä uusia, tuntemattomia seteleitä. On hyvin todennäköistä, että rahan väärentäjät kohdistavat toimintansa valtioihin, jotka ovat euron ulkopuolella ja joissa uudesta valuutasta tiedetään vähemmän. Turvatoimet ulottuvat myös näihin valtioihin, ja näiden valtioiden mielipiteet on otettu vakavasti huomioon. Sen vuoksi voimme kuvata tätä ehdotusta siten, että siinä otetaan solidaarisesti ja molemminpuolisesti huomioon erilaiset edut, mikä asettaa meille myös velvoitteita. Neuvoston on kokoonnuttava maaliskuun aikana tekemään tämä päätös.
Kiitos kollegat siitä, että kuuntelitte! Kiitos myös teille, jotka olette vaikuttaneet kysymyksen nopeaan käsittelyyn; Ajattelen erityisesti PSE-ryhmää.

Coelho
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, ensinnäkin haluaisin onnitella esittelijä Charlotte Cederschiöldiä siitä, että hän on laatinut tämän mietinnön, joka on erinomainen lähtökohta rahanväärennyksen estämiseksi annettavan rikosoikeudellisen suojan vahvistamiseksi euron käyttöönoton yhteydessä. Euro otetaan käyttöön 1.1.2002 ja siitä tulee yksi maailman tärkeimmistä varantovaluutoista. Koska euro on maailmanlaajuisesti niin merkittävä, se on erityisen riskialtis väärennöksille. Tässä päätöksessä laaditaan siten vähimmäisjoukko normeja, joiden avulla yritetään yhdenmukaistaa rikosoikeudellinen suoja tällä osa-alueella ja tehdä sen soveltaminen yksinkertaisemmaksi ja tehokkaammaksi kaikissa jäsenvaltioissa. Siinä edellytetään myös, että euro suojataan jo ennen kuin se lasketaan liikkeelle, mikä täyttää ammottavan aukon joidenkin jäsenvaltioiden laeissa.
Haluan erityisesti ilmaista tukeni esittelijälle sen osalta, mitä hän sanoo tämän suojan ulottamisesta koskemaan kansallisia valuuttoja, joita voidaan yhä vaihtaa sen jälkeen kun ne on poistettu liikenteestä. Näin ollen kunkin jäsenvaltion itsensä kuuluu varmistaa tehokkaiden, sopivien ja ehkäisevien rikosoikeudellisten seuraamuksien kehittämisestä sellaista tekoja varten, joita pidetään puitepäätöksessä rikoksina.
Mielipiteeni ehdotuksesta asettaa vankeusrangaistuksille kahdeksan vuotta ylittävä enimmäisraja on se, että se ei tule aiheuttamaan minkäänlaisia ongelmia oman maani kohdalla, joka siitä huolimatta, että sen rikoslainsäädännössä vahvistetaan tällä hetkellä viiden vuoden enimmäisrangaistus väärän rahan valmistamisesta, on jo osoittanut valmiutta kyseisen tarkistuksen tekemiseen. Toisaalta haluaisin pyytää niitä harvoja jäsenvaltioita, joilla on vielä ollut joitakin varauksia asiasta, ratkaisemaan ongelmat, jotta tästä asiasta voitaisiin tehdä päätös nopeasti, kuten esittelijämme esittämistään syistä jo pyysi.
Arvoisa puhemies, tämän avulla esitetään ensimmäisen kerran ehdotus yhteiseksi rikossäädännöksi, jonka säädöksiä sovellettaisiin samanaikaisesti kaikissa 15:stä jäsenvaltiossa. Edistymme siten tavoitteessamme kehittää ja konkretisoida Euroopan unionia vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvan alueen osalta, aivan kuten Tampereella päätettiin.

Schulz
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, minun ei tarvitse toistaa sitä, mitä esittelijä sanoi, eikä sitä, mitä kollega Coelho juuri sanoi. He puhuivat nimittäin totta. Euroa on helppo väärentää. Olemme vaarallisessa siirtymävaiheessa, jossa esiintyy rikosoikeudellisesti rahatoimen historiassa luultavasti ainutlaatuinen ilmiö, nimittäin se, että rahaa, jota ei vielä ole olemassakaan, jota ei vielä ole liikkeellä vaan ainoastaan kirjanpidollisessa käytössä, voidaan silti jo väärentää, ja että rahan väärentämisen tunnusmerkistöä ei vielä voida soveltaa sen vuoksi, ettei rahaa vielä ole liikkeellä valuuttana.
Se on erittäin monitahoinen ongelma. Se merkitsee sitä, että nyt voi jo tehdä muutaman väärän euron joutumatta mahdollisesti tilille niiden liikkeelle laskemisesta, jos me emme toimi nopeasti siinä kollega Cederschiöld oli oikeassa. Sanon tässä sivumennen, että se saattaa tuntua monesta houkuttelevalta tilaisuudelta.
Miten Euroopan unioni tekee torjuakseen sen? Joukon oikeita asioita, joita kollega Cederschiöld kuvasi, mutta parlamentin pitää puhua hänen kuvaamiensa asioiden yhteydessä vähemmän puitepäätöksen sisällöstä ja mietinnöstä, jonka kollega Cederschiöld siitä laati, ja enemmän niistä menetelmistä, joita sovelletaan.
Neuvosto, Euroopan ylivoimaisesti epädemokraattisin toimielin, kuuli Euroopan parlamenttia tavalla, joka ivaa demokratian käsitettä. Saimme kuulemista varten tekstin, jonka kimpussa neuvosto itse askarteli erittäin pitkään, sivumennen sanoen vain osittain onnistuen palaan siihen vielä hetken päästä.
Euroopan parlamentin pitää nyt kolmen kuukauden kuluessa antaa lausunto tästä neuvoston monitahoisesta, vaikeasta, osittain ristiriitaisestakin asiakirjasta. Voimme nyt saada aikaan lausunnon ja maaliskuussa laadittavan päätöslauselman neuvoston toivoman aikataulun mukaisesti vain kollega Cederschiöldin valtavien ponnistelujen ja sen ansiosta, että Euroopan parlamentti luopuu demokratian pelisääntöjen mukaisesta oikeudestaan toteuttaa kuulemismenettely siten, että siihen käytetään riittävästi aikaa ja että kaikki tekstit ovat käytettävissä kaikilla kielillä.
Niin tärkeän asian kuin rahan väärentämisen tai väärentämiseltä suojelun sekä rikosoikeudellisen lainsäädännön lähentämisen yhteydessä, jota siinä yhteydessä tarvitaan, ei voi oikeastaan toimia niin nopeasti kuin neuvosto meiltä vaatii. Sen vuoksi haluan esittää nyt ryhmäni selkeän mielipiteen: keskustelimme kollega Cederschiöldin kanssa pitkään siitä, onko järkevää toimia näin. Päädyimme siihen tulokseen, että ei ole, mutta asian tärkeyden vuoksi sovimme, että hyväksymme tällaisen menettelyn.
Käsiteltävänä oleva puitepäätös on epäilemättä edistysaskel. Neuvoston oikeastaan tavoittelemaa oikeusvarmuutta kollega Cederschiöld kertoi jo tämän ei lopulta täydellisesti saavuteta, koska puutteita ei ole korjattu jäsenvaltioissa, joissa tavoitellaan vähimmäisvaatimuksia, rangaistavuuden vähimmäisvaatimuksia ja ennen kaikkea samojen rikosoikeudellisten normien soveltamista kaikissa jäsenvaltioissa myös niissä, jotka eivät ole vielä ottaneet euroa käyttöön, mutta joissa sitä voitaisiin kuitenkin teoriassa väärentää. Puutteita ei ole korjattu muun muassa sen vuoksi, että neuvosto ei pysty nytkään muuttamaan toimintatapojaan vaan pitää tämänkin puitepäätöksen yhteydessä parempana jatkaa oikeudellista yhteistyötä hallitusten välisen yhteistyön tasolla. Sen vuoksi tämän siteeraan tässä puitepäätöksessä rajoitutaan täydentämään jo 71 vuoden ikäistä kansainvälistä sopimusta, nimittäin 20. huhtikuuta 1929 väärän rahan valmistamisen vastustamiseksi tehtyä kansainvälistä yleissopimusta ja sen pöytäkirjaa. Tämä merkitsee sitä, että oikeusperustaa, jota me nyt laadimme euron suojaksi, ei laadita siellä, missä sen oikeastaan pitäisi tapahtua, nimittäin yhteisön oikeuden alalla, vaan se tapahtuu 71 vuotta vanhojen kansainvälisten sopimusten täydennyksenä.
Jätän koolla olevan juhlaistunnon arvioitavaksi, voiko Euroopan unionin, Euroopan unionin oikeudellisen yhteistyön tulevaisuus olla tällainen. Kiitän teitä siitä mielenkiinnosta, jota olette osoittaneet minua kohtaan yhteisessä yöohjelmassamme.

Berthu
Arvoisa puhemies, euron käyttöönotto saattaa hyvinkin merkitä onnenaikoja rahanväärentäjille. On nimittäin olemassa vaara, että kansalaiset, jotka yhtäkkiä eivät enää tunnekaan valuuttaansa, hyväksyvät sen vuoksi helposti väärän rahan, kun eivät erota sitä oikeasta. On siis luonnollista, että neuvosto on huolissaan asiasta ja pyrkii sellaisten, erityisesti rikosten merkit täyttävien rangaistusten käyttöönottoon, joita voitaisiin soveltaa tämäntyyppisiin rikoksiin kaikissa Euroopan maissa.
Neuvosto olisi epäilemättä tässä tarkoituksessa voinut tyytyä pelkkään päätöslauselmaan, jossa se olisi voinut suositella jäsenvaltioille tämänsuuntaista kansallista lainsäädäntöä. Itse olisin pitänyt tätä vaihtoehtoa parempana. Neuvosto joka ei nähtävästi luota tiettyjen maiden lainsäätämisintoon pitää kuitenkin parempana rajoittavan oikeudellisen välineen, eli puitepäätöksen, täytäntöönpanoa Euroopassa. Tästä ne vaikeudet kuitenkin juuri alkavat, sillä rikoslainsäädäntö on osa kansallista suvereniteettia, eikä Maastrichtin sopimuksessa ole minkäänlaisia tarkkoja määräyksiä euron käyttöönotolle, sillä Maastrichtin sopimuksesta aikanaan äänestäneitä ei haluttu pelotella liian sitovilla säännöillä.
Meille tänään esitellyssä ehdotuksessa puitepäätökseksi yritetään siis peitellä näitä puutteita viittaamalla Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 31 artiklan e kohtaan sekä 34 artiklan 2 kohdan b alakohtaan. Mielestäni näillä kohdilla ei kuitenkaan voida osoittaa tarkoituksenmukaista oikeusperustaa. Tuon sopimuksen 31 artiklassa sallitaan rikoksen tunnusmerkistön täyttäviä rikkomuksia koskevat yhteiset vähimmäissäännöt ainoastaan tietyissä rajatapauksissa, joihin lasketaan järjestäytynyt rikollisuus, terrorismi ja laiton huumausainekauppa. Rahanväärennystä tuossa artiklassa ei mainita. Amsterdamin sopimuksella muutetusta 34 artiklasta toteaisin, että siinä ainoastaan mainitaan uusi päätöksentekomuoto, eli puitepäätökset, joita voidaan nähtävästi soveltaa ainoastaan unionin nykyisten toimivaltuuksien puitteissa. Näin me pääsemmekin takaisin edellä mainitsemaani ongelmaan. Neuvosto ei siis ole onnistunut luomaan tälle tekstille uskottavaa oikeusperustaa. Tämä on jonkinlainen rangaistus siitä epärehellisyydestä, jolla neuvosto aikoinaan mainosti äänestäjille Maastrichtin sopimusta.
Haluaisin lisäksi esittää erään yleisluonteisen mielipiteeni. Jokin aika sitten meillä oli lähes jokaisessa istuntojaksossa käsiteltävänä yksi tai useampia mietintöjä euroa koskevista periaatekysymyksistä. Nyt eurosta ei ole laadittu vuoteen yhtäkään mietintöä, ainoastaan joitakin suppeita mietintöjä teknisistä kysymyksistä, kuten tämä tänään käsittelemämme mietintö rahanväärennöksestä. Strategisia tavoitteita vuosille 20002005 koskevassa komission tiedonannossa josta olemme keskustelleet tällä viikolla ei mainita sanallakaan tätä laajaa aihetta, paitsi yhdellä rivillä, jossa todetaan, että eurokolikot ja -setelit on määrä laskea liikkeelle 1. tammikuuta 2002. Tämä on todella vähäpätöinen maininta.
Monet perusongelmat ovat kuitenkin edelleen ratkaisematta. Niitä ovat esimerkiksi huolestuttava mielenkiinnon puute julkisessa mielipiteessä, se, että valuuttapolitiikkaa koskeviksi tavoitteiksi on virheellisesti määritelty ainoastaan inflaation torjunta, valuuttapolitiikan "federalisointi" eli yhtenäistäminen ilman budjetti- tai verotuspolitiikan yhtenäistämistä, nykyisten hakijavaltioiden asema euroalueella niiden saavutettua jäsenyyden sekä euron joka ei perustu yhtenäiseen käyttöönottoon jäsenvaltioissa aiheuttama epävarmuus kansainvälisillä markkinoilla ja niin edelleen. Ehkä on syytä muistuttaa myös siitä, että eurojen ostoa varten dollareita myyneet sijoittajat ovat hävinneet 20 prosenttia vuoden 1999 tammikuun 1. päivän jälkeen. Häviö on ollut 40 prosenttia, jos he ovat ostaneet obligaatioita, ja jopa 55 prosenttia, jos kyseessä on ollut jenien myynti tarkoituksena ostaa euroja. Arvoisa puhemies, näille sijoittajapoloisille jopa oikeat eurot ovat kuin väärää rahaa. Nämä ovat valtavia ongelmia, jotka näyttävät olevan tabuja parlamentille.

Krarup
Jatkaisin siitä, mihin edellinen puhuja lopetti. Muutamat periaatekysymykset ovat tärkeitä, koska lähtökohtanahan on se, että rikosoikeudellinen sääntely on kansallinen asia. Rikosoikeus kuuluu jokaisen yhteiskunnan kulttuuriperinteeseen, ja meidän on erittäin vaikea päästä yhteisymmärrykseen niistä yhteisistä määritelmistä, jotka koskevat näiden oikeudellisten peruskäsitteiden sisältöä. Arvostan parlamentin jäsen Cederschiöldin tekemää työtä ja otan lähtökohdakseni hänen - Tampereen huippukokouksen yhteydessä - esittämänsä vaatimukset yhteisistä määritelmistä ja yhteisistä rikoksen tunnusmerkistöistä ja siitä, millaisia yhteisiä rangaistuksia voidaan tuomita. Hän haluaisi käsitellä näitä rangaistuksia yhteisesti, jotta löytäisimme yhdenmukaisen rangaistusjärjestelmän rikoksille, joilla on EU:lle erityinen merkitys.
Ongelmana on kuitenkin se, että se ei ole oikeutettua, ja sille on hyvät perustelut, koska rikosoikeudellinen sääntely kuuluu jäsenvaltioiden toimivaltaan. Tässä yhteydessä esittäisin komission ja neuvoston edustajille seuraavan kysymyksen: onko se oikeusperusta riittävä, johon on vedottu? Mielestäni se on selvästi ristiriidassa 34 artiklan 2 kohdan b alakohdan kanssa, ja se menee huomattavasti pidemmälle kuin kyseinen kohta, jossa on annettu oikeutus niin kutsutuille puitepäätöksille, jotka ovat jäsenvaltioille sitovia tavoitteiden osalta, mutta joissa muodon ja keinojen valinta jätetään jäsenvaltioiden elimille. Käsiteltävänä olevalle puitepäätösluonnokselle on luonteenomaista se, että jäsenvaltioiden velvoitteet määritellään niin yksityiskohtaisesti, etteivät ne jätä mitään valinnanvapautta muotojen ja keinojen osalta. Ja siinä menee mielestäni oikeutuksen raja. Haluaisin, että komissio ja neuvosto vastaisivat tähän kysymykseen, koska mielestäni on selvää, että 31 artiklassa ei anneta tällaista oikeutusta.

Karas
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, aluksi haluaisin onnitella ja kiittää sydämellisesti esittelijää ja viitata siihen, että hän ei mietinnössään pelkästään kannattanut puitepäätöstä vaan esitti myös tekstin täydentämistä ja parantamista muutamalla tarkistuksella, joita myös puheenvuoroissa esitettiin ja joita kaikkia emme voi nyt käsitellä.
Joka tapauksessa on kyse euron menestystarinan jatkamisesta, ja meidän on tehtävä kaikkemme, jotta liian vähäiset toimet väärentämisen estämiseksi ensimmäiset yritykset tiedämme jo eivät haittaa tai jopa kyseenalaista tätä menestystarinaa. Olemme kaikki viitanneet siihen, että siirtymisvaihe merkitsee myös epävarmuutta ja uhkia. Sen vuoksi suunnitelmallisella tiedotuskampanjalla on tietysti oltava erittäin tärkeä rooli väärentämisen estämisen ja määräysten asianmukaisen täytäntöönpanon rinnalla, ja meidän on paneuduttava siihen vielä innokkaasti.
Kyse on kuitenkin myös yhteistyöhön liittyvistä asioista. Meidän on määriteltävä EKP:n, kansallisten keskuspankkien, komission ja Europolin täsmälliset toimivaltuudet kaikissa euron väärentämiseen liittyvissä seikoissa. Kysyn itseltäni myös sitä, olisiko tarpeen luoda toimielinten välinen elin tai EU:n tason elin, joka vastaa yhteistyön koordinoimisesta. Siihen on yhteydessä myös kellon ympäri toimivan ennakkovaroitusjärjestelmän luominen sekä yhteisen tiedottamisjärjestelmän luominen väärennöksistä vastaavien viranomaisten nopeaa tiedonvaihtoa varten.
Kannattamamme mietinnön lisäksi on noussut esiin monia vielä selvittämistä odottavia kysymyksiä. Toivon, että käytävä keskustelu selvittää vielä monia asioita.

Schreyer
Arvoisa puhemies, arvoisa esittelijä, hyvät parlamentin jäsenet, kuinka luotettava euro on? Se on tosiaan kysymys, jota kansalaiset kysyvät erittäin usein. Tämä kysymys on tietysti entistä tärkeämpi, kun lähestytään 1. tammikuuta 2002, ajankohtaa, jolloin rahakukkaroissa on euroja. Euron luotettavuutta koskeva kysymys ei koske siis pelkästään valuutan vakautta ja ulkoista arvoa vaan se koskee nimenomaan myös euron suojelemista väärennöksiltä. Sekin kiinnostaa kansaa, sillä tämä raha on uusi nimenomaan kansalle, kuten oikein sanottiin, sekä ulkonäöltään että käytön kannalta. Kaikille jäsenvaltioiden kansalaisille on tietysti uutta myös se, että heidän valuuttansa on voimassa niin paljon laajemmalla alueella ja tärkeimpänä valuuttana myös Euroopan ulkopuolella. Siihenkin on ensin totuttava.
Näin ollen on selvää, että kysytään, mitä EU tekee euron suojelemiseksi väärentämiseltä. Siitähän tänä myöhäisenä ajankohtana on kyse. Oikeastaan tämä on kansalaisille todella läheinen asia. Sen vuoksi on valitettavaa, että keskustelu käydään näin myöhään. Muuta ei kuitenkaan voida.
Euroopan keskuspankki on tietysti jo kauan käsitellyt tätä asiaa. Keskuspankkihan on vastuussa teknisestä turvallisuudesta väärennöksiä vastaan. Komissio julkaisi siihenkin viitattiin jo kesällä 1998 tiedonannon, jossa lueteltiin kaikki ne alat, joilla tarvitaan toimia, nimittäin tietojärjestelmät, koulutus tärkeä asia , euromaiden välinen yhteistyö ja tietysti lisäksi rikosoikeudelliset toimenpiteet. Käsiteltävänä olevassa puitepäätöksessä on kyse siitä.
Hyvä esittelijä, haluaisin kiittää teitä sydämellisesti komission puolesta, ja ennen kaikkea haluaisin kiittää myös parlamenttia siitä, että se oli valmis laatimaan lausunnon näin lyhyessä ajassa. Arvostan sitä kovasti.
Puitepäätöksessä on kyse siitä, että jäsenvaltiot soveltavat yhteistä rahanväärentämisrikosten määritelmää. Se on tietysti aina ensimmäinen edellytys, yhteiset määritelmät, jotta ylipäänsä voitaisiin toimia samalla tavalla, kuten painotettiin, kyse on pääasiassa siitä, että euron suojelu on varmistettu jo ennen sen varsinaista käyttöönottoa.
Komissio on tietysti kiitollinen myös siitä, että puitepäätös voi nyt Euroopan parlamentin nopean päätöksen ansiosta ja toivon, että näin äänestetään astua voimaan mahdollisimman pian, jotta täytäntöönpanovaiheet voidaan aloittaa. Komissionhan on esitettävä, ja se aikoo esittää, ensi vuoden alkupuoliskolla kertomuksen siitä, kuinka jäsenvaltiot ovat panneet täytäntöön päätöksen, onko asian vakavuus saanut aikaan myös vastaavaa toimintaa.
Täällä viitattiin siihen, että tämä puitepäätös on nimenomaan rikosoikeudellinen päätös. Siinä suhteessa tälle uudistukselle, tälle askeleelle on annettava tunnustusta, vaikka te, jäsen Schulz, viittasitte siihen, että tämä askel ei ole kovin rohkea täydentäessään tätä suhteellisen vanhaa sopimusta. Siihen kysymykseenne, onko komissio sitä mieltä, että puitepäätös perustuu perustamissopimuksen mukaiseen riittävään oikeusperustaan: komissio on sitä mieltä, että nyt sovelletaan oikeaa perustaa.
Puitepäätöstä pitää tulevaisuudessa täydentää muilla säädöksillä. Komissio laatii asetusehdotuksen kaikkien asiasta vastaavien viranomaisten yhteistyöstä ja yhteistyöstä Europolin kanssa. Tässä ehdotuksessa on tarkoitus velvoittaa yhteistyöhön ja säädellä kansallisten viranomaisten velvoitetta ilmoittaa rahanväärentämisestä Europolille ja esitellä takavarikoituja vääriä rahoja Euroopan keskuspankille tunnistamista ja luokittelua varten, jotta niiden vuoksi voitaisiin ryhtyä tehokkaisiin toimiin.
Eri toimien välisestä koordinaatiosta: komissio on vuoden 1998 alusta alkaen toiminut ja nyt sen seuraajana OLAF toimii yhteistyössä jäsenvaltioiden, Euroopan keskuspankin ja Europolin asiantuntijoiden kanssa euron väärennösten estämiseksi tehokkaasti jo etukäteen. Komissio esitti myös muutama viikko sitten ja te, jäsen Karas, viittasitte äsken siihen ehdotuksen euroon liittyvästä tiedotuskampanjasta, johon on ehdotettu sentään 32 miljoonan euron määrärahaa. Sehän on määrä, joka voidaan käyttää erittäin tehokkaasti, siis suuri määrä; ja tämän tiedotuskampanjan erittäin tärkeänä osana on tietysti euron luotettavuus väärennöksiä vastaan.
Olen sitä mieltä, että tämä hieman ennen puoltayötä käytävä keskustelu myötävaikuttaa myös siihen, että kaikki ne rahanväärentäjät huomaavat olevansa väärässä, jotka uskovat, että tänä myöhäisenä ajankohtana on tullut heidän hetkensä, koska EU ei ole enää valveilla!

Puhemies
 Paljon kiitoksia, arvoisa komission jäsen Schreyer.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 12.00.
(Istunto päättyi klo 23.50)

