

Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana keskustelu Kreissl-Dörflerin laatimasta kansalaisvapauksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunnan mietinnöstä (A6-0222/2005) muutetusta ehdotuksesta neuvoston direktiiviksi pakolaisaseman myöntämistä tai poistamista koskevissa menettelyissä jäsenvaltioissa sovellettavista vähimmäisvaatimuksista (14203/2004 – C6-0200/2004 – 2000/0238(CNS)). 
Franco Frattini,
   . Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, tiedätte kaikki, mikä tilanne on: pakolaisasemaan liittyviä menettelyjä koskevasta direktiivistä on neuvoteltu neuvostossa yli neljä vuotta. Näin ollen lopputulos perustuu unionin jäsenvaltioiden väliseen hauraaseen kompromissiin. 
On todettava rehellisesti, ettei kompromissi todellakaan ole järin kunnianhimoinen. Olen hyvin tietoinen mietinnössä esitetyistä huolenaiheista, ja olen niistä osittain yhtä mieltä. Kiitän siis esittelijää hänen tekemästään työstä, vaikka kohtaamamme vaikeudet ja se, ettei direktiivissä edelleenkään tavoitella taivaita, ovat hyviä lisäsyitä – enkä todellakaan sano tätä kuulostaakseni ristiriitaiselta – joiden vuoksi parlamentin on syytä hyväksyä mietintö tänään ja jatkaa tätä monimutkaista menettelyä siihen asti, kunnes direktiivi tulee voimaan. 
Mielestäni on ensinnäkin erittäin hyviä menetelmiin liittyviä syitä hyväksyä mietintö. Jos direktiivi nimittäin tulee voimaan, kaikki tätä koskevat myöhemmät ehdotukset joudutaan hyväksymään määräenemmistöllä, eli niiden ei enää tarvitse saavuttaa yksimielistä hyväksyntää. Ehdotuksien on myös läpäistävä neuvoston ja parlamentin yhteispäätösmenettely. Tämä tarkoittaa sitä, että kun direktiivin hyväksymiseen liittyvä ensimmäinen vaihe on ohi, parlamentissa saatetaan toimittaa yhteispäätösäänestys seuraavissa vaiheissa, ja sitä pidän merkittävänä asiana. Toivon, että saavutamme tämän lopputuloksen mahdollisimman pian, kunhan olemme hyväksyneet direktiivin. 
On myös syitä, jotka liittyvät tulevaisuudennäkymiin. Kun menettelyä muutetaan siten, että yksimielisen päätöksen sijaan edellytetään määräenemmistön saavuttamista, ja siten, että parlamentti ei enää tyydy antamaan pelkkää lausuntoa yhteispäätösmenettelyn yhteydessä, saavutamme tuloksen, joka on omasta mielestäni ja uskoakseni monien muidenkin mielestä vielä tärkeämpi: sen, että vuoteen 2010 mennessä otetaan käyttöön yhteinen turvapaikkamenettely. Uudistus ei kohdistu enää pelkästään menettelyihin, vaan itse pääasiaan, konkreettisiin eroihin yhteisön toimien ja jäsenvaltioiden toimien välillä. 
Puoltavaa äänestystänne tukevat myös muut, sisältöön liittyvät syyt. Direktiivi on tosiaan vasta ensimmäinen askel, mutta muistanette useita vuosia sitten pidetyn Tampereen neuvoston, jossa päätettiin, että Euroopan turvapaikkastrategiasta tulee vaiheittainen strategia, mikä tarkoittaa sitä, että menettelyä ja itse pääasiaa ei toteuteta yhdessä ja samaan aikaan, vaan että niitä edistetään vaiheittain. Hyvät parlamentin jäsenet, myönnän, että tämä on vasta ensimmäinen askel, mutta sen vaikutus onkin aivan omaa luokkaansa. 
Voin mielestäni todeta, että tällä hetkellä noudatetaan yli 20:ta erilaista menettelyihin liittyvää järjestelmää. En sano, että niitä on 25, mutta kyllä niitä on melkein niin paljon. Niin parlamentti ja komissio kuin minä itsekin – henkilökohtaisesti ja julkisesti – olemme esittäneet joitakin huolenaiheita, jotka liittyvät tarpeeseen yhdenmukaistaa pakolaisten ja turvapaikanhakijoiden kohtelua. 
Direktiivin myötä koko Euroopassa noudatetaan yhteistä menettelyä ja yhteisiä vähimmäisnormeja, ja mikä tärkeintä, yhteisöjen tuomioistuin saa valtuutuksen noudattaa ja tulkita niitä. Kuten hyvin tiedätte, yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännössä tulkinta on usein erittäin edistynyttä. Näin komissiokin saa tilaisuuden panna täytäntöön olemassa olevia sääntöjä. Tähän sillä ei ole tällä hetkellä mahdollisuutta, ja uskon, että tilanne tulee eroamaan merkittävästi nykyisestä. 
Jos toisaalta joutuisimme lopettamaan toimemme tähän, jos tätä vaiheittaista lähestymistapaa ei enää noudatettaisi, jotkut meistä vaatisivat taatusti edelleen tekstin parantamista. Totean kuitenkin rehellisesti, että on epätodennäköistä – erittäin epätodennäköistä – että neuvosto käynnistää uudelleen merkittävät keskustelut, kun niitä on jo käyty viiden vuoden ajan. Niinpä, jollei neuvosto puutu asiaan, esitetään pyyntöjä ja tuodaan julki kasvavia huolenaiheita, mutta asiaan liittyvä yhteisön strategia, jonka mukaan tässä vaiheessa tarkastellaan menettelyjä ja myöhemmin itse pääasiaa ja turvapaikkalainsäädäntöä, ei edisty. 
Tästä syystä, jos vertaamme epätäydellisen tekstin etuja yhteisön lainsäädäntöön jäävän tyhjiön aiheuttamiin vakaviin vaaroihin, jotka huolestuttavat meitä vielä enemmän, toivon lujasti, että parlamentti hyväksyy mietinnön ja antaa siitä myönteisen lausunnon. 
Wolfgang Kreissl-Dörfler (PSE ),
   . Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen Frattini, hyvät kollegat, äänestämme tänään Euroopan unionin varsinaisesta peruskivestä. Euroopan unioni nousi toisen maailmansodan raunioista, ja unionin menestys perustuu opeille, jotka saimme maailmanlaajuisesta sodasta, kansallissosialismista ja viime vuosisadan diktatuureista, erityisesti itäeurooppalaisista diktatuureista. Kaikista näistä syistä monet eurooppalaiset joutuivat jättämään kotinsa ja pakenemaan vieraisiin maihin pelastaakseen henkensä. Nyt Eurooppaan tulee ihmisiä päästäkseen turvaan katastrofeilta ja vainoilta. Yhdenkään ei ole ollut helppoa jättää kotimaataan, koska paetessaan he ovat usein ottaneet elämänsä omiin käsiinsä. Heidän unelmansa turvallisesta elämästä päättyy kuitenkin usein vastaanottokeskuksiin, joissa vallitsevat olot ovat toisinaan pöyristyttäviä, ja sitten heidät palautetaan niin sanotusti turvallisiin maihin, kuten Libyaan, ilman, että heidän yksilöllistä tilannettaan olisi arvioitu mitenkään. Pyrimmekö eroon kaikista taakoista ja kaikesta vastuusta mahdollisimman pian? Olen saanut sen käsityksen, että olemme Eurooppa-linnoituksessa kiinnostuneempia suojelemaan itseämme pakolaisilta kuin suojelemaan heitä. Miten aiomme kantaa historiallisen vastuumme, jollemme anna pakolaisille asianmukaista tilaisuutta selvittää, minkä vuoksi he tulevat tänne? Miten voimme puolustaa uskottavasti eurooppalaisia arvoja, jos epäämme turvapaikanhakijoilta pääsyn oikeudellisiin menettelyihin? On selvää, että turvapaikkaoikeuden väärinkäyttöä pelätään, mutta sen ei pidä johtaa siihen, että petämme arvomme. Tarvitsemme yhteisiä eurooppalaisia vähimmäisnormeja, joiden mukaisesti kohtelemme pakolaisia ja jotka perustuvat oikeusvaltioperiaatteeseen sekä kansainvälisen oikeuden, kuten Geneven pakolaissopimuksen, mukaisiin kansainvälisiin yleissopimuksiin ja velvoitteisiin. Neuvosto esitti meille neuvottelutarkoituksia varten laaditun direktiiviehdotuksensa vasta marraskuussa 2004, kun se oli jo tehnyt päätöksensä. Tätä voisi luonnehtia yhteistyöhaluttomaksi yhteistyöksi, ja torjumme sen suoralta kädeltä. Teksti, jonka neuvosto nyt on esittänyt meille, on myös hyvin kaukana Tampereella vuonna 1999 muotoilluista tavoitteista. Tästä seuraa muun muassa se, että enemmistö meistä kansalaisvapauksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunnan jäsenistä on tullut siihen tulokseen, että direktiivi ei vastaa odotuksia sikäli, että siinä ei edistytä mainittavasti kohti yhteensovittamista, ja sikäli, että on liikaa tilanteita, joissa jäsenvaltiot saavat säilyttää omat oikeudelliset järjestelynsä.
Tietyt asiat herättävät suurta huolta kansainvälisesti tunnustettujen ihmisoikeuksien ja pakolaisiin sovellettavien lakien periaatteiden kunnioittamisesta; niinpä olemme esittäneet joitakin olennaisen tärkeitä tarkistuksia. Torjumme ensinnäkin 35 artiklan a kohdassa esitetyn "huipputurvallisten kolmansien maiden" käsitteen, joka on itsessään erinomainen saavutus maailmanlaajuisen ajatusmallin kannalta. Suositamme sen sijaan 27 artiklaan sisältyvän "turvallisten kolmansien maiden" käsitteen tarkistamista. On tärkeää panna merkille, että haluamme 27 artiklaa sovellettavan vain, jos kyseinen kolmas maa on ratifioinut Geneven yleissopimuksen ja muut kansainväliset ihmisoikeussopimukset ja jos se noudattaa niitä sekä erityisesti palauttamiskiellon vastaista periaatetta, josta määrätään Geneven pakolaissopimuksessa. Turvapaikanhakijoiden on saatava mahdollisuus esittää syyt, joiden vuoksi heidän turvallisuuttaan ei voida taata "turvallisessa kolmannessa maassa" tai heidän alkuperämaassaan.
Toiseksi haluamme vahvistaa turvapaikanhakijoiden oikeutta saada tehokasta oikeussuojaa 38 artiklan mukaisesti.
Kolmanneksi vaadimme lasten oikeuksien vahvistamista. Koska kaikkia alle 18-vuotiaita nuoria on kohdeltava lapsina lasten oikeuksia koskevan vuoden 1989 YK:n yleissopimuksen määritelmän mukaisesti, olemme kaikki sopineet – ryhmäsidoksistamme huolimatta – että kaikkia direktiivin tätä koskevia artikloja on tarkistettava lasten oikeuksia koskevan YK:n yleissopimuksen mukaisesti. Neljänneksi turvapaikanhakijoita ei saa ottaa säilöön, ennen kuin on todettu, että säilöönotto on jollakin perusteella välttämätöntä ja perusteltua sekä kansainvälisten yleissopimusten sääntöjen mukaista. Turvapaikanhakijoita voidaan pitää säilössä vain paikoissa, jotka on selvästi erotettu vankiloista. Tehokkaan oikeusavun saanti, mahdollisuus käyttää ammattitaitoisia ja puolueettomia tulkkeja sekä pääsy ammattitaitoiseen lääketieteelliseen hoitoon on taattava aina. Ilman huoltajaa olevia lapsia ei koskaan pidä ottaa säilöön heidän maahanmuuttoon liittyvän asemansa perusteella. On harkittava aktiivisesti vaihtoehtoisia toimia tapauksissa, joissa henkilöt kuuluvat haavoittuviin ryhmiin; mainittakoon esimerkiksi kidutuksen tai trauman uhrit sekä henkisesti tai fyysisesti vammaiset henkilöt.
Esittelemäni mietintö, jonka kansalaisvapauksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunta on hyväksynyt, tarjoaa mahdollisuuden luoda Euroopan ensimmäisen turvapaikkalainkappaleen, tasapainoisen ja tasapuolisen lainkappaleen. Islaminuskoisten terroristien ja rikoksien pelkoa ei pidä käyttää tekosyynä takapajuisen turvapaikkapolitiikan harjoittamiselle. Mikäli unohdamme turvapaikkapolitiikan ytimen, vaarannamme ihmisoikeudet ja horjutamme arvojen yhteisön, Euroopan unionin, tukipilareita. Pelko on huono päätöksenteon peruste, ja tekopyhyys on tuomittavaa politiikan alalla. Tässä on kyse ihmisoikeuksista ja inhimillisestä elämästä, eikä meidän, sen enempää kuin muidenkaan, pidä unohtaa sitä.
Olen hyvin tyytyväinen komission jäsenen Frattinin myönnytykseen. Toivon, että he, jotka päättivät kenties jo kauan sitten äänestää mietintöä vastaan, harkitsevat nyt kantaansa uudelleen. Vetoan jälleen teihin, jotta äänestäisitte mietintöni puolesta, sillä sitä tarvitaan myös ensi vuoden neuvotteluissa neuvoston kanssa. Vetoan teihin, jotta äänestäisitte mietinnön puolesta kaikkien edun mukaisesti, eikä vähiten siksi, että muistaisimme kaikkia eurooppalaisia, jotka joutuivat pakolaisiksi sodan, etnisten puhdistusten ja vainojen vuoksi.
Feleknas Uca (GUE/NGL ),
   . Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, yhteisen eurooppalaisen turvapaikkaoikeuden käyttöön ottamiseen – josta päätettiin Tampereen Eurooppa-neuvostossa lokakuussa 1999 – on syytä suhtautua hyvin myönteisesti, vaikka neuvoston tarkistettu ehdotus onkin niin tavattoman epätarkoituksenmukainen, että jos direktiivi pantaisiin jäsenvaltioissa täytäntöön tarkistamattomana, pakolaisten suojelu Euroopassa typistyisi lähes olemattomiin.
Niin sanottujen "turvallisten kolmansien maiden" yhteisen vähimmäisluettelon suunniteltu käyttöön ottamiseen liittyvä suurin uhka on, että jäsenvaltiot palauttavat turvapaikanhakijat alkuperämaihin, joita pidetään "turvallisina kolmansina maina" edes kuulematta syitä, joiden vuoksi kyseiset henkilöt ovat joutuneet pakolaisiksi, tai tutkimatta perusteita, joiden vuoksi heillä on oikeus turvapaikkaan. Niinpä kiinnitän mietinnöstä laatimassani kehitysyhteistyövaliokunnan lausunnossa erityistä huomiota siihen, että Euroopan parlamentin on osallistuttava täysimääräisesti kaikkeen päätöksentekoon, joka liittyy yhteiseen luetteloon.
Sellaisten valtioiden, joita voidaan – tai joita ei voida – pitää turvallisina kolmansina maina, sisällyttämisen yhteiseen vähimmäisluetteloon tai siitä poistamisen ei pidä kuulua yksinomaan neuvoston tai komission toimivaltaan. Tätä edellytetään mietinnössä, josta meidän on tarkoitus äänestää, samoin kuin lasten ja alaikäisten suojelun parantamista sekä sääntöjä, jotka liittyvät jäsenvaltioiden velvollisuuteen tiedottaa pakolaisille heidän oikeuksistaan ja velvoitteistaan kielellä, jota he ymmärtävät.
Mietintöön sisältyy joitakin hyvin tärkeitä tarkistuksia, joiden tarkoituksena on varmistaa, etteivät jäsenvaltiot voi karkottaa turvapaikanhakijoita tai palauttaa heitä alueille, joilla heidän henkeään tai vapauttaan uhataan rodun, uskonnon, kansallisuuden, tiettyyn yhteiskuntaryhmään kuulumisen tai erityisten poliittisten kantojen perusteella. 
Pyydän kollegojani parlamentissa tukemaan tätä mietintöä. Mietinnöllä on suuri merkitys, mikäli aiomme turvata pakolaisten suojelun Euroopassa, ja se vaikuttaa myös kyseisten ihmisten asemaan jäsenvaltioissa. 
Carlos Coelho,
   . – Arvoisa puhemies, arvoisa komission varapuheenjohtaja Frattini, hyvät kollegat, kuten varapuheenjohtaja Frattini totesi, prosessi on ollut pitkällinen. Ensimmäinen ehdotus esitettiin viisi vuotta sitten. Parlamentti esitti vuonna 2001 yli sata tarkistusta Watsonin mietintöön. Neuvostolta kului kaksi vuotta neuvotteluja käyden, kunnes yleinen lähestymistapa onnistuttiin vihdoin määrittelemään huhtikuussa 2004.
Olin hyvin pettynyt siihen, että Euroopan parlamenttia kuultiin vasta sitten, kun neuvosto oli tehnyt poliittisen sopimuksen, mikä tarkoittaa käytännössä sitä, että neuvosto ei nyt kiinnitä minkäänlaista huomiota tähän keskusteluun. Neuvoston poissaolo tästä istuntosalista kuvastaa täysin toimielimen suhtautumista tähän keskusteluun. Kuten varapuheenjohtaja Frattini sanoi, direktiivi on tärkeä. Meidän on otettava kiireellisesti tämä askel kohti Euroopan turvapaikkajärjestelmän käyttöön ottamista, ja direktiiviehdotus on ensimmäinen oikeudellisesti sitova väline, joka kohdistuu turvapaikkaprosessiin. On luotava yhteisiä turvapaikkajärjestelyjä, jotta voimme hallita pakolaisvirtaa mahdollisimman tehokkaasti ja tasapuolisesti, sekä pakolaisten että vastaanottavan yhteiskunnan kannalta. Tällöin ei pidä myöskään rikkoa vuoden 1951 Geneven yleissopimusta ja erityisesti palauttamiskieltoa, jonka mukaan valtiot eivät saa palauttaa tällaisia henkilöitä sellaisiin maihin tai sellaisille alueille, joilla heidän henkensä tai vapautensa ovat uhattuina.
Näin ollen on otettava huomioon, että jäsenvaltiot haluavat torjua turvapaikkajärjestelmien väärinkäyttöä, johon talouspakolaiset syyllistyvät. Haluan kiittää esittelijä Kreissl-Dörfleriä hänen tekemästään työstä. Kannatin monia hänen tarkistuksistaan. Vastaavasti mietintöön sisällytettiin useimmat ehdotukseni, jotka koskivat humanitaarisia kysymyksiä ja turvapaikanhakijoiden oikeuksia, nopeiden ja tehokkaiden menettelyjen tarvetta, säilöönoton edellytyksiä sekä alaikäisten ja muiden mahdollisesti haavoittuvassa asemassa olevien henkilöiden suojelua. Olemme kuitenkin eri mieltä kahdesta tärkeästä asiasta: jo joissakin jäsenvaltioissa käytössä olleiden turvallisten maiden luetteloiden poistamisesta ja "huipputurvallisten" maiden käsitteestä luopumisesta.
Tästä syystä pyydämme erillisen äänestyksen toimittamista useista tarkistuksista. "Huipputurvallisen" maan käsite sopii varmasti sellaisiin eurooppalaisiin kolmansiin maihin, kuten Sveitsiin, joissa noudatetaan hyvin tiukkoja ihmisoikeuksiin ja pakolaisten suojeluun liittyviä normeja. Käsite oli menestys, kun se otettiin käyttöön Saksassa. Väärinkäyttöjen ja turvapaikanhakijoiden määrä vähentyi. Joidenkin mielestä ratkaisu oli ristiriidassa Geneven yleissopimuksen ja palauttamiskiellon kanssa. Tästä syystä kuulimme parlamentin oikeudellista yksikköä; se on juuri antanut lausunnon, jonka mukaan olemme oikeassa, ja turvallisiin maihin perustuva ratkaisu on täysin yhdenmukainen niiden kansainvälisten velvoitteiden kanssa, jotka sitovat meitä. 
Esitimme myös uudelleen tarkistuksen, jota ei hyväksytty valiokunnassa. Siinä ehdotetaan sellaisen tehokkaan järjestelmän käyttöön ottamista, jonka mukaan turvapaikanhakijalla on aina oikeus valittaa päätöksestä ja odottaa myöhempää päätöstä maassa, jossa hän on hakenut turvapaikkaa. Jos nämä tarkistukset hyväksytään, mietintö on mielestäni vastuumme tasalla, ja neuvoston olisi syytä seurata esimerkkiämme. Jos säilytämme alkuperäiseen versioon sisältyneet tarkistukset, pelkään, ettei Euroopan kansanpuolueen (kristillisdemokraatit) ja Euroopan demokraattien ryhmä voi tukea mietintöä. 
Martine Roure,
   . Arvoisa puhemies, haluan tietysti ensinnäkin kiittää esittelijäämme hänen tekemästään työstä. Meidän on tuettava häntä, jotta Euroopan parlamentti voi ilmaista voimakkaan kantansa tässä ratkaisevan tärkeässä asiassa. Tämä erittäin hyvin tasapainotettu mietintö on hyvä teksti, jonka pohjalta voidaan hahmotella turvapaikka- ja maahanmuuttopolitiikkaa. 
Euroopan parlamentin on pysyttävä lujana tätä politiikkaa hahmoteltaessa. Juuri kun olemme siirtymässä yhteispäätösvaiheeseen turvapaikkapolitiikan alalla, kehotan neuvostoa palauttamaan Euroopan toimielimien keskinäisen luottamuksen osoittamalla, että se on valmis kuulemaan Euroopan parlamenttia. Nykyisessä muodossaan neuvoston teksti ei itse asiassa mahdollista turvapaikkapolitiikkojen yhteensovittamista Euroopan tasolla. Päinvastoin, tekstissä taataan jäsenvaltioille liikaa poikkeamia ja poikkeuksia. Lisäksi nämä poikkeamat estävät meitä pääsemästä hyvän yhteisen nimittäjän tasolle. Tilanne on pikemminkin se, että etusija annetaan pienimmälle yhteiselle nimittäjälle, eli Euroopan turvapaikkapolitiikan tasoa alennetaan. 
Haluamme ennen kaikkea korostaa, että Eurooppa on todellinen turvasatama ja että meidän on suojeltava tätä humanitaarista perinnettä. Euroopan turvapaikkapolitiikan avulla on ensin taattava turvapaikanhakijoiden korkeatasoinen suojelu vahvistamalla heidän perusoikeuksiaan. Ymmärrämmekö edes, miten onnekkaita me kaikki olemme, kun olemme syntyneet Euroopassa? Niin sanottujen "huipputurvallisten" kolmansien maiden periaatetta on mahdotonta hyväksyä, koska se on ristiriidassa turvapaikanhakijoiden oikeuksien kanssa. Kaikilla on oikeus esittää yksilökohtainen anomus ja oikeus saada anomuksensa arvioitua yksilökohtaisesti. Ihmiset voivat joutua helposti vainon kohteiksi maissa, jotka ovat pinnalta katsoen turvallisia. Historiallisia esimerkkejä riittää vaikka vain 1900-luvulta. Turvallisten maiden periaate voi olla hyvin vaarallinen, jollei sitä valvota ankarasti, ja näin ollen olisi mahdotonta hyväksyä 25:n erilaisen luettelon noudattamista. 
Parlamentin on myös otettava johtoasema, kun tätä luetteloa laaditaan, ja velvollisuutemme on varmistaa, että tätä oikeutta myös kunnioitetaan. Mitä haluamme? Vaadimme ihmisarvon kunnioittamista. On muistettava, että perusoikeuskirjan 1 artikla koskee oikeutta ihmisarvoon. Vierailkaa eri jäsenvaltioiden pakolaiskeskuksissa, ja ymmärrätte kyllä, mitä tarkoitan. Vierailkaa niissä, ja kauhistutte tavasta, jolla pakolaisia voidaan kohdella. Häpeätte silmät päästänne, kuten minäkin. Meidän on oikaistava turvapaikkapolitiikan epäkohdat. Meidän on suojeltava pakolaisia. Meidän on myös käännyttävä kansalaisten puoleen ja selitettävä heille – meidän on saatava heidät ymmärtämään – millaisten koettelemuksien vuoksi näiden pakolaisten on ollut kirjaimellisesti pakko tulla Eurooppaan. 
Jeanine Hennis-Plasschaert,
   . Arvoisa puhemies, haluan ensinnäkin kiittää esittelijää, joka on tehnyt erinomaista työtä. Kerrankin olen täysin samaa mieltä hänen kanssaan: pelko on huono neuvonantaja. 
Toimintaamme ohjaavana periaatteena on oltava se, että Euroopan unionin on löydettävä alueena, jolla ei ole sisärajoja, yhteinen ja tehokas tapa hallita ulkorajojaan. Yhteisen turvapaikka- ja maahanmuuttopolitiikan kehittäminen on olennainen osa tätä. Vaikka jäsenvaltiot ovatkin ilmaisseet pyrkivänsä tähän tavoitteeseen, politiikka on vasta pikkuhiljaa hahmottumassa hyvin vaivalloisesti. 
Yleisen mielipiteen painostamina – mistä kansalliset hallitukset ja parlamentit saavat itse asiassa usein syyttää itseään – useimmissa jäsenvaltioissa on nyt ryhdytty harjoittamaan omaa, mahdollisimman rajoittavaa turvapaikka- ja maahanmuuttopolitiikkaa, siitä huolimatta, että turvapaikka- ja maahanmuuttopolitiikan tarkistaminen jossakin jäsenvaltiossa vaikuttaa välittömästi maahanmuuttajien virtaan ja poliittiseen kehitykseen muissa jäsenvaltioissa. Kuten esittelijäkin huomautti, tällaisen toimintatavan haittapuolena on, että turvapaikkaan oikeutetut poliittiset pakolaiset uhkaavat joutua sivuutetuiksi. 
Yleisessä keskustelussa turvapaikanhakijat ja laittomat maahanmuuttajat niputetaan yhteen entistä useammin, ja jollemme pidä varaamme, terroristit, joiden toimintaa meidän on torjuttava, liittyvät tähän ryhmään lähitulevaisuudessa. Suuntausta on muutettava mahdollisimman pian, ja tästä syystä tarvitsemme eurooppalaista lähestymistapaa. 
Parlamentti äänestää iltapäivällä ehdotuksesta neuvoston direktiiviksi pakolaisaseman myöntämistä tai poistamista koskevissa menettelyissä jäsenvaltioissa sovellettavista vähimmäisvaatimuksista. Ehdotus ei ole itsessään kovin mielenkiintoinen. Se on itse asiassa pelkkä 25 jäsenvaltiossa noudatettavien politiikkojen kokoelma. On valitettavaa, ettei yhdenmukaistamisesta näy juuri jälkeäkään. 
On jo huomautettu, että Euroopan parlamentti voi toimia vain neuvonantajana ehdotusta tarkasteltaessa. Neuvot voivat olla hyvin hyödyllisiä, mutta ne voidaan myös ennen kaikkea jättää huomiotta, ja juuri niin neuvosto aikookin tehdä. Tilanne on kuitenkin se, että kun mietinnöstä on toimitettu lopullinen äänestys ja kun direktiivi näin ollen tulee voimaan, Euroopan parlamentti saa yhteispäätösoikeuden turvapaikka- ja maahanmuuttopolitiikan alalla. Tämä tarkoittaa sitä, että neuvosto ei enää tee päätöksiä yksimielisesti, vaan ne tehdään määräenemmistöpäätöksillä. Tämä päätöksentekomenettelyyn liittyvä tarkistus on olennaisen tärkeä, samoin kuin tarve ryhtyä harjoittamaan yhteistä turvapaikka- ja maahanmuuttopolitiikkaa lyhyellä aikavälillä. 
Voidaksemme lähettää voimakkaan poliittisen viestin neuvostolle kehotan Euroopan kansanpuolueen (kristillisdemokraatit) ja Euroopan demokraattien ryhmän jäseniä – erityisesti jäsen Coelhoa – sekä Euroopan yhtyneen vasemmiston konfederaatioryhmän/Pohjoismaiden vihreän vasemmiston jäseniä valitsemaan toimivimman kompromissin ja näin ollen pidättäytymään äänestämästä tätä mietintöä vastaan. Ryhmäni on osoittanut halukkuutensa toimia näin. Eräs asia, eli huipputurvallisten maiden käsite, on kannaltamme edelleen ongelmallinen, mutta olisin hyvin hämmästynyt, jos enemmistö tukisi sitä iltapäivällä. 
Parlamentin on annettava voimakas poliittinen merkki osoittaakseen, että uskallamme poliittisista eroista huolimatta taistella nopean, tasapainoisen eurooppalaisen lähestymistavan puolesta turvapaikka- ja maahanmuuttokysymyksessä. Tulin vakuuttuneeksi asian tarpeellisuudesta vieraillessamme Lampedusassa viime viikolla. Direktiivi on vasta ensimmäinen askel, ei mikään kovin kunnianhimoinen askel, mutta yhtäkaikki ensimmäinen askel, jonka merkitystä ei pidä aliarvioida. 
Lopetan puheenvuoroni toteamalla rehellisesti, että neuvoston tämänhetkinen poissaolo ei sovi mielestäni yhteen sen aiemmin esittämien ensisijaisten tavoitteiden kanssa, mitä pahoittelen syvästi. 
Jean Lambert,
   . Arvoisa puhemies, olen samaa mieltä lähes kaikesta, mitä edellinen puhuja sanoi, vaikka poliittisen ryhmäni äänestysaikeita onkin tulkittu väärin, mutta palaan siihen hetken kuluttua. 
Haluan kiittää esittelijää, jolla on ollut erittäin vaikea tehtävä pyrkiä parantamaan neuvostolta saatua varsin puutteellista asiakirjaa. Jotkut meistä pitävät sitä ihmisoikeuksien ja turvapaikanhakijoiden häpäisemisenä. Mielestäni on hyvin masentavaa, että tämä "hauras kompromissi", jollaiseksi sitä kuvailtiin, oli parasta, mihin kukaan pystyi. Siinä on vain suurelta osin tehty yhteenveto toimista, joihin on jo ryhdytty jäsenvaltioissa.
On jo viitattu huipputurvallisten kolmansien maiden ja aidosti turvallisten kolmansien maiden käsitteisiin. Poliittinen ryhmäni pitää tätä erittäin ongelmallisena. Mainittakoon esimerkiksi, että Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus valmistautuu parhaillaan palauttamaan turvapaikanhakijoita Irakiin, Kongoon, Zimbabween ja Afganistaniin. Eräät meistä tarkastelevat tapausta, jossa erästä henkilöä ollaan palauttamassa Iraniin, ja hänen brittiläinen kristitty vaimonsa lähtee hänen mukaansa. Hallitus maksaa vaimon matkan. Tämä kaikki on hyvin jalomielistä. 
Monet parlamentin jäsenet eivät pidä näitä maita turvallisina. Tästä syystä – ja mikäli tarkoituksena on hyväksyä tämä turvallisten kolmansien maiden puutteellinen käsite – vähimmäisvaatimuksenamme on yhdistetty luettelo, josta päätetään yhteispäätösmenettelyssä parlamentin kanssa. Tämä olisi askel kohti yhteistä turvapaikkapolitiikkaa. 
Olemme erityisen huolestuneita palauttamiskieltoon kohdistuvista vaikutuksista, varsinkin kun Euroopan ihmisoikeusyleissopimuksen 3 artiklaa ollaan asettamassa kyseenalaiseksi. Artiklassa on kyse siitä, ettei ihmisiä saa palauttaa oloihin, joissa he voivat joutua kidutuksen uhreiksi tai saada epäinhimillistä tai halventavaa kohtelua. Suhtaudumme myönteisesti esittelijän ja jäsen Rouren esittämään tarkistukseen, jossa tarjotaan mahdollisuus koetella asian ihmisoikeudellisia ulottuvuuksia tuomioistuimissa. 
Valiokunnan tarkistukset ovat vahvistaneet tekstiä merkittävästi. Niissä korostetaan esimerkiksi paljon enemmän lasten oikeuksia ja haavoittuvassa asemassa olevien henkilöiden kohtelua. Tarkistuksissa on myös selvennetty huomattavasti tehokkaan oikeusavun ja yksilöllisen kuulemisen tarvetta, minkä merkitys kasvaa entisestään parhaillaan tarkasteltavana olevan yhtenäisen turvapaikkamenettelyn yhteydessä. 
Pidämme myös myönteisenä sitoutumista pätevien tulkkipalvelujen tarjoamiseen. Jokainen parlamentin jäsen tietää, miten tärkeitä pätevät tulkit ovat. Meidän henkemme eivät kuitenkaan ole heistä riippuvaisia, kun taas tulkkipalvelujen laatu voi olla ratkaisevan tärkeässä asemassa turvapaikanhakijan tulevaisuuden kannalta. 
Säilöönottamiseen liittyvä kysymys on lievästi sanottuna hankala. On kuitenkin täysin mahdotonta hyväksyä mielivaltaisia säilöönottoja, joista säilöönotetulla henkilöllä ei ole mahdollisuutta valittaa. Olemme näin ollen sitä mieltä, että valiokunta on tehnyt hyvää työtä kiristämällä asiaan liittyviä oikeudellisia vaatimuksia ja tekemällä selväksi, että säilöönotto ei ole vangitsemista, kun henkilöä ei ole syytetty rikoksesta. 
Giusto Catania,
   . Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, minäkin haluan muiden kollegojeni tavoin kiittää ystävääni ja kollegaani Kreissl-Dörfleriä hänen tekemästään kovasta työstä ja yrityksestä laatia mietintö, josta voimme kaikki olla yhtä mieltä. Valitettavasti neuvosto on jo tehnyt päätöksensä. Panemme asian merkille, samoin kuin sen, ettei neuvosto ole tänään läsnä, eikä se aio todennäköisimmin mitenkään huomioida parlamentin tekemiä ehdotuksia. 
Kreissl-Dörflerin mietinnössä parannetaan mielestäni käsiteltävänämme olevaa direktiiviä, erityisesti sen vuoksi, että direktiivistä poistetaan huipputurvallisia maita koskeva osuus, ja koska mietinnössä lisätään mahdollisuuksia valittaa kielteisistä turvapaikkapäätöksistä. 
Tärkeitä asioita on kuitenkin edelleen ratkaisematta, emmekä voi sivuuttaa niitä. Tarkoitan erityisesti konsuliviranomaisten asemaa, heidän kun ei pitäisi saada tavata turvapaikanhakijoita missään oloissa. Turvapaikanhakijoita ei pitäisi myöskään pitää vastaanottokeskuksissa. Vierailimme juuri Lampedusassa ja näimme, millaisia raakalaismaisia tilanteita vastaanottokeskuksissa aiheutuu turvapaikanhakijoiden ja laittomien maahanmuuttajien sekoittamisesta. Näitä ihmisiä ei pitäisi mielestämme pitää samoissa paikoissa. Katsomme itse asiassa, ettei turvapaikanhakijoita pitäisi milloinkaan pitää telkien takana. Jos se on ehdottoman tarpeellista, on ryhdyttävä toimiin sen varmistamiseksi, ettei heitä pidetä samoissa paikoissa eikä missään tapauksessa kuutta kuukautta. 
Olemme myös huolestuneita mietinnössä käytetystä turvallisten kolmansien maiden käsitteestä, turvallisia kolmansia maita määriteltäessä käytettävistä kriteereistä, sekä siitä, miten tällaisten maiden luettelo laaditaan. Mielestämme asia on erittäin tärkeä: määritelmän mukaisesti turvallinen kolmas maa tekee tapauskohtaisen arvioinnin tarpeettomaksi siinä mielessä, että siirrämme vastuun toiselle maalle, jota pidetään turvallisena varsin joustavien kriteerien perusteella. Turvapaikka ei ole myönnytys. Se on Euroopan moraalinen ja poliittinen velvollisuus ja niiden miesten ja naisten oikeus, joita vainotaan tai jotka pakenevat sotia. 
Mitkä ovat tällaisia turvallisia maita? Kriteerien perusteella esimerkiksi Marokkoa tai Valko-Venäjää voidaan pitää turvallisina maina. Pidämme niitä nimittäin etuoikeutetussa asemassa olevina kumppaneina, ja tälläkin tavalla voidaan ilmaista, missä unionin rajat kulkevat. Olen sitä mieltä, että turvalliset kolmannet maat ja turvallisten kolmansien maiden käsite vaarantavat turvapaikanhakijoiden hengen, eikä meidän pidä sallia sitä. 
Katson myös, että parlamentilla on liian vähän määräysvaltaa. Yhteispäätösmenettelyä ryhdytään noudattamaan vasta, kun turvallisten maiden luetteloa muutetaan. Varapuheenjohtaja Frattini totesi, että mietintö on vaiheittainen. Mielestäni tässä ei ole toimittu riittävän rohkeasti: olisimme voineet pyrkiä paljon enempään, ja olisimme voineet vaatia paljon enemmän. Yhdenmukaistamistoimemme voivat todennäköisesti jopa huonontaa joitakin kansallisia lainsäädäntöjä. 
Johannes Blokland,
   . Arvoisa puhemies, keskustelemme tänään pakolaisten asemasta. Maailmassa, jossa miljoonat ihmiset pakenevat kodeistaan, olemme niin onnekkaita, että voimme keskustella heidän asemastaan. On tehtävä selväksi, että pakolaisia koskevan keskustelumme ei pidä jäädä eikä se saa jäädä vaikutuksia vaille. Velvollisuutenamme on kohdella pakolaisia ystävällisesti ja tasapuolisesti. Puolitoista viikkoa sitten kävi jälleen kerran piinallisen selväksi, miten huonosti Euroopan unioni on valmistautunut kohtelemaan pakolaisia selvällä ja avoimella tavalla. Pelkään, ettei Lampedusa ole mikään poikkeus. Tasapuolinen ja oikeudenmukainen eurooppalainen turvapaikkapolitiikka edellyttää, että jäsenvaltiot kertovat avoimesti tavasta, jolla ne kohtelevat pakolaisia. 
Kreissl-Dörflerin mietintöön esitetyistä tarkistuksista ei käy ilmi, että minkäänlaisia ensisijaisia tavoitteita olisi asetettu. Jos parlamentti olisi halunnut esittää selviä vaatimuksia, olisi ollut parempi pitäytyä pääkohdissa. Sen sijaan parlamentti on laatinut hyvin laajamittaisen asiakirjan neuvoston poliittista sopimusta mukaillen. Kuulemismenettelyn yhteydessä on hyvin epätodennäköistä, että neuvoston ehdotus kirjoitetaan uudelleen. 
Haluan mainita kaksi tärkeää seikkaa. Ehdotuksessa mahdollistetaan turvapaikka-anomuksen hylkääminen erilaisten poikkeuksien yhdistelmän perusteella. Jäsenvaltiot eivät ilmeisesti ole valmiit siihen, että niiden omista poikkeuksista keskusteltaisiin, jotta direktiivistä tulisi tasapuolinen. Tätä on mahdotonta hyväksyä. Direktiivissä ei myöskään anneta riittäviä takeita nopeutetun menettelyn toteuttamiselle. Siinä ei ole määritelty selviä kriteerejä, eikä riittäviä takeita ole annettu sille, että menettelyllä ei heikennetä tavanomaisen menettelyn oikeudenmukaisuutta. 
Tärkeä seikka on se, mitä neuvosto aikoo tehdä parlamentin tarkistuksilla. On hyvin valitettavaa, että neuvosto ei ole läsnä selvittämässä asiaa yksityiskohtaisesti, kuten haluaisin sen tekevän. Komission jäsen Frattini suhtautuu epäilevästi siihen, onko neuvosto valmis hyväksymään parlamentin tarkistuksia. Pitäisi kuitenkin olla mahdollista käydä vuoropuhelua neuvoston kanssa eräistä seikoista, joita pidämme olennaisen tärkeinä. 
Romano Maria La Russa,
   . Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, haluan ensinnäkin lähettää terveisiä neuvostoon sen poissaolon johdosta. Tämä osoittaa mielestäni, missä määrin parlamentti otetaan huomioon. Sääli meitä, valitettavasti!
Hyvät kollegat, vaikka olenkin esittelijän kanssa yhtä mieltä siitä, että toimielinten on tehtävä enemmän yhteistyötä ja että parlamenttia pitäisi aina kuulla ennen kuin neuvostossa tehdään minkäänlaisia päätöksiä, haluan kuitenkin ilmaista pettymykseni mietinnön sisältöön. 
Esittelijä valittaa asiakirjassa, ettei yhteensovittaminen ole edistynyt merkittävällä tavalla, mutta hän ei ota huomioon valtioissa vallitsevia eri käsityksiä maahanmuuttoon liittyvästä ongelmasta. Puhuessani maahanmuutosta nimitän sitä tieten tahtoen ongelmaksi: ei käy kieltäminen, etteivätkö Euroopan unionin niin sanotut reunavaltiot kärsi eniten todellisista maahanmuuttajien hyökkäyksistä. On myönnettävä, että joillakin heistä on hyvät aikeet, mutta he ovat silti laittomia maahanmuuttajia. 
Koska yhteisön sekä älykästä että käytännöllistä maahanmuuttopolitiikkaa ei ole olemassakaan, mielestäni on oikeudenmukaista, että jäsenvaltiot säilyttävät itsellään oikeuden käsitellä vain vakavasti otettavia anomuksia ja mahdollisesti hylätä ne. Jotkin jäsenvaltiot haluavat kuitenkin itsepintaisesti suhtautua maahanmuuttoon muuna kuin yhteisöön liittyvänä ongelmana. Ne kuvittelevat, että yksittäisten jäsenvaltioiden pitäisi vastata kohtuuttomista kustannuksista, joita nämä maahanmuuttajatulvat aiheuttavat. 
Jotkin neuvoston ehdotuksien kanssa ristiriidassa olevat tarkistukset on hyväksytty. "Turvallisen kolmannen maan" määritelmä on käytännössä poistettu. Näin estetään jäsenvaltioita hylkäämästä hakijoita, joita jäsenvaltiot pitävät epäsopivina, vaikka he ovatkin kotoisin maista, joiden katsotaan kunnioittavan vapauksia ja ihmisoikeuksia. Jos parlamentti haluaa sivuuttaa – kenties siksi, että se on poliittisesti liian korrekti – sen tosiasian, että erityisesti kotimaani Italian kautta saapuvat maahanmuuttajat tulevat Eurooppaan ja päätyvät lopulta lähes aina tekemään rikoksia ja horjuttamaan kansalaistemme turvallisuutta, voisi olla parempi uskaltautua toteamaan, että jokaisen maan pitäisi noudattaa itselleen sopivaa lainsäädäntöä, toisin sanoen, 20:ta erilaista lainsäädäntöä. Siinä tapauksessa vasemmiston ei pitäisi kuitenkaan enää jauhaa yhdentyneestä Euroopasta. Vain he ovat tekopyhiä, me oikeistolaiset emme sitä ainakaan ole! 
Carlos Coelho (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, viimeisen puhujan puheenvuoroa ei tulkattu missään vaiheessa portugaliksi. En siis ymmärtänyt mitään, mitä puhuja sanoi. Pyytäisin puhemiehistöä varmistamaan, että tulkkauspalvelu toimii, jotta voimme seurata jokaista keskustelua kokonaisuudessaan. 
Puhemies.
   Pahoittelen asiaa. Asianomaisille yksiköille tiedotetaan asiasta tulkkauspalvelujen toiminnan takaamiseksi. 
Frank Vanhecke (NI ). –
   Arvoisa puhemies, on otettava huomioon, että pakolaisten oikeusasemaa koskeva Geneven yleissopimus ja vuonna 1967 tehty lisäpöytäkirja laadittiin alunperin takaamaan entisen itäblokin kommunistisia diktatuureja pakenevien eurooppalaisten poliittisten pakolaisten vastaanotto. Niinpä on sanomattakin selvää, että nämä välineet ovat täysin sopimattomia keinoja vastata nykyisiin turvapaikkaongelmiin, etenkään siihen, että sadattuhannet ihmiset tulevat Eurooppaan kaikista maailman kolkista turvapaikan, mutta myös taloudellisen menestyksen ja vaurauden perässä. 
Niinpä on oikein ja kohtuullista etsiä ratkaisua ongelmaan yhteisestä eurooppalaisesta pakolaispolitiikasta, ja kannatan todellakin turvallisten maiden luettelon laatimista, vaikka kyse olikin vasta ensimmäisestä askeleesta ja vaikka – kun toissijaisuus otetaan asianmukaisesti huomioon – lisäluetteloiden käyttäminen jätettiin yksittäisille jäsenvaltioille. Tämä voi kuitenkin olla vasta ensimmäinen askel. 
Pystymme todella ratkaisemaan ongelmat vasta, kun uskallamme päättää, että turvapaikanhakijat on otettava vastaan siinä maanosassa, josta turvapaikanhakijat ovat kotoisin – mieluummin heidän kotiseuduillaan – eikä siis enää Euroopassa. Turvapaikanhakijat on otettava vastaan suljetuissa ja hyvin tiukasti valvotuissa keskuksissa, toisin kuin täällä on toistettu kyllästymiseen asti. Vain ne turvapaikanhakijat, joiden katsotaan tarkkojen ja asianmukaisten tutkimusten jälkeen liikkuvan oikealla asialla, voidaan ottaa vastaan kolmansissa maissa, mahdollisesti myös Euroopan unionissa. Tämä on ainoa keino vähentää jyrkästi tekaistujen turvapaikka-anomuksien määrää ja torjua ihmiskauppaa. 
Tämä on myös ainoa keino saada kotimaidemme kansalaiset, joita edustamme, hyväksymään tarve vastaanottaa todellisia turvapaikanhakijoita. Turvapaikan käsitteestä on valitettavasti tullut enemmän tai vähemmän samamerkityksinen kuin huijaamisesta ja yhteiskunnallisesta keplottelemisesta; voimme ymmärtää tämän inhimilliseltä kannalta, mutta meidän ei pitäisi olla poliittisesti vastuussa tästä, eikä toimia poliittisina rikoskumppaneina. 
Tällä hetkellä meillä ei kuitenkaan ole poliittista tahtoa tai rohkeutta harjoittaa näin uskaliasta ja tarpeellista politiikkaa, varsinkaan, kun otetaan huomioon, mihin kaikkeen se johtaa: esimerkiksi kehitysavun epäämiseen sellaisilta mailta, jotka kieltäytyvät tekemästä palauttamissopimuksia epärehellisiä turvapaikanhakijoita varten. Mietinnössä näkyy valitettavasti tämä poliittinen haluttomuus, koska siinä heikennetään entisestään neuvoston ehdotuksia, jotka ovat jo valmiiksi laimeita ja ponnettomia. Näistä syistä emme voi ikäväksemme tukea mietintöä. 
Ewa Klamt (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, arvoisa komission varapuheenjohtaja, hyvät kollegat, niin kauan kuin alueemme kuuluu maailman turvallisimpiin alueisiin, ihmiset, joita vainotaan heidän kotimaissaan, tulevat luoksemme, ja on sanomattakin selvää, että meidän on pyrittävä auttamaan heitä. Se on humanitaarinen velvollisuus, joka kohdistuu meihin yksittäisinä jäsenvaltioina, mutta myös Euroopan unionina, ja unionin sisärajojen avoimuus edellyttää, että vahvistamme edes vähimmäisnormit turvapaikkamenettelyjä varten. Näin teemme selväksi sekä turvapaikanhakijoille että vastaanottajamaille, mitä ennakkoedellytyksiä vaaditaan, mitä menettelyihin sisältyy ja miten kauan ne kestävät. 
Humanitaariseen velvoitteeseen liittyy myös se, että menettelyjen on oltava avoimia ja nopeita, ja että niiden yhteydessä ihmisiä on kohdeltava arvokkaasti. Euroopan kansanpuolueen (kristillisdemokraatit) ja Euroopan demokraattien ryhmä suhtautuu tähän hyvin vakavasti, kuten käy ilmi varjoesittelijämme Coelhon esittämistä ja valiokunnan hyväksymistä tarkistuksista. Esittelijä Kreissl-Dörfler taas on valinnut aivan päinvastaisen lähestymistavan, joka ei edistä humanitaaristen velvoitteidemme täyttämistä. Tärkeintä ei ole ottaa vastaan mahdollisimman paljon ihmisiä, vaan meidän on tarjottava turvasatama niille ihmisille, joita vainotaan heidän omassa kotimaassaan ja joiden kannalta Eurooppa on ainoa mahdollinen turvapaikka. Samalla on pidettävä mielessä, että turvapaikkaoikeutta käytetään myös väärin. On siis karsittava ilmeisen perusteettomat anomukset, jotta voisimme tehdä tilaa todellisista vainoista kärsiville ihmisille. Tätä tarkoitusta varten voimme hyödyntää turvallisten kolmansien maiden luetteloa. 
Saksassa on havaittu käytännössä, että järjestely on järkevä ja toimiva, vaikka onkin pantava merkille, että jonkin maan sisällyttäminen turvallisten kolmansien maiden luetteloon edellyttää sekä pakolaisten oikeusasemaa koskevan Geneven yleissopimuksen että Euroopan ihmisoikeusyleissopimuksen – itsellemme asettamamme korkean normin – hyväksymistä ja täytäntöön panemista. 
Esittelijä torjuu turvallisten kolmansien maiden ja turvallisten alkuperämaiden käsitteen, jolloin esimerkiksi sen enempää Kanadaa kuin Norjaa tai Sveitsiäkään ei pidetä turvapaikanhakijoiden kannalta turvallisina maina. Hänelle on todettava, että nämä käsitteet on syytä sisällyttää kaikkiin menettelyihin, ja vaikka vihreät ja sosialistiryhmän jäsenet torjuvatkin ajatuksen Bulgariasta ja Romaniasta turvallisina valtioina, he haluavat kuitenkin näiden maiden liittyvän EU:hun muutaman kuukauden kuluttua. Se on luonnostaan ristiriitaista. Jäsen Kreissl-Dörfler meni mietinnön alkuperäisessä versiossa niinkin pitkälle, että hän vaati turvapaikan myöntämistä niille rikollisille, joista on annettu pidätysmääräys, ennen heidän pidättämistään. Hän torjui myös kulttuuriin liittyvistä arkaluonteisista syistä turvapaikanhakijoiden sormenjälkien ottamisen, vaikka se onkin usein ainoa varma tapa tunnistaa henkilöt, jotka saapuvat maahan ilman papereita. Tällöin olisi lähes mahdotonta arvioida, onko joku anonut turvapaikkaa useammasta jäsenvaltiosta. 
Totean jäsen Kreissl-Dörflerille, että mietinnön hyväksyminen sen nykyisessä muodossa olisi mielestäni karhunpalvelus monille vakavasti otettaville turvapaikanhakijoille. 
Stavros Lambrinidis (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, haluan esittää onnitteluni Wolfgang Kreissl-Dörflerille hänen mietintönsä johdosta.
Miksi neuvosto väittää, että on olemassa huipputurvallisia maita, kun tiedämme itse, ettei kaikissa näissä maissa noudateta oikeudellisia perusperiaatteita, ja että se johtaisi myös pakolaisten palauttamiseen? 
Miksi neuvosto vaatii, että jokaisella jäsenvaltiolla pitäisi saada olla oma turvallisten maiden luettelonsa? Entä miksi neuvosto kieltäytyy edelleen laatimasta yhteistä luetteloa, jolloin jokainen maa sisällyttää luetteloonsa omat ystävänsä ja "asiakkaansa", vaikka muut jäsenvaltiot eivät luottaisikaan niihin? 
Miksi neuvosto jättää edelleen huomiotta lasten oikeuksia koskevan yleissopimuksen ja jatkaa 17-vuotiaiden syrjimistä? Johtuuko se siitä, että pakolaisten määrä kasvaa, vai kenties siitä, että Euroopan rajat tulvivat? Ei voi johtua, koska turvapaikka-anomuksien määrä on vähentynyt hiljattain. 
Kuten esittelijä totesi, ongelmana on valitettavasti joissakin maissa vallalla oleva terroristihyökkäysten aiheuttama pelko. Toisissa maissa pelko taas johtuu työttömyydestä tai sosiaaliturvaverkostojen vastaisista rikkomuksista. Pelkurit etsivät sijaiskärsijöitä, ja maailman vainottuja ihmisiä on helppo syyttää. 
Eurooppa ei tietenkään ole vain maantieteellinen ja taloudellinen maanosa, vaan se on myös humanitaarinen maanosa. Meillä on sama velvollisuus suojella maantieteellisiä rajojamme kuin humanitaarisiakin rajojamme. Olemme valaisseet maailmaa omalta osaltamme. Eurooppalainen humanitaarisuus leimaa kansainvälisiä yleissopimuksia, joista keskustelemme täällä, emmekä voi pelon, turvattomuuden ja toisinaan jopa rasismin perusteella hyökätä humanitaarisia rajojamme vastaan ja syyllistyä niiden vastaisiin rikkomuksiin. 
Onnittelen siis vielä esittelijää. Olen varma siitä, että hänen mietinnöstään tulee menestys. 
Johannes Voggenhuber (Verts/ALE ). –
   Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, olen kiitollinen esittelijälle hänen mietinnöstään ja hänen omaksumastaan yksiselitteisestä kannasta. Parlamentti tuo tänään julki luontaisen vastuunsa ihmisoikeuksien puolustamisesta. Kyse ei ole mistä tahansa vanhasta oikeudesta, vaan oikeudesta, joka on kenties vanhin ihmiskunnan tiedossa olevista ihmisoikeuksista – oikeus turvapaikkaan. Sen voidaan katsoa perustuvan vieraanvaraisuuden lakeihin, ja se oli loukkaamaton oikeus vanhimmissa inhimillisissä kulttuureissa. Mikäli aiomme tutkia huolellisesti näitä päätöksiä, meidän on syvennyttävä historiaan. On häpeällistä, että ihmisarvon puolustamista voidaan uhata peloilla ja yleisen mielipiteen ailahteluilla; tämä kertoo paljon rohkeudestamme ja lujuudestamme. 
Neuvosto kuulee parlamenttia, joten on syytä esittää asia mahdollisimman yksinkertaisesti: käsittelemme puuttumista perusoikeuksiin, poliisilaitosta ja jäsenvaltioiden lakeja, vailla minkäänlaista parlamentaarista legitimiteettiä. Ei ihme, että EU:n kansalaiset nousevat vastarintaan havaitessaan raivoistuneina ja tyrmistyneinä demokratiavajeen sekä perusoikeuksien ja valvonnan aukkokohdat. Millaiseen vaiheeseen Eurooppa on oikein tullut? Miten on mahdollista, että perusoikeuksiin puututaan, ilman että parlamentilla on minkäänlaista sananvaltaa tehtyihin päätöksiin?
Neuvosto kuulee meitä, mutta ei kuitenkaan ole läsnä. Neuvosto haluaa kuunnella parlamenttia, mutta ei kuitenkaan ole täällä! Miksi sen pitäisi silti olla läsnä? Neuvostohan kuulee meitä vasta tehtyään päätöksensä, vasta sitten, kun sen jäsenet ovat jo sopineet asiasta keskenään. Hallituksien päämiehet eivät ole tietoisia siitä, että on kulttuurimme vastaista, että poliisiasioista vastaavat sisäasiainministerit laativat lakeja itseään varten, puuttuvat perusoikeuksiin ja tekevät vaikeimmat päätökset turvallisuuden ja ihmisoikeuksien tasapainottamisesta kuulematta parlamenttia. Myönnän, että meitä kuullaan, mutta neuvosto ei ole täällä läsnä. 
Neuvoston aloitteen tavoitteena on etäännyttää Eurooppa pakolaisten ulottumattomiin, pilkata turvapaikkaoikeutta ja pohjimmiltaan mitätöidä se. Siinä tilassa me nyt olemme. 
Athanasios Pafilis (GUE/NGL ).
   – Arvoisa puhemies, direktiivissä pakolaisaseman myöntämistä koskevissa menettelyissä sovellettavista vähimmäisvaatimuksista – mistä keskustelemme tänään – myös tarkistetaan ja poistetaan lainsäädännöllisesti pakolaisiin kohdistuvia suojatoimia, jotka perustuivat Geneven yleissopimukseen ja Dublin II -asetukseen.
Neuvosto on tietysti jo päättänyt asiasta, ja tietyssä mielessä täällä käymämme keskustelu on täysin kosmeettista. Direktiivi on seurausta Euroopan unionin kokonaisvaltaisesta pakolaisvastaisesta politiikasta, koska, kuten tiedätte, niiden turvapaikanhakijoiden prosentuaalinen osuus, joille on myönnetty turvapaikka, on romahtanut Euroopan unionissa viime vuosien aikana. Osuus on esimerkiksi Kreikassa alle prosentti hakijoista, ja viime vuonna turvapaikka-anomuksien määrä romahti. 
Turvallisten tai huipputurvallisten kolmansien maiden käsitteen ylläpitäminen, mikä merkitsee hakijoiden palauttamista tällaisiin maihin ilman, että anomuksia tutkitaan, sekä sitä, että maahanmuuttajilta evätään käytännössä turvapaikkaoikeus ja että heidät vangitaan heidän odottaessaan viranomaisten päätöstä, osoittaa, miten välinpitämättömästi Euroopan unioni suhtautuu asiaan.
Euroopan unionin humanitaarisuudesta on sanottu paljon. On erittäin ironista yhtäältä lietsoa sotaa kehitysmaissa ja ryöstää niitä, ja toisaalta väittää tuntevansa sääliä tällaisen politiikan uhreja kohtaan. 
Katsomme, että kansalaisvapauksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunnan tekemissä tarkistuksissa – lukuun ottamatta Euroopan yhtyneen vasemmiston konfederaatioryhmän/Pohjoismaiden vihreän vasemmiston tarkistuksia – arvostellaan turhaan direktiiviä, vaikka valiokunta hyväksyykin käytännössä pakolaisvastaisen peruslähtökohdan. Ainoa demokraattinen ehdotus on vetää pois direktiivi. 
Kathy Sinnott (IND/DEM ). –
   Arvoisa puhemies, vaikka sitä onkin vaikea kuvitella Irlannin kaltaisessa Länsi-Euroopan maassa vallitsevista suhteellisen mukavista ja turvallisista oloista käsin, maailmanlaajuiset vainot ovat levinneet laajemmalle kuin koskaan. Ajatelkaamme esimerkiksi Burman poliittisia vainoja, Itä-Timorin taloudellisia vainoja, Indonesian, Malesian ja Korean uskonnollisia vainoja sekä isien ja äitien vainoamista Kiinassa siitä syystä, että he ovat saaneet alulle luvattoman lapsen – ja sitä, että heitä vainotaan entistä pahemmin, jos lapsi onkin tyttö. Joissakin kommunistisissa maissa vainotaan vammaisia, ja Sudanissa vainojen kohteeksi voi joutua heimoalkuperän vuoksi. 
Miljoonat ihmiset ovat vaarassa joutua vainojen kohteiksi. Kun uhasta tulee konkreettisempi ja heidän on paettava, meidän on otettava heidät vastaan. Se on inhimillisesti välttämätöntä, mutta myös Euroopassa syvään juurtunut kulttuuriin liittyvä välttämättömyys. Monet meistä ovat oppineet jo varhaislapsuudessaan tarinan pyhästä Joosefista, joka vei lapsen äiteineen Egyptiin, koska kuningas Herodes aikoi tappaa lapsen. 
Mietinnössä korostetaan pakolaisia koskevien todella tehokkaiden suuntaviivojen ja normien tarvetta. Ymmärrän sen hyvin. Olen puhunut todellisten pakolaisten puolesta omassa kotimaassani, laajalti ottaen täysin tuloksetta. Tarkoitan erityisesti kahta ukrainalaista lääkäriä; he välttyivät täpärästi kuolemantuomiolta paljastettuaan hallituksen hyväksymän kaupankäynnin ihmisten kudoksilla, jotka olivat peräisin abortoiduista mutta elävistä 20-viikkoisista sikiöistä. Nämä lääkärit – toinen on konsultoiva onkologi ja toinen lastenlääkäri – jotka uhrasivat koko uransa ryhtyessään urhoollisiin tekoihinsa, ovat nyt viettäneet vuoden Irlannissa täpötäydessä asuntolassa, vailla minkäänlaista varmuutta siitä, palautetaanko heidät vainottaviksi ja kuolemaan. Sen perusteella, mitä tiedän muista EU-maista, Irlanti reagoi asiaan viivytellen ja tylysti. Kun on kyse todellisesta turvapaikan tarpeesta, se ei riitä. Kolmansista maista viis – voimmeko kutsua edes omia EU-maitamme turvallisiksi maiksi? Ei pidä pitää asioita itsestään selvinä. 
Jan Tadeusz Masiel (NI ). –
   Arvoisa puhemies, kannatan ehdottomasti ihmisarvon ja kansainvälisten yleissopimuksien kunnioittamista, ja näin ollen kannatan myös jokaisen turvapaikka-anomuksen asianmukaista huomioon ottamista. Kannatan myös turvapaikan myöntämistä sellaisille turvapaikanhakijoille, jotka täyttävät tarvittavat vaatimukset, sekä turvapaikan epäämistä niiltä, jotka eivät täytä näitä vaatimuksia. Lapsiin on kiinnitettävä erityistä huomiota. On kuitenkin muistettava myös, että todelliset turvapaikanhakijat ovat harvassa. Tapasin esimerkiksi Belgiassa monta turvapaikanhakijaa, mutta yksikään heistä ei varsinaisesti täyttänyt asianmukaisia edellytyksiä. Todelliset poliittiset aktivistit tuntuvat nimittäin lähtevän vastahakoisesti alkuperämaastaan, koska heillä on siellä mielestään paljon tehtävää. 
Turvapaikkaongelma koostuu 90-prosenttisesti piilevästä maahanmuutosta, jonka perussyyt eivät aina ole taloudellisia, vaan pikemminkin psykologisia ja humanitaarisia. Hyvät parlamentin jäsenet, ehdotan, että otamme nämä maahanmuuttajat vastaan, mutta että teemme myös selväksi, keitä he ovat. On tehtävä selvä ero turvapaikanhakijoiden ja maahanmuuttajien välillä, jotta voisimme käsitellä asianmukaisemmin anomuksia poliittisen turvapaikan saamiseksi sekä valvoa tehokkaammin maahanmuuttoa. 
Alexander Stubb (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, esitän kaksi yleishuomiota ja kolme yksityiskohtaisempaa huomiota. Ensimmäinen yleishuomio on se, että olin itse mukana virkamiehenä Tampereen Eurooppa-neuvostossa lokakuussa vuonna 1999, eli tasan kuusi vuotta sitten. Siellä laadimme Tampereen 10 virstanpylvästä osoittamaan, miten näissä asioissa voitaisiin esimerkiksi edetä. Valitettavasti eteneminen on ollut erittäin hidasta.
Toinen huomio liittyy perustuslakiin, jota myös Franco Frattini on ollut mukana valmistelemassa. On valitettavaa kuulla niitä, jotka täällä parlamentissa vastustavat perustuslakia, mutta samalla haluavat vahvemman turvapaikkapolitiikan. Nämä kulkevat käsi kädessä, ja minä ainakin henkilökohtaisesti toivon, että perustuslaki astuu jossain muodossa voimaan mahdollisimman pian.
Seuraavaksi esitän kolme yksityiskohtaista huomiota. Ensinnäkin tämä osa on ainoa osa, joka on jäänyt auki osana yhteistä eurooppalaista turvapaikkajärjestelmää, joka siis hyväksyttiin jo vuonna 1999. Minun mielestäni ei ole oikein jäädä murjottamaan sitä, onko Euroopan parlamenttia kuultu vai ei. Tärkeintä on, että tämä ohjelma saadaan nyt vietyä läpi.
Toinen huomio liittyy turvallisten maiden luetteloon. Minun mielestäni turvallisten maiden luettelo EU-tasolla on ehdottoman tärkeä ja järkevä. Sellainen tarvitaan, ja on hienoa, että sen jälkeen, kun direktiivi on saatu aikaan, nämä päätökset tehdään määräenemmistöllä.
Lopuksi ilmaisen tukeni esittelijälle. Esittelijä on huolissaan siitä, että kielteinen turvapaikkapäätös saatettaisiin panna voimaan, vaikka päätöksestä tehdyn valituksen valitusaika olisi kesken. Näin ei tietenkään saa käydä. Sen takia tuen esittelijää tässä kysymyksessä. 
Giovanni Claudio Fava (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, kiitän esittelijää hänen tekemästään erinomaisesta työstä ja komissiota tästä ehdotuksesta, jota pidämme rehellisenä pyrkimyksenä yhdenmukaistaa turvapaikanhakijoiden kohtelua koko Euroopan unionissa. 
Ehdotus hyötyy tänään Euroopan parlamentin panoksesta ja pyrkimyksestä mukautua uudelleen tänään useasti mainitun Tampereen huippukokouksen henkeen. Pyrimme myös torjumaan pelon etusijaa ainoana poliittisena tekijänä, ainoana kriteerinä toimiin ryhtymiseksi maahanmuuttoa ja turvapaikkaoikeutta koskevan politiikan alalla. 
Nyt on kuitenkin tärkeää valvoa muutetun direktiivin täytäntöönpanoa ja varmistaa, että siitä tosiaan tulee uusi Euroopan laajuinen laki, jota noudatetaan kaikissa jäsenmaissa. Ennen kaikkea, ja kun otetaan huomioon uusi turvallisen kolmannen maan määritelmä, on vältettävä – arvoisa puhemies, jos saan sanoa – mielikuvituksellisia tulkintoja, joita oikeiston jäsenet ovat tänään esittäneet. Turvallinen kolmas maa merkitsee meille eurooppalaisen turvallisten maiden luettelon hyväksymistä parlamentin vastuunalaisuudessa ja sen toimiessa mukana yhteispäätösmenettelyssä.
On määriteltävä objektiivisia, täsmällisiä edellytyksiä, eli toimittava aivan päinvastoin kuin tällä hetkellä toimitaan. Tuhannet maahanmuuttajat lähtevät Lampedusasta, heidät karkotetaan ja lähetetään Libyaan, joka ei todellakaan ole turvallinen maa, hyvä jäsen Klamt. Kun ihmisiä lähetetään Yhdistyneestä kuningaskunnasta Irakiin, he joutuvat maahan, joka ei ole turvallinen kolmas maa. 
Kyse on myös parlamentin tehtävän muuttamisesta. Emme tarjoa tänään neuvostolle kohteliasta ehdotusta, vaan vaadimme selviä, tiukkoja ja vastuullisia sääntöjä. 
Totean lopuksi olevani sitä mieltä, että perusongelmana on saada neuvosto ja kaikki Euroopan toimielimet ymmärtämään, että Eurooppa ei voi tällä hetkellä vain huolehtia omista asioistaan, vaan että sen on sen sijaan valvottava niiden ihmisten oikeuksia, jotka kärsivät sodan väkivaltaisuuksista ja nöyryyttävistä vainoista. Kun kaikki tämä otetaan huomioon, on mietittävä, onko ongelmana se, että meille esitetään turvapaikka-anomuksia, vaiko pikemminkin sota ja vainot, joita pakolaiset pakenevat. Tämä kysymys meidän on esitettävä omilletunnoillemme, jo ennen kuin esitämme sen Euroopan toimielimille. 
Cem Özdemir (Verts/ALE ). –
   Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, haluan aloittaa kiittämällä esittelijää lämpimästi hänen mietinnöstään, ja olen varma siitä, että voimme tukea sitä varauksetta. On tärkeää, että Euroopan unioni toimii ihmisoikeuksien alalla esikuvana unionin ulkopuolisille valtioille. Tällaiset päätöslauselmat vaarantavat kuitenkin aivan liian usein ihmisoikeuksien aseman. Miten aiomme tulevaisuudessa pakottaa muut valtiot noudattamaan kansainvälistä turvapaikkalainsäädäntöä, jollemme enää suhtaudu siihen vakavasti Euroopan unionissa? 
Mielestäni on huolestuttavaa, että neuvoston puheenjohtaja, Yhdistyneen kuningaskunnan sisäasiainministeri Clarke, väitti Newcastlessa 9. syyskuuta pidetyssä EU:n oikeus- ja sisäasiainministerien kokouksessa, että Euroopan ihmisoikeusyleissopimusta pitäisi tulkita uudelleen. Hän haluaisi karkottaa vihan saarnaajat ja terroristit – myönnän, että he ovatkin pelottavia hahmoja tämänhetkisten tapahtumien näyttämöllä – vaikka heitä uhkaisi kidutus tai kuolemanrangaistus kotimaassaan. Tätä pidän todella kansainvälisen turvapaikkaoikeuden räikeänä väheksymisenä. Omasta mielestäni ja ryhmäni mielestä on aivan selvää, että "huipputurvallisten kolmansien maiden" sääntöä on mahdotonta hyväksyä. Jäsen Kreissl-Dörfler on jo viitannut tähän, ja tuen hänen asiasta esittämäänsä kritiikkiä. On ilmiselvää, että neuvoston on ryhdyttävä tältä osin parannuksiin. 
Andreas Mölzer (NI ). –
   Arvoisa puhemies, Tanskassa, Ruotsissa ja Sveitsissä hyväksyttyjen johdonmukaisten turvapaikkapolitiikkojen avulla lukemattomia ihmisiä, joilla ei olisi ollut mitään mahdollisuutta saada turvapaikkaa, on estetty lähtemästä vaaralliselle matkalle. Näin on myös hankaloitettu merkittävästi ihmiskauppiaiden toimintaa. Menettelyjen nopeuttamisen ja jyrkkäotteisten karkotuksien ansiosta turvapaikanhakijoiden virtaa on vähennetty näissä maissa jopa 50 prosenttia, ja on onnistuttu säästämään miljoonia, jotka olisi muuten tuhlattu turhaan sosiaalityöhön. Näissä maissa kunnioitetaan kuitenkin tiukasti pakolaisten määritelmää, joka on vahvistettu kansainvälisissä yleissopimuksissa, jolloin on jopa onnistuttu lisäämään niiden turvapaikanhakijoiden määrää, joiden anomukset on hyväksytty. 
Yhtäältä näin estetään sosiaaliturvajärjestelmän hyväksikäyttö, mutta toisaalta tarkoituksena oli tehdä menettelyistä inhimillisempiä ja myönteisempiä todellisten pakolaisten kannalta ja auttaa heitä yhdentymään nopeasti yhteiskuntaan, siten, että heidät velvoitetaan osallistumaan pakollisille kursseille, joilla opetellaan maan kieltä ja tapoja. Ne ovat olennaisen tärkeitä asioita, kun aloitetaan uusi elämä uudessa kotimaassa. 
Jos haluamme tuhota Euroopan ihmiskauppiaiden toiminnan, joka aiheuttaa kärsimystä ja loputonta kurjuutta, jos haluamme estää niitä henkilöitä, joille on myönnetty turvapaikka, ajautumasta rikollispiireihin, ja auttaa niitä pakolaisia, jotka eivät ole tulleet yhteisöön pelkistä taloudellisista syistä, emme yksinkertaisesti enää voi hyväksyä turvapaikka-anomuksia, joista käy ilmi, ettei todellista turvapaikan tarvetta ole. En ole varma siitä, onko tämä mietintö askel oikeaan suuntaan. 
Simon Busuttil (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, on oikein, että Euroopan unioni ottaa konkreettisia askelia kohti yhteistä maahanmuutto- ja turvapaikkapolitiikkaa, johon sisältyy selviä säännöksiä laittomien maahanmuuttajien palauttamisesta. Kuten Maltan tapauksessa on käynyt ilmi, Etelä-Euroopan maat ovat saaneet tähän asti huolehtia itsestään, ja näin ollen ne ovat ajautuneet kansalliseen kriisiin. Yhteisen politiikan kehittäminen edellyttää kuitenkin, että emme keskity vain kunkin maan velvoitteisiin, vaan että tarkastelemme myös tapaa, jolla taakka voidaan jakaa. Eurooppa on valitettavasti edelleen kaukana tilanteesta, jossa ongelmasta aiheutuva taakka voitaisiin jakaa tasapuolisesti kaikkien kesken, ja jotkin maat kantavat paljon raskaamman taakan kuin mihin ne itse asiassa pystyvät. Meidän on myös oltava realistisia: Euroopan maiden ei pidä joutua yksin kantamaan taakkaa, vaan myös maahanmuuttajien alkuperämaiden ja Libyan kaltaisten kauttakulkumaiden on osallistuttava siihen. Mitä voimme tehdä, jotta alkuperämaat, erityisesti ne maat, joita pidetään "turvallisina maina", osallistuisivat yhteistyön tekemiseen? Mitä voimme tehdä, jotta Libyan kaltainen kauttakulkumaa täyttäisi velvoitteensa myös muun muassa tekemällä palauttamissopimuksen? Nämäkin kysymykset meidän pitäisi esittää. Arvoisa puhemies, asiaa pitäisi erityisesti tarkastella kokonaisvaltaisesti, varsinkin silloin, kun päätämme, mitä maita voidaan pitää "turvallisina" tai "huipputurvallisina". Kannatan yhteistä eurooppalaista politiikkaa, mutta sen on oltava solidaarista politiikkaa, jossa taakka jaetaan tasapuolisesti. Politiikan on oltava johdonmukaista, ja kolmansilta mailta on vaadittava ehdottomasti osallistumista vastuun kantamiseen.
Esitän lopuksi huomautuksen parlamentin asemasta. Meidän on oltava varovaisia, koska jos parlamentti sälyttää jäsenvaltioille liian raskaita taakkoja, ei pidä ihmetellä, miksi neuvosto sivuuttaa meidät. 
Inger Segelström (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, haluan kiittää esittelijä Kreissl-Dörfleriä rakentavasta mietinnöstä. On tärkeää, että pyrimme kohti samaa tavoitetta, eli sitä, että EU:ssa pitäisi pitkällä aikavälillä harjoittaa sellaista pakolais- ja turvapaikkapolitiikkaa, joka kohdistuu tasapuolisesti kaikkiin kaikkialla. 
Turvallisia tai huipputurvallisia maita koskevat säännöt luovat levottomuutta herättävän ja epäselvän oikeudellisen käsityksen, ja ne johtavat siihen, että pakolaisia kohdellaan eri lailla eri maissa. Omassa kotimaassani Ruotsissa ei noudateta yleisiä sääntöjä tai käsitteitä, jotka liittyvät "turvallisiin alkuperämaihin" ja "turvallisiin kolmansiin maihin". Sen sijaan suhtaudumme pakolaisiin yksilöinä, joita arvioidaan yksilöllisin perustein. Jäsenvaltiot voivat arvioida pakolaisten yksilökohtaista menneisyyttä ja heidän tarvettaan saada syynsä arvioitua. Jokin maa voi olla turvallinen jonkin tietyn ryhmän kannalta, yhteisöllisesti, mutta tiettyjen yksittäisten ihmisten tai perheiden voi olla mahdotonta palata tähän maahan juuri siitä syystä, että kyseinen henkilö tai kyseiset ihmiset ovat saattaneet osallistua aktiivisesti ammattiyhdistystoimintaan, tai he ovat saattaneet kuulua kansalaisjärjestöön, jonka toiminta herättää pahennusta. 
Olen luonnollisesti myös tyytymätön siihen, että niin kansainvälisissä yhteyksissä kuin EU:ssakin lasten ja nuorten täysi-ikäisyyttä peukaloidaan. Kukaan ei ole aikuinen 16-vuotiaana, sen enempää näissä kuin muissakaan tapauksissa. Toivon, että edistämme tämän mietinnön avulla prosessia, jonka pitäisi ajan mittaan johtaa EU:n yhteiseen pakolais- ja turvapaikkapolitiikkaan. Näin EU:n kansalaiset haluavat meidän toimivan, koska he haluavat nähdä EU:n yhtenäisenä kokonaisuutena. 
Genowefa Grabowska (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, onnittelen esittelijää aiempien puhujien tavoin.
Nyt tarkasteltavana olevan direktiivin tavoitteena on luoda yksinkertainen, selvä, tehokas ja humanitaarinen järjestelmä Euroopan unioniin tulevia pakolaisia varten yhteisten vähimmäisnormien mukaisesti. Järjestelmän puitteissa on myös kunnioitettava ihmisoikeuksia. Direktiiviä tarvitaan, koska kaikissa Euroopan unionin jäsenvaltioissa ei vielä ole käytössä kansallisia järjestelmiä pakolaisia varten. Maahanmuuttajat, turvapaikanhakijat ja pakolaiset ovat ongelma koko unionissa. Ongelma kohdistuu kaikkiin jäsenvaltioihin, riippumatta siitä, miten paljon niihin tulee pakolaisia. Pakolainen, joka tekee turvapaikka-anomuksen Puolassa, ei aiheuta ongelmia vain Puolassa. Hän aiheuttaa ongelmia maissa, jotka sijaitsevat kaukana Puolasta, koska hänet sijoitetaan todennäköisesti uudelleen. Niinpä pakolaisiin liittyvissä kysymyksissä ja politiikoissa on eurooppalainen ulottuvuus, ja niitä pitäisi käsitellä Euroopan tasolla. 
Olemme mielestäni joutuneet ansaan keskustellessamme tästä direktiivistä. Olemme antaneet luonnollisen terrorismin pelkomme, jopa suoranaisen pakkomielteen, vaikuttaa itseemme. Jokaiseen pakolaiseen ei pidä suhtautua kuin mahdolliseen terroristiin. On tärkeää tasapainottaa yhtäältä sitä, että pelkäämme syystäkin turvallisuutemme puolesta, ja toisaalta perinteistä eurooppalaista vieraanvaraisuutta. 
Haluan huomauttaa myös, että Euroopan parlamentti ei voi seurata sivusta turvapaikkapolitiikan kehittämistä. Havaitsin tänään hämmästyksekseni, että Euroopan parlamentti on ryhtynyt vaatimaan kansainvälisen oikeuden noudattamista. Haluamme huomauttaa parlamentille, että pakolaisten asemaa koskevaa yleissopimusta ei noudateta, eikä vuonna 1967 tehtyä lisäpöytäkirjaa ole pantu täytäntöön. Nämä puutteet voidaan korjata, jos asiaan liittyvät tarkistukset hyväksytään äänestyksessä. 
Parlamentin pitäisi tukea direktiiviä, koska se toimii eräänlaisena varaventtiilinä, jollaista Eurooppa kaipaa kipeästi. Miljoonat pakolaiset odottavat sitä malttamattomina, ja voisimme auttaa näitä ihmisiä takaamalla vähimmäisnormit ja tasapuolisen kohtelun. 
Franco Frattini,
   . Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, kiitän kaikkia puhujia. Olen painanut heidän lausuntonsa visusti mieleeni. Euroopassa on todellakin arvoja, joista ei voida neuvotella, kuten se, että jokaisen ihmisen hengen ja ihmisarvon suojeleminen on institutionaalinen ja ennen kaikkea moraalinen velvollisuutemme. Tässä yhteydessä kiitän esittelijää asian painottamisesta ja muita puhujia siitä, että he toistivat asian selvästi. 
Euroopan unionin pitäisi mielestäni tunnustaa tämä perusoikeus, joka kuuluu kaikille vainoja tai sotaa pakeneville – todellisille pakolaisille – ja ylläpitää sitä. Jäsen Klamt mainitsi muiden muassa erään toisen hyvin selkeän seikan: on tärkeää välttää väärinkäyttöjä. On tärkeää tehdä selvä ero niiden välillä, jotka ovat todellisia pakolaisia, ja niiden välillä, jotka ovat sen sijaan taloudellisia pakolaisia. 
Kyse on uskottavuudesta. Eurooppalainen strategia edellyttää täsmällisiä lakeja ja varmoja keinoja niiden täytäntöön panemiseksi. Se on ainoa tapa antaa aidosti yhteinen ja yhteiseksi koettu vastaus sekä niille, jotka antavat pelolle vallan, että niille, jotka asettavat etusijalle velvollisuuden toivottaa pakolaiset tervetulleiksi. Molemmat ääripäät ovat mielestäni sovitettavissa yhteen, jos laadimme avoimia lakeja ja selviä sääntöjä lakien täytäntöön panemiseksi, jolloin ei enää olisi epäselvää, mikä on sallittua ja mikä ei. 
Tästä syystä direktiivi voi tulla ja sen on tultava voimaan mahdollisimman pian. Hyvät parlamentin jäsenet, siten vältämme jäsenvaltioiden välisten lainsäädännöllisten erojen säilymisen; niiden vuoksi samassa tilanteessa olevia ihmisiä kohdellaan usein eri tavoin. Sekin on vakava rike, että jotakin henkilöä kohdellaan tietyllä tavalla jossakin jäsenvaltiossa, kun taas samassa tilanteessa oleva toinen henkilö saa erilaista kohtelua jossakin toisessa jäsenvaltiossa. 
Epäkohta on vakava. Direktiivin avulla sitä voidaan jossakin määrin lieventää, jopa poistaa se. Tästä syystä tarvitaan Euroopan laajuisia toimia. Olen siitä täysin samaa mieltä, vaikka, kuten monet teistä huomauttivatkin realistisesti, on vaikea kuvitella, että neuvosto käynnistäisi täysin uudelleen keskustelun merkittävistä asioista. 
Monet teistä – mainitsen erityisesti jäsen Favan ja jäsen Lambertin – toivat esille hyvin tärkeän seikan, eli eurooppalaisen turvallisten maiden luettelon. Olen tietoinen siitä, että oikeusperustaan liittyy ongelmia, ja tiedän, että neuvosto pyrkii määrätietoisesti siihen, että kuulemismenettely käynnistetään vasta sitten, kun luettelo on laadittu. Olen henkilökohtaisesti sitä mieltä, että on olennaisen tärkeää tehdä yhteistyötä parlamentin kanssa, riippumatta muodollisista oikeusperustoista, joita turvallisten maiden luettelon laatiminen edellyttää. 
Oikeusperustaan liittyy muodollisia oikeudellisia seikkoja, mutta myös merkittäviä poliittisia kysymyksiä. Mainitsen niistä muutamia, kuten perusoikeusviraston ja tietojen säilyttämiseen liittyvän kysymyksen. Nämä ovat toisin sanoen aiheita, joiden osalta olen ehdottanut, että parlamentin pitäisi käsitellä niitä merkittävän poliittisen ja toimielinten välisen sopimuksen puitteissa, muodollisista oikeudellisista perustoista riippumatta. Miksi emme siis tarkastelisi myös mahdollisuutta, jonka mukaan neuvosto ja parlamentti tekisivät yhteistyötä asiassa, joka on selvästi arkaluonteinen, kuten jäsen Coelhokin totesi? Olen rehellisesti sanottuna samaa mieltä monien esitettyjen lausuntojen kanssa. On vaikea kuvitella, että neuvosto aikoisi nyt, kun neuvotteluja on käyty neljän vuoden ajan, vain hylätä ajatuksen turvallisten maiden luettelosta. Yritetään siis antaa sille poliittista lisäpotkua, johon parlamentti osallistuu tähänastista paljon enemmän! 
Päätän puheenvuoroni toivoen näistä syistä jälleen kerran, että äänestätte direktiivin puolesta, koska sen puolesta äänestäminen merkitsee sitä, että puhallamme hengen ajatukseen eurooppalaisesta solidaarisuudesta, josta jäsen Busuttil juuri muistutti. Eurooppalainen solidaarisuus merkitsee vastuun ja taakkojen jakamista, ja se merkitsee puolien pitämistä niitä tahoja vastaan, jotka kannattavat yksinomaan kansallista lähestymistapaa. Mielestäni parlamentilla on tilaisuus antaa tällainen poliittinen vastaus. 
Puhemies.
   Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan tänään klo 12.00. 
Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana komission julkilausuma Euroopan unionin ja Amerikan Yhdysvaltojen välisestä viinisopimuksesta. 
Mariann Fischer Boel,
   . Arvoisa puhemies, olen iloinen voidessani käsitellä täällä Euroopan unionin ja Amerikan Yhdysvaltojen välistä viinikauppaa koskevaan sopimukseen liittyvää kysymystä. Sopimus parafoitiin Washingtonissa 14. syyskuuta, ja se toimitetaan lähiviikkoina neuvostolle lopullista hyväksymistä varten.
Tämä on vasta ensimmäisen vaiheen sopimus. Se on tulos monta vuotta kestäneistä kahdenvälisistä neuvotteluista, joiden aikana Yhdysvalloille myönnettiin viininvalmistusmenetelmiä, sertifiointia ja merkintäsääntöjä koskevia erityislupia ja näitä erityislupia uusittiin täysin "ilmaiseksi".
Näillä päättymättömillä neuvotteluilla oli kielteisiä vaikutuksia kaupankäyntiin. Yhdysvallat erosi Kansainvälisestä viinijärjestöstä vuonna 2001 ja perusti World Wine Trade Group —järjestön. Lisäksi sen jälkeen, kun yhteisö tarkisti vuonna 2002 merkintäsääntöjään hyväksymällä komission asetuksen (EY) N:o 753/2002, Yhdysvallat on ollut yksi WTO:n kriittisimmistä jäsenistä ja kyseenalaistanut kaikkien näiden sääntöjen yhteensopivuuden WTO:n kanssa.
Toinen esimerkki kielteisistä kauppasuhteista oli se, että kongressi hyväksyi marraskuussa 2004 maahantuotujen viinien sertifiointivaatimukset, jotka eivät kuitenkaan koske niitä maita, joiden kanssa Yhdysvalloilla on viinisopimus.
Yhteisön osuus Yhdysvaltojen maahantuonnista oli vuonna 2004 lähes 2 miljardia euroa, mikä on noin 40 prosentitta viinin viennistämme. Yhdysvaltojen Euroopan unioniin suuntautuvan viennin osuus on vain 415 miljoonaa euroa. Kun näin ollen otetaan huomioon Yhdysvaltain markkinoiden merkitys Euroopan unionille, kauppamme kehitys viime vuosina ja yhteisön viinialan tilanne, on tämä ensimmäisen vaiheen sopimus viinialamme kannalta hyvin myönteinen asia. Sopimuksella turvataan sekä rahallisesti että määrällisesti suurimmat vientimarkkinamme.
Pidän sopimusta myönteisenä, sillä se auttaa lujittamaan ja parantamaan kauppasuhteitamme Yhdysvaltoihin. Se voi myös edistää sopuisaa ja todellista vuoropuhelua New World Wine —järjestön kanssa. Lisäksi ensimmäisen vaiheen sopimus sisältää tiettyjä määräyksiä, jotka selkeästi hyödyttävät yhteisöä. Nyt Yhdysvallat tunnustaa virallisesti viiniemme maantieteelliset merkinnät, joita suojellaan tulevaisuudessa heidän merkintöjä koskevilla säännöillään.
Yhdysvallat pitää tällä hetkellä noin 17:ää eurooppalaista viinin nimeä, kuten portviiniä, sherryä ja samppanjaa, lähes yleisnimityksinä. Olemme sopineet, että niiden käyttöä rajoitetaan Yhdysvalloissa ja että nimitysten oikeudellista asemaa muutetaan niin, että niitä käytetään tulevaisuudessa vain yhteisöstä peräisin oleviin viineihin.
Nykytilanne jäädytetään, mutta sopimuksella ei ole enää enempää kielteisiä vaikutuksia. Emme voi vähätellä sitä tosiasiaa, että näiden nimitysten yksiselitteinen tunnustaminen yhteisön viineiksi hyödyttää yhteisön viininvalmistajia ja viinikauppiaita.
Meidät myös vapautetaan Yhdysvaltojen vuonna 2004 antamista sertifiointivaatimuksista. Tämä koskee paitsi sopimuksen kattamia viinejä myös niitä viinejä, joiden alkoholipitoisuus on alle 7 prosenttia, ja tämä oli monen viinejä tuottavan jäsenvaltion intressejä koskeva kysymys. Muistakaamme myös, että ilman kyseistä sopimusta olisimme joutuneet soveltamaan vuoden 2005 viinisatoon hyvin tiukkoja sertifiointivaatimuksia. Voin vakuuttaa teille, että kaikki nämä vaatimukset olisivat tulleet vientisektorillemme hyvin kalliiksi.
Haluan korostaa kahta hyvin tärkeää seikkaa. Sopimuksen nojalla Yhdysvallat ja Euroopan unioni ratkaisevat kahdenväliset ongelmansa epämuodollisten kahdenvälisten kuulemismenettelyjen avulla eivätkä muodollisten riitojenratkaisumenettelyjen avulla. Tämä on tärkeä julistus, koska siihen sisältyy rauhanlauseke ja koska se mahdollistaa rakentavien keskustelujen käymisen tulevaisuudessa.
Kun otetaan huomioon, että tämä on vain ensimmäisen vaiheen sopimus, oli tärkeää saada selkeitä näkemyksiä toista ja tärkeämpää vaihetta varten. Olemme saaneet selkeän sitoumuksen neuvottelujen toisen vaiheen aloittamisesta viimeistään 90 päivää sen jälkeen, kun ensimmäisen neuvotteluvaiheen sopimus on tullut voimaan.
Yhdysvallat suostui lopulta ilmaisemaan selkeämmin yhteisessä julistuksessa ne kysymykset, joita olisi käsiteltävä toisella neuvottelukierroksella. Näiden joukossa on meille tärkeitä kysymyksiä, esimerkiksi "entisten" lähes yleisnimitysten tulevaisuus, maantieteelliset merkintämme, perinteisten nimitysten käyttö, sopimukseen sisältymättömät viinit, viininvalmistusmenetelmät, sertifiointi ja yhteisen komitean perustaminen.
Lopuksi totean vielä, että olen kuullut joidenkin kritisoivan sitä, että komissio on antanut Yhdysvaltojen viininvalmistusmenetelmille vastavuoroisen tunnustuksen. Tämä ei pidä lainkaan paikkaansa. Aiomme jatkossakin hyväksyä niitä yhdysvaltalaisia viininvalmistusmenetelmiä, joihin sovelletaan yhteisön lupamenettelyä. Aiomme hyväksyä myös niitä olemassa olevia Yhdysvalloissa käytettäviä viininvalmistusmenetelmiä, joihin ei sovelleta nykyisiä yhteisön poikkeuksia. Kuitenkin Yhdysvallat voi tulevaisuudessa viedä näitä viinejä vasta sitten, kun Yhdysvalloissa käytettävän 17 lähes yleisnimityksen asema on muutettu. Uusia viininvalmistusmenetelmiä analysoidaan, ja ne hyväksytään yhteisössä vain siinä tapauksessa, ettei vastalauseita esitetä. Tämä ei ole vastavuoroista tunnustamista.
Koska Yhdysvallat on tärkein kauppakumppanimme viinialalla, pidän ensimmäisen vaiheen sopimusta hyvin tärkeänä eurooppalaisten viininvalmistajien ja viinin viejien kannalta. 
Christa Klaß,
   . Arvoisa puhemies, kiitän komission jäsentä hänen esittämästään julkilausumasta. Ryhmällämme on tähän kysymykseen kaksi näkökantaa, ja aion esittää ne kaunistelematta.
Totuus on se, että komissio on toiminut vähintäänkin häpeällisesti ja tavalla, jota ei voida hyväksyä, tehdessään nämä myönnytykset Euroopan unionin ja Yhdysvaltojen välisessä viinikauppaa koskevassa sopimuksessa. Sanon tämän parlamentin jäsenenä, joka edustaa yhtä Saksan vanhimmista viininviljelyalueista, sekä Moselin viininviljelijöiden puolesta. Te itse painotitte, miten ilmeisen tärkeää on saada kauppasopimus, jossa on yksiselitteiset säännöt. Neuvottelut ovat myös kestäneet jo aivan liian kauan. Tarvitsemme nyt kuitenkin sopimuksen, jossa on tasapuoliset säännöt kummallekin osapuolelle. Tämä asiakirja, sen pitkät ja epämääräiset määräajat sekä – pahimpana kaikista – viininvalmistusmenetelmien vastavuoroinen tunnustaminen ehdoitta ovat isku vasten kasvoja kaikille niille ponnisteluille, joita Euroopan unioni ja sen jäsenvaltiot ovat tehneet viinituotteita koskevaan sääntelyyn.
Komission jäsen totesi, että asiasta on keskusteltava lisää. Olemme kuitenkin neuvotelleet niin kauan, että minun on kysyttävä, miksi lykkäämme näin tärkeiden päätösten tekemistä. Viinintuotantoa ja -valmistusta säännellään Euroopassa hyvin tarkasti. Veden lisääminen viiniin ei tule mielestämme kysymykseenkään, eivätkä kuluttajatkaan sietäisi sitä. Onko meidän nyt hyväksyttävä se, että yhdysvaltalaiset voivat lisätä viiniin vettä jopa 7 prosenttia? Uudenaikaiset menetelmät, joissa viini hajotetaan yksittäisiin ainesosiin, ovat nykyään toteutuskelpoisia ehdotuksia, mutta onko meidän vastavuoroisen tunnustamisen myötä hyväksyttävä se, että viini voidaan koota teollisesti ja miten tahansa?
Emme tarvitse synteettistä viiniä! Viini on monipuolinen, sen monipuolisuus on itse luonnon ilmentymä, ja sen ominaisuudet määräytyvät ilmaston ja viinisadon mukaan. Eikö komissio ole tietoinen siitä, millaisia seurauksia tällaisilla tuleviin sopimuksiin vaikuttavilla myönnytyksillä todennäköisesti on WTO:ssa käytäviin neuvotteluihin? WTO:n määräämä suosituimmuuskohtelun periaate tarkoittaa sitä, että myöhemmin samat myönnytykset on annettava myös muille valtioille. International Wine Institute (Kansainvälinen viini-instituutti) pyrkii löytämään yleispätevän määritelmän viinille, ja siinä ollaan menossa järjettömyyksiin.
Komission jäsen Fischer Boel mainitsi myös toisen järjestön. Yhdysvallat on eronnut kansainvälisestä viinijärjestöstä (OIV). Tarkoittaako tämä sitä, että OIV on tavallaan mennyt nurin? Painotamme kuitenkin, että sitä, mitä me tarvitsemme – maantieteellisten alkuperämerkintöjen suojelemista ilman tiettyä päivämäärää – siirretään vain loputtomasti eteenpäin. Samppanja on peräisin Champagnen alueelta, reininviini on kasvatettu Reinin alueella ja moselviini Moselissa – eikä jossain Yhdysvalloissa. Jos haluamme oikeudenmukaista kauppaa, tällaisten nimitysten käyttö on kiellettävä mieluiten nyt kuin jonain määrittelemättömänä ajankohtana. Jopa nykyisen tilanteen pitäminen muuttumattomana on mielestäni liikaa. Haluan komission kertovan minulle, missä mielessä sopimuksesta käytyjä neuvotteluja voidaan pitää onnistuneina. Minun nähdäkseni olemme vain tehneet myönnytyksiä ja niitäkin aivan liikaa.
Omasta puolestani ja kaikkien niiden monien viinintuottajaperheiden puolesta, jotka tuovat parhaillaan satoa kotiin viinitarhoistaan, haluan sanoa, että tämä sopimus on tehty meidän pettämiseksi. 
Katerina Batzeli,
   . – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, haluaisin ensiksi kiittää teitä esittelemästänne sopimusehdotuksesta ja niistä selvennyksistä, joita parlamentti ehdottomasti tarvitsi.
Kyseessä on vaikea sopimus, joka oli mielestäni aika monimutkainen, eli me kaikki tarvitsemme lisäselvennystä. Toisaalta myös teidän on otettava huomioon sopimusta koskevat ehdotuksemme ja huolenaiheemme.
Sopimusta voidaan todellakin pitää yhtenä pisimpään neuvotelluista kansainvälisistä alakohtaisista kauppasopimuksista, sillä siinä käsiteltävät kysymykset ovat olleet ratkaisematta vuodesta 1983 lähtien. Kuten aivan oikein totesitte, viimeisen 20 vuoden aikana Euroopan unioni on jatkuvasti antanut Yhdysvalloille viininvalmistusmenetelmiin ja yhteisöön tuotavien yhdysvaltalaisten viinien merkintään liittyviä myönnytyksiä.
Ennen kaikkea kyseisellä sopimuksella helpotetaan Yhdysvaltojen ja Euroopan unionin välisiä kauppasuhteita: Yhdysvallat vapauttaa Euroopan unionin maan uusista sertifiointivaatimuksista ja sitoutuu siihen, että se pyrkii ratkaisemaan mahdolliset erimielisyydet kahdenvälisten kuulemismenettelyjen eikä riitojenratkaisumenettelyjen avulla, kuten aikaisemmin.
Meidän on kuitenkin muistettava, että toistaiseksi tämä on vasta ensimmäisen vaiheen sopimus, jota voisimme kutsua hätäratkaisuksi, ja että tärkeät kauppaan liittyvät kysymykset ovat ratkaisematta, mikä komission jäsenen on otettava huomioon nyt alkavissa tiukoissa neuvotteluissa.
Ensinnäkin näyttää siltä, että suojattuja nimityksiä ei suojella sopimuksessa riittävästi, kun taas Yhdysvaltojen viininvalmistusmenetelmien – joissa viiniin voidaan lisätä 7 prosenttia vettä tai viinejä voidaan kypsyttää lisäämällä tynnyreihin puulastuja, jotka eivät tietenkään aiheuta terveysriskejä – tunnustaminen vaarantaa viinin maineen laatutuotteena.
Toiseksi Yhdysvaltojen löyhästi säänneltyjen viininvalmistusmenetelmien tunnustaminen muodostaa ennakkotapauksen muista maista yhteisöön suuntautuvalle tuonnille. Toisessa vaiheessa siis viininvalmistus- ja viininkypsytysmenetelmiä on käsiteltävä vastuullisesti, jotta niille voidaan luoda vakaa viitekehys.
Kolmanneksi perinteiset nimitykset ovat uhattuina ja Kansainvälisen viinijärjestön asema on kyseenalaistettu.
Neljänneksi liitteeseen II kuuluvien 17 nimityksen tunnustamisprosessia on nopeutettava, jotta Yhdysvaltain viranomaiset suojelevat tiukasti kaikkia suojattuja eurooppalaisia nimityksiä.
Viidenneksi suojattuja maantieteellisiä nimityksiä koskevan kansainvälisen rekisterin luomista on edistettävä WTO-neuvotteluissa, ja tämä tavoite on lisättävä Euroopan unionin tärkeimpiin poliittisiin tavoitteisiin.
Arvoisa komission jäsen, yksi tärkeä ympyrä on sulkeutumassa, mutta toinen on alkamassa, ja ehkä nyt olisi lisättävä komission ponnistuksia Yhdysvaltojen kanssa käytävällä toisella neuvottelukierroksella sekä tulevan viinin yhteisen markkinajärjestelyn yhteydessä. Näin voitaisiin luoda parhaat mahdolliset olosuhteet tuotteen tuotannolle, laadulle ja kaupalle. Olette nyt myrskyn silmässä ja toivotan teille paljon onnea – . Uskon, että parlamentti ja sen kommentit auttavat etenemään tähän suuntaan. 

Jorgo Chatzimarkakis,
   . Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, aluksi haluaisin esittää onnittelut – onnittelumme – siitä, että olette onnistunut pääsemään tähän välitulokseen Yhdysvaltojen kanssa käytävissä neuvotteluissa. Tämä on tärkeä kauppahanke, jonka arvo on 2,3 miljardia euroa. Kauppasuhteessa on kaksi erilaista järjestelmää, joissa sovelletaan erilaisia tuotanto- ja markkinointimenetelmiä, eikä yhteistyö näin ollen ole helppoa. Tästä syystä sopimusta voidaan pitää vain ensimmäisenä askeleena, ensimmäisen vaiheen sopimuksena, ja olen iloinen siitä, että kuvailitte sitä näillä sanoilla.
Aiemmin myönsimme yhdysvaltalaisille monenlaisia poikkeuksia: kauppasuhteet edellyttivät sitä. Nyt kuitenkin on tärkeää, että merkintöjä koskevia sääntöjämme noudatetaan. Yhtä tärkeänä pidämme sitä, että Yhdysvallat on halukas ratkaisemaan kaikki kahdenväliset kiistat mieluummin kuulemismenettelyjen kuin WTO:n riitojenratkaisumenettelyjen avulla. Tärkeintä meille eurooppalaisille on varmasti kuitenkin se, että maantieteellisille alkuperämerkinnöille annetaan Yhdysvalloissa niiden ansaitsema suoja. Tämän vastineeksi olemme valmiit – ainakin tällä hetkellä – hyväksymään yhdysvaltalaisten viininvalmistusmenetelmät. Se voi olla karvas pala, joka meidän on kuitenkin nieltävä. Sen vaikutukset ovat kuitenkin vain väliaikaisia, ja merkintäsäännöt – jotka johtavat toivoaksemme emansipoituneiden kuluttajien suurempaan vapauteen – auttavat kyllä huuhtomaan sen alas.
Toisessa neuvotteluvaiheessa komission on kuitenkin mentävä pidemmälle ja vaadittava viininvalmistusta koskevien teollis- ja tekijänoikeuksien parempaa suojelua. Me eurooppalaiset olemme kuitenkin toimineet tällä alalla maailmalle suunnannäyttäjinä laatimalla maailmalaajuisia standardeja, emmekä sen vuoksi saisi löysätä ponnistuksiamme tässä vaiheessa. Ehdotamme myös, että komissio vaatisi WTO:n laajuista maantieteellisten alkuperämerkintöjen rekisteriä, jonka myös molemmat minua edeltäneet puhujat mainitsivat.
Yhteenvetona totean, ettei tämä sopimus ole ehkä loistava, mutta se on ensimmäinen ja tärkeä askel, ja te, arvoisa komission jäsen, olette toiminut oikein. Seuraava askel on nyt otettava käsi kädessä uudistamalla viinin yhteinen markkinajärjestely, jota me kaikki odotamme innokkaasti.
Voimme olla ylpeitä eurooppalaisesta viinistämme. Sitä arvostetaan ja siitä nautitaan kaikkialla maailmassa. Olemme maailman viinintuotannossa etulyöntiasemassa, ja meidän on säilytettävä se parantamalla edelleen teollis- ja tekijänoikeuksien suojelua. Arvoisa komission jäsen, toivotamme teille tässä paljon onnea. 
Marie-Hélène Aubert,
   . Arvoisa puhemies, omasta puolestamme emme suostu huiputettavaksi kollegamme mainitsemilla tavoilla. Ennen kaikkea haluaisin korostaa menettelyä koskevaa kysymystä. Keskustelu on järjestetty hätäisesti sen jälkeen, kun komissio allekirjoitti sopimuksen – vaikka kyseessä onkin ensimmäinen vaihe. Lisäksi neuvosto ei ole paikalla, vaikka se onkin se toimielin, jonka vallassa sopimus lopulta on. Tämän vuoksi olen sitä mieltä, että emme nyt työskentele vakavissamme ja että parlamentin jäsenten mielipidettä ei oteta huomioon, vaikka niin pitäisi tehdä.
Sopimuksen sisällön osalta toteaisin, että vaikka se hyödyttää niitä kauppiaita, jotka pyrkivät tosissaan menestymään, se ei kuitenkaan hyödytä millään tavoin rekisteröidyllä alkuperänimityksellä varustettujen viinien tuottajia eikä kuluttajia. Tällä hetkellä tilanne on äärimmäisen sekava. Arvoisa komission jäsen, se, mitä kerroitte, ei vastaa toisesta lähteestä saamiamme tietoja. Kansalaisten keskuudessa on heräämässä syvä huolestuneisuus. Kuinka paljon eurooppalaiset kuluttajat luottavat tulevaisuudessa merkintöihin, niihin merkintöihin, joita tällainen sopimus voi huomattavasti heikentää? Lisäksi heikennätte huomattavasti niitä maantieteellisiä merkintöjä koskevia periaatteita, joita Euroopan unioni on aina puolustanut.
Se, mitä nyt on tapahtumassa viinialalla ja mitä emme voi hyväksyä, on vaarassa levitä myöhemmin laajasti muihin tuotteisiin. Omalta osaltamme haluamme kahta asiaa. Ensinnäkin haluamme, että neuvosto tekee työnsä ja toteaa selkeästi, minkä tehtävän se on komissiolle antanut tässä kysymyksessä. Toiseksi haluamme, että Euroopan unioni pyrkii paljon voimakkaammin ottamaan kantaa rekisteröityjen alkuperänimitysten noudattamiseen, viininvalmistusmenetelmiin ja niiden alojen suojeluun, jotka ovat todella elintärkeitä alueidemme ja monien maaseutualueiden olemassaololle kaikkialla Euroopan unionissa, ja että se pyrkii tehokkaasti suojelemaan viinien laatua ja alkuperänimityksiä. Muussa tapauksessa, jos aloitamme WTO-neuvottelut antamalla periksi jo heti alussa, pelkään todellakin, että joudumme tulevien viikkojen aikana perääntymään yhä uudelleen. 
Ilda Figueiredo,
   . – Arvoisa puhemies, tiedämme hyvin, että viinialalla eletään parhaillaan vaikeita aikoja, eikä vähiten Portugalissa, jossa valmistetaan yhä enemmän hyviä viinejä, joiden on vaikea kilpailla paikastaan markkinoilla. Tilannetta pahentaa kolmansista maista peräisin oleva tuontiviini, jolla on erittäin vahingollisia vaikutuksia viljelijöille ja viininviljelyalueille.
Tämä ensimmäinen Yhdysvaltain kanssa tehty viiniä koskeva sopimus, 20 vuotta kestäneiden kahdenvälisten neuvottelujen tulos, on tärkeä, ja silti se herättää huolta. Kun otetaan huomioon Yhdysvalloille tehdyt huomattavat myönnytykset, sopimus tehtiin pikemminkin WTO:ssa meneillään olevien neuvottelujen vuoksi kuin EU:n viinintuottajien etujen puolustamiseksi.
Uskomme myös, että neuvottelujen asialistaa on laajennettava kansainvälisesti. Lisäksi komission jäsen Fischer Boelin on selitettävä Yhdysvaltain osalta yksityiskohtaisesti, miten hän aikoo taata viinintuottajien edut niillä Euroopan alueilla, joilla viinintuotannolla on ratkaiseva merkitys talouskehitykselle.
Mikäli viinin laatu halutaan säilyttää ja kuluttajia suojella, on eurooppalaisten alkuperämerkintöjen ja perinteisten viinivalmistusmenetelmien osalta tehtävä juuri näin. Kun tarkistimme yksityiskohdat ja kuuntelimme selitystänne, huolestuimme kovasti niistä takuista, jotka meidän olisi annettava asianosaisille viljelijöille ja alueille. 
Roberta Angelilli,
   Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, äskettäin tehty Euroopan unionin ja Yhdysvaltojen välinen sopimus on vasta ensimmäinen askel – ja todellakin puutteellinen ja riittämätön sellainen – kohti suojattujen perinteisten nimitystemme kansainvälistä tunnustamista ja suojelua. Oli aika muuttaa suuntaa surullisenkuuluisan ja vahingollisen asetuksen (EY) N:o 316/2004 jälkeen, jossa todellakin sallittiin EU:n ulkopuolisten maiden väärinkäyttää suojattuja perinteisiä nimityksiä. Tämä aiheutti valtavaa vahinkoa laatuviinien tuotannolle niin Italiassa kuin tietenkin koko Euroopassakin.
Komission jäsen Fischer Boel myös totesi täällä parlamentissa, että sopimuksella suojellaan eurooppalaisia nimityksiä ja turvataan Euroopan unionin laajimmat vientimarkkinat. On selvää, että nämä ovat ne tavoitteet, joihin pyritään. On kuitenkin vielä epäselvää, onko sopimus oikea väline näiden tavoitteiden saavuttamiseksi.
On totta, että Yhdysvaltain hallitus tekee kongressille lakiehdotuksen tällä hetkellä lähes yleisnimityksinä pidettävien 17 eurooppalaisen nimityksen aseman muuttamiseksi ja niiden käytön rajoittamiseksi. Kuitenkin myös se on totta, että Yhdysvallat voi edelleen käyttää 14:ää yhteisön perinteistä nimitystä, vaikkakin tietyin ehdoin ja vain rajoitetun ajan. Itse asiassa vanha kysymys nimitysten jatkuvasta väärinkäytöstä on edelleen vailla lopullista ratkaisua.
Toisaalta Yhdysvallat on sitoutunut hyväksymään yhteisön merkintäsääntöjä koskevat pääperiaatteet ja pyrkii ratkaisemaan kaikki viinikauppaan liittyvät kahdenväliset kysymykset epämuodollisten kahdenvälisten kuulemismenettelyjen eikä riitojenratkaisumenettelyjen avulla.
Mikä on huolestuttavin Euroopan unionin tekemä myönnytys? Euroopan unioni tunnustaa sopimuksessa yhdysvaltalaisten viinintuottajien viininvalmistusmenetelmät. Käytännössä tämä tarkoittaa sitä, että EU:hun voidaan tuoda viiniä, johon on lisätty 7 prosenttia vettä tai jota on maustettu puulastuilla. Meidän tuottajiltamme näiden menetelmien käyttö on tietenkin ehdottomasti kielletty. Tämä johtaa siihen, että laatuviinit ovat vakavasti uhattuna ja että viinimarkkinoilla syntyy todellinen hämmennystila.
Vaikka olemmekin onnistuneet antamaan Yhdysvaltoihin suuntautuvalle viinin viennille tiettyä vakautta, eikä vähiten menetelmiä helpottamalla, olemme joka tapauksessa menneet viininvalmistusmenetelmissä liian pitkälle, eikä meillä vielä ole suojattujen nimitysten väärinkäyttöä koskevia riittäviä takuita.
Arvoisa puhemies, sopimukseen sisältyy sitoumus, jonka mukaan neuvottelut yksityiskohtaisemmasta sopimuksesta aloitetaan 90 päivän kuluttua sopimuksen voimaantulosta. Tässä mielessä pyydämme, että neuvotteluissa keskityttäisiin perinteisten nimitysten tehokkaaseen suojeluun. Mielestämme komission olisi näissä neuvotteluissa pyrittävä ennen kaikkea siihen, että Yhdysvaltain viranomaiset sitoutuvat viimeistään kahden vuoden kuluessa tekemään lopun yhteisön lainsäädännöllä suojattujen maantieteellisten merkintöjen laittomasta käytöstä Yhdysvalloissa.
Lopuksi totean, että muut WTO:n jäsenet voivat vaatia tämän sopimuksen ja Yhdysvalloille myöntämiämme erityispoikkeusten perusteella samanlaista kohtelua itselleen ja avata portit sellaisten tuotteiden virralle, joiden alkuperä tai koostumus on arveluttava. Tässä tilanteessa Euroopan unionin on ryhdyttävä tehokkaampiin toimenpiteisiin puolustaakseen perinteisten laatuviiniensä tuotantoa. Meidän on aloitettava alusta kumoamalla asetus (EY) N:o 316/2004, jolla perinteisten nimitysten käyttö vapautettiin ja saatiin tällä tavoin aikaan epäoikeudenmukaista kilpailua sekä johdettiin kuluttajia harhaan tuotteiden alkuperän ja laadun osalta. 
Jean-Claude Martinez (NI ). –
   Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, puhun kaikkien ranskalaisten puolesta. Ensinnäkin puhun Languedoc-Roussillonin alueen viininviljelijöiden puolesta. He ovat valmistaneet viiniä 2 000 vuoden ajan – Rooman valtakunnan ajoista lähtien, eikä vain sadan vuoden ajan, kuten kalifornialaiset. He tekevät viiniä niin kuin ihmiset rakastelevat, niin kuin he vaalivat rakkauttaan komeisiin ja kauniisiin asioihin. Puhun myös kaikkien Ranskan, Espanjan, La Riojan, Unkarin, Tokayn – kuninkaiden viinin, viinien kuninkaan – Italian, Kreikan ja koko Välimeren alueen viininviljelijöiden puolesta. Näillä alueilla viini on osa sivistystä, jumalten taidetta.
Teidän suostumuksellanne kuitenkin viini, joka on sivistyksen tuote, muutetaan teolliseksi tuotteeksi markkinointia varten. Teidän viinialaa koskevassa Münchenin sopimuksessa viinin ja viinin luonteen määritelmää muutetaan. Se ei ole enää käymisprosessin luonnollinen hedelmä vaan kemiallinen tuote. Hyväksytte Yhdysvaltojen kemialliset menetelmät – jotka eivät ole viininvalmistusmenetelmiä. Hyväksytte Coca Cola -tyyppisen viinin, joka on tehty vedestä ja valmistusaineista, sokerista, väriaineista ja puusta. Tämä on sama kuin jos Yhdysvallat haluaisi vaihtaa Fischer Boelin epäaitoon komission jäseneen, jota on laimennettu 7 prosenttia. Voitte siis ymmärtää, miksi Yhdysvallat ei halua merkintöjä: koska se ei halua, että kemialliset aineet lisätään niihin. Pian REACH-direktiiviä sovelletaan viiniin.
Lisäksi te sallitte 17 nimityksen varastamisen sillä perusteella, että ne ovat lähes yleisnimityksiä. Champagne, no, sehän ei ole merkittävä, Chablis ei ole lainkaan merkittävä ja Sauternes vielä sitäkin vähemmän! Annatte hyväksyntänne petokselle ja väärentämiselle. Viiden vuoden ajan Yhdysvallat voi käyttää väärennettyjä châteaux- ja clos-viinejä vastineeksi rauhan lausekkeesta. Tämä vastaa sitä, mitä tapahtui Uruguayn kierroksen neuvotteluissa, tämä vastaa sitä, mitä tapahtui öljyhedelmille: varas lupaa olla paljastamatta petettyjä viininviljelijöitä WTO:n poliisille. Tämä oli tehty jo ennen Etelä-Afrikan kanssa tehtyä sopimusta, ja WTO:ssa tietenkin chileläisen, australialaisen ja kalifornialaisen viinin tuottajat sekä koko Tyynenmeren alueen viinintuottajat aikovat kapinoida ja vaatia samanlaista asiakirjaa myös itselleen.
Arvoisa komission jäsen, olen kotoisin alueelta, joka keksi 1950-luvulla suuret kapinat. Languedocin alueen viininviljelijät tulevat kyllä sanomaan teille "ei". He nousevat kapinaan ja he saattavat itse asiassa tulla komission luo Brysseliin. He ovat onnistuneet nostattamaan koko eteläisen Ranskan kapinaan, eikä heidän ole vaikeaa sanoa teille "ei" niin väkivaltaisesti kuin on tarpeen, sillä te hyökkäätte heitä vastaan ja te hyökkäätte kulttuuria vastaan.
Puhemies.
   Hyvät parlamentin jäsenet, vaikka arvoisat vieraamme yleisölehterillä ovat erittäin tervetulleita ja vaikka heidän kuuluisikin osallistua elävään keskusteluun, pyytäisin heitä kuitenkin muistamaan, että – kuten kaikissa maailman parlamenteissa – pyydämme yleisölehterillä olevia kuulijoita olemaan antamatta suosionosoituksia. Vain parlamentin jäsenillä on siihen lupa. Voitte kuitenkin nyökätä tarmokkaasti, mikäli teette sen äänettömästi. Kiitän yleisölehterillä istuvia vieraitamme heidän ymmärtäväisyydestään ja toivotan heidät lämpimästi tervetulleiksi. 
María Esther Herranz García (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, jos meidät karkotettaisiin autiolle saarelle kauimmaiselle merelle, joka olisi Tyynimeri, ja joku kysyisi minulta, mitä Euroopan maataloustuotteita haluaisin ottaa mukaan, vastaisin, että leipää ja kaksi pulloa. Toisessa pullossa olisi viiniä ja toisessa oliiviöljyä. Koska olen kotoisin La Riojan alueelta, viini olisi tietenkin Riojan viiniä, joka tunnetaan maailmanlaajuisesti ja jonka maine ja arvostus johtuvat vanhasta viininvalmistuskulttuurista.
Jo ennen Roomalaisten valloitusta La Riojan alueella viljeltiin ja tuotettiin viiniä. Sen vuoksi viiniämme tuotetaan äärimmäisen vanhoin valmistusmenetelmin, jotka takaavat tuotteen korkean laadun.
Tämän vuoksi uskon, että Yhdysvaltain kanssa aikaan saatu sopimus voisi johtaa perusteelliseen muutokseen viininvalmistuskulttuurissamme, mikä ei olisi välttämättä meille eduksi, sillä – onneksi tai epäonneksi – viiniemme kaupallinen menestys on aina ollut yhteydessä valmistusmenetelmään, joka vastaa tarkasti kaikkein puristisimpia viinin määritelmiä.
Jos hyväksymme lopullisesti sellaisten viinien tuonnin, joita käsitellään arveluttavin ja hyvin erilaisin viininvalmistusmenetelmin meidän menetelmiimme verrattuna, se voisi vaarantaa oman viininvalmistuskulttuurimme, johon – ja tätä haluan korostaa – tuotteittemme kaupallinen menestys on aina perustunut.
Kuinka kauan Euroopan unioni voi vielä kieltää lastujen käytön viinin kypsyttämisessä tai veden lisäämisen, jos sallimme näillä menetelmillä valmistettujen viinien tuonnin unioniin?
On selvää, että viininvalmistusmenetelmiä koskeva luku tulee olemaan yksi niistä kiistakapuloista, joihin tulevassa viinin YMJ:ssä kiinnitetään huomiota. Pelkään nimittäin, että sillä sopimuksella, jonka Euroopan komissio on juuri saanut aikaan Yhdysvaltojen kanssa, on sellaisia vaikutuksia, jotka eivät rajoitu vain tämän maan kanssa käytävään kauppaan.
Kotiseutuni La Rioja on onnekas, koska sitä suojellaan hyvin Yhdysvaltain markkinoilla. Samaa ei kuitenkaan voida sanoa muista yhteisön nimityksistä, joita ovat esimerkiksi burgundinviini, portviini ja sherry sekä malagaviini, joita pidetään edelleen Yhdysvalloissa "lähes yleisnimityksinä". Tehdyssä sopimuksessa ei vahvisteta Yhdysvaltojen sitoutumista lopettamaan näiden nimitysten väärinkäyttöä.
Tämän vuoksi haluaisin pyytää komissiota ottamaan maantieteellisiä merkintöjä ja nimityksiä koskevan kansainvälisen rekisterin luomisen tärkeimmäksi tavoitteekseen Maailman kauppajärjestön neuvotteluissa. Tämänhetkiset neuvottelut Maailman kauppajärjestössä tarjoavat erinomaisen tilaisuuden, jota emme saa hukata.
Komission olisi myös kehotettava kahdenvälisellä tasolla Yhdysvaltoja lopettamaan Euroopan unionissa suojattujen nimitysten käytön viimeistään kahden vuoden kuluessa, kuten äskettäin tehdyssä viinikauppaa koskevassa sopimuksessa todetaan. 
María Isabel Salinas García (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, on totta, että 20 vuotta kestäneen Euroopan unionin ja Yhdysvaltojen välisen yhteydenpidon jälkeen on tehty ensimmäinen sopimus. Pidämme tätä kuitenkin vasta lähtökohtana emmekä sellaisena sopimuksena, johon voisimme olla tyytyväisiä. Olen samaa mieltä siitä, mitä parlamentin enemmistö on todennut, ja ennen kaikkea toivon, että komissio ottaisi tämän tarkasti huomioon, sillä en ole kuullut yhdenkään jäsenen sanovan vielä olleensa sopimukseen tyytyväinen.
Nämä ensimmäiset sopimukset eivät takaa tehokasta suojelua eurooppalaisille alkuperänimityksille. Ne kuitenkin jättävät yhteisön markkinat avoimiksi yhdysvaltaisille viineille, jotka on valmistettu sellaisin menetelmin, joita ei Euroopan unionissa sallita, esimerkiksi vedellä laimentamalla. Perinteisin menetelmin ja korkealaatuisten kriteerien mukaisesti valmistettujen viiniemme on tulevaisuudessa vaikea kilpailla muiden paljon halvempien tuotantoprosessien avulla tuotettujen viinien kanssa.
Kotimaani Espanja on pettynyt tähän ensimmäisen vaiheen sopimukseen, ja toivomme, että toisen vaiheen sopimus on paljon vakuuttavampi. Olemme monen muun asian lisäksi huolissamme lähes yleisnimityksiä koskevasta kysymyksestä. Mielestämme juuri niissä olemme hävinneet eniten. On totta, että Yhdysvallat on sitoutunut olemaan käyttämättä tyypillisiä eurooppalaisia nimityksiä, mutta vain niissä viineissä, joita se vie kolmansiin maihin. Näin ollen se voi jatkaa omalla alueellaan samojen nimitysten käyttöä kuin tähänkin asti. Ongelmana tässä on se, että Yhdysvaltojen lainsäädännön mukaan alueeltani peräisin olevia nimityksiä kuten sherry ja malagaviini pidetään lähes yleisnimityksinä eikä alkuperänimityksinä.
Neuvottelujen toinen vaihe alkaa pian. Näissä neuvotteluissa kehotamme parlamenttia puolustamaan tiukemmin maantieteellisiä nimityksiä, ja siinä tarkoituksessa meidän on aloitettava keskustelu lähes yleisnimitysten tulevaisuudesta. Meidän on käytävä vuoropuhelua perinteisestä terminologiasta, sertifioinnista ja viininvalmistusmenetelmistä, ja erityisen tärkeää on luoda yhteinen komitea, joka käsittelee viininvalmistukseen liittyviä kysymyksiä.
Jotta tulevaisuudessa voisimme työskennellä tehokkaammin kuin tähän mennessä, parlamentti on valmis tekemään yhteistyötä komission kanssa. Aiomme hyväksyä päätöslauselman, joka meidän on otettava huomioon, jotta tähänastiset tapahtumat eivät enää jatkuisi. Maatalouden ja maaseudun kehittämisen valiokunta myös toivoo, että laaditaan valiokunta-aloitteinen mietintö, jotta tähänastiset tapahtumat eivät toistuisi ja jotta parlamentin mielipide otetaan huomioon pyrittäessä pelastamaan Euroopan viininvalmistusalaa. 
Anne Laperrouze (ALDE ). –
   Arvoisa puhemies, viinialan kohtaamat haasteet ovat valtavia. Yhdysvallat pysyy Euroopan unionin tärkeimpänä markkina-alueena, koska siellä on 60 miljoonaa viininjuojaa ja koska kulutus on siellä noussut 10 viime vuoden aikana 8–13 litraan henkilöä kohti vuodessa. Viime vuonna Yhdysvaltain markkinat kasvoivat 5,6 prosenttia. Ranska on Italian ja Australian jälkeen kolmanneksi suurin viejä Yhdysvaltoihin.
Tässä tilanteessa meidän on suhtauduttava myönteisesti Euroopan unionin ja Yhdysvaltojen väliseen viinikaupasta tehtyyn sopimukseen, joka päättää 20 vuotta sitten aloitettujen neuvottelujen ensimmäisen vaiheen. Yhdysvallat kiristi eurooppalaisia viejiä uhkailemalla, että heihin sovellettaisiin raskasta sertifiointimenettelyä. Ensimmäisenä vuorossa olisi ollut tämän syksyn . Se olisi joutunut ylimääräisten analyysien ja sertifiointitarkistusten kohteeksi.
Sopimus on myös mahdollistanut edistymisen viininvalmistusmenetelmissä. Eurooppalaiset tuottajat kutienkin pitävät näitä valvontastandardeja riittämättöminä. He vastustavat maustamista, jonka tarkoituksena on uuttaa viiniin hedelmien makua. Vaakalaudalla on nyt viinin muuttuva määrittelytapa. Eurooppalaiset tuottajat myös korostavat maantieteellisten nimitysten suojelun merkitystä.
Arvoisa komission jäsen, tämän vuoksi on tärkeää, että neuvottelujen toisessa vaiheessa varmistetaan, että Yhdysvaltain viranomaisten tekemiä sitoumuksia noudatetaan. On tärkeää, että nimitysten burgundinviini, Chablis, samppanja ja portviini käyttö lopetetaan ja että maantieteellisten nimitysten suojelua sekä merkintöjä parannetaan. Näillä maailmanlaajuisilla viinimarkkinoilla, joita usein hallitsevat Yhdysvaltain suuret viinikauppiaat, viinityypistä on tullut tuotemerkki. En vastusta viinimarkkinoiden maailmanlaajuistumista, mutta vastustan kopiointia. Vastustan maun standardointia: en halua McDonalds-tyyppistä Chardonnay-viiniä.
Viini liittyy erottamattomasti alueelle tyypilliseen keittiöön. Se on sen alueen tuotemerkki, jolla se on tuotettu, siinä on viljellyn maan maku ja se on juhlamielen ja yhteiselon symboli. Nimitysten monimuotoisuus kuvastaa viinien monimuotoisuutta, meidän kulttuurista monimuotoisuuttamme. Maantieteellisten merkintöjen – sen maaperän nimityksen, josta viini on tuotettu – vastavuoroinen tunnustaminen edistää kulttuuri-identiteettiemme säilymistä ja tehostaa Yhdysvaltojen kanssa käymäämme kauppaa. Ennen kaikkea se kuitenkin rohkaisee eurooppalaisia viininviljelijöitä, jotka ovat vuosien ajan parantaneet jatkuvasti tuotantonsa laatua täyttääkseen vaatimuksemme ja lisätäkseen nautintoamme kuluttajina. 
Astrid Lulling (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, Euroopan unionin ja Yhdysvaltojen välinen viinikauppaa koskeva sopimus, jonka Euroopan komissio parafoi 14. syykuuta 20 vuotta kestäneiden neuvottelujen jälkeen, jakaa mielipiteitä. Sopimus turvaa eurooppalaisten viinikauppiaiden Yhdysvaltoihin suuntautuvan viennin. Yhdysvallat on heidän tärkein markkina-alueensa, sillä sinne suuntautuvan viennin arvo on 1,6 miljardia euroa. He myös uskovat, että sopimuksen avulla alalle voidaan palauttaa luottamuksen ilmapiiri ja kauppaa voidaan käydä sujuvasti. Tämä edellyttää tietenkin sitä, että pian aloitetaan neuvottelut, joissa käsitellään toisen vaiheen kahdenvälistä sopimusta, ja että määritetään yhteisiä kantoja monenvälisissä neuvotteluissa, erityisesti Hongkongissa, jossa käsitellään teollis- ja tekijänoikeuksiin liittyviä näkökohtia.
On kuitenkin myös muita toimijoita, erityisesti eurooppalaisia viininviljelijöitä, joihin kuuluu myös kollegani Klaß. Hänen ansiotaan on myös keskustelua edeltänyt aloite, josta häntä kiitän. Hän esitti hyvin pätevästi ne huolenaiheet, joihin parlamentin viiniä, perinteitä ja laatua käsittelevän laajennetun työryhmän puheenjohtajana hyvin pitkälti yhdyn. Näiden huolenaiheiden mukaan kyseinen sopimus on vaarassa pahentaa sitä kriisiä, jossa viinintuotantoala tällä hetkellä on, ja tuhota pitkällä aikavälillä kokonaan eurooppalaisten viinien yksilöllisyyden. Näille viineille on ominaista, että niiden perinteiset juuret ovat syvällä maaperässä ja että ne on valmistettu luonnollisin ja varsin tarkoin määritellyin menetelmin.
Poliitikkoina tiedämme, että meidän on usein vesitettävä meille tärkeitä asioita, mutta älkäämme kuitenkaan tehkö sitä juomallemme viinille. Viininvalmistusmenetelmien vastavuoroinen tunnustaminen Atlantin molemmin puolin aiheuttaa ongelmia – kollegani ovat puhuneet siitä laajasti – ja varsinkin siksi, että myös WTO on kieltänyt osan niistä menetelmistä, joita eurooppalaiset viininviljelijät käyttävät. Toivon, ettette ehdota, että muutamme tätä tilannetta, kun teette ehdotuksia viinin yhteisen markkinajärjestelyn uudistamiseksi.
Euroopan viininviljelijät ovat perinteisesti kiintyneet ympäristön kanssa sopusoinnussa oleviin tuotantomalleihin, ja yhteisö sääntelee hyvin tiukasti heidän toimintaansa. He haluavat tuottaa laadukkaita tuotteita, mutta ovat vaarassa joutua epäreiluun kilpailutilanteeseen, jos Yhdysvalloissa käytettävät menetelmät hyväksytään. Pitkällä aikavälillä viininviljelijöidemme voi jopa olla pakko luopua ikivanhoista menetelmistään, jotka ovat satojen vuosien aikana muokanneet Euroopan viininvalmistusalan yksilöllisiä piirteitä.
Arvoisa komission jäsen, tämän vuoksi olisi viisasta poistaa kaikki esteet, jotta voitaisiin suojella tätä alaa, joka on selvästi riskialtis, koska siihen vaikuttavat monet vaihtelevat tekijät, esimerkiksi ilmasto, mutta jolla on aina ollut keskeinen asema eurooppalaisessa kulttuurissa. Tämän vuoksi kyse on siitä, jatketaanko viininvalmistusmenetelmiemme puolustamista ja edistämistä. Kyse on siitä, tuetaanko tuottajiemme laatukeskeisiä pyrkimyksiä erityisesti WTO:ssa, ja lopuksi siitä, päästäänkö sopimukseen määritelmästä, jolla rajoitetaan sellaisten tuotantomallien käyttöä, joita ei voida hyväksyä ja jotka, kuten jo totesin, johtavat sellaiseen laatutuotteitamme vahingoittavaan kilpailutilanteeseen.
Maantieteellisten merkintöjen käyttö on toinen kysymys, joka varmasti aiheuttaa ongelmia. Aihe on synnyttänyt jo pitkään kiistoja neuvottelupöydässä. Osallistuin asiaa koskevaan seminaariin Washingtonissa. Itse asiassa meillä on hyvät suhteet kollegoihimme Yhdysvaltain kongressissa, ja yritämme saada heidät vakuuttumaan perustelujemme pitävyydestä. He kuitenkin haluavat meidän ostavan takaisin – maksavan heille voidaksemme ostaa takaisin – omat alkuperänimityksemme. Mielestäni perustelut olivat kuitenkin hieman omituisia. Olen kotoisin Luxemburgista, missä Mosel-joki virtaa, ja vaikka Mosel-joen laaksossa tuotettua viiniä voidaan tuottaa Saksassa, Luxemburgissa tai Ranskassa, sitä ei todellakaan minun tietääkseni voida tuottaa Kaliforniassa.
Arvoisa komission jäsen, tämän vuoksi olen sitä mieltä, että kustannuksilla on oltava rajansa, ja että on tärkeää suojella nimityksiämme ja ottaa WTO:ssa lopullisesti käyttöön maantieteellisten merkintöjen rekisteröintijärjestelmä. Toivomme, että puolustatte tarmokkaasti tätä näkökantaa Hongkongissa, sillä kysymyksessä on laatutuotteiden ja Euroopan viininvalmistuskulttuurin tulevaisuus. 
Luis Manuel Capoulas Santos (PSE )
   – Arvoisa puhemies, Euroopan viinintuotannossa ei ole kyse vain siitä, että laboratoriossa tai markkinointioppaissa opittuja tekniikoita sovelletaan maataloustieteeseen. Kuten aiemmat puhujat ovat todenneet, viininvalmistuskulttuuri ja viinintuotanto ovat olennainen osa monen eurooppalaisen alueen kulttuuriperintöä, ja ne ovat kuuluneet näiden alueiden historiaan jo satojen vuosien ajan.
Haluan kertoa vain yhden esimerkin, jonka huomaatte olevan hyvin lähellä sydäntäni, ja se on portviini. Sitä tuotetaan maailman vanhimmalla määritellyllä alueella, joka on luotu ja jota on säännelty kauan ennen kuin Amerikan siirtokunnat olivat edes ajatelleet yhdistyvänsä muodostaakseen riippumattomia valtioita. Pohjois-Portugalissa virtaavan Douro-joen varrella olevilla jyrkillä rinteillä sukupolvet toisensa jälkeen ovat muokanneet vuoristoa paljain käsin ja kuin ihmeen kaupalla muuttaneet aution ja kivikkoisen maiseman uskomattoman kauniiksi näkymäksi, joka on nyt luokiteltu maailmanperintökohteeksi.
Tästä huolimatta olen hyvin tietoinen siitä, miten tärkeää on tehdä tämä sopimus Yhdysvaltojen kanssa. Tiedän, miten suuri vaikutus Euroopan viennillä on ollut tälle maalle, ja tunnen sen arkaluonteisen neuvottelutilanteen, jossa ongelmaa on pitkitetty vuosikausia. Käytännöllisyyden ei saa antaa neuvotteluissa heikentää tarvetta vaalia niitä perussääntöjä, jotka koskevat alkuperänimitysten ja maantieteellisten merkintöjen suojelua. Missään olosuhteissa komissio ei saa laiminlyödä lähes yleisnimitysten suojelua Yhdysvaltain sisämarkkinoilla. On sovittava päivämäärästä, jolloin lopullinen sitoumus allekirjoitetaan. Neuvottelujen seuraava vaihe on aloitettava viipymättä, jotta liitteessä II mainitut 17 alkuperänimitystä voidaan tunnustaa.
Toivon vilpittömästi, että ensimmäisen vaiheen neuvottelujen ikävä tulos voidaan muuttaa toisella kierroksella, jonka toivomme päättyvän pian. Oikeudenmukainen ja tasapainoinen sopimus Yhdysvaltain kanssa voi olla se myönteinen merkki, jota Euroopan viininvalmistusala kipeästi kaipaa nyt, kun sillä on monta hankalaa haastetta edessään. 
Jean Marie Beaupuy (ALDE ). –
   Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, olen kotoisin suurenmoiselta Itä-Ranskan alueelta, jolla tuotetaan Burgundin ja Elsassin – sen alueen, jolla olemme tänään – viinejä sekä tietysti samppanjaa. Minulla on Champagnen alueelta kotoisin olevana parlamentin jäsenenä todellakin velvollisuus esittää teille seuraavat huomautukset, sillä tämänpäiväisen keskustelun ydin, arvoisa komission jäsen, on sen sopimuksen aikaan saaminen, josta te puhuitte ja jonka te selvästi haluatte lyödä lukkoon. Mekin haluamme, että se lyödään lukkoon, ja seuraavaksi kerron laajemmin, mistä syistä.
Kaiken tämän taustalla on taloudellinen välttämättömyys. Kuten on todettu moneen kertaan aikaisemmin, Yhdysvaltain markkinat ovat eurooppalaisille äärimmäisen tärkeät. Tänä maailmanlaajuistumisen aikana haluan kuitenkin keskittää huomioni laatua koskeviin kysymyksiin. Kansainvälisellä tasolla UNESCO hyväksyy säännöllisesti monia kiinnostavia nähtävyyksiämme ja rakennuksiamme maailmanperintökohteiksi. Eurooppalaiset viinit ja erityisesti Välimeren alueella tuotetut viinit, kuten aiemmin todettiin, ovat vahvistaneet alkuperänsä satojen ja tuhansien vuosien aikana.
Laadun merkitys on tunnustettava tänä aikana, jolloin jokaisella tärkeällä hetkellä, esimerkiksi kun allekirjoitetaan rauhansopimus tai kun vietetään perhejuhlaa, juodaan viiniä ja ennen kaikkea laatuviiniä. Mitä kuitenkin on tapahtunut muutaman vuosikymmenen ajan? Olemme seuranneet viljelmien leviämistä kaikkialla maailmassa – Chilessä, Australiassa, Uudessa-Seelannissa – ja ennen kaikkea tämänaamuiselle keskustelulle lisävauhtia antaa Canada Dry -juoman räjähdysmäinen leviäminen. Ihmiset kopioivat viinejä joka puolella ja kaikkialla maailmassa. He lainaavat etiketeissä nimityksiä, jotka viittaavat viinilajikkeisiin ja alueisiin, joilla viinejä tuotetaan – Champagne, Bordeaux, Porto ja niin edelleen – ja asiakkaille yritetään uskotella, että heidän ostamassaan pullossa on viiniä, jonka alkuperä ja laatu on se, mitä merkinnät antavat ymmärtää.
Arvoisa komission jäsen, tällä sopimuksella, jonka aiotte lyödä lukkoon lähiviikkoina ja -kuukausina, on estettävä se, että kuluttajat kaikkialla maailmassa tuntevat tulleensa petetyiksi. Elämme aikaa, jolloin väärennettyjen tuotteiden määrä lisääntyy. Esimerkkeinä voidaan mainita vaatealalla Lacosten ja rannekelloissa Rolexin tuotemerkit, ja valitettavasti tätä esiintyy myös lääkealalla. On melko tavallista, luonnollista ja tärkeää, että kuluttajat kaikkialla maailmassa voivat olla varmoja siitä, että viinipullo, jossa lukee sanat "Alsace", "Bourgogne", "Champagne" tai "Porto" sisältää todellakin kyseisillä alueille tuotettua viiniä. Vaakalaudalla on nyt maailmanperintömme laatu sekä kaikkien Euroopan viinintuottajien edut. Eläköön eurooppalainen viini! 
Giuseppe Castiglione (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, arvoisa komission jäsen, haluaisin kiittää teitä siitä, että haluatte käynnistää toisen vaiheen. Olette puhunut ensimmäisen vaiheen sopimuksesta ja olette puhunut toisesta vaiheesta, jossa pohditaan asianmukaisesti useita tekijöitä, joita haluamme korostaa ja jotka liittyvät laatuun, terveellisyyteen, suojeluun ja perinteisiin.
Arvoisa komission jäsen, Euroopan unioni on aina toteuttanut viinialalla laatupolitiikkaa viinin sisältöä ja viininvalmistusmenetelmiä koskevien erityisten ja hyvin valikoivien sääntöjen avulla. Miten voimme nyt pyytää tuottajiamme noudattamaan yhteisön sääntöjä ja yhteisön laatupolitiikkaa, jos annamme kolmansille maille mahdollisuuden tuoda markkinoillemme tuotteita, joiden valmistamisen yhteisö kieltää omilta tuottajiltaan? Miten voimme kehottaa tuottajiamme kilpailemaan hinnoista sellaisten tuontituotteiden kanssa, joiden edulliset tuotantohinnat pystytään pitämään alhaalla sellaisten valmistusmenetelmien avulla, jotka selvästi heikentävät tuotteiden laatua? Laadun asettaminen etusijalle tarkoittaa sitä, että kuluttajille taataan terveellinen tuote. Elintarvikkeiden turvallisuus on meille ensisijainen tavoite, johon olemme tarmokkaasti pyrkineet ja jota olemme säännelleet useita kertoja. Viittaan asetukseen (EY) N:o 178/2002 sekä elintarviketurvallisuusvirastoon.
Nykyisin tiedetään hyvin viinin myönteiset vaikutukset ihmisen terveyteen: ne eivät johdu vain viinin aisteihin perustuvista ominaisuuksista vaan myös sen hygieenisestä ja terveydellisestä asemasta. Viinin alkuperämerkinnän puuttuminen tarkoittaa lisäksi sitä, ettei kuluttaja pysty tunnistamaan viiniä, ja se aiheuttaa ongelmia myös tuottajille, joille aiheutuu ylimääräisiä kustannuksia siitä, että he yrittävät valmistaa korkealaatuisia tuotteita. Meidän tehtävämme on varmistaa, että pöydässämme – eurooppalaisten kuluttajien pöydässä – oleva viini on sekä terveellistä että hyvälaatuista.
Arvoisa komission jäsen, viininvalmistusmenetelmämme eivät ole yhtään vähäpätöisempiä. Tänä aamuna olemme vedonneet vanhaan kulttuuriimme, erityispiirteisiimme ja alueelliseen monimuotoisuuteemme. Sanalla sanoen tämä tarkoittaa sitä, että on varmistettava, että viiniemme maantieteellisiä merkintöjä kunnioitetaan ja että alan tuotanto pidetään siten kilpailukykyisenä. Mielestäni tällä sopimuksella ei suojella riittävästi maantieteellisiä merkintöjämme. Siinä ei ole mielestäni noudata Euroopan unionin WTO:n neuvotteluissa esittämää kantaa eikä siinä ole mielestäni sitä samaa lujuutta ja määrätietoisuutta, jota te, arvoisa komission jäsen, osoititte viime viikolla neuvostossa.
Jos haluamme suojella merkintöjämme Dohan kierroksella, meidän on tehtävä se ennen kaikkea kahdenvälisten neuvottelujen avulla ja ilman minkäänlaisia myönnytyksiä. Sopimuksessa ei kunnioiteta tuottajiamme, siinä ei kunnioiteta kuluttajiamme, siinä ei kunnioiteta markkinoitamme eikä siinä kunnioiteta Euroopan unionin kansainvälisestä identiteettiä. Kysymys ei ole markkinoiden sulkemisesta – päinvastoin – vaan sellaisen oikeudenmukaisen ja vääristymättömän kilpailun varmistamisesta, jossa tuotteiden laatu ja kuluttajansuoja todella asetetaan etusijalle. 
Vincenzo Lavarra (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, Euroopan unionin ja Yhdysvaltain välinen viinikauppaa koskeva sopimus antaa vakaan sääntelykehyksen kauppasuhteillemme, ja sen vuoksi se on kannattava askel eteenpäin. Kerron komission jäsen Fischer Boelille mielelläni, että tunnustan sopimuksen hyvät puolet.
Monen muun parlamentin jäsenen tavoin pidän tärkeänä, ettei komissio unohda toisessa vaiheessa yhteisön markkinoiden ensisijaisia tavoitteita, joiden tarkoituksena on saada aikaan lopullisia tuloksia alkuperänimitysten suojelussa ja viininvalmistusmenetelmien tunnustamista koskevissa rajoituksissa. Kollegojeni huolestuminen tästä asiasta on mielestäni oikeutettua, ja luotan siihen, että komissio pyrkii näihin tavoitteisiin käymällä tiivistä vuoropuhelua parlamentin kanssa. 
Agnes Schierhuber (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, uskon meidän kaikkien olevan samaa mieltä siitä, että viini on yksi hienostuneimmista maataloustuotteista. Viiniä tuotetaan noin 265 miljoonaan hehtolitraa vuodessa, ja kaksi kolmasosaa tästä tuotetaan Euroopassa. EU:n ja Yhdysvaltain välinen viinikauppaa koskeva sopimus on ensin lyötävä lukkoon, jotta nämä tärkeät EU:n myyntimarkkinat voidaan turvata.
Tarkoituksena on, että sopimuksella voidaan poistaa se oikeudellinen epävarmuus, joka on vaivannut alaa monta vuotta. Sopimuksen on myös tarkoitus hyödyttää tuottajia Atlantin molemmin puolin. Ensimmäisen sopimuksen tekemisen tarkoituksena on luoda olot Yhdysvaltain kanssa viinialalla tulevaisuudessa tehtävälle tiiviille yhteistyölle ja suojella EU:n alkuperänimityksiä. Komission jäsen itse kuvaili sopimusta tärkeäksi ensimmäiseksi askeleeksi ja totesi, että siinä on edelleen puutteita. Muiden jäsenten tavoin kiitän häntä kovasti tästä toteamuksesta.
Euroopan unioni on tekemässä jotain, mitä se ei ole tehnyt koskaan aikaisemmin, hyväksyessään periaatteen viininvalmistusmenetelmien tunnustamisesta ehdoitta. Jäsenvaltiot olivat tähän asti aina vaatineet, että olisi luotava viinin ja sen valmistusmenetelmien määrittelyä koskevat kansainväliset säännöt. Tästä syystä olen sitä mieltä, että tällä tavoin kyseenalaistetaan kansainvälisen viinijärjestön OIV:n jatkuvuus.
Eurooppalaisten maantieteellisten nimitysten suojeluun liittyvissä myönnytyksissä mennään tässä sopimuksessa liian pitkälle. Niillä on vaikutuksia kaikkiin niihin alueisiin, joiden laatujärjestelmät perustuvat alkuperänimityksiin tai perinteiseen terminologiaan.
Vaikka onkin täysin selvää, että tarvitsemme kauppasopimuksen Yhdysvaltain kanssa, tarvitsemme myös sellainen sopimuksen, jossa on selkeitä oikeudellisia määräyksiä, jotka eivät horjuta voimassa olevaa yhteisön lainsäädäntöä tai vaatimuksia, ja joka turvaa eurooppalaisten laatuviinien tulevaisuuden.
Kun nykyinen sopimus on ollut voimassa 90 päivää, käynnistetään toinen neuvottelukierros. Tämä lähestymistapa on mielestäni täysin oikea, se on asianmukainen ja tarpeellinen, ja toivon, että tehdyt päätökset antavat meille mahdollisuuden perua tänään esittämämme kritiikki. Kaikkea hyvää teille, arvoisa komission jäsen! 
Duarte Freitas (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, ensimmäiseksi haluan kiittää jäsen Klaßia ja jäsen Herranz Garcíaa siitä, että he toivat asian parlamentin käsittelyyn näin nopeasti ja antoivat sille näin sen ansaitseman merkityksen.
Viini on yksi niistä tuotteista, joiden kansainvälinen kilpailu kasvaa maailmanlaajuistumisen ja markkinoiden vapautumisen seurauksena. Viini on yksi niistä harvoista menestystarinoista, joista voimme Euroopassa nauttia. Alkuperänimityksemme ovat satavuotisten perinteidemme tulos, ja ne ovat osa kulttuuria, jonka tärkeimpiä lipunkantajia on viini. Tässä vaiheessa kannattaa mainita Dohan julistus sekä WTO:n yleisneuvoston 31. heinäkuuta 2004 Genevessä antama lausunto, jossa esitetään muiden kuin kauppaan liittyvien näkökohtien ("non-trade concerns") käsite. Nämä näkökohdat, joita voidaan kutsua ei-määrällisiksi, on otettava huomioon kaikissa sopimuksissa, myös tässä Yhdysvaltain – maan johon suuntautuu 40 prosenttia viinin viennistämme – kanssa tehdyssä sopimuksessa. Mikäli näin tehdään, kyseiset näkökohdat takaisivat sen, että voimme neuvottelujen jälkeen olla varmoja siitä, ettei muissa kahdenvälisellä tasolla tai WTO:ssa kolmansien maiden kanssa käytävissä neuvotteluissa voida enää määrätä lisärajoituksia.
Jotta sopimus olisi oikeudenmukainen, pelkkä markkinoiden vapauttaminen ei riitä. On annettava laatua koskevia sääntöjä, sillä viiniemme alkuperänimitykset kuuluvat teollis- ja tekijänoikeuksiin, jotka tarvitsevat samanlaista suojelua kuin yleensä tekijänoikeudet. Tätä ensimmäistä sopimusta tehtäessä ei mielestäni toimittu kovin avoimesti eikä parlamenttia otettu asianmukaisesti mukaan prosessiin. Tämän vuoksi haluamme tietää, mihin Yhdysvallat todellisuudessa suostuu alkuperänimityksillä varustettujen viiniemme osalta.
Esimerkiksi sen perusteella, mitä olen lehdistä lukenut, emme tiedä, hyväksyykö Yhdysvallat madeiraviinin ja portviinin alkuperänimityksiksi. Olemme valmistautuneet tekemään joitakin myönnytyksiä ja muutoksia viininvalmistusmenetelmiin, mutta emme voi hyväksyä ajatusta, että alkuperänimityksiämme, jotka ovat aitoja teollis- ja tekijänoikeuksia ja jotka ovat kulttuurillemme jopa luonteenomaisempia kuin kaupankäynti, ei täysin kunnioiteta.
Lopuksi totean olevani sitä mieltä, että mikäli sopimusta tarvitaan – ja minun mielestäni sille on tarvetta – sitä ei saa tehdä millä hinnalla hyvänsä, eikä alkuperänimitysten osalta ainakaan perinteidemme ja kulttuurimme kustannuksella. 
María del Pilar Ayuso González (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, ainoat syyt, joiden vuoksi voitte mielestäni olla tyytyväinen sopimuksen allekirjoittamiseen, on se, että se on päättänyt 20 vuotta kestäneet neuvottelut ja että Yhdysvaltojen osuus viinin vientimarkkinoistamme on 40 prosenttia.
Arvoisa komission jäsen, Yhdysvaltojen toiveet ovat kuitenkin ensimmäisessä vaiheessa täyttyneet sataprosenttisesti, ja me olemme jättäneet Euroopan edut toiseen vaiheeseen. Jälleen kerran neuvottelukumppanimme on saanut maksun etukäteen.
Arvoisa komission jäsen, lisäksi olemme menettäneet tärkeimmän aseemme tässä kilpailussa. Tärkein aseemme siinä tapauksessa, että emme hyväksy Yhdysvaltojen viininvalmistusmenetelmiä, oli nimenomaan se, että alkuperänimityksemme olisi tunnustettava. Tämä aseen me menetimme. Olemme maksaneet ja jääneet ilman sitä asetta, jonka avulla olisimme saaneet lisäammuksia, joilla puolustaa etujamme.
Lisäksi on olemassa vaara, että vastedes tietyt yhteisön tuottajat saattavat myös vaatia lisää joustavuutta yhteisön viininvalmistusmenetelmiä koskevissa säännöissä, mikä voisi johtaa epämieluisiin muutoksiin ja tehdä lopun vanhoista viininvalmistusmenetelmistä.
Arvoisa komission jäsen, ajattelen myös tiettyjä nimityksiä, joilla on symbolista merkitystä kotimaalleni Espanjalle, kuten sherry ja malagaviini. Mitä niille tapahtuu? Mitä neuvottelujen toisessa vaiheessa tapahtuu?
Kaiken tämän perusteella olen sitä mieltä, että on aika häpeällistä, että Euroopan unioni suostuu Yhdysvaltojen toiveisiin uhkailun vuoksi. Yhdysvallat uhkasi meitä markkinoiden sulkemisella, ja me annoimme periksi. Emmekä me ole onnistuneet siinä, mitä todella halusimme, eli lopullisen suojan antamisessa alkuperänimityksillemme.
Arvoisa komission jäsen, mielestäni meidän on pysyttävä neuvotteluissa lujempana. Meidän on opittava muilta eikä maksettava etukäteen, ja missään tapauksessa me emme saa maksaa eurooppalaisten tuottajien rahoilla. 
Puhemies.
   Ennen kuin annan puheenvuoron komission jäsenelle, haluaisin esittää henkilökohtaisen kommentin. Olen ollut parlamentin jäsenenä jo jonkin aikaa, ja olen harvoin ollut mukana keskustelussa, joka on näin mielenkiintoinen ja jossa asialle ollaan näin omistautuneita. Pidän tätä keskustelua kuitenkin myös esimerkkinä eurooppalaistumisesta ja maailmanlaajuistumisesta. Vain muutama vuosi sitten, kun puhuimme "meistä", jokainen tarkoitti omaa kansaansa, ja siltikin meillä oli aivan samat vastavuoroiseen tunnustamiseen, alkuperänimityksiin, sertifiointiin ja pakollisiin merkintöihin liittyvät ongelmat. Olemme kerran jo taistelleet pitkään ja hartaasti kaiken tämän varmistamiseksi Euroopalle, ja näyttää siltä, että meidän on tehtävä se uudelleen pienentyneitä maailmanmarkkinoita silmällä pitäen. Yhdysvaltalainen professori Jeremy Rifkin on oikeassa todetessaan, että eurooppalaiset ovat parhaiten valmistautuneita tähän, sillä meillä on kokemusta kovasta työstä niiden asioiden parissa, joihin maailman on nyt käytävä käsiksi selvittääkseen nämä ongelmat. Me nimittäin olemme jo käyneet nämä ongelmat läpi ja tiedämme, miten niitä on lähestyttävä. Arvoisa komission jäsen, nyt me kaikki odotamme innokkaasti kuulevamme, miten aiotte ratkaista viiniä koskevat ongelmat. Kaikki läsnäolijat – yleisö mukaan luettuna – tietävät, miten suuri merkitys viinillä on heidän omille viininviljelijöilleen. Arvoisa komission jäsen, miten siis aiomme ratkaista nämä ongelmat? 
Mariann Fischer Boel,
   . Arvoisa puhemies, kaikki tätä hyvin tärkeää kysymystä koskevat puheenvuorot rohkaisivat minua. Kuten julkilausumassani totesin, suhtaudun myönteisesti Euroopan yhteisön ja Yhdysvaltojen väliseen viinikauppaa koskevaan ensimmäisen vaiheen sopimukseen.
Suhtaudun myönteisesti siihen, että sopimus tehtiin Euroopan yhteisön – joka, kuten monet teistä totesivat, on viinin synnyinseutua – ja sellaisen maan välillä, joka on yksi New World Wine Trade Group -järjestön johtavia maita. Olen vakuuttunut siitä, että tämä kehitys on myönteistä paitsi yhteisölle ja Yhdysvalloille myös koko maailmalle. Olen myös vakuuttunut siitä, että tämän ensimmäisen vaiheen sopimuksen tekeminen tasoittaa tietä tuleville Yhdysvaltojen kanssa käytäville keskusteluille ja sen kanssa tehtävälle yhteistyölle viinialalla, ja siitä on selkeää etua yhteisölle ja varsinkin sen viinisektorille.
Samalla panin merkille kaikki huomautuksenne, joita en aliarvioi. Toisen vaiheen neuvottelut, jotka aloitetaan 90 päivän kuluttua sopimuksen voimaantulosta, antavat meille mahdollisuuden toimia monien täällä esitettyjen huomautusten mukaisesti. Useimmat huomautuksenne käsitelevät kuitenkin ensimmäisen vaiheen sopimuksen tekemistä paljon laajempia näkökohtia, ja tavallaan tämä vahvistaa sen, että nyt on oikea aika aloittaa viinialan uudistusta koskeva analysointi ja keskustelu.
Nyt haluaisin vastata tiettyihin kysymyksiin. Osa teistä on näköjään sitä mieltä, että sopimus ei ole tasapainoinen ja että se kallistuu yhdysvaltalaisten sopimuspuolten eduksi. Kun otetaan huomioon EU:n ja Yhdysvaltojen välisen viinikaupan taloudellinen rakenne sekä poliittinen ja oikeudellinen tausta, tämä ensimmäisen vaiheen sopimus on tasapainoinen. Sillä parannetaan huomattavasti suhteitamme tärkeimpään asiakkaaseemme ja luodaan hyvä perusta tuleville keskusteluille ja neuvotteluille.
Lisäksi monet Yhdysvalloille hyvin tärkeät määräykset, kuten ne, jotka koskevat heidän voimassa olevia viininvalmistusmenetelmiään, joita yhteisö ei tällä hetkellä salli, sekä huomattavasti yksinkertaistetut sertifiointivaatimukset toteutuvat vasta sitten, kun Yhdysvallat ilmoittaa yhteisölle muuttaneensa yleisnimityksinä pitämiensä 17 kuuluisan eurooppalaisen viinin nimityksen asemaa.
Eurooppalaisten viinien nimityksille annettava suoja on riittämätön. Tämän sopimuksen mukaan niitä suojellaan yhdysvaltalaisen merkintäjärjestelmän mukaisesti ja taataan, että eurooppalaisten viinien nimiä käytetään vain eurooppalaisiin viineihin huolimatta siitä, että olemassa oleviin tuotemerkkeihin sovelletaan saavutettujen etuuksien säilyttämislauseketta. Lisäksi sopimuksella ei heikennetä teollis- ja tekijänoikeuksien kauppaan liittyviä oikeuksiamme, eikä se vaikuta maantieteellisiä merkintöjä koskevaan sääntelykehykseemme.
Monet teistä mainitsivat maiden suosituimmuuskohteluun liittyvät riskit, ja voin todeta, että komission tavoite näissä sekä muiden uusien viinintuottajamaiden kanssa käytävissä neuvotteluissa on parantaa meidän ja neuvottelukumppanimme välistä vuoropuhelua sekä välttää kauppakiistoja ja WTO-paneeleja, jotka tulisivat erittäin kalliiksi eurooppalaisille tuottajille.
Suosituimmuuskohtelua koskeva lauseke on tuttu hinnoittelun alalta, mutta tilanne on täysin erilainen, kun kysymys on sen soveltamisesta viininvalmistusmenetelmien hyväksymismenettelyihin. Jotta samat myönnytykset voitaisiin antaa jollekin kolmannelle maalle, tämän maan hyväksyttävien viininvalmistusmenetelmien sekä näiden menetelmien ja viinin valvonnan olisi vastattava Yhdysvaltain tilannetta. Yhdysvaltojen soveltama viinien merkintöjen hallintajärjestelmä on kuitenkin ainoa laatuaan. Sitä ei käytetä kolmansissa maissa, minkä vuoksi suosituimmuuskohteluun liittyvä riski näyttäisi hyvin pieneltä. Tämä on tärkeä seikka.
Veden lisäämisen osalta haluan muistuttaa, että se on tällä hetkellä sallittua Euroopan unionissa, mikäli se on teknisesti välttämätöntä. Emme ole määrittäneet rajoituksia veden lisäämiselle viiniin, mutta esimerkiksi rypälemehutiivisteeseen lisättävälle vedelle on asetettu 7 prosentin yläraja, koska tämän rajan alle jäävää lisättyä vesimäärää ei voida havaita. Välttääksemme kuitenkin virheet emme hyväksy EU:n tuotteiden laadun heikentämistä millään tavoin.
Mitä tulee vastavuoroiseen tunnustamiseen sopimuksessa ei tunnusteta vastavuoroisesti Yhdysvaltain viininvalmistusmenetelmiä, kuten totesin julkilausumassani. Tämä oli yksi Yhdysvaltain tärkeimmistä tavoitteista, samoin kuin lähes yleisnimien vaiheittainen poistaminen käytöstä oli meille. Koska Yhdysvallat ei kuitenkaan suostunut poistamaan vähitellen käytöstä maassa lähes yleisnimityksinä pidettäviä 17:ää EU:n viinin nimitystä, emme suostuneet tunnustamaan vastavuoroisesti sen viininvalmistusmenetelmiä.
Kuten totesin, aiomme säilyttää ainoastaan voimassa olevat yhteisön Yhdysvalloille myöntämät viininvalmistusmenetelmiä koskevat luvat. Hyväksymme muut olemassa olevat Yhdysvaltain viininvalmistusmenetelmät vasta sitten, kun maa on muuttanut lähes yleisnimitysten aseman. Tämä yhteys on otettava huomioon.
Meillä on mahdollisuus esittää uusia viininvalmistusmenetelmiä koskevia vastalauseita ja olla siten hyväksymättä Yhdysvaltain uusia viininvalmistusmenetelmiä. Me emme hyväksy suoralta kädeltä mitään Yhdysvaltojen käyttämiä menetelmiä. Monenlaisia tarinoita näyttää kuitenkin olevan liikkeellä. Esimerkkinä mainittakoon tammilastut, jotka on mainittu moneen otteeseen. Lastujen käyttö on jo sallittu Euroopan unionissa kokeellisessa mielessä. Sopimuksen mukaan viini on kuitenkin vanhennettava tammitynnyreissä ennen kuin merkinnässä voidaan käyttää ilmaisua "tammitynnyrissä kypsytetty". Se on sanomattakin selvää.
Lopuksi on hyvin tärkeää aloittaa keskustelu viinin yhteisen markkinajärjestelyn uudistamisesta. Vaikutustenarviointityö on jo aloitettu, ja siihen kuuluu muun muassa alan taloudellinen analyysi, joka on tarkoitus saada valmiiksi vuoden loppuun mennessä. Myöhemmin vaikutustenarviointiraportissa käsitellään useita vaihtoehtoja ja niiden vaikutuksia.
Komissio ottaa kaikki alan toimijat mukaan yleiseen keskusteluun, joka käydään toivottavasti helmikuussa ennen ehdotuksen esittämistä. Komission tiedonanto voitaisiin antaa ensi vuoden kesäkuuhun mennessä, jotta komission lainsäädäntöehdotus voitaisiin esittää ensi vuoden loppuun mennessä.
Ilmoitan jäsen Freitasille, että sekä madeiraviini että portviini kuuluvat lähes yleisnimityksinä pidettävien 17 viinin nimen luetteloon ja että näiden nimien käyttöä siis rajoitetaan. Hän voi olla tästä aivan varma.
Lopuksi totean, että koko maantieteellisiä merkintöjä koskeva kysymys on yhteisölle hyvin tärkeä, ja olen tehnyt tämän aina selväksi neuvottelukumppaneillemme WTO:ssa. Tavoitteenamme on ollut saada aikaan kahdenvälinen rekisteri, laajentaa nykyistä viinien ja väkevien alkoholijuomien korkeatasoista suojelua muihin tuotteisiin sekä hankkia takaisin tietyt nimitykset, joita on käytetty väärin maailmanlaajuisesti. Jotkut kauppakumppaneistamme ovat jopa sitä mieltä, ettei maantieteellisistä merkinnöistä voida edes neuvotella. Jotain tulosta on synnyttävä maantieteellisten merkintöjen osalta lopullisissa keskusteluissamme Hongkongissa. Asia on nimittäin elintärkeä maatalousalalle. 
Puhemies.
   Me kaikki toivomme, että onnistutte puolustamaan eurooppalaisten etuja tässä asiassa.
Keskustelun päätteeksi olen vastaanottanut kuusi työjärjestyksen 103 artiklan 2 kohdan mukaisesti käsiteltäväksi jätettyä päätöslauselmaesitystä.(1)
Keskustelu on siis päättynyt.
Äänestys toimitetaan torstaina 29. syyskuuta klo 12.00.
Istunto keskeytetään nyt äänestysten alkuun asti. Niille, jotka ehkä ihmettelevät, miksi teemme tämän vähän tavallista aikaisemmin, vastaan, että puhemiehistö on pohtinut, miten voisimme välttyä tilanteelta, jossa aina klo 12.00, 12.05 tai 12.10 ministerineuvoston tai komission edustajat joutuvat korottamaan ääntään saadakseen sen kuulumaan saliin äänestystä varten virtaavien parlamentin jäsenten aiheuttaman melun yli. Tämän vuoksi päätimme kokeilla keskustelun päättämistä klo 11.50, jottei sille aiheutuisi häiriöitä. Sen vuoksi meillä on nyt vähän tavallista enemmän aikaa.


(Äänestysten tulokset: ks. pöytäkirja.)
Puhemies. –
   Aloitamme äänestykset, joihin ystävämme Bulgariasta ja Romaniasta voivat nyt tutustua ensimmäistä kertaa. 

 Jäsen Zappalà, teillä on työjärjestyksen 131 artiklan 4 kohdan mukainen puheenvuoro. 
Stefano Zappalà (PPE-DE ),
   Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, mietinnön sisältö on hyvin yksinkertainen: kun direktiiviä laadittiin, syntyi epäjohdonmukaisuuksia 7 ja 8 artiklan sekä 78 artiklan välillä. Tänään oikaisemme ne.
Haluaisin antaa kollegoilleni hieman lisätietoja. Direktiivillä on selvästi laajoja vaikutuksia 25 jäsenvaltion muodostaman Euroopan unionin talouteen. Sen vuoksi me, jotka olimme aiemmin tämän säädöksen kanssa tekemisissä, aiomme käynnistää ensi keväänä laajat tutkimukset sen soveltamisesta jäsenvaltioissa ja tutkia tarvittaessa niitä vaikutuksia, joita säädöksellä on ollut ja näin ollen sitä edistystä, jota se on saanut aikaan Euroopan unionissa. 

Bronisław Geremek (ALDE ). –
   Arvoisa puhemies, haluaisin viitata periaatteeseen, jonka mukaan parlamentti puolustaa demokratiaa ja perustuslaillisen valtion sääntöjä. Vaikka tiedämme, että Kyproksen perustuslain mukaan Kyproksen tasavallan yleisen syyttäjän on pyydettävä korkeimman oikeuden lausuntoa, ennen kuin hän voi puhua parlamentille, meidän on kuitenkin tarkistettava, että hän on tehnyt niin. On väitetty, ettei hän ole tehnyt sitä. Mielestäni parlamentti ei voi äänestää sellaisen ehdotuksen puolesta, joka on ristiriidassa jäsenvaltion oikeusjärjestyksen kanssa. 
Puhemies. –
   Jäsen Geremek, pidän kohteliaasti puheenvuoroanne henkilökohtaisena lausuntona, mutta tässä vaiheessa ette voi jatkaa keskustelua aiheesta. Annan puheenvuoron jälleen esittelijä Lehnelle ja pyydän, ettei hän aloittaisi keskustelua uudelleen, sillä nyt on äänestysaika. 
Klaus-Heiner Lehne (PPE-DE ),
   . Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, haluaisin vain selittää sitä, mitä jäsen Geremek totesi. Tämän johtuu yksinkertaisesti siitä, että Kyproksen perustuslaissa on sellainen kansallisen parlamentin jäsenten koskemattomuuden pidättämistä koskeva säännös, jota ei ole muiden jäsenvaltioiden perustuslaeissa. Kyproksella koskemattomuuden pidättämisestä ei päätä parlamentti vaan korkein oikeus. Koska jäsen Matsakis on kuitenkin Euroopan parlamentin jäsen, on selvää, että erioikeuksista ja vapauksista tehdyn pöytäkirjan mukaan hänen koskemattomuutensa pidättämisestä ei päätä Kyproksen korkein oikeus vaan tämä täysistunto, toisin sanoen me, jotka olemme tänään läsnä.
Tästä syystä oikeudellisten asioiden valiokunta omaksui kannan – vain yksi jäsen vastusti sitä – jonka mukaan ehdotuksesta sen nykyisessä muodossa on äänestettävä parlamentissa. Pyydämme teitä tukemaan tätä kantaa. 
Puhemies. –
   Kiitos tästä selvennyksestä. En hyväksy enää muita puheenvuoroja. Olen pahoillani, mutta äänestys on kesken. Aion myös jatkaa äänestystä viipymättä.
Christopher Heaton-Harris (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, pidän työjärjestyksen 166 artiklan mukaisen työjärjestyspuheenvuoron. Tiedätte yhtä hyvin kuin minäkin, että riippumatta siitä, mitä poliittista suuntausta edustamme, lähes kaikkia meitä yhdistää yksi asia: tunnustammepa mitä tahansa väriä, me kaikki pyrimme edustamaan niitä ihmisiä, jotka ystävällisesti ovat antaneet meille tämän työn.
Kotiseudullani East Midlandsin alueella Yhdistyneessä kuningaskunnassa äänestäjät tekivät kokeilun ja äänestivät eri väriä kuin aikaisemmin. Vanhat mainokset ja TV:ssä asialle annettu julkisuus saivat heidät omaksumaan ajatuksen, että – kuten Yhdistyneessä kuningaskunnassa todetaan – "tulevaisuus on kirkas, tulevaisuus on oranssi". Kului muutama kuukausi, ja valitettavasti yksi uusista edustajistamme katosi näyttämöltä ja Euroopan parlamentista. Hänen turvallisuudestaan ollaan hyvin huolissaan: jotkut uskovat, että hänet on siepattu, toiset uskovat, että hän oli lordi Lucanin sukulainen. Järjestin East Midlandsin alueella kilpailun, jossa tarjosin pullon samppanjaa ensimmäisestä kuuluisaa mutta kadoksissa olevaa kollegaani Robert Kilroy-Silkiä koskevasta vahvistetusta havainnosta. Ikävä kyllä samppanjapulloa ei ole vielä kyselty, joten palkinto on vielä antamatta. Ehkä minun olisi annettava se miehelle itselleen. Mainitsemani samppanjapullo on tässä.
Puhemies. –
   Tämän lyhyen välinäytöksen jälkeen voimme nyt jatkaa äänestyksiä. Älkää kuitenkaan koetelko istunnon puhemiehen kärsivällisyyttä. 

Luís Queiró (PPE-DE ),
   .  Äänestin mietinnön puolesta sekä substanssin, mietinnön sisällön ja tarkoituksen vuoksi, että sen vuoksi, että mietinnön hyväksymistä tarvitaan kipeästi.
Käsiteltävänä olevat hyvät direktiiviehdotukset ovat hyödyttömiä, ellei 78 artiklaa muuteta. Olen kuitenkin sitä mieltä, että tarve saada selkeä ja yksinkertainen sekä johdonmukainen lainsäädäntökehys julkisia hankintoja koskevia sopimuksia varten on riittävä peruste ehdotuksen hyväksymiselle mahdollisimman pian. 
Joachim Wuermeling (PPE-DE ),
   . Suhtaudun hyvin myönteisesti julkisia rakennusurakoita sekä julkisia tavara- ja palveluhankintoja koskevien sopimusten tekomenettelyjen yhteensovittamisesta 31. maaliskuuta 2004 annetun direktiivin 2004/18/EY oikaisemista koskevan äänestyksen tulokseen. Tämän sisältövirheen oikaisu oli välttämätön, jotta julkisten rakennusurakoiden kynnysarvot voidaan määrittää uudelleen.
Haluan silti huomauttaa, että joitakin direktiivin säännöksiä on mielestäni edelleenkin parannettava, etenkin niitä, jotka liittyvät kuntien väliseen yhteistyöhön sekä pikkukaupunkien perustamiin yhteenliittymiin jotain tiettyä tarkoitusta varten. Pakollinen kilpailuttaminen tällaisissa yhteistyömuodoissa ei ole käytännöllistä, se on direktiivin tavoitteiden vastaista ja estää pikkukaupunkeja tarjoamasta yleisöystävällisiä palveluja kohtuuhintaan.
Tämän vuoksi pidän erittäin tärkeänä sitä, että direktiiviä muutetaan vuoden 2006 alussa käytännössä saatujen kokemusten perusteella, jotta tämä seikka voidaan ottaa huomioon. Olen iloinen, että sisämarkkina- ja kuluttajansuojavaliokunta on jo päättänyt kuulla asianosaisia tässä asiassa. 

Luís Queiró (PPE-DE ),
   .  Äänestin ehdotusta neuvoston päätökseksi Euroopan yhteisön ja Bulgarian tasavallan välisen tiettyjä lentoliikenteen näkökohtia koskevan sopimuksen tekemisestä koskevan Costan mietinnön puolesta.
Erilaiset lentoliikenteen alalla tehdyt kahdenväliset sopimukset ovat tärkeimmät välineet, joilla voimme taata, että suhteemme kolmansiin maihin toimivat sujuvasti erityisesti lentoturvallisuuden alalla. Niinpä kun otetaan huomioon, että Euroopan yhteisöjen tuomioistuin on tunnustanut yhteisön yksinomaisen toimivallan tällä alalla, neuvosto on antanut komissiolle luvan aloittaa kolmansien maiden kanssa neuvottelut, joiden tavoitteena on korvata voimassa olevien kahdenvälisten sopimusten tietyt määräykset yhteisön kanssa tehtävillä sopimuksilla.
Bulgarian tapauksessa parlamentin tekemät ehdotukset ovat luonteeltaan korjaavia, ja ne koskevat lentopolttoaineen verotusta, nimeämislausekkeita sekä hinnoittelua, emmekä vastusta mitään näihin aloihin liittyvää. 

Luís Queiró (PPE-DE ),
   .  Äänestin ehdotusta neuvoston päätökseksi Euroopan yhteisön ja Kroatian tasavallan välisen tiettyjä lentoliikenteen näkökohtia koskevan sopimuksen tekemisestä koskevan Costan mietinnön puolesta.
Erilaiset lentoliikenteen alalla tehdyt kahdenväliset sopimukset ovat tärkeimmät välineet, joilla voimme taata, että suhteemme kolmansiin maihin toimivat sujuvasti erityisesti lentoturvallisuuden alalla. Niinpä kun otetaan huomioon, että Euroopan yhteisöjen tuomioistuin on tunnustanut yhteisön yksinomaisen toimivallan tällä alalla, neuvosto on antanut komissiolle luvan aloittaa kolmansien maiden kanssa neuvottelut, joiden tavoitteena on korvata voimassa olevien kahdenvälisten sopimusten tietyt määräykset yhteisön kanssa tehtävillä sopimuksilla.
Kroatian tapauksessa parlamentin tekemät ehdotukset ovat luonteeltaan korjaavia, ja ne koskevat lentopolttoaineen verotusta, nimeämislausekkeita sekä hinnoittelua, emmekä vastusta mitään näihin aloihin liittyvää. 

Hélène Goudin, Nils Lundgren ja Lars Wohlin (IND/DEM ),
   Euroopan lääkeviraston (EMEA) maksullisten palvelujen taloudellisia vaikutuksia ei ole vielä vahvistettu. Ehdotuksella on joka tapauksessa vaikutuksia vuosiksi 2007–2013 annettujen uusien rahoitusnäkymien budjettikohtiin 2 ja 3. Periaatteessa emme kannata EMEAn vahvistamista viranomaisena ja sen määrärahojen lisäämistä. Tästä syystä äänestimme mietintöä vastaan. 
Luís Queiró (PPE-DE ),
   .  Florenzin mietintö Euroopan lääkeviraston maksullisista palveluista on hyvä esimerkki siitä, miten meidän olisi otettava huomioon yhteisön virastojen saama kokemus ja niiden tekemät arvioinnit.
Käsiteltävänä olevan mietinnön takia kyseisen viraston toimivalta muuttuu merkittävästi, eikä sitä ole pelkästään muutettu vaan itse asiassa laajennettu. Sen vuoksi on erittäin tärkeää, että virastolle luodaan vahvat ja ajantasaiset rahoituspuitteet.
Jätettyjen tarkistusten tarkoituksena oli selventää periaatetta maksujen asettamisesta ja alentaa perinteisiä kasvirohdosvalmisteita koskevia maksuja.
Niinpä esittelijän kanta on, että maksun tason olisi vastattava tuotteiden arvioinnin vaatimaa todellista työmäärää.
Tämän vuoksi äänestin Euroopan lääkeviraston maksullisia palveluja koskevan mietinnön puolesta. 

Christofer Fjellner (PPE-DE ),
   EU:n kalastuspolitiikan tavoitteena olisi oltava runsaiden kalakantojen takaaminen, laadukkaiden elintarviketuotteiden takaaminen kuluttajille sekä vakaiden perusolojen takaaminen yhteisön kalastusalalle.
EU:n kalastuspolitiikka on valitettavasti muutettu pysyvästi politiikaksi, jolla tuetaan tuottamatonta kalastusalaa, joka ei pysty selviämään omin voimin ilman tukia ja ilman kalakantojen säilymisen takaavaa tukipolitiikkaa. Näin voidaan estää rakenteiden rationalisoiminen mutta ei kalakantojen loppuun käyttämistä.
Samanaikaisesti Islannin malli, jossa kalastusoikeuksien hallintaa on kehitetty pitkälle, osoittaa, että on olemassa menetelmiä, joilla voidaan sekä suojella kalakantoja että auttaa alaa mukautumaan uusiin perusoloihin. Kalastuspolitiikan ei tarvitse olla tukipolitiikkaa.
EU:n kalastuspolitiikassa olisi etsittävä uusia toimintatapoja, joilla kalakantoja voidaan suojella loppuun käyttämiseltä ja joilla voidaan samanaikaisesti muuttaa kalastusalan rakennetta. 
Duarte Freitas (PPE-DE ),
   .  Uusi EU:n ja Komorien välinen kalastuspöytäkirja vuosiksi 2005–2010 on looginen ja ennakoitu jatko edelliselle sopimukselle, josta se eroaa hyvin vähän.
Koska vuosina 2001–2004 kalastusmahdollisuuksia on käytetty erinomaisesti, uudessa pöytäkirjassa ehdotetaan alusten kokonaismäärän vähentämistä, vaikka sallittu vuotuinen pyyntimäärä nostetaankin 4 670 tonnista 6 000 tonniin.
Muiden Intian valtameren maiden kanssa tehtyjen kalastussopimusten tavoin EU:n ja Komorien välinen sopimus on erittäin tärkeä yhteisön tonnikala-alalle, koska se antaa alalle riittävät resurssit yhteisön markkinoiden kysyntään vastaamiseksi.
Vaikka esittelijä on laatinut erinomaisen mietinnön, jota kannatan laajasti, on minun huomautettava, että uudessa sopimuksessa vähennetään niiden portugalilaisten pintasiima-alusten määrää, joilla on lupa kalastaa sopimuksen soveltamisalaan kuuluvalla alueella.
Olen myös tyytymätön siihen, ettei komissio kuullut Portugalin kalastusalan edustajia käsiteltävänä olevaa ehdotusta koskevien neuvottelujen aikana. 
Pedro Guerreiro (GUE/NGL ),
   .  Komorien kanssa tehtyä kalastussopimusta koskeva uusi pöytäkirja on voimassa vuosina 2005–2010. Se eroaa hyvin vähän edellisestä pöytäkirjasta (2001–2004), jonka voimassaoloa on jatkettu kymmenellä kuukaudella. Sopimuksen hyväksyminen mahdollistaa kalastusmahdollisuuksien myöntämisen kyseisillä vesillä kalastusta harjoittavien jäsenvaltioiden, myös Portugalin, laivastoille.
EU:n osalta on laskettu, että jokainen yhteisön sopimukseen investoima euro on tuottanut lisäarvoa 5,7 euroa, ja se on vaikuttava tuotto investoinnille.
Nuottaa käyttävien alusten määrä pysyy samana (21 espanjalaista, 18 ranskalaista ja 1 italialainen) ja pintasiima-alusten määrä puolestaan supistuu 25:stä 17:ään (12 espanjalaista, 5 portugalilaista). Tämä johtuu siitä, että aluksia on käytetty vähän edellisen pöytäkirjan voimassaoloaikana, mikä osoittaa, että kaukaisilla vesillä toimiva yhteisön laivasto on pienentynyt entisestään, josta esimerkkinä voidaan mainita Portugalin kaukaisilla vesillä toimivan laivaston todella pieni koko.
Pöytäkirjalla korotetaan laivanvarustajien osuutta kustannuksista 40 prosenttia eli 25 eurosta 35 euroon tonnia kohti ja vähennetään yhteisön osuutta. Tätä ei voida hyväksyä, sillä komissio totesi aikovansa pitää laivanvarustajien kustannukset tällä tasolla myös tulevissa muiden maiden kanssa tehtäviä pöytäkirjoja koskevissa neuvotteluissa. 
Luís Queiró (PPE-DE ),
   .  Uusi yhteisön ja Komorien tekemä tonnikalan kalastusmahdollisuuksia koskeva pöytäkirja 1. tammikuuta 2005 ja 31. joulukuuta 2010 väliseksi ajaksi on herättänyt monia toteutettavuuteen liittyviä kysymyksiä niissä jäsenvaltioissa, joilla on kalastuslaivastoja.
Seurattuani prosessia hyvin tarkasti yllätyin siitä, ettei neuvotteluissa kuultu alan edustajia. Komissio on ottanut tämän kritiikin huomioon ja toistanut, miten tärkeää on jatkaa ja vauhdittaa kalastusalan kanssa käytävää vuoropuhelua kumppanuussopimusten puitteissa. Komissio on myös todennut aikovansa käydä keskusteluja tonnikala-alan edustajien kanssa syksyllä 2005 ja käsitellä kaikkia alaan olennaisesti liittyviä kysymyksiä.
Haluaisin korostaa sitä, että taloudellisten korvausten määrä on noussut 350 250 eurosta 390 000 euroon vuodessa. Mikä tärkeintä 60 prosenttia tästä summasta on varattu paikallisten kalastusmuotojen kehittämiseen.
Tämän vuoksi en vastusta esittelijän ehdotuksia. 

Jan Andersson, Anna Hedh, Ewa Hedkvist Petersen, Inger Segelström ja Åsa Westlund (PSE ),
   Hyväksymme neuvoston omaksuman kannan viestintäliikennetietojen säilyttämiseen siinä tarkoituksessa, että lainvalvontaviranomaisilla olisi parempia välineitä vakavan rikollisuuden ja terrorismin torjumisessa. Ruotsissa saatu kokemus osoittaa, että viestintäliikennetiedot ovat olleet tärkeitä monissa vakavia rikoksia koskevissa tutkimuksissa. Sen vuoksi kannatamme neuvoston ehdotusta periaatteessa. Komission 21. syyskuuta 2005 esittämä ehdotus viestintäliikennetietojen säilyttämisestä tarjoaa mahdollisuuden rikoksen torjuntaa koskevalle keskustelulle. Komission ehdotus antaisi Euroopan parlamentille vaikutusvaltaa. Sen vuoksi päätimme äänestää tänään tyhjää, ja odotamme, että uusi kanta hyväksytään. 
Hélène Goudin ja Nils Lundgren (IND/DEM ),
   Mielestämme esimerkiksi Ruotsin hallituksen tekemässä aloitteessa, joka koskee puhelinviestinnän, tekstiviesti- ja sähköpostiliikenteen sekä Internetin käytön kaltaisten palvelujen tarjoamiseen liittyvien ja sen yhteydessä käsiteltyjen ja tallennettujen tietojen säilyttämistä terrorismin ja muun rajat ylittävän rikollisuuden torjumiseksi, mennään liian pitkälle odotettavissa olevaan hyötyyn nähden.
Jotta näitä rikoksia voitaisiin torjua tehokkaammin, jäsenvaltioiden olisi tehostettava keskinäistä tietojenvaihtoa. Se ei kuitenkaan edellytä yhdenmukaistamista laatimalla tämän valtavan tietomäärän keruutapaa koskevia yhtenäisiä sääntöjä. Itse asiassa ehdotus herättää vakavia epäilyksiä ihmisten oikeudellisesta varmuudesta ja uhkaa myös aiheuttaa huomattavia kustannuksia palveluntarjoajille.
Kritiikistä huolimatta mietinnössä todetaan, että alalla tarvitaan yhdenmukaistamista. Lainsäädäntöä ei kuitenkaan pidä laatia hallitustenvälisessä yhteistyössä, kuten tällä hetkellä tehdään, vaan komission aloitteesta ja parlamentin osalta yhteispäätösmenettelyssä. Kesäkuun lista ei kannata tätä näkemystä. 
Pedro Guerreiro (GUE/NGL ),
   .  Kannatimme aloitteen hylkäämistä koskevaa ehdotusta, koska aloitteessa käytetään "terrorismin torjuntaa" tekosyynä ja hyökätään ihmisten perusvapauksia, -oikeuksia ja -takuita vastaan.
Ehdotuksen tarkoituksena on säilyttää viestintäliikennetietoja (puhelu-, tekstiviesti- ja sähköpostiliikenteessä) valikoimatta, järjestelmällisesti ja, mikäli ymmärrämme oikein, ilman minkäänlaista valvontaa.
Kuten esittelijä toteaa, tämä ehdotus on epäasianmukainen ja tarpeeton, ja se on ristiriidassa ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehdyn Rooman yleissopimuksen kanssa.
Sen lisäksi, että toimenpiteen laajuus ja tehokkuus herättää lukemattomia epäilyksiä ja kysymyksiä, se on käytännössä sama kuin säilytettäisiin neljän miljoonaan kilometrin pituinen rivi arkistokansioita.
On syytä mainita, ettei tämä ole ensimmäinen kerta, kun parlamentti hylkää vastaavan aloitteen. Siltikin puheenjohtajavaltio Yhdistynyt kuningaskunta ja komissio ovat laajasta kritiikistä huolimatta esittäneet tällä viikolla uusia aihetta käsitteleviä aloitteita.
Portugalin laissa säädetään turvallisuusjärjestelmästä, johon yhdessä oikeuslaitoksen kanssa jo sisältyy monenlaisia toimenpiteitä, sääntöjä ja valvontatoimia. Mikäli tätä järjestelmää käytetään viisaasti ja kurinalaisesti, ja mikäli siihen myönnetään tarvittavat henkilöresurssit, sillä voidaan varmasti torjua tehokkaasti jopa kaikkein järjestäytyneintä rikollisuutta. 
Patrick Louis ja Philippe de Villiers (IND/DEM ),
   .Nyt kun monet Euroopan valtiot ovat terrorismiuhan alla, ei tule kysymykseenkään, että jäsenvaltioita kehotettaisiin peruuttamaan aloite, jonka tarkoituksena on varmistaa yhteistyön tehostaminen terroristien ja heidän rikoskumppaneittensa torjumiseksi, jäljittämiseksi, löytämiseksi ja vainoamiseksi.
Kun otetaan huomioon, että kysymys on unionin kansalaisten suojelemisesta, on vastuutonta hylätä aloite vain sillä perusteella, että sitä ovat ehdottaneet jäsenvaltiot eikä komissio.
Jälleen kerran mietintöä eivät ohjaa suuren yleisön etunäkökohdat, vaan ideologiset näkemykset, ja siinä pyritään perussopimuksia muuttamatta ottamaan päivä päivältä enemmän toimivaltuuksia pois jäsenvaltioilta ja siirtämään niitä komissiolle.
Koska unionin ylikansalliset toimielimet eivät voi enää Ranskan ja Alankomaiden kansanäänestysten jälkeen luottaa kansalaisiin, näyttää siltä, että ne ovat vähitellen alkaneet – perussopimusten vastaisesti – anastaa jäsenvaltioiden toimivaltuuksia itselleen noudattaen yhteisöjen tuomioistuimen 13. syyskuuta 2005 tekemän merkittävän päätöksen näyttämää esimerkkiä, sillä tällä päätöksellä nimenomaan annetaan komissiolle lainsäädäntövalta rikosasioissa.
Lopuksi, kun otetaan huomioon terrorismin uhka, kuinka paljon hyötyä on näistä viivyttelytaktiikoista, jotka perustuvat yhteisön lainsäädännön, suhteellisuusperiaatteen tai syyttömyysolettaman mahdolliseen rikkomiseen?
Tämän vuoksi äänestimme mietintöä vastaan. 
Andreas Mölzer (NI ),
   . EU:n laajuista viestintäliikennetietojen säilyttämistä koskevan ehdotuksen hyödyllisyys käytännössä on erittäin kyseenalainen.
Kaikkien puhelujen, sähköpostien ja tekstiviestien laaja seuranta ilman selkeästi perusteltua epäilystä ei voi olla oikeutettua vain sillä perusteella, että siitä voisi olla tietyissä oloissa, jos hyvin käy, tai jonain määrittelemättömänä ajankohtana ehkä apua terroristihyökkäyksen tutkinnassa. Tällaisella toiminnalla kerättäisiin käsittämätön määrä tietoja, joita pahimmassa tapauksessa tutkijat joutuisivat käymään läpi tiheän kamman kanssa.
Koska emme ole pohtineet perusteellisesti, miten määritellään ne tiedot, joista on todellisuudessa hyötyä tehokkaan ja onnistuneen yhteistyön varmistamiseksi, tuloksena on liian kattava luettelo, joka jättää paljon tulkinnan varaa. Riittävää huomiota ei ole myöskään kiinnitetty siihen, miten tämä toteutettaisiin käytännössä.
Aloite vahingoittaa erityisesti pk-yrityksiä, sillä niillä ei ole sellaista organisaatiota eikä rahoitusta, jota pakollinen tietojen säilyttäminen edellyttää. Erityisen epäilyttävää on se, ettei selitetä millään tavoin, miten yksittäiset jäsenvaltiot korvaavat alalle aiheutuvat kustannukset – joiden odotetaan nousevan useisiin satoihin miljooniin euroihin.
Luonnos on oikeudellisesti arveluttava, se saattaa hyvinkin olla vastoin useita perustuslakeja ja olla ristiriidassa vapauteen perustuvan alueen luomista koskevan EU:n ilmoittaman tavoitteen kanssa. Myös se on arveluttavaa, kun sähköisiä viestimiä valvotaan ja sensuroidaan siksi, että nuorison käyttäytyminen ei muuttuisi radikaaliksi, vaikka samalla ihmisille vakuutetaan täysin vakavissaan, ettei lehdistön ja tiedotusvälineiden vapautta rajoiteta – tästä tulee mieleen George Orwell. 
Claude Moraes (PSE ),
   . Tietojen säilyttämistä koskeva ääneni heijastaa lontoolaisena Euroopan parlamentin jäsenenä tunnettani siitä, että turvallisuuspalvelulla on tärkeää olla mahdollisimman tehokkaat terrorismin torjuntaa ja kansalaisten suojelua koskevat valtuudet. Kun kehitetään tärkeitä tietojen säilyttämiseen liittyviä valtuuksia, on yhtä tärkeää varmistaa, että nämä valtuudet ovat toimivia, että niitä kehitetään tiiviissä yhteistyössä Internet-palveluntarjoajien kanssa ja että pystymme säilyttämään suhteellisuuden sen osalta, kuinka kauan tietoja voidaan säilyttää. On selvää, että kun otetaan huomioon Lontoon pommi-iskut, maani hallitus halusi tehokkaita valtuuksia terrorismin torjumiseksi, ja lontoolaisena Euroopan parlamentin jäsenenä haluan varmistaa, että nämä valtuudet ovat sekä tehokkaita että oikeasuhtaisia ja että ne auttavat suojelemaan Yhdistyneen kuningaskunnan kansalaisia. 
Luís Queiró (PPE-DE ),
   .  Kannatan vahvasti neljän jäsenvaltion esittämän ehdotuksen keskeistä sisältöä ja yhdyn siinä esitettyihin mielipiteisiin. Mielestäni siinä ei yleisesti ottaen ole myöskään mitään liikaa eikä mitään epäsuhtaista. Äänestin kuitenkin tämän mietinnön puolesta, jossa kehotetaan hylkäämään neljän jäsenvaltion tekemä ehdotus, koska vaikka pidänkin ehdotuksen keskeistä sisältöä myönteisenä, komissio aikoo esittää pian perusteellisen ja kattavan ehdotuksen tästä aiheesta, ja mielestäni tämä on oikea tapa säätää aihetta koskeva laki.
Tällä hetkellä turvallisuutta ei saa sekoittaa "sekuritarianismiin". Viestintäliikennetietojen säilyttäminen ei ole sama asia kuin puhelujen salakuuntelu. Se tarkoittaa ainoastaan sitä, että säilytetään se vähimmäismäärä tietoja, joka tarvitaan tehokkaassa rikostutkinnassa. Vaikka toimenpiteen vahvuutena ei olekaan varsinaisesti ennaltaehkäisy – vaikka se onkin osa toimenpidettä – sen hyödyllisyys rikostutkinnalle on kaikkien nähtävissä.
Toivokaamme näin ollen, että komissio on luottamuksemme arvoinen ja esittää mahdollisimman pian ehdotuksen, jota tämän tärkeän alan sääntely edellyttää. 

Philip Claeys (NI ). –
   Arvoisa puhemies, turvallisten alkuperämaiden luettelon käyttöönotto on askel oikeaan suuntaan, jos haluamme toteuttaa Eurooppaan suuntautuvan pakolaisvirran hallintaa koskevaa yhteistä vähimmäisvaatimuksiin perustuvaa politiikkaa. Kysymyksen on todellakin oltava vain vähimmäisvaatimuksista, sillä lopullinen päätösvalta poliittisten pakolaisten tunnustamisesta ja maahanpääsystä on oltava jäsenvaltioilla. Tämän vuoksi on tärkeää, että jäsenvaltioilla on oikeus ja mahdollisuus käyttää turvallisia alkuperämaita koskevan yhteisön luettelon ohella omia luetteloita.
Esittelijä kuitenkin kieltäytyy kiihkeästi tunnustamasta tällaista mahdollisuutta. Mietinnöllä on käytännössä vain ja ainoastaan yksi tavoite, ja se on koko turvallisten alkuperämaiden luetteloa koskevan periaatteen vesittäminen. Näin ollen ette varmasti ylläty siitä, että äänestimme kollegojeni kanssa mietintöä vastaan. 
Hélène Goudin, Nils Lundgren ja Lars Wohlin (IND/DEM ),
   Kesäkuun listan mielestä jäsenvaltioiden pitäisi voida itse vapaasti päättää oman maahanmuutto- ja turvapaikkapolitiikkansa luonteesta, kunhan vain siinä noudatetaan nykyisiä kansainvälisiä sääntöjä. Emme halua auttaa rakentamaan "Euroopan linnaketta". Myöskään ei pitäisi olla Euroopan parlamentin tehtävä päättää siitä, millaisia lakeja tällä alalla olisi sovellettava.
Tämän vuoksi emme voi kannattaa neuvoston ehdotusta riippumatta siitä, tehdäänkö siihen mietinnössä ehdotetut muutokset vai ei. Äänestimme näin ollen tyhjää, sillä direktiivi kuuluu olennaisesti tätä alaa koskevan yhteisen politiikan suunnitteluun. Olemme kuitenkin äänestäneet monien valiokunnan esittämien tarkistusten puolesta korostaaksemme, että kannatamme sellaista pakolaispolitiikkaa, joka on inhimillisempää kuin neuvoston direktiivissä esitetty ja joka täyttää kansainvälisiin yleissopimuksiin tällä hetkellä sisältyvät vaatimukset. 
Pedro Guerreiro (GUE/NGL ),
   .  Kyseinen direktiiviehdotus on ensimmäinen askel kohti turvapaikkamenettelyjen yhdenmukaistamista EU:n jäsenvaltioissa.
Kuten ryhmämme on tuonut esiin, parlamentin mietinnössä vahvistetaan joitakin neuvostossa samasta ehdotuksesta aikaansaadun sopimuksen kielteisimmistä näkökohdista. Siinä esimerkiksi poistetaan YK:n pakolaisasiain päävaltuutetun viraston kritisoima huipputurvallisen maan käsite ja myönnetään turvapaikanhakijalle mahdollisuus valittaa siinä tapauksessa, että hänen turvapaikka-anomuksensa hylätään, sekä annetaan turvapaikanhakijalle mahdollisuus jäädä maahan siihen asti, kunnes valitusprosessi on saatettu päätöksen.
Jättämillään tarkistuksilla sekä täysistunnossa antamillaan äänillä ryhmämme pyrkii poistamaan muitakin kielteisiä näkökohtia muun muassa seuraavasti:
- hylätään turvapaikanhakijoiden säilöönotto, erityisesti laittomien maahanmuuttajien säilöönotto "säilöönottoyksiköihin"
- hylätään "turvallisen kolmannen maan" käsite, koska turvapaikan myöntämistä olisi harkittava tapauskohtaisesti. Näin ollen mielivaltaisen maaluettelon laatiminen olisi hylättävä. Millaisin perustein tällainen luettelo ylipäänsä voitaisiin laatia? 
Mary Honeyball (PSE ),
   . Mietintö muodostaa puitteet Euroopan unionin yhteiselle kannalle siihen arkaluonteiseen kysymykseen, joka liittyy pakolaisaseman myöntämistä ja poistamista koskevaan menettelyyn. Vaikka me Euroopan parlamentin Labour-puolueen edustajat suhtaudumme tietyllä varauksella Kreissl-Dörflerin mietintöön, äänestimme lopullisessa äänestyksessä mietinnön puolesta. Teimme näin varmoina siitä, että kansalliset hallitukset korjaavat neuvostossa kaikki ratkaisemattomat huolenaiheet tai ongelmat uusien menettelyjen täytäntöönpanovaiheessa. Suhtaudumme luottavaisesti siihen, että neuvostossa saavutetaan tasapaino tiettyjen Kreissl-Dörflerin mietintöön liittyvissä kuulemismenettelyissä tehtyjen suositusten pohjalta. 
Kartika Tamara Liotard ja Erik Meijer (GUE/NGL )
   , . Yleisesti meidän on todettava, että mietintö parantaa komission ehdotusta huomattavasti monella osa-alueella. Kun jäsen Liotard vieraili 27.–28. kesäkuuta 2005 italialaisella pakolaisleirillä Lampedusan saarella, hän näki omin silmin, miten tärkeää on, että pakolaisilla on tiettyjä oikeuksia. Jos EU:n perustamissopimuksella voidaan jollain tavoin parantaa näiden ihmisten tilannetta, kannatamme ehdottomasti tällaista parannusta. Suhtaudumme kuitenkin edelleen hyvin epäilevästi tiettyihin komission ehdotuksen osiin, esimerkiksi siihen, joka koskee "turvallisen kolmannen maan" käsitettä. Valitettavasti meidän on pitänyt valita kahdesta pahasta se pienempi. Huolenaiheistamme huolimatta äänestämme siis tarkistetun ehdotuksen puolesta, koska sillä voidaan kuitenkin parantaa huomattavasti turvapaikanhakijoiden asemaa, koska Amnesty International suhtautui siihen kohtalaisen myönteisesti ja koska me toivomme, että sen avulla tehdään loppu Lampedusan saaren kaltaisista häpeällisistä paikoista Euroopassa. 
David Martin (PSE ),
   . Tämä on tärkeä ja myönteinen mietintö, koska mietintö antaa suoraan valituille Euroopan parlamentin edustajille mahdollisuuden sanoa sanottavansa tärkeästä kansalaisvapauksia koskevasta kysymyksestä nyt, kun jäsenvaltioiden hallitukset ovat päässeet poliittiseen sopimukseen neuvostossa.
Puollan esittelijän näkemystä, jonka mukaan pakolaisten suojelua koskevia kansainvälisiä vaatimuksia (mukaan lukien vuonna 1951 tehty Geneven yleissopimus) ei saisi heikentää, ja kannatan täysin sitä, että parlamentin jäsenet tutkivat tarkasti neuvoston ehdottamat tarkistukset. Koska nopeasti muuttuvan kansainvälisen ilmapiirin vuoksi on kansallisella tasolla tarpeen säilyttää jonkinasteinen joustavuus "turvallisten kolmansien maiden" luettelojen laatimisessa, en voi kannattaa tiettyjä mietinnön näkökohtia. On selvää, että tarvitsemme turvapaikka-asioiden hoitoon oikeudenmukaista ja silti toimivaa lähestymistapaa, jonka avulla pystytään tunnistamaan poliittista vainoa pakenevien tarpeet ja kuitenkin samalla suojautumaan sellaisten henkilöiden mahdollisilta väärinkäytöksiltä, joilla ei ole oikeutettuja vaatimuksia. Tämän vuoksi suhtaudun myönteisesti neuvoston ottamiin askeliin kohti turvapaikkapolitiikkaa koskevaa yhdennettyä lähestymistapaa, ja odotan innokkaasti uusia rakentavia ehdotuksia tässä arkaluonteisessa kysymyksessä. 
Claude Moraes (PSE ),
   . Kreissl-Dörflerin mietinnölle antamallani äänellä haluan osoittaa olevani huolissani "huipputurvallisten maiden" käsitteestä, jonka perusteella jäsenvaltiot voisivat laatia luettelon sellaisista kolmansista maista, joita pidetään niin ehdottoman turvallisina, että pakolaisasema evättäisiin automaattisesti. Koska olen aiemmin työskennellyt turvapaikkalainsäädännön alalla, on mielestäni erittäin tärkeää, ettemme luovu kokonaan turvapaikanhakijoiden tapauskohtaisesta arvioinnista ja Geneven yleissopimukseen sisältyvästä palauttamiskiellon periaatteesta (jonka mukaan hallitukset eivät saa käännyttää pakolaisia automaattisesti käsittelemättä ensin heidän tapaustaan tai tarkistamatta todelliselle turvapaikan tarpeelle ominaisia subjektiivisia tai objektiivisia elementtejä). 
Tobias Pflüger (GUE/NGL ),
   . Kreissl-Dörflerin mietintö, jonka parlamentti tänään hyväksyi niukalla enemmistöllä, kuvastaa EU:n turvapaikka- ja maahanmuuttopolitiikkaa kaikessa viheliäisyydessään. Vastaamalla neuvoston direktiiviehdotukseen, jossa haluttiin ainoastaan pitää pakolaiset EU:n ulkopuolella, mietinnöllä vaalitaan monia lainsäädännössä olevia räikeitä puutteita.
Mietintöön sisältyy "turvallisen alkuperämaan" käsite, joten turvapaikanhakijoilta kielletään oikeus saada hakemuksensa ylipäänsä käsiteltäväksi.
Mitä tulee turvapaikanhakijoiden ja laittomien maahanmuuttajien kohteluun, heidän välillään ei tekstissä tehdä eroa, ei edes puhuttaessa heidän sysäämisestään "karkotuskeskuksiin".
Mietinnössä "turvallisen kolmannen maan" käsitteelle, näiden maiden arviointiperusteille ja niitä koskevalle luettelolle annetaan oikeudellinen asema niin, että esimerkiksi pakolaisten karkottamista aina uudelleen seuraavaan maahan ei voida estää.
Äänestän mietinnöstä tyhjää, koska vaikka sillä vahvistetaankin pakolaisten oikeuksien epääminen, siinä on kuitenkin neuvoston asiakirjaan verrattuna useita pakolaisia koskevia parannuksia.
EU:n poliittinen ongelma ei ole poistunut. Sen "Euroopan linnake" -politiikka vaarantaa yhä useamman ihmisen hengen samalla kun se riistää ihmisiltä heidän oikeuksiaan. Sellainen EU:n turvapaikkapolitiikka, jossa ihmisiä kohdeltaisiin arvokkaasti, olisi hyvin erilainen. 
Luís Queiró (PPE-DE ),
   .  Siinä harhakuvitelmassa, jonka mukaan asiaa koskevan lainsäädännön laatiminen on yksinkertainen prosessi, ei oteta huomioon sitä tosiasiaa, että erilaiset oikeusjärjestelmät tuottavat erilaisia tuloksia, jotka voivat olla ennalta arvaamattomia tai epämieluisia. Esimerkkinä voidaan mainita pakolaisaseman epäämispäätöksestä tehtävän valituksen lykkäävä vaikutus.
Tässä harhakuvitelmassa ei myöskään huomioida sitä, että itse pakolaisen perinteiset määritelmät ovat erilaisia. Esimerkkinä voidaan mainita Portugalin ja Yhdistyneen kuningaskunnan määritelmien erilaisuus.
Nämä kaksi näkökohtaa ovat syynä siihen, että äänestin tästä mietinnöstä niin kuin äänestin. Koska parlamentin vasemmisto hylkäsi kaikki tärkeinä pitämäni seikat, en voinut äänestää mietinnön puolesta. Voin vain todeta olevani pettynyt siihen, että vasemmiston selvästikin hyvät aikomukset johtavat epämieluisiin tuloksiin, kuten usein tapahtuu. Kohtalaisen joustavat säännöt, joiden tarkoituksena on tehdä tarvittavat mukautukset jäsenvaltioiden erilaisiin lainsäädäntöihin, eivät millään tavoin vähennä tarvetta varmistaa pakolaisten asianmukainen ja inhimillinen vastaanotto. Itse asiassa tämä on oikea tapa vastata pakolaiskysymystä koskevaan oikeutettuun huolenaiheeseen, ja se osoittaa halua löytää käyttökelpoisia ratkaisuja. 
Carl Schlyter (Verts/ALE ),
   Ne parlamentin tekemät muutokset, joissa maita ei pakoteta kieltäytymään "turvallisista alkuperämaista" tulevien ihmisten hakemusten käsittelystä, joissa pyydetään lyhyempiä käsittelyaikoja ja joissa vaaditaan, ettei turvapaikanhakijoita käsitellä rikollisina, ovat oikeansuuntaisia. Euroopan parlamentti kuitenkin äänesti sitä Vihreät/Euroopan vapaa allianssi -ryhmän ehdotusta vastaan, jolla olisi poistettu kokonaan "turvallisten alkuperämaiden" käsite ja noudatettu sen sijaan kansainvälisiä ihmisoikeussääntöjä käsittelemällä jokaisen turvapaikanhakijan tapaus yksilöllisesti. On hyvin mahdollista, ettei neuvosto ota huomioon parlamentin hyväksymiä parannuksia. Kun tänään äänestämme direktiivistä, me äänestämmekin käytännössä neuvoston päätöksistä, jotka ovat vahingollisia ihmisoikeuksille. Sen vuoksi äänestän ehdotuksia vastaan. Ruotsin vihreä puolue vastustaa yhdenmukaista turvapaikkapolitiikkaa, sillä tällainen politiikka on vaarassa muuttua epädemokraattiseksi ja lisätä pyrkimystä mennä siitä, mistä aita on matalin. Tämän seurauksena lainsäädäntöehdotus olisi huono ja parlamentti uhkaisi nostaa laittomia menettelyjä koskevan kanteen. 
Bart Staes (Verts/ALE ),
   . Tavattuani useita pakolaisia Kosovosta, Tšetšeniasta, Afganistanista, Nepalista, Venäjältä, Uzbekistanista ja Kazakstanista ymmärrän, etteivät nämä raukat tule mantereellemme huvin vuoksi. Kaikilla vanhemmilla ja lapsilla on oma tarinansa kerrottavanaan – se on tarina epätoivosta ja pelosta. Direktiiviehdotus on järkyttävä ja lopullinen todiste siitä, että sisäasiainministerit ja oikeusministerit pelaavat omaa peliään ja kieltäytyvät kuulemasta Euroopan parlamenttia. He toimivat perussopimusten hengen vastaisesti tehdessään minun mielestäni huonosti harkitun poliittisen sopimuksen Euroopan parlamenttia kuulematta. Sen vuoksi kannatan tarkistusta 182, jonka mukaan Euroopan parlamentti pitää itsellään oikeuden nostaa kanne yhteisöjen tuomioistuimessa varmistaakseen ehdotuksen legitiimiyden ja sen, että ehdotus noudattaa peruskansalaisoikeuksia. Kannatan myös kaikkia tarkistuksia, joilla ehdotuksesta pyritään poistamaan "turvallisen kolmannen maan" käsite. Tätä käsitettä ei voida hyväksyä, koska sillä siirretään vastuu jäsenvaltioilta kolmansille maille, mikä johtaa väistämättä mielivaltaisuuteen ja poliittiseen juonitteluun. Kuka muuten päättää, onko jokin maa (huippu)turvallinen vai ei? Onko Afganistan turvallinen sodan jälkeen? Ovatko Kazakstan ja Uzbekistan – kaksi maata, jotka natisevat liitoksissaan totalitaarisen hallinnon kourissa – turvallisia maita? Jotkut belgialaiset uskovat niiden olevan.
Britta Thomsen (PSE ),
   Tanskan sosiaalidemokraattista puoluetta edustavat Euroopan parlamentin jäsenet ovat tänään äänestäneet Kreissl-Dörflerin mietinnön puolesta, joka koskee muutettua ehdotusta neuvoston direktiiviksi pakolaisaseman myöntämistä tai poistamista koskevissa menettelyissä jäsenvaltioissa sovellettavista vähimmäisvaatimuksista (A6-0222/2005). Tiedämme kuitenkin, että ehdotus koskee Euroopan yhteisön perustamissopimuksen IV osaston soveltamisalaa, eikä sitä näin ollen sovelleta Tanskaan, ks. Tanskan asemasta tehty pöytäkirja.


Puhemies.
   – Istunto jatkuu.
Edellisen istunnon pöytäkirja on jaettu.
Onko huomautettavaa? 
Ursula Stenzel (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, haluan lisätä jotain tämänpäiväiseen pöytäkirjaan. Asia koskee sitä, että reumasairauksia koskevan kirjallisen kannanoton on jo tänään allekirjoittanut kahden kolmasosan enemmistö. Siihen oli jo kerätty 367 allekirjoitusta, ja tänään keskipäivällä allekirjoitusten määrä oli noussut 378:aan.
Tässä kirjallisessa kannanotossa, jonka laatijoihin kuulun, komissiota ja neuvostoa kehotetaan sisällyttämään reumasairaudet EU:n seitsemännen tutkimuksen puiteohjelman ensisijaisiin tavoitteisiin. Pyydän, että tämä sensaatiomainen saavutus merkitään tämän päivän pöytäkirjaan. 
Puhemies.
   – Jäsen Stenzel, se, mitä sanoitte, ei ole eilisen eli edellisen istunnon pöytäkirjaa koskeva huomautus.
Puhemies.
   – Esityslistalla on seuraavana yhteiskeskustelu seuraavista mietinnöistä:
- Guellecin laatima aluekehitysvaliokunnan mietintö (A6-0251/2005) alueellisen yhteenkuuluvuuden roolista aluekehityksessä [2004/2256(INI)];
- Marquesin laatima aluekehitysvaliokunnan mietintö (A6-0246/2005) syrjäisimpien alueiden tiiviimmästä kumppanuudesta [2004/2253(INI)]. 
Ambroise Guellec (PPE-DE ),
   . – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, käytän muutaman minuutin esitelläkseni mietintöni alueellisen yhteenkuuluvuuden roolista aluekehityksessä.
On syytä korostaa, että lukuisat unionin alueet ovat vuosien ajan toistuvasti ja hellittämättä vaatineet tämän käsitteen ottamista huomioon EU:n toimintalinjoissa. Kymmenen uuden valtion jäsenyys, joka on jyrkentänyt alueellisia eroja ja lisännyt alueiden välistä eriarvoisuutta, on voimistanut tavattomasti tätä tärkeää vaatimusta. Euroopan perustuslakiluonnoksen laatijat olivat tästä hyvin tietoisia, sillä luonnoksen 3 artiklassa mainitaan taloudellinen, sosiaalinen ja alueellinen yhteenkuuluvuus EU:n keskeisinä tavoitteina.
Perustuslakisopimusta kohdanneet ongelmat voivat saada jotkut aluepolitiikasta vastaavat päättäjät, varsinkin Euroopan komissiossa, varomaan äärimmäisen tarkasti edes alueellisen yhteenkuuluvuuden tavoitteen mainitsemista. Mielestämme tällainen asenne ei ole oikeutettu, ja toivon, että te, arvoisa komission jäsen, olette kanssamme samaa mieltä. EU:n suhteellisen pienen alueen suunnaton maantieteellinen, inhimillinen ja kulttuurinen monimuotoisuus on ainutlaatuinen etu tällä planeetalla, mutta ellemme ole varuillamme, se saattaa johtaa vakavaan epätasapainoon, joka on kestämätön niille, jotka katsovat joutuvansa kärsimään siitä. Valitettavasti saimme tästä pahimpia pelkojammekin vakavamman osoituksen kansanäänestyksissä, jotka Ranska ja Alankomaat järjestivät Euroopan perustuslakiluonnoksesta.
On todennäköistä, että samoin perustein järjestetyt kansanäänestykset olisivat tuottaneet saman tuloksen useissa muissakin jäsenvaltioissa. Siksi halusin oman mietintöni avulla löytää vastauksia esitettyihin kysymyksiin. Miten saamme kansalaiset hyväksymään Euroopan yhdentymishankkeen? Mikä on Euroopan tulevaisuus? Meidän Eurooppamme.
Yksi vastaus on koheesiopolitiikka, EU:n alkuperäisen mallin mukainen yhteisvastuullinen toiminta, joka erottaa sen pelkästä vapaakauppa-alueesta. Koheesiopolitiikkaan on varattava tarvittavat määrärahat, mikä edellyttää sen asianmukaista huomioon ottamista vuosien 2007–2013 rahoitusnäkymissä. Sen lisäksi on tärkeää yhdistää kaikkiin sen näkökohtiin alueellinen ulottuvuus. Näin alueellisesta yhteenkuuluvuudesta muodostuu EU:n alueen yhtenäisyyden lisäämiselle selkeä perusta, jonka kaikki eurooppalaiset voivat ymmärtää. Mainitsen muutaman erityisen periaatteen ja toimenpiteen, jotka liittyvät nimenomaan alueellisen yhteenkuuluvuuden toteuttamiseen.
Periaatteet ovat seuraavat: alueen kaikkien kansalaisten yhdenvertaisuuden periaate, joka edellyttää erityisesti yleishyödyllisten palvelujen ja yleisen taloudellisen edun mukaisten palvelujen asianmukaista saatavuutta; alueellisten näkökohtien sisällyttäminen Lissabonin ja Göteborgin strategioihin; unionin alueen moninapainen kehitys; pienten ja keskisuurten kaupunkien rooli ja niiden yhteydet maaseutuun; alueellisen yhteistyön kaikkien ulottuvuuksien vahvistaminen; hajautetun hallintomallin tukeminen alueilla, jotka ovat parhaiten selvillä alueensa tarpeista ja mahdollisuuksista; monialainen hallinto ja yksityisen sektorin kumppaneiden osallisuus.
Yksi komissiolle esittämistämme konkreettisista ehdotuksista liittyy kolmen välineen täytäntöönpanoon. Ensinnäkin ehdotamme mekanismia, jolla liitetään yhteen unionin aluekehitykseen voimakkaasti vaikuttavat alakohtaiset politiikat ja aluekehityspolitiikka. Toiseksi bruttokansantuotteen rinnalle tarvitaan uusia alueellisia mittareita, jotta voidaan mitata alueen kehittymistä ja arvioida puolueettomasti tätä kehitystä haittaavia tekijöitä. Lisäksi tarvitsemme menetelmän, jolla arvioidaan yhteisön toimien vaikutusta alueelliseen yhteenkuuluvuuteen.
Toinen ehdotus liittyy alueellisen yhteenkuuluvuuden tavoitetta käsittelevän valkoisen kirjan laatimiseen ja erityisesti siihen, miten kyseinen tavoite sisällytetään kansallisiin strategiasuunnitelmiin, joita jäsenvaltiot parhaillaan laativat. Toivon omalta osaltani, että huomisessa äänestyksessä parlamentin laaja tuki antaa mahdollisuuden toteuttaa tavoitteellista alueellista koheesiopolitiikkaa. 
Sérgio Marques (PPE-DE ),
   . – Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, arvoisa komission jäsen, tänään on saavutettu uusi vaihe prosessissa, jolla on määrä antaa syrjäisimmille alueille perustamissopimuksen 299 artiklan 2 kohdan mukainen erityisasema, joka perustuu näiden alueiden poikkeukselliseen tilanteeseen. Asianomaisille alueille on ominaista syrjäinen sijainti, saaristoluonne, vaikea pinnanmuodostus, pieni koko, vuoristoisuus ja taloudellinen riippuvuus vain yhdestä tuotteesta tai toimialasta sekä näiden tekijöiden pysyvyys ja yhteisvaikutukset. Nämä ovat niitä ominaispiirteitä, joilla luonnehditaan syrjäisimpiä alueita, jotka ovat ainutlaatuisia EU:ssa.
Syrjäisimpien alueiden kohtelu muiden unionin alueiden tavoin olisi räikeässä ristiriidassa suhteellisuus- ja yhdenvertaisuusperiaatteiden kanssa. Syrjäisimpiin alueisiin sovellettavassa yhdentymismallissa on otettava huomioon niiden erityispiirteet, ja siksi siihen on tehtävä mukautuksia, tarkistuksia ja toisinaan poikkeuksiakin. Erilaista on kohdeltava eri tavalla, ja syrjäisimmillä alueilla ilmenevät erot vaikuttavat erittäin haitallisesti kyseisten alueiden taloudelliseen ja sosiaaliseen kehitykseen. Tästä aiheutuu niille kohtuutonta kilpailuhaittaa, eivätkä ne myöskään kykene hyödyntämään parhaalla mahdollisella tavalla sisämarkkinoiden tuomia etuja, äskettäistä laajentumista, Lissabonin strategiaa ja globalisaatiota.
Syrjäisimmillä alueilla on olemattomat mahdollisuudet tasavertaisiin kilpailuedellytyksiin, sillä niiden taloudelliseen toimintaan kohdistuu huomattavia lisäkustannuksia, jotka johtuvat muun muassa kuljetuksista, suurtuotannon etujen ja ulkoisten etujen puuttumisesta, pienimuotoisista ja hajanaisista markkinoista sekä ammattitaitoisen työvoiman vähäisyydestä. Näin ollen on ensiarvoisen tärkeää jatkaa niitä toimenpiteitä, joiden tavoitteena on lisätä syrjäisimpien alueiden ominaispiirteisiin kohdistuvia EU:n erityistoimia. Tämä on pääajatus komission tiedonannossa "Syrjäisimpien alueiden tiiviimpi kumppanuus", jonka sisällöstä sain kunnian ja kiinnostavan tehtävän laatia tänään käsittelemämme mietinnön.
Komissio ehdottaa kauaskantoista strategiaa, joka perustuu kolmeen painopistealueeseen: kilpailukykyyn, saavutettavuuteen ja alueelliseen yhdentymiseen. Tämä strategia on määrä toteuttaa uudistetun koheesiopolitiikan mukaisesti. Komission ehdotukseen kuuluu myös innovatiivisten välineiden perustaminen; sellaisia ovat esimerkiksi lisäkustannusten korvaamista koskeva erityisohjelma ja lähialueita koskeva toimintasuunnitelma syrjäisimpien alueiden integroimiseksi ympäröiviin maantieteellisiin alueisiin toisaalta valtioiden välisen ja rajat ylittävän yhteistyön ja toisaalta kauppa- ja tullitoimenpiteiden avulla. Näiden tekijöiden varaan rakentuu komission suunnitelma syrjäisimpiin alueisiin kohdistuvien merkittävimpien haittojen poistamiseksi ja lieventämiseksi. Ensisijaisesti on käytävä käsiksi kaikkein vakavimpiin haittoihin, nimittäin syrjäisimpien alueiden syrjäiseen sijaintiin edistämällä uuden tieto- ja viestintätekniikan käyttöä, helpottamalla liikenneyhteyksiä manner-Eurooppaan ja tukemalla syrjäisimpien alueiden integroimista ympäröiviin alueisiin, joista ne ovat aina eristäytyneet.
Toisena pääajatuksena on syrjäisimpien alueiden kilpailukyvyn edistäminen. Tämän tavoitteen saavuttamisessa ei ole ratkaisevaa vain se, kuinka paljon pystymme vähentämään syrjäisimmille alueille ominaisia huomattavia lisäkustannuksia, vaan myös määrätietoinen vaikuttaminen dynaamisiin tekijöihin, kuten kilpailukykyyn, yleissivistävään ja ammatilliseen koulutukseen, innovaatioihin, tutkimukseen, tietoyhteiskuntaan ja yrittäjyyteen. Tämän viimeisen näkökohdan kannalta komission ehdotus on erittäin puutteellinen, ja tämä on myös sen heikoin kohta.
Ongelmana on se, että ne yhteisön toimet, joilla voitaisiin vaikuttaa merkittävästi syrjäisimpien alueiden kilpailukykyyn, eivät lähimainkaan vastaa vaatimuksia. Tämä koskee varsinkin toimia, joilla tuetaan inhimillistä pääomaa, teknologista tutkimusta ja kehitystä, ympäristöä, yleistä taloudellista etua koskevia palveluja ja televiestintää. Totta puhuen komissiolla ei ole mitään erityissuunnitelmia niille alueille, jotka ovat siirtymässä pois tavoite 1 -ohjelman piiristä siksi, että niiden asukaskohtainen BKT ylittää 75 prosenttia yhteisön keskiarvosta. Perustamissopimuksen 299 artiklan 2 kohdassa edellytetään selvästi erityisiä siirtymäjärjestelyjä alueille, jotka ovat siirtymässä tavoite 1 -ohjelmasta tavoite 2 -ohjelmaan.
Komission ehdotus on kuitenkin merkittävä askel oikeaan suuntaan, koska se on oikein ajoitettu, siinä vahvistetaan asianmukaisesti komission strategia ja painopistealueet sekä ehdotetaan innovatiivisia toimia. Suhtaudumme myönteisesti komission aloitteeseen, mutta vaadimme komissiota asettamaan tavoitteet korkeammalle ja hyväksymään mietinnössäni esitetyt huomautukset ja ehdotukset. Lopuksi haluan ehdottomasti kiittää niitä ihmisiä, jotka ovat omalla panoksellaan parantaneet tätä mietintöä. 
Danuta Hübner,
   . Arvoisa puhemies, esitän aluksi muutamia huomioita esittelijä Guellecin erinomaisesta mietinnöstä alueellisen yhteenkuuluvuuden roolista aluekehityksessä. Arvostan suuresti sitä, että tuette alueellisen yhteenkuuluvuuden käsitteen edistämistä aluepolitiikassamme. Toivon, että kaikki jäsenvaltiot olisivat yhtä innokkaita kuin te, mutta kuten tiedätte, alueellista yhteenkuuluvuutta koskevaa komission ehdotusta on heikennetty uusimmassa rakennerahastoja koskevassa asetusluonnoksessa. Tämä pätee esimerkiksi kaupunkeja koskeviin kysymyksiin. Neuvosto on muuttanut komission pakollisiksi tarkoittamat ehdotukset pelkästään vapaaehtoisiksi. Toinen esimerkki on se, että rahoitusnäkymiin sisältyvän, alueellista yhteistyötä Euroopassa koskevan tavoitteen rahoitusta on vähennetty huomattavasti puheenjohtajavaltio Luxemburgin viimeisimmän kompromissiehdotuksen mukaisesti. Kyseisessä ehdotuksessa rahoituksen määrä on vain puolet komission ehdottamasta määrästä. Niinpä haluan rohkaista teitä ottamaan alkuperäiset ajatuksemme uudelleen esille neuvotteluissa.
Nähdäkseni meidän on edistettävä alueellista yhteenkuuluvuutta koskevia toimia kahdella tavalla. Ensinnäkin korostamalla alueellista yhteenkuuluvuutta voimakkaammin uusissa koheesio-ohjelmissa. Sanottakoon, että ehdotuksessa yhteisön strategisiksi suuntaviivoiksi – jonka komissio hyväksyi kesäkuun lopussa – pyysimme jäsenvaltioita ja alueita kiinnittämään erityistä huomiota tasapainoiseen aluekehitykseen niiden valmistellessa tulevia alueellisia ohjelmiaan. Tässä yhteydessä jäsenvaltioiden tulevat strategiset puiteohjelmat tarjoavat merkittävän tilaisuuden edistää sellaisia kehittämismalleja, joissa noudatetaan alueellisen tasapainon periaatetta. Lisäksi asetusluonnoksissa annetaan tiettyjen alueiden erityispiirteitä koskevia säännöksiä ja kohdistetaan huomio tiettyihin alakohtaisiin painopisteisiin, jotka edistävät alueiden kehitystä parantamalla niiden saavutettavuutta tai tukemalla tutkimus- ja innovaatiokeskusten kehittämistä.
Toiseksi uskon meidän voivan vauhdittaa alueellista yhteenkuuluvuutta koskevia toimiamme edistämällä kokemusten ja parhaiden käytäntöjen vaihtoa, vertailevaa arviointia ja myös analysointia. Kuten tiedätte, Espon-tutkimusohjelma auttaa meitä ymmärtämään paremmin alueellisia suuntauksia ja alakohtaisten toimien vaikutusta laajentuneeseen unioniin. Tätä tavoitetta edistävät lisäksi muut verkostot, kuten Interact ja Urbact. Suhtaudun luottavaisesti näiden aloitteiden kehittämiseen myös tulevaisuudessa.
Komissio laatii taloudellista ja sosiaalista yhteenkuuluvuutta koskevia määräaikaiskertomuksia, ja ehdotankin, että osa koheesiota koskevasta neljännestä kertomuksesta – joka on määrä julkaista vuonna 2007 – omistetaan alueelliseen yhteenkuuluvuuteen liittyvien kysymysten käsittelylle. Ilmoitan teille myös, että yksikköni laativat parhaillaan valmisteluasiakirjaa kaupunkien panoksesta alueiden kasvuun ja työllisyyteen. Kyseinen asiakirja täydentää yhteisön strategisia suuntaviivoja, ja se esitellään kestäviä yhteisöjä käsittelevässä epävirallisessa ministerikokouksessa Bristolissa tämän vuoden joulukuussa.
Lopuksi totean olevani vakuuttunut myös siitä, että pystymme kehittämään alueellista yhteenkuuluvuutta koskevia toimiamme yhteensovittamalla paremmin yhteisön ja jäsenvaltioiden toimet. Niinpä olenkin jälleen kerran kiitollinen siitä, että korostitte alueellisen yhteenkuuluvuuden roolia aluepolitiikassamme, ja haluan edistää alueelliseen yhteenkuuluvuuteen liittyviä kysymyksiä sekä uusien ohjelmien että parhaiden käytäntöjen vaihdon yhteydessä.
Siirryn nyt esittelijä Marquesin mietintöön, joka on myös erinomainen. Siinä käsitellään syrjäisimpien alueiden tiiviimpää kumppanuutta ja annetaan lukuisia erilaisia suosituksia, jotka ovat selkeä osoitus Euroopan parlamentin vahvasta sitoutumisesta ja omistautumisesta tähän tärkeään aiheeseen.
Olen erittäin iloinen siitä, että komissio onnistui sekä poliittisella että teknisellä tasolla luomaan hyvän perustan vahvalle kumppanuudelle syrjäisimpien alueiden kanssa. Olen vakaasti sitä mieltä, että viimeisin kokouksemme Réunionilla on konkreettinen osoitus tästä kumppanuudesta.
Kuten totesitte, olemme todellakin tehneet huomattavan määrän toimenpide-ehdotuksia edistääksemme syrjäisimpien alueiden taloudellista kehitystä viimevuotisen tiedonantomme mukaisesti. Ehdotuksemme kattavat useita aloja, kuten koheesiopolitiikan, maatalouden, kalatalouden ja tutkimuksen. Kyseisistä ehdotuksista neuvotellaan parhaillaan neuvostossa ja parlamentissa. Toivon vilpittömästi, että pääsemme pian yhteisymmärrykseen.
Joitakin tärkeitä ehdotuksia valmistellaan vielä; erityisesti alueellista valtiontukea koskevia sääntöjä, jotka komissio antaa vuoden 2005 loppuun mennessä. Olen kanssanne samaa mieltä siitä, että tehtävää on vielä paljon. Päätöslauselmaesityksenne on tärkeä välitavoite, jonka otamme huomioon jokapäiväisessä työssämme. Seuraavassa syrjäisimpiä alueita koskevassa kertomuksessamme, joka laaditaan todennäköisesti vuonna 2007 tai 2008, aion arvioida saavutettua edistystä. On myös välttämätöntä, että kaikissa yhteisön toimissa käytetään johdonmukaista lähestymistapaa, jossa otetaan huomioon syrjäisimpien alueiden erityistilanne ja jota täydennetään asianmukaisilla kansallisilla toimilla. Komissiossa tehtäväni on koordinoida syrjäisimpiin alueisiin liittyviä kysymyksiä, joten lupaan varmistaa, että kaikki komission toteuttamat toimenpiteet mukautetaan kyseisten alueiden senhetkiseen tilanteeseen. Päätöslauselmaesityksessänne nimetään huomattava määrä aiheita, joita käsittelen loppuhuomautuksissani.
Rahoitusnäkymiä, koheesiopolitiikkaa ja syrjäisimpiä alueita ajatellen olemme todella tyytyväisiä siihen, että puheenjohtajavaltio Yhdistynyt kuningaskunta on asettanut tavoitteekseen yhteisymmärryksen saavuttamisen asetuspaketista mahdollisimman pian, jotta se voidaan viimeistellä pikaisesti tulevien rahoitusneuvottelujen tuloksen selvittyä. Annan tunnustusta parlamentille, joka ymmärsi nopeasti tilanteen kiireellisyyden ja hyväksyi asetukset ensimmäisessä käsittelyssä ylivoimaisella enemmistöllä sekä teki niihin rakentavia tarkistuksia. Pikainen sopimus talousarviosta on erityisen tärkeä syrjäisimmille alueille. Tällaiseen sopimukseen tulee mielestämme kuulua komission ehdottama erityisohjelma, jolla korvataan syrjäisimmille alueille aiheutuvat lisäkustannukset.
Toistan, että teemme kaikkemme saadaksemme jäsenvaltioiden tuen näille ajatuksille. 
Luis Manuel Capoulas Santos (PSE ),
   . – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, keskityn käsittelemään jälkimmäistä mietintöä. Minkä tahansa toimien toteuttaminen edellyttää järkevää strategiaa, kuten kaikki tiedämme. Silti pelkkä hyvä strategia ei ole paljonkaan arvoinen ilman sen täytäntöönpanoon tarvittavia toimintavälineitä.
Komissio ansaitsee kiitosta meille esittelemästään strategia-asiakirjasta. Siitä käy ilmi, että toistuvat huolenilmaukset ja monien yhteisön elinten esittämät kehotukset tiivistää kumppanuutta syrjäisimpien alueiden kanssa on otettu asianmukaisesti huomioon ja että niitä on noudatettu. Toimin maatalousasioita käsittelevän maatalousvaliokunnan lausunnon valmistelijana, ja minua ilahdutti huomata sen jäsenten yksimielisyys asiakirjassa esiin tuoduista laajoista kysymyksistä, alakohtaisista seikoista ja niistä erityissuosituksista ja -ehdotuksista, joita laadin tehdäkseni parannuksia ja korjatakseni banaanien, sokerin, maidon sekä hedelmien ja vihannesten tuotannossa ilmeneviä puutteita.
Olen tyytyväinen siihen, että esittelijä suhtautui myönteisesti kaikkiin valiokunnan esittämiin keskeisiin näkökohtiin, ja kiitän häntä erinomaisesta työstä. Jaan niin ikään esittelijän huolen niistä epävarmuustekijöistä, jotka koskevat ehdotetun strategian konkreettiseen toteuttamiseen tarvittavia toimintavälineitä, esimerkiksi niitä välineitä, joiden avulla on määrä ratkaista seuraavan ohjelmakauden rahoitusvälineitä koskeva tämänhetkinen pattitilanne.
Ilman kyseisiä käytännön toimenpiteitä tämä keskustelu ei ole juurikaan muuta kuin hyvien aikomusten esittämistä. Haluan uskoa, että komissio ja neuvosto pitävät johdonmukaisesti kiinni tähänastisista kannoistaan, ja toivon, että niiden toimet vastaavat kyseisten toimielinten tehtäviä ja syntyneitä odotuksia. Siinä tapauksessa tämä hyödyttää sosiaalista, taloudellista ja alueellista yhteenkuuluvuutta joillakin kaikkein suurimmista haitoista kärsivillä EU:n alueilla; muussa tapauksessa unionin tavoitteet eivät toteudu. 
Duarte Freitas (PPE-DE ),
   . – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, kiitän aluksi esittelijä Marquesia erinomaisesta mietinnöstä ja siitä, että hän hyväksyi mietintöön sisältyvät kalatalousvaliokunnan ehdotukset.
Kyseisen valiokunnan lausunnon valmistelijana haluan nyt sanoa muutaman sanan syrjäisimpien alueiden kalatalousalan hyväksi. Vaikka olenkin yleisesti ottaen tyytyväinen tätä alaa koskevan komission tiedonannon sisältöön, se olisi mielestäni saanut mennä hieman pidemmälle. Siksi tuon esiin joukon näkökohtia, jotka ovat mielestäni oleellisia kalatalousvaliokunnan lausunnossa. On päivänselvää, että kalatalousalaa koskeva Posei-ohjelma on saatettava ajan tasalle esittelemäni Posei-maatalousohjelman tavoin, jotta kyseisen alan ja alueiden erityispiirteet sekä alueiden jatkuvasti muuttuva tilanne otettaisiin huomioon.
Korostan kyseisten alueiden kalastusvyöhykkeiden äärimmäistä haavoittuvuutta, jonka kaikki tunnemme, ja kalatalousalan sosiaalista ja taloudellista merkitystä joillekin näistä alueista. Vaikka syrjäisimpien alueiden vesialueet ovat suuret, niiden vesissä on tunnetusti niukalti kalaa. Sen lisäksi niiltä puuttuu mannerjalusta, joten kalastustoimintaa harjoitetaan itse asiassa niin kutsutuilla "merenalaisilla vuorilla".
Tällä perusteella komission on mielestäni aina tarvittaessa sovellettava varovaisuusperiaatetta varauksetta ja viipymättä. Palautamme mieliin esimerkiksi äskettäisen ehdotuksen kieltää syvänmeren troolikalastus Azorien, Madeiran ja Kanariansaarten edustalla; puolsimme tätä kantaa parlamentissa. Siitä huolimatta komission on turvattava syrjäisimpien alueiden erityiskohtelu silloin, kun on kyse kalastusmenetelmien säilyttämiseen tarkoitetuista kalastusoikeuksista. Mielestäni komission on myös rajoitettava kalastusmenetelmiä, jotka saattavat olla haitallisia ekosysteemille.
Rahoituksesta puheen ollen haluan muistuttaa komissiota syrjäisimpien alueiden haavoittuvuudesta. Komission olisi näin ollen säilytettävä Euroopan kalatalousrahastosta maksettavat tuet kalatalouden ohjauksen rahoitusvälineen tukien tasolla, säilytettävä kalanjalostusteollisuuden tuet ennallaan sekä jatkettava poikkeustoimenpiteitä, joiden turvin syrjäisimmät alueet ovat voineet uudistaa kalastuslaivastojaan. Komission on myös huolehdittava siitä, että tiettyjen kalastustuotteiden markkinointiin liittyvien lisäkustannusten kompensoimiseen tarkoitettuja korvauksia korotetaan. 
Ewa Hedkvist Petersen,
   – Arvoisa puhemies, kommentoin esittelijä Guellecin mietintöä alueellisesta yhteenkuuluvuudesta ja kiitän häntä aluksi erittäin rakentavasta yhteistyöstä mietintöä laadittaessa.
Suurin ero verrattuna aikaan 15–25 vuotta sitten on se, että alueet osallistuvat aktiivisesti omaan kehittämiseensä. Ne eivät enää odota, että joku muu antaisi niille mahdollisuuden kehittää talouttaan ja yhteiskuntaansa sekä parantaa elämänlaatuaan. Ne haluavat tehdä nämä asiat itse. Siksi ei olekaan niin outoa, että alueellisesta yhteenkuuluvuudesta on tullut tärkeä käsite. Siihen tiivistyy koko Euroopassa aina esikaupunkialueita myöten vallitseva tunne ja toive siitä, että Euroopan mantereella tarvitaan jokaista, että jokainen on tärkeä ja että kaikilla alueilla on jotain annettavaa. Tämän on oltava selvää kaikille meille EU:n jäsenille. Tämän vuoksi alueellisen yhteenkuuluvuuden käsite, jonka avulla säilytämme mantereemme yhtenäisyyden ja jokainen saa tuntea osallistuvansa, on niin tärkeä. Kaikkialla Euroopassa on valtavasti tietoa, jota on hyödynnettävä parhaalla mahdollisella tavalla, jos haluamme kehittää maanosaamme. Ellemme toimi näin, teemme virheen.
Koko Euroopassa on uskomaton määrä vaurautta, joka usein löytyy alueilta tai esikaupungeista. Meillä on valtavasti luonnonvaroja, jotka järkevästi käytettyinä hyödyttävät paitsi alueita myös koko Eurooppaa. Tässä on kyse myös energiasta, josta saamme vientituloja. Meillä on myös laajat luonnonvarat, joita voimme hyödyntää matkailussa ja virkistystoiminnassa. Voimme kehittää näitä työvoimavaltaisia aloja, jotka hyödyttävät koko maanosaamme. Lisäksi Eurooppa on monimuotoinen. Meillä on vähemmistöjä ja maahanmuuttajia kaikkialta maailmasta, ja myös heidän tarmoaan ja tietämystään on hyödynnettävä täysimääräisesti. 
Tämän vuoksi korostan muutamia mietinnössä esitettyjä näkökohtia, jotka ovat mielestäni tärkeitä. Ensinnäkin kaikki on otettava mukaan Lissabonin ja Göteborgin strategioihin. Meidän on huolehdittava siitä, että ne ulottuvat kaikille alueille. Muutoin emme pysty kehittämään Eurooppaa kokonaisuutena. Emme myöskään voi hyväksyä sellaisia alakohtaisia politiikkoja, jotka vastoin tavoitteitamme vahvistavat ainoastaan keskeisiä alueita. Kolmanneksi totean, että Euroopan on tärkeää antaa lukuisille politiikanaloille arvoa niin, että saavutamme todellisen alueellisen yhteenkuuluvuuden. Mainitsen tästä esimerkkinä liikenteen. Meidän on huolehdittava siitä, että meillä on sellaiset liikenneväylät, jotka mahdollistavat koko Euroopan kehittämisen.
Mielestäni tämä on rakentava mietintö, ja toivon todella, että komissio kuuntelee, mitä parlamentilla on sanottavana. 
Konstantinos Hatzidakis,
   . – Arvoisa puhemies, me yksinkertaisesti vaihdoimme paikkoja, koska jäsen Galeote saapuu vasta myöhemmin.
Aluksi totean, että käsiteltävänämme on kaksi erinomaista mietintöä, toinen esittelijä Guellecin ja toinen esittelijä Marquesin, joita molempia haluan onnitella.
Esittelijä Marquesin mietinnöstä totean hyvin lyhyesti – koska en ole kotoisin yhdeltäkään näistä alueista ja niiltä tulevat ystäväni tietävät aiheesta minua enemmän – että unionin on asetettava etusijalle syrjäisimpiä alueita koskevat kysymykset lunastamalla ne lupaukset, joita me kaikki annoimme Euroopan unionista tehdyn sopimuksen yhteydessä, ja olen varma, että komissio, toimii mahdollisuuksiensa mukaan tämän asian hyväksi.
Kommentoin laajemmin esittelijä Guellecin mietintöä ja totean, että komission jäsen oli aivan oikeassa; rakennerahastoja koskevissa asetusehdotuksissa esitetään monia ajatuksia alueellisesta yhteenkuuluvuudesta, jota käsitellään esittelijä Guellecin mietinnössä. Euroopan parlamentti tekee neuvoston kanssa käymissään neuvotteluissa voitavansa varmistaakseen, että alueellisen yhteenkuuluvuuden periaatetta edistetään rakennerahastoja koskevilla asetuksilla.
Emme kuitenkaan saa unohtaa, että tämä periaate esiteltiin ensimmäisen kerran Euroopan unionista tehdyn sopimuksen tekstissä perustuslakisopimusehdotuksen hyväksymisen yhteydessä. Tätä ajatusta tukivat yhdessä edeltäjänne Barnier ja silloinen Euroopan parlamentin aluepolitiikan valiokunta. Yrityksessä onnistuttiin, mutta kuten tiedätte, emme siitä huolimatta ole toistaiseksi pystyneet ratifioimaan perustuslakia.
Totean, että ratifioimalla perustuslain saamme käyttöömme paljon nykyistä enemmän alueellista yhteenkuuluvuutta edistäviä välineitä, joiden avulla voimme toimia yli aluepolitiikan rajojen ja tarkastella alueellista yhteenkuuluvuutta Euroopan unionin kilpailupolitiikan, liikennepolitiikan ja muiden vastaavien alojen kannalta.
Arvoisa komission jäsen, haluan näin ollen palata myös siihen, mitä parlamentissa eilen todettiin. Teidän on omasta puolestanne – Euroopan komission puolesta – ja meidän taas omasta puolestamme hyödynnettävä tätä Euroopan perustuslakiin keskittyvää vaihetta jakaaksemme tietoa Euroopan unionin kansalaisille ja varmistaaksemme, että perustuslaki, jonka määräykset ovat kansalaisten kannalta myönteisiä, hyväksytään mahdollisimman pian, jotta meillä on käytettävissämme useampia konkreettisia lainsäädäntövälineitä.
Näin tapahtuu tietenkin vain siinä tapauksessa, ettei tämä keskittymisvaihe muutu horrokseen vaipumiseksi. Tämä on meille valtava haaste, ja mielestäni sekä parlamentin että komission on tehtävä kaikkensa säästääkseen kallista aikaa ja varmistaakseen, että Euroopan unioni saa sellaisen perustuslakisopimuksen, johon se on oikeutettu ja jonka se ansaitsee.
Jean Marie Beaupuy,
   . – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, haluan sanoa esittelijä Guellecille ja esittelijä Marquesille sekä omasta puolestani että Euroopan liberaalidemokraattien liiton ryhmään kuuluvien kollegojeni puolesta, että oli erittäin miellyttävää käsitellä heidän mietintöjään, jotka tietenkin hyväksymme pääpiirteissään.
Omasta puolestani haluaisin kiinnittää erityistä huomiota yhteen esittelijä Guellecin mietinnössä esiin tuotuun seikkaan, joka kuitenkin koskee myös Marquesin mietintöä, sillä esittelijä Guellec on tarkastellut kaupunkikeskusten ja niitä ympäröivien alueiden merkitystä.
Muutamien vuosien ajan olemme mielellämme puhuneet – edustan itse Champagnen maakunnassa sijaitsevaa Reimsin kaupunkia – vaikutusalueiden käsitteestä. Vaikutusalueet ovat vyöhykkeitä, jotka käsittävät sekä kaupungin – pienen, keskisuuren tai suuren – että sitä 5–20 kilometrin tai, mainitakseni esimerkkinä Ranskan pääkaupungin Pariisin, jopa 200 kilometrin säteellä ympäröivät maaseutualueet, joissa joukko ihmisiä matkustaa joka päivä kodin ja työpaikan välillä. Saavuttaakseen Lissabonin ja Göteborgin tavoitteet Euroopan unionin oli siis ratkaisevan tärkeää suunnata pääosa avustaan sopusointuiseen ja yhdenmukaiseen aluekehitykseen.
Etenkin näiden vaikutusalueiden on saavutettava keskeinen asema, joka niiltä nykyisin puuttuu. Mainitsin työmatkat; on selvää, että kaikilla vaikutusalueilla on asunto-ongelmia. Asuminen on kalliimpaa kaupungin keskustassa ja edullisempaa sen laitamilla; ihmiset haluavat asua laitamilla, koska siellä on rauhallisempaa tai asuminen on halvempaa. Tästä seuraa ongelmia päivittäisessä työmatkaliikenteessä. Vain muutaman kilometrin päässä kaupungeistamme on autioituneita kyliä, kun taas joillakin asuinalueilla on järkyttävän ahdasta. Turvallisuusongelmat eivät ole näiden alueiden ainoita ongelmia.
Siksi on aivan luonnollista, että saavuttaaksemme Lissabonin ja Göteborgin tavoitteet meidän on varmistettava, että näillä vaikutusalueilla vallitsee todellinen yhteenkuuluvuus kaupungin keskustan, esikaupunkialueiden, lähiseutujen ja kaukaisempien alueiden välillä. Pystymmekö hoitamaan nämä ongelmat ilman suurempia hankaluuksia? Vastaus on ilmiselvästi ei, kun otetaan huomioon asiaan liittyvät lukuisat osapuolet. Niihin kuuluu asuntoyhtiöitä, työnantajapuolen päätöksentekijöitä ja tietenkin paikallisia, alueellisia ja kansallisia poliittisia päättäjiä. Olemme kaikki tietoisia niistä vaikeuksista, joita lukuisten poliittisten järjestöjen kantojen yhteensovittaminen aiheuttaa.
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, Euroopan unionin on mielestäni tässä suhteessa nykyisin ratkaisevan tärkeää tarjota kannustimia todellisen yhteenkuuluvuuden aikaansaamiseksi kaikilla näillä alueilla sekä sopusointuisen kehityksen edistämiseksi vaikutusalueilla.
Hyvä esittelijä Marques, mainitsin jo arvonantoni mietintöänne kohtaan ja sille antamamme tuen. Toivon, että pystymme niiden 1,1 miljardin euron avulla, jotka toivottavasti vapautetaan käyttöön, toteuttamaan kaikilla syrjäisimmillä alueillamme – niin pienten kuin suurempien kaupunkien ja muidenkin alueiden ympäristössä – sen sopusointuisen kehityksen, joka on yhteinen harras toiveemme. 
Gisela Kallenbach,
   . – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, vaikka aionkin keskittyä huomautuksissani pääasiassa esittelijä Guellecin mietintöön, esittelijä Marques voi panna merkille, että mielestäni "alueellinen yhteenkuuluvuus" koskee myös syrjäisimpiä alueita. Olen esittelijä Guellecille hyvin kiitollinen erinomaisesta mietinnöstä. Kyseessä on valiokunta-aloitteinen mietintö, joten voimme mielestäni sen avulla hyvin kehittää omaa lähestymistapaamme tässä Euroopan parlamentin valiokunnassa.
Tasapainoisen ja kaukonäköisen mietinnön laatiminen on ollut mahdollista hyvän ryhmätyöskentelyn ansiosta. Jos olemme kaikki yhtä mieltä siitä, että haluamme – arvoisa komission jäsen, todettakoon, että toivon teidän onnistuvan yrityksissänne saada jäsenvaltiot tähän mukaan – tiedottaa unionista kansalaisille heidän asuinpaikassaan ja arkielämässään, alueellisella yhteenkuuluvuudella on sosiaalisen ja taloudellisen yhteenkuuluvuuden rinnalla valtava merkitys. Sen turvin on helpompi omaksua periaate, jonka mukaan kaikkia EU:n kansalaisia on pidettävä yhdenvertaisina ja kohdeltava oikeudenmukaisesti riippumatta siitä, millä alueella he elävät. Lisäksi sen avulla on helpompi sisällyttää tämä periaate kaikkiin tärkeisiin asiakirjoihimme, esimerkiksi niihin, jotka liittyvät rakenne- ja koheesiorahastoihin mutta myös Lissabonin ja Göteborgin strategioiden täytäntöönpanoon.
Teemme oikein asettaessamme ensisijaiseksi periaatteeksi kumppanuuden – kaupunkien, niiden syrjäseutujen ja maaseudun kumppanuuden, mutta myös kaikkien poliittisten instanssien välisen kumppanuuden. Nähdäkseni kaikkien EU:n jäsenvaltioiden, alueiden ja kaupunkien yhtenäinen ja sopusointuinen kehitys riippuu tästä suuresti, ja annan voimakkaan tukeni ajatukselle siitä, että alueen kehitysastetta pitäisi arvioida bruttokansantuotteen lisäksi muidenkin tekijöiden perusteella. Arvioinnissa on käytettävä muitakin alueellisia mittareita – esimerkiksi koulutus-, tiede-, kulttuuri- ja urheilutarjontaa sekä työttömyyttä tai infrastruktuurin tilaa – sillä alueen tarkasteleminen kokonaisuutena antaa paljon selkeämmän kuvan siitä, millainen se on. Näin päästään huomattavasti lähemmäksi oikeudenmukaista arviointia ja annetaan paikallisille asukkaille mahdollisuus ymmärtää paremmin unionia ja antamiamme säädöksiä. Minusta vaikuttaa myös siltä, että meidän ja Euroopan kansalaisten välisessä viestinnässä on vielä paljon parantamisen varaa. 
Pedro Guerreiro,
   . – Perustamissopimuksen 299 artiklan 2 kohdassa todetaan, että ottaen huomioon Azorien, Madeiran, Kanariansaarten ja Ranskan merentakaisten departementtien rakenteellinen, sosiaalinen ja taloudellinen tilanne, näiden alueiden hyväksi on toteutettava erityisiä tukitoimenpiteitä.
Näille alueille ovat ominaisia pysyvät rakenteelliset haitat, jotka erottavat ne EU:n jäsenvaltioiden muista alueista. Rakenteellisia haittoja pahentavat kyseisten alueiden syrjäinen sijainti, saaristoluonne, pieni koko, vaikea pinnanmuodostus ja ilmasto sekä niiden riippuvuus muutamista harvoista tuotteista. Pysyvyytensä ja yhteisvaikutustensa vuoksi kyseiset tekijät haittaavat suuresti näiden alueiden kehitystä. Tämä on mainittu perustamissopimuksissa, ja tästä syystä syrjäisimpien alueiden erityispiirteet on otettava laaja-alaisesti huomioon yhteisön politiikassa kautta linjan. Samalla on pidettävä mielessä näiden alueiden kehitystarpeet sekä taloudellisen ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden tehokkaan toteuttamisen periaate, josta on niin ikään määrätty perustamissopimuksissa. Näiden alueiden tukemiseksi on myös perustettava yhteisön erityisohjelma, jossa yhdistetään kaikki hajanaiset toimenpiteet ja jolle myönnetään riittävät varat vuosien 2007–2013 rahoitusnäkymistä. Tämä tarjoaa huomattavat mahdollisuudet alueen ongelmien ratkaisemiseen.
Moniin näiden alueiden ja niiden väestön erityispiirteisiin ja tarpeisiin voidaan ja tulisikin kiinnittää huomiota. Haluan painottaa erityisesti kalavarojen kestävyyden ja kalastusyhteisöjen toiminnan turvaamista. Siksi on oleellista, että näiden alueiden vesille pääsyn yksinomainen valvonta on asiaa koskevan kansallisen lainkäyttövallan nojalla yhteneväinen niiden yksinomaisen talousvyöhykkeen kanssa.
Meidän on harkittava pysyvien tukitoimien käyttöönottoa ympäristöasioiden alalla, koska nämä alueet ovat valtaosin luonnonsuojelualueita ja muita suojeltuja alueita. Meidän pitäisi myös tukea toimenpiteitä, joilla edistetään perinteisen käsiteollisuuden koulutusta, paikallistuotantoa ja matkailua. 
Graham Booth,
   – Arvoisa puhemies, Yhdistyneen kuningaskunnan apulaispääministeri on vieraillut parlamentissa tällä viikolla, joten on ajankohtaista esitellä mietintö kahdesta hänen lempiaiheestaan: regionalismista ja kapulakielestä. Suorapuheisilla äänestäjilläni ei ole aikaa regionalismiin, enkä usko heidän olevan kiinnostuneita alueellisten vaikutusten strategisista arviointimenettelyistä.
Esittelijä Guellec ei selvästikään tajua tavallisten äänestäjien selkeitä viestejä. Hänen ranskalaiset maanmiehensä torjuivat EU:n perustuslain, ja silti se on olennainen osa hänen mietintöään. Tämä ei ole mitenkään yllättävää, sillä esittelijän verkkosivuilla perustuslaille on varattu kokonaan oma osastonsa, jossa on taulukko tärkeistä päivämääristä. Esittelijä Guellecin viimeisin tärkeä päivämäärä on 29. lokakuuta 2004, jolloin perustuslakisopimus allekirjoitettiin Roomassa. Ranskassa 29. toukokuuta 2005 järjestetty kansanäänestys ei saa häneltä vähäisintäkään huomiota. Hän totesi, että alueellisesta yhteenkuuluvuudesta tulee perustuslaissa EU:n olennainen tavoite. Harmi vain, ettei perustuslaki ole olennainen tavoite ranskalaisille ja alankomaalaisille äänestäjille.
Mitä alueellinen yhteenkuuluvuus on? Esittelijä pystyy ainoastaan kertomaan, että komissio yrittää laatia siitä ensimmäisen virallisen määritelmän. Onko ennen kuultu moista hölynpölyä: hanketta ehdotetaan ennen kuin sitä on edes määritelty. Tämä on Euroopan unionille tyypillistä järjettömyyttä.
Esittelijä toteaa, että alueilla on parhaat edellytykset määritellä omat tarpeensa. Hänen pitäisi vierailla niin kutsutulla alueella, jota itse edustan. Exeterin alueviranomaiset eivät voi mitenkään tietää, mikä on parhaaksi Gloucesterissa, Swindonissa tai Penzancessa, joihin kaikkiin on pitkä matka. Tavalliset ihmiset noilla alueilla eivät ajattele niin. Kenties esittelijä Guellec ei välitä siitä, mitä tavalliset ihmiset ajattelevat, kunhan vain saa korostaa sitä, että hänen rakas EU:n perustuslakinsa vahvistaa alueiden asemaa. Hänen ainoa ongelmansa on se, etteivät hänen tavalliset maanmiehensä ole samaa mieltä tästä näkökohdasta. Yhdessä suhteessa hän ainakin saa aikaan yhteenkuuluvuutta, sillä tavalliset ihmiset eri puolilla Eurooppaa ovat kaikki yhtä hämmentyneitä hänen mietinnöstään, ja hän on yhtä lailla menettänyt kosketuksensa kaikkiin heihin. 
Mieczysław Edmund Janowski,
   – Arvoisa puhemies, koheesiopolitiikkaa toteutetaan suoraan Euroopan yhteisöjen perustamissopimuksen määräysten nojalla. Sopimuksessa todetaan, että yhteisö pyrkii vähentämään eri alueiden välisiä kehityseroja sekä heikommassa asemassa olevien alueiden jälkeenjääneisyyttä. Tämä koskee myös maaseutua ja syrjäisiä alueita. Siksi meidän on täysin tarkoituksenmukaista tarkastella tätä erittäin tärkeää kysymystä, ja kiitän esittelijää hänen työstään.
Koheesiopolitiikkaan kuuluu muutakin kuin perustamissopimuksen määräysten täytäntöönpano. Kyse on pitkän aikavälin suunnittelusta ja strategisista toimista. Koheesiopolitiikka on myös yhteisvastuun osoittamista unionissa. Alueellisen yhteenkuuluvuuden tarkasteluun ei tietenkään pitäisi valita liian yksinkertaistettua lähestymistapaa, jonka mukaan kaikilla on tasavertainen oikeus kaikkeen. Tiedämme kaikki, että tavoitteenamme on kansalaisten välinen yhdenvertaisuus, mikä on aivan eri asia.
Nykyiset erot jäsenvaltioiden ja niiden alueiden välillä merkitsevät sitä, että unionin koheesiopolitiikassa on omaksuttava monia erilaisia toimintamalleja. Politiikan on oltava jatkuvaa, ja sille on sovittava yhteiset tavoitteet. Samoin sen aikataulut ja siihen kuuluvat alat on rajattava tarkoituksenmukaisesti. Korostan myös erittäin voimakkaasti, että sille on myönnettävä sopiva rahoitus, jotta se olisi mielekästä. Tässä yhteydessä erimielisyydet vuosien 2007–2013 rahoitusnäkymistä antavat aihetta huoleen. Viivästykset ja todellinen uhka unionin talousarvion myöhästymisestä saattavat aiheuttaa hyvin vakavia seurauksia.
Nähdäkseni olisi suositeltavaa ottaa uudelleen käyttöön luotettava lähdemateriaali, joka on poliittisesti puolueetonta. Tarkoitan esittelijän mainitsemaa Eurooppa 2000+ -tutkimusta, joka on tietenkin saatettava ajan tasalle.
Parlamentin ja neuvoston on määrä tukea komission heinäkuussa julkaisemissa strategisissa suuntaviivoissa asetettuja painopisteitä. Sen jälkeen jäsenvaltioiden pitäisi niiden perusteella laatia todella yhtenäiset tulevaa toimintaa käsittelevät asiakirjat eli kansalliset strategiset viitekehykset. Yleisesti ottaen komission asiakirjassa asetetut painopisteet ovat mielestäni järkeviä. 
Tässä yhteydessä on syytä mainita kaupunkiulottuvuus. Jäsen Beaupuy viittasi siihen juuri äsken suurkaupunkikeskusten roolin yhteydessä. Muita tärkeitä tekijöitä ovat yrittäjyys ja tietoon perustuva talous. Totean myös, että lukuisiin unionin asiakirjoihin liittyvien toimien kunnollinen yhteensovittaminen on oleellista. Tämä ajatus ei saa jäädä vain kauniiden lupausten tasolle.
Ehdotusta alueellista yhteenkuuluvuutta koskevan valkoisen kirjan mahdollisesta nopeammasta valmistelusta olisi harkittava tarkoin. Vaikuttaa oikeastaan siltä, että tähän saakka toteutetuissa toimissa on kiinnitetty niukasti huomiota uusien jäsenvaltioiden nykytilanteeseen.
Unionin viime vuoden menoista julkaistujen uusimpien tietojen mukaan kaksi 15 vanhaan jäsenvaltioon kuuluvaa maata, Kreikka ja Portugali, ovat suurimpia nettosaajia BKT:lla mitattuna. Uudet jäsenvaltiot tulevat kaukana perässä. Lisäisin vielä, että Espanja on johdossa absoluuttisina määrinä mitattuna. Tarkoitukseni ei ole millään muotoa arvostella ketään vaan ainoastaan hälventää uskomuksia, joiden mukaan uusille jäsenvaltioille syydetään valtavia rahasummia.
Arvoisa puhemies, unioni ei voi katsoa optimistisesti tulevaisuuteen ilman asianmukaisesti hoidettua koheesiopolitiikkaa. Muistutan parlamentille, ettei unionissa voi olla yhteenkuuluvuutta ilman yhteisvastuullisuutta. 
James Hugh Allister (NI ).
   – Arvoisa puhemies, Guellecin mietintö ei tee minuun vaikutusta kolmesta syystä.
Ensinnäkään EU:lla ei ole toimivaltaa aluesuunnittelun alalla, mutta silti se julkeaa laatia sille suuntaviivoja käyttämällä keppihevosenaan hylättyä perustuslakia. Tämä on väärin ja osoittaa täydellistä halveksuntaa eurooppalaisia äänestäjiä ja varsinkin esittelijä Guellecin maanmiehiä kohtaan, jotka torjuivat perustuslain selvin luvuin.
Toiseksi alueellisen yhteenkuuluvuuden edistämisen poliittisena tavoitteena on selvästi itsenäisen kansallisvaltion ohittaminen ja väheksyminen. Sen päämäärä on alueellinen yhdentyminen. Tähän liittyy ilmeisiä poliittisia ja perustuslaillisia kysymyksiä, jotka ovat minulle kotimaani takia ehkä selvempiä kuin muille. En halua, että omaa aluettani Yhdistyneestä kuningaskunnasta, Pohjois-Irlantia, kohdellaan sen sijaan osana Irlannin saaren alueellista kokonaisuutta. Se olisi loukkaavaa ja vastoin Pohjois-Irlannin väestön ilmaisemaa poliittista tahtoa. EU:n on toimittava näiden todellisten rajoitusten ja edellytysten mukaisesti.
Kolmanneksi on jokseenkin ironista puhua minun alueellani alueellisesta yhteenkuuluvuudesta koheesiorahoituksen yhteydessä, sillä olemme alusta alkaen jääneet vaille koheesiorahoitusta, kun taas naapurimme Irlanti on saanut sitä. Todellinen tie yhteenkuuluvuuteen oli yhtäläinen mahdollisuus rahoitukseen, mutta se evättiin Pohjois-Irlannilta, kun taas Irlannin eteläosa sai jopa yli kaksi miljardia euroa infrastruktuurihankkeita varten.
Niinpä onkin aivan turhaa puhua suureen ääneen alueiden tasapuolisen kohtelun turvaamisesta. EU:lla oli tilaisuutensa turvata tasapuolinen rahoitus Pohjois-Irlannin välttämättömälle infrastruktuurille, mutta se epäonnistui, koska käytti rahoituksen myöntämisperusteena kansallisia tilastoja eikä alueiden tarpeita. 
Rolf Berend (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, ellen ole saanut väärää tietoa, puheaikaani on lisätty jäsen Galeoten kolmeminuuttinen, mutta mukaudun yksiköiden päätökseen tässä asiassa; en kuitenkaan tarvitse kaikkia kolmea minuuttia, mutta ottaisin mieluusti itselleni osan niistä.
Näkemykseni esittelijä Guellecin erinomaisesta valiokunta-aloitteisesta mietinnöstä on tietenkin aivan päinvastainen kuin minua ennen puhuneen jäsen Allisterin, sillä Guellec on oikeassa korostaessaan, että alueellinen yhteenkuuluvuus on yksi EU:n strategisista päämääristä, joilla edistetään sopusointuista ja tasapainoista kehitystä koko unionin alueella. Tässä suhteessa hän myös täydellä syyllä korostaa EU:n olevan muutakin kuin pelkkä vapaakauppa-alue, mikä on aivan oikein.
Itälaajentuminen toi yhteenkuuluvuuden haasteeseen uuden merkittävän ulottuvuuden, sillä eroavaisuudet eivät koskaan aiemmin olleet kasvaneet EU:ssa näin jyrkästi. Voidaan sanoa, että uudelle, laajemmalle EU:lle on tunnusomaista suuri maantieteellinen ja kulttuurinen monimuotoisuus, joka erottaa sen muista vastaavista tärkeistä talousalueista, kuten Yhdysvalloista, Japanista ja Mercosur-maista.
Koska monimuotoisuus on kuitenkin yksi EU:n merkittävistä kasvutekijöistä, siitä on pidettävä kiinni Euroopan yhdentymisen edistyessä.
Tämä tarkoittaa, että EU:n alue- ja kaupunkirakenteeseen vaikuttavilla toimilla on edistettävä unionin alueellista jatkuvuutta pyrkimättä kuitenkaan – sallikaa minun korostaa – yhdenmukaistamaan paikallisia ja alueellisia identiteettejä, joiden tärkeänä tehtävänä on parantaa kaikkien kansalaisten elämänlaatua.
Tarkemmin sanoen nyt muodostuva alue ei mitätöi kansallisia tai paikallisia alueita. Päinvastoin, aluesuunnittelun tavoitteena Euroopan tasolla on hyödyntää parhaalla mahdollisella tavalla kaikkia kasvua vauhdittavia erityispiirteitä. Esittelijä on oikeassa todetessaan, ettei EU:lla ole vielä toimivaltaa aluesuunnittelun alalla, koska siitä ei määrätä perustamissopimuksissa, vaikka kysymys onkin jäsenvaltioiden kannalta hankala.
Olen vakuuttunut siitä, että tavoitteiden määrän vähentäminen tulevalla ohjelmakaudella lisää uuden alueellisen koheesiopolitiikan yhdenmukaisuutta. Uuden alueellisen koheesiopolitiikan, jolle on seuraavaksi ohjelmakaudeksi asetettu vähemmän tavoitteita, täytyy vastata – ja se vastaakin – entistäkin aktiivisemmin edessään oleviin haasteisiin, jotta myös alueellisen yhteenkuuluvuuden tavoite saavutetaan, tarvittaessa jopa alue- ja koheesiopolitiikan talousarviomäärärahoista riippumatta. Toivomme edelleen, että näitä määrärahoja on riittävästi meille asetettujen tehtävien suorittamiseen.
Tätä päämäärää ajatellen meidän täytyy toisaalta keskittyä yhteenkuuluvuutta koskeviin unionin strategisiin suuntaviivoihin samalla, kun otamme huomioon alueiden erityispiirteet. Tästä samasta aiheesta todettakoon, että suhtaudun jokseenkin epäilevästi esittelijän ehdotuksiin, joiden mukaan BKT:n rinnalle olisi otettava käyttöön uusia alueellisia arviointiperusteita ja mittareita alueiden kehityksen ja sen esteiden arvioimiseksi.
Aiemmista ohjelmakausista olemme oppineet, että tällaiset eri osapuolten esittämät uudet arviointiperusteet ovat suuressa vaarassa jäädä pelkiksi toivomuslistoiksi, joita on mahdotonta arvioida puolueettomasti
Pitää paikkansa, että taloudellinen, sosiaalinen ja alueellinen yhteenkuuluvuus on paitsi alueita, valtioita ja unionia myös monia välttämättömiä yhteisön politiikanaloja yhdistävä tekijä. Alueet soveltuvat kuitenkin myös tulevaisuudessa parhaiten alueellisen koheesiopolitiikan täytäntöönpanoon toissijaisuusperiaatteen ja hallinnon hajauttamisen periaatteen mukaisesti.
Tällä perusteella sekä parlamentti että komissio ovat –aivan oikeutetusti – kannattaneet avoimesti hajauttamista ja keskittämistä "yksi rahasto yhtä ohjelmaa kohti" -periaatteen mukaisesti, ja niinpä olen taipuvainen suhtautumaan myönteisesti seuraavaan ohjelmakauteen. 
Emanuel Jardim Fernandes (PSE ).
   – Arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, onnittelen aluksi ystävääni Marquesia hänen erinomaisesta mietinnöstään ja kiitän häntä siitä, että hän myöntyi ottamaan siihen mukaan muiden parlamentin jäsenten näkemyksiä. Onnittelen myös esittelijä Guellecia hänen laadukkaasta mietinnöstään.
Aluekehitysvaliokunnan varjoesittelijänä jätin käsiteltäväksi muutamia tarkistuksia, joista useimmat hyväksyttiin, ja ehdotin, että poliittinen ryhmäni tukisi mietintöä ja useimpia äänestyksessä esitettyjä tarkistuksia sekä valiokunnassa että tässä täysistunnossa. Erilaisista näkemyksistämme ja lähestymistavoistamme huolimatta tuimme yksimielisesti ensinnäkin komission ehdotusta EU:n syrjäisimpien alueiden kestävän kehityksen strategiaksi sekä siihen kuuluvia painopisteitä ja välineitä. Ennen kaikkea tuimme erityisohjelman perustamista niiden lisäkustannusten korvaamiseksi, joita syrjäisimmille alueille aiheuttavat niille ominaiset pysyvät haitat, kuten syrjäinen sijainti, saaristoluonne, pieni koko, vaikea pinnanmuodostus ja ilmasto, taloudellinen riippuvuus muutamasta harvasta tuotteesta ja toimialasta sekä suppeat kotimarkkinat. Lisäksi tuimme lähialueita koskevan toimintasuunnitelman laatimista.
Vaikka kannatimmekin strategiaa, esitimme jonkin verran kritiikkiä tai varaumia seuraavista aloista: ensinnäkin komission julkilausumien ja ehdotusten toteuttamiseen tarvittavien toimenpiteiden ja rahoituksen puute, toiseksi asukaskohtaisen BKT:n käyttäminen ainoana kriteerinä, jonka perusteella nämä alueet pääsevät mukaan uudistetun koheesiopolitiikan uuteen "lähentymistavoitteeseen", kolmanneksi väestömääräkriteerin käyttö lisäkustannusten korvaamista koskevalle ohjelmalle esitettyjen talousarviomäärärahojen jakoperusteena ja neljänneksi lähialueita koskevan toimintasuunnitelman epävarmuus, sillä on epäselvää, miten se soveltuu uudistetun koheesiopolitiikan "Euroopan alueellista yhteistyötä" koskevaan tulevaan tavoitteeseen ja siihen liittyvään "uusia naapuruussuhteita koskevaan politiikkaan".
Näin ollen ehdotan esittelijän näkemyksen mukaisesti, että syrjäisimpien alueiden tulee saada 299 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuja erityishaittoja vastaava erityiskohtelu. Tämä koskee tuensaantiedellytyksiä rakennerahastoista, joista näille alueille on myönnettävä ensisijaista rahoitustukea niiden tulotasosta riippumatta.
Kannatan myös erityisohjelmaan liittyvien talousarvion lisämäärärahojen oikeudenmukaista jakamista kyseisiä alueita haittaavien esteiden perusteella. Lisäksi lähialueita koskevaa toimintasuunnitelmaa on selkeytettävä tulevan "Euroopan alueellista yhteistyötä" koskevan tavoitteen ja unionin "uusia naapuruussuhteita koskevan politiikan" yhteydessä. Naapuruuden käsitteen tulee kattaa sekä naapurialueet ja -valtiot, kuten Marokko, Kap Verde ja Brasilia, että ne maat, joissa on suuria maahanmuuttajayhteisöjä sellaisilta syrjäisimmiltä alueilta, joihin on perinteisesti säilytetty vahvat siteet.
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, kannatan näin ollen tämän mietinnön hyväksymistä, sillä se on jälleen oikeansuuntainen vastaus komission tervetulleeseen ehdotukseen. Kun rahoitusnäkymät myöhemmässä vaiheessa hyväksytään, olemme tällä tavoin luoneet edellytykset syrjäisimpien alueiden kestävälle kehitykselle sekä taloudellisen, sosiaalisen ja alueellisen yhteenkuuluvuuden onnistuneelle edistämiselle. 
Alfonso Andria (ALDE ).
   – Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, ilmaisen vilpittömän arvonantoni sekä esittelijä Guellecille että esittelijä Marquesille heidän mietinnöistään; keskityn puheenvuorossani erityisesti Guellecin mietintöön.
Yksi Euroopan unionin perustavoitteista liittyy koheesiopolitiikkaan, varsinkin edellisen laajentumisen jälkeen sekä Bulgarian ja Romanian lähestyvää EU-jäsenyyttä ajatellen. Euroopan parlamentti on kunnostautunut juuri koheesiopolitiikassa vaalikauden ensimmäisellä puoliskolla, sillä se on hyväksynyt kaikki aluepolitiikkaa koskevat asetukset ohjelmakaudelle 2007–2013.
Toisaalta parlamentin ja komission jäsenen Hübnerin välinen jatkuva tuloksekas yhteistyö ja vuoropuhelu, josta sain itsekin kokemusta toimiessani koheesiorahastoa koskevan asetuksen esittelijänä, on saanut komission ja parlamentin hyvin määrätietoisesti torjumaan lyhytnäköiset ratkaisut. Koheesiopolitiikka ei todellakaan voi olla uskottavaa ja tehokasta ilman asianmukaisia rahoitusvälineitä, ja siksi toivommekin pikaista päätöstä rahoitusnäkymistä.
On vältettävä unionin tuen keskittyminen vain muutamille aloille, mikä lisäisi entisestään yksittäisten alueiden sisäisiä eroja. Sen sijaan on toteutettava laajakantoisia, sopusointuisia ja perusteellisia toimenpiteitä heikommin kehittyneillä alueilla, kuten esittelijä Guellec oikeutetusti totesi. Olen esittelijän kanssa samaa mieltä myös kaupunkien, erityisesti pienten ja keskisuurten kaupunkien, roolista alueellisen yhteenkuuluvuuden edistämisessä. Tähän yritin kiinnittää huomiota esittämällä tarkistuksia Euroopan aluekehitysrahastoa koskevaan asetukseen, jonka varjoesittelijänä toimin Euroopan liberaalidemokraattien liiton ryhmän puolesta. Parlamentti hyväksyi sittemmin kyseiset tarkistukset. Tarkistuksissa korostettiin kaupunkiulottuvuuden keskeistä roolia lähialueilla sijaitsevien maaseudun reuna-alueiden kehittämisessä.
Suhtaudun myönteisesti myös esittelijä Guellecin ehdotukseen erityisten alueellisten mittareiden käyttämisestä alueiden kehityksen arvioinnissa tavanomaisen BKT-muuttujan rinnalla. Mielestäni niitä olisi myös määräajoin hyödynnettävä käynnissä olevien yhteisön ohjelmien vaikutusten arvioinnissa. Niistä myönteisistä vaikutuksista, joita tällaisilla työskentelymenetelmillä saataisiin aikaan, voidaan mainita uusien tehtävien siirtäminen paikallisille viranomaisille ja toimijoille, joita on yhä suuremmassa määrin pidettävä kehityksen tärkeimpinä tukijoina, sekä toimenpiteiden joustavampi täytäntöönpano, mikä johtaa näkyvämpiin tuloksiin alueilla. 

Kyriacos Triantaphyllides (GUE/NGL ).
   – Arvoisa puhemies, olen iloinen siitä, että meillä on tänään tilaisuus keskustella ja äänestää kahdesta tärkeästä unionin aluepolitiikkaa koskevasta mietinnöstä.
Saanen kiinnittää huomiota esittelijä Guellecin mietintöön alueellisen yhteenkuuluvuuden roolista aluekehityksessä.
Kollegani mietinnössä on mielestäni yksi erittäin tärkeä kohta, nimittäin päätöslauselmaesityksen 3 kohta, jossa todetaan parlamentin vaativan, että "alueiden kehittäminen pohjautuisi ohjelmiin, joissa turvataan alueiden yhdenvertainen kohtelu suojelemalla kuitenkin niiden monimuotoisuutta; katsoo, että siksi on varmistettava yleishyödyllisten palvelujen ja yleisen taloudellisen edun mukaisten palvelujen saatavuus".
Mistä yleishyödyllisistä palveluista tänään keskustellaan? Niistä palveluistako, jotka Euroopan komissio haluaa välttämättä vapauttaa? Miten kyseiset palvelut säilyvät edelleen yleishyödyllisinä palveluina ja miten ne edistävät alueellista yhteenkuuluvuutta? Valaisevana esimerkkinä voin kertoa, että Kreikka aikoo, kuten varmasti tiedätte, lähitulevaisuudessa yksityistää kansallisen lentoyhtiönsä yhteisön lainsäädännön nojalla. Kreikan valtion erityispiirteet tuntien en voi kuin ihmetellä, missä määrin tämä edistää alueellista yhteenkuuluvuutta. Miten yksityinen toiminnanharjoittaja voi korvata valtion tarjoamat yleishyödylliset palvelut? Tässä tapauksessa olemme ilmiselvästi heikentämässä yleishyödyllisiä palveluja tarvitsevien syrjäisimpien alueiden asukkaiden asemaa sekä työntekijöiden asemaa, sillä he ovat vaarassa menettää työpaikkansa tulevassa yhteisössä.
Keskustelemme täällä alueellisesta yhteenkuuluvuudesta myös ajankohtana, jolloin jäsenvaltioiden hallitukset pääsevät Brysselissä hädin tuskin sopuun edes rahoitusnäkymistä, ja siitä syystä jäsenvaltiot joutuvat kokemaan joitakin yllätyksiä. Älkäämme siis pistäkö päätämme pensaaseen. Alueellinen yhteenkuuluvuus on suotavaa, mutta sillä on oltava oikeat lähtökohdat, jotka perustuvat yleiseen mielipiteeseen eivätkä markkinapaineisiin. 
Mirosław Mariusz Piotrowski (IND/DEM ).
   – Arvoisa puhemies, yksi yhdentymisen kannattajien usein mainitsemista Euroopan yhteisön strategisista tavoitteista on unionin alueiden välisten kehityserojen vähentäminen. Uusien jäsenvaltioiden kansalaisille tällä oli, ja on edelleenkin, suuri merkitys. Taloudellisen ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden ohella alueellisella yhteenkuuluvuudella on merkittävä osuus kyseisen tavoitteen saavuttamisessa.
Kun otetaan huomioon kehityserot 25:ssä ja pian 27 jäsenvaltiossa, erityisen tärkeitä ovat liikennettä, matkailua, ympäristönsuojelua, tutkimusta ja innovaatioita koskevat toimet. Alueiden välinen tasapaino voidaan varmistaa vahvistamalla pienten ja keskisuurten kaupunkikeskusten asemaa. Näillä alueilla kaupunkisuunnittelun tulisi edistää asuntokannan kehittämistä, liikenneverkkoja ja aiemmin teollisuuskäytössä olleiden maa-alueiden kunnostamista. Tämän toimintamallin ansiosta myös syrjäiset alueet ja ympäröivät maaseutualueet hyötyvät keskeisten alueiden talouskasvusta.
Nykyisin talouden ja kaupunkien kasvu on voimakasta ainoastaan suurimmissa kaupunkikeskuksissa, toisin sanoen suurkaupunkialueilla. Valitettavasti pienempien kaupunkiyksiköiden kehitystarpeet jätetään huomiotta, jolloin kasvu kärjistää eriarvoisuutta sen vähentämisen sijaan. Tyydyttävään aluekehitykseen päästään kaikissa unionin jäsenvaltioissa ainoastaan toteuttamalla hajautettua aluekehitysmallia. Yksi tällaisen mallin keskeisiä ominaisuuksia on, että se perustuu taloudellisilta, sosiaalisilta ja kulttuurisilta mahdollisuuksiltaan erilaisten kaupunkien verkostoon. Toinen tärkeä piirre on kestävien yhteyksien luominen maaseutuun.
Lubelskin alue, josta olen kotoisin, on yksi Puolan suurimmista. Sen osuus kotimaani pinta-alasta on kahdeksan prosenttia ja väestöstä viisi prosenttia. Kyseisellä alueella on 40 pääasiassa pientä ja keskisuurta kaupunkia, joista suurin on alueen pääkaupunki Lublin. Siellä on noin 400 000 asukasta, ja muiden kaupunkien asukasluku vaihtelee 20 000:n ja 70 000 asukkaan välillä. Yli puolet alueen väestöstä asuu maaseudulla. Jos otetaan huomioon myös puutteellinen infrastruktuuri, Lubelskin alue voisi toimia esimerkkinä alueellisen yhteenkuuluvuuden hajautetun mallin toteuttamisesta käytännössä.
Voi vain toivoa, etteivät unionin päätöksentekijöiden toimet jää pelkiksi korulauseiksi ja aikomuksiksi, kuten aiemmin on käynyt. Erityistoimia tarvitaan, ja lähivuosiin olisi varauduttava unionin talousarviossa sekä pitkän aikavälin rahoitusnäkymissä. 
Salvatore Tatarella (UEN ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, kiitän aluksi komissiota sen tekemästä hyvästä työstä sekä siitä, että se selvitti tarkemmin syrjäisimpien alueiden erityisluonnetta ja otti huomioon kyseisten alueiden tarpeet. Näiden alueiden kehitystä ja kilpailukykyä haittaa erityisesti niiden sijainti.
On hyvä, että kyseisten alueiden tukemiseksi arvioidaan yhä tehokkaampia toimenpiteitä ja että Marquesin mietinnössä esitetään myös lähialueita koskeva toimintasuunnitelma syrjäisten alueiden ja niiden lähialueiden välisen kaupankäynnin edistämiseksi.
Lähialueita koskeva toimintasuunnitelma tarjoaa oivan tilaisuuden sekä vakiinnuttaa taloudelliset, sosiaaliset ja kulttuuriset yhteydet niihin maihin, joissa on syrjäisimmiltä alueilta peräisin olevia maahanmuuttajayhteisöjä, että purkaa niitä esteitä, jotka rajoittavat kaupankäyntimahdollisuuksia ympäröivien alueiden, kuten Länsi-Intian, Amerikan mantereen ja Afrikan kanssa.
Tiedonannossa KOM(2004) 343, jonka komissio antoi 26. toukokuuta 2004, se asetti itselleen kaksi tavoitetta: parantaa syrjäisimpien alueiden yhteyksiä sekä manner-Eurooppaan että kyseisten alueiden välillä ja parantaa yritysten kilpailukykyä.
Meidän on saavutettava tämä päämäärä: autettava näitä alueita kasvamaan, jotta voimme kaikki kasvaa. Muun muassa tämä on myös Lissabonin strategian tarkoitus. Nykyisessä tilanteessa on kuitenkin ensin pyrittävä saamaan jonkinlainen varmuus rahoitusnäkymistä, koska vasta sitten pystymme arvioimaan, mahdollistavatko alueiden käytettävissä olevat varat resurssien oikeudenmukaisen jakamisen komission asettamien edellytysten mukaisesti.
Lopuksi totean kannattavani voimakkaampaa panostusta syrjäisimpiin alueisiin ja niiden tiiviimpää kumppanuutta, jotta ne pystyisivät välttämään eristyneisyyden ja lisäämään kilpailukykyään yhteismarkkinoilla. 
Robert Kilroy-Silk (NI ).
   – Arvoisa puhemies, tiedän, että minulla on vain minuutti puheaikaa, ettekä antaisi minun ylittää sitä, ettehän? Edellisen puhemiehen tapaan tekin juonittelette minua vastaan osallistuaksenne jonkinlaiseen institutionaaliseen kiusantekoon. Mutta en puutu nyt siihen. 
Olen iloinen voidessani ilmaista East Midlandsissa asuvien äänestäjieni syvän paheksunnan sitä kohtaan, että Bryssel yrittää jakaa – sanottakoon, että saamattoman brittihallituksen avustamana – Englannin keinotekoisiin alueisiin. Se jakaa Englannin kansakunnan ja heikentää kansallistuntoamme.
Minulla on teille uutisia: se ei onnistu, koska esimerkiksi East Midlandsissa sijaitsevan Derbyn asukkaat eivät tunne mitään erityistä hengenheimolaisuutta Lincolnshiren asukkaita kohtaan. Alueet ovat keinotekoisia. Ne ovat epäaitoja. Niillä ei ole identiteettiä. Ne eivät toimi myöskään siksi, että englantilaiset eivät halua niitä. Koillis-Englannissa 90 prosenttia väestöstä äänesti niitä vastaan siinä ainoassa tilaisuudessa, jonka sai, ja niin he tekevät muuallakin.
Me englantilaiset olemme hyvin suvaitsevaisia. Olemme valmiita tukemaan walesilaisia, skotteja ja useimpia täällä olevia kansakuntia. Teemme sen alistuneesti. Emme suvaitse kansallisuutemme ja identiteettimme ryöstämistä. Jatkakaa siis vain politiikkaanne. Yrittäkää edelleenkin jakaa meitä, sillä silloin suututatte englantilaiset ja nostatatte Englannissa nationalismia, ja me pidämme puolemme ja vaadimme jälleen itsehallintoa. 
Puhemies.
   Kiitos, jäsen Kilroy-Silk. Teille myönnetyssä puheajassa ei ole mitään henkilökohtaista. Se ei ole minun tahtoni eikä myöskään minun päätettävissäni. Luen vain edessäni olevaa luetteloa, kuten hyvin tiedätte. 
Margie Sudre (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, haluan antaa tunnustusta esittelijöiden Guellec ja Marques erinomaisille mietinnöille. Olen kotoisin syrjäiseltä alueelta, joten keskityn käsittelemään Marquesin mietintöä syrjäisimpien alueiden tiiviimmästä kumppanuudesta, sillä siinä tehdyn perusteellisen työn ansiosta on mahdollista arvioida kattavasti unionin toimia kyseisillä alueilla.
Tuen varauksetta esittelijää. Vaikka hän pitääkin syrjäisimpien alueiden hyväksi tehtyjä komission uusimpia ehdotuksia lupaavina, hän kehottaa silti komissiota käyttämään entistä aktiivisemmin sille perustamissopimuksissa annettua aloiteoikeutta ennen kaikkea tietenkin koheesiopolitiikan alalla, mutta myös muilla yhteisön politiikanaloilla ja yleisemmin niillä aloilla, jotka ovat tärkeitä syrjäisimpien alueiden kehityksen kannalta.
Nyt kun kaikki ovat keskittyneet rahoitusnäkymiin ja EU:n aluepolitiikan uudistamiseen kaudella 2007–2013, minusta on oleellista korostaa jälleen kerran, että suurin osa syrjäisimpien alueiden hyväksi toteutetuista tai ehdotetuista poikkeuksista ei voi millään tavoin haitata kilpailua tai loukata yhteisön oikeuden perusperiaatteita.
Komissio on täysin perustellusti ehdottanut 1,1 miljardin euron myöntämistä syrjäisimmille alueille aiheutuvien lisäkustannusten korvaamista koskevaan ohjelmaan. Korostan kuitenkin yhden aluekehitysvaliokunnassa hyväksytyn tarkistukseni mukaisesti, että nämä varat tulee osoittaa yksinomaan syrjäisimmille alueille ja jakaa tasapuolisesti kaikkien alueiden kesken.
Mainitsen toisenkin valiokunnassa hyväksytyn tarkistukseni, jossa toivon, että lähialueita koskevaan toimintasuunnitelmaan osoitetaan erityinen monikansalliseen ja rajatylittävään yhteistyöhön tarkoitettu määräraha ja että jo kauan odotettu syrjäisimpiin alueisiin kohdistuvan EAKR-rahoitustuen sekä AKT-maihin sekä merentakaisiin maihin ja alueisiin suunnatun ESR-rahoitustuen välinen koordinointi vihdoin toteutetaan riippumatta siitä, sisällytetäänkö EKR talousarvioon vai ei.
Lopuksi on mielestäni otollinen hetki tuoda julki vaatimattomasti mutta alemmuuskomplekseja tuntematta vakaumukseni, jonka mukaan unionin syrjäisimmät alueet ovat yhtä tärkeitä kuin sen keskeiset osat. Toivon vilpittömästi, että kaikki jäsenvaltiot, niin vanhat ja uudet kuin tulevatkin, jakavat tämän näkemyksen. Yhä globaalimmassa maailmassa ei todellakaan ole laajentuneen Euroopan edun mukaista luopua etuvartioasemastaan Atlantin valtamerellä, Karibian alueella, Latinalaisessa Amerikassa tai Intian valtamerellä. Tällä kannalla parlamentti on aina ollut ja on vastaisuudessakin. Merentakaisten alueiden väestö on epäilemättä tästä teille erityisen kiitollinen. 
Bernadette Bourzai (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, samalla kun annan tunnustusta esittelijä Marquesin työlle, käsittelen tarkemmin mietintöä alueellisen yhteenkuuluvuuden roolista aluekehityksessä.
Onnittelen aluksi esittelijä Guellecia erinomaisesta työstä ja niistä asiallisista huomautuksista, joita hän esitti "alueellisen yhteenkuuluvuuden" käsitteestä. Alueellinen yhteenkuuluvuus on mielestäni keskeinen osa yhteisön aluepolitiikkaa, jota yhä useammin kutsutaan koheesiopolitiikaksi. Perustuslakisopimuksessa alueellisesta yhteenkuuluvuudesta tehdään Euroopan unionin tavoite samalla tavoin kuin sosiaalisesta ja taloudellisesta yhteenkuuluvuudestakin. Ratifiointiprosessiin liittyneistä tunnetuista hankaluuksista huolimatta tämä on virallinen tunnustus sille, että alue- ja koheesiopolitiikan alueelliset näkökohdat ovat olennaisia, ajankohtaisia ja merkityksellisiä. Myös viimeisin laajentuminen osoittaa tämän asian kiireellisyyden.
Mielestäni aluepolitiikan ensisijaisena tavoitteena on vähentää paikallisia ja alueiden välisiä kehityseroja, ja näin ollen se on välttämätön vastapaino lähentymiselle ja taloudellista kilpailukykyä edistäville toimille. Yhteenkuuluvuus ei kuitenkaan ole ristiriidassa lähentymisen ja kilpailukyvyn kanssa, sillä näiden käsitteiden on täydennettävä toisiaan nyt ja vastaisuudessa. Samalla kun koheesiopolitiikalla varmistetaan unionin dynaamisimpien alueiden esteetön kehitys, jotta ne voivat hoitaa oman osuutensa Euroopan talouden vetovastuusta, sen päätavoitteena on ennen kaikkea auttaa kaikkein heikoimmassa asemassa olevia ja kehityksessä eniten jälkeen jääneitä alueita. Uudistettu alue- ja koheesiopolitiikka on myös liitettävä Lissabonin strategiaan, mutta ennen kaikkea sen avulla on varmistettava alueiden välinen solidaarisuus ja tasa-arvo sekä vanhoissa jäsenvaltioissa aiemmin sovittujen toimien jatkaminen näkyvällä ja konkreettisella tavalla.
Unionin alueen sopusointuisen ja kestävän kehityksen varmistamiseksi on pureuduttava alueiden väliseen epätasapainoon. On syytä ottaa huomioon unionin alueen monimuotoisuus ja usein tietyille alueille kasautuvat esteet, jotka voivat johtua luonnonolosuhteista, historiasta tai väestötekijöistä, kuten harvasta asutuksesta tai ikärakenteen taikka työssäkäyvän väestön rakenteen vinoutumisesta. Näille alueille aiheutuvat lisäkustannukset on selvitettävä, ja alueita on autettava, jotta niillä olisi samat kehitysmahdollisuudet kuin muillakin alueilla eikä niiden väestö olisi muita huonommassa asemassa.
Tähän tarvitaan tietenkin voimavaroja, ja toivon, että rahoitusnäkymissä päästään nopeasti myönteiseen tulokseen, jotta aluepolitiikkaan suunnattaisiin riittävästi määrärahoja ja autettaisiin vielä apua tarvitsevia alueita. 
Paul Verges (GUE/NGL ).
   – Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, Marquesin mietintö osoittaa jälleen kerran, että Euroopan parlamentti kiinnittää huomiota syrjäisimpiin alueisiin. Parlamentin toisella vaalikaudella Ligiosin laatimassa Ranskan merentakaisia departementteja käsittelevässä mietinnössä itse asiassa jo pohjustettiin syrjäisimpien alueiden käsitettä, ja se antoi kimmokkeen ohjelmille, joiden tavoitteena oli tasata syrjäisyyden ja saariaseman aiheuttamia vaikutuksia.
Vuoden 2006 jälkeisestä ajasta vallitsevan nykyisen epävarmuuden vuoksi parlamentin tuki syrjäisimmille alueille on erittäin arvokasta. Sérgio Marquesin mietintö on tässä suhteessa aivan paikallaan. Vaikka Euroopan unionin tuen avulla onkin saatu paljon aikaan kehityksessä jälkeen jääneillä alueillamme, tehtävää riittää edelleen. Näin todettiin myös päätelmissä, jotka laadittiin syrjäisimpien alueiden johtajien 11. kokouksessa Réunionin saarella tämän kuun alussa teidän läsnäollessanne, arvoisa komission jäsen Hübner.
Kyseisessä tilaisuudessa puolustin käänteistä näkökulmaa Euroopan unionin ja syrjäisimpien alueiden suhteisiin. Sen lisäksi, mitä Euroopan unionilla on näille alueille annettavana, on tunnustettava se lisäarvo, jota nämä alueet tuovat unionille.
Saanen muistuttaa teitä muutamista selvistä esimerkeistä. Yhteisön maailmanlaajuinen johtoasema merenkulussa on syrjäisimpien alueiden ansiota. Guyanassa sijaitsevan Kouroun maantieteellinen asema antaa merkittävän kilpailuedun Euroopan avaruusteollisuudelle. Valtameren ja avaruuden lisäksi voisimme mainita myös syrjäisimpien alueiden poikkeuksellisen biologisen monimuotoisuuden, niiden merkityksen sääilmiöiden paremman ymmärtämisen kannalta tai niiden panoksen kulttuuriseen monimuotoisuuteen. Syrjäisimpien alueiden valtava etäisyys emämantereesta ja niiden läheisyys muihin mantereisiin, joiden kanssa unionilla on sopimuksia, aiheuttaa myös toisinaan ristiriitoja.
Arvoisa puhemies, lopuksi totean, että tällainen kaksoisidentiteetti tarjoaa todellisen mahdollisuuden kestävään yhteiseen kehitystyöhön näillä alueilla, joilla kaikilla on edessään suuria haasteita. Unionin toimintakyky syrjäisimpien alueiden kehittämistä koskevassa kysymyksessä on osoitus sen todellisesta kyvystä vaikuttaa ratkaisevasti hallittuun ja oikeudenmukaiseen globalisaatioon. 
Ryszard Czarnecki (NI ).
   – Arvoisa puhemies, tämä keskustelu on erityisen merkityksellinen unionin uusille jäsenvaltioille ja varsinkin kotimaalleni Puolalle. Suoraan sanoen niihin toimiin, joilla taataan yhdenvertaiset mahdollisuudet köyhemmille jäsenvaltioille, tehtävät muutokset eivät saa vaikuttaa kielteisesti uusiin jäsenvaltioihin.
Jos unioni aikoo osoittaa yhteisvastuullisuutta ja toimia yhtenäisen käytännön mukaisesti, sen on vastattava uusien jäsentensä pyrkimyksiin voimassa olevien periaatteiden mukaisesti. Samanaikaisesti näissä toimissa on kiinnitettävä aiempaa suurempaa huomiota pienten ja keskisuurten kaupunkien ja alueiden tarpeisiin. Tähän saakka suurkaupunkialueet ovat yleensä saaneet leijonanosan unionin varoista ja resursseista. Tämä on osittain perusteltua, mutta se on merkinnyt pienempien paikallistason hallintorakenteiden laiminlyömistä, vaikka ne olivat vielä kipeämmin tuen tarpeessa.
Pelkään, että muutosehdotukset, joista olemme kuulleet puhuttavan viimeisen vuoden ajan, on tarkoitettu yksinomaan jatkamaan rahoitusvirtaa unionin vanhoihin köyhempiin jäsenvaltioihin. Meillä ei ole mitään sitä vastaan, mutta samalla toivoisimme mahdollisuutta hyödyntää kaikkia nykyisiä tilaisuuksia ja tukimuotoja uusien jäsenvaltioiden hyväksi. Luotan täysin siihen, että komission jäsen valvoo komissiossa yhtäläisten mahdollisuuksien toteutumista Euroopassa. Vakuutan, että hän voi aina luottaa tukeemme näissä kysymyksissä. 
Jan Olbrycht (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, Euroopan unioni on noudattanut sosiaaliseen ja taloudelliseen yhteenkuuluvuuteen tähtäävää politiikkaa viimeiset 30 vuotta, eikä tuntuva yhteenkuuluvuus ole merkinnyt Euroopan vahvimpien ja dynaamisimpien alueiden kehityksen jarruttamista. Päinvastoin, se tarkoittaa heikoimpien alueiden kehityspotentiaalin lisäämistä ja niiden kilpailukykymahdollisuuksien parantamista.
Euroopan unionia on vaadittu suhtautumaan luovasti nykyiseen ja tulevaan laajentumiseen. Esimerkiksi koheesiopolitiikkaa on sovitettava asianmukaisesti vastaamaan uusia edellytyksiä ja haasteita. Olosuhteet laajentuneessa Euroopan unionissa ovat erilaiset. Näin ollen nykyisiä sosiaaliseen ja taloudelliseen yhteenkuuluvuuteen suunnattuja toimia on jatkettava ja laaja-alaistettava. On painotettava voimakkaammin erojen kaventamista keskeisten alueiden ja syrjäseutujen, suurkaupunkialueiden sekä pienten ja keskisuurten kaupunkien ja kaupunkien ja maaseudun välillä. Uusien olosuhteiden vuoksi myös paikallisviranomaisten on välttämätöntä osallistua tiiviimmin toimiin erojen poistamiseksi kaikkien mainittujen sosiaaliryhmien väliltä.
Demokratiavajeen vähentäminen ei onnistu ilman alue- ja paikallisyhteisön edustajien aktiivista osallistumista yhteisön ohjelmien täytäntöönpanoon. Muistutan parlamentille, että tammikuussa 2003 Euroopan parlamentti antoi päätöslauselman paikallis- ja alueviranomaisten roolista Euroopan yhdentymisessä. Kyseisen päätöslauselman mukaan paikallis- ja alueviranomaisten pitäisi paitsi osallistua tiiviimmin unionin politiikan täytäntöönpanoon myös antaa panoksensa sen laatimiseen.
Koheesiopolitiikan ulottaminen koskemaan alueellista yhteenkuuluvuutta osoittaa todeksi sen, että koko unionin laajuisen koheesiopolitiikan täytäntöönpano on yksi Euroopan unionin tärkeimmistä toimintalinjoista. Lisäisin vielä, että mielestäni yhteisön säännöksissä pitäisi panna enemmän painoa kumppanuudelle. Tarkoitan tällä eri tason hallintoelimissä toimivien viranomaisten välistä kumppanuutta sekä yhteisiä toimia, joilla tehostetaan unionin rahoitusvälineiden käyttöä. 
Catherine Stihler (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, Euroopan parlamentti ilmaisi halunsa tukea erityisesti syrjäisimpiä alueita ja reuna-alueita äänestäessään heinäkuussa laajasta koheesiopolitiikan toimenpidepaketista. Heinäkuussa aluekehitysvaliokunta kuitenkin hyväksyi Sérgio Marquesin laatiman valiokunta-aloitteisen mietinnön vastauksena kahteen syrjäisimpien alueiden tiiviimpää kumppanuutta käsittelevään komission asiakirjaan. Mietinnössä vaadittiin tukea syrjäisimmille alueille ja niiden kehityksen kannalta tärkeille aloille, joita ovat maatalous, kalatalousala, kilpailu ja valtiontuet, yrityspolitiikka, yleisen edun mukaiset palvelut, yleiseen taloudelliseen etuun liittyvät palvelut, verotus, tullitoimenpiteet, ympäristö, energia, tutkimus ja tekninen kehitys, ammattikoulutus, liikenne, Euroopan laajuiset verkot sekä uusi tieto- ja viestintätekniikka.
Käsittelen seuraavaksi julkista liikennettä. Julkinen liikenne on tärkeää kaikille paikallisyhteisöillemme, ja Skotlannissa lautat ovat keskeinen palvelumuoto joillekin Euroopan unionin kaikkein syrjäisimmistä ja haavoittuvimmista yhteisöistä. Huomenna otan Euroopan parlamentissa vastaan CalMac-varustamon ammattiliiton valtuuskunnan, joka tapaa liikenneasioista vastaavan komission jäsenen. Kuten eilen totesin, näitä lauttapalveluita kilpailutetaan parhaillaan sellaisissa yhteisöissä, joissa ne ovat ainoa saaristoyhteisöt mantereeseen yhdistävä liikennemuoto. Uusimmissa maaliikenteen julkisen palvelun velvoitetta koskevissa komission ehdotuksissa virkamiehille annetaan mahdollisuus hoitaa tarjouskilpailut joustavasti, ja he voivat määrätä tiettyjä palveluja suoraan sisäisille liikenteenharjoittajille.
Miksi elintärkeitä lauttoja kohdellaan eri tavoin kuin junia, raitiovaunuja ja metroja? Skotlannin syrjäisissä saaristoyhteisöissä ei ole junia, raitiovaunuja tai metroa. Kun otetaan huomioon komission yleinen näkemys syrjäisimpien alueiden tarpeista, sen kanta tässä asiassa vaikuttaa ristiriitaiselta. Vaadin komissiota selventämään kantaansa. Elintärkeät lauttapalvelut ovat liian tärkeitä jäädäkseen huomiotta. 
Markus Pieper (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, on itsestään selvää, että syrjäisimmät alueet tarvitsevat tukeamme. Marquesin mietinnössä esitetään monia hyviä ehdotuksia esimerkiksi syrjäisten saarien tai vuoristoalueiden infrastruktuurin kehittämiseksi. Tämän kaltainen rakennepolitiikka on jälleen yksi ilmaus yhteisvastuullisuudesta ja yhtäläisistä mahdollisuuksista unionissa. Erityisesti pidän tämän mietinnön tasapainoisuudesta, johon on päästy karsimalla siitä kohtuuttomia vaatimuksia. Esittelijän suunnitelmasta tekee uskottavan se, että sen perustana on käytetty parlamentin nykyistä rakennepoliittista mallia.
Vaikka mietintö onkin johdonmukainen ja siihen sisältyvät seuraavaa kautta koskevat vaatimukset kohtuullisia, pidän ilmeisenä vaarana sitä, että tulevaisuudessa rakennepolitiikkaan on käytettävissä paljon vähemmän varoja. Näin ollen on mielestäni erittäin todennäköistä, että nykyisiin malleihin perustuva rakennepolitiikka vanhentuu muutamassa vuodessa, ja meidän on löydettävä uusia keinoja jatkaa unionin alueiden tukemista vähäisemmän rahoituksen turvin – tapahtuipa se sitten myöntämällä korkotukilainoja ja takuita tai kohdistamalla toimintaa voimakkaammin tärkeimpiin infrastruktuureihin ja keskeisiin hankkeisiin.
Tulevaisuudessa meidän on kiinnitettävä enemmän huomiota siihen, miten ja missä tuetut investoinnit todella houkuttelevat uusia investointeja, ja johtaako investointitukien käyttö syrjäisillä alueilla todellisuudessa jatkuvasti kasvavaan tuen tarpeeseen. Lopullisena tavoitteenamme on oltava toimintalinja, jossa kiinnitetään yleisesti suurempaa huomiota Euroopan kilpailukykyyn.
Vaikka pidänkin myönteisenä sitä, että Marquesin mietinnössä pohjustetaan realistista tarkastelutapaa, meidän on yhä tehokkaammin pyrittävä eroon perusteettomasti jatkuvista tuista ja siirryttävä kohti dynamiikkansa säilyttävää talouskasvua. Tässä onnistuminen edellyttää, että varsinkin aluepolitiikasta vastaavat päättäjät kannustavat EU:ta toimimaan sen mukaisesti. 
Jamila Madeira (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, EU ei ole pelkästään poliittinen hanke; se on myös hanke, joka merkitsee yhteisvastuuta, ja sen tulee perustua taloudelliseen, sosiaaliseen ja alueelliseen yhteenkuuluvuuteen. Alueellinen yhteenkuuluvuus koskettaa kaikkia aloja, joten se on otettava laaja-alaisesti huomioon kaikilla EU:n politiikanaloilla, ettemme pakostakin kärjistäisi nykyisten 25 jäsenvaltion ja ehdokasvaltioiden välisiä eroja. Samalla käytän tilaisuutta hyväkseni toivottaakseni ehdokasvaltiot tervetulleiksi unioniin.
Meidän on poistettava joitakin syrjäisimpiä alueita haittaavista esteistä ja investoitava kestävän kehityksen malliin, jossa otetaan huomioon niin jäsenvaltioiden kuin alueidenkin väliset erot, jopa saman jäsenvaltion sisällä. Päämääränä on siis konkretisoida Lissabonin strategian tavoitteet siten, ettemme erehdyksessä saavuta tehokkuutta ja kilpailukykyä edistämällä eriarvoista Eurooppaa.
On oleellista, ettemme käytä BKT:ta rakennerahastojen ainoana tukikelpoisuuskriteerinä, vaikka se onkin tavanomainen mittari. On käytettävä ensisijaisesti muita mittareita, kuten aktiivista tutkimus- ja innovaatiotoimintaa, koulutuksen tasoa, alueen tuotantorakenteen monipuolisuutta ja työttömyysastetta. Alueen todellisten tarpeiden arviointi sellaisella mittarilla, joka usein määritellään kansallisella tasolla, johtaa tunnetusti virheratkaisuihin.
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, kiinnitän huomionne tukien asteittaiseen poistamiseen tietyiltä alueilta, joita on kaikkiaan 19 ja jotka on laajentumisesta alkaen luokiteltu tilastollisesti vauraammiksi, vaikka niiden taloudellinen tilanne ei ole todellisuudessa parantunut. Tämä vakava ongelma koskettaa sellaisia alueita kuin Portugalin Algarve, josta olen kotoisin ja joka on yksi Euroopan mantereen syrjäisimmistä alueista ja jonka sisäiset erot ovat erittäin suuret, minkä lisäksi sen ympärillä on pelkästään Tavoite 1 -alueita. Tälle alueelle, kuten kaikille muillekin 18 alueelle, on löydettävä tasapainoinen ratkaisu, jonka avulla ne säilyttävät tukikelpoisuutensa niin kauan kuin rakenteellisia ongelmia ilmenee ja niitä autetaan tasapainoisemman kehityksen saavuttamisessa.
Unionin on löydettävä ratkaisu laajentumisen meille asettamiin haasteisiin. Yhteisvastuun ja vastuuntunnon on luonnehdittava tätä ratkaisua, ja se edellyttää alueellista yhteenkuuluvuutta ja poliittista rohkeutta luoda edellytykset menestyvälle EU:lle, jossa ei ole ristiriitoja pohjoisen ja etelän, idän ja lännen eikä vuoristoalueiden ja syrjäisten alueiden välillä. 
Ioannis Gklavakis (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, käsittelen esittelijä Marquesin mietintöä ja kiitän häntä lämpimästi hänen työstään.
Korostan erityisesti syrjäisiä saarialueita, joita meillä on myös velvollisuus tukea ja joita emme saa jättää heitteille. Totean hieman kärjistetysti ja asian vierestä, että meillä on velvollisuus tukea jokaista Euroopan unionin kansalaista, joka asuu vaikeassa asemassa olevalla alueella hankalissa elinoloissa.
Kotimaassani Kreikassa monet ihmiset asuvat saarilla, jotka eivät ole erityisen syrjäisiä mutta joissa elinolosuhteet ovat vaikeat ja ihmiset jäävät usein eristyksiin pitkiksikin ajoiksi etenkin talvella.
Euroopan unioni perustuu yhteisvastuuseen. Kaikilla sen kansalaisilla on oikeus lastensa kouluttamiseen, varmaan työpaikkaan, terveeseen elämään, terveydenhuoltoon, virkistäytymiseen ja kaikkiin kaupunkiasukkaiden etuihin. Jos hylkäämme syrjäisten alueiden asukkaat, ja he joutuvat jättämään kylänsä, kukaan muu ei koskaan asuta niitä, mikä seurauksena ympäristön tila huononee ja alue autioituu ja rappeutuu. Nämä ihmiset tekevät meille palveluksen asuessaan siellä. Meidän on tarjottava heille lohtua. 
Alue on Euroopan unionin perusyksikkö. Jos jätämme nämä ihmiset muitta mutkitta oman onnensa nojaan, Euroopan unioni tuhoutuu. He tekevät meille palveluksen asuessaan syrjässä vaikeissa olosuhteissa, ja meidän on tehtävä heille vastapalvelus. 
Lidia Joanna Geringer de Oedenberg (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, alueellinen yhteenkuuluvuus on yksi Euroopan unionin tärkeimmistä strategisista tavoitteista, sillä se edistää sopusointuista ja yhtenäistä kehitystä. Silti se jää pelkäksi haaveeksi. Varsinkin kymmenen paljon köyhemmän maan äskettäisen liittymisen jälkeen kehityserot yksittäisten alueiden välillä ovat entisestään korostuneet. Jos esimerkiksi Yhdistyneen kuningaskunnan Inner Londonin aluetta, jonka BKT on 270 prosenttia unionin keskiarvoon nähden, verrataan Puolan Lubelskin alueeseen, jonka BKT on tuskin 30 prosenttia unionin keskiarvosta, ymmärretään, että tehtävää on vielä paljon.
Euroopan unioni tarvitsee yhteisön laajuisen yhteenkuuluvuusstrategian, ja alueellinen ulottuvuus on otettava huomioon kaikkien yhteisön politiikanalojen täytäntöönpanossa. Kaikkia alueellisen yhteistyön näkökohtia on vahvistettava. Tarkoitan tällä rajatylittävää yhteistyötä ja myös alueiden välistä ja kansainvälistä yhteistyötä. Myös kaupunkikeskusten, niiden reuna-alueiden ja maaseudun välistä yhteistyötä ja kumppanuutta on vahvistettava.
Yhteisvastuulle rakentuvassa Euroopan unionissa aluekehityksen on perustuttava ohjelmiin, joilla varmistetaan kaikkien alueiden tasavertainen kohtelu. Käytännössä tämä merkitsee, että kansalaisilla pitäisi olla asianmukainen mahdollisuus käyttää julkisia palveluja ja yleisen taloudellisen edun mukaisia palveluja. Parlamentti tietää hyvin, ettemme ole päässeet lähellekään tätä tavoitetta. Näin ollen on erityisen huolestuttavaa, ettei unionin uudesta talousarviosta ole päästy yhteisymmärrykseen eikä uusia rahoitusnäkymiä ole laadittu.
Koko unionin alueellista yhteenkuuluvuutta edistäviä toimia on tehostettava, ja parlamentin on seurattava tiiviimmin aidon alueellisen yhteenkuuluvuuden toteutumista. Ellei näin tehdä, yksittäisten alueiden kehityserot kasvavat varmasti. Hyvät kollegat, vetoan teidän apuunne yhtenäisen ja yhteisvastuuseen perustuvan Euroopan rakentamiseksi. Kukaan meistä ei varmastikaan halua sellaista Eurooppaa, jossa meidät jaetaan rikkaisiin ja köyhiin. 
Guido Podestà (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, yhdyn myönteisiin arvioihin näistä kahdesta mietinnöstä, joita parhaillaan käsittelemme. Ne paljastavat alueidemme huomattavat keskinäiset erot ja osoittavat, miten nämä erot ovat laajentumisen myötä kasvaneet.
Alueellinen yhteenkuuluvuus on kestävän sosiaalisen ja taloudellisen yhteenkuuluvuuden perusta. Jos tavoitteenamme on kasvuun, hyvinvointiin, vakauteen ja oikeudenmukaisuuteen perustuva alue, joka yhdistää kaikki nykyisen Euroopan unionin 500 miljoonaa asukasta, sen on oltava ensisijainen päämäärä. Jos hitaasti kehittyviä alueita on kuitenkin niin vaikea saada edistymään, miten käy, jos esimerkiksi ilmastolliset tekijät, tulipalot, tulvat tai maanjäristykset aiheuttavat näillä alueilla jotakin täysin tavallisuudesta poikkeavaa? Olemme nähneet televisiosta, mitä tapahtui Atlantin toisella puolella sellaisilla hyvin kehittyneillä alueilla kuin Louisiana ja Texas. Aivan lähituntumassamme Romaniassa viime viikkojen tulvat ovat aiheuttaneet kuolemaa ja toivottomuutta.
Jos Euroopan unioni ei anna apuaan silloin, kun sitä tarvitaan – sillä tosi asiassa toimemme rajoittuvat solidaarisuusrahastoon, jossa on varoja käytettävissä tuskin nimeksi – jos unioni ei silloin auta, niin milloin se aikoo sen tehdä? Mitä sellainen unioni, joka ei ole vielä päässyt yhteisymmärrykseen rahoitusnäkymistä ja jossa kuuden suuren jäsenvaltion hallitukset vaativat uusia leikkauksia rahoitussitoumuksiinsa, voi luvata niille maille ja ihmisille, jotka ovat uskoneet eurooppalaiseen unelmaan? Mielestäni meidän on pohdittava tätä, koska maanmiehemme odottavat sitä meiltä ja olemme velvollisia tekemään sen oman ja lastemme tulevaisuuden hyväksi. 
Zita Gurmai (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, yksi tehokkaimmista tavoista toteuttaa yhteisön toimia on lujittaa eri kehitysvaiheessa olevien alueiden välistä yhteenkuuluvuutta. Näin meidän on toimittava saavuttaaksemme Lissabonin strategian tärkeimmät tavoitteet, joita ovat parempi kilpailukyky, uudet työpaikat, vahvempi sosiaalinen yhteenkuuluvuus, yhteishenki ja yhteisvastuu sekä kestävän kehityksen turvaaminen. Alueiden välinen yhteistyö ja yhteenkuuluvuus edistävät tiiviimpää yhdentymistä; ne luovat perustan kunkin alueen kestävälle kehitykselle ja helpottavat parhaiden käytäntöjen hyödyntämistä yleismaailmallisesti. Ne antavat alueille mahdollisuuden monenlaiseen yhteistyöhön rajatylittävän alueellisen yhteistyön sekä valtioiden tai laajempien maantieteellisten kokonaisuuksien välisen yhteistyön kautta.
Monimuotoisuuden sekä kansallisten, alueellisten tai paikallisten mahdollisuuksien hyödyntäminen saattaa lisätä työmääräämme, mutta jos ajattelemme tehtävää unionin laajuisena, voimme vastaavasti odottaa konkreettisempia tuloksia ja suurempia etuja, joten kannattaa ehdottomasti yrittää. Myös hallituksen on osallistuttava kansalliseen, alueelliseen ja paikalliseen yhteistyöhön. Vuoropuhelu, näkemysten vaihto ja toimiva yhteys valtion, yhteisön ja alueiden välillä ovat yhteistyön perusedellytyksiä, kuten julkinen ja yksityinen sektorikin. Kehittämisstrategiat perustuvat toimiviin kumppanuuksiin, joihin kuuluvat neuvottelut, kaikkien kumppaneiden aktiivinen osallistuminen, yhteiset toimet asianomaisten viranomaisten, työmarkkinaosapuolten ja kansalaisyhteiskuntaa edustavien organisaatioiden, kuten kansalaisjärjestöjen kanssa.
Alueellinen yhteenkuuluvuus edellyttää Euroopan eri alueiden yhdenvertaista kohtelua niiden yksilöllisiä maantieteellisiä olosuhteita tai väestörakenteen ominaispiirteitä unohtamatta. Sen perimmäisenä tavoitteena on elintason nostaminen, mikä puolestaan on kansalaisten yhdenvertaisen kohtelun edellytys. Alueiden taloudellinen ja sosiaalinen lähentyminen edistää sukupuolten tasa-arvoa kaikilla aloilla ja tasoilla. Sen saavuttamiseksi meidän on käynnistettävä erityisohjelmia ja torjuttava syrjinnän kaikkia muotoja.
Lambert van Nistelrooij (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, minäkin haluan kiittää molempia esittelijöitä, Marquesia ja Guellecia. Kuten komission jäsen Hübner jo totesi, alueelliseen yhteenkuuluvuuteen kohdistuu paineita, ja hän itse asiassa pyysi parlamentin tukea. Tämä pyyntö voidaan hyvällä syyllä esittää parlamentille uudelleen, sillä kun tarkastelemme OECD:n viimeviikkoista raporttia alueiden välisistä eroista, huomaamme, että 40 prosenttia kasvusta on tapahtunut alle kymmenellä prosentilla alueista.
Tiedämme, että maailmanlaajuinen kilpailu edellyttää eron tekemistä alueiden välillä, huippualueiden ja osaamisalueiden, jotka on mainittu tutkimuksen ja teknologisen kehittämisen seitsemännessä puiteohjelmassa. Vaikka tämä saattaakin pitää paikkansa, ja osaaminen on yksi näkökohta, ovat alueilla tehdyt innovaatiot, tuotanto ja markkinointi aivan eri asia. Lyhyesti sanottuna alueiden on erikoistuttava. Tässä ei ole sinänsä mitään vikaa, mutta parlamentin ja komission edellyttämät Lissabonin tavoitteiden mukaiset strategiset toimintasuunnitelmat on laadittu kansallisia tarpeita ajatellen.
Parlamentin on jälleen kerran tärkeää korostaa alueellista ulottuvuutta ja turvata se tulevaisuutta ajatellen varsinkin nyt, kun uuden tavoite 2 -ohjelman määrärahat sekä tuki- ja kehittämismäärärahat yhdistetään, tai ainakin käytetään yhdessä. Siksi kannatan esittelijä Guellecin ajatusta alueiden rahoitusosuuden tarkistamisesta vuonna 2007 laadittavassa valkoisessa kirjassa tai muulla tavoin. Mikä sitten on tämän monitasoisen toimintamallin tai hajauttamistavoitteen tilanne tulevaisuudessa tämän asian kannalta?
Lopuksi huomautan, että onneksi on kehittymässä alueita, jotka usein hoitavat rajatylittäviä tehtäviä uusissa yhteyksissä. Omalla alueellani olen nähnyt Eindhovenin, Leuvenin ja Aachenin, jotka sijaitsevat kolmessa eri maassa, tekevän juuri näin. Joten vaikka alueellinen ulottuvuus ja yhteenkuuluvuus ovat tärkeitä, niitä myös uudistetaan. Tällä tavoin meidän on autettava viemään eteenpäin näitä mahdollisuuksia, jotka ovat ratkaisevan tärkeitä koko Euroopan unionissa. 
Stavros Arnaoutakis (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, on kiistämätöntä, että ilman unionin alueiden välistä taloudellista, sosiaalista ja alueellista yhteenkuuluvuutta emme pysty vastaamaan edessämme oleviin sisäisiin ja ulkoisiin haasteisiin.
Miten onnistuneesti voimme tavoitella kilpailukykyistä ja sosiaalista unionia, joka tarjoaa elämänlaatua kaikille kansalaisilleen, jos sen alueiden välillä vallitsee edelleen suuri eriarvoisuus ja jos eri alueiden ominaispiirteet viivästyttävät kehitystä ja aiheuttavat syrjäytymistä useilla unionin alueilla?
Alueiden välinen eriarvoisuus ja alueiden suuri sisäinen eriarvoisuus ovat lisääntyneet nopeasti Euroopan laajentumisen myötä, joten tarvitsemme aktiivista ja tehokasta aluepolitiikkaa, jolla on paitsi tavoitettava unionin köyhimmät alueet myös edistettävä tasapainoisen suhteen ja yhtenäisen kehityksen luomista kunkin alueen kaupunkien ja maaseudun välillä, kun samalla vahvistetaan alueiden välistä yhteistyötä.
Alue- ja koheesiopolitiikan soveltamiseen myönnettyjen määrärahojen on vastattava nyt näköpiirissä olevia riskejä. Alueellisen yhteenkuuluvuuden roolia ja merkitystä ei saa missään olosuhteissa väheksyä.
Uudella ohjelmakaudella on olennaisen tärkeää, että yhdennettyyn aluekehitykseen tähtääviä alakohtaisia politiikkoja yhteensovitetaan paremmin ja että BKTL:n rinnalle otetaan käyttöön uusia alueellisia mittareita, jotka mahdollistavat kehityksen arvioinnin ja aluekehityksen esteiden tunnistamisen ja määrittämisen. 
Zbigniew Krzysztof Kuźmiuk (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, kiitän aluksi esittelijä Guellecia hänen alueellisen yhteenkuuluvuuden roolia aluekehityksessä käsittelevästä mietinnöstään. Samanaikaisesti mietinnöstä käytävän keskustelun kanssa valmistellaan rahoitusnäkymiä vuosille 2007–2013 ja neuvosto harkitsee Euroopan unionin aluepolitiikkaan osoitettujen määrärahojen leikkaamista. Luotan siihen, että tämän keskustelun ansiosta suurin osa niistä määrärahoista, jotka komission ehdotuksen mukaan on kohdennettava aluepolitiikkaan vuosien 2007–2013 rahoitusnäkymissä, säästyy leikkauksilta varsinkin uusien jäsenvaltioiden osalta. Tuen myös esittelijän näkemystä alueellisen yhteenkuuluvuuden merkityksestä aluekehitykselle.
Olen kotoisin Mazowszen alueelta. Se on kieltämättä Puolan rikkain alue, mistä on osoituksena maan korkein asukaskohtainen BKT. Samalla Mazowszen alueella on kuitenkin kaikkein jyrkimmät sisäiset erot. Asukaskohtaisesta BKT:sta tehdyn arvion mukaan on todennäköistä, että vuosien 2014–2020 välisellä seitsenvuotisjaksolla Mazowsze ylittää 75 prosenttia Euroopan unionin keskimääräisestä asukaskohtaisesta BKT:sta eikä voi enää saada tukea rakennerahastoista. Siitä huolimatta monia alueen osia leimaa jatkossakin erittäin alhainen kehitystaso.
Käytin Mazowszen aluetta esimerkkinä, mutta sama pätee moniin muihinkin alueisiin vanhoissa ja uusissa jäsenvaltioissa. Toivonkin, että Euroopan unioni suunnittelee uusia välineitä tällaisten tilanteiden varalle ja että alueellisesta yhteenkuuluvuudesta tulee tärkeä ulottuvuus unionin tulevassa aluepolitiikassa.
Lopuksi kiitän esittelijää siitä, että hän korosti aluesuunnittelun roolia koheesiopolitiikassa, sillä se jää usein huomiotta aluekehityssuunnitelmissa. 
Manuel Medina Ortega (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, kahden tunnin ajan monet Euroopan parlamentin jäsenet 25:stä eri maasta ovat ilmaisseet 20:llä eri kielellä näkemyksensä aluekehitykseen liittyvistä kysymyksistä. Komission jäsenen Hübnerin osallistuminen tähän keskusteluun on erittäin tärkeää meille kaikille, ja haluan tietenkin kiittää molempia esittelijöitä, Guellecia ja Marquesia, heidän työstään.
Mielestäni molemmat mietinnöt havainnollistavat eurooppalaista todellisuutta, joka poikkeaa suuresti muiden poliittisten aluekokonaisuuksien ja mallien todellisuudesta. Sen mukaan Euroopan unionia leimaa alueellisen jatkuvuuden puute. Eurooppa on pohjimmiltaan valtavan Euraasian mantereen pieni niemimaa, johon kuuluu hyvin kaukaisia niemimaita ja saarialueita.
Se poikkeaa suuresti esimerkiksi laajasta nelikulmion muotoisesta Pohjois-Amerikasta, joka on tavattoman yhtenäinen, ja Euroopan alueet ovat hyvin erilaisia, minkä vuoksi sen on erittäin vaikea säilyttää kilpailukykynsä muihin vastaaviin aluekokonaisuuksiin verrattuna. Tämän alueellisen todellisuuden ja näiden aluepolitiikkojen ymmärtäminen on erittäin tärkeää.
Edustan saarialuetta, syrjäistä aluetta, joka on hyvin kaukana unionin keskeisistä alueista, mutta kuten jäsen Vergès aiemmin totesi, tämänkaltaiset alueet edustavat toisenlaista todellisuutta ja näkökulmaa, sillä niiden avulla Eurooppa pääsee eri tavalla suurille valtamerille, Atlantille, Karibialle ja Intian valtamerelle. Olisi kuitenkin mahdotonta yrittää määrittää uutta suuntaa koko tälle väestölle yksinomaan taloudellisten suojatoimien avulla: esimerkiksi syrjäisimpien alueiden tapauksessa kyse on noin neljästä miljoonasta asukkaasta, joiden on vaikea kilpailla unionin laajoilla sisämarkkinoilla.
Kiitän komissiota sen esittämistä ehdotuksista ja ilmaisen tietenkin tukeni esittelijämme Marquesin ehdotuksille, jotka koskevat näiden alueiden kehittämistä Euroopan unionin laajan koheesiopolitiikan yhteydessä. 
José Albino Silva Peneda (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, onnittelen aluksi esittelijä Guellecia ja maanmiestäni Marquesia erinomaisista mietinnöistä.
Näistä mietinnöistä käy ilmi, että sidosryhmillä on Euroopasta yhteinen ihannekuva, jonka mukaan heidän alueidensa kulttuurisen monimuotoisuuden painopistettä pidetään kaikkein tärkeimpänä osatekijänä EU:n kehitysmallissa. Näin ollen aluepolitiikka on erillinen aloite, eikä sen pidä olla pelkästään kansallisen politiikan täytäntöönpanon jäljittelyä jäsenvaltioissa ja unionissa.
Aluepolitiikan alaan kuuluu käsitteitä, poliittisia toimenpiteitä ja toimia, ja siinä hyödynnetään kansallisen politiikan keskeisiä osia ja mukautetaan niitä sen omiin tavoitteisiin ja strategioihin.
EU:ssa aluepolitiikkaa on aina pidetty jonkinlaisena keskipisteenä, jolla tarvitaan välttämättä myös julkista päätöksentekoa; kaikkea ei sittenkään ratkaista vain hyvin toimivilla markkinoilla, kuten jotkut edelleen haluavat teille uskotella. Aluepolitiikka on tehokkain tapa varmistaa alueellinen yhteenkuuluvuus. Jos sen käytössä olevia voimavaroja heikennetään, oman edun tavoittelu pääsee vallalle ja yhteisvastuullisuus jää häviölle. Ilman yhteisvastuuta taas tunne kuulumisesta johonkin, joka on eurooppalaisen identiteetin perustekijä, ei pysty kukoistamaan.
Tästä syystä kehotan itsekin komissiota laatimaan alueellisen yhteenkuuluvuuden tavoitetta käsittelevän valkoisen kirjan ja kehittämään menetelmän, jolla arvioidaan yhteisön toimien vaikutusta alueelliseen yhteenkuuluvuuteen.
Nähdäkseni tästä on tullut yhä tärkeämpää globalisaation vaikutusten takia, kun otetaan huomioon, että toiset EU:n alueet menestyvät ja toiset menettävät pelin. Näissä uusissa olosuhteissa aluepolitiikka tarvitsee uutta liikkeellepanevaa voimaa, ja tästä syystä kiitän komissiota siitä, että se vauhditti alueellisten kysymysten sisällyttämistä yhteisön nykyisiin politiikanaloihin. 
Paulo Casaca (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, saanen aluksi onnitella esittelijä Marquesia hänen tekemästään perusteellisesta työstä ja kiittää häntä siitä huomiosta, jota hän osoitti Azorien näkökulmalle.
Yhteisön toimet ovat asettaneet monia haasteita syrjäisimmille alueille. Jotkin niistä, kuten Azorien vesialueille pääsyä koskevat rajoitukset, ovat vaikuttaneet myönteisesti, mutta toisinaan on myös tapahtunut käsittämätöntä taantumista.
Esimerkki jälkimmäisestä ovat komission ehdottamiin erityisiin hankintajärjestelmiin tehdyt muutosesitykset, jotka voimaan tullessaan lamaannuttaisivat Azorien talouden täysin.
Vastustamme kuljetuskiellon asettamista sille ainoalle tuotteelle, johon sovelletaan "ristiriitaisia" erityisiä toimitusjärjestelyjä. Vastustamme myös uusia järjestelyjä, joiden tarkoituksena on asettaa kuljetuskieltoon kaikki tuotteet, jotka sisältävät sellaisia hyödykkeitä, joihin sovelletaan tätä alkuperäsääntöjä koskevan kansainvälisen oikeuden ja yhteisön oikeuden vastaista hankintajärjestelmää.
Merkityksettömien kiintiöiden asettaminen sellaisille määrille ja tuotteille, joita viedään vain eksoottisiin kohteisiin kuten Marokkoon, jolla ei ole perinteisiä kauppasuhteita Azoreihin, yhtä aikaa perinteisiin markkina-alueisiin, kuten manner-Portugaliin, Yhdysvaltoihin ja Kanadaan kohdistuvan toimituskiellon kanssa olisi sairasta pilaa, ellei siitä olisi mustaa valkoisella yhdessä komission asetuksista.
Komission esittämät menettelyt ovat joka tapauksessa ristiriidassa sisämarkkinoiden rakenteen kanssa, ja yksinkertaistettuja verojärjestelyjä noudattavien pienyritysten on mahdotonta panna niitä täytäntöön. Lisäksi kyseiset menettelyt ovat äärimmäisen syrjiviä ja hallinnollisesti ennennäkemättömän monimutkaisia.
Komission puheenjohtajan julkilausuma, jonka mukaan hän hyväksyy kansallisen eurooppalaisen oikeusjärjestelmän päätökset torjua varotoimenpiteet toimitusten estämiseksi Azoreilta, on erittäin tervetullut. Samoin on ratkaisevan tärkeää, että loppujakin säädösehdotuksia tarkastellaan huolellisesti uudelleen.
Vetoankin terveeseen järkeen sen varmistamiseksi, ettei eurooppalaisen kartellin intressejä sekoitettaisi yleiseen etuun ja että komission säädösehdotusta voitaisiin tarkastella perusteellisesti uudelleen. 
Alexander Stubb (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, esitän viisi lyhyttä huomautusta. Tuen molempia mietintöjä, koska ne on laadittu hyvin ja niissä on käsitelty tärkeimpiä näkökohtia.
Ensimmäiseksi huomautan, että pidän tavasta, jolla mietinnöissä keskitytään yhteen rahastoon ja yhteen ohjelmaan, sillä se yhdenmukaistaa tapaamme hoitaa asioita sekä tehostaa ja selkeyttää sitä. Tämä on erittäin tervetullut lähestymistapa molemmilta esittelijöiltä.
Toinen huomautukseni koskee alueellisia mittareita. Koska olen kotoisin Suomesta, minusta on erittäin tärkeää, ettemme kiinnitä huomiota ainoastaan BKT:seen vaan laajennamme näkökulmaamme ja tarkastelemme, miten hankalia yhteydet alueille ovat. Olen tyytyväinen tätä näkökohtaa koskeviin esittelijän ehdotuksiin.
Kolmanneksi totean olevani pettynyt siihen, ettei mietinnöissä ole lainkaan mainittu harvaan asuttuja pohjoisia alueita. Kehotan jokaista, joka ei ole käynyt Lapissa, menemään sinne nähdäkseen, miltä todella syrjäinen alue näyttää. Tämä mainittiin perustuslain 218 artiklassa, ja on valitettavaa, ettei lakia hyväksytä ajallaan.
Neljäs huomatukseni koskee virastoja. Virastot ja niiden hajauttaminen kuuluvat alueellistamiseen. Minua ei haittaa elintarvikeviraston päätyminen Parmaan – voin tyytyä kemikaalivirastoon – mutta meidän on oltava järkeviä. Järkevään aluepolitiikkaan kuuluu sekin, että mietimme Euroopan parlamentin toimipaikan sijaintia. En ole varma, onko hyvän aluepolitiikan mukaista matkustaa Strasbourgiin kerran kuussa lentäen tai junalla.
Lopuksi haluan kiittää esittelijöitä siitä, että he käsittelivät mietinnöissään kilpailukykyä ja Lissabonin strategiaa. Kaiken kaikkiaan tuen heidän mietintöjään. 
Richard Seeber (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, haluan tässä yhteydessä kiittää komission jäsentä Hübneriä niistä tiedonhankintamatkoista, joita hän jatkuvasti tekee eri puolille unionia. Olennainen huomio, jonka haluan mietinnöstä tehdä, on se, ettei ole mahdollista saada "enemmän Eurooppaa" vähemmällä rahalla, ja niinpä on vähintäänkin toivottavaa, että saavutamme nopeasti realistisen yhteisymmärryksen rahoitusnäkymistä.
Mietinnössä vaaditaan aivan oikeutetusti taloudellisen ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden lisäämistä alueellisen yhteenkuuluvuuden tavoin, jotta jokainen EU:n kansalainen voisi turvautua parhaisiin mahdollisiin valtio- ja toimintarakenteisiin menestyäkseen elämässä. Mitä EU voi tehdä tämän hyväksi? Ensinnäkin sen on vahvistettava kehys tasapainoiselle taloudelliselle, sosiaaliselle ja alueelliselle kehitykselle yhteisön koko maantieteellisellä alueella. Toiseksi EU:n alakohtaisiin politiikkoihin on lisättävä uusi alueellinen osatekijä, joka tuo niihin eurooppalaista lisäarvoa. Kolmanneksi on edistettävä yhteisön monimuotoisuutta tukemalla useiden alueiden erityisiä intressejä, vahvuuksia ja heikkouksia monikeskuksisen aluepolitiikan toteuttamiseksi.
Omaksumalla tällaisen kattavan lähestymistavan EU:n toimintalinjoissa sekä lisäämällä niihin alueellisen osatekijän ja säilyttämällä toissijaisuusperiaatteen viemme EU:ta aimo harppauksen kohti kaikkien kansalaisten unionia. Erityistä huomiota on kiinnitettävä heikommassa asemassa oleviin alueisiin, kuten vuoristoisiin maaseutualueisiin, joille on suunniteltava soveltuvia mittareita, jos aiomme ymmärtää paremmin niihin kohdistuvia todellisia haittoja, joiden arvioimiseen nykyiset mallit ja laskentamenetelmät, kuten asukaskohtainen BKT, eivät riitä. Lisäksi on kiinnitettävä aiempaa suurempaa huomiota yhteisön toimintalinjojen selkeyteen ja toteutettavuuteen, mikäli niiden tehokas täytäntöönpano ja soveltaminen aiotaan taata kaikilla EU:n alueilla. Periaate "vähemmän on enemmän" on tässä tapauksessa erittäin käyttökelpoinen. 
Francesco Musotto (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, kuten molemmissa mietinnöissä aivan oikein korostetaan, yksi aluepolitiikan päätavoitteista on kansalaisten yhdenvertaisuuden periaatteen soveltaminen riippumatta siitä, missä Euroopan unionin alueella he asuvat.
Erityistä huomiota on kiinnitettävä Euroopan unionin 284 saaren 9,4 miljoonaan asukkaaseen: kolme prosenttia koko väestöstä asuu 95 000 neliökilometrin kokoisella alueella. Näiden alueiden talouskehitystä haittaavat niiden eristyneisyys ja siitä aiheutuvat lisäkustannukset. Usein nämä alueet ovat vuoristoisia ja heikommin kehittyneitä syrjäisimpiä alueita. Vuonna 2004 niiden keskimääräinen asukaskohtainen BKT oli 72 prosenttia EU:n keskiarvosta, ja useimmissa tapauksissa alhaisempi kuin millään muulla alueella kyseisissä maissa.
On kuitenkin syytä korostaa, etteivät logistiset ongelmat välttämättä ole rinnastettavissa heikkoon taloudelliseen tilanteeseen. Tällaiset esteet tulisi itse asiassa mahdollisuuksien mukaan kääntää hyödyksi avaamalla ovet uusille kehitysmahdollisuuksille. Nämä saaret ovat osa unionin luonnonperintöä ja soveltuvat erityisen hyvin monenlaiseen toimintaan, kuten matkailuun sekä kulttuuri- ja vapaa-ajanharrastuksiin. 
Kun tarkastellaan muun muassa tietoon perustuvan talouden kehittämistä – yksi yhteisön toimien päätavoitteista – raaka-aineiden tai suurten markkina-alueiden läheisyys ei niinkään enää vaikuta ihmisten asuinpaikan valintaan vaan pikemminkin luonnonkauneus ja lähialueiden palvelut. Tässä suhteessa infrastruktuurin käyttömahdollisuuksista ja peruspalveluista tulee ratkaisevia tekijöitä.
Otettuamme siis "yksi rahasto yhtä ohjelmaa kohden" -periaatteen käyttöön vuosien 2007–2013 rahoitusnäkymissä meidän on edistettävä alueellista koheesiopolitiikkaa lisätäksemme sen avulla olennaisia voimavaroja, kuten näissä kahdessa mietinnössä on aivan oikein tehty, ja sisällytettävä se laajasti Euroopan unionin koheesiopolitiikan ensisijaisiin tavoitteisiin. 
Danuta Hübner,
   Arvoisa puhemies, kuuntelin tarkasti tätä erinomaista keskustelua molemmista mietinnöistä.
Panin merkille, että parlamentissa tuettiin voimakkaasti esittelijä Guellecin mietinnössä esitettyjä suosituksia: alueellisesta yhteenkuuluvuudesta pitäisi tehdä Lissabonin ja Göteborgin strategian keskeinen osatekijä, alueellisen yhteistyön kaikkia ulottuvuuksia pitäisi vahvistaa ja lisäksi pitäisi korostaa voimakkaammin kaupunkikeskusten, niiden lähialueiden ja maaseutualueiden välistä yhteistyötä varsinkin erityisongelmista kärsivillä alueilla, jotta edistettäisiin kestävien yhteisöjen kehitystä.
Olen hyvin iloinen siitä, että meillä on monia samoja ajatuksia. Haluan vastata niihin muutamiin ajatuksiin, joihin meidän on luullakseni vaikea löytää ratkaisua. Ensin käsittelen BKT:n rinnalla käyttöön otettavia uusia alueellisia mittareita, joilla mitataan alueiden kehitystä ja arvioidaan sen esteitä. Muistuttaisin teille, ettei alueellisen yhteenkuuluvuuden alalla ole annettu yhdenmukaistettuja ja yleisesti hyväksyttyjä mittareita ja että, kuten tiedätte, Eurostatin on hyväksyttävä kaikki uudet mittarit. Alueita varten on nykyisin käytettävissä vain muutamia yhdenmukaistettuja mittareita: BKT, työllisyys, työttömyys ja väestötiedot. Olen myös samaa mieltä siitä, että tällä alalla on tehtävä enemmän työtä, mutta tässä vaiheessa meidän on säilytettävä todellisuudentajumme.
Käsittelen seuraavaksi sellaisen järjestelmän perustamista, jonka avulla arvioidaan lukuisten yhteisön toimintalinjojen vaikutusta unionin alueelliseen yhteenkuuluvuuteen. On totta, ettei nykyisessä vaikutusarvioinnissa oteta huomioon alueelliseen yhteenkuuluvuuteen liittyviä kysymyksiä. Olen samaa mieltä siitä, että tätä kysymystä kannattaa tutkia lisää. Panin merkille ehdotuksenne kyseisen järjestelmän kehittämisestä Espon-tutkimusohjelman avulla, ja pyydän yksiköitäni arvioimaan tätä vaihtoehtoa. Tästä keskustellaan myös jäsenvaltioiden kanssa, jotka osallistuvat kyseisen ohjelman rahoitukseen, kuten tiedätte.
Ehdotitte, että vuoteen 2007 mennessä laadittaisiin alueellista yhteenkuuluvuutta käsittelevä valkoinen kirja, jossa esitetään, miten kyseinen tavoite sisällytetään kunkin jäsenvaltion kansalliseen strategiasuunnitelmaan. Muistanette, että ehdotin mahdollisuutta laatia alueellisen yhteenkuuluvuuden edistämistä unionin asialistalla käsittelevä valkoinen kirja perustuslain ratifiointia silmällä pitäen. Näin tehtiin toukokuussa Luxemburgissa.
Muistuttaisin teitä siitä, että strategisissa suuntaviivoissa pyysimme jäsenvaltioita kiinnittämään erityistä huomiota alueellisiin kysymyksiin kansallisten kehittämissuunnitelmiensa laatimisen yhteydessä. Niitä laaditaan parhaillaan, ja niinpä – vaikka olenkin paljolti samaa mieltä valkoisen kirjan tuomasta lisäarvosta – emme voi odottaa sitä sisällyttääksemme tämän ulottuvuuden kansallisiin strategiasuunnitelmiin.
Myös esittelijä Marquesin mietinnöstä panin merkille erinäisiä huolenaiheita ja suosituksia, ja haluan käyttää minulle myönnetyn puheajan vastatakseni mahdollisimman moniin niistä.
Lähialueita koskevan toimintasuunnitelman osalta olen täysin samaa mieltä siitä, että meidän on vahvistettava syrjäisimpien alueiden ja niiden unionin ulkopuolisten naapurimaiden välisiä taloudellisia ja sosiaalisia yhteyksiä sekä kulttuuriyhteyksiä. Niitä on edistettävä kahdella tavalla: ensinnäkin kauppa- ja tullitoimenpiteillä, joiden avulla yhdennetään hyödyke- ja palvelumarkkinat, sekä kauppaan liittyvillä aloilla, ja toiseksi unionin ulkopuolisten maiden kanssa tehtävillä etuuskohtelusopimuksilla. Tämä koskee lähinnä AKT-maiden kanssa tehtäviä eurooppalaisia kumppanuussopimuksia. Nämä uudet sopimukset tulevat voimaan tammikuusta 2008 alkaen. Olemme parhaillaan neuvotteluvaiheessa, mutta lisäksi tutkimme kyseisten alueiden tarpeita ja intressejä yhdessä asianosaisten jäsenvaltioiden kanssa.
Olen kanssanne samaa mieltä siitä, että taloudellista yhdentymistä on tuettava sosiaali- ja kulttuurialan vaihto-ohjelmilla sekä tekemällä yhteistyötä esimerkiksi uusien teknologioiden, terveyteen liittyvien toimenpiteiden, laittoman maahanmuuton torjunnan, ympäristöön liittyvien toimien ja riskien ennaltaehkäisyn aloilla. Lisäksi yksikköni tutkivat parhaillaan tapoja käyttää yhteisön rahoitusvälineitä – ei pelkästään EAKR:a vaan myös Euroopan kehitysrahastoa – laajempia naapuruussuhteita koskevan politiikan vahvistamiseen.
Muutamat maataloutta ja kalatalousalaa koskevat suosituksenne sisältyvät jo lainsäädäntöehdotuksiimme, kuten jotkut teistä varmasti tietävät. Sokerialan markkinajärjestelyn uudistamista koskevassa komission ehdotuksessa otetaan huomioon syrjäisimpien alueiden erityisongelmat. Komissio on vakuuttunut siitä, että syrjäisimpien alueiden sokerialan kehittyminen myötävaikuttaa myös energian toimitusvarmuuteen.
Kuten tiedätte, olemme ehdottaneet uuteen maatalousrahastoon korkeampia yhteisrahoitusosuuden enimmäismääriä syrjäisimmille alueille ja samalla laajentaneet toiminta-aloja.
Tiedätte, miten vaikeita banaanialan neuvottelut ovat meille, mutta vakuutan, että komissio tekee parhaansa yhteisön tuottajien etujen suojelemiseksi.
Komissio ilmoitti 21. kesäkuuta pidetyssä neuvoston kokouksessa, että kalatalousala tarvitsee erityiskohtelua syrjäisimmillä alueilla. Olemme käynnistäneet tästä aiheesta tutkimuksen ja aiomme tarkastella sitä perusteellisesti.
Kilpailukyvystä totean, että alueiden kilpailukykyä koskevat suosituksenne ja keskittyminen inhimillisen pääoman kehittämiseen ovat keskeisellä sijalla ehdotuksessa uusia koheesio-ohjelmia koskeviksi yhteisön strategisiksi suuntaviivoiksi.
Ehdotuksessa seitsemänneksi puiteohjelmaksi olemme ottaneet käyttöön syrjäisimpiä alueita koskevia erityistoimenpiteitä tutkimuksen alalla.
Valtiontuesta totean, että uusimpaan ehdotukseen alueellisia valtiontukia koskeviksi säännöiksi sisältyy useita myönteisiä toimia syrjäisimpien alueiden hyväksi. Kyseiset alueet otetaan huomioon 87 artiklan 3 kohdan a alakohdan soveltamisalassa. Lisäksi niiden tuen enimmäismäärää nostetaan ja niille voidaan myöntää toimintatukea.
Olen aina valmis auttamaan niitä, jotka tarvitsevat yksityiskohtaisempaa lisätietoa. Olen vakaasti sitä mieltä, että tällaisena ajankohtana, jolloin niin monet ehdotukset vaikuttavat syrjäisimpien alueiden tai yleensäkin alueiden tilanteeseen, yhteistyö ja yhteydenpito ovat meille kaikille välttämättömiä. 
Puhemies.
   Yhteiskeskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 12.00. 
Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana komission tiedonanto lainsäätäjän käsiteltävinä olevien lainsäädäntöehdotusten tarkastelun tuloksesta. 
Günther Verheugen,
   . Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, komissio hyväksyi tänään puoli neljältä tiedonannon, joka liittyy säädöskäytännön parantamista koskevaan komission politiikkaan, ja kyseinen tiedonanto toimitettiin välittömästi parlamentille ja neuvostolle. Komissio on tarkastellut kattavasti ja järjestelmällisesti kaikkia säädösehdotuksia, jotka se on tehnyt ennen 1. tammikuuta 2004 ja joita ei ole vielä hyväksytty, ja ilmoittaa tänään tarkastelun tulokset. Haluan lisäksi todeta, etteivät sanomalehdissä asiasta mahdollisesti kirjoitetut asiat ole komission päätöksiä ja että useimmat väitteet ovat olleet vääriä.
Tämänpäiväinen tiedonanto on ensimmäinen, suhteellisen pieni askel toteutettaessa paljon suurempaa ja haastavampaa hanketta, joka koskee Euroopan unionin säädöskäytännön parantamista. Tällä hankkeella on kaksi tavoitetta: sillä pyritään lisäämään kansalaisten luottamusta Euroopan yhdentymishankkeeseen ja torjumaan sellaista vaikutelmaa, että Euroopan unioni on sääntelyhullu byrokraattinen hirviö. Samalla haluamme vapauttaa talouden kasvuvoimat, joita liialliset tai liian mutkikkaat säännökset ja määräykset ovat sitoneet. Emme saa aliarvioida sen vaikutelman vaarallista vaikutusta, että Bryssel on pelkkä valtava ja käsittämättömän byrokratian keskittymä, ja tässä yhteydessä meidän kaikkien – komission, parlamentin ja neuvoston – on osoitettava toimillamme, ettei Euroopan unioni ole sellainen.
Säädöskäytännön parantaminen on myös oleellinen osa kasvu- ja työllisyysaloitetta. Brysselissä työskentelevä komissio on todennut, että kasvu ja uusien työpaikkojen luominen ovat sen työn ensisijaisia tavoitteita. Se on tarkistanut kasvua ja työllisyyttä koskevaa Lissabonin strategiaa näitä tavoitteita silmällä pitäen ja painottanut niitä politiikan aloja, jotka voivat ratkaisevasti edistää kasvua ja uusien työpaikkojen luomista.
Säädöskäytännön parantaminen on yksi näistä keskeisistä politiikan aloista. Eurooppalaisten talousalan edustajien kanssa käymieni lukuisten keskustelujen perusteella tiedän, että monet heistä pitävät sitä todellakin kaikkein tärkeimpänä asiana. Etenkin pienet ja keskisuuret yritykset sekä mikroyritykset odottavat hartaasti niitä koskevien velvoitteiden poistamista. Euroopan asema liiketoimintapaikkana voidaan varmistaa ja sen mahdollisuuksia maailmanlaajuisessa kilpailussa voidaan parantaa vain, jos onnistumme kitkemään byrokratian, kumoamaan merkityksettömiksi käyneet säännökset sekä tarjoamaan teollisuudelle ja palvelujen tarjoajille nykyaikaisen oikeudellisen kehyksen, johon ne voivat perustaa toimensa pitkällä aikavälillä.
Hyvät parlamentin jäsenet, teen teille nyt selväksi, ettei kyse ole mistään ideologiaan perustuvasta sääntelyn purkamisesta vaan sääntelyn parantamisesta. Yhtenäismarkkinat tarvitsevat selkeän ja luotettavan oikeudellisen kehyksen, mutta meidän on myös varmistettava, ettei yhteisöjämme rasiteta tarpeettomalla byrokratialla ja että kansalaiset voivat olla varmoja siitä, että Euroopan unionin lainsäädäntö laaditaan mahdollisimman huolellisesti ja että sitä sovelletaan ainoastaan silloin, kun Euroopan unionin säännökset ovat aivan välttämättömiä. Tästä toimielimet ovat yksimielisiä. Toistan, että olemme kaikki samassa veneessä ja jaamme vastuun. Tämä on käsiteltävinä olevien lainsäädäntöehdotusten tarkastelua koskevan komission tiedonannon poliittinen asiayhteys. Sitä voitaisiin sanoa alkuruoaksi ateriassa, jonka pääruokaa ei ole vielä tarjoiltu. Toivon kuitenkin, että alkuruoka maistuu.
Tämä politiikka on osa laajempaa toimintasuunnitelmaa, joka perustuu kolmeen pilariin. Komissio ensinnäkin tarkastelee säännöllisesti ja järjestelmällisesti kaikkia esittämiään lainsäädäntöehdotuksia, joita lainsäätäjä ei ole hyväksynyt tietyssä määräajassa. Tällaisen menettelyn avulla on tarkoitus päättää, voidaanko ehdotukset peruuttaa tai voidaanko päätöksentekoa helpottaa muilla keinoin.
Komissio on tänä vuonna tarkastellut kaikkia vielä käsiteltävinä olevia säädösehdotuksia, jotka on esitetty 1. tammikuuta 2004 mennessä. Komissio on tässä yhteydessä tutkinut, ovatko ehdotukset jo vanhentuneita, ovatko ne olleet jo pitkään jumiutuneena lainsäädäntöprosessissa, onko niitä tarkistettava uuden tieteellisen tietämyksen, markkinoilla tapahtuneiden muutosten tai muiden syiden vuoksi tai ovatko ehdotusten kustannusarvio ja niiden todennäköiset vaikutukset kilpailukykyyn vielä nykyvaatimusten mukaisia.
Tarkastelun tuloksena komissio aikoo peruuttaa 68 kaikkiaan 183:sta tarkastelemastaan ehdotuksesta, koska ne ovat ristiriidassa kasvua ja työllisyyttä koskevien tavoitteiden tai säädöskäytännön parantamista koskevien kriteerien kanssa tai koska ne eivät täysin objektiivisesti tarkasteltuna ole enää ajankohtaisia tai koska niiden ei oleteta nykyisessä muodossaan enää kehittyvän lainsäädäntöprosessissa.
Viiden tiedonannossa mainitun ehdotuksen kohdalla komissio suosittaa lainsäädäntöprosessin jatkamista, mutta sitä ennen komissio haluaa esittää taloutta koskevia perusteellisia analyyseja helpottaakseen lainsäätäjän päätöksentekoa.
Haluan huomauttaa, että jotkin ehdotukset peruutetaan yhteisön politiikkojen laajan tarkastelun yhteydessä, mutta komissio pidättää itselleen mahdollisuuden esittää tämän prosessin jälkeen muutettuja ehdotuksia, joihin sisältyy kattava kustannusarvio.
Totean lisäksi, että komissio noudattaa sen ja parlamentin välisiä suhteita koskevasta puitesopimuksesta johtuvia velvoitteitaan tiedottaessaan tänä iltapäivänä neuvostolle ja parlamentille, mitkä ehdotukset se aikoo peruuttaa. Valitut ehdotukset katsotaan muodollisesti peruutetuiksi vasta sitten, kun asiasta ilmoitetaan Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
Tämänpäiväinen tiedonanto koskee käsiteltävinä olevia lainsäädäntöehdotuksia, jotka muodostavat komission toimintasuunnitelman ensimmäisen osan. Tällä ei ole välitöntä vaikutusta taloudelliseen prosessiin, koska varsinaiseen säännöstöön ei tehdä mitään muutoksia. Tulosten arvioinnissa on mielestäni syytä pitää mielessä kolme asiaa. Käsiteltävänä olevia lainsäädäntöehdotuksia oli ensinnäkin huomattavasti vähemmän kuin monet olettivat. Tarkastelussa todettiin, että kaksi kolmasosaa ehdotuksista on aiheellista pysyttää voimassa, ja vain kolmannes ehdotuksista ei enää vastaa säädöskäytännön parantamiselle asettamiamme vaatimuksia.
Tämä valikointiprosessi on ensimmäinen testi säädöskäytännön parantamista koskevan politiikkamme uskottavuudelle, ja lisäksi sillä testataan, miten varsinainen hanke – jota käsittelen seuraavaksi – toteutuu. Tämä hanke on sääntelykehyksen yksinkertaistaminen, ja se on suurin säädöskäytännön parantamista koskevan politiikan yhteydessä toteutettava hanke. Komissio tarkastelee nyt kattavasti ja järjestelmällisesti Euroopan unionin säännöstöä, kuten Euroopan parlamentti kehotti keväällä antamassaan Lissabonin strategian uudistamista koskevassa päätöslauselmassa. Puhun nyt yli 20 000 säädöksestä. Lokakuun lopussa komissio päättää, millä periaatteilla ja kriteereillä tämä uudistaminen tapahtuu ja miten voimme suoriutua organisatorisesti tästä valtavasta tehtävästä. Varmaa on ainakin se, että tämä jättiläismäinen tehtävä edellyttää kaikilta kolmelta toimielimeltä mahdollisimman tiivistä yhteistyötä, ja komissio ilmoittaa parlamentille menettelystä ja metodologiasta heti, kun päätös on tehty.
Kolmas pilari koskee tulevaan lainsäädäntöön ja sen vaikutusten arviointiin sovellettavia vaatimuksia. Komissio pitää äärimmäisen tärkeänä, että lainsäädäntöä parannataan oleellisesti ja että siihen sovelletaan tiukkoja vaatimuksia. Komissio on jo päättänyt, että kaikkiin lainsäädäntöehdotuksiin, valkoisiin kirjoihin ja komission työohjelman perustana oleviin toimintaa koskeviin selontekoihin on sisällytettävä kattava vaikutusten arviointi. Komissio on antanut jokin aika sitten yksityiskohtaisia ohjeita sovellettavasta metodologiasta ja teettää ensi vuonna ulkoisen analyysin kaikista esitetyistä vaikutusten arvioinneista. Komissio pyrkii lisäksi parhaillaan ulkoisten asiantuntijoiden verkoston avulla parantamaan saatavilla olevaa analyysia ja tieteellisiä tietoja, joihin vaikutusten arvioinnit perustuvat. Se pitää tulevaa lainsäädäntöä koskevia uusia kriteerejä ratkaisevana tekijänä tulevaisuutemme suunnan määräytymisessä ja uskoo niiden mahdollistavan byrokratian aidon vähentämisen sekä yritysten ja jäsenvaltioiden viranomaisten taakan keventämisen. Jotkin jäsenvaltiot ovat jo toteuttaneet tällaista politiikkaa ja saavuttavat sen avulla huomattavan hyviä tuloksia. Näin poistetaan tarpeettomia talouden ja hallinnon menoja ja saadaan aikaan todennettavaa kasvua. Haluaisimme toteuttaa tämän koko Euroopan unionissa.
Hyvät parlamentin jäsenet, meidän on keskusteltava tästä yksityiskohtaisesti. Komissio ottaa parlamentin vastuun täysimääräisesti huomioon, mutta myös jäsenvaltioiden on kannatettava tätä politiikkaa. Toivon hartaasti, että tästä keskustelusta välittyy selkeä viesti siitä, että Eurooppa on tällä kertaa tosissaan. Olemme kaikki samaa mieltä siitä, että säädöksiä on parannettava ja byrokratiaa vähennettävä. Voin jo nyt sanoa, että tämä hajanaisten säädösten kodifiointihanke on vasta alkua. Aiomme lisäksi tarkastella, tarvitaanko säädöksiä ylipäänsä enää tai onko niitä parannettava käyttäjien kannalta eli onko ne toisin sanoen laadittava uudelleen. Euroopan kilpailukyky on yksi mutta ei ainoa asia, jolla tätä mitataan, ja epäilyjen välttämiseksi haluan selventää, ettei tarkoituksena ole taannuttaa Euroopan integraatiota eikä muuttaa kolmen suuren poliittisen tavoitteen – kasvun, sosiaalisen yhteenkuuluvuuden ja kestävän kehityksen – välistä tasapainoa. Säädöskäytännön parantaminen ei ole missään tapauksessa mikään Troijan puuhevonen, jonka on tarkoitus heikentää Eurooppaa, vaan päinvastoin sen on tarkoitus vahvistaa ja tehostaa sitä. 
Puhemies.
   Kiitos, arvoisa komission jäsen.
Annan nyt puheenvuoron jäsen Stubbille. Hyvä jäsen Stubb, en ole oikein varma, miten nimenne lausutaan. 
Alexander Stubb (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, Stubb on hyvin tavallinen suomalainen nimi: tarvitsette luultavasti vain "inen"- tai "onen"-päätteen, jotta voitte tehdä siitä Hakkisen tai Raikkosen tai jotain vastaavaa.
Arvoisa komission jäsen, suhtaudun myönteisesti aloitteeseenne. Se on erinomainen. Olen kuitenkin hieman harmissani siitä, että parlamentissa käymämme keskustelu suistui raiteiltaan, koska aloimme heti puhua prosessista. Miksette tullut luoksemme ensin kyseisen asiakirjan kanssa? No, tulitte joka tapauksessa parlamenttiin, ja näemme sen nyt. Aloite on erittäin hyvä. Siinä on jotain uutta. Se liittyy sääntelyn parantamiseen, ja me todellakin tarvitsemme sitä etenkin Ranskan ja Alankomaiden kansanäänestysten jälkeen.
Mikäli ymmärsin oikein, aiotte peruuttaa 70 ehdotusta: ensinnäkin vanhentuneet ehdotukset, toiseksi vaikutusten arvioinnin perusteella tai kolmanneksi toissijaisuusperiaatteen nojalla. Jos tämä pitää paikkansa, kannatan sitä varauksettomasti. Voin sanoa tämän, vaikka istunkin tällä puolella pöytää. Olen federalisti ja haluan Euroopan yhdentyvän edelleen, mutta haluan vähentää ja parantaa sääntelyä. Euroopan parlamentin ongelmana on tällä hetkellä se, että asetamme liian paljon esteitä, mitä emme saisi tehdä. Tarvitsemme enemmän vapautta.
Haluan teiltä vastauksen vain yhteen kysymykseen: mikä on aikataulunne eli milloin haluatte vastauksemme? 
Hannes Swoboda (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, ennen alkuruokaa tarjoillaan usein cocktailpaloja. Tämä pieni kulinaarinen anti ei ollut meidän makuumme, koska se välitettiin tiedotusvälineiden kautta, mutta haluamme kuitenkin mieluummin mehevän cocktailpalan kuin kuivan paperin.
Meidän on tarkasteltava yksityiskohtaisesti sitä, mitä olette tänään tarjonneet meille. Voimme varmasti kaikki hyväksyä esittämänne ajattelutavan. Meille on tärkeää, ettei sosiaalisista ja taloudellisista vaatimuksista tingitä, mutta meille on yhtä lailla tärkeää, että byrokratia minimoidaan ja että säännökset ovat mahdollisimman yksinkertaisia ja helppolukuisia – eivät ehkä niinkään tavallisille kansalaisille mutta ainakin asiantuntijoille – mitä ne eivät tällä hetkellä ole. Keskustelemme asiasta myös kansallisten parlamenttien edustajien kanssa. Kuulin juuri, että lokakuun alussa pidetään yhteisöasioita käsittelevien elinten konferenssin (COSAC) kokous, jossa tietenkin käsitellään tätä asiaa.
Arvoisa komission jäsen, minulla on konkreettinen kysymys teille: oletteko valmis antamaan parlamentin käyttöön kaikki asiakirjat, joiden perusteella laaditte tämän luettelon, jotta pääsemme selville motivaatiostanne ja pohdinnoistanne ja jotta voimme sen jälkeen arvioida niitä antaessamme oman lausuntomme asiasta? 
Alexander Radwan (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, pyydän anteeksi, että minun on mentävä saman tien seuraavaan kokoukseen, mutta haluan ottaa esiin kaksi asiaa, jotka ovat mielestäni tärkeitä puhuttaessa säädöskäytännön parantamisesta. En aio pohtia, mitä lehdistön osallisuudelle olisi tehtävä. Tämä on oikea ja rohkea ensiaskel oikeaan suuntaan. Meidän on tuettava sitä ja rohkaista komissiota siirtymään "pääruokaan", sillä se on mielestämme ratkaiseva asia.
Minulla on kaksi ehdotusta. Ensimmäinen niistä liittyy pieniin yrityksiin, joista komission jäsen puhui. Säädöskäytännön parantamisen kohdalla voin vain toivoa, että näihin neuvoa-antaviin ulkoisten asiantuntijoiden ryhmiin otetaan mukaan myös pienten ja keskisuurten yritysten edustajia. Teollisuus voi nimittäin hyvinkin selviytyä joistakin sääntelyn osatekijöistä ja hyväksyä ne, mutta paikalliset pienyritykset ja paikallinen käsiteollisuus eivät kenties voi, ja ne menevät nurin. Tästä syystä pyydän hartaasti, että pienet ja keskisuuret yritykset saavat näissä asiantuntijaryhmissä ansaitsemansa edustuksen.
Toiseksi haluan todeta, että jäsenvaltiot valittavat jatkuvasti liiallisesta sääntelystä, ja usein käy ilmi, ettei liiallinen sääntely johdukaan Euroopan unionista vaan itse asiassa jäsenvaltioiden monimutkaisista kansallisista täytäntöönpanotoimista. Nyt tarvitaan rohkeutta osoittaa, miten kummallisesti Euroopan unionin säännöksiä toisinaan sovelletaan, ja on tehtävä vertailu, josta käy ilmi, kuka toimii kansalaisten eduksi ja kuka kansalaisten haitaksi. 
Günther Verheugen,
   . Arvoisa puhemies, haluan vastata minulle esitettyihin kysymyksiin. Käsittelen ensimmäiseksi aikataulua. Komissio päättää lokakuun lopussa säädöskäytännön parantamista koskevan suuren hankkeen metodologiasta ja organisatorisista periaatteista. Esitän komissiolle kolmen ensimmäisen vuoden toimintasuunnitelman siinä toivossa, että suurin osa hankkeesta saadaan toteutettua näiden kolmen vuoden aikana.
Meidän on joka tapauksessa asetettava painopisteitä, ja teemme sen siten, että aloitamme aloista, joilla todella voidaan olettaa olevan liiallista sääntelyä säädösten valtavan määrän vuoksi. Olemme jo päättäneet, että autoteollisuus, rakennusteollisuus ja jätehuolto ovat ensimmäiseksi tarkasteltavien alojen joukossa, ja vasta niiden jälkeen käsitellään muita aloja.
Samanaikaisesti komission jäsen Fischer Boel valmistelee jo perusteellista maatalouslainsäädännön yksinkertaistamisohjelmaa, jonka ensimmäinen osa voidaan esitellä jo tänä vuonna.
Olen erittäin kiitollinen jäsen Swobodan antamasta tuesta ja sanon hänelle, että voin antaa tarvittavat asiakirjat heti. Ne ovat minulla tässä valmiina häntä samoin kuin muidenkin ryhmien jäseniä varten. Näistä asiakirjoista käy ilmi, missä vaiheessa yksittäiset hankkeet olivat ja miksi komissio kannattaa niiden peruuttamista.
Haluan esittää myös lyhyen huomautuksen tiedotusvälineistä. En halua nyt pitkästyttää enkä kiusata parlamenttia, mutta voisin aivan hyvin lukea teille tässä yhteydessä luettelon Euroopan parlamentissa pitämistäni puheista, joissa olen tiedottanut parlamentille tästä hankkeesta. Ensimmäinen niistä oli jo syyskuussa 2004 – jolloin minua ei ollut vielä edes nimitetty virkaan. Olen puhunut parlamentissa tästä asiasta yhteensä 11 kertaa. Parlamentille annettiin ensimmäiset tiedot, ennen kuin asiasta puhuttiin sanaakaan julkisuudessa – vaikka tietenkin oletan, että Euroopan parlamentin täysistunnon voidaan katsoa edustavan Euroopan kansalaisia.
Vakuutan, että olen toiminut täysin oikein Euroopan parlamentille tiedottamista koskevassa asiassa. Tähän iltapäivään mennessä ja itse asiassa siihen mennessä, kun nousin pitämään täällä puhetta, sen enempää minä kuin työntekijänikään emme ole antaneet tiedotusvälineille mitään tietoja luettelon sisällöstä. Kunnioitukseni Euroopan parlamenttia kohtaan on antanut minulle tietyn maineen, jota minun on puolustettava, minkä vuoksi toivon, että asia tuli täysin selväksi.
Saatte ilman muuta kaikki asiakirjat. Vaikka komissiolla on valtuudet päättää yksin, mitä tälle luettelolle tehdään, minusta on kuitenkin järkevää odottaa, mitä neuvoja saamme parlamentilta, ja ottaa nämä neuvot huomioon päätöksen täytäntöönpanossa. Komissio on hyväksynyt tällaisen menettelytavan.
Siirryn nyt viimeiseen kysymykseen, josta olen erittäin kiitollinen. Huoleni Euroopan pienten ja keskisuurten yritysten taloudellisesta tulevaisuudesta oli yksi syy, miksi ylipäätään ehdotin tätä hanketta. Tiedän erittäin hyvin, että suuryritykset selviävät suhteellisen helposti lainsäädännön kiemuroista, sillä niillä voi olla osastoja, jotka käsittelevät pelkästään lainsäädäntöön liittyviä asioita. Mitä pienempi yritys on, sitä enemmän se kärsii byrokratiasta aiheutuvista kustannuksista ja sitä vaikeampaa sen on tehdä suunnitelmia ja investointeja ja vieläpä kasvaa.
Voin näin ollen vakuuttaa teille, että pienten ja keskisuurten yritysten tarpeet otetaan huomioon kaikissa toimissamme. Apuna käytettävään ulkoisten asiantuntijoiden ryhmään otetaan ilman muuta mukaan pienten yritysten edustajia. Pieniä ja keskisuuria yrityksiä koskevasta tulevasta politiikastamme ilmoitetaan jo muutaman viikon kuluttua annettavassa tiedonannossa, ja myös siinä kiinnitetään paljon huomiota säädöskäytännön parantamiseen.
Olen kiitollinen myös siitä, mitä sanoitte kansallisesta täytäntöönpanosta. On todellakin joitakin mielenkiintoisia esimerkkejä siitä, miten jäsenvaltiot ovat onnistuneet tekemään lyhyestä, selkeästä ja yksinkertaisesta Euroopan unionin direktiivistä oikean byrokraattisen hirviön, jossa on monta kertaa enemmän sanoja kuin tarvitaan. Tälle on loistava englanninkielinen ilmaisu: "gold plating". Tämän hankkeen yhteydessä meidän on mielestäni selvitettävä Euroopan unionin kansalaisille, että tästä on tehtävä loppu ja ettei Euroopan unionin lainsäädäntöä voida käyttää jonkinlaisena suojamuurina, jonka takana kansallisvaltiot toteuttavat lempihankkeitaan ja tekevät asioita, joita ne eivät muuten uskaltaisi tehdä.
Olen nyt mielestäni vastannut kaikkiin kysymyksiinne. Olen kiitollinen kolmen puhujan minulle ilmaisemasta poliittisesta tuesta ja tarjoan teille tiivistä ja luottavaista yhteistyötä tässä hankkeessa, jolla on erityinen vaikutus kaikkiin kolmeen toimielimeen. 

Elizabeth Lynne (ALDE ). –
   Arvoisa puhemies, minäkin suhtaudun myönteisesti komission toteamuksiin etenkin optista säteilyä koskevan direktiivin osalta. Olen iloinen, että komissio yhtyy parlamentin näkemykseen, jonka mukaan luonnollinen säteily on jätettävä direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle ja vuokratyöntekijöitä koskevaa direktiiviä on vielä tarkasteltava. Olen aina ollut sitä mieltä, etteivät "yhden koon" ratkaisut toimi.
Toivon, että komissio tarkastelisi uudelleen myös toista fysikaalisia tekijöitä koskevaa direktiiviä, nimittäin sähkömagneettisia kenttiä koskevaa direktiiviä, ja sitä, miten se vaikuttaa magneettikuvauslaitteisiin staattisten magneettikenttien tuottamisen osalta. On totta, että tarvitsemme terveys- ja turvallisuuslainsäädäntöä, mutta vain silloin, kun EU:n tason lainsäädäntö on välttämätöntä ja kun lainsäädäntöä ei voida toteuttaa kansallisella tasolla. Haluaisin esimerkiksi direktiivin neulanpistotapaturmista. Haluaisin myös EY:n perustamissopimuksen 13 artiklaan perustuvan ikää ja vammaisuutta koskevan direktiivin. Pidän kuitenkin komission esittämiä toteamuksia myönteisinä. Meillä on turhaa sääntelyä, ja Euroopan yhdentymisen kannattajana katson, että siitä on meille enemmän vahinkoa kuin hyötyä. 
Monica Frassoni (Verts/ALE ).
   – Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, ongelmamme ei liity muotoon vaan asiasisältöön. On oikein hyvä, että joitakin direktiivejä peruutetaan. Meillä on todellakin muutamia sellaisia direktiivejä, joiden haluaisimme peruuntuvan, kuten Bolkesteinin direktiivi, jota ei valitettavasti ole edelleenkään peruutettu.
Meitä kuitenkin huolettaa se, että tätä toimenpidettä korostetaan tällä tavoin, mikä on täysin tarpeetonta, koska meistä on vähintäänkin hieman epäilyttävää, että ihmisten suosiota yritetään kalastaa peruuttamalla jo tehtyjä asioita.
Arvoisa komission jäsen, tavattuanne teollisuuden edustajia ja kuunneltuanne heitä pyydän, että menette todellakin tapaamaan myös kuluttajaliittoa, koska se puolustaa ihmisten oikeuksia ja ympäristöön liittyviä oikeuksia. Olen varma, että tapaatte ihmisiä, jotka sanovat, että kilpailukyky on paljon enemmän kuin se, mitä olette yrittäneet ehdottaa meille valitettavasti jo noin vuoden ajan.
Lisäksi katson, että vaikutusten arviointia koskevassa kysymyksessä ja muissakin puheessanne esiin ottamissanne asioissa, kuten lainsäädäntöehdotusten valikoinnissa, on selvittämättä olevia ongelmia, jotka saattavat vaikuttaa vaarattomilta mutta eivät valitettavasti ole vaarattomia. Tarkastelkaapa esimerkiksi purkutyötänne, jota te – te itse ja komission jäsen ja puheenjohtaja Barroso – teette REACH-ohjelman yhteydessä ja jota olette tehneet aiemmin saastumista koskevan strategian yhteydessä. Odotan teiltä siksi vilpittömästi selkeää vastausta näihin kahteen asiaan. 
Françoise Grossetête (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, olemme samaa mieltä säädöskäytännön parantamisesta. Haluamme tietenkin vähentää turhantarkkaa byrokratiaa ja antaa yrityksille hieman happea.
Kysyn kuitenkin, miten aiotte tehdä yhteistyötä Euroopan parlamentin, toisen lainsäätäjän, kanssa. Vaikka asiasta ei määrätäkään perustamissopimuksessa, mutta kun otetaan huomioon toimielinten välinen sopimus, mikä on näkemyksenne parlamentin valiokuntien osallistumisesta? Vaatimastamme vaikutusten arvioinnista totean, ettei siitä saa tulla automaattista oikeutusta komission ehdotukselle eikä oikeutusta toimettomuudelle. Mitä tapahtuu lisäksi vaikutusten arvioinnille, joka koskee Euroopan parlamentin ehdottamia tarkistuksia?
Lopuksi totean yksinkertaistamisesta, joka on erittäin tärkeää, että meidän on huolehdittava siitä, ettei se johda sääntelyn purkamiseen. Sosiaaliasioita, ympäristönsuojelua tai kuluttajansuojaa koskevaan yhteisön säännöstöön puuttuminen voisi aiheuttaa sosiaalista polkumyyntiä. Pysymme siksi hyvin valppaina. Säädöskäytännön parantaminen ei välttämättä tarkoita, että säädöksiä on vähemmän. Mikä asema annetaan standardoinnille? Euroopan parlamentin legitimiteetti perustuu yhteispäätösmenettelyyn. Sen lainsäädäntävaltaa ei saa pienentää. 
Günther Verheugen,
   . Arvoisa puhemies, ensimmäiseen kysymykseen vastaan, että käsittelemme ilman muuta mielellämme kaikkia ehdotuksia, myös niitä, jotka tehdään tämän istunnon aikana. Voin ilmoittaa teille, että olen kehottanut jäsenvaltioita, yrittäjäjärjestöjä, kuluttajayhdistyksiä, ammattiliittoja ja kaikkia Euroopan unionin kansalaisia toimittamaan meille omia ehdotuksiaan, ja olemme saneet jo satoja ehdotuksia, joista monet ovat hyvin yksityiskohtaisia ja tarkkoja. Tästä voin päätellä, että tällä hankkeella on todella laaja tuki.
Jäsen Frassonin kysymykseen haluan vastata, että olen yrittänyt selittää kyseistä asiaa. Se vaikuttaa minusta poliittiseen luottamukseen liittyvältä kysymykseltä. Olen jo sanonut ja painotan vielä kerran, ettei tällä hankkeella pyritä muuttamaan minkään yhteisön säännöstön osan laatua. Aloitteen tavoitteena ei ole sääntelyn purkaminen vapaiden markkinoiden radikaalien ideologioiden tarkoittamassa mielessä vaan voimassa olevan lainsäädäntöjärjestelmän yksinkertaistaminen, sen avoimuuden lisääminen ja sen parantaminen käyttäjien kannalta. Tällä haluan sanoa, kuten olen läsnä ollessanne jo monta kertaa sanonut, että eurooppalainen malli koostuu tosiasiassa kasvun ja työllisyyden, sosiaalisen yhteenkuuluvuuden ja kestävän kehityksen tasapainottamisesta, ja tästä aiomme tietenkin pitää kiinni. Jäsen Frassoni voi luottaa sanaani: mitään sellaista, jota hän pelkää, ei tapahdu, eikä mistään jo saavuttamistamme standardeista tingitä.
Voin sanoa jäsen Grossetêtelle, että parlamentin osallistumisoikeudet säilytetään tietenkin ennallaan. Luulen, että yksinkertaistamishankkeen ansiosta parlamentti jopa saa sellaisia oikeuksia, joita sillä ei aiemmin ollut, koska toimitamme uudelleen käsiteltäväksenne sellaisia säädöksiä, jotka on hyväksytty silloin, kun niihin ei vielä sovellettu yhteispäätösmenettelyä. Uskon, että se, mitä tässä yhteydessä teemme, vahvistaa parlamentin yhteispäätösoikeuksia, ja komissio on tietenkin valmis tiedottamaan tapahtumista kaikille valiokunnille.
Vaikutusten arviointi on kokonaisuudessaan hankala asia, jota käsittelin jo. Komissio on omasta puolestaan päättänyt, ettei se esitä enää ehdotuksia, ennen kuin niistä aiheutuvista kustannuksista on tehty kattava arvio. Tämä on komission sisäinen menettely, mutta esitämme teille sen tulokset toimittamiemme ehdotusten yhteydessä. Olen itse vahvasti sitä mieltä, että silloin, kun lainsäätäjä tekee – niin kuin sen pitää – olennaisia muutoksia komission ehdotukseen, on tietenkin laadittava uusi vaikutusten arviointi. Tästä teidän on kuitenkin päätettävä itse, koska lainsäädäntöelin olette te eikä komissio. Jos sanotte, että voitte hyväksyä säädöksen myös ilman vaikutusten arviointia, se on teidän päätöksenne ja teidän vastuullanne. Suositan kuitenkin, että pohdimme yhdessä, miten voisimme löytää yleisesti hyväksytyn menetelmän lainsäädännön vaikutusten arvioimiseksi. Voimme mielestäni olla oikeastaan hyvin ylpeitä siitä, että komission kehittämällä vaikutusten arvioinnilla on erittäin hyvä maine maailmalla. Siinä on toki vielä parantamisen varaa, mutta en usko, että löydätte julkiselta sektorilta mitään sen parempaa, ja voimme pyrkiä yhdessä tehostamaan sitä. Olen jäsen Grossetêten kanssa ehdottomasti samaa mieltä siitä, ettei lainsäädäntöä tarvitse välttämättä vähentää, vaan sitä on parannettava.
Haluan vielä toistaa, että puhumme nyt kahdesta eri asiasta. Toinen niistä on suuri yksinkertaistamishanke, jonka tuloksena säännöstön määrä – huomatkaa määrä, mutta ei laatu – todellakin vähenee huomattavasti. Toinen hanke – uusi lainsäädännön laatimismenetelmä – tosiasiassa parantaa selvästi lainsäädännön laatua, ja teillä Euroopan parlamentin jäsenillä eli lainsäätäjillä on mahdollisuus saada erittäin tarkka kustannus-hyötylaskelma jokaisesta päätöksestä. 
Jules Maaten (ALDE ). –
   Arvoisa puhemies, komission jäsen esitti selontekonsa varsin juhlallisesti, ikään kuin tämä olisi historiallinen hetki, ja minusta tämä onkin. Komission tänään tekemä päätös on ilman muuta historiallinen.
Siinä on kyse kuvasta, jonka Euroopan unioni antaa itsestään, eikä tämä kuva muutu, ellei todellisuus muutu, ja uskon, että se muuttuu. Komission jäsen kutsuu tätä alkupalaksi, mutta olisi väärin ajatella, että se on vain kosmeettista. Komission ehdotuksilla on mielestäni kyllä hampaat.
Sanon tämän kaikella kunnioituksella komission jäsentä kohtaan, mutta on varsin epätavallista, että byrokratia tekee ehdotuksia byrokratian vähentämisestä. Voivathan kalkkunatkin tietysti äänestää joulun puolesta. Komission jäsen tekee oikein jakaessaan parlamentille ja neuvostolle hieman vastuuta, koska suuri osa lainsäädännössä olevasta pikkutekstistä tulee nimenomaan parlamentilta ja neuvostolta.
Myös jäsen Grossetête oli mielestäni oikeassa kysyessään, miten voimme estää tämän prosessin jatkumisen. Meillä on oma vastuumme, johon meidän on suhtauduttava vakavasti.
Lopuksi vielä yksi asia: kun teillä on www-sivusto, johon kansalaisia kehotetaan kirjoittamaan kommenttejaan, voisitteko tiedottaa meille säännöllisesti pääpiirteittäin, millaista palautetta saatte tästä asiasta? 
Stephen Hughes (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, haluan kiittää komission jäsentä selonteosta. Mekin kannatamme tarpeettomien tai ylimääräisten säädösten poistamista, mutta meillä on joitakin huolia, joita osittain lisäsi se, miten puheenjohtaja Barroso ampui lonkalta -lehdessä sääntelyn purkamista koskevassa asiassa.
Eniten minua huolettavat myös jäsen Lynnen äsken mainitsemat jatkuvat huhut siitä, että komissio peruuttaa nyt tai lähiaikoina vuokratyöntekijöitä koskevan direktiivin. Arvoisa komission jäsen, oletteko kanssani samaa mieltä siitä, että jos näin tehdään, se on suuri takaisku pyrkimyksille saada joustavuus ja turvallisuus tasapainoon ja se estää Lissabonin strategian tasapainoisen toteutuksen? Voitteko vakuuttaa meille, ettei komissio harkitse vuokratyöntekijöitä koskevan direktiivin peruuttamista? 
Elisabeth Schroedter (Verts/ALE ). –
   Arvoisa puhemies, byrokratia on tietenkin iskusana joka takaa suosionosoitukset komission jäsenelle Verheugenille. Hänen luettelostaan kuitenkin huomaa, että siinä kätketään hankkeen todellinen tavoite, joka on hyvinvointivaltion purkaminen. Jos todellakin pitää paikkansa, että vuokratyöntekijöitä koskeva direktiivi peruutetaan, se on isku sosiaaliselle Euroopalle. Silloin Euroopassa on työssäkäyviä köyhiä, sillä se tarkoittaa, että tämä asia sisällytetään Bolkesteinin direktiivin soveltamisalaan ja että Euroopan vähimmäisvaatimuksista tingitään.
Haluan tietää, miten aiotte rakentaa sosiaalisen Euroopan heikentämällä sosiaalisia vähimmäisvaatimuksia Euroopassa? 
Günther Verheugen,
   . Arvoisa puhemies, ensimmäiseen kysymykseen vastaan, että olemme aloittaneet julkisen kuulemisen, ja myös teillä on tietenkin mahdollisuus saada sen tulokset.
Minun on todellakin todettava, että jäsen Schroedter on väärässä esittäessään tuollaisia vihjailuja. Eihän vielä hyväksymättä olevien ehdotusten peruuttaminen voi heikentää mitään. Se ei voi mitenkään muuttaa voimassa olevaa lainsäädäntöä. Puhun nyt ehdotuksista, joita Euroopan parlamentti ei ole vielä edes hyväksynyt, ja komissio perustelee jokaisen ehdotuksen kohdalla tarkasti, miksi se peruuttaa kyseisen ehdotuksen. Lisäsin nimenomaan, ettei tämä tarkoita, ettemme toimita näitä asioita enää parlamentin käsiteltäviksi.
Vuokratyöntekijöistä puheen ollen ehdotamme, ettei parlamentti päätä keskustelujaan, ennen kuin komissio on esittänyt vielä nykyistä kattavampia taloudellisia analyyseja ja laajan vaikutusten arvioinnin. Ehdotusta ei ole peruutettu. En tiedä, mistä olette saaneet tällaisen tiedon. Teidän ei pidä uskoa kaikkea, mitä luette sanomalehdistä. Olisin kiitollinen, jos keskustelumme voisivat perustua vain siihen, mitä komissio on ilmoittanut teille virallisesti ehdotuksessaan. Sanomalehtien kirjoituksilla ei ole merkitystä; merkitystä on ainoastaan sillä, mitä komissio päätti tänään iltapäivällä. Jäsen Maatenille haluan sanoa, ettei minulla ollut tarkoitus esittää asiaani juhlallisesti. Mainitsin kellonajan vain siksi, että halusin osoittaa teille, että Euroopan parlamentille – eikä kellekään muulle – ilmoitettiin heti, kun komissio oli tehnyt päätöksensä. 
Puhemies.
   Keskustelu on päättynyt. 
Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana kyselytunti.
Käsittelemme komissiolle osoitettuja kysymyksiä (B6-0331/2005).
Puhemies.
   Seuraavana on 
Tarttuvia eläintauteja koskeva tilanne on tällä hetkellä maailmanlaajuisesti erittäin huolestuttava. FAO on varoittanut, että lintuinfluenssa saapuu myös Lähi-itään ja Eurooppaan todennäköisesti lintujen muuttoreittejä pitkin. Suu- ja sorkkatauti saapui jo Kiinan ja Keski-Aasian kautta Venäjälle.
Mitä toimia komissio aikoo toteuttaa estääkseen näiden eläintautien pääsyn EU:n alueelle? Mihin maantieteellisiin alueisiin nämä toimenpiteet kohdistuvat? Mikä rooli on rokotuksilla? Miten Euroopan väestölle aiotaan tiedottaa esimerkiksi elintarvikkeiden tuontikiellosta kolmansista maista matkatavaroiden mukana? 
Jacques Barrot,
   . Koska komission jäsen Kyprianou ei päässyt paikalle tätä nimenomaista ongelmaa koskevan kokouksen vuoksi, hän pyysi minua toimimaan sijaisenaan, ja olen iloinen saadessani tehdä sen. Haluan komission puolesta toistaa, että olemme luvanneet tiedottaa Euroopan parlamentille järjestelmällisesti ja avoimesti tarttuvien eläintautien leviämisestä Eurooppaan. Terveys- ja kuluttajansuoja-asioista vastaava komission jäsen Kyprianou on tiedottanut parlamentille viimeisimmistä tapahtumista ja komission toteuttamista toimista.
Eilen illalla hän selvensi eläinten terveyttä koskevaa tilannetta maatalouden ja maaseudun kehittämisen valiokunnalle, ja hän oli selventänyt sitä 14. syyskuuta myös ympäristön, kansanterveyden ja elintarvikkeiden turvallisuuden valiokunnalle. Komission jäsen Kyprianou on myös antanut kysymyksen laatineelle parlamentin jäsenelle jo kirjallisesti tietoja komission toteuttamista toimista näiden uhkien torjumiseksi.
Lintuinfluenssa- sekä suu- ja sorkkatautitapausten toteaminen Aasiassa herätti tietenkin pelkoja siitä, että nämä taudit leviävät Euroopan unioniin. Olemme jo toteuttaneet kaikki tarvittavat oikeudelliset toimet estääksemme näiden tautien leviämisen eläinten ja eläinperäisten tuotteiden välityksellä. Näihin toimiin sisältyy erityisesti velvoite tiedottaa kansainvälisten satamien ja lentoasemien matkustajille heidän velvollisuuksistaan tässä asiassa.
Komissio käyttää sääntelyvaltuuksiaan varmistaakseen, että voimassa olevia säännöksiä ajantasaistetaan jatkuvasti. Tässä yhteydessä jäsenvaltioille suositettiin nykyisten toimien ja EU:n rajoilla tehtävien tarkastusten tehostamista sen varmistamiseksi, että unionin alueelle tuodaan ainoastaan yhteisön vaatimukset täyttäviä eläimiä ja tuotteita.
Rokottamisesta totean, että hätärokottaminen on jo mahdollista, jos lintuinfluenssatapauksia havaitaan. Komissio on ehdottanut uutta lintuinfluenssaa koskevaa direktiiviä. Tämän ehdotuksen ansiosta voimme soveltaa rokotuksiin lähestymistapaa, jossa otetaan huomioon kyseiseen tautiin ja edellisiin epidemioihin liittyvä uusin tieteellinen tietämys. Emme tietenkään saa unohtaa, ettei taudin asianmukaista torjuntaa ja valvontaa voida taata pelkästään rokotuksilla. Suu- ja sorkkataudin osalta on jo otettu käyttöön vastaavanlaisia säännöksiä. Arvoisa puhemies, nämä vastaukset halusin antaa komission jäsenen Kyprianoun puolesta. 
Albert Jan Maat (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, kiitän komission jäsentä ja hänen kollegaansa Kyprianouta vastauksesta. Haluaisin komission vastaavan suoraan kahteen kysymykseen. Komission jäsen sanoo, ettei tautia voida ehkäistä rokottamalla, mutta tämähän tarkoittaa, että meidän olisi annettava taudin puhjeta, ennen kuin käytämme rokotetta, vaikka rokote on jo saatavilla. Siipikarjalle annetaan jo kymmentä erityyppistä rokotetta, joten miksei sille voitaisi antaa lisäksi vielä yhtä rokotetta lintuinfluenssaa vastaan? Rokote on olemassa, voimme käyttää sitä ja sitä valmistetaan Euroopan unionissa. Miksi siipikarjan kasvattajille ja jäsenvaltioille ei siis anneta mahdollisuutta käyttää sitä taudin puhkeamisen estämiseksi?
Sama pätee lainsäädäntöön. Olemme puhuneet viime aikoina lainsäädännön yksinkertaistamisesta. Ennalta ehkäisevän rokotteen käytön ansiosta EU:n säännökset vähenisivät, ja komission luulisi olevan siitä mielissään. 
Jacques Barrot,
   . En sanonut, ettei rokottamisesta ole hyötyä. Tarkoitan vain ja sanoinkin nimenomaan, että hätärokottaminen on jo mahdollista, jos lintuinfluenssatapauksia havaitaan. Tiedämme tietenkin, että rokottaminen on ennalta ehkäisevä toimenpide, mutta se ei riitä, vaan meidän on samalla laadittava koko joukko säännöksiä, jotka sisältyvät mainitsemaani direktiiviehdotukseen. Jäsen Maat, komissio ei siis ole mielestäni lainkaan vaitonainen rokottamiseen liittyvässä kysymyksessä. Toivomme myös voivamme ottaa tätä rokotetta kehittäessämme huomioon kaikki tieteelliset tiedot, joiden avulla voimme kartuttaa omaa tietämystämme tästä taudista, mutta komissio haluaa, että tämän taudin leviämistä Eurooppaan estetään muillakin toimilla kuin rokotuksilla. 
Puhemies.
   Seuraavana on 
Minua äänestänyt henkilö otti äskettäin minuun yhteyttä My Travel Airwaysin tilauslennolla Kanariansaarilta Glasgow´hun kokemiensa vaikeuksien vuoksi. Lento viivästyi 15 tunnilla, mikä oli matkustajille äärimmäisen epämukava kokemus, mutta he eivät saaneet tilauslentoyhtiöltä minkäänlaisia korvauksia. Äänestäjäni kuului 49 matkustajan joukkoon, jolta evättiin lennolle pääsy miehistön vajaalukuisuutta koskevien lentoyhtiön määräysten perusteella, sillä yksi miehistön jäsen oli vietävä sairaalaan. Minua äänestänyt henkilö haki korvausta lennolle pääsyn epäämistä koskevan äskettäin annetun EU:n lainsäädännön perusteella, mutta My Travel väitti, että uudet säännökset eivät koske tätä tapausta, koska viivästyksen syy johtui yllättävästä tilanteesta.
Voisiko komissio selventää minulle kahta seuraavaa seikkaa: koskeeko lentomatkustajille maksettavista korvauksista annettu EU:n lainsäädäntö tilauslentoja ja voidaanko miehistön vajaalukuisuus määritellä yllättäväksi tilanteeksi EU:n lainsäädännön mukaisesti? 
Jacques Barrot,
   . Arvoisa puhemies, haluan ilmoittaa jäsen Stihlerille, että myös tilauslennot kuuluvat asetuksen N:o 261/2004 soveltamisalaan. Tämäntyyppistä lentotoimintaa harjoittavien lentoyhtiöiden on tietenkin sinänsä noudatettava kyseisen asetuksen säännöksiä.
Annoitte ymmärtää, että tässä tapauksessa oli kyse miehistön vajaalukuisuudesta johtuneesta pitkäaikaisesta viivästymisestä eikä näin ollen lennolle pääsyn epäämisestä. Kyseiseen tapaukseen ei sovelleta rahallista korvausta koskevaa säännöstä, kuten lennolle pääsyn epäämiseen ja peruuttamiseen. Minimoidakseen matkustajille aiheutuvan haitan lentoyhtiöt ovat tietenkin velvollisia tarjoamaan asianmukaista apua – juomia, ruokaa, viestintävälineitä ja hotellihuoneita tapauksen mukaan. Tällaisen avun tarjoaminen on pakollista, kun lennolle pääsy evätään tai kun lennossa on pitkäaikainen viivästys tai kun se peruutetaan, vaikka se johtuisikin ylivoimaisesta esteestä.
Lentoyhtiöt on vapautettu velvollisuudesta maksaa rahallista korvausta ainoastaan silloin, kun lennon peruuttaminen tai lennolle pääsyn epääminen johtuu poikkeuksellisista olosuhteista. Voidaanko miehistön vajaalukuisuutta siis pitää poikkeuksellisena olosuhteena? Tätä asiaa on arvioitava tapauskohtaisesti ottaen huomioon kaikki tosiseikat, erityisesti sijaisten järjestäminen ja paikalla olevan tilapäismiehistön saatavuus. Jäsen Stihler, ymmärrätte varmasti, ettei komissio voi esittää lopullista kantaansa ilman kaikkia yksityiskohtaisia tietoja.
Asetuksen 16 artiklan 2 kohdan perusteella matkustajat voivat kuitenkin nyt tarvittaessa valittaa kansallisille valvontaviranomaisille, jotka on nimenomaisesti valtuutettu käsittelemään heidän valituksiaan ja kiistojaan lentoyhtiöiden kanssa. Luulenpa, etten osaa sanoa asiasta tämän enempää, kun otetaan huomioon, ettei parhainkaan asetus voi kattaa kaikkia erityistilanteita ja että tällaisia tilanteita on arvioitava tapauskohtaisesti kaikkien niiden osatekijöiden perusteella. Tässä nimenomaisessa tapauksessa olisi tarkistettava, oliko paikallisella lentoasemalla saatavilla sijaisia paluulennolle tai oliko organisaatiota koskevia säännöksiä annettu. Kuten totesin, kyseisillä matkustajilla on nyt kuitenkin mahdollisuus kääntyä heidän valituksiaan käsittelevän kansallisen elimen puoleen. 
Catherine Stihler (PSE ). –
   Tämä on mielenkiintoinen tapaus. Tämä on minusta erittäin mielenkiintoista, sillä kun lentoemännät ovat flunssassa eivätkä voi työskennellä lentoyhtiön lennoilla, henkilöstövajaus on täytettävä välittömästi tällaisissa tilanteissa. Ihmettelenkin, eivätkö kyseiset järjestelmät yksinkertaisesti olleet käytössä tässä tapauksessa.
Vasta tänään eräs toinen vaalipiirissäni asuva skotti, Duncan Thorpe, kysyi, onko hän oikeutettu saamaan korvausta lennon viivästyessä vähintään viisi tuntia. Euroopan unionin www-sivuston mukaan lentoyhtiön on tarjouduttava palauttamaan lentolipun hinta, kun lento viivästyy vähintään viisi tuntia. Vaalipiirini asukkaalle vastannut lentoyhtiö kuitenkin totesi, että "asetuksessa (EY) N:o 261/2004 ei velvoiteta lentoliikenteen harjoittajia tarjoamaan tai maksamaan korvausta viivästymisen vuoksi".
Voiko komissio selvittää, miten se valvoo tämän säädöksen täytäntöönpanon onnistumista?
Arvoisa puhemies, kiitos huomaavaisuudestanne. Tämä on tärkeä asia. 
Jacques Barrot,
   . On selvää, että tässä asetuksessa jokainen jäsenvaltio velvoitetaan perustamaan elin, joka voi tutkia pyyntöjä. Asetus on kuitenkin vielä niin uusi minulle, etten voi esittää teille tänään arviota sen täytäntöönpanosta. Jäsen Stihler, on sanomattakin selvää, että varmistamme näiden matkustajien oikeuksia koskevien uusien säännösten täytäntöönpanon käytännössä. Arvoisa puhemies ja jäsen Stihler, voin vakuuttaa, että huolehdimme siitä, että voimme vuonna 2006 tehdä arvion, jonka avulla voidaan tarvittaessa tehostaa toteutettavia toimia. Korostan kuitenkin, että olemme vasta kehittämässä politiikkaa, jonka tarkoituksena on tarjota ja taata matkustajille uudet oikeudet. Teidän on tietenkin annettava meille hieman aikaa arvioida toimien täytäntöönpanoa ja kenties tehostaa tai korjata niitä. 
Bill Newton Dunn (ALDE ). –
   Arvoisa komission jäsen, olen kysymyksen laatijan tavoin saanut kyselyjä vaalipiirini asukkailta. Kansalaiset ymmärtävät tätä alaa äärimmäisen huonosti. Esillä oleva asia on yksi niistä suurista eduista, joita Euroopan unioni on viime aikoina tuonut kansalaisilleen, ja meidän olisi tiedotettava siitä huomattavasti nykyistä paremmin. En ehdota uutta direktiiviä, mutta eivätkö 25 jäsenvaltion pääkaupungeissa sijaitsevat 25 komission tiedotustoimistoa voisi julkaista asiaa koskevat yksityiskohtaiset tiedot www-sivustoillaan ja painaa yksisivuisen lehtisen, jossa kansalaisille todellakin tiedotetaan heidän oikeuksistaan, joita lentoyhtiöt saattavat pimittää? 
Jacques Barrot,
   . Kiitoksia ehdotuksestanne. Oikeuksia koskeva asiakirja on tietenkin jo esillä lentoasemilla, ja siinä mainitaan kansallinen elin, joka on vastuussa valitusten tutkimisesta. Olette kuitenkin oikeassa siinä, että kuluttajille suunnattavaa tiedotusta on parannettava ja että meidän on tällä alalla kehitettävä paljon aiempaa konkreettisempia tiedotteita, jotka ovat huomattavasti paremmin jokaisen saatavilla. Pyydän teiltä ymmärtämystä, koska nämä säännökset ovat uusia, mutta lupaan henkilökohtaisesti varmistaa, että säännöksiä, joita olen ehdottanut ja jotka parlamentti ja neuvosto ovat luvanneet hyväksyä, sovelletaan käytännössä. Tämä todellakin edellyttää, että ihmisille tiedotetaan asioista. Kiitän teitä ehdotuksestanne ja kiitän myös kysymyksen laatijaa Stihleriä konkreettisten esimerkkien antamisesta. Näiden esimerkkien perusteella luomme vähitellen oikeuskäytännön ja parannamme säädösten soveltamista. 
Josu Ortuondo Larrea (ALDE ). –
   Arvoisa komission jäsen, muutama viikko sitten eräs Euroopan suurimmista kansallisista lentoyhtiöistä epäsi minulta pääsyn lennolle, eivätkä minulle silloin luetut oikeudet olleet Euroopan parlamentin hyväksymien sääntöjen mukaisia.
Tietääkö komissio, kuinka moni jäsenvaltio on saattanut kyseisen Euroopan unionin lainsäädännön osaksi kansallista lainsäädäntöään ja mitkä nämä valtiot ovat ja kuinka moni ja mitkä valtiot eivät ole sitä tehneet? 
Jacques Barrot,
   . Arvoisa puhemies, säädös, josta nyt puhumme, on asetus, eikä sitä näin ollen tarvitse saattaa osaksi kansallista lainsäädäntöä. Voitte aivan yksinkertaisesti ilmoittaa minulle kirjeellä, mistä jäsenvaltiosta on kysymys, ja pyrin kaikin keinoin tarkistamaan, onko tämä jäsenvaltio todellakin perustanut elimen, joka valvoo kyseisten säännösten soveltamista. 
Puhemies.
   Seuraavana on 
Kesän aikana tapahtuneet lentoturmat huolestuttavat lentoyhtiöiden työntekijöitä ja erityisesti niiden palvelujen käyttäjiä. Valvonnan puute - joka työntekijöiden mukaan johtuu paljolti markkinoiden vapauttamisesta ja äärimmäisen kovasta kilpailusta - turvallisuusmääräysten rikkominen välittömän ja mahdollisimman suuren voiton saamiseksi sekä sellaisten markkinoille ilmestyvien ja niiltä nopeasti häviävien lentoyhtiöiden suuri määrä, jotka eivät tarjoa välttämättömiä turvallisuustakuita, ovat muuttaneet lentoliikenteen entisestä yhteiskunnallisesta palvelusta liiketoiminnaksi, jota ohjaa voiton tavoittelu.
Katsooko komissio, että yhteinen avoin ilmatila ja hillitön voiton tavoittelu ovat myötävaikuttaneet valvonnan vähenemiseen? Aikooko komissio toteuttaa toimia kaikkien lentojen turvallisuuden valvonnan tehostamiseksi ja ottaa huomioon erityisesti lentoyhtiöiden työntekijöiden asiaa koskevat ehdotukset (esimerkiksi lentoa edeltävä pätevän ja asianmukaisen lupakirjan omaavan mekaanikon suorittama tarkastus)? 
Jacques Barrot,
   . Arvoisa puhemies, voin ensinnäkin hyvin ymmärtää tunteen, jonka kaikki nämä elokuussa tapahtuneet onnettomuudet ovat herättäneet. Komissio ei tietenkään voi kommentoida kyseisten onnettomuuksien syitä, sillä se on asiantuntijoiden tehtävä.
Haluan sanoa jäsen Pafilisille, ettemme voi yhdistää lentoliikenteen vapauttamista ja kilpailulle avaamista mihinkään turvallisuuteen liittyvään asiaan, jonka voitaisiin katsoa johtuvan kilpailulle avaamisesta. On myös muistettava, että komissio tiukensi turvallisuussääntöjä, kun lentoliikenteen sisämarkkinat vapautettiin. Lentoturvallisuutta koskeva yhteisön säännöstö on laajentunut huomattavasti, ja turvallisuuteen liittyvissä tiedoissa tapahtuneet muutokset osoittavat, että onnettomuudet ja kuolemantapaukset ovat vähentyneet jatkuvasti vapauttamisprosessin aloittamisen jälkeen. Tämän prosessin ansiosta monille Euroopan kansalaisille on samalla voitu tarjota edullisia lentoja.
Turvallisuus on kuitenkin nyt entistä selvemmin lentoliikennealan painopisteenä, ja meidän on seurattava erittäin tarkkaavaisesti yhteisön ilma-alusten valvontaa, josta tietenkin huolehtivat kansalliset viranomaiset, jotka voivat kieltäytyä myöntämästä lupaa.
Lentoa edeltävien tarkastusten osalta totean, että voimassa olevissa säännöksissä yhteisön lentoyhtiöt velvoitetaan noudattamaan erittäin tiukkoja turvallisuusnormeja. Sovellettavat toimintasäännöt ovat Euroopan ilmailuviranomaisten yhteistyöelimen laatimia. Kyseisten sääntöjen mukaan lentotoiminnan harjoittajan on varmistettava, että kaikki maa- ja lentotoimintatehtäviin määrätyt tai niihin suoraan osallistuvat henkilöt ovat saaneet asianmukaisen opastuksen, osoittaneet kykynsä erityisiin tehtäviinsä ja ovat tietoisia velvollisuuksistaan sekä tehtäviensä merkityksestä toiminnan kokonaisuuden kannalta. Arvoisa puhemies, olen pahoillani, mutta tämä oli suora lainaus säännöistä, jotka olisi voitu ilmaista yksinkertaisemmin. Haluaisin todella, että Euroopan unionin tekstit olisivat yksinkertaisempia, mutta tämä on Euroopan ilmailuviranomaisten yhteistyöelimen laatima teksti.
Haluan vastata jäsen Pafilisille, että tein helmikuun alun jälkeen aloitteen kysyäkseni liikenneministerien neuvostolta, voisiko Euroopan unioni laatia luettelon yhtiöistä, joille on määrätty lentokieltoja tai -rajoituksia. Täytyy sanoa, että olemme jäsenvaltioiden varovaisuuden takia edistyneet hitaammin kuin olisin toivonut.
Sitten viime kesänä tapahtuivat lento-onnettomuudet, joista olette tietoisia ja joihin jäsen Pafilis viittasi, ja parlamentti, joka käsitteli tätä muutettua asetusehdotusta, hyväksyi esittelijä De Veyracin ehdotuksesta joitakin erittäin myönteisiä tarkistuksia, joissa yhdenmukaistettiin kriteerejä, joiden perusteella yhtiö asetetaan lentokieltoon tai sen lentomahdollisuuksia rajoitetaan. Uskon, että tämä ehdotus voidaan hyväksyä nyt melko pikaisesti marraskuussa. Voin näin ollen laatia tämän Euroopan unionin mustan listan, jonka avulla kansalaiset saavat tietenkin aiempaa paremmin tietoa käyttämänsä lentoyhtiön laadusta.
Sitten on vielä kolmansiin maihin liittyvä ongelma. Komissio on pyrkinyt tiukentamaan tarkastuksia kuuluisalla SAFA-direktiivillä. Kyse on todellakin direktiivistä, joka on pantava täytäntöön kaikissa jäsenvaltioissa. Se on pantava täytäntöön ennen huhtikuuta 2006. Lennosta vastaavan lentoliikenteen harjoittajan ilmoittamista koskeva asetusehdotus, jossa säädetään yhtiöitä koskevista arviointiperusteista, joiden avulla voimme aloittaa mustan listan laatimisen, sekä kolmansien maiden ilma-aluksia koskeva SAFA-direktiivi, joka pannaan täytäntöön kaikissa jäsenvaltioissa, tarjoavat meille välineen, joka on toivottavasti erittäin merkittävä virstanpylväs lentoturvallisuuden alalla.
Halusin esittää nämä eri näkökohdat jäsen Pafilisille, joka aivan aiheellisesti kysyi minulta lentoliikenteen turvallisuudesta. 
Athanasios Pafilis (GUE/NGL ).
   – Arvoisa komission jäsen, jos tämä tilanne jatkuu vuoteen 2020 saakka, onnettomuuksia tapahtuu kerran viikossa. Toisin sanoen ihmishenkiä uhrataan voiton saamiseksi. Tämä ei ole meidän arviomme vaan Kansainvälisen lentoliikenneliiton arvio. Nimenomaan tässä yhteydessä katsomme, että vapauttamispolitiikka, niin kutsutun vapaan kilpailun politiikka, on luonut vastuuttomuutta, joka muun muassa tekee sekä matkustajista että työntekijöistä uhreja. Hallitukset ja kaikki asianosaiset sekä julkisella että yksityisellä sektorilla ovat hyvin selvillä ilma-alusten tilasta samoin kuin miehistöjen valtavista ongelmista, jotka johtuvat työmarkkinasuhteissa tapahtuvien muutosten aiheuttamasta paineesta.
Ette tee mitään asian korjaamiseksi vaan päinvastoin. Koska minulla ei ole paljon puheaikaa, kysyn teiltä, miksi ette peruuta direktiiviä, jonka nojalla mekaanikot, joilla ei ole asianmukaista lupakirjaa, voivat tarkastaa ilma-aluksen, vaan hyväksytte tällaisen käytännön, joka on osoittautunut katastrofiksi? 
Jacques Barrot,
   . Jäsen Pafilis, en tiedä, mitä direktiiviä tarkoitatte. Toistan vain, ettette voi väittää, ettei Euroopan unioni ole tehostanut turvallisuuslainsäädäntöä. Meillä on nyt Euroopan lentoturvallisuusvirasto, jolla on myönnetty olevan tarvittava toimivalta – sen on myöntänyt myös Yhdysvaltojen ilmailuviranomainen FAA. Edeltäjäni todellakin tehosti koko turvallisuuslainsäädäntöä, ja aion jatkaa samoilla linjoilla.
Olette oikeassa: ilmailualaa ei voida avata kilpailulle, ellei samalla varmisteta, että turvallisuusasioissa on vankka sääntelykehys. Edistymme kuitenkin koko ajan, ja arvoisa puhemies, haluan antaa tunnustusta Euroopan parlamentille, joka on auttanut meitä paljon tässä asiassa. Olen erittäin iloinen, että kaikissa jäsenvaltioissa sovelletaan tulevaisuudessa täysin samanlaisia arviointiperusteita, ja kuten tiedätte jäsenvaltioissa turvallisuudesta vastaa siviili-ilmailuviranomainen.
Meillä on siis yhteiset arviointiperusteet, joiden ansiosta voimme todeta sekä eurooppalaisten että kolmansien maiden yhtiöiden kohdalla, ettei jokin yhtiö voi kuljettaa matkustajia, jollei se anna tarvittavia turvallisuustakuita. Katson, että meillä on tietenkin vielä paljon tehtävää tällä alalla, mutta olemme ottaneet jo ison edistysaskeleen, ja haluan tehdä teille täysin selväksi, etten kuulu niihin, jotka antavat kilpailun toteutua täsmällisen ja tehokkaan turvallisuutta koskevan sääntelykehyksen ulkopuolella. 
Georgios Karatzaferis (IND/DEM ).
   – Arvoisa komission jäsen, Grammatikossa tuhoutunutta Helios Airways -yhtiön lentokonetta koskeva raportti on nyt julkaistu: molemmilla lentäjillä oli sydänsairaus. Toisen sydänverisuonet olivat tukkeutuneet 90-prosenttisesti. Hän oli toisin sanoen jo melkein kuollut ennen kuolemaansa. Näin käy, kun pienet lentoyhtiöt lentävät ilman tarkastuksia.
Meillä on Kreikassa Olympic Airways -yhtiö, jonka koneille ei ole tapahtunut minkäänlaista onnettomuutta 30 vuoteen. Te tietenkin soitatte nyt sen kuolinkelloja.
Esitän kreikkalaisten puolesta pyynnön, että Olympic Airways -yhtiölle annettaisiin mahdollisuus, jotta voimme jatkossakin lentää turvallisesti tämän lentoyhtiön koneilla. Unohtakaa kilpailu. Ehkä on kuitenkin olemassa jokin keino taata tämän kansallisen lentoyhtiön selviytyminen, sillä se on tae Kreikalle ja Euroopalle. Arvoisa komission jäsen, aiotteko antaa Olympic Airways -lentoyhtiölle mahdollisuuden? Jos haluatte, Kreikka voi hyötyä siitä...
Jacques Barrot,
   . Jäsen Karatzaferis, aion ehdottaa piakkoin Euroopan lentoturvallisuusviraston toimivallan laajentamista, jotta se voi etenkin valvoa lentomenettelyjä ja kaikkea inhimillisiin tekijöihin liittyvää, koska olette oikeassa siinä, että lentäjillä on oltava asianmukainen koulutus ja että heidän on pystyttävä ohjaamaan ilma-aluksia. Tämä ehdotus esitetään lähiaikoina, ja uskokaa, että olemme todellakin päättäneet pitää tiiviisti silmällä yhtiöitä, jotka eivät anna tarvittavia takuita. Tämä on myös mustan listan tarkoituksena, ja Euroopan lentoturvallisuusviraston tekemä työ helpottaa oleellisesti sen pitämistä ajan tasalla. 
Georgios Toussas (GUE/NGL ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, unohtakaamme tunteilu ja mahtipontisuus tällaisessa vakavassa asiassa. Teidän on nyt mielestämme todellakin saatava tämä ongelma hallintaan. Lentotoiminnan harjoittajien turvallisuutta koskevaa ongelmaa ei ratkaista mustilla, keltaisilla, vihreillä eikä punaisilla listoilla. Meidän on todellakin mentävä asian ytimeen ja tunnistettava syyt.
Asia, joka teidän on todellakin syytä tarkistaa kollegojenne kanssa, varsinkin kun olette saaneet sitä koskevan kirjeen asian kanssa suoraan tekemisissä olevilta tahoilta toisin sanoen lentoa edeltävistä alusten tarkastuksista vastuussa olevilta mekaanikoilta, on se, että Euroopan unionin direktiivin – jonka numeroa en nyt muista – mukaan tarkastuksia saavat tehdä työntekijät...
Jacques Barrot,
   . Haluan muistuttaa teitä siitä, että kyseinen musta lista, joka toivottavasti laaditaan vuoden 2006 alussa, johtaa siihen, että joiltakin yhtiöiltä kielletään toiminta koko Euroopan unionin alueella. Se on loppujen lopuksi erittäin ankara toimenpide, mikä tarkoittaa, että sillä on luultavasti erittäin varoittava vaikutus, koska yhtiöt, jotka eivät täytä turvallisuusvaatimuksia, tietävät olevansa vaarassa joutua mustalle listalle eli lentokieltoon koko Euroopan unionissa. Viimeaikaiset tapahtumat ovat osoittaneet, että kansallisten siviili-ilmailuviranomaisten tähän mennessä määräämät kiellot eivät ole olleet voimassa koko Euroopan unionin alueella. Se ei tietenkään tuntunut kovin vakuuttavalta Euroopan kansalaisten silmissä. Tämä askel, jonka toivottavasti otamme vuoden 2006 alussa, kuitenkin takaa, että epäluotettavat yhtiöt joutuvat mustalle listalle ja joutuvat kokemaan kaikki haitat, joita koituu koko Euroopan unionissa sovellettavasta lentokiellosta. 

Puhemies.
   Seuraavana on 
Kansallista maarekisteriä koskevaan kirjalliseen kysymykseeni (E-2710/04) saamassani vastauksessa komissio totesi, että Kreikan hallituksen ehdotus ei sisältänyt omaisuusoikeuksien oikeudellista vahvistamista ja että komissio ei ole suunnitellut lisärahoitusosuuksia maarekisterihankkeeseen. Ehdotuksella haetaan rahoitusta itse asiassa ennemminkin väliaikaiseen kuin viimeisteltyyn hankkeeseen, mikä merkitsee sitä, että hankkeen toteuttamisesta ei voida antaa minkäänlaisia takuita.
Mihin toimiin on ryhdytty sen varmistamiseksi, että jopa tämä hyvin vähäinen rahoitus todella johtaa maarekisterin perustamiseen?
Miksi yhteisö on myöntänyt hyvin vähän rahoitusta erityisesti digitaalisen tietokannan ylläpitämiseen omaisuusoikeuksista ja miten tämä voidaan sovittaa yhteen vähäisiin vaatimuksiin lopullisesta tuloksesta? 
Danuta Hübner,
   . Kysymys on itse asiassa hanketta koskevista tiedoista ja nykyaikaisen maarekisterin tietotekniikkainfrastruktuurista, jota yhteisrahoitetaan Euroopan aluekehitysrahastosta. Tämän hankkeen tarkoituksena on perustaa digitaalinen tietokanta rekisteröidyistä omaisuusoikeuksista, jotka kirjataan tällä hetkellä paperille kiinnitysrekisteritoimistoissa, sekä paikkatietoviitteistä. Tämä elektroninen omaisuusoikeuksien rekisteri on varmasti kallisarvoinen palvelu kansalaisille ja yrityksille. Uskomme, että hanke saadaan päätökseen pikaisesti ja varsin edullisesti. Hankkeen yhteydessä perustetaan myös rannikko- ja metsävyöhykkeitä Kreikan lainsäädännön mukaisesti, jossa ennakko-oletuksena on, että valtio omistaa maan muualla kuin kaupunkialueilla. On Kreikan valtion asia esittää omistusoikeutta koskeva vaatimuksensa sopivaksi katsomallaan tavalla.
Omaisuusoikeuksien oikeudellinen vahvistaminen ei sisälly hankkeeseen, jota Euroopan unioni yhteisrahoittaa EAKR:n kautta, vaan se rahoitetaan yksinomaan kansallisin varoin. Tämä on nähdäksemme riittävä selitys sille, miksi yhteisö myöntää ilmeisen vähän rahoitusta parlamentin jäsenen mainitsemaan hankkeeseen.
Kreikan viranomaiset pyysivät, että EAKR:n rahoitusosuus olisi 50 prosenttia, ja komissio on hyväksynyt sen.
Luulen, että tässä oli vastaus jäsen Papadimoulisin varsinaiseen kysymykseen. 
Dimitrios Papadimoulis (GUE/NGL ).
   – Arvoisa komission jäsen, kiitos vastauksestanne, mutta haluan esittää teille konkreettisen kysymyksen: silloinen asiasta vastaava komission jäsen Barnier ilmoitti 5. lokakuuta 2001, että koko Kreikan kansallisen maarekisterin yhteisrahoitusta jatketaan tietyin ehdoin.
Voimassa oleviin laskelmiin perustuvien ilmoitustenne mukaan hankkeen kokonaiskustannuksista, jotka ovat 1,65 miljardia euroa, rahoitetaan tällä hetkellä vain 2,5 prosenttia.
Kysynkin teiltä: mistä tämä yhteisön rahoitusosuuden valtava pieneneminen johtuu? Miksi komissio kieltäytyy myöntämästä komission jäsenen Barnierin lupaamaa lisärahoitusta? 
Danuta Hübner,
   . Komissio myöntää EAKR:n yhteisrahoitusjärjestelmän puitteissa rahoitusta 40 miljoonaa euroa – 50 prosenttia hankkeen kyseisen osan kustannuksista. Tämä johtuu siitä, että loppuosaa – omaisuusoikeuksien oikeudellista vahvistamista – ei voida sisällyttää yhteisrahoitettavaan hankkeeseen, koska komissio pitää sitä oikeudellisena asiana, joka ei näin ollen kuulu yhteisrahoitettavan hankkeen soveltamisalaan. Kuten luultavasti tiedätte, asiaa koskeva Kreikan lainsäädäntökehys on varsin epävakaa: se muuttuu melko usein. Kreikkalaisten on siksi itse toteutettava maarekisterit, joita varten tarjoamme tekniset välineet rahoittamalla tätä hanketta.
On todettava, että oikeudellinen vahvistaminen olisi pääasiassa juristien tehtävä, joten menoja – jotka koostuisivat juristien palkkioista ja vastaavanlaisista kuluista – ei missään tapauksessa voitaisi rahoittaa EAKR:sta. Tästä syystä yhteisön rahoitusosuus on niin pieni eikä komissio voi avustaa hankkeen muun osan rahoituksessa. 
Georgios Papastamkos (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, yhdyn jäsen Papadimoulisin esittämiin Kreikan edellisen hallituksen vastaisiin lausuntoihin: hänen vastustuksensa on ymmärrettävää, koska hän puhui vuodesta 2001.
Komission jäsentä pyydetään vastaamaan ja selvittämään, miksi maarekisterihankkeelle ei myönnetä enemmän rahoitusta ja selventämään koko tämän asian kielteisiä näkökohtia vuodesta 2001 eteenpäin. En tietenkään jätä mainitsematta, että mielestäni on tärkeää rahoittaa esituotteita, joilla tuetaan maarekisteriä ja tulevia maiden rekisteröintejä. 
Danuta Hübner,
   . Arvoisa puhemies, haluan sanoa vielä yhden asian selventääkseni, miksi rahoitusosuus on niin pieni. On pidettävä mielessä, että tästä hankkeesta saadaan tuloja, sillä Kreikan kansalaisten on maksettava maksu pyytäessään asiakirjoja. Tämä oli yksi tekijä, joka esti meitä tarjoamasta suurempaa yhteisrahoitusosuutta.
Viittasitte vuoden 2001 tapahtumiin, enkä ole varma, muistanko ne oikein. Kreikassa oli aiemminkin maarekisterihanke, joka epäonnistui – jos saan käyttää näin voimakasta ilmaisua – minkä vuoksi komissio päätti periä takaisin koko rahoitusosuuden. Toisesta hankkeesta alettiin päästä sopimukseen määritettyämme, mitä osaa hankkeesta voisimme rahoittaa ilman minkäänlaisia epäilyjä tai ongelmia. Ymmärrän, että asiaan liittyy monia huolenaiheita, joita olette tuoneet esiin tässä keskustelussa. Voin tutkia asiaa tarkemmin, ja voimme pääosastossa työskentelevien kollegojeni kanssa tarkistaa, onko tämä rajoitettu yhteisrahoitus aiheellinen saatavilla olevien todisteiden perusteella. Tässä vaiheessa en voi luvata muuta. Pyydän vielä kerran tietoja kaikista yksityiskohdista, joiden perusteella yhteisön rahoitusosuudeksi määritettiin 40 miljoonaa euroa. En voi todeta asiasta nyt tämän enempää. 
Georgios Karatzaferis (IND/DEM ).
   – Arvoisa komission jäsen, teitä pidetään kotimaassanne vastuuntuntoisena ja merkittävänä poliitikkona. Maarekisterin kohdalla ongelmanamme on, että se maksaa 26 kertaa enemmän kuin oli suunniteltu. Vähemmän maata, enemmän rahaa, Euroopan unionin rahat mukaan luettuina.
Esitän suoran kysymyksen. Asiasta keskustellaan usein parlamentissa, ja siitä kirjoitetaan paljon Kreikan lehdistössä. Aiotteko pyytää Kreikan hallitusta haastamaan oikeuteen ne, jotka ottivat nämä rahat? Aiotteko pyytää niitä, jotka varastivat rahat kreikkalaisilta ja Euroopan unionilta, menemään oikeuteen ja esittämään puolustuksensa? 
Danuta Hübner,
   . Aion matkustaa Kreikkaan 20. lokakuuta tai sen tienoilla, jolloin komissio tietenkin tutkii kaikkia mahdollisia sääntöjenvastaisuuksia viranomaisten kanssa. Minulle ei ole ilmoitettu mistään tähän hankkeeseen liittyvistä sääntöjenvastaisuuksista, mutta asiaa tietenkin tutkitaan varmuuden vuoksi. 
Puhemies.
   Seuraavana on 
Kreikan sanomalehtitietojen mukaan Kreikan talousministeriö on lähettänyt komission asiasta vastaavaan pääosastoon kirjeen, jossa Kreikan viranomaiset myöntävät, että he ovat epäonnistuneet varojen käyttöastetta koskevassa tavoitteessa parhaimmassakin tapauksessa ainakin yhden miljardin euron verran, joten 5 miljardin euron tavoitetta ei saavuteta.
Onko kyseinen asiakirja olemassa? Jos on, mitä muuta siinä sanotaan, kuka on allekirjoittanut sen, ja mitä syitä epäonnistumiseen (mitä Kreikan viranomaiset ennakoivat) esitetään? 
Danuta Hübner,
   . Kysytte, olemmeko saaneet Kreikan viranomaisilta kirjeen, joka sisältää mainitsemanne tiedot. Voin kertoa teille, ettei komissio ole saanut tällaista kirjettä, mutta olemme keskustelleet Kreikan kanssa maksuennusteista, kuten teemme kaikkien jäsenvaltioiden kanssa monta kertaa vuodessa.
Keskustellessamme Kreikan kanssa vuoden 2005 maksuennusteista havaitsimme, että varojen käyttöaste saattaa jäädä puutteelliseksi tänä vuonna. Sekä Kreikan hallitus että komissio ovat tietoisia tästä riskistä. Tästä syystä aluepolitiikan pääosaston pääjohtaja Graham Meadows kirjoitti viime heinäkuussa Kreikan hallitukselle kirjeen, jossa käsiteltiin tälle vuodelle asetettuja N+2-maksuja ja koheesiorahastovarojen maksusitoumuksia koskevia tavoitteita. Tämän kirjeen lähettämisen jälkeen Kreikan viranomaiset ja komissio pitivät kokouksen, noin viikko sitten.
Kuten totesin, suunnittelen maahan henkilökohtaista vierailua ja aion keskustella tästä asiasta tavatessani lokakuussa Kreikan hallituksen edustajia.
Komission yksiköiden tapaamisten perusteella olen saanut sen käsityksen, että meidän lisäksemme myös Kreikka on selvästi sitoutunut tekemään kaikkensa välttääkseen maksusitoumusten peruuntumisen tänä vuonna, vaikka tämä riski onkin olemassa. 
Georgios Karatzaferis (IND/DEM ).
   – Arvoisa puhemies, menetys, josta puhumme, on kolmasosa kolmannesta tukipaketista. Näin sanoi myös komission jäsen, joka vastasi näistä asioista monta vuotta sitten ja joka on nyt Kreikan parlamentissa. Näin mittava tappio mainitaan kirjeessä, jonka talousministeri on lähettänyt Kreikan pääministerille.
Oletteko tutkinut, miksi Kreikka on jäänyt jälkeen? Miksi se ei pysty käyttämään rahoja etenkin tällaisena aikana, kun sillä on 6 prosentin alijäämä ja se tarvitsee jokaisen euron? Miksi Kreikka kieltäytyy näin helposti useista miljardeista euroista? Mistä tämä johtuu? Onko teillä tietoa asiasta? 
Danuta Hübner,
   . Tiedämme, että Kreikka tarvitsee varoja, kuten itse asiassa kaikki muutkin varojamme käyttävät jäsenvaltiot, ja kun sain kuulla vastaanottokyvyssä olevista ongelmista, aloitimme heti erittäin tiiviin yhteistyön viranomaisten kanssa, jotta komissio voisi auttaa mahdollisimman paljon ongelman ratkaisemisessa. On kuitenkin otettava huomioon, että tänä vuonna on jäljellä vielä joitakin kuukausia, joten jos toimiin osallistutaan täysimääräisesti – ja uskon Kreikan tekevän niin – voimme yrittää välttää sen, että Kreikka menettää sille tänä vuonna osoitetut määrärahat.
On ennenaikaista puhua konkreettisista luvuista, koska tulin virkaan viime marraskuun lopussa ja voin viime vuoden viimeisten puolentoista kuukauden aikana saamani kokemuksen perusteella sanoa, että useimmat jäsenvaltiot käyttävät vuoden viimeisinä kuukausina tavallisesti valtavia rahamääriä, kun niillä on mahdollisuus kuroa kiinni tavoitetta. Tämä tarkoittaa, että on vielä kolme kuukautta aikaa varmistaa, että Kreikka käyttää tarpeeksi varoja.
En voi muuta kuin luvata, että teemme lujasti töitä Kreikan viranomaisten kanssa tässä asiassa, ja asiasta vastaavan pääosaston minulle esittämän luvun perusteella luulen, että määrä on huomattavasti pienempi kuin parlamentin jäsenen kysymyksessä mainittu määrä. En kuitenkaan halua tässä vaiheessa mainita näitä lukuja, koska uskon, että Kreikan viranomaiset ja kreikkalaiset, jotka tarvitsevat nämä varat, tekevät parhaansa käyttääkseen ne asianmukaisesti tulevina kuukausina.
Kuten tiedätte, rakennerahastojen kohdalla vaarassa olevat määrärahat ovat vuonna 2003 osoitetut varat, koska N+2-sääntöä sovelletaan automaattisesti tämän vuoden lopussa, ja vuonna 2003 osoitetut varat rahoitetaan paitsi EAKR:sta myös sosiaalirahastosta ja EMOTR:sta. Ei ole minun asiani velvoittaa Kreikan viranomaisia toimimaan ripeästi, mutta teemme niin sikäli kuin voimme velvoittaa ne käyttämään varoja.
Järjestämme kokouksia kaikilla tasoilla, ja työryhmämme vierailevat usein Kreikassa. Kollegat työskentelevät tämänhetkisellä toimintatasolla mutta auttavat erittäin aktiivisesti voittamaan myös vuosien kuluessa kerääntyneet vaikeudet. Tällaiset asiat eivät tapahdu yhdessä yössä, vaan ne ovat tavallisesti pitkäaikaisten prosessien tulosta. Pyrimme käsittelemään tänä vuonna havaitsemiamme ongelmia ja auttamaan kreikkalaisia. 
Paul Rübig (PPE-DE ).
   Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, eikö asia ole niin, että Kreikan edellinen hallitus keräsi valtavan velkapotentiaalin, ja Kreikalla on siksi nyt ongelmia vakaus- ja kasvusopimuksen noudattamisessa? 
Danuta Hübner,
   . En voi vahvistaa tuota sataprosenttisesti, mutta käsitykseni mukaan se, että Kreikan on vaikea saattaa hankkeensa asianmukaisesti päätökseen, ei johdu niinkään yhteisrahoitukseen liittyvistä ongelmista vaan Kreikan osuudesta näiden hankkeiden rahoittamisessa. Tässä asiassa on ollut todennäköisesti monia puutteita, mutta en ole valmistautunut antamaan tänään lisätietoja ongelmien todellisista syistä. Kuten totesin, tällaiset asiat ovat yleensä pitkiä prosesseja, mutta emme ole missään tapauksessa nimenneet mitään yhtä tekijää, jonka vuoksi hankkeiden yhteisrahoitukseen ei ole riittävästi rahoitusvälineitä. 
Dimitrios Papadimoulis (GUE/NGL ).
   – Arvoisa komission jäsen, kiitoksia vastauksestanne ja vastauksenne hengestä. Haluan kuitenkin kysyä, voitteko kertoa minulle tähän mennessä esitettyjen maksupyyntöjen perusteella, mikä on Kreikkaa koskevan yhteisön tukikehyksen kokonaiskäyttöaste.
Lisäksi vastasitte minulle muutama päivä sitten kirjallisesti, että odotatte Kreikan toimittavan syyskuun loppuun mennessä ehdotuksia, jotka koskevat koko ohjelman välivaiheen tarkastelua. Oletteko saanut ne?
Kolmanneksi, milloin arvioitte komission ja Kreikan viranomaisten saavan yhteisön tukikehyksen tarkastelun päätökseen Kreikan vierailunne jälkeen? 
Danuta Hübner,
   . En ole varma, kuulinko kaikki kysymykset, mutta jos saamme hanke-ehdotukset lokakuun loppuun mennessä, silloin pystymme yleensä varmasti osoittamaan varat vuoden lopussa. Aikaa on siis vielä, minkä vuoksi totean, että on vielä liian aikaista arvioida, minkä verran varoja luultavasti jää – jos ylipäänsä jää – käyttämättä, etenkin kun on aina mahdollista, että jossain erinomaisessa hankkeessa käytetään loput vuoden 2003 määrärahoista ennen tämän vuoden loppua.
Haluan sanoa, ettei kyse ole missään nimessä haluttomuudesta tehdä komission kanssa yhteistyötä. Kuten ehkä muistatte, vuoden alkupuolella onnistuimme ratkaisemaan erittäin vaikean ongelman. Onnistuimme löytämään ratkaisun, onnistuimme saattamaan päätökseen neuvottelut, jotka olivat äärettömän vaikeat ja tuskalliset molemmille osapuolille. Molempien osapuolten sitoumus oli kuitenkin niin vahva, että ennennäkemätön ongelma saatiin ratkaistua. Työskentelemme nykyään enemmän ajankohtaisten asioiden parissa, mutta molemmat osapuolet toteuttavat kaikki tarvittavat toimet, minkä vuoksi uskon, että pystymme ratkaisemaan tämän ongelman. En voi kuitenkaan tehdä mitään sitoumuksia Kreikan hallituksen puolesta. Voin vain tarjota avun, jota parhaillaan annamme. 
Puhemies.
   Seuraavana on 
Pitääkö paikkansa, että Euroopan komissio joutuu vähentämään joidenkin uusille jäsenvaltioille tarkoitettujen tukivälineiden tähänastisten suunnitelmien mukaisia varoja, koska vuosien 2007–2013 talousarviosta tuli pienempi kuin alunperin suunniteltiin? Jos näin on – mitä välineitä tämä koskee? 
Danuta Hübner,
   Kysymyksessä mainittiin vuosien 2007–2013 talousarvio. Kuten arvoisa parlamentin jäsen varmasti tietää, tämä on toimielinten välisen sopimuksen piiriin kuuluva asia, josta nämä kolme toimielintä neuvottelevat komission ehdotuksen pohjalta.
Komissio osallistuu neuvotteluihin, mutta se puolustaa omaa ehdotustaan, jos voin käyttää tätä verbiä. Komissiolla ei ole valtaa päättää, mihin määrärahoihin mahdollinen kokonaistalousarvion pienentäminen vaikuttaa, eikä se voi päättää, miten budjettileikkaukset näkyvät yksittäisissä koheesiopolitiikkaa koskevissa otsakkeissa. Jokainen tällainen yleisluonteinen leikkaus edellyttää myös kokonaistalousarvion osatekijöiden mukautuksia.
Voin kuitenkin todeta, että puheenjohtajavaltio Luxemburgin kesäkuussa ehdottama koheesiopolitiikkaa koskeva talousarvio oli 10 prosenttia pienempi kuin komission ehdottama talousarvio. Kyseisellä ehdotuksella oli kohtuuton vaikutus koheesiopolitiikan yksittäisiin tavoitteisiin. Tavoitetta 1, joka käsittää kaikkein köyhimmät alueet, leikattiin 6 prosenttia. Tavoite 2, jossa pyritään parantamaan alueiden kilpailukykyä ja luomaan uusia työpaikkoja, kärsi noin 18 prosentin budjettileikkauksen. Kaikkein rajuimmat leikkaukset koskivat tavoitetta 3, joka liittyy Euroopan alueyhteistyöhön eli koheesioon. Tavoitteen 3 leikkaukset olivat 50 prosenttia.
Puhun vähennyksestä komission ehdotukseen verrattuna. Sillä olisi periaatteessa epäsuhtainen vaikutus niin kutsuttuihin vanhoihin ja uusiin jäsenvaltioihin, koska 80 prosenttia leikkauksista vaikuttaisi 15 vanhaan jäsenvaltioon ja loput 20 prosenttia unioniin vasta liittyneisiin valtioihin.
Minulla ei ole tämän enempää sanottavaa komission osallistumisesta budjettileikkauksia koskeviin päätöksiin. 
Ryszard Czarnecki (NI ). –
   Käytän puheenvuoron osoittaakseni, etteivät kreikkalaiset jäsenet ole ainoita, jotka yrittävät keskustella komission jäsenen kanssa. Arvoisa komission jäsen Hübner, kiitos vastauksestanne. Se oli asiantunteva, yksityiskohtainen ja ytimekäs. Pyrin kysymyksessäni ilmaisemaan monen parlamentin jäsenen huolet siitä, miten aluepolitiikan käy uudessa talousarviossa.
Arvoisa puhemies, lopetan tähän osoittaakseni teille, että parlamentissa on joitakin miesjäseniä, jotka pystyvät lopettamaan puheensa ajoissa, joten teidän ei tarvitse turvautua edessänne olevaan kamalaan laitteeseen. 
Danuta Hübner,
   . Vastattavakseni ei esitetty mitään lisäkysymystä. 
David Martin (PSE ). –
   Arvoisa komission jäsen, voisitteko tutustua Yhdistyneen kuningaskunnan valtiovarainministerin eilen pitämään puheeseen, jossa hän ylisti Yhdistyneen kuningaskunnan alueiden kehityksessä viime vuosina aikaan saatuja erilaisia saavutuksia? Kaikille hänen mainitsemilleen esimerkeille on yhteistä, että niitä oli rahoitettu osittain Euroopan aluekehitysrahaston varoin. Tässä yhteydessä kysyn, voisitteko ottaa tämän tiedon esiin neuvoston kanssa käymissänne neuvotteluissa, jotta saisitte lisättyä varojen määrää vuosien 2007–2013 rahoitusnäkymissä. 
Danuta Hübner,
   . Kiitos tästä tiedosta. Haluan todeta tässä yhteydessä kaksi asiaa. Yhdistyneellä kuningaskunnalla on ensinnäkin Euroopan parhaat käytännöt aluepolitiikassa ja varojen käyttötavassa. Olen vieraillut monessa tiede- ja yrityspuistossa. Teillä on loistavia kumppanuuksia paikallistasolla ja saavutatte uskomattoman hyviä tuloksia, hyvin usein rakennerahastoista tulevan pienen liikkeellepanevan avustuksen ansiosta. Paitsi Skotlannissa, Walesissa tai Cornwallissa myös muilla Yhdistyneen kuningaskunnan alueilla on nähtävissä erinomaisia esimerkkejä tämäntyyppisistä parhaista käytännöistä. Hyödynnämme Yhdistyneen kuningaskunnan kokemusta myös lisätäksemme innovatiivisuuttamme uusissa rahoitusjärjestelyissä, ja Yhdistyneen kuningaskunnan kokemusta hyödynnetään laajalti myös uusia rahoitusjärjestelyjä koskevissa tapahtumissa, joita meillä on brittien kanssa ensi kuussa.
Toiseksi totean, että me kaikki tarvitsemme talousarviota koskevan päätöksen, mutta on ymmärrettävä, että voimme tällä välin tehdä brittien kanssa yhteistyötä kaikissa muissa asioissa – säännöksissä, ohjelmasuunnittelussa ja myös näissä varojen tulevaisuutta koskevissa innovatiivisissa aloite-ehdotuksissa. Olisi kuitenkin hyvä, jos talousarviosta saataisiin päätettyä Yhdistyneen kuningaskunnan puheenjohtajakaudella. 
Justas Vincas Paleckis (PSE ). –
   Arvoisa komission jäsen, kolleganne komission jäsen Grybauskaitė totesi julkisesti, että jos EU ei pääse sopimukseen rahoitusnäkymistä tänä vuonna Yhdistyneen kuningaskunnan puheenjohtajakaudella, EU:n uudet jäsenvaltiot eivät saa suunnitelmien mukaista täysimääräistä avustusta rakenne- ja koheesiorahastoista. Yhdyttekö tähän ennustukseen? 
Danuta Hübner,
   .  Ei ole mikään salaisuus, että tämän politiikan aloittaminen vaatii aikaa. Arvioimme, että tarvitsemme talousarviota koskevan päätöksen tekemisen jälkeen noin 18 kuukautta aikaa uuden sukupolven koheesio-ohjelmien ja -hankkeiden käyttöönottoa varten. Kun asiaa tarkastellaan tästä näkökulmasta, nyt on todellakin viimeinen hetki päättää talousarviosta, koska meillä on jo nyt kiire. Tämä on täysin selvää.
Ongelmana on, että kun päätös on tehty ja saamme kaikki muutkin välttämättömät menettelyt päätökseen, meidän on vielä neuvoteltava ohjelmista – kansallisista puitteista ja toimintaohjelmista – minkä jälkeen jäsenvaltioiden on valmistauduttava ohjelmien ja hankkeiden aloittamiseen. Jos ohjelmat käynnistetään tammikuussa 2007 – mikä on tällä hetkellä melko epätodennäköistä – varojen vastaanottamiseen jää vähemmän aikaa, joten varojen määrä riippuu ainoastaan päätöksestä, tehtiinpä se milloin tahansa. Varat myönnetään tällä päätöksellä, mutta huolestuttavaa on se, miten paljon varojen vastaanottamiseen jää aikaa. Jos rahoitusnäkymien kautta lyhennetään rahoitusnäkymiä koskevan päätöksen viivästymisen vuoksi, silloin jäsenvaltioilla ja alueilla – sekä vanhoilla että uusilla – on vähemmän aikaa ja jotkin varat saatetaan menettää. Riski on suurin nimenomaan tällä politiikan alalla. 
Puhemies.
   Kysymyksiin nro 45 ja 46 vastataan kirjallisesti(1).
Puhemies.
   Seuraavana on 
Komissio tilasi vuonna 2004 sveitsiläiseltä tutkimuslaitokselta ISDC:ltä (Institut Suisse de Droit Comparé) rahapelisektoria sisämarkkinoilla koskevan tutkimuksen.
ISDC teettää osan edellä mainitusta tutkimuksesta alihankintatyönä brittiläisellä Center for the Study of Gambling -tutkimuskeskuksella (Manchester, Yhdistynyt kuningaskunta), joka tiettävästi saa tukea vedonvälittäjiltä. Lisäksi itse ISDC:n riippumattomuuteen kohdistuu epäilyjä, ja sen rahoituksen on arveltu olevan riippuvainen joidenkin alan toimijoiden tekemistä tilauksista. Kyseinen taloudellinen kytkös aiheuttaa käytännössä eturistiriidan, joka saattaa asettaa edellä mainitun tutkimuksen johtopäätökset kyseenalaisiksi.
Ottaen huomioon, että edellä mainitulla tutkimuksella on kiistattomia vaikutuksia kyseiseen alaan sovellettavan lainsäädännön tulevaisuuteen, mihin toimiin komissio aikoo ryhtyä varmistaakseen edellä mainitun tutkimuksen objektiivisuuden, ja mitä takeita se voi antaa kyseisessä asiassa Euroopan rahapelisektorin toimijoille? 
Charlie McCreevy,
   . Olen varma, ettei komission tilaamaan tutkimukseen liity eturistiriitaa. Olen tyytyväinen toimeksiannon saaneen sveitsiläisen tutkimuslaitoksen sekä alihankkijana toimivan Salfordin yliopiston Center for the Study of Gambling -tutkimuskeskuksen riippumattomuuteen ja luotettavaan työhön.
Parlamentin jäsenen tarkoittama suhde avustaviin yrityksiin on aivan normaalia yliopistojen laitoksille koko maailmassa. Olen varma, ettei avustavien yritysten lahjoituksiin liity mitään ehtoja, olivatpa ne peräisin vedonvälittäjiltä tai veikkaus- ja vedonlyöntitoimintaa harjoittavilta kansallisilta yhtiöiltä. Olen tyytyväinen komissiolle annettuun ilmoitukseen, jonka mukaan eturistiriitaa ei ole.
Voin vakuuttaa arvoisalle parlamentin jäsenelle, että yksikköni seuraavat erittäin tarkasti kyseisen tutkimuksen tekemistä ja varmistavat, että toimeksisaaja täyttää täysimääräisesti tarjouseritelmässä mainitut tarjoussopimuksentekoperusteet.
Parlamentin jäsen toteaa, että "edellä mainitulla tutkimuksella on kiistattomia vaikutuksia kyseiseen alaan sovellettavan lainsäädännön tulevaisuuteen". Haluaisin ensinnäkin muistuttaa parlamentin jäsenelle, että kyseisessä tutkimuksessa, jossa tarkastellaan hyvin laajaa rahapelisektoria, selvitetään tosiasiassa jäsenvaltioissa sovellettavia erilaisia lakeja ja taloudellisia näkökohtia. Tässä tutkimuksessa hankitaan tietoja, eikä toimeksisaaja neuvo komissiota sen tulevissa poliittisissa päätöksissä.
Lisäksi voin vakuuttaa parlamentin jäsenelle, etten tee mitään poliittisia päätöksiä pelkästään kyseisen tutkimuksen perusteella. Tämä tutkimus auttaa meitä kaikkia ymmärtämään aiempaa paremmin asiaan liittyviä seikkoja, mutta aion kuulla asianosaisia täysimääräisesti ennen kuin teen mitään päätöksiä.
Toimeksisaajan laatima raportti toimitetaan kaikille asianosaisille ja julkaistaan komission www-sivustolla. Toimeksisaajan tutkimustuloksista järjestetään lisäksi julkinen kuulemistilaisuus, suunnitelmien mukaan marraskuun alussa, ja asianosaisten, myös arvoisan parlamentin jäsenen, näkemykset ovat siellä erittäin tervetulleita. 
Jacques Toubon (PPE-DE ). –
   Arvoisa komission jäsen, kiitos erittäin täsmällisestä vastauksesta. Haluan vain korostaa, ettette kiistänyt kysymyksessäni esitettyjä asioita ja että nimenomaan nämä asiat ovat erityisen huolestuttavia. Vaikka sveitsiläisen tutkimuslaitoksen ISDC:n tutkimus onkin vain alustava tutkimus kaikista järjestelmistä, mielestäni ei selvästikään ole riittävän objektiivista, että kaikkien taloudellisten näkökohtien selvittämiseen valtuutetaan yliopiston tutkimuskeskus, jonka hallintoneuvostossa on Stanley Leisuren, Gala Groupin, London Clubs Internationalin tai Camelot Groupin kaltaisia yhtiöitä. 
Charlie McCreevy,
   . Olen parlamentin jäsenen kanssa eri mieltä. On aivan tavallista, että yliopistot ja osaamiskeskukset saavat rahoitusta tietyiltä elimiltä, eikä tämän yliopiston tutkimuksen tekoon liity minkäänlaista eturistiriitaa. En hyväksy sellaista ajattelutapaa, että tämä tapaus olisi jotenkin erilainen. Toimeksisaaja on antanut erilaisia takuita.
Haluan sanoa parlamentin jäsenelle, että sponsoriksi on merkitty myös Camelot Group, joka hoitaa Yhdistyneessä kuningaskunnassa veikkaustoimintaa harjoittavaa UK National Lottery -yhtiötä. Salfordin yliopistoa sponsoroi siis sekä yksityisen sektorin toimija että toimija, jolla on valtion monopoli.
Tapaukseen ei näin ollen liity mielestäni mitään ristiriitaa. Kyseessä on tosiasioihin perustuva tutkimus. Se auttaa komissiota asioiden pohdinnassa, ja se julkaistaan www-sivustolla. Marraskuussa järjestetään kuulemistilaisuus, johon kutsutaan kaikki asianosaiset, myös arvoisa parlamentin jäsen. Vasta tämän jälkeen teemme lopulliset päätöksemme. Tässä tutkimuksessa hankitaan nimenomaan tietoja. 
David Martin (PSE ). –
   Arvoisa komission jäsen, haluan kiittää teitä määrätietoisesta vastauksesta. Mietin, oletteko kanssani samaa mieltä siitä, että Manchesterissa toimiva Centre for the Study of Gambling -tutkimuskeskus on arvostettu akateeminen laitos, joka ei ota moraalista kantaa rahapeleihin, ei puolesta eikä vastaan. Se tutkii vain rahapelitoiminnan psykologisia syitä sekä sen taloudellisia ja sosiaalisia vaikutuksia riippumattomin ja akateemisin menetelmin. 
Charlie McCreevy,
   . Saatavillani olevien tietojen perusteella voin yhtyä parlamentin jäsenen näkemykseen, ja ennen kuin toisin todistetaan, tällä nimenomaisella laitoksella on erinomainen maine. 
Puhemies.
   Seuraavana on 
Heinäkuussa esitin Euroopan komissiolle kysymyksen, joka koski slovenialaisten rahapelien järjestäjien vaikeuksia mainostaa toimintaansa Itävallassa. Euroopan komissio totesi vastauksessaan, että se aikoi tutkia vuonna 2003 muutettua Itävallan lainsäädäntöä, jossa kielletään ulkomailla järjestettävien rahapelien mainostaminen Itävallassa, ja selvittää sen yhteensopivuuden Euroopan yhteisön lainsäädännön kanssa.
Mitä Euroopan komissio on saanut selville näiden kolmen kuukauden aikana, jotka ovat kuluneet siitä, kun esitin ensimmäisen asiaa koskevan kysymyksen?
Haluaisin muistuttaa komissiota, että Itävalta on kieltänyt ja estää täten ulkomailla järjestettävien rahapelien mainostamisen alueellaan mutta tämä kielto ei koske itävaltalaisia toiminnanharjoittajia. Itävalta suojelee näin selvästi kotimaisten toiminnanharjoittajien taloudellisia etuja ja haittaa ulkomaisten matkailualan toimijoiden toimintaa EU:n yhteismarkkinoilla. Se rikkoo täten markkinoiden vapauden perusperiaatetta ja erityisesti EY:n perustamissopimuksen 49 artiklaa, joka koskee vapautta tarjota palveluja.
Mihin toimenpiteisiin Euroopan komissio aikoo ryhtyä tässä asiassa, jotta syrjintä saadaan lopetettua ennen Itävallan 1. tammikuuta 2006 alkavaa puheenjohtajuuskautta? 
Charlie McCreevy,
   .  Parlamentin jäsenelle antamassani edellisessä vastauksessa totesin, että komissio on valmis tarkastelemaan kyseistä lainsäädäntöä yksityiskohtaisempien tietojen perusteella.
Komissiolle ei ole tehty valituksia Itävallan lainsäädännöstä, mutta palautan parlamentin jäsenen mieleen tekeillä olevan tutkimuksen, jossa on tarkoitus selvittää kaikki kansalliset säännökset, joita sovelletaan erilaisiin rahapelipalveluihin. Kyseisen tutkimuksen on tarkoitus valmistua tämän vuoden loppuun mennessä, ja odotan, että siinä esitetään lainsäädännöllisiä ja taloudellisia seikkoja koskeva katsaus, jotta me kaikki ymmärtäisimme aiempaa paremmin tähän aiheeseen liittyviä monimutkaisia asioita ja jotta saamme tietoa jäsenvaltioissa, myös Itävallassa, sovellettavista säädöksistä.
Kehotan uudestaan parlamentin jäsentä antamaan meille lisää yksityiskohtaisia tietoja tai käytännön esimerkkejä ongelmista, joita slovenialaisilla rahapelien järjestäjillä on ollut toimintansa mainostamisessa. Tällaiset tiedot auttaisivat komissiota määrittämään, onko rikkomismenettelyn aloittaminen aiheellista. 
Jelko Kacin (ALDE ). –
   Arvoisa komission jäsen, kiitos kattavasta vastauksesta. Annamme teille mielihyvin käytännön esimerkkejä syrjinnästä, jossa tietyt itävaltalaiset yritykset kieltäytyvät mainostamasta Slovenian tasavallan alueella toimivia rahapeliyrityksiä, koska Itävallan lainsäädännössä kielletään tällainen mainonta. Tästä on olemassa aineellisia todisteita, ja annamme kaikki tällaiset todisteet tiedoksenne mahdollisimman pian. Kiitos yhteistyöstänne. 
Charlie McCreevy,
   . Kiitän parlamentin jäsentä siitä, mitä hän lupasi tehdä. Kehotan häntä ottamaan yhteyttä komissioon, jotta hänen kanssaan voidaan järjestää tapaaminen. Ehkäpä asiaa voidaan sitten tutkia lisää. Tämä on yksi mahdollinen menettelytapa. 
Puhemies.
   Seuraavana on 
Aikooko Euroopan komissio puuttua kuluttajansuojan puuttumiseen vakuutus- ja eläkealalla? Tuhansien Equitable Lifeen sijoittaneiden EU-kansalaisten – vain havaitakseen eläkkeensä vähentyneen huomattavasti – ongelmat ovat selvä esimerkki siitä, että EU ei pysty suojelemaan kansalaisiaan.
Pankkitoiminnan avaamiseksi yli rajojen on toteutettu toimia. Miten komissio aikoo suojella EU:n kansalaisia/kuluttajia Equitable Lifen antamat kokemukset huomioon ottaen?
Jos ongelmia syntyy, kuka maksaa korvauksen kärsineille osapuolille? Tämä on erityisen tärkeää palveludirektiiviehdotusta (2004/0001 (COD)) koskevan sovun saavuttamisen ja sen täytäntöönpanon valossa tilanteissa, jolloin ollaan huolissaan alkuperämaaperiaatteesta ja kuluttajansuojasta. 
Charlie McCreevy,
   . Komissio suhtautuu erittäin myötätuntoisesti moniin tuhansiin vakuutuksenottajiin ja eläkeläisiin, joille on aiheutunut huomattavia taloudellisia menetyksiä Equitable Life -vakuutusyhtiön vakavien ongelmien vuoksi.
Komissio ei suoraan valvo yksittäisten vakuutusyritysten toimintaa. Se kuuluu jäsenvaltioiden vastuualueeseen, ja valvonnasta vastaavat käytännössä kyseiseen tehtävään nimitetyt valvontaviranomaiset.
Yhdistyneen kuningaskunnan rahoituspalveluviranomainen myöntää, että edellisessä järjestelmässä oli tiettyjä puutteita, ja vastatakseen Penrosen raportissa esitettyyn kritiikkiin se on pannut alulle suuren uudistuksen henkivakuutusyrityksiä koskevassa sääntelyssä. Siinä näkyvät osittain Equitable Life -vakuutusyhtiön tapauksesta saadut opetukset.
Korvausten maksamisesta totean, että kun kansallinen valvonta on epäonnistunut, korvausta voidaan vaatia vain kyseisen jäsenvaltion kansallisissa tuomioistuimissa. Vakuutus- ja eläkealaa koskevasta yhteisön järjestelmästä totean, että komissio työskentelee parhaillaan Solvenssi II -hankkeen parissa, jonka tavoitteena on jossain vaiheessa toteuttaa nykyistä yhdenmukaisempi riskeihin perustuva järjestelmä kaikkien vakuutusyritysten valvomiseksi ja vakavaraisuuden sääntelemiseksi koko Euroopan unionissa.
Komissio myös tutkii edelleen jäsenvaltioiden kanssa, millaisilla vakuutusalan takuurahastojärjestelmillä voitaisiin käsitellä sellaisia tilanteita, joissa vakuutusyritys epäonnistuu eikä pysty noudattamaan vakuutuksenottajille ja edunsaajille tekemiään sitoumuksia. On kuitenkin pantava merkille, ettei Equitable Life ole joutunut selvitystilaan vaan jatkaa toimintaansa toimiluvan saaneena vakuutusyrityksenä lukuun ottamatta yhtä, joka ei saa harjoittaa uutta liiketoimintaa.
Pankkialalla jäsenvaltiot velvoitetaan jo talletusten vakuusjärjestelmistä annetussa direktiivissä perustamaan järjestelmiä, joissa tallettajille tarjotaan 20 000 euron vähimmäisvakuustaso, vaikkakin raja on suurempi joissakin jäsenvaltioissa. Talletusten vakuusjärjestelmistä annettua direktiiviä ollaan parhaillaan tarkistamassa, jotta se vastaisi markkinoiden kehitystä.
Sisämarkkinapalveluja koskevasta direktiiviehdotuksesta totean, että komissio haluaa muistuttaa, että rahoituspalvelut eivät kuulu kyseisen ehdotuksen soveltamisalaan. Lisäksi on huomattava, että palveludirektiiviehdotuksessa on kuluttajansuojaa vahvistavia säännöksiä. Erityisesti 27 artiklan mukaan jäsenvaltioiden on varmistettava, että sellaisten palvelujen tarjoajilla, joihin sisältyy välitön ja erityinen terveys- tai turvallisuusriski tai taloudellinen riski vastaanottajan tai kolmannen henkilön kannalta, on ammatillinen vastuuvakuutus. 
Gay Mitchell (PPE-DE ),
   . Yli miljoona eurooppalaista koki vuonna 2001 todellisen tappion. Heidän joukossaan oli yli 15 000 muualla kuin Yhdistyneessä kuningaskunnassa asuvaa henkilöä ja monia haavoittuvaisia eläkeläisiä. He menettivät yhteensä 5 miljardia euroa harkiten keräämissään eläkesäästöissä, minkä väitettiin johtuneen Yhdistyneen kuningaskunnan lainsäädännössä olevasta niin sanotusta sarjavirheestä eikä osakemarkkinoilla tapahtuneista romahduksista.
Komissio on väittänyt, ettei sen tarvitse tutkia Yhdistyneen kuningaskunnan kansallisia täytäntöönpanotoimia, koska sen mielestä Yhdistynyt kuningaskunta noudattaa nykyään lainsäädäntöä. Tällä tavalla tämä asia ei korjaannu. Aikooko komissio tutkia tämän tapauksen perusteellisesti ja panna vireille Yhdistyneen kuningaskunnan vastaisen menettelyn tuomioistuimessa? 
Charlie McCreevy,
   . Euroopan yhteisöjen tuomioistuimella on vakiintunut oikeuskäytäntö tällä alalla. Tilanne on samanlainen kuin selvitin aiemmin vastatessani kysymykseen, joka koski toista Yhdistyneessä kuningaskunnassa toimivaa vakuutusyritystä.
Komissio ei voi tutkia tätä asiaa siten kuin arvoisa parlamentin jäsen ja muut jäsenet haluaisivat, koska komissio ei voi toimia siten. Euroopan yhteisöjen tuomioistuin voi tarkastella ainoastaan tapaa, jolla direktiivi on saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä, sekä nykytilannetta. On muutoksista kärsineiden vakuutuksenottajien asia saattaa nämä asiat kansallisiin tuomioistuimiinsa. Olen antanut tämän vastauksen vastatessani tästä yleisesti ottaen samantapaisesta asiasta esitettyihin aikaisempiin kysymyksiin, ja tämä on edelleen komission kanta. 
Gay Mitchell (PPE-DE ). –
   Arvoisa komission jäsen, kiitän teitä vastauksestanne, mutta voitteko kertoa minulle, miten yhtenäismarkkinoihin voi luottaa, jos Equitable Life selviytyy rankaisematta siitä, että se kohtelee tavallisia ihmisiä tällä tavoin? Tämä ei johtunut osakemarkkinoilla tapahtuneesta romahduksesta vaan lainsäädännössä olevasta sarjavirheestä. Näin väitetään. Miten eri puolilla Eurooppa asuvia ihmisiä voidaan pyytää suhtautumaan vakavasti yhtenäismarkkinoihin, jos komissio pesee tällä tavoin kätensä kyseisestä asiasta? 
Charlie McCreevy,
   . Riippumatta siitä, ketä kohtaan tunnen myötätuntoa tässä asiassa, komission tehtävänä on varmistaa, että Yhdistynyt kuningaskunta noudattaa tällä hetkellä alaa koskevaa Euroopan unionin lainsäädäntöä. Komissio ei voi antaa lausuntoa sellaisen aiemmin käytössä olleen sääntelyjärjestelmän sisällöstä ja soveltamisesta, joka on jo korvattu uudella.
Komissio on noudattanut aina täysimääräisesti rikkomismenettelyn tehtävää ja tarkoitusta koskevaa tuomioistuimen oikeuskäytäntöä. Kyseisen EU:n lainsäädäntöön perustuvan menettelyn tavoitteena on sovittaa yhteen voimassa oleva kansallinen lainsäädäntö ja EU:n lainsäädäntö tai tehdä niistä jälleen yhteensoveltuvia eikä tehdä päätöksiä mahdollisesti aiemmin esiintyneestä ristiriidasta kansallisessa lainsäädännössä, jota on sittemmin muutettu tai joka on korvattu uudella lainsäädännöllä. Tämä on vakiintunut oikeuskäytäntö tällaisissa asioissa, ja tilanne on tämä myös jatkossa. 
Puhemies.
   Koska olemme jäljessä aikataulusta, keskeytän tässä kohtaa tästä aiheesta käytävän keskustelun. Näin ollen kysymyksiin nro 50–53 vastataan kirjallisesti(2).
Puhemies.
   Seuraavana on 
Asetuksessa (ETY) N:o 2081/92(3) säädetään muun muassa sellaisten elintarvikkeiden nimitysten suojasta, joiden laatu liittyy tiettyyn maantieteelliseen alkuperään. Tšekki on hakenut tällaista nimityksen suojaa "Karlovarske oplatky" -tuotteelle (Karlsbadin vohvelit).
Karlsbadin vohvelit ovat noin 200 vuotta vanhan perhereseptin mukaan valmistettu vohvelierikoisuus, joka tuli maailmanlaajuisesti tunnetuksi senaikaisen böömiläisen kylpyläkaupungin Karlsbadin (Karlovy Vary) kukoistuskauden ansiosta. Vohveleita valmistettiin pääasiassa silloisen enimmäkseen saksalaisten asuttaman "kylpyläkaupunkien kolmion" (Karlsbad-Marienbad-Franzensbad) alueella, mutta myös Itävallassa.
Kun toisen maailmansodan päättyessä suuri osa saksankielistä väestöä karkotettiin Tšekkoslovakiasta, useat pitkään Karlsbadissa ja kylpyläkolmion alueella asuneet leipuriperheet muuttivat muun muassa Saksaan ja Itävaltaan, minne ne veivät tämän osaamisensa mukanaan ja missä aloittivat uudestaan Karlsbadin vohveleiden valmistuksen.
Onko komissio tietoinen tästä asiasta ja miten se aikoo ottaa sen huomioon arvioidessaan nimityksen suojaa koskevaa Tšekin hakemusta? 
Mariann Fischer Boel,
   . Komissio voi vahvistaa parlamentin jäsenelle saaneensa Tšekin tasavallalta hakemuksen, joka koskee "Karlovarske oplatky" -tuotteen (Karlsbadin vohvelit) rekisteröimistä suojatuksi alkuperänimitykseksi neuvoston asetuksen (EY) N:o 2081/92 mukaisesti. Komissio tutkii parhaillaan hakemusta edellä mainitun asetuksen perusteella. Tässä vaiheessa komissio ei voi ottaa huomioon mitään kolmansien osapuolten esittämiä tietoja tai aineistoja, jotka eivät sisälly varsinaiseen hakemukseen.
Jos komissio katsoo, että hakemus täyttää rekisteröintiä koskevat vaatimukset, tuotteen nimi ja lyhennelmä eritelmästä julkaistaan Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
Tällöin kuka tahansa osapuoli, joilla on asiassa laillinen etu valvottavanaan, voi tehdä rekisteröintiä koskevan valituksen omassa jäsenvaltiossaan. Mikä tahansa jäsenvaltio voi tehdä rekisteröintiä koskevan valituksen kuuden kuukauden kuluessa sen julkaisemisesta Euroopan unionin virallisessa lehdessä, minkä jälkeen komissio kehottaa asianomaisten jäsenvaltioiden viranomaisia keskustelemaan ja sopimaan asiasta. Jos komissio kuitenkin katsoo alkuperäisessä tutkinnassaan, ettei hakemus täytä asetuksessa säädettyjä edellytyksiä, se tekee muodollisen päätöksen hakemuksen julkaisematta jättämisestä.
Parlamentin jäsenen esittämään kysymykseen on näin ollen vastattava tiukasti, että ensimmäisessä vaiheessa komissio ottaa huomioon ainoastaan hakemuksessa mainitut seikat.
Jos komissio kuitenkin päättää julkaista hakemuksen, parlamentin jäsenen mainitsemilla valmistajilla on mahdollisuus vastustaa rekisteröintiä. 
Bernd Posselt (PPE-DE ).
   Arvoisa komission jäsen, komission olisi mielestäni syytä ottaa huomioon myös parlamentilta tulevat tiedot. Karlsbadin vohveleita valmistettiin ja myytiin Karlsbadissa ja Marienbadissa. Ne keksittiin Teplin luostarissa. Niitä valmistettiin ja myytiin maailmanlaajuisesti jo 1800- ja 1900-luvuilla, ja nykyään maailman parhaita Karlsbadin vohveleita valmistaa Wetzel-niminen yritys Dillingen an der Donaussa. Katsokaa minua. Tiedätte, että ymmärrän jotakin ruoasta, ja voin vahvistaa, että ne todellakin ovat parhaita Karlsbadin vohveleita. Pyydän teitä siksi tutkimaan, voidaanko näin kansainvälinen ja eurooppalainen nimitys todellakin rajata maantieteellisesti. Se köyhdyttäisi eurooppalaista kulttuuriamme. 
Mariann Fischer Boel,
   . Odotin voivani tässä yhteydessä maistaa näitä erittäin herkullisia vohveleita, mutta ehkäpä siihen tarjoutuu tilaisuus jokin toinen kerta.
Voin vain toistaa, että jos komissio päättää julkaista hakemuksen, jäsenvaltioilla on mahdollisuus puuttua asiaan tietyn määräajan kuluessa. Jos hakemus julkaistaan, teillä on tämä mahdollisuus. Olen aivan varma, että tätä asiaa käsitellään vielä myöhemmin. 
Puhemies. –
   Voin vahvistaa yli puoluerajojen, että nämä vohvelit todellakin ovat erittäin hyviä. Ehkäpä jäsen Posseltin pitäisi tuoda yksi vohveli komission jäsenelle. 
Puhemies.
   Seuraavana on 
Tšekin tasavalta pyysi 19.10.2004 päivätyssä kirjeessä eurooppalaisen suojamerkinnän myöntämistä prave olomoucvke tvaruzky –tuotteelle (aito Olmützer Quargel -tuote) asetuksen (ETY) N:o 2081/92(4) (alkuperänimityksiä koskeva asetus) mukaisesti. Olmützer Quargel on tuorejuusto, joka on peräisin Itävallan Määristä (ks. "Handbuch der Käse", toimittanut Dr. Heinrich Mair-Waldburg) ja jota on valmistettu Itävallassa 1900-luvun vaihteesta lähtien. Myös esimerkiksi Saksassa on kuitenkin valmistettu Olmützer Quargel –tuotetta ja markkinoitu kyseisellä nimellä ainakin vuodesta 1945 lähtien. Toisen maailmansodan jälkeisen geopoliittisen tilanteen muuttumisen myötä suuri määrä saksaa puhuvia juustonvalmistuksen ammattilaisia muutti silloisesta Tšekkoslovakiasta Itävaltaan, jossa näiden mukanaan tuoman tietämyksen avulla Olmützer Quargel -tuotteen valmistusta kehitettiin edelleen. Mikäli kyseisille Tšekissä valmistettaville tuotteille myönnetään alkuperänimitystä koskeva suoja, perinteisesti Itävallassa valmistettavan Olmützer Quargel –tuotteen markkinointi olisi mahdotonta. Miten tämä voidaan komission mukaan ottaa huomioon asetuksen (ETY) N:o 2081/92 mukaisen suojan myöntämisen yhteydessä? 
Mariann Fischer Boel,
   . Komissio voi vahvistaa parlamentin jäsenelle saaneensa Tšekin tasavallalta hakemuksen, joka koskee "pravé olomoucke tvarůžky" -tuotteen rekisteröimistä suojatuksi maantieteelliseksi merkinnäksi. Selitys on aivan sama sen kysymyksen osalta, päättääkö komissio hyväksyä hakemuksessa esitetyt näkemykset vai jättää tilanteen ennalleen, ja ajan säästämiseksi tänä myöhäisenä ajankohtana ehdotan, että tähän asiaan palataan myöhemmin. 
Agnes Schierhuber (PPE-DE ).
   Arvoisa puhemies, komission jäsen itse sanoi, että Tšekin tasavallan hakemus koskee aitoa Olmützer Quargel -tuotetta. Tämä pitää nähdäkseni paikkansa. Varsinkin koska Olmützer Quargel -tuotetta valmistetaan muissakin jäsenvaltioissa, tällöin olisi myös selvää, että kyse on ainoastaan yleisnimityksestä. Tällöin Itävallalla tai Saksalla, joihin tämän tuotteen valmistajat muuttivat entisestä Tšekkoslovakiasta, ei olisi asian kanssa mitään ongelmia, koska oleellinen ero tulisi selväksi termillä "aito" Olmützer Quargel. 
Mariann Fischer Boel,
   . Tiedän aivan hyvin syyt, miksi kyseistä tuotetta valmistetaan alkuperäisen kolmion ulkopuolella, mutta voin vain suosittaa, että pyritte käyttämään lainsäädännön tarjoamia mahdollisuuksia, mikäli asia ei ratkea toivomallanne tavalla. 
Puhemies.
   Seuraavana on 
Euroopan parlamentti hyväksyi 11. toukokuuta 2005 päätöslauselman hedelmien ja vihannesten yhteisen markkinajärjestelyn yksinkertaistamisesta, jossa se kehottaa komissiota lisäämään tukeaan tuottajaorganisaatioille ja ottamaan käyttöön marjamarkkinoiden tuontikiintiöt. Tähän päädyttiin sen jälkeen, kun Euroopan parlamentin jäsenet olivat toistuvasti esittäneet asian maatalousvaliokunnassa ja lähettäneet asiasta kirjeitä komission jäsen Mariann Fischer Boelille. Valitettavasti komissiolta ei ole toistaiseksi saatu vakaata vastausta marjaongelmaan. Tilanne on vuonna 2005 ollut tuhoisa Puolan marjamarkkinoilla. Mansikoiden, vadelmien ja viinimarjojen ostohinnat ovat jo toista vuotta olleet huomattavasti alle tuotantokustannusten. Aikooko komissio soveltaa ajoissa satovuotta 2006 varten Euroopan parlamentin 11. toukokuuta annetussa päätöslauselmassa ehdotettuja ratkaisuja? 
Mariann Fischer Boel,
   . Komissio tietää, että Puolan marja-alalla on ollut kahden viime vuoden aikana suuria ongelmia, jotka johtuvat useiden alan tuotteiden alhaisista hinnoista.
Marraskuussa 2004 hedelmien ja vihannesten yhteisen markkinajärjestelyn yksinkertaistamisesta annettujen puheenjohtajan päätelmien mukaisesti komissio alkoi monta kuukautta sitten analysoida yhteisön markkinoita jalostettavaksi tarkoitettujen marjojen alalla, jotta se voisi tehdä asianmukaisia ehdotuksia tiettyjen ongelmien käsittelemiseksi.
Näiden tutkimusten yhteydessä komission edustajat vierailivat useissa jäsenvaltioissa. Puolassa vierailtiin huhtikuussa ja heinäkuussa. Analyysi valmistuu vuoden loppuun mennessä, ja komissio julkaisee sen vuoden 2006 alussa. Mahdollisista toimista aletaan tietenkin keskustella vasta sitten, kun analyysissa esitetyt päätelmät ovat saatavilla.
Komissio on lisäksi aloittanut Puolan pyynnöstä pakastemansikoiden tuontia koskevan suojatoimenpidetutkimuksen. Tutkimus on tekeillä, eikä tässä vaiheessa ole tehty vielä mitään päätelmiä. 
Zbigniew Krzysztof Kuźmiuk (PPE-DE ). –
   Arvoisa komission jäsen, aluksi haluan kiittää komissiota ja komission jäsentä siitä, että tähän Puolan kannalta erittäin vakavaan ongelmaan on kiinnitetty näin paljon huomiota. Eniten minua huolestuttaa päätöksentekoprosessin pituus. Kiinnitimme huomiota tähän ongelmaan ensimmäisen kerran vuonna 2004. Siitä on valitettavasti kulunut jo vuosi, ja vuonna 2005 asiat ovat menneet pikemminkin huonompaan kuin parempaan suuntaan.
Arvoisa komission jäsen, minulla on teille kysymys. Onko mahdollista, että tämä ongelma saadaan ratkaistua ennen vuoden 2006 sadonkorjuun alkua? 
Mariann Fischer Boel,
   . Raporttia alettiin valmistella huhtikuussa 2005, ja siitä lähtien on tehty tutkimuksia keskeisissä asiaan liittyvissä valtioissa: Belgiassa, Tanskassa, Ranskassa, Saksassa, Unkarissa, Puolassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Puolaan tehtiin satokauden aikana kaksi vierailua. Raporttia valmistellaan näiden vierailujen aikana kerättyjen tietojen ja tilastotietojen perusteella. Siinä käsitellään yksityiskohtaisesti neljää suurta eurooppalaista alaa: jalostettavaksi tarkoitettuja mansikoita, mustaherukoita, vadelmia ja kirsikoita.
Mahdolliset toimenpiteet sisällytetään komission tiedonantoon, joka koskee ehdotusta hedelmä- ja vihannesalan uudistamiseksi ja josta on tarkoitus keskustella vuoden 2006 toisella vuosipuoliskolla. 
Puhemies.
   Seuraavana on 
Viimeaikaisten uutisten mukaan huomattava osa yhteisön maataloustuista maksetaan, ei pienviljelijöille, vaan varakkaille suurmaanomistajille, joista suurin osa on aatelista syntyperää. Samalla kun sadat viljelijät ovat saaneet yhteisön tukea keskimäärin alle 100 euroa, maa-aateli ja elintarviketeollisuus ovat nostaneet miljoonia eurooppalaisten veronmaksajien rahoja.
Muutama esimerkki: sokeriyhtiö Tate [amp] Lyle 170 miljoonaa euroa, Alankomaiden maatalousministeri Cees Veerman 400 miljoonaa euroa, Englannin Prinssi Charles 340 000 euroa, brittiperhe Parker 1,5 miljoonaa euroa, brittiparoni Rothschild 500 000 euroa ja irlantilainen suurmaanomistaja Larry Goodman 508 000 euroa.
Onko komissio tietoinen näistä seikoista? Miten komissio selittää yhteisön maataloustukien tällaisen epäasianmukaisen käytön? 
Mariann Fischer Boel,
   . Kiitos, koska on erittäin mukava tietää, mistä tämä kysymys tulee.
Komissio toimitti Euroopan parlamentille suuntaa-antavia tietoja YMP:n suorien tukien jakautumisesta jäsenvaltioittain, tukien suuruudesta sekä tilojen tyypeistä vuosina 2000 ja 2001. Näistä tiedoista käy ilmi, että viljelijöille maksettavien tukien määrässä on suuria eroja monissa jäsenvaltioissamme. Koska viljelijä, joka määritellään henkilöksi, jonka tila sijaitsee yhteisön alueella ja joka harjoittaa maataloustoimintaa, tekee tukihakemukset itse, komissio ei saa tietoja maanomistuksesta eikä tuensaajan aatelisarvosta. Koska komission on joka tapauksessa varmistettava yksittäisten tietojen luottamuksellisuus, se ei voi asettaa saataville eikä julkaista EMOTR:n tukiosaston tuen saajien nimiä.
Suorien tukien epätasainen jakautuminen liittyy aikaisempaan tuotantoon. Vuonna 1992 toteutetun YMP:n uudistuksen jälkeen alkuperäinen hintatukipolitiikka on korvattu politiikalla, jonka tavoitteena on kilpailukyvyn parantaminen. Politiikan muutokset on voitu toteuttaa alentamalla vähitellen EU:n tukihintoja ja korvaamalla viljelijöille tästä aiheutuvat tulonmenetykset suorilla tuilla. Koska nämä suorat tuet sidottiin aluksi pääasiassa tuotantotekijöihin siten, että tukia maksettiin viljelyalalla hehtaarien ja viitesadon perusteella ja karjatalousalalla eläinten lukumäärän perusteella, viljelijät, joilla on suuri tila tai paljon karjaa, saivat enemmän korvausta suorien tukien muodossa. Keskusteltaessa yhteiseen maatalouspolitiikkaan vuoden 1992 uudistuksessa ja Agenda 2000 -ohjelmassa tehtävistä erilaisista muutoksista sekä uudelleen vuonna 2003 käydyissä YMP:n uudistusta koskevissa neuvotteluissa komissio itse asiassa ehdotti ylärajan asettamista maaviljelijöille maksettaville suorille tuille, ja vuonna 2003 tästä asiasta viimeksi käydyissä keskusteluissa muistaakseni ehdotettiin 300 000 euron ylärajaa tuensaajaa kohden. Neuvosto ja jäsenvaltiot kuitenkin lopulta hylkäsivät tämän ehdotuksen, eikä se näin ollen sisälly nykyiseen YMP:n uudistukseen. 
Johan Van Hecke (ALDE ). –
   Haluan kiittää komission jäsentä vastauksesta. Ymmärrän oikein hyvin, ettei komissio voi asettaa tuensaajia koskevia tietoja saataville, mutta meidän kaikkien etujen kannalta on mielestäni kuitenkin tärkeää vaatia näiden tietojen julkistamista. Tällöin politiikka on huomattavasti avoimempaa ja yhteistä maatalouspolitiikkaa on paljon helpompi puolustaa.
Toiseksi haluan sanoa komission jäsenelle, että Yhdistyneen kuningaskunnan esimerkin mukaisesti Alankomaat on nyt julkistanut kyseiset tiedot. Ne vahvistavat, että suurin osa Euroopan unionin maataloustuista päätyy sinne, mihin niiden ei pitäisi päätyä, nimittäin Nestlén ja Heinekenin kaltaisten suurten teollisuusyritysten käsiin. Kuinka kauan komissio voi vielä suvaita tällaista? 
Mariann Fischer Boel,
   . Kun kyseiset luvut julkaistaan, niihin sisältyvät tietenkin viljelijöille maksettavat suorat tuet sekä suurille yrityksille maksettavat vientituet. Olette aivan oikeassa siinä, että näiden lukujen julkaiseminen ei ole minun päätettävissäni, koska kyse ei ole komission tiedoista. Syy on tämä.
Olen tietenkin pannut merkille, että jotkin jäsenvaltiot, muun muassa mainitsemanne valtiot ja parhaiten tuntemani valtio, ovat päättäneet julkaista tiedot. Valmistelemme maatalouden ja maaseudun kehittämisen pääosaston www-sivustollemme eri jäsenvaltioita koskevaa linkkiä. Se on ainoa pehmeä keino painostaa jäsenvaltioita julkaisemaan nämä tiedot. 
Bart Staes (Verts/ALE ). –
   Arvoisa komission jäsen, täytyy sanoa, että vastauksenne oli suorastaan ala-arvoinen. Komissio asetti avoimuuden yhdeksi kauden 2005–2009 strategiseksi tavoitteekseen. Komission jäsen Kallas totesi erittäin selvästi kahdessa puheessaan, joista toinen pidettiin Nottinghamissa ja toinen Berliinissä, että muun muassa maataloustarkoituksiin osoitettavat rahat ovat veronmaksajien rahoja ja että kansalaisten on tiedettävä, mihin ne menevät.
Komission jäsen Kallas sanoo aivan suoraan, että jäsenvaltioiden on asetettava Euroopan unionin varoilla maksettavien tukien saajia koskevat tiedot kansalaisten saataville, joten teidän äskeiset toteamuksenne ja kolleganne Kallasin toteamukset ovat mielestäni ristiriitaisia. Arvoisa komission jäsen, haluaisin tietää, autatteko varmistamaan, että jäsenvaltiot velvoitetaan asettamaan tällaiset tiedot kansalaisten saataville komission jäsenen Kallasin suunnitelmien mukaisesti. 
Mariann Fischer Boel,
   . Olen aina kannattanut avoimuutta. Olemme siksi pohtineet, miten jäsenvaltiot saataisiin julkaisemaan nämä tiedot. En voi tällä hetkellä julkaista niitä, mutta teen kollegani Kallasin kanssa tiivistä yhteistyötä selvittääksemme, mitä asialle voidaan tehdä. Emme voi tietenkään rikkoa sääntöjä emmekä toimia lainvastaisesti. Siitä syntyisi valtavia ongelmia. Pohdimme kuitenkin asiaa ja pyrimme www-sivustollamme olevan linkin avulla osoittamaan kaikille, että haluamme jäsenvaltioiden julkaisevan kyseiset tiedot. 
Agnes Schierhuber (PPE-DE ).
   Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, eikö ole paljon totuudenmukaisempaa sanoa, että perinteet ovat synnyttäneet sekä suuria että pieniä yrityksiä? Eivätkö nämä niin kutsutut suuryritykset ole nimenomaan myös niitä maatalousyrityksiä, jotka työllistävät erittäin paljon ihmisiä? Haluan vain sanoa, että olen kotoisin sellaisesta jäsenvaltiosta, jossa maatalousala perustuu pientiloihin. Tästä huolimatta Itävalta kannatti jo vuonna 1999 tätä muutosta, tätä asteittain käyttöön otettavaa suunnitelmaa. Se ei valitettavasti kuitenkaan toteutunut, koska ensin Saksa ja sitten Yhdistynyt kuningaskunta vastustivat sitä. 
Mariann Fischer Boel,
   . Neuvotellessamme viimeksi vuoden 2003 YMP:n uudistusta koskevasta poliittisesta kompromissista kävimme monia keskusteluja siitä, miten tuet voidaan kohdentaa eri tyyppien mukaan. Tuolloin esitettiin kaksi ajatusta. Neuvosto hyväksyi toisen niistä, sen, että järjestelmän ulkopuolelle jätetään kaikki pientilat – ne, jotka saavat alle 5 000 euroa tässä tukijärjestelmässä. Ne eivät osallistu muutokseen. Nämä vähennykset eivät vaikuta pienyrityksiin, kun joudumme myöhemmin pienentämään viljelijöille maksettavia suoria tukia Brysselin sopimukseen perustuvan ylärajan tullessa vastaan.
Olemme ottaneet huomioon sen mahdollisuuden, ettei suorien tukien pienentäminen kohdistu pientiloihin. 
Puhemies.
   Kysymyksiin nro 58–96 vastataan kirjallisesti(5).
Jim Higgins (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, käytän työjärjestyspuheenvuoron kysyäkseni, käytimmekö täydet 20 minuuttia komission jäsenelle Fischer Boelille osoitettuihin suullisiin kysymyksiin? 
Puhemies.
   Kyllä käytimme. Olemme ylittäneet ajan jo monella minuutilla, ja haluaisin antaa myös tulkeillemme vielä mahdollisuuden pitää tauon. Ilmoitin siksi hetki sitten, ettemme voi enää käsitellä kysymystä. Toivoin, että kuulitte, mitä sanoin.
Kyselytunti päättyi. 


Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana yhteiskeskustelu seuraavista mietinnöistä:
– Jarzembowskin laatima liikenne- ja matkailuvaliokunnan mietintö (A6-0143/2005) ehdotuksesta Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi yhteisön rautateiden kehittämisestä annetun neuvoston direktiivin 91/440/ETY muuttamisesta (KOM(2004)0139 – C6-0001/2004 – 2004/0047(COD));
– Savaryn laatima liikenne- ja matkailuvaliokunnan mietintö (A6-0133/2005) ehdotuksesta Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi veturien ja junien kuljettamisesta yhteisön rautatieverkossa vastaavan junahenkilökunnan lupajärjestelmästä (KOM(2004)0142 – C6-0002/2004 – 2004/0048(COD));
– Sterckxin laatima liikenne- ja matkailuvaliokunnan mietintö (A6-0123/2005) ehdotuksesta Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi kansainvälisen rautatieliikenteen matkustajien oikeuksista ja velvollisuuksista (KOM(2004)0143 – C6-0003/2004 – 2004/0049(COD))
ja
– Zīlen laatima liikenne- ja matkailuvaliokunnan mietintö (A6-0171/2005) ehdotuksesta Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi rautateiden tavaraliikennepalveluja koskevien sopimusperusteisten laatuvaatimusten noudattamatta jättämisestä aiheutuvasta korvauksesta (KOM(2004)0144 – C6-0004/2004 – 2004/0050(COD)). 
Jacques Barrot,
    Arvoisa puhemies, arvoisat parlamentin jäsenet, kaksi ensimmäistä rautatiepakettia hyväksyttiin vuosina 2001 ja 2004, minkä jälkeen komissio ehdotti 3. maaliskuuta 2004 uusia lainsäädäntötoimia, jotka tunnetaan yhdessä kolmantena rautatiepakettina.
Tämän kolmannen paketin tavoitteena on täydentää rautateitä koskevaa eurooppalaista sääntelykehystä, jotta edistetään yhteentoimivuutta ja saavutetaan entistä yhtenäisemmät matkustajaliikennemarkkinat suojellen samalla matkustajien oikeuksia. Toimilla pyritään myös parantamaan tavaraliikennepalvelujen usein heikkoa tasoa.
Nämä ehdotukset ovat yhdenmukaisia vuonna 2001 julkaistussa liikennepolitiikkaa käsittelevässä valkoisessa kirjassa asetettujen tavoitteiden kanssa. Totesimme tuolloin selkeästi, että rautatiepalvelujen organisaatiota on nykyaikaistettava, jotta estetään palvelujen heikkeneminen ja niitä koskevan kysynnän jatkuva väheneminen sekä edistetään laadukasta rautatieliikennettä.
Tänään käsiteltävänämme olevien lainsäädäntötekstien esittämistä voidaan perustella myös sillä, että liikennepalveluilla on avainasema maanosamme talouskasvussa. Lissabonissa käynnistetyssä strategiassa tunnustettiin niiden merkitys tässä suhteessa.
Arvoisa puhemies, siirryn nyt tarkastelemaan yksityiskohtaisemmin suosittelemiamme toimia. Ensinnäkin tarkastelen ehdotusta direktiiviksi veturien ja junien kuljettamisesta vastaavan junahenkilökunnan lupajärjestelmästä. Mietinnön esittelijänä toimii jäsen Savary. Jos sallitte, palautan vain mieliin, että komissio antoi lupauksen tämän ehdotuksen esittämisestä Euroopan parlamentin ja neuvoston toista rautatiepakettia koskevien neuvottelujen aikana. Tähän uuteen tekstiin, jonka laadinnan yhteydessä on kuultu alan edustajia ja työmarkkinaosapuolia, sisältyy mekanismi, joka mahdollistaa kelpoisuuden ja velvollisuuksien paremman määrittelemisen, mitä tulee junankuljettajien ja turvallisuudesta vastaavan junahenkilökunnan koulutukseen sekä näiden pätevyyden arviointiin ja tunnustamiseen. Kuljettajalla on oltava henkilökohtainen lupakirja, joka on osoituksena hänen yleisestä kelpoisuudestaan ja joka on voimassa koko yhteisössä. Lupakirjan lisäksi kuljettajalla on oltava lisätodistus, jonka myöntää hänen työnantajanaan toimiva rautatieyritys. Kyseinen yritys antaa kuljettajan saamaa koulutusta koskevia yksityiskohtaisia tietoja, jotka liittyvät erityisesti koulutuksessa käytettyyn reittiin ja liikkuvaan kalustoon sekä siinä noudatettuihin toiminta- ja turvallisuusmenettelyihin. Tämä on ensimmäinen direktiiviehdotus.
Toisen ehdotuksen tarkoituksena on muuttaa nykyistä rautatieliikennemarkkinoiden avaamista koskevaa direktiiviä. Mietinnön esittelijä on jäsen Jarzembowski. Muistuttaisin teitä siitä, että kyse on kansainvälisten matkustajaliikennepalvelujen avaamisesta kilpailulle. Ehdotus on laadittu vastauksena pyyntöön, jonka parlamentti esitti komissiolle toista rautatiepakettia koskevan sovittelumenettelyn yhteydessä, kun se ilmaisi toiveensa tulla kuulluksi matkustajaliikennepalvelujen markkinoiden avaamista koskevien erillisten ehdotusten yhteydessä.
Komissio ehdottaa konkreettisesti, että ne rautatieyritykset, joilla on toimilupa ja vaadittava turvallisuustodistus, voivat 1. tammikuuta 2010 alkaen tarjota kansainvälisiä palveluja koko yhteisön alueella. Uusien kaupallisten aloitteiden helpottaminen auttaa elvyttämään rautatiealaa. Realististen taloudellisten olosuhteiden luomiseksi näiden palvelujen kehittämiselle komissio katsoo, että myös kabotaasiliikenne tulisi sallia. Ehdotuksessa annetaan näin ollen mahdollisuus ottaa ja jättää matkustajia koko kansainvälisellä reitillä, siis myös kahden samassa jäsenvaltiossa sijaitsevan aseman välillä, ja suojellaan samaan aikaan julkisia palveluhankintoja koskevien sopimusten tasapainoa. Pidän erityisen tärkeänä sitä, että ehdotus täydentää asianmukaisesti muutettua ehdotusta asetukseksi julkisista liikennepalveluista, jonka komissio hyväksyi kesäkuussa 2005.
Tarkastelen seuraavaksi paketin kolmatta osaa eli matkustajien oikeuksia ja velvollisuuksia koskevaa ehdotusta, joka täydentää matkustajaliikennepalvelujen markkinoiden avaamista koskevaa ehdotusta. Ennen kuin menen ehdotuksen yksityiskohtiin, haluan muistuttaa, että tähän saakka matkustajien suojelua koskeva yhteisön säännöstö on koskenut pelkästään lentoliikennettä. Komissio asetti valkoisessa kirjassa tavoitteekseen, että käyttäjän on oltava etusijalla kaikissa liikennemuodoissa. Komissio katsoi näin ollen tarpeelliseksi laajentaa rautatieliikenteen matkustajien oikeuksia yhtenä keinona tasapainottaa markkinoiden avaamiseen tähtäävää politiikkaansa.
Rautatieliikenteen matkustajien suojelu on tärkeä väline pyrkimyksessämme elvyttää rautatiealaa. Asianomaisen mietinnön on laatinut jäsen Sterckx. Tyydyn mainitsemaan muutamia ehdotuksen avainkohtia aloittaen liikuntarajoitteisille henkilöille annettavasta ilmaisesta ja syrjimättömästä avusta, joka takaa kyseisten henkilöiden pääsyn junaan. Liikuntarajoitteiset matkustajat ovat kertoneet toivovansa liikennepalvelujen olevan esteettömämpiä, jotta he voisivat käyttää niitä tarvitsematta avustajaa. Niissä tapauksissa, joissa palvelut eivät ole riittävän esteettömiä, rautatieyrityksellä ja aseman haltijalla on velvollisuus antaa pyydettäessä asianmukaista apua.
Kolmannen ehdotuksemme toisen osan muodostaa kansainvälisten matkustajien mahdollisuus saada tietoa tärkeimmistä määräpaikoista Euroopassa ja ostaa suoria lippuja. Matkustajat voivat siten pyytää yhden suoran lipun, kun heidän on ylitettävä useiden jäsenvaltioiden rajoja. Komissio pyytää erityisesti antamaan matkustajille mahdollisuuden ostaa yhteensovitettuja lippuja määräpaikkoihin, joihin lipun myyvä rautatieyritys ei liikennöi. Täten pitäisi olla esimerkiksi mahdollista ostaa lippu Ranskan Lyonista Itävallan Graziin. Komissiolle äskettäin lähetetyssä kirjeessä eräs matkustaja valittaa, että paikallinen liikenteenharjoittaja oli kieltäytynyt myymästä hänelle tällaista lippua.
Ehdotuksen kolmannen osan muodostaa nykyaikainen vastuujärjestelmä, joka on verrannollinen muiden liikennealojen vastaaviin järjestelmiin ja perustuu pakolliseen vakuuttamiseen. Komissio katsoo, että onnettomuustapauksia koskevan vastuun pitäisi olla mahdollisimman laaja ja että sitä pitäisi täydentää pakollisella vakuutuksella, mikä on ainoa tapa taata asianmukaisen korvauksen maksaminen kaikista matkustajan kärsimistä vahingoista.
Kolmanteen ehdotukseen sisältyy myös välittömän avun tarjoaminen myöhästymistapauksissa, mukaan lukien korvaus- ja hyvitysjärjestelmä. Toisinaan erittäin kalliita lippuja ostavien matkustajien ei pitäisi joutua kärsimään merkittävistä myöhästymisistä tai palvelujen peruutuksista, joista palveluntarjoaja ei tiedota mitenkään tai joiden yhteydessä rautatieyritys ei tarjoa minkäänlaista tukea.
Kolmannen rautatiepaketin tavoitteena on lopuksi säännellä tavaraliikennepalveluja ja parantaa tavaraliikenteen laatua. Jäsen Zīle on tämän neljättä ehdotusta käsittelevän mietinnön esittelijä. Ehdotuksessa pyritään sisällyttämään rautatieyritysten ja niiden asiakkaiden välisiin sopimuksiin vähimmäisvaatimukset, mitä pidetään alalla jo hyvänä käytäntönä. Laatua koskevien sitoumusten täsmällisen sisällön määrittäminen jätetään sopimuspuolten tehtäväksi. Ehdotetun tekstin tavoitteena on laatunäkökohtien järjestelmällinen huomioon ottaminen, koska rautateiden tavaraliikenteen laadun parantaminen on olennaista, mikäli ala aikoo ylläpitää sitä kehitystä, jota sillä näyttää nyt tapahtuvan.
Lopuksi haluaisin käsitellä erästä keskeistä kysymystä, joka koskee kolmannen rautatiepaketin käsittelyä. Aiempien rautatiealaa koskevien säädösehdotusten tapaan paketti-käsite on hyvin tärkeä komissiolle. Olisi valitettavaa, jos tämän kolmannen paketin menestys vaarannettaisiin purkamalla paketti ja erottamalla sen eri osat toisistaan. Haluankin korostaa tukevamme liikenne- ja matkailuvaliokunnan kantaa, jossa suositellaan paketin johdonmukaisuuden säilyttämistä. Komissio voi myös kannattaa liikennevaliokunnan ehdotusta, joka koskee rautatiepaketin käsittelyn yhteensovittamista julkisen palvelun velvoitteita koskevan uuden asetusehdotuksen käsittelyn kanssa. On luonnollisestikin toivottavaa varmistaa, että nämä kaksi ehdotusta täydentävät toisiaan, mikä puoltaa niiden yhteensovitettua käsittelyä.
Arvoisat parlamentin jäsenet, haluaisin kiittää mietintöjen esittelijöitä, jotka ovat tutkineet ehdotuksiamme hyvin perusteellisesti. On sanomattakin selvää, että kuuntelen hyvin tarkkaavaisesti, mitä heillä ja kaikilla puhujilla on sanottavanaan tämän keskustelun kuluessa. Olen vakuuttunut siitä, että tämä kolmas rautatiepaketti antaa meille mahdollisuuden luoda eri liikennemuotojen välille aidosti tasapainoisemman suhteen Euroopassa. Me kaikki tiedämme, että meidän on kyettävä löytämään erityisesti kaukoliikenteessä rautatie-, joki- ja meriliikenteen kaltaisia vaihtoehtoja. Öljyn hinnan räjähdysmäinen nousu on tästä muistutuksena, mikäli vielä tarvitsisimme sellaista. Tosiasiahan on, että rautatieliikenteen on hyödynnettävä kaikkia mahdollisuuksiaan Euroopassa, jossa sillä on läpikäymänsä muutoksen ansiosta mahdollisuus muodostua erittäin arvokkaaksi kaupankäynti- ja liikennevälineeksi kaikille Euroopan kansalaisille.
Arvoisa puhemies, pidän näin ollen tätä keskustelua erittäin tärkeänä ja haluan kiittää parlamenttia jo etukäteen sen aktiivisesta osallistumisesta, jota arvostan suuresti. 
Puhemies.
   Kiitoksia, arvoisa komission jäsen Barrot. Kuten totesitte, kyseessä on erittäin tärkeä keskustelu.
Haluaisin muistuttaa parlamenttia Yhdistyneen kuningaskunnan entisen ulkoministerin Ernest Bevinin vuoden 1945 tietämillä esittämästä kuuluisasta huomautuksesta. Hän totesi seuraavasti: "minun käsitykseni Euroopasta on se, että menen Victoria-rautatieasemalle Lontoossa ja ostan lipun minne tahansa minua sattuu huvittamaan matkustaa". 
Georg Jarzembowski (PPE-DE ),
   Arvoisa puhemies, arvoisa komission varapuheenjohtaja, hyvät kollegat ja kanssakärsijät, meillä on jälleen kerran onni keskustella näin tärkeästä asiasta iltayhdeksältä esittelijöiden ja varjoesittelijöiden ylhäisessä yksinäisyydessä.
Meidän ei kuitenkaan pitäisi antaa tämän seikan häiritä liikaa vaan meidän olisi keskityttävä sen sijaan itse asiaan. Komission varapuheenjohtajalla on uskoakseni keskuudessamme liittolaisia, jotka kannattavat paketin säilyttämistä pakettina, erästä ranskalaista jäsentä lukuun ottamatta. Me tietysti tiedämme, että ranskalaisten näkemyksillä on toisinaan erityistä painoarvoa.
Uskon kuitenkin, että parlamentin enemmistö haluaa ja aikoo säilyttää paketin koskemattomana. Näin aiomme huomenna tehdä, vaikkei se olekaan mikään itsetarkoitus. Vaikka olen lakimies, en aio esittää, että meidän pitäisi lähes 13 vuotta sisämarkkinoiden loppuunsaattamisen jälkeen pyrkiä samaan matkustajaliikenteen osalta. Tämä on hyvä argumentti lakimiehille, mutta me emme kuitenkaan esitä sitä.
Kolmannen rautatiepaketin tarkoituksena on tehdä kaukoliikenteestä ja alueellisesta liikenteestä luotettavampaa ja asiakasystävällisempää. Tämä on tavoitteemme. Haluamme kilpailua ja parempia palveluja, joista matkustajat hyötyvät. Nämä ovat tavoitteemme. Tästä syystä kansallisten rataverkkojen syrjimätön avaaminen kaikkien rautatieyritysten käyttöön, yhdenmukaiset matkustajien oikeudet koko EU:n alueella ja samojen junankuljettajien käyttäminen kuuluvat yhteen. Emme halua joutua tilanteeseen, jossa siitäkin huolimatta, että nykyisillä vetureilla junat voivat ylittää jäsenvaltioiden välisiä rajoja, junien on joka tapauksessa pysähdyttävä rajalla vaihtaakseen kuljettajaa – vain huomatakseen, että uusi kuljettaja onkin lomalla tai sairaana, jolloin junan matka pysähtyy siihen paikkaan.
Tavoitteena on, että matkustajat voivat paitsi ostaa lipun minne tahansa Eurooppaan myös päästä sinne nopeasti. Tämän vuoksi tarvitsemme kolmatta rautatiepakettia. Myönnän, että asiasta käytiin ensin keskustelua ryhmässäni, mutta näiden keskustelujen jälkeen mekin päätimme luopua laatuvaatimuksia tai tavaraliikennettä koskevista asetuksista. Koska avaamme rataverkot kansainväliselle liikenteelle 1. tammikuuta 2006 alkaen ja kansalliselle tavaraliikenteelle 1. tammikuuta 2007 alkaen, toivomme, että näiden kahden tai kolmen vuoden aikana syntyy todellakin kilpailua, eikä meillä ole siten tarvetta laatuvaatimuksia koskevalle lainsäädännölle.
Alppien alueen liikenteessä on jo nähtävissä kilpailua, ja asiakkaat voivat valita kahden eri rautatieyritysten yhteenliittymän tarjoamista palveluista. Tästä syystä en usko meidän tarvitsevan laatuvaatimuksia koskevaa lainsäädäntöä, sillä markkinat sääntelevät palvelujen laatua.
Haluaisin nyt tuoda esiin mietintööni sisältyviä eri näkökohtia. Mielestäni aina ei ole tarpeen keksiä jotain uutta ja ihmeellistä, vaan meidän pitäisi palata rautatieyritysten kehittämisen osalta päätökseen, jonka parlamentti teki toisen rautatiepaketin toisessa käsittelyssä.
Parlamentin ylivoimainen enemmistö päätti tuolloin avata rataverkot paitsi kansainväliselle myös kansalliselle rautatieliikenteelle 1. tammikuuta 2008 alkaen. Tätä vaadimme kaksi vuotta sitten, ja kysyn itseltäni, miksi meidän pitäisi nyt perua päätöksemme. Antaakseen kuitenkin kaikille asianomaisille enemmän aikaa valiokunta ehdottaa avaamisen porrastamista siten, että rataverkot avattaisiin kansainväliselle rautatieliikenteelle 1. tammikuuta 2008, mutta kansalliselle rautatieliikenteelle 1. tammikuuta 2012. Me kaikki tiedämme, että kun kyse on neuvoston kanssa käytävistä neuvotteluista, vuosi 2012 voi muuttua vuodeksi 2013 tai joksikin aivan muuksi.
Parlamentti kuitenkin vaati kaksi vuotta sitten kaikkien rataverkkojen avaamista vuodesta 2008 alkaen, ja sen on pysyttävä tässä kannassaan. Toivon, että komission varapuheenjohtaja yhtyy parlamentin näkemykseen ja päättää säännellä kansainvälisen liikenteen lisäksi myös liikennettä koko sisämarkkinoilla. Meidänhän on päästävä asiassa eteenpäin ennemmin tai myöhemmin. En rehellisesti sanottuna halua nähdä enää neljättä, viidettä tai kuudetta rautatiepakettia. Meidän pitäisi panna tälle asialle päätepiste ja päättää vapauttamisesta, rataverkkojen avaamisesta, asiakasystävällisyydestä ja kilpailusta tässä paketissa.
Sallikaa minun kiinnittää parlamentin huomio vielä kahteen asiaan. Meillä on jo mahdollisuus jarruttaa rataverkkojen avaamista ja erityisesti niiden avaamista kansalliselle rautatieliikenteelle. Syynä tähän on se, että olemme samaa mieltä komission kanssa siitä, ettei rataverkkojen avaamisen pitäisi olla pakollista, jos siitä aiheutuu vaikeuksia alueellisille matkustajaliikennepalveluille. Tällä emme tarkoita vain mahdollisia vaikeuksia vaan tosiasiallista uhkaa niiden taloudelliselle elinkelpoisuudelle. Aikomuksenamme ei ole tietenkään vaarantaa rataverkkojen avaamisella alueellista liikennettä.
Haluaisin sanoa alankomaalaisille kollegoilleni, ettei heillä ole syytä huoleen. Uskon, että jarru, jota te itse ehdotitte kansainväliselle liikenteelle mutta joka on vieläkin tärkeämpi kansalliselle liikenteelle, antaa meille mahdollisuuden estää jäsenvaltioiden sisäisen alueellisen liikenteen romahtaminen, koska velvoitetta rataverkkojen avaamiseen ei tässä tapauksessa ole. Pienempiä jäsenvaltioita edustavat kollegamme voivat luopua epäilyksistään tältä osin.
En halua käsitellä yksityiskohtaisesti toivettamme muuttaa direktiiviä 2001/14/EY, jotta voimme antaa suurnopeusyhteyksille paremmat mahdollisuudet pitemmän aikavälin suunnitteluun. Totean lopuksi, että on eräs toinen asia, johon haluaisin kiinnittää huomionne. Euroopan parlamentti, aivan salin takaosassa istuvia yksittäisiä jäseniä lukuun ottamatta, on aina todennut, että paketin pitäisi säilyä koskemattomana eli siinä muodossa kuin komissio sitä ehdotti. Tämän vuoksi lykkäsimme myös ajankohtaa, jolloin paketti esitellään täysistunnossa. Sen jälkeen kun olemme tehneet päätöksemme, neuvosto on vapaa tekemään omansa.
Kaikkein kielteisimpiä kokemuksia meillä on Meijerin mietinnöstä. Ensimmäinen käsittelymme oli marraskuussa 2001 sen jälkeen, kun komissio oli esittänyt vuonna 2000 julkista liikennettä koskevan ehdotuksensa. Neuvosto ei ole toistaiseksi tehnyt mitään muuta kuin tietoisesti hyllyttänyt ehdotuksen. Neuvosto ei pysty täyttämään tehtäviään, sillä siltä puuttuu rohkeutta käsitellä tätä vaikeaa kysymystä. Olemme kuitenkin todenneet, että nämä neljä osaa kuuluvat yhteen ja että ne liittyvät kiinteästi myös julkista liikennettä koskevaan ehdotukseen. Olemme todenneet olevamme valmiita saattamaan tämän asian lopullisesti päätökseen täysistunnossa hyväksyttävällä lainsäädäntöpäätöslauselmalla heti, kun neuvosto antaa meille merkin.
Liikenne- ja matkailuvaliokunnan puheenjohtaja kertoi meille tänään iltapäivällä, että Yhdistyneen kuningaskunnan liikenneministeri Darling on vakuuttanut parlamentille, ettei tähän pakettiin kajota. Tästä syystä meidänkin pitäisi ottaa huomenna suuri askel eteenpäin ja äänestää tarkistusten lisäksi myös lainsäädäntöpäätöslauselmista, jotta voimme huomenna iltapäivällä ilmaista kantamme ja esittää mielipiteemme kolmannesta rautatiepaketista. Vetoan neuvostoon, että se pitäisi sanansa, että se ei kajoaisi pakettiin ja että tekisi järkeviä ehdotuksia, jolloin meidän on mahdollista edetä asiassa merkittävästi. Toivon, että puheenjohtajavaltio Yhdistynyt kuningaskunta edustaa neuvoston tapaamisessa 6. lokakuuta aktiivisesti näkemystä, jonka ilmaisemme huomenna, ja vauhdittaa neuvoston työtä.
Kaikkien näiden yksityiskohtien keskellä meidän ei pitäisi unohtaa, ettemme tee tätä vapauttamisen vuoksi tai siksi, että uskomme olevamme aina oikeassa. Teemme sen matkustajien etujen nimissä, koska nähtävissä on yhä voimistuva suuntaus siihen, että matkustajat käyttävät kaukoliikenteessä junan sijasta omia autojaan tai halpalentoyhtiöitä. Yleisenä linjanamme tavaraliikenteen osalta on ollut pyrkiä siirtämään tavaraliikenne maanteiltä rautateille. Niinpä meidän on vastaavasti tehtävä matkustajille tarjous, joka houkuttelee heidät matkustamaan taas junalla auton tai lentokoneen sijasta. 
Gilles Savary (PSE ),
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, haluan ensiksi kiittää valiokuntamme puheenjohtajaa Paolo Costaa ja kaikkia kollegoitamme, oli kyse sitten esittelijöistä – joista yksi käytti juuri puheenvuoron – varjoesittelijöistä tai koordinaattoreista, erittäin intensiivisestä ja merkittävästä työstä, jota he ovat tehneet Euroopan parlamentin puolesta.
Kuuntelin tarkkaavaisesti jäsen Jarzembowskia, joka viittasi erääseen parlamentin ranskalaiseen jäseneen, joka suhtautuu hänen mukaansa vihamielisesti tähän pakettiin. En tiedä, ketä jäsen Jarzembowski tarkoitti. Hän epäilemättä tuntee kyseisen henkilön. Minä en kuitenkaan tunne tätä henkilöä. Tästä syystä olen esittänyt vankkoja perusteluja sille, että meidän tulisi äänestää kaikista teksteistä tänään ja toimittaa ne eteenpäin neuvostolle. Parlamentti on tehnyt työnsä ja paketti on valmis. Toimitamme sen huomenna puheenjohtajavaltio Yhdistyneelle kuningaskunnalle, jonka toivon tekevän päätöksen, jotta nämä monimutkaiset asiakirjat voidaan saattaa päätökseen Blairin puheenjohtajakaudella, vaikka meidän ei ehkä pitäisikään olla liian toiveikkaita sen suhteen.
Paketti etenee: halusin vain, että äänestämme siitä tänään emmekä pitkitä Euroopan parlamentin työtä. Siihen ei ole mitään syytä, koska ainakin yksi ehdotuksista on hyvin kiireellinen, nimittäin junankuljettajien lupakirjaa koskeva ehdotus. Kiireellisyys ei johdu siitä, että aiheesta vallitsi melko laaja yhteisymmärrys liikenne- ja matkailuvaliokunnassa, vaan aivan yksinkertaisesti siitä, että rautatieliikenteen vapauttaminen on jo käynnissä. Kansainvälisen rautateiden tavaraliikenteen markkinat ovat olleet avoinna kilpailulle 15. maaliskuuta 2003 lähtien, ja tarvitsemme tätä ehdotusta varmistaaksemme, että kansainvälisessä rautatieliikenteessä toimivat kuljettajat on koulutettu asianmukaisesti.
Haluan lisätä, että oma mietintöni hyvin esimerkillinen, ja toivon, että viesti, jonka lähetämme parlamentissa huomenna, on yhtä esimerkillinen.
Miksi mietintöni on sitten esimerkillinen? Ensinnäkin siinä viestitetään, että vaikka tähän asti olemme käsitelleet pääasiassa taloudellisia tai vapauttamiseen liittyviä näkökohtia, rautatieliikenne on myös sosiaalinen kysymys. Olen aina esittänyt täällä parlamentissa, että rautatieliikenteen pitäisi olla kaikkien yhteinen asia ja siten myös rautateiden henkilöstön asia. Näin ollen en usko tämän aloitteen menestyvän, jos rautateillä työskentelevistä tuntuu siltä, ettei eurooppalainen rautatiejärjestelmä ole heidän asiansa. Olemme perustaneet Euroopan rautatieviraston, jonka työhön aiomme ottaa mukaan työmarkkinaosapuolet. Meidän on varmistettava, että työmarkkinaosapuolet katsovat olevan omien etujensa mukaista osallistua toimintaan, jota me kaikki teemme rautatieliikenteen tulevaisuuden hyväksi.
Tämän vuoksi meidän on otettava tämä teksti, jonka molemmat osapuolet, työnantajat ja ammattijärjestöt, ovat hyväksyneet – mikä on hyvin harvinaista Euroopassa – ja sisällytettävä se tänään lainsäädäntöön. Kyse on toimenpiteestä, joka on viime kädessä melko yksinkertainen, koska varsinainen työ on jo tehty, ja jossa saatetaan historiallinen sosiaalinen sopimus osaksi keskeistä eurooppalaista lainsäädäntöä. Tässä sopimuksessa kehotetaan laatimaan muita, ehkä jonakin päivänä kollektiivisia, sopimuksia, joiden ansiosta rautateiden henkilöstö tuntee, että rataverkkojen avaaminen on kaikkien heidän etujensa mukaista.
Tästä syystä otan vapauden pyytää mahdollisimman laajaa yksimielisyyttä mietinnöstäni, johon valiokunta on tehnyt useita parannuksia, jotka saattavat vaikuttaa vähäpätöisiltä mutta ovat todellisuudessa tärkeitä. Olemme ensinnäkin laajentaneet lupajärjestelmää. Katsomme, että pitkällä aikavälillä kaikkien rataverkkojen kaikilla työntekijöillä pitäisi, jos he niin haluavat, olla kansainvälinen junankuljettajan lupakirja. Jokaisella kansallisella junankuljettajalla on oikeus toimia halutessaan kansainvälisenä kuljettajana.
Halusimme myös selventää ehdotustekstiä. Olemme sisällyttäneet tekstiin selkeät junankuljettajien ja junahenkilökunnan määritelmät viitaten jälkimmäisessä tapauksessa komission tulevaan ehdotukseen, jonka on perustuttava rautatieviraston työhön, jota tehdään avoimesti ja asianosaisia kuullen. Olemme myös täsmentäneet tekstiä koulutuksen, kunkin työntekijän kokemuksensa perusteella saamien etujen ja koulutuksen rahoituksen osalta, kun otetaan huomioon, että jotkut junankuljettajat, jotka yksi rautatieyritys on kouluttanut, voivat myöhemmin siirtyä toisen yrityksen palvelukseen. Lopuksi olemme yhtenäistäneet päivämääriä ja aikaistaneet direktiivin voimaansaattamiselle asetettua määräaikaa. Tämä on valiokuntamme teille ehdottaman mietinnön keskeinen sisältö.
Haluan nyt esittää puheenvuoroni päätteeksi muutamia huomautuksia muista mietinnöistä. Jäsen Sterckxin matkustajien oikeuksia käsittelevä mietintö on mielestäni ehdottoman olennainen. Ei ole mitään syytä antaa matkustajille oikeudet lentoliikenteessä mutta ei rautatieliikenteessä. Kun otetaan lisäksi huomioon, että jäsenvaltioiden välillä on huomattavia eroavaisuuksia ja että jäsenvaltioissa ja erityisesti kotimaassani on myös ongelmia järjestelmän suhteen, olen tyytyväinen, että jäsen Sterckx esittää tämänsuuntaista mietintöä, ja toivon, että neuvoston vastustus voitetaan.
Haluamatta loukata esittelijää, joka on tehnyt erinomaista työtä, minun on todettava suhtautuvani jäsen Zīlen mietintöön suuremmalla varauksella aivan yksinkertaisesti siitä syystä, että rautatieyritykset arvostavat sopimussuhdetta ja että tavarat ovat paljon heterogeenisempiä kuin matkustajat. Tavarankuljetukset voivat poiketa toisistaan erittäin paljon tavaran laadusta riippuen.
Tarkastelen lopuksi jäsen Jarzembowskin mietintöä, johon suhtaudun henkilökohtaisesti suuremmalla varauksella. Äänestin tavaraliikennemarkkinoiden vapauttamisen puolesta, koska tavaraliikenne ei toiminut. Matkustajaliikenteen kohdalla kyse näyttää minusta olevan vain siitä, että muutamat suuret yritykset himoitsevat kansallisia rataverkkoja. Kabotaasiliikenne huolestuttaa minua kaikkein eniten. Me kaikki tiedämme erittäin hyvin, ettei Pariisin ja Rooman välisille junaliikennepalveluille ole todellisuudessa markkinoita. Pariisin ja Lyonin sekä Lyonin ja Marseillen välisille junayhteyksille on kuitenkin markkinoita, ja niihin suuret yritykset ovat iskeneet silmänsä. Olen huolissani maantieteellisesti pienistä jäsenvaltioista, joiden kansalliset reitit sijaitsevat itse asiassa kansainvälisillä reiteillä, sillä nämä kansalliset reitit saattaisivat kabotaasiliikenteen myötä hävitä tai SNCF:n tai Deutsche Bahnin kaltaiset suuret liikenteenharjoittajat saattaisivat vallata ne. Tämä on lisäksi nimenomaan syynä näiden suurten yritysten suureen mielenkiintoon.
Haluan lopuksi todeta, että minä näen asian niin, että jos ajattelemme liikennemarkkinoita, voittaja on maantieliikenne, eikä kukaan ole kiistänyt tätä seikkaa viimeisten kymmenen vuoden aikana. Meidän on ajateltava liikennepolitiikkaa, jossa olennainen tekijä ei ole vain rautatiealan sisäinen kilpailu, johon olemme pyrkineet pakkomielteenomaisesti vuosien ajan, vaan sellaisten toimintaedellytysten luominen, jotka mahdollistavat maantieliikenteen ja muiden liikennemuotojen välisen kilpailun. Rautatieliikenne vähenee niin kauan kuin tätä kysymystä ei ole ratkaistu, kuten se vähenee parhaillaan vapaan tavaraliikenteen osalta. 
Dirk Sterckx (ALDE ),
   . Arvoisa puhemies, minäkin olen uskoakseni saanut ylimääräiset puolitoista minuuttia puheaikaa kollegalta, joka ei voi olla läsnä tänä iltana. Puheaikaani on täten ymmärtääkseni jatkettu kuuteen ja puoleen minuuttiin, jotka aion käyttää nyt, jos vähennätte siitä nämä jo käyttämäni kymmenen sekuntia.
Arvoisa komission jäsen, haluan kiittää komissiota sen ehdotuksesta, sillä pidän kaikkia näitä rautatiepaketteja, kuten matkustajien oikeuksia koskevaa ehdotusta, tärkeänä osana EU:n liikennepolitiikkaa. Jos haluamme luoda avoimet eurooppalaiset rautatieliikennemarkkinat, on elintärkeää taata matkustajille vähimmäisoikeudet näillä markkinoilla, mikäli haluamme kansalaisten luottavan jälleen rautateihin.
Arvoisa komission jäsen, minun on kuitenkin kerrottava teille, että parlamentti, tai ainakin liikenne- ja matkailuvaliokunta, on tehnyt ehdotukseenne muutamia tarkistuksia. Tästä puheen ollen haluaisin kiittää kaikkia jäseniä, jotka ovat osallistuneet keskusteluun joko yksilöinä tai ryhminä, kaikista heidän esittämistään tarkistuksista, joita oli melko paljon ja joita esitetään ehkä myös vielä lisää. Arvoisa komission jäsen, näiden ponnistelujen ansiosta esitämme nyt ehdotuksen, joka on mielestäni tasapuolinen ja hyvin jäsennetty.
Asetuksen soveltamisalan ja vaatimustason välillä on yhteys. Komissio on valinnut suppean soveltamisalan, nimittäin kansainvälisen rautatieliikenteen, ja tiukan vaatimuspaketin. Parlamentti taas on hieman muuttanut tätä tasapainoa valitsemalla laajan soveltamisalan, toisin sanoen kaikkia rautatieliikenteen matkustajia koskevat oikeudet, kuten lentoliikenteessä, ja mukauttanut tiukkoja perusvaatimuksia antaakseen rautatieyrityksille ja alue- tai paikallisviranomaisille enemmän liikkumavaraa.
Haluaisin sanoa ensiksi muutaman sanan vaatimuspaketista. Pysyimme mahdollisimman uskollisina kansainvälisiä rautatiekuljetuksia koskevan yleissopimuksen (COTIF) määräyksille ja teimme sen mukaisesti komission ehdotukseen joitakin matkustajille tiedottamista koskevia muutoksia. Katson, ettei kaikista asioista ole tarpeen tiedottaa kaikille matkustajille sekä ennen matkaa että sen aikana. Tämä johtaisi itse asiassa valtavaan byrokratiaan ja esimerkiksi A4-kokoisiin lippuihin. En usko tämän olevan mielekästä. Rautatieyrityksiä on mielestäni kannustettava antamaan tarvittavat tiedot oikeille matkustajille. Minusta ei ole oikein pakottaa yritykset antamaan kilpailua tai muita yrityksiä koskevia tietoja, jos se on vastoin niiden toiveita. Mikäli rautatieyrityksiä voidaan kannustaa yhdistämään voimansa, aina parempi, mutta yritystä, joka haluaa saada uusia asiakkaita, ei voida mielestäni pakottaa sisällyttämään mahdolliset kilpailijat tiedotuspolitiikkaansa.
Sama pätee lippuihin, paitsi että tässä tapauksessa on erotettava toisistaan, kuten me teemme hyvin selvästi, julkiset palvelut, joissa lippujen on oltava laajan yleisön saatavilla, ja kaupalliset erikoispalvelut, joissa voidaan mielestäni käyttää paljon vähäisempiä resursseja, esimerkiksi pelkästään Internetiä, mitä on sovellettu joissain tapauksissa ja mikä voisi alentaa kustannuksia. Katson myös, ettei kilpailevia yrityksiä voida pakottaa myymään toistensa lippuja. Näin ei tehdä lentoliikenteessä, joten miksi niin pitäisi tehdä rautatieliikenteessä. Olen kuitenkin sitä mieltä, ja olemme myös esittäneet tätä koskevia tarkistuksia, että meidän on kannustettava kaikin tavoin rautatieyrityksiä, jotka haluavat yhdistää voimansa, ja varmistettava, että ne esimerkiksi ottavat käyttöön yhteisen varausjärjestelmän, jollainen on jo käytössä muutamilla lentoyhtiöillä.
Onnettomuustapauksissa, joissa matkustaja kuolee tai vammautuu, tuottamuksesta riippumattoman vastuun osalta eli tapauksissa, joissa rautatieyrityksen edellytetään maksavan korvauksia joka tapauksessa, on mielestäni sovellettava samoja korvaussummia kuin lentoliikennettä koskevassa asetuksessa. Matkatavaroiden kohdalla olemme pitäytyneet COTIF-yleissopimuksessa, koska siinä matkatavarat määritellään laajemmin ja luetellaan myös muita määriä, mutta meistä tämä oli paras tapa käsitellä asianomaista kysymystä.
Haluan nyt siirtyä tarkastelemaan myöhästymisistä ja peruutuksista maksettavia korvauksia, joiden osalta ehdotimme yksinkertaisempaa järjestelmää. Komission ehdotus on melko monimutkainen, ja jos aiomme laajentaa asetuksen soveltamisalaa koskemaan kaikkia rautatieliikenteen matkustajia, korvausjärjestelmän pitäisi mielestämme olla yksinkertaisempi. Korvauksia ei pitäisi myöskään maksaa pelkästään tuntia pidemmistä myöhästymisistä vaan myös matkustajille, jotka kärsivät jatkuvista myöhästymisistä, jotta myös he voisivat saada korvauksia. Kausilipulla matkustavat henkilöt eivät olisi muutoin oikeutettuja korvaukseen, mitä emme voi hyväksyä.
Yksi hankala asetusehdotuksen luku, johon erittäin monet jäsenet esittivät tarkistuksia, käsitteli liikuntarajoitteisia henkilöitä. Näkö-, kuulo- tai liikuntavammaisten henkilöiden osalta katsomme, että rautatieyrityksillä on velvollisuus tehdä kaikki voitava ja noudattaa muutamia velvoitteita. Olemme määritelleet nämä velvoitteet huomattavan yksityiskohtaisesti ja noudattaneet tässä enemmän tai vähemmän komission esimerkkiä. Mikäli matkustaja on ilmoittanut etukäteen avuntarpeestaan, on tehty sitoumus, eikä rautatieyrityksellä ole muuta vaihtoehtoa kuin auttaa kyseistä matkustajaa. Jos matkustaja ei ole ilmoittanut etukäteen avuntarpeestaan vaan ilmaantuu paikalle varoittamatta, rautatieyrityksen on mielestäni tehtävä kaikki voitava näiden henkilöiden auttamiseksi. Itse asiassa useimmat rautatieyritykset ja niiden henkilöstö pitävät ymmärtääkseni kunnia-asianaan auttaa tällaisia matkustajia. Kyse on siitä, että vakiinnutamme lainsäädännössä tämän mielestäni vähimmäisvaatimuksen. Vaikka meidän pitäisikin kannustaa rautatieyrityksiä tekemään kaiken voitavansa sellaisten matkustajien hyväksi, joiden on hankalampaa liikkua rautatieasemalla, ja vaikka meidän pitäisikin odottaa näiltä yrityksiltä paljon, emme voi kuitenkaan odottaa niiltä kaikkea. Emme voi pyytää rautatieyrityksiltä mahdottomuuksia. Voimme sitä vastoin kehottaa niitä varmistamaan aina kunnostusten, rakenteellisten muutosten tai uusien hankintojen tekemisen yhteydessä, että uudet materiaalit ja uudet toimitilat vastaavat tämän päivän tarpeita.
Rautatieyritysten harteilla lepää, sanoisinko, valtava menneisyyden perintö, mutta niitä on hitaasti mutta varmasti kannustettava tekemään parannuksia. On perustettava palvelu, jossa matkustajat voivat tehdä valituksia, mutta meidän ei pitäisi mennä liiallisuuksiin käytetyn yhteiskielen osalta. Olen yksinkertaistanut ehdotusta poistamalla siitä välilliset vahingot. Pidän vuosittain laadittavia liikennepalvelujen laatua käsitteleviä kertomuksia tarpeettomina. Meidän on luotava joustavampi järjestelmä, joka mahdollistaa aloitteellisuuden, laajemman soveltamisen, alueelliset aloitteet sekä niiden rautatieyritysten kaupalliset aloitteet, jotka ovat valmiita tekemään sellaisia. Rautatieyritykset voivat siten ottaa käyttöön vaatimukset, jotka ovat tiukemmat kuin meidän asettamamme, mutta näiden oikeuksien pitäisi nähdäksemme koskea kaikkia matkustajia, mikä on mielestäni olennainen seikka parlamentin kannassa. Ei siis vain sitä viiden prosentin eliittiä, joka matkustaa kansainvälisillä reiteillä, vaan kaikkia junamatkustajia. Tätä periaatetta sovelletaan lentoliikenteessä, eikä ole mitään syytä, miksei sitä voitaisi soveltaa myös junaliikenteessä. Olemme aloittamassa keskustelut tästä ehdotuksesta neuvoston kanssa, mutta tietääkseni, jos lähteeni ovat luotettavia, juuri tämä kysymys, nimittäin oikeuksien ulottaminen koskemaan kaikkia matkustajia, on suurin kompastuskivi neuvostossa. Haluaisin sanoa neuvoston edustajalle, että tämä on yksi niistä asioista, joista pidän esittelijänä kiinni kynsin ja hampain, ja toivon voivani luottaa kollegoideni yhteiseen tukeen.
Lopuksi haluaisin todeta neuvostolle, kuten kaksi edellistä puhujaakin teki, että kyse on paketista. Kehotan teitä olemaan purkamatta sitä. Kehotan teitä käsittelemään sitä haluamallanne tavalla mutta palauttamaan sen pakettina ja liittämään siihen yhteiset kannat, jotka voimme yhdessä muokata lopulliseksi tekstiksi toisessa käsittelyssä. Kyseessä on yhtenäinen kokonaisuus, ja vaadin teitä säilyttämään sen sellaisena. 
Roberts Zīle (UEN ),
   . – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen Barrot, hyvät parlamentin jäsenet, toimittaessaan parlamentille asetusehdotuksen rautateiden tavaraliikennepalveluja koskevien sopimusperusteisten laatuvaatimusten noudattamatta jättämisestä aiheutuvasta korvauksesta Euroopan komission tavoitteena oli parantaa rautateiden tavaraliikenteen laatua Euroopan unionin sisämarkkinoilla ja siten edistää tavaraliikenteen siirtymistä maanteiltä rautateille. Tarkoituksena oli lisätä näin rautateitse kuljetettavan rahdin osuutta, joka on nykyisin hyvin alhainen.
Olennaista asetusehdotuksessa ovat siihen sisältyvät hallinnolliset toimenpiteet ja säännöt, jotka on määrä sisällyttää rautatieyritysten ja niiden asiakkaiden välisiin sopimuksiin. Minun on todettava heti aluksi, ettei tällainen toimenpide olisi kilpailutilanteessa mahdollinen, joten liikenne- ja matkailuvaliokunnan kanta siihen, pitäisikö sen tukea tätä asetusta, perustui pitkälti joko optimismiin tai skeptisyyteen rautateiden tavaraliikenteen lähitulevaisuudessa lisääntyvän kilpailun suhteen. Minulle uuden jäsenvaltion edustajana tuli lisäksi epämiellyttävänä yllätyksenä, että keväällä 2004 toimitettu asetusehdotus perustui tutkimukseen, joka koski vain 15 vanhempaa jäsenvaltiota, ja ettei ehdotuksessa ollut otettu huomioon lukuisia uusien jäsenvaltioiden erityispiirteitä. Nämä erityispiirteet voidaan mainita vain esimerkkinä. Ensinnäkin Baltian maissa yli 50 prosenttia tavaraliikenteestä tapahtuu rautateitse, kun taas muissa jäsenvaltioissa tavaraliikenteestä lähes 90 prosenttia tapahtuu maanteitse. Toiseksi lähes kaikki kolmen Baltian maan rautateitse tapahtuvat tavarankuljetukset ylittävät Euroopan unionin ulkorajat yhdistäen Baltian maiden merisatamat Venäjän, Valko-Venäjän ja muiden IVY-maiden markkinoihin. Tämä puolestaan tarkoittaisi sitä, että jos asetus hyväksyttäisiin, Latvian rautatiet maksaisi jatkuvasti korvauksia Venäjän alueella tapahtuvista myöhästymisistä, eikä sillä olisi käytännössä mitään toivoa saada tästä korvausta Venäjän rautateiltä.
Edellä mainittua lukuun ottamatta toivoin esittelijänä tasapainottavani ehdotustekstiä ja löytäväni kompromissin äärimmäisten erilaisten eturyhmien välille. Ainakaan toistaiseksi tällaiselle kompromissille ei ole kuitenkaan löytynyt pohjaa, ja monien komissiossa käytyjen keskustelujen jälkeenkin useimmat valiokuntakollegoistani katsoivat, ettei hallinnollinen asetus ole oikea tapa parantaa rautatieliikenteen laatua. Minä itse olen tehnyt useita eri johtopäätöksiä tänä aikana opittuani tuntemaan suurempia rautatieyrityksiä ja myös infrastruktuurin haltijoita. Olen huolissani siitä, että jos emme hyväksy pikaisesti tavaraliikennettä koskevia toimia, infrastruktuuriin pääsystä tulee silloin tietysti yhä suurempi prioriteetti matkustajille, mikä ei ole huono asia sinänsä, mutta tavaraliikenteen laatu heikkenee todennäköisesti entisestään. Minulle kaikkein tärkein johtopäätös tästä tutkimuksesta oli se, että me emme selvästikään voi laatia asetuksia yksittäisten liikennekäytävien ongelmien perusteella tutkimatta Euroopan unionin jäsenvaltioiden erityispiirteitä ja käyttämällä hallinnollisia menetelmiä ainoastaan siellä, missä kilpailu on heikkoa. Tällainen kaikkia jäsenvaltioita koskeva yhdenmukainen lähestymistapa synnyttäisi eittämättä luottamuspulan Euroopan unionin kansalaisten keskuudessa Euroopan parlamentin, Euroopan komission ja Eurooppa-neuvoston lainsäädäntösuunnitelmien osalta.
Lopuksi haluaisin todeta olevani erittäin tyytyväinen kaikkien tätä pakettia käsitelleiden esittelijöiden ja myös varjoesittelijöiden yhteiseen työhön, enkä ymmärrä yrityksiä hajottaa tämä kolmas rautatiepaketti, mistä asiakkaat eivät hyötyisi käytännössä mitenkään. Mainitsen jälleen yhden esimerkin Baltian maista. Jos esimerkiksi jäsen Sterckxin mietintöön sisältyvä ajatus matkustajien oikeuksien ulottamisesta koskemaan myös kansallista liikennettä poistetaan ja korvataan pelkästään kansainvälisellä liikenteellä, voin sanoa, ettei koko kolmannella paketilla ole minkäänlaista vaikutusta oman alueeni maissa, toisin sanoen Baltian maissa. Kaikkien kolmen tai neljän säädöksen vaikutus on olematon. En halua mainita kaikkia yksityiskohtia, mutta asia on valitettavasti näin. Olen tehnyt yksityiskohtaisen analyysin paketin mahdollisista vaikutuksista Baltian maihin. Ottaen huomioon kaiken, mitä aiheesta on jo sanottu, kehotan kollegoitani hylkäämään mietintöni, kuten liikenne- ja matkailuvaliokunta on tehnyt. Samalla kehotan kollegoitani tukemaan pakettilähestymistapaa muiden kolmen säädöksen osalta ja antamaan niille tukensa liikenne- ja matkailuvaliokunnan hyväksymässä sanamuodossa. 
Elisabeth Jeggle,
   . Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, kitkattomasti sujuvat rautateiden kansainväliset tavara- ja matkustajaliikennepalvelut edellyttävät paitsi teknisten vaatimusten yhdenmukaistamista myös ammatillisten, kielellisten ja lääketieteellisten vaatimusten yhdenmukaistamista ja standardointia. Tämä voitaisiin saavuttaa ehdotuksessamme mainitun ammattipätevyyden yhdenmukaistamisen avulla. Parantaisimme näin junahenkilökunnan yhteistoimintaa ja rautatieliikenteen turvallisuutta. Tästä mallista voi tulla todellinen menestystarina kuitenkin vain, jos se vähentää viime kädessä byrokratiaa.
Olen erittäin kiitollinen esittelijä Savarylle rakentavasta yhteistyöstä ja myös saavutetuista kompromisseista. Ensinnäkin olemme onnistuneet pääsemään valiokunnassa yksimielisyyteen myös sellaisista kriittisistä kysymyksistä kuin direktiivin soveltamisalan vaaditusta laajentamisesta koskemaan junankuljettajien lisäksi muuta junahenkilökuntaa. Olemme sopineet kaksivaiheisesta menettelystä, jossa rautatievirasto päättää muuta junahenkilökuntaa koskevan lupajärjestelmän tarpeellisuudesta myöhemmin.
Toiseksi olemme onnistuneet supistamaan lisätodistuksen alkuperäistä jakoa kolmesta luokasta kahteen, mikä yksinkertaistaa ja tehostaa hallintoa.
Kolmanneksi junankuljettajien säännöllisen seurannan osalta haluaisimme, että seuranta käsittää vain ne näkökohdat, jotka liittyvät junankuljettajan ajokykyyn.
Neljänneksi direktiivin voimaantulopäivämäärän pitäisi olla mielestämme sama kuin markkinoiden avaamisajankohdan.
Viidenneksi mitä tulee kysymykseen siitä, pitäisikö lupajärjestelmän koskea ainoastaan kansainvälisessä junaliikenteessä toimivia junankuljettajia vai käsittää myös kansallisessa liikenteessä toimivat kuljettajat, ehdotamme kaikkien junankuljettajien ottamista asteittain lupajärjestelmän piiriin.
Kyse on kaiken kaikkiaan käytännöllisistä ja joustavista ratkaisuista, joilla on yksinkertaistava ja tehostava vaikutus. Tämä on ollut ja on jatkossakin Euroopan kansanpuolueen (kristillisdemokraatit) ja Euroopan demokraattien ryhmän tavoitteena parlamentissa. Tästä syystä ja myös saavutettujen kompromissien vuoksi PPE-DE-ryhmä hylkää tarkistukset 46 ja 50.
Lopuksi haluaisin sanoa pari sanaa matkustajien oikeuksia käsittelevästä mietinnöstä ja tarkemmin sanottuna tarkistuksesta 138. Tarkistuksen tavoitteena on sisällyttää EU:n lainsäädäntöön oikeus kuljettaa polkupyöriä kaikissa junissa. Tällainen pakkomielle sääntelyn ja yksityiskohtien suhteen on jälleen uusi esimerkki siitä, miksi monet kansalaisista suhtautuvat epäileväisesti Euroopan unioniin. Hyvät parlamentin jäsenet, lähettäkäämme kansalaisille oikea viesti. 
Willi Piecyk,
   . Arvoisa puhemies, Euroopan parlamentilla on liikennealalla mielestäni vankat perinteet rautatieliikenteen ja siten rautatiealan edistämisessä. Valiokunta on pitänyt tämän mielessä, ja näin ollen on todennäköistä, että hyväksymme huomisessa täysistunnossa yhdessä suurella enemmistöllä kaikki rautatiealaa koskevat mietinnöt. Olen siten kiitollinen kaikille esittelijöille ja varjoesittelijöille heidän työstään, joka johti ilmeisesti lopulta kuitenkin yksimielisyyden syntymiseen.
Asiasta oli tuskin ehditty keskustella ryhmässäni, kun rautatiepaketti jo ilmaantui jälleen hyvin typistetyssä muodossa Jarzembowskin mietintönä. Minun oli esitettävä asiasta eriävä mielipiteeni, koska tähän rautatiepakettiinhan sisältyy myös muita tärkeitä näkökohtia. Jäsen Savaryn mietintö on mielestäni erittäin tärkeä. Tarvitsemme Euroopan sisäisessä kansainvälisessä liikenteessä hyvin koulutettuja junankuljettajia ja pätevää junahenkilökuntaa, jotta tavaraliikenne sujuu hyvin ja turvallisesti. Junankuljettajilla ja muulla junahenkilökunnalla pitäisi myös olla asianmukainen sosiaaliturva. Tästä syystä pidän Savaryn tavaraliikennettä käsittelevää mietintöä tärkeänä edistysaskeleena.
Sterckxin mietintökin on mielestäni tärkeä siinä mielessä, että myös matkustajien oikeuksia säännellään vihdoinkin asianmukaisesti Euroopassa ja että asiakkailla, toisin sanoen matkustajilla, on muiden liikennemuotojen tapaan oikeus kohtuulliseen korvaukseen silloin, kun junan myöhästyminen johtuu liikenteenharjoittajasta.
Zīlen mietinnön osalta minun on todettava, että komissio esittää toisinaan hieman yliampuvia ehdotuksia. Kuten esittelijä Zīle on huomauttanut, hän on tehnyt erinomaista työtä. Valiokunnan jäsenten enemmistöllä ja myös minulla itselläni oli kuitenkin tiettyjä varauksia mietinnön osalta. Tavaraliikenteen laatuvaatimuksista minun on sanottava, että meidän on alettava luottaa markkinoihin, ennen kuin markkinat pystyvät sääntelemään mitään.
Ratkaisevan tärkeää on mielestäni tukea rautatiealaa. Yksi komission jäsenen edeltäjistä, entinen komission jäsen Kinnock, lanseerasi iskulauseen Euroopan rautateiden elvyttämisestä. Neil Kinnock (joka edustaa pikemminkin "vanhaa työväenpuoluetta" kuin "uutta työväenpuoluetta") oli oikeassa "etenemissuunnitelmallaan", koska ongelmanamme on se, että rautateiden sekä tavara- että matkustajaliikennemäärät ovat pienentyneet jatkuvasti 1970-luvulta lähtien.
Kun energiatilanne on nyt äärimmäisen kriittinen ja kun tiedämme, että liikenneala on kaikkein suurin energiankuluttaja, meidän on käytettävä tätä tilaisuutta kannustaaksemme liikenteen siirtymistä maanteiltä ja yhä lisääntyvässä määrin ilmasta – jonka osalta palaamme aina kerosiiniveroon – rautateille. Rautatieliikenteen rakenteen on näin ollen oltava kansainvälinen sekä tavara- että matkustajaliikenteessä. Tämä ei saa kaatua entisiin virkamiehiin ja – toisinaan pyhääkin pyhempään – valtionomistukseen, vaan meidän on raivattava tietä uudelle rationaaliselle politiikalle.
Nyt meneillään on parlamentin ensimmäinen käsittely. Me kaikki tiedämme, että neuvosto esittää ennemmin tai myöhemmin yhteisen kantansa, jota seuraa toinen käsittely. Me kaikki tapaamme siis silloin uudelleen. Näin ollen meidän on myös tarpeetonta olla näin kiihdyksissämme tästä asiasta. Katson kuitenkin, että hyväksymme huomenna yhdessä järkevän toimenpiteen. 
Paolo Costa,
   . – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, kolmas ja toivoakseni myös viimeinen rautatiepaketti edustaa mielestäni eräänlaista viimeistä mahdollisuutta eurooppalaisille rautateille. Viimeistä mahdollisuutta kääntää kielteinen suuntaus, jossa rautatiet liikennemuotona menettää markkinaosuuttaan vauhdilla, joka jatkuessaan tuhoaisi sen käytännössä täydellisesti muutamien vuosien kuluessa.
Aika ei ole rautateiden puolella, vaikka eurooppalaisessa politiikassa edelleen väitetäänkin, että liikenteen tasapainon muuttaminen rautateiden hyväksi on erittäin tärkeää, koska lisääntyvällä maantieliikenteellä on kielteisiä vaikutuksia, jotka ilmenevät kohtalokkaina onnettomuuksina, kansanterveydelle ja ympäristölle aiheutuvina vahinkoina sekä liikenneruuhkien aiheuttamina kasvaneina kustannuksina. Tämä suuntaus kuitenkin jatkuu huolimatta siitä, että Euroopan laajuisen liikenneverkon kehittämiseen tähtäävissä ensisijaisissa hankkeissa keskitytään pääasiassa rautatieinvestointeihin.
Meillä on näin ollen vielä yksi mahdollisuus ryhtyä radikaaleihin ja kiireellisiin toimiin, joiden ansiosta voidaan saavuttaa eurooppalaisten sopimusten tavoitteet, jotka ovat peräisin Roomasta vuodelta 1956. Eurooppa, toisin sanoen Euroopan unioni asetti Roomassa tavoitteekseen kansallisten liikenneverkkojen yhdentymisen Euroopan tasolla, näiden verkkojen teknisen ja taloudellisen yhteentoimivuuden varmistamisen sekä liikenneverkkoihin pääsyn vapauttamisen. Tämä tavoite asetettiin fyysisenä ennakkoedellytyksenä Euroopan kehittymiselle joko markkina-alueena tai poliittisena kokonaisuutena.
Meillä on tänään tämä viimeinen mahdollisuus, joka edellyttää vankkaa näkemystä Euroopan parlamentilta ja toiselta lainsäätäjältä eli Eurooppa-neuvostolta. Euroopan unionin toimielimiä nimittäin vaaditaan poliittisina instituutioina ottamaan nyt vastuu siitä, mitä kansallisilla rautatieyrityksillä ei ole rohkeutta, taitoa tai kykyä tehdä, nimittäin lopettaa näiden kutistuvien monopoliasemaan perustuvien markkinasegmenttien puolustaminen, jotka eivät yhä lisääntyvässä määrin pysty kattamaan toiminnasta aiheutuvia kustannuksia siitä saatavilla tuloilla, ja pyrkiä sen sijaan laajentamaan kokonaismarkkinoita, mistä hyötyvät mahdollisesti kaikki.
Tämä on mahdollista vain, jos luodaan edellytykset rautateiden väliselle kilpailulle, jonka ansiosta ne voisivat kilpailla muiden liikennemuotojen kanssa ja joka mahdollistaisi markkinaosuuksien takaisin valtaamisen, mikä taas johtaisi rautatieyritysten lisääntyvään keskinäiseen kilpailuun ja tämän myönteisen kehityksen jatkumiseen. Saavuttaaksemme tämän meidän on vauhditettava sekä teknistä yhteentoimivuutta, jonka puute muodostaa tällä hetkellä keinotekoisen esteen erottaen yksittäiset kansalliset rautatiemarkkinat, että taloudellista yhteentoimivuutta vapauttamalla pääsy rataverkkoihin.
Kolmas rautatiepaketti on erittäin tärkeä osa tätä strategiaa. On selvää, miten teknisen yhteentoimivuuden osalta jatkossa edetään, mutta meidän on tunnustettava kolmannen rautatiepaketin panos yhteentoimivuuden parantamiseen Savaryn mietintöön sisältyvän junahenkilökunnan lupajärjestelmää koskevan direktiiviehdotuksen muodossa. Vain kouluttamalla junahenkilökuntaa voimme varmistaa järjestelmän yhteentoimivuuden jo ennen teknisen yhteentoimivuuden saavuttamista.
Kolmas rautatiepaketti kuitenkin edellyttää, että parlamentti ja neuvosto kantavat oman vastuunsa kahdessa vapauttamiseen liittyvässä kysymyksessä, nimittäin aiotaanko se toteuttaa ja miten. Kysymystä markkinoiden vapauttamisesta on käsitelty yhteisön rautateiden kehittämistä koskevassa direktiiviehdotuksessa, jossa kaavaillaan matkustajaliikenteen vapauttamista vuodesta 2008 alkaen kansainvälisillä reiteillä ja vuodesta 2012 alkaen kansallisilla reiteillä. Tältä osin parlamentin on erittäin tärkeää tuoda lisäarvoa ehdotukseen, sillä nämä tosiseikat ja määräajat, erityisesti jälkimmäinen eli vuosi 2012, eivät nimittäin vastaa tilanteen kiireellisyyttä, vaikka nyt saavutettu kompromissi saattaakin olla järkevä kansallisten rautatieyritysten huolenaiheet huomioon ottaen. Kansallisilla rautatieyrityksillä on huonommat edellytykset kohdata markkinoiden haasteet toiminta-alueilla, joilla niillä on joka tapauksessa jatkossakin luontainen monopoliasema.
Näitä huolenaiheita ei tulisi pitää niin merkittävinä, että katsotaan läpi sormien toimilupamenettelyä, jossa on mahdollista myöntää kansallisia julkista rautatieliikennettä koskevia sopimuksia ja palveluja suoraan ja ilman kilpailumenettelyä, mihin julkisen liikenteen velvoitteita koskevan asetusehdotuksen tarkistetussa versiossa epäsuorasti viitataan. Parlamentti suhtautuu ehdotukseen myönteisesti, koska se antaa mahdollisuuden edetä Meijerin mietinnön osalta, joka on odottanut neuvoston yhteistä kantaa jo vuosia.
Mikäli parlamentti tänään ja neuvosto huomenna hylkäävät muista syistä ehdotetut asetukset matkustajien oikeuksista ja velvollisuuksista, samantapainen kompromissi voi poistaa kansainvälisten ja kansallisten matkustajien välisen keinotekoisen jaottelun. Kohdellaanko jälkimmäisiä kenties edelleen toisen luokan kansalaisina, joilla on vähemmän oikeuksia kuin kansainvälisillä matkustajilla? Tälle jaottelulle ei ole muita perusteita kuin markkinoiden suojelun jatkaminen, samaan aikaan kun matkustajat jäävät vaille asianmukaista suojaa, mistä kansalliset yritykset hyötyvät vain lyhyellä aikavälillä.
Haluan mainita vielä yhden seikan. Komissio on pitänyt kiinni siitä, että kolmanteen rautatiepakettiin sisältyvien toimien yhtenäisyys on säilytettävä. Tältä osin riittävät takeet on pyydetty ja saatu puheenjohtajavaltio Yhdistyneeltä kuningaskunnalta, joka pyrkii varmistamaan, että neuvosto saattaa päätökseen Sterckxin mietintöä koskevan tarkastelunsa ja jatkaa työtään Jarzembowskin ja Meijerin mietintöjen parissa.
Muodollisten seikkojen lisäksi paketin yhtenäisyys perustuu kuitenkin syvällisempään logiikkaan. Kuten useista aiemmista kokemuksista voidaan päätellä, vapauttaminen edellyttää nimittäin erilaisia varotoimia, joista yksi on kiistatta kuluttajansuoja. Jos kuluttajia suojellaan, vapauttaminen voi olla tehokasta ja toimivaa. Jos vapauttaminen taas ei toimi tai jos on olemassa uhka sen vaarallisuudesta, kuluttajat eivät ole turvassa. Jäsen Zīlen mietintöä olisi mielestäni pitänyt tarkastella nämä näkökohdat huomioon ottaen, mutta päätökset on jo tehty ja noudatan niitä.
Uskon, että paketin koossapitäminen on perusteltua funktionaalisista syistä, ja toivon, että voimme näiden pohdintojen pohjalta saavuttaa tuloksen, johon me kaikki pyrimme. 
Michael Cramer,
   . Arvoisa puhemies, arvoisa komission varapuheenjohtaja, hyvät parlamentin jäsenet, minäkin olen erittäin kiitollinen esittelijöille ja varjoesittelijöille. Euroopan halki Lissabonista Tallinnaan tai Lontoosta Ateenaan on tähän asti ollut mahdollista matkustaa vapaasti vain maanteitse tai lentokoneella. Rataverkko puolestaan muistuttaa 25 palasta koostuvaa tilkkutäkkiä, ja niin rautatiet jäävät jälkeen muusta liikenteestä.
Kansalliset rataverkot pitäisi avata kilpailulle. Samaan aikaan Vihreät / Euroopan vapaa allianssi -ryhmä haluaa olla varma, että myös sosiaalisia ja ympäristöä koskevia näkökohtia suojellaan. Meidän on lisäksi otettava oppia esimerkiksi Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja Virossa tehdyistä virheistä. Eurooppa ei voi olla tyytyväinen rautateiden nykytilanteeseen, eivätkä ainakaan asiakkaat. Kohtuuttoman korkeat hinnat, toistuvat myöhästymiset ja huono palvelu ovat yleensä sääntö. Lisäksi aikataulut eivät ole matkustajaystävällisiä. Annan tästä kolme esimerkkiä. Saksassa rautatieliikennettä harjoittava Deutsche Bahn AG suunnittelee lopettavansa pääradoilla liikennöivien junien pysähtymisen Berliinin eläintarhan asemalla. Matkustajat ovat sotajalalla, ja heillä on takanaan parlamentin ja yleensäkin poliitikkojen yksimielinen tuki. Deutsche Bahn AG ei kuitenkaan taivu, ja poliitikot ovat joutuneet antautumaan.
Italiassa suunnitellaan Milanon ja Veronan välisen ratayhteyden nykyaikaistamista suurnopeusjunia varten, mutta suunniteltu suurnopeusyhteys sivuuttaisi Lombardian maakunnan toiseksi suurimman kaupungin Brescian, jonka 200 000 asukkaan junamatka pitenee nyt 30 minuutilla. Tässäkin tapauksessa poliitikot näyttävän olevan voimattomia.
Kansalliset parlamentit, samoin kuin Euroopan parlamentti matkailua käsittelevässä mietinnössään, ovat päättäneet, että polkupyörien kuljettaminen suurnopeusjunissa pitäisi olla sallittua. Tämä on mahdollista ranskalaisissa TGV-junissa, mutta ei saksalaisissa ICE-junissa. Deutsche Bahn AG ei kuitenkaan muuta kantaansa tippaakaan, ja poliitikot ovat avuttomia. Tämän vuoksi Vihreät / Euroopan vapaa allianssi -ryhmäkin haluaa, että parlamentit ja vaaleilla valitut poliitikot saavat takaisin vaikutusvaltansa rautatiepolitiikassa.
Junankuljettajien eurooppalainen "ajokortti" tekee tarpeettomiksi kuljettajavaihdokset jäsenvaltioiden välisillä rajoilla. Matkustajien oikeuksia on vahvistettava kaikkien EU:n jäsenvaltioiden rautateiden matkustajaliikennepalveluissa, mihin liittyy mahdollisuus esittää oikeudellisesti sitovia korvausvaatimuksia myöhästymistapauksissa. Polkupyörän kuljettaminen pitäisi olla mahdollista kaikissa junissa, ja kattavan tiedotuksen ja mahdollisuuden ostaa lippuja minne tahansa Eurooppaan tulisi olla sääntö eikä poikkeus. Liikuntarajoitteisille henkilöille on taattava pääsy juniin. Korvausmekanismi on tarpeeton tavaraliikenteessä.
Kansalliset rataverkot pitäisi avata vähitellen kilpailulle myös matkustajaliikenteen osalta. Annamme tähän suostumuksemme sillä ehdolla, että sosiaalinen polkumyynti on estettävä ja että ympäristönäkökohdat on otettava huomioon, kuten parlamentti vaati Meijerin mietinnössä. Pidämme tähän liittyen myönteisenä sitä, että komissio on viimeinkin useita vuosia mietinnön hyväksymisen jälkeen laatinut uuden julkisia palveluja koskevan ehdotuksen ja toimittanut sen parlamentille.
Kilpailu ei saa kuitenkaan olla tuhoisaa. Tästä syytä tarjouskilpailupyynnöistä voidaan luopua, jos kansallisten rautatieyritysten olemassaolo on uhattuna. Tarvitsemme kertomuksen, jossa käsitellään kilpailusta tähän asti saatuja kokemuksia, sillä haluamme jäljitellä hyviä toimintatapoja ja oppia virheistä. Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja Virossa saadut kokemukset ovat osoittaneet, että infrastruktuurin on säilyttävä kokonaan julkisen sektorin hallinnassa. Pidämme tätä ehdottomana edellytyksenä.
Totean lopuksi, että mekin kannatamme paketin säilyttämistä pakettina, ja toivomme, että myös neuvosto tekee järkevän päätöksen ja kohtelee sitä sellaisena. Kiitoksia tarkkaavaisuudestanne. 
Francis Wurtz,
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, myös muut ryhmäni jäsenet, erityisesti kollegani Erik Meijer, käyttävät myöhemmin puheenvuoroja tässä keskustelussa. Tyydynkin omassa puheenvuorossani selittämään, miksi olemme päätyneet esittämään tarkistusta, jolla hylätään virheellisesti "yhteisön rautateiden kehittämiseksi" nimetty direktiiviehdotus.
Uskomme vilpittömästi, että on korkea aika parantaa liikennealan järjestelyjä maanosassamme. Tähän työhön pitäisi soveltaa unionin kansalaisten arvostamia kriteerejä, joita ovat turvallisuus, ympäristö, sosiaalinen ja alueellinen yhteenkuuluvuus, julkinen palvelu sekä edellä mainittujen tuloksena asianomaisia työntekijöitä koskevan yhdenmukaistetun sosiaalisen sääntelyn korkeat standardit. Alan ammattijärjestöt ovat esittäneet muutamia erittäin huolellisesti laadittuja ehdotuksia kaikista näistä näkökohdista. Näiden ammattijärjestöjen pitäisi olla luontaisia kumppaneitamme tämänkaltaisen hankkeen suunnittelussa ja toteuttamisessa. Tässä yhteydessä pyrkimys rautateiden – ja lisäksi sisävesireittien – tasapainoisempaan käyttöön on joka suhteessa oikeutettu, ja Euroopan unioni on tietysti oikea areena näiden kysymysten käsittelemiseen.
Kysymys kuuluu seuraavasti: mitä voidaan sanoa siihen, että tällaisten tavoitteiden saavuttaminen edellyttää joka tapauksessa rautatieliikennealan täydellistä vapauttamista. Tässä yhteydessä olisi vähintäänkin syytä arvioida vakavasti kyseisestä mallista toistaiseksi saatuja useita erilaisia kokemuksia ja kilpailulle avaamisen alustavia vaikutuksia ennen kuin ryhdytään mihinkään uusiin toimenpiteisiin. Sitähän parlamentti lisäksi nimenomaisesti vaati ensimmäisen rautatiepaketin hyväksymisen yhteydessä. Tätä selkeää vaatimusta ei ole koskaan täytetty. Miksi ei?
Esimerkiksi sanallakaan ei ole mainittu rautateiden yksityistämisen tuhoisia seurauksia Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Arvoisa komission jäsen Barrot, sivuutatte hyvin sujuvasti sen seikan, että Ranskan ensimmäinen yksityinen junayhtiö, jonka omistaa Connex, ei ole lisännyt liikennöintiään vaan täyttää tyytyväisenä tilan, jossa toimi tähän saakka kansallinen rautatieyhtiö SNCF. Mainitsematta on jätetty myös tavaraliikenteen alalla tarjottavien palvelujen monimuotoisuuden väheneminen tai se seikka, että kannattamattomina pidetyt matkustajaliikennereitit on lopetettu kilpailulle avaamista silmällä pitäen. Sitä paitsi tässä yhteydessä hädin tuskin edes kuiskitaan sellaisten hankkeiden jarruttamisesta, joilla on todellinen mahdollisuus parantaa eurooppalaista liikennettä, kuten Lyonin ja Torinon välinen junayhteys. Ei! Me vapautamme, ja siinä kaikki.
Juuri tätä ahdasmielistä markkinakeskeisyyttä ryhmämme vastustaa. Teemme näin toistamalla vaatimuksen tähänastisten kokemusten julkisesta ja moniarvoisesta arvioinnista ja esittelemällä meidän suosimamme vaihtoehdon, joka perustuu kilpailun sijasta eurooppalaisen rautatieliikenteen alalla tehtävään yhteistyöhön. Ryhmämme kehottaa kaikkia parlamentin jäseniä kannattamaan äänestyksessä tarkistusta 14, jossa hylätään direktiiviehdotus rautatieliikenteen vapauttamisesta. 
Patrick Louis,
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, rautatieliikennettä koskevat kysymykset ovat jo luonnostaan sellaisia, että ne kiinnostavat kaikkia Euroopan unionissa asuvia ja kaikkia sen jäsenvaltioita. Maantiede määräsi pitkään tarjottavat liikennepalvelut ja kansakuntien politiikan. Nykyään teknologia ja suurten infrastruktuurien rakentaminen rikastavat alaa ja määräävät puolestaan talous- ja kulttuurivaihdon tulevaisuuden. Meillä on oma roolimme tällä alalla, nimittäin siltojen rakentamisessa kansakuntien välille ja keskinäisen vaihdon edistämisessä. Tällä en tarkoita kuitenkaan pelkästään vanhaa totuttua vaihtoa! Tarvitsemamme vaihdon on rikastettava kansallisia erityispiirteitä, koska vaihdon on oltava luonteeltaan täydentävää ollakseen perusteltua ja arvokasta. Olemme iloisia siitä, että tänään käsiteltävänä olevissa teksteissä edistetään tällaista suvereenien kansojen välistä aidosti vapaata vaihtoa. Lukiessamme tänään esiteltyjä kolmea mietintöä syntyy kuitenkin sellainen vaikutelma, että niissä on sivuutettu kolme yksinkertaista periaatetta, jotka sääntelevät sitä, miten kansakunnat on järjestetty.
Ensimmäinen periaate, jota ei ole nähdäksemme kunnioitettu kaikissa tapauksissa, on toissijaisuusperiaate. Liikennealan, kuten muidenkin alojen osalta katsomme, että sääntelyn pitäisi tapahtua mahdollisimman pitkälti toimintaa lähimpänä olevalla tasolla ja että toimivalta tulisi siirtää korkeammalle tasolle vain ehdottoman välttämättömissä tapauksissa. Emme näin ollen ymmärrä, miksi Sterckxin mietinnössä, jossa perustellusti viitataan kansainväliseen COTIF-yleissopimukseen, kuormitetaan ehdotustekstiä tarpeettomilla yksityiskohdilla, joita pitäisi käsitellä edellä mainitussa yleissopimuksessa, jota meidän pitäisi sivumennen sanoen elvyttää. Tässä nimenomaisessa tapauksessa poikkeuksen muodostaa liikuntarajoitteisten henkilöiden oikeuksien laajentaminen, koska näiden oikeuksien laajentaminen on elintärkeää. Toissijaisuusperiaatteen nojalla liikkumisrajoitteisten matkustajien oikeuksia voitaisiin laajentaa pelkällä COTIF-yleissopimukseen lisättävällä periaatteellisella määräyksellä. Miksi jäsen Savaryn erinomaisessa henkilökunnan koulutusta käsittelevässä mietinnössä ei ole lisäksi tehty samalla tavoin selkeämpää eroa toisaalta junankuljettajien koulutuksen ja toisaalta junahenkilökunnan koulutuksen välillä? Miksi ei yksinkertaisesti myönnettäisi todistusta erilaisesta kelpoisuudesta, koska nämä ammatit poikkeavat toisistaan perusteellisesti?
Toinen periaate, jota on mielestämme loukattu, koskee suvereniteetin kunnioittamista. Emme voi sallia sitä, että liikennepalvelut on järjestettävä kansainvälisellä tasolla, sillä tämä merkitsisi "Troijan hevosta" kansalliselle lainsäädännölle. Muutetussa Sterckxin mietinnössä korvataan järjestelmällisesti ilmaisu "kaikki rautatieliikenteen matkustajat" käsitteellä "kansainväliset rautatieliikenteen matkustajat". Emme voi hyväksyä, että kansallinen lainsäädäntö alistetaan tällä tavoin kansainväliselle lainsäädännölle.
Kolmas sivuutettu periaate on varovaisuusperiaate. Varovaisuudesta ei ole tietoakaan, kun jäsen Jarzembowskin mietintöön sisältyvässä tarkistuksessa 8 ehdotetaan ainoastaan kolmen vuoden määräaikaa merkittävien muutosten toteuttamiselle. Meidän on annettava näille asioille aikaa, sillä liian hätäinen toiminta on tuomittu epäonnistumaan. Myös Sterckxin mietinnöstä puuttuu varovaisuutta siinä mielessä, että siinä yritetään käsitellä kaikkia asioita yhdessä ainoassa asiakirjassa: vammaisuutta, lipunmyyntiä, onnettomuustapauksissa maksettavia korvauksia ja seuraamuksia, jos palvelu ei täytä sille asetettuja vaatimuksia. Kaikkien näkökohtien tarkasteleminen tarkoittaa, että mietintö menettää merkitystään. Varovaisuuden puute näkyy myös siinä, ettei mietinnössä todeta selvästi, että rautateiden pitäisi palvella ennen kaikkea tavaraliikenteen ja erityisesti kaukoliikenteen tarpeita. Varovaisuuden puute on nähtävissä myös siinä, ettei näitä ehdotuksia sisällytetä ensin hyvin kilpailukykyisiä liikennemuotoja käsittelevään mietintöön.
Annamme lopuksi tunnustusta komission jäsenen huolelliselle ja ansiokkaalle työlle, mutta suhtaudumme jälleen kerran epäillen tällaiseen lainsäädännöllisten määräysten vyöryyn ja Euroopan parlamentin menetelmien tehokkuuteen. 
Luca Romagnoli (NI ).
   – Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, myöhäisestä ajankohdasta huolimatta lähestyn tätä kolmatta rautatiepakettia käsittelevää keskustelua varmana yhdestä asiasta, nimittäin siitä, että meillä on velvollisuus Eurooppaa kohtaan tukea rautatieliikenteen elvyttämiseen tähtäävää hanketta sekä matkustajien että – ehkä ennen kaikkea – intermodaalisen tavaraliikenteen vuoksi.
Pidämme sitä velvollisuutenamme paitsi ympäristönsuojelun myös liikennejärjestelmän turvallisuuden osalta sanan laajimmassa merkityksessä, ja toivomme, että rautatieliikenteen elvyttäminen auttaa alentamaan maantieliikenteen kuolleisuutta ja yleensäkin onnettomuuksia, joilla on, kuten meidän pitäisi muistaa, äärimmäisen kova sosiaalinen hinta jäsenvaltioille.
Vaikka sitoutumattomien parlamentin jäsenten ryhmällä, jonka koordinaattorina toimin valiokunnassa, on parlamentin säännöille tyypillisen ja perinteisen syrjinnän johdosta ollut hyvin vähän mahdollisuuksia osallistua tähän työhön, olen pitkälti yhtä mieltä kollegoideni työstä.
Jäsen Sterckx on laatinut mietinnön, jossa vihdoinkin tunnustetaan kuluttajien oikeus saada lipun hinta takaisin junien myöhästyessä – ainakin merkittävästi. Tämän oikeuden me valiokunnassa halusimme antaa myös kansallisilla reiteillä (samoin kuin tietysti kansainvälisillä reiteillä) matkustaville, mikä on mielestäni jo sinänsä oikeudenmukaista. Haluaisin myös korostaa yhteistä herkkätunteisuutta, joka liittyy liikuntarajoitteisten matkustajien osalta käyttöönotettuihin määräyksiin. Kannatan myös Savaryn mietintöä siltä osin kuin siinä ehdotetaan yhteisen junahenkilökunnan lupajärjestelmän luomista, henkilökunnan ammattipätevyyden välttämätöntä yhdenmukaistamista ja henkilökunnan terveydentilan seurantaa. Toivon, että suurempia takeita voidaan myös vaatia junankuljettajien lukumäärän osalta, ja kuljettajia pitäisi mielestäni olla aina vähintään kaksi.
Haluan myös kiittää kollegaamme Jarzembowskia, jonka mietinnössä pyritään parantamaan rautatieliikennepalveluja lisäämällä kuluttajia hyödyttävää kilpailua, vaikka minulla onkin joitakin epäilyjä tämän suhteen. Parannuksia tapahtuu nimittäin vain siinä tapauksessa, ettei vapauttamisen seurauksena rynnätä jälleen leikkaamaan työvoimakustannuksia.
Totean lopuksi kannattavani Zīlen mietintöä, jossa on pyritty ottamaan huomioon valiokuntamme esittämät huolenaiheet pakollisten korvausten maksamisesta siinä tapauksessa, ettei tavarantoimituksille asetettuja määräaikoja noudateta. Kehotan näin ollen parlamentin jäseniä tukemaan mietintöjä, jotka liikenne- ja matkailuvaliokunta on jo hyväksynyt. 
Reinhard Rack (PPE-DE ).
   Arvoisa puhemies, haluaisin aloittaa puheenvuoroni samaan tapaan kuin usein siteerattu kollegamme Jarzembowski käyttämällä eräänlaisen työjärjestyspuheenvuoron. Olen ollut Euroopan parlamentin jäsen nyt kymmenen vuotta, enkä edelleenkään tiedä tarkasti, kuka oikeastaan vastaa täysistuntojemme työn suunnittelusta. Olivatpa he ketä tahansa, he eivät ole ainakaan parlamentin ystäviä.
Kuluva viikko ja tämäniltainen keskustelu ovat hyvin tyypillisiä esimerkkejä, jotka osoittavat tämän seikan todeksi. Kaikista niistä asioista, joissa parlamentilla ei ole oikeastaan sananvaltaa tai joissa sen näkemykset eivät ole ainakaan sitovia, keskustellaan "parhaaseen katseluaikaan", kun taas ne harvat säädökset, joiden käsittely on ajoitettu tähän – muutoin täysin tarpeettomaan – 12. täysistuntoon Strasbourgissa, piilotetaan iltaistuntoon.
Meidän ei pitäisi yllättyä tällaisissa tilanteissa, jos Euroopan kansalaiset ovat yhä haluttomampia ottamaan meidät vakavasti. Mieleen tulee äskettäisten Euroopan parlamentin vaalien äänestysprosentti.
Sallikaa minun siirtyä tämän sivuhuomautuksen jälkeen itse pääasiaan, joka on Sterckxin mietintö ja matkustajien oikeudet. Mietinnössä myötävaikutetaan rakentavasti paljon keskusteltujen tasapuolisten toimintaedellytysten luomiseen eri liikennemuodoille Euroopassa. Voidakseen kilpailla suoraan välittömien kilpailijoidensa kanssa rautatiet tarvitsevat vastaavanlaiset toimintaedellytykset, joten oli oikein ja tarpeen asettaa nyt etusijalle lentoliikennettä koskevan yöpymislainsäädännön vastineen sisällyttäminen rautateitä koskevaan lainsäädäntöön.
Komission tästä aiheesta esittämä teksti oli varovasti sanottuna parannuskelpoinen, ja olemme järkevästi tehneet siihen muutamia osin hyvinkin perustavanlaatuisia muutoksia.
Ensinnäkin luultavasti kaikkein perustavanlaatuisin muutos on se, että olemme sisällyttäneet tähän uuteen asetukseen pelkästään kansainvälisten palvelujen sijaan kaikki liikennepalvelut. Erityisjärjestelyistä, joita tältä osin varmasti tarvitaan, on kuitenkin sovittava julkista lähiliikennettä koskevan asetuksen yhteydessä.
Toiseksi olemme antaneet erityistä painoarvoa asianmukaisen matkustajien oikeuksien koskevan tiedottamisen järjestämiselle ja edellyttämiselle. Mitä hyötyä asetuksesta on kuluttajille, elleivät he tiedä, mitä oikeuksia heillä itse asiassa on?
Kolmanneksi tässä tekstissä yhteensovitetaan järkevästi ja täydennetään – tietysti vain tietyissä kohdissa – COTIF-säännöksiä. Toisin kuin eräs edellisistä puhujista, pidän tätä paitsi erittäin tärkeänä myös erittäin onnistuneena toimenpiteenä. Tämä on ollut konkreettinen esimerkki toissijaisuuden soveltamisesta käytännössä ja tässä mielessä myös eräänlainen komission parempaa sääntelyä koskevaa aloitetta täydentävä toimenpide. Olemme kiitollisia tästä aloitteesta, joka selkokielellä sanottuna tarkoittaa usein rönsyilevän eurooppalaisen lainsäädännön selkeyttämistä.
Lopuksi totean olevani hyvin kiitollinen esittelijä Sterckxille miellyttävästä ja rakentavasta yhteistyöstä.
Bogusław Liberadzki (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, tarkastellessaan tätä ehdotuspakettia poliittinen ryhmäni on ollut ensisijaisesti huolissaan rautateiden roolista Euroopan unionin liikenneverkossa ja niiden kehittymismahdollisuuksista. Vaikka vapauttamisesta keskustellaan paljon, se ei ole mielestämme itsetarkoitus sinänsä, vaan yksi keino tavoitteen saavuttamiseen. Kysymyksiä herätti erityisesti se, miten tämä tavoite eli rautatieliikenteen lisääminen saavutetaan. On tärkeää muistaa, että Euroopan unioni on 25 jäsenvaltion unioni ja että uusien jäsenvaltioiden rataverkot ovat verrattain huonoja ja uudelleenjärjestelyjen kohteena. Lisäksi muutoksia ei voida tehdä liian nopeasti, vaan ne pitäisi toteuttaa vähitellen.
Varoitimme tilanteesta, jossa vahvemmat rautatieyritykset valtaisivat vähitellen heikommat. Markkinoiden valtaaminen tuo mukanaan velvollisuuden tarjota julkisia palveluja. On syytä pohtia, voisiko tästä olla lopputuloksena se, ettei suuren rautatieyrityksen yhden unionin jäsenvaltion alueen käsittävää monopolia voitaisi korvata tai laajentaa siten, että saman yrityksen monopoli kattaisi useiden jäsenvaltioiden alueen? Harkitsemmeko minkäänlaisia rajoituksia? Meistä ei näytä siltä, että näin tehtäisiin tällä hetkellä.
Arvoisa komission jäsen, maantie- ja lentoliikenne menestyvät hyvin Euroopan markkinoilla. Niiden tapauksessa sääntelyn purkaminen tapahtui kuitenkin vapauttamisen ohella. Myös rautateille pitäisi siten löytää ratkaisu, jossa markkinaroolit yhteensovitettaisiin julkisen palvelun tarjoamisen kanssa.
Tein yhteistyötä jäsen Jarzembowskin kanssa neuvoston direktiiviin 91/440/ETY tehtävien muutosten osalta. Tämä kompromissi on radikaalimpi kuin komission ehdotus, joten haluaisin tiedustella arvoisalta komission jäseneltä, meneekö kompromissimme ehkä teidän mielestänne liian pitkälle. Eikö olisi ehkä kuitenkin suositeltavampaa tyytyä komission ehdotukseen, jolloin vaikutukset ulottuisivat vain kansainväliseen liikenteeseen? Meille tärkeää on ensisijaisesti tarjottujen liikennepalvelujen laatu.
Sallikaa minun mainita esimerkkinä matka Varsovasta Brysseliin. Lento LOT- tai SN Brussels Airlines -lentoyhtiöllä maksaa 300 euroa, ja lentomatka Brysselin kansalliselle lentoasemalle kestää kaksi tuntia. Halpalentoyhtiön lento maksaa 120 euroa, ja laskeutumispaikkana on Charleroin lentokenttä. Ensimmäisen luokan junalippu maksaa 150 euroa, ja matka kestää 18 tuntia. Jos päättää matkustaa omalla autolla, matka kestää nopeusrajoitusten mukaan ajamalla 13 tuntia, ja polttoainekulut ovat 150 euroa, mutta neljä ihmistä voi matkustaa yhdessä. Eikö tämä ole tärkeä näkökohta? 
Anne E. Jensen (ALDE ). –
   Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, käsittelen puheenvuorossani lähinnä Savaryn mietintöä ja Zīlen mietintöä, jonka varjoesittelijänä toimin ryhmäni puolesta. Haluan kiittää molempia esittelijöitä, jotka ovat tehneet työtään hyvin erilaisissa oloissa, heidän ponnisteluistaan. Jäsen Savaryn mietinnössä käsitellään ehdotusta, jota lähes kaikki tukevat, kun taas jäsen Zīlen tehtävänä oli palata komission ehdotukseen, josta vain hyvin harvat ovat kiinnostuneita. Ryhmäni on tyytyväinen äänestyksen tulokseen valiokunnassa, joka hylkäsi ehdotuksen korvausten maksamisesta tavaraliikenteessä. Tämä ei tarkoita sitä, ettemme pitäisi rautateiden tavaraliikenteen laatua ongelmallisena. Valitettavasti monet seikat viittaavat siihen, ettei laadussa ole nähtävissä paranemista ja että tietyillä alueilla se on ehkä jopa huononemassa. Täsmällisyyden ja joustavuuden puute tarkoittaa, että rautateiden tavaraliikenne on jäämässä jälkeen, vaikka politiikan tavoitteet ovat olleet juuri päinvastaiset. Kysymys kuuluukin, miten aiomme ratkaista tämän ongelman. Komission ehdotus oli liian kömpelö eikä vastannut vapailla markkinoilla vallitsevia olosuhteita. Jäsen Zīle ansaitsee kuitenkin tunnustusta pyrkimyksistään löytää jokin muu ratkaisu kuin ehdoton hylkääminen, vaikkakin – kuten oletan huomisessa äänestyksessämme tapahtuvan – tuloksena on juuri tällainen hylkääminen.
Olen aivan varma siitä, että kun vapauttaminen ja vapaa kilpailu vähitellen vakiintuvat, junaliikennepalveluista tulee tehokkaampia ja näemme, että matkustajat saavat parempaa vastinetta rahoilleen ja että näissä palveluissa keskitytään enemmän matkustajiin. Laatu paranee kansallisten monopolien tarjoamiin palveluihin nähden, ja mielestäni on ajatuksia herättävää, että Yhdistyneessä kuningaskunnassa, jossa on tietysti harjoitettu laaja-alaista vapauttamista kymmenen viime vuoden aikana, matkustajaliikenteessä tehtyjen junamatkojen määrä on kasvanut jopa 40 prosenttia. Pidän ajatuksia herättävänä myös sitä, että niissä maissa, jotka investoivat määrätietoisesti nykyaikaisiin rautatieliikennepalveluihin ja käyttävät suurnopeusjunia, on myös nähtävissä edistystä näissä palveluissa aikana, jolloin junaliikenne menettää muutoin asemiaan monissa maissa. Vapauttaminen samoin kuin investoinnit ovat siten tärkeitä, jos aiomme taata rautatieliikennepalveluille kasvavan markkinaosuuden tavaraliikenteen lisäksi myös matkustajaliikenteen osalta. On myös tärkeää, että vauhditamme tätä prosessia.
Junahenkilökunnan koulutusta koskeva yhteinen kehys on tietysti looginen seuraus jo sovitusta vapauttamisesta. Jäsen Savaryn mietintö on siten vähiten kiistanalainen kolmatta rautatiepakettia käsittelevistä mietinnöistä. Keskustelussa on tietysti keskitytty pääasiassa siihen, keiden on määrä kuulua junahenkilökunnan lupajärjestelmää koskevan direktiivin piiriin. Kuuluvatko siihen pelkästään junankuljettajat vai myös muu junahenkilökunta? Kuuluvatko siihen yksinomaan kansainvälisissä rautatieliikennepalveluissa toimivat vai myös puhtaasti kansallisissa palveluissa toimivat henkilöt? Ryhmäni on yleisesti ottaen tyytyväinen nyt saavutettuun tulokseen. Mietinnössä on löydetty sopiva tasapaino, jossa direktiiviin on sisällytetty junankuljettajat ja muu välittömästi turvallisuudesta vastaava junahenkilökunta. Oli viisas päätös soveltaa sääntöjä aluksi vain kansainvälisiin junaliikennepalveluihin. Kun olemme ensin arvioineet kustannushyötyanalyysin avulla huolellisesti sen etuja ja haittoja, voimme sitten aikanaan tarkastella mahdollisuutta sisällyttää pelkästään kansallisissa palveluissa toimiva henkilökunta direktiiviin. Junankuljettajien osalta kyse on tietysti kalliista koulutuksesta, joten on tärkeää, ettemme aiheuta rautatieyrityksille tarpeettomia kustannuksia.
Viimeisenä vaan ei vähäisimpänä seikkana haluan omasta puolestani todeta, miten tyytyväinen olen siihen, että parlamentin ehdottamassa kolmannessa rautatiepaketissa pidetään myönteisenä matkustajaliikenteen vapauttamista ja otetaan käyttöön yhteiset matkustajien oikeuksia koskevat säännöt, jotka koskevat kaikkia matkustajia ja jotka ovat lisäksi paljon yksinkertaisemmat ja joustavammat kuin komission ehdotus. Jäsen Savary myös kysyy, mitä pienten jäsenvaltioiden suhteen tulisi tehdä. Olen itse kotoisin pienestä jäsenvaltiosta, jossa on vähitellen siirrytty rautatieliikennepalvelujen vapaaseen kilpailuun ja jossa kansallinen rautatieyritys DSB kilpailee muiden yritysten kanssa kotimaassa ja toimii samaan aikaan myös Ruotsissa ja on lisäksi saanut luvan tarjota junaliikennepalveluja Yhdistyneessä kuningaskunnassa. DSB on varautunut vapaaseen kilpailuun nykyaikaistamalla ja järjestämällä toimintojaan uudelleen siten, että vanha monopolistinen ja valtiojohtoinen kulttuuri on korvattu nykyaikaisella bisneskulttuurilla, jossa keskitytään enemmän matkustajaan. Näin meidän tulisi edetä. 
Hélène Flautre (Verts/ALE ). –
   Arvoisa puhemies, en aio filosofoida paketti-käsitteestä, mutta voin kertoa teille, että ryhmäni aikoo äänestää innokkaasti Sterckxin ja Savaryn mietintöjen puolesta ja on iloinen voidessaan tehdä niin huomenna. Sen sijaan jäsen Jarzembowskin ehdotuksen osalta keskusteluissa on esitetty tarkempia perusteluja ja enemmän epäilyjä, koska emme kannata vallitsevan tilanteen säilyttämistä. Jotta asia tulisi selväksi, totean, että haluamme todellakin vahvistaa eurooppalaista rautatieliikennettä, koska haluamme kannustaa liikennevälineitä, jotka ovat turvallisempia ja taloudellisempia energian- ja tilankäytön suhteen ja siten kestävämpiä. Tämä näyttää minusta täysin selvältä.
Kysymme itseltämme seuraavaa: saavutetaanko tämä tavoite vapauttamalla kansainvälinen rautateiden matkustajaliikenne tässä mietinnössä esitetyillä edellytyksillä? Tämä nostaa esiin jälleen uusia kysymyksiä. Onnistummeko todellakin siirtämään liikennettä maanteiltä ja ilmasta rautateille? Takaammeko kansalaisille turvallisemman ja helpommin saatavilla olevan palvelun sekä tiiviimmän sosiaalisen ja alueellisen yhteenkuuluvuuden? Voisimme varmastikin etsiä vastauksia näihin kysymyksiin arvioimalla eri näkökohtia vakavasti. Jäsenvaltioilla on kokemusta matkustajaliikenteen avaamisesta kilpailulle; meillähän on jo ensimmäinen ja toinen rautatiepaketti. Tarkastelkaamme lähemmin sitä, mitä tapahtuu laadulle, hinnoille, turvallisuudelle sekä liikenteen todelliselle siirtymiselle maanteiltä rautateille.
Lyhyesti sanottuna kysymyksiä on paljon. Mietimme, miten kabotaasiliikenteen myötä tapahtuva kansallisten liikennekäytävien kilpailulle avaaminen ja heinäkuussa annetussa asetuksessa määritettyjen julkisen palvelun velvoitteiden kunnioittaminen sopivat yhteen. Kysymme itseltämme, kuten muutkin jäsenet tekevät, eikö tämä tarkoittaisi siirtymistä joissakin jäsenvaltioissa monopolista oligolopoliin tai, kuten lentoliikenteessä, halpayhtiöiden syntymistä, joka heikentää työoloja ja turvallisuutta.
Lyhyesti sanottuna ryhmäni enemmistön mielestä meidän on mahdotonta tukea jäsen Jarzembowskin ehdotuksia. 
Erik Meijer (GUE/NGL ). –
   Arvoisa puhemies, rautatieliikenteen vapauttamista koskevilla suunnitelmilla on paitsi kauaskantoisia seurauksia rautateiden henkilöstölle myös suuri vaikutus matkustajille tarjottavan palvelun laatuun. Kansallisten rautatieyritysten tiivis yhteistyö naapureidensa kanssa on paljon vanhempaa perua kuin Euroopan unioni. Tämä yhteistyö johtaa nopeiden, kansainvälisten kaukojunien käyttöön ja yhdenmukaiseen lipunmyyntiin. Tätä eurooppalaista menestyksellistä toimintaa heikennetään nyt lisäämällä kilpailua, minkä seurauksena rautatieyritykset pyrkivät luopumaan ensin vähiten kannattavista ja vähiten tuetuista toiminnoista.
Samaan aikaan kun kaikki uskovat lähentävänsä Eurooppaa, rautatieyritykset rajoittavat toimintansa suurten kaupunkien joukkoliikenteeseen ja muutamiin nopeisiin pääratayhteyksiin jäsenvaltioiden sisällä. Monilla kansainvälisillä reiteillä liikennöivät vain hitaat junat, ja yöjunavuoroja harvennetaan tai ne lopetetaan kokonaan. Vain Saksassa eurooppalainen lipunmyynti ja tiedottaminen ovat huippuluokkaa, ja ainoastaan Brysselin ja Pariisin välinen kansainvälinen suurnopeusyhteys on vilkkaasti liikennöity.
Muualla on yhä vaikeampaa ostaa lippuja kaukaisiin ulkomaisiin kohteisiin. Matkustajien on vaihdettava junaa reitillä yhä useammin, mikä myös pidentää odotusaikoja. Naapurivaltioista lähteneissä myöhästyvissä junissa, jotka joutuvat vaikeuksiin pääasiassa yöaikaan, matkustavat saavat yhä useammin osakseen asiatonta kohtelua ja joutuvat keskelle raivostuttavaa hämmennystä ja epätietoisuutta. Juuri tämä ajaa matkustajat käyttämään lentokoneita ja autoja, vaikka komission liikennettä käsittelevässä valkoisessa kirjassa pidettiin itsestäänselvyytenä, että rautateiden keskipitkän matkan matkustajaliikenne kasvaisi vuoteen 2010 mennessä.
Viimeisen kuuden vuoden aikana olen osoittanut monissa yhteyksissä käytännön kokemuksen pohjalta, miten rautatieliikenteemme on rappeutumassa. Olen näin ollen iloinen komission ehdotuksesta, joka viimeinkin tarjoaa jonkinlaisen vastapainon vapauttamisen ja kaupallistamisen kielteisille vaikutuksille. On valitettavaa, että esittelijä Sterckx on ottanut kansainvälisen rautateiden matkustajaliikenteen kriisin sijasta rautatieyritysten suuttumuksen mietintönsä lähtökohdaksi. Nämä yritykset pitävät itsesääntelyä parempana vaihtoehtona kuin Euroopan tasolla asetettua vaatimusta, jonka mukaan niiden on saavutettava saksalainen laatutaso.
Hänen ehdotuksensa heikentävät kansainväliseen liikenteeseen tehtäviä parannuksia ja lisäävät tarpeettomasti Euroopan unionin puuttumista kansalliseen rautatieliikenteeseen. Tämä ehdotus edustaa hukattua tilaisuutta parantaa kansainvälisten matkustajien oloja ja panna päätepiste kielteisille suuntauksille. Ryhmäni pelkää, ettei asetuksessa, sellaisena kuin jäsen Sterckx on sitä esittänyt, käsitellä riittävästi ongelmia, minkä seurauksena asetusta on tarkistettava jo muutaman vuoden kuluttua. Ryhmäni on esittänyt muutamia tarkistuksia estääkseen sen, ettei näin tapahdu, ja varmistaakseen, että eurooppalaiset rautatiet näyttäytyvät yhtenäisenä rintamana kansalaisille ja että puutteet voidaan korjata nopeammin. 
Gerard Batten (IND/DEM ). –
   Arvoisa puhemies, mietinnössä ehdotetaan rautatieliikenteen matkustajien oikeuksien yhdenmukaistamista ja korvausvastuuta koko Euroopan unionissa. Tällainen lainsäädäntö kohtaa vastustusta kansallisissa rautatieyrityksissä, jotka tietävät joutuvansa kärsimään lisääntyvästä hallinnollisesta taakasta, jonka hinta siirretään matkustajien maksettavaksi.
Jäsen Sterckx sanoo, ettei meidän pitäisi peukaloida kansainvälisiä sopimuksia, jotka ovat jo tyydyttäviä. Hänen mielestään emme saa omaksua rautatieyritysten markkinointipäälliköiden roolia. Ennen kaikkea hän toteaa, että järjestelmän on hyödytettävä matkustajia. Vain EU-poliitikko voi sanoa kaiken tämän ja ehdottaa sen jälkeen lainsäädännön soveltamisalan laajentamista. Kansainvälisen rautatieliikenteen helpottamiseksi on jo tehty erittäin hyvä kansainvälinen sopimus, jonka on allekirjoittanut 42 kansakuntaa, näiden joukossa useita EU:n ulkopuolisia maita. Vuonna 2002 kansainväliset rautatieyritykset allekirjoittivat vapaaehtoisen peruskirjan, johon sisältyvät rautateiden matkustajaliikennepalveluiden laatuvaatimukset – COTIF-yleissopimuksen.
Emme voi säädellä lailla esimerkiksi Ranskan, Saksan ja Yhdistyneen kuningaskunnan rautateiden toimintaa. Ne kaikki toimivat hyvin erilaisissa oloissa. Jäsenvaltioiden hallitusten pitäisi yhteistyössä rautatieliikennettä harjoittavien kanssa päättää, millainen sääntely on tarkoituksenmukaista, ei Euroopan unionin. Totta puhuen komissio halusi soveltaa asetusta vain kansainväliseen rautatieliikenteeseen, mutta jäsen Sterckx menee pitemmälle ehdottamalla asetuksen soveltamista jäsenvaltioiden sisäiseen kansalliseen rautatieliikenteeseen.
Toisessa liikenne- ja matkailuvaliokunnan mietinnössä, joka koskee junahenkilökunnan lupajärjestelmää, esittelijä Savary vaatii junahenkilökunnan psykologista testausta. Saanko ehdottaa, että psykologista testausta laajennetaan koskemaan Euroopan parlamentin esittelijöitä? Yksinkertainen sana-assosiaatiotesti saattaisi olla tässä yhteydessä hyödyllinen. Jos esittelijät käyttävät vastauksessaan sanoja "integraatio", "harmonisointi" tai "sääntely", heidät pitäisi välittömästi katsoa esteelliseksi hoitamaan tehtäviään. Tämä saattaisi vähentää mainitun kaltaisia järjettömiä ehdotuksia, mutta epäilen näin tapahtuvan vasta, kun olemme ensin säätäneet lain yhdenmukaistetuista ja yhdennetyistä psykologisista testeistä. 
Armando Dionisi (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, juna on ainoa eurooppalainen liikennemuoto, jonka kehitys on nyt huolestuttavasti pysähtynyt kaupankäynnin kasvusta huolimatta. Ympäristön huolestuttava tila, öljyn korkea hinta ja maanteiden ruuhkat edellyttävät vankkumattoman päätöksen tekemistä rautatieliikenteestä, joka on puhtaampi ja turvallisempi ja jonka käytössä ovat toimivat kansalliset infrastruktuurit, jotka voidaan yhdentää Euroopan tasolla.
Rautatieliikenteen elvyttäminen ja nykyaikaistaminen on ensiarvoisen tärkeää unionin tulevaisuudelle. Komissio on ryhtynyt huomattaviin toimenpiteisiin lisätäkseen yhdenmukaistamista ja markkinoiden vapauttamista, mutta nimenomaan Euroopan parlamentilla on ollut – ja on edelleen – keskeinen rooli tällä alalla kansallisen oman edun tavoittelun hillitsemisessä.
Rohkea ehdotus, jonka mukaan myös kansallinen matkustajaliikenne olisi vapautettava täysimittaisesti, on erittäin tärkeä sisämarkkinoiden loppuunsaattamisen, yhteisön rautatieliikennepalvelujen elvyttämisen ja kansalaisille tarjottavan paremman palvelun kannalta. Tässä yhteydessä esittämässäni ja komission kannattamassa vastavuoroisuutta koskevassa tarkistuksessa varmistetaan, että jäsenvaltioita, jotka päättävät avata markkinansa ennen sille asetettua määräaikaa, suojellaan kansallisilla suojatuilla markkinoilla toimivien rautatieyritysten epäreilulta kilpailulta.
Katson myös, että asetukset matkustajien oikeuksista ja niiden laajentamisesta koskemaan kansallista liikennettä ovat erityisen tärkeitä. Korvausten maksaminen myöhästymisistä, vahingoista ja onnettomuuksista sekä liikuntarajoitteisten matkustajien oikeudet muodostavat erinomaisen perustan sille, että yrityksiämme kannustetaan ottamaan käyttöön korkeat laatuvaatimukset ja olemaan kilpailukykyisiä muiden liikennemuotojen kanssa.
Hyvät parlamentin jäsenet, rautatieliikenteeseen siirtyminen on yksi niistä haasteista, joissa Euroopan uskottavuus ja tulevaisuus ovat vaakalaudalla. Tästä syystä on erittäin tärkeää, että parlamentti ottaa vankan ja selkeän kannan tähän pakettiin eikä epäröi valita innovatiivisuuteen perustuvaa strategiaa. 
Saïd El Khadraoui (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, keskityn puheenvuorossani paketin kahteen osaan ja aloitan tietysti jäsen Sterckxin mietinnöstä. Haluan kiittää häntä erinomaisesta yhteistyöstä, jonka ansiosta saimme mielestäni laadittua tärkeimmistä kysymyksistä järkevät kompromissiehdotukset. Lentoliikenteen matkustajista saamamme harjoitus osoittautui hyödylliseksi myös rautatieliikenteen matkustajien kannalta, itse asiassa kaikkien, myös kansallisia palveluja käyttävien, rautatieliikenteen matkustajien kannalta. Ryhmämme mielestä on tärkeää, että laadimme yleisen korvausjärjestelmän, joka koskee yli tunnin pituisten myöhästymisten lisäksi toistuvia pienempiä myöhästymisiä. Näin yrityksiä kannustetaan tehostamaan toimintaansa ja olemaan entistä täsmällisempiä, minkä ansiosta ne voivat saada uusia asiakkaita, mikä on loppujen lopuksi varsinainen tavoitteemme.
Haluaisin sanoa pari sanaa liikuntarajoitteisille matkustajille annettavasta avusta. Olemme jättäneet käsiteltäväksi kaksi tätä asiaa koskevaa tarkistusta. Ensinnäkin tällaisesta avuntarpeesta olisi ilmoitettava 24 tuntia eikä 48 tuntia ennen kuin apua tarvitaan. Mielestäni tämä on hyvin kohtuullista, ja pyydän teitä kannattamaan ajatusta. Toiseksi junahenkilökunnan koulutuksessa olisi kiinnitettävä huomiota myös tähän asiaan.
Mielestämme on edelleen tärkeää, että rautatieliikenteen matkustajat voivat aina ostaa junalippunsa helposti joko rautatieasemien lippumyymälöistä tai lippuautomaateista taikka junasta, jos lippuautomaatteja ei ole. Esittelijä haluaisi nyt tehdä poikkeuksia tapauksissa, joissa paikanvaraus on pakollinen, minkä ymmärrän, mutta poikkeuksia myös liputta matkustamisen torjumiseksi. Minäkin vastustan liputta matkustamista, mutta pelkään, että jos noudatamme ehdotusta, junat jäävät tyhjiksi, mitä emme voi kannattaa.
Seuraavaksi käsittelisin jäsen Jarzembowskin mietintöä. Olen hieman yllättynyt siitä, kuinka huolettomasti enemmistö kollegoistani liikenne- ja matkailuvaliokunnassa haluaa kiirehtiä komissiota ja aikoo vapauttaa koko rautatiealan vuoteen 2012 mennessä. He tekivät näin tutkimatta asiaa tarkemmin tai arvioimatta perusteellisesti niitä vaikutuksia, joita tällä olisi kansallisiin rataverkkoihin, jotka eroavat huomattavasti toisistaan etenkin rakenteeltaan, kuten tiedätte, tai kysymättä, onko vapauttaminen todellakin yleislääke, jonka avulla saadaan lisää rautatieliikenteen matkustajia.
Mielestäni olisi myönnettävä, että markkinoiden vapauttaminen oli epäilemättä hyvä asia tietyillä aloilla. Asia ei mielestäni kuitenkaan ole näin julkisen liikenteen alalla, koska ei ole kyse yrityssektorista ja koska haluamme saavuttaa muitakin tavoitteita kuin kustannustehokkuuteen tai voittoon liittyviä tavoitteita, kuten ympäristöön ja kansalaisten liikkuvuuteen liittyviä tavoitteita. Muilla toimilla kuin markkinoiden vapauttamisella on paljon suurempi vaikutus rautatieliikenteen matkustajien määrään kuin usein ymmärretäänkään. Mainitsisin esimerkkinä Belgian, jossa matkustajien määrä nousi 7 prosenttia vuonna 2003 ja 6 prosenttia vuonna 2004 ja jossa uusimmatkin luvut ovat lupaavia. Tätä ei saavutettu markkinoiden vapauttamisella vaan uudistamalla, tarjoamalla parempaa palvelua ja parempia järjestelyjä sekä ottamalla käyttöön innovatiivinen hintapolitiikka.
Todettakoon, etten periaatteessa vastusta kansainvälisen matkustajaliikenteen vapauttamista kilpailulle. Thalys-junaliikenteen tapauksessa minulla ei olisi mitään kilpailun kiristymistä vastaan, kunhan on varmat takeet siitä, että kaikissa jäsenvaltioissa pystytään sekä nyt että tulevaisuudessa kehittämään hyviä julkisia palveluja. Tämän vuoksi olisi ollut parempi, että meillä olisi toisaalta vapauttamista koskeva paketti ja toisaalta julkisten palvelujen tarjoamista koskeva paketti kuin nyt käsiteltävänämme oleva paketti. 
Josu Ortuondo Larrea (ALDE ). –
   Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, haluan aluksi onnitella jäseniä Sterckx, Jarzembowski, Savary ja Zīle mietinnöistä, jotka koskevat rautatieliikenneverkkojen ja rautatieliikennepalvelujen vapauttamista Euroopan unionissa, palvelujen laatua, junahenkilökunnan lupajärjestelmää sekä matkustajien oikeuksia ja velvollisuuksia.
Yhteisön rautateiden kehittämistä koskevassa kysymyksessä kannatamme täysin liikennepalvelujen avaamista yleensä ja erityisesti rautateiden matkustajaliikenteen avaamista yksityiselle kilpailulle. Lähtökohtamme on kuitenkin se, että riippumattomat haltijat vastaavat rautateiden infrastruktuurista niin, että kaikilla mahdollisilla verkkojen käyttäjillä on yhtäläiset mahdollisuudet käyttää verkkoja.
Tässä suhteessa vaadimme, että kansainvälisten matkustajaliikennepalvelujen markkinoiden avaamista varhennetaan vuoteen 2008. Hyväksymme sen, että eri jäsenvaltioiden on voitava viivästyttää muun kansallisen, alueellisen ja paikallisen matkustajaliikenteen vapauttamista kilpailulle vuoteen 2012 asti.
Mielestämme tämä markkinoiden avaaminen olisi toteutettava säännellysti ja vaarantamatta nykyisten julkisten palvelujen taloudellista kannattavuutta ja tarjontaa. Emme halua aiheuttaa haittaa kansalaisille emmekä kaupunki- ja seutuliikenteelle tai alueelliselle liikenteelle, joiden hoitamisesta nyt vastaavat julkiset laitokset.
Olemme ehdottaneet, että jos kunkin maan sääntelyelinten laatimat asianmukaiset objektiiviset taloudelliset analyysit osoittavat, että olisi suositeltavaa rajoittaa kansainvälisen palvelun käyttöoikeutta tiettyyn infrastruktuuriin alueellisella reitillä tai rajoittaa oikeutta ottaa ja jättää matkustajia kyseisellä reitillä, jäsenvaltioilla olisi oltava mahdollisuus tähän.
Lisäksi puollamme vastavuoroista kohtelua niin, että valtiot, joissa markkinoiden avaamista yksityisille rautatieliikennepalveluille varhennetaan, voivat rajoittaa väliaikaisesti niiden yritysten käyttöoikeutta infrastruktuuriin, jotka kuuluvat sellaisten maiden rautatiekonserneihin, joissa ei sovelleta vastaavia rautatieinfrastruktuurin vapaata käyttöoikeutta koskevia ehtoja. Toisin sanoen, jos valtio ei avaa verkkojaan kilpailulle, sen yritykset eivät voi toimia muissa valtioissa, jotka ovat avanneet verkkonsa.
Lopuksi toteaisin, että mielestämme yksityisten rautatieliikennepalvelujen tarjoamista koskevien sopimusten keston on oltava viisi vuotta. Kestoa voidaan pidentää kymmeneen vuoteen, jos on kyse erikoistunutta infrastruktuuria käyttävistä palveluista, jotka edellyttävät huomattavia investointeja. Pidempi kesto voitaisiin hyväksyä vain erityistapauksissa, kun kyse on laajoista ja pitkäaikaisista investoinneista, jolloin hyväksyntää varten edellytettäisiin monivuotisen lyhennyssuunnitelman esittämistä. Suunnitelmassa käsiteltäisiin ajanjaksoja, investointeja, disinvestointeja ja sitä, miten näin huomattavat alkuvaiheen taloudelliset kustannukset hoidetaan.
Olemme sitä mieltä, että matkustajaliikennepalvelujen markkinoiden avaamisella ja vapauttamisella, jossa taataan kaikin tavoin laatu, turvallisuus ja kuljettajien lupajärjestelmä sekä säädetään matkustajien oikeuksista asianmukaisesti, annetaan Euroopan unionin kansalaisille mahdollisuus liikkuvuuteen, jota tarvitaan kestävään kehitykseen ja edistykseen, joita pidämme tulevina tavoitteinamme. 
Jaromír Kohlíček (GUE/NGL ).
   – Kolmas rautatiepaketti, jota koskevilla eri mietinnöillä ei juurikaan ole mitään yhteistä keskenään, on esimerkki hätäisestä, koordinoimattomasta ja siksi vahingollisesta tavasta lähestyä rautatieliikennettä. Kun toinen rautatiepaketti hyväksyttiin, todettiin selkeästi ja yksiselitteisesti, että paketti arvioitaisiin mahdollisimman pian ja että vasta sen jälkeen toteutettaisiin uusia toimia. Tämän vuoksi suhtaudumme markkinoiden vapauttamiseen kielteisesti vähemmistöön jääneessä mielipiteessämme.
Mielestäni on tullut aika antaa direktiivi, joka koskee junankuljettajien yhdenmukaistettua lupakirjaa, mistä olemme kaikki samaa mieltä. Muut asiat eivät ole läheskään niin kiireellisiä kuin tässä esitetään. Hyvät parlamentin jäsenet, jos rautatiemarkkinat avataan kilpailulle nyt, se on vahingollista. Lisäksi on välttämätöntä alkaa panna täytäntöön mahdollisimman nopeasti Euroopan rautatieyhteisön (CER) tekemää sopimusta, rautatieinfrastruktuuriyritysten kansainvälisen järjestön ja liikenneasioista vastaavan komission jäsenen välistä liittoa.
Onko halunne vapauttaa markkinat millä hinnalla hyvänsä todellakin tärkeämpi kuin infrastruktuurin ja liikkuvan kaluston yhdenmukaistetut turvallisuusvaatimukset? Tästä en voi olla samaa mieltä, joten kaikella kunnioituksella esittelijää, jäsen Georg Jarzembowskia, kohtaan minun on pyydettävä teitä äänestämään tässä asiassa yksiselitteisesti "ei". Pidämme kiinni sopimuksista, joihin päästiin toisen rautatiepaketin hyväksymisen yhteydessä, ja pyrimme palaamaan asiaan vahvistettuun määräaikaan mennessä eli vuoteen 2008 mennessä.
Haluaisin huomauttaa, että Tšekin rautatieläisten ammattijärjestöt ja Tšekin hallitus ovat pyytäneet minua tukemaan avoimesti Savaryn mietintöä ja vastustamaan Jarzembowskin mietintöä.
Lopuksi huomauttaisin, että Zīlen mietintöluonnoksen hylkääminen ja erimielisyys Jarzembowskin mietinnöstä ovat huono enne pakettien hyväksymisen kiirehtimiselle. Tuemme Savaryn mietinnön erinomaisia ehdotuksia. Huomauttaisin komission jäsenelle, etteivät Sterckxin ja Jarzembowskin mietinnöt ole millään tavalla toisistaan riippuvaisia. 
Sylwester Chruszcz (IND/DEM ). –
   Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, olen kiitollinen saamastani puheenvuorosta ja haluan kiittää jäsen Jarzembowskia ja muita parlamentin jäseniä, jotka ovat osallistuneet koko rautatiepakettia koskevaan työhön.
Erityisesti haluan viitata sen mietinnön laatimiseen, joka koskee ehdotusta direktiiviksi yhteisön rautateiden kehittämisestä. Liikenne- ja matkailuvaliokunnan työskentelyn aikana esitettiin monia kielteisiä mielipiteitä, jotka koskivat esittelijän ehdottamia matkustajaliikennepalvelujen markkinoiden avaamiseen liittyviä määräaikoja ja ohjelmia. Esitin tuolloin näkemykseni, koska tunnen uusien jäsenvaltioiden rautatiealan tilanteen ja tiedän, että niissä on puutteelliset valmiudet kilpailla suurten ja voimakkaiden länsieurooppalaisten maiden kanssa vapailla markkinoilla.
En vastusta liikennemarkkinoiden vapauttamista, mutta vaadin tasapuolista kilpailua. Haluan toistaa, etten vastusta palvelujen vapauttamista, kunhan se tehdään oikeudenmukaisesti. On laadittava säännöksiä, jotta voidaan suojella pieniä yrityksiä ja myös varmistaa se, ettei vastaisuudessa synny monopoleja ja että kilpailu alan päätoimijoiden välillä on tervettä ja tasapuolista. Näistä syistä parlamentti ei saisi mielestäni tukea jäsen Jarzembowskin ehdotusta varhentaa markkinoiden vapauttamista vuoteen 2008. Tarkoitan kabotaasiliikenteen ja muun kansainvälisen liikenteen markkinoiden avaamista. Emme saisi tukea tätä ehdotusta, jos haluamme todella toteuttaa yhtäläisiä oikeuksia ja tasapuolista kilpailua koskevaa yhteisön politiikkaa. Näin uudet jäsenvaltiot saisivat aikaa siihen, että ne voisivat saavuttaa saman tason kuin Saksan, Yhdistyneen kuningaskunnan ja Ranskan kokeneet yritykset.
Euroopan parlamentin liikenne- ja matkailuvaliokunnan varapuheenjohtajana pyydän parlamenttia tukemaan Euroopan komission alkuperäistä ehdotusta vapauttamisen määräaikojen ja ohjelmien osalta eli kansainvälisen liikenteen avaamista vuodesta 2010 lukuun ottamatta kabotaasiliikennettä. Pyydän parlamenttia myös hylkäämään jäsen Jarzembowskin mietinnön, koska liikenne- ja matkailuvaliokunnan äänestyksessä hyväksytyssä näiden markkinoiden avaamista koskevassa ehdotuksessa ei oteta huomioon uusien jäsenvaltioiden tilannetta. 
Corien Wortmann-Kool (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, haluan aloittaa kiittämällä kollegojani hyvästä työstä ja ennen kaikkea keskusteluista, jotka olivat sisällöltään erinomaisia ja vaikuttivat osaltaan ehdotuksiemme hyvään laatuun. On jo aika lisätä Euroopan rautatieliikenteen tehokkuutta ja asiakasystävällisyyttä.
Tämän vuoksi aloittaisin esittämällä kysymyksen komission varapuheenjohtajalle Barrot'lle. Miten arvioitte ensimmäisen ja toisen rautatiepaketin täytäntöönpanoa jäsenvaltioissa ja mitä aiotte tehdä sen nopeuttamiseksi? Mielestäni näiden kahden rautatiepaketin tehokas käyttöönotto on loppujen lopuksi paljon tärkeämpää rautatieliikenteen palvelujen parantamisen kannalta kuin päätökset uusista säännöistä.
Junankuljettajien lupajärjestelmää tarvitaan kipeästi, eikä tavaraliikenteen laatuvaatimuksista luopuminen aiheuta ongelmia, koska tämä ala pystyy aivan hyvin itse järjestämään tällaiset asiat. Jäsen Sterckx on tehnyt erinomaista työtä yksinkertaistamalla matkustajien oikeuksia koskevaa ehdotusta, kun taas jäsen Jarzembowskin johdolla tämä parlamentti aikoo äänestää matkustajaliikenteen vapauttamisen puolesta. Tämä on myönteinen asia kansainvälisen liikenteen alalla, mutta kansallisen liikenteen vapauttamista koskeva ehdotus menee mielestäni liian pitkälle, koska kilpailevien yrityksien pakottaminen kilpailuun kansallisilla rataosuuksilla ei takaa parempaa palvelujen tarjontaa vaan vaarantaa itse asiassa palvelujen täsmällisyyden ja luotettavuuden, etenkin tiheissä ja laajoissa verkoissa. On otettava huomioon toista rautatiepakettia koskevan äänestyksen jälkeen tapahtunut kehitys – jolla tarkoitan sekä esiintyneitä ongelmia että uusien jäsenvaltioiden liittymistä Euroopan unioniin. Jäsenvaltioiden on saatava säilyttää oikeutensa järjestää tarvittava kilpailu eri tavoin. Esimerkiksi Alankomaissa toimilupia on myönnetty yhden rautatieyrityksen ydinverkolle. Me, Euroopan kansanpuolueen (kristillisdemokraatit) ryhmän alankomaalaiset jäsenet, aiomme tämän vuoksi äänestää tarkistuksia 2 ja 9 vastaan.
Koska neuvosto ei ole innostunut parlamentin kauaskantoisesta kannasta, ajan tullen asiasta käydään epäilemättä tarvittavat keskustelut. 
Inés Ayala Sender (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, olen kotoisin maasta ja alueelta, joille historiansa ja maantieteellisen sijaintinsa vuoksi on erittäin tärkeää, että eri liikennemuotojen käyttö monipuolistuu ja tasapainottuu mahdollisimman paljon erityisesti rautateiden hyväksi.
Toteutuneet hankkeet, kuten Madridin ja Pariisin välinen Talgo-yhteys tai muut suurnopeusyhteydet, jotka ovat erittäin suosittuja espanjalaisten keskuudessa, ovat osoitus innosta uudistaa rautateitä. Emme ole kuitenkaan unohtaneet, mitä meille on maksanut ja maksaa edelleen yhdestä radasta ja erilaisesta raideleveydestä aiheutuvan eristyneisyyden lopettaminen, monimutkaisten ja vaikeiden vuoristo-olosuhteiden voittaminen ja haaste luoda Pyreneiden keskiosan läpi kulkeva reitti, joka on yhä tärkeämpi molempien päiden ruuhkan vähentämisessä ja joka on siksi tavaraliikenteen kannalta ratkaisevan tärkeä.
Tämän vuoksi olemme kiinnostuneita rautateiden tehokkaasta kehittämisestä, joka olisi aiempaa kokonaisvaltaisempaa ja yhdenmukaisempaa eikä rajoittuisi täydelliseen ja ehdottomaan vapauttamiseen, jota käytetään taikakeinona kaikenlaisten ongelmien lopulliseksi ratkaisemiseksi.
Tiedämme – ja valiokuntamme puheenjohtaja Costa on viitannut tähän arvovaltaisesti – ettei rautateiden kilpailukyky riipu pelkästään tasapainottavista toimista vaan suuressa määrin infrastruktuureista, järjestelmien yhteentoimivuudesta ja erikoistuneesta henkilökunnasta eli lyhyesti sanottuna investoinneista ja tuesta. Tämän vuoksi tuemme Euroopan laajuisia verkkoja.
Mielestäni ei myöskään ole järkevää langeta eräänlaiseen "jojojärjestelmään": ensin vapautetaan markkinoita ja poistetaan sääntelyä, sitten taas puututaan asiaan. Näin on tapahtunut tavaraliikenteen laatuvaatimuksia koskevan komission ehdotuksen tapauksessa. Meidän on tunnustettava jäsen Zīlen rohkeus ja taitavuus. Hän on toiminut olosuhteisiin nähden parhaalla mahdollisella tavalla, minkä vuoksi tämä ehdotus on hyvä ehdokas "parempaa sääntelyä" koskevaan aloitteeseen, jota komission puheenjohtaja Barroso ja komission jäsen Verheugen meille salamyhkäisesti tarjoavat.
Varjoesittelijänä minun on tunnustettava, että olin aivan ällistynyt huomatessani, etteivät asiakkaat sen paremmin kuin yrityksetkään halunneet tällaista lainsäädäntöä. Arvoisa komission jäsen, olisi ehkä yritettävä keksiä muita välineitä, jotka ovat todella hyödyllisiä rautateiden tavaraliikenteen houkuttelevuuden lisäämiseksi erityisesti käyttäjien eikä vain riitoja sovittelevien asianajajien keskuudessa – uskon, että olette riittävän luova tähän tehtävään. Lyhyesti sanottuna emme voi laatia rautateiden tavaraliikennettä koskevaa lainsäädäntöä samalla tavalla kuin muita tuotteita koskevaa lainsäädäntöä – samalla tavalla kuin puhuisimme sukista.
Sterckxin ja Savaryn mietinnöistä toteaisin, että tunnustan mielelläni niiden oikea-aikaisuuden ja kiireellisyyden sekä niissä kansalaisille lähetettävän erinomaisen viestin. Toisaalta luodaan hyviä eurooppalaisia ammattilaisia, jotka voivat kuljettaa junia koko Euroopan unionin alueella, ja toisaalta halutaan vahvistaa selkeästi ja rohkeasti matkustajien oikeudet ja velvollisuudet kiinnittäen erityistä huomiota liikuntarajoitteisiin matkustajiin. Tämä vaikuttaa lopulta meihin kaikkiin.
Lopuksi minun on todettava jäsen Jarzembowskin mietinnöstä, jonka laatija on aina niin impulsiivinen ja varma tavoitteistaan, jotka aivan liian usein ovat yhtäpitäviä Euroopan etujen kanssa, ettei mielestäni ole realistista pyrkiä musertamaan komission ehdotusta ja tehdä siitä toimielinten välinen kiistakapula, jolloin parhaaseen ratkaisuun pyrittäessä onnistumisen mahdollisuudet voitaisiin vaarantaa. Mielestämme olisi ollut parempi, että selvä enemmistö olisi seurannut komission realistista ja yksityiskohtaista ehdotusta, mikä lähettäisi selvän signaalin kaikille keskustelukumppaneille. Sen sijaan esittelijä on päättänyt esittää oman ylenpalttisen ehdotuksensa, jota monet parlamentin jäsenet ovat vastustaneet.
Joka tapauksessa markkinoiden avaamista koskeva komission ehdotus on mielestäni kuitenkin käytännöllisin ja realistisin sillä edellytyksellä, että ehdotus on osa yleistä järjestelmää, jolla luodaan Euroopan liikennealue, jossa rautatiet kilpailevat muiden liikennemuotojen kanssa tasapuolisin edellytyksin. Tämä saavutetaan uudistuksilla ja investoinneilla. 
Bogusław Sonik (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, niiden keskustelujen perusteella, joita on viime kuukausina käyty sopimuksesta Euroopan perustuslaista, Euroopan unionissa olisi otettava kansalaisten edut huomioon uusia säännöksiä hyväksyttäessä. Kannattaisi myös tarkastella voimassa olevaa lainsäädäntöä ja arvioida sen täytäntöönpanon taloudellisia ja muita seurauksia.
Euroopan komissio ehdotti kansainvälisten matkustajaliikennepalvelujen vapauttamista vuodesta 2010. Mietinnössään jäsen Jarzembowski ehdottaa määräajan varhentamista kahdella vuodella niin, että vapauttaminen alkaisi vuonna 2008. Tällöin Puolassa tai muissa uusissa jäsenvaltioissa nykyisin toimivat yritykset menettäisivät merkittävän osan markkinoistaan. Näissä maissa kärsitään ali-investoinneista rautatieinfrastruktuuriin, ja maissa on puutetta nykyaikaisesta rautatiekalustosta. Alueellista rautatieliikennettäkään ei ole rahoitettu riittävästi. Kansainvälisen liikenteen siirtymäkauden lyhentäminen lisäisi uusien säännösten haitallisia vaikutuksia uusien jäsenvaltioiden liikenneyrityksiin. Syynä on se, että nykyiset sopimukset, jotka koskevat matkustajaliikenteen nykyaikaisen liikkuvan kaluston ostamista varten saatavaa yhteisön rahoitusta, ovat riittämättömiä eivätkä Euroopan unioniin 1. toukokuutta 2004 liittyneet maat pysty itse maksamaan tarvittavia suuria summia.
Pitkällä aikavälillä Euroopan unionin kansalaiset hyötyvät palvelujen vapauttamisesta. Tällä hetkellä on kuitenkin tärkeää, että saadaan tekninen laatu kohdalleen ja asianmukainen infrastruktuuri käyttöön. Tämä vaatii uusilta jäsenvaltioilta eräitä epätavallisen kalliita toimia, jotka käsittävät uudelleenjärjestelyjä ja investointeja. Tämän vuoksi on välttämätöntä säilyttää komission ehdottama viiden vuoden ajanjakso, jotta kilpailuolosuhteet tasoittuvat Euroopan liikennemarkkinoilla. Rautatiealalle on annettava riittävästi aikaa elpyä.
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, rautatieliikennepalvelujen markkinoiden vapauttamisen olisi tapahduttava samanaikaisesti sellaisen suuren eurooppalaisen hankkeen kanssa, jossa Euroopan länsiosat yhdistettäisiin sen itäosiin sekä pohjoisosat eteläosiin TGV-junan kaltaisen suurnopeusyhteyden avulla. Tämä olisi ihanteellinen hanke, jolla voitaisiin osoittaa mantereemme yhtenäisyys ja yhteisön toimielinten, myös Euroopan komission ja Euroopan parlamentin, merkitys. 
Ewa Hedkvist Petersen (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, haluan aluksi kiittää esittelijöitä.
Euroopassa tarvitaan rautateitä. On tarjottava sekä tavaroille että matkustajille mahdollisuus rautatieliikenteeseen vaihtoehtona maantieliikenteelle. Rautatieliikenne säästää ympäristöä ja on edullista tuottavuuden kannalta. Tällöin tavaroiden ja matkustajien on kuitenkin voitava kulkea nopeasti ja joustavasti rautateillä. Asia ei ole nyt näin. Ei ole aina kovinkaan helppoa tehdä matkaa paikasta A paikkaan B, ja tavarat pysähtyvät usein rajoille.
Toisessa rautatiepaketissa avataan kansallisen ja kansainvälisen tavaraliikenteen markkinat kilpailulle. Se oli hyvä päätös, mutta se on vielä toteutettava täysimääräisesti. Kaikki ovat yhtä mieltä siitä, että asiassa edetään edelleen hitaasti ja törmätään lukuisiin ongelmiin. Kannattaako siis avata matkustajaliikenteen rautatiemarkkinoita, kuten jäsen Jarzembowski ehdottaa, kun markkinoiden avaaminen tavaraliikenteellekään ei ole vielä onnistunut? Monet pelkäävät, että on käytännössä mahdotonta saada nämä kaksi asiaa toimimaan samanaikaisesti.
Olen kotoisin maasta, jossa olemme avanneet matkustajaliikenteen markkinoita kilpailulle omalla tavallamme. Emme ole toteuttaneet asiaa selvällä sääntelyn poistamisella vaan tavallaan ruotsalaiseen tapaan. Olemme todellakin todenneet mahdollisuudet, mutta nähneet myös vaikeudet, kun tietyt linjat ovat kannattavia ja toiset linjat kannattamattomia. Tämä muodostaa ongelman, jos tavoitteena on ylläpitää matkustajaliikennettä koko maassa. On tärkeää avata myös matkustajaliikenteen markkinat. Olenkin vakuuttunut siitä, että avaamme aikanaan myös kansallisen matkustajaliikenteen markkinat. Nyt haluan kuitenkin suositella, että aloitetaan matkustajaliikenteestä. On ehdotettu myös lausekkeita rautateiden paikallisen ja alueellisen matkustajaliikenteen suojaamista varten. Se, että tässä vaiheessa päätettäisiin avata matkustajaliikenteen markkinat, olisi itse asiassa vain Euroopan parlamentin idealistinen kannanotto seurauksia tuntematta. 
Péter Olajos (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, Euroopan parlamentin puoluerajat ylittävän kestävää kehitystä koskevia asioita käsittelevän työryhmän puheenjohtajana, joka vastaa liikennettä koskevista asioista, pidän myönteisenä jokaista yhteisön säädöstä ja ohjelmaa, jolla edistetään rataverkkojen kehittämistä ja ympäristöystävällistä liikennettä.
Kolmatta rautatiepakettia tarkasteltaessa on otettava huomioon, että rautatieverkot ja niiden kehitys ovat hyvin erilaisia eri jäsenvaltioissa. Länsi-Euroopassa suurnopeusyhteyksien kokonaispituus on 6 000 km, kun taas Euroopan itäosissa rautatoeverkkoja on enimmäkseen laiminlyöty ja niiden on annettu rapistua. Tämä tekee vapauttamisen, kansallisten rautatieverkkojen avaamisen muiden jäsenvaltioiden rautatieyrityksille, monimutkaiseksi kysymykseksi itäisen Keski-Euroopan näkökulmasta. Toisaalta kilpailu väistämättä parantaisi palveluja, ja asiakkaat olisivat tyytyväisempiä junalla matkustamiseen. Näin rautateistä tulisi houkuttelevampi vaihtoehto ja ruuhkat maanteillä vähenisivät, mikä olisi toivottavaa ja kannatettavaa myönteisten ympäristövaikutusten vuoksi. Toisaalta idän rautatieyritykset ovat kuitenkin olleet ilman riittävää rahoitusta vuosikymmenien ajan. Kehityspolitiikan virheiden ja ratkaisujen korjaaminen vaatisi paljon aikaa ja valtavasti rahaa – tehtävää ei voi suorittaa kohtuullisesti vuoteen 2008 tai vuoteen 2012 mennessä.
Tällaisessa tilanteessa vaarana on, että useissa jäsenvaltioissa, kuten omassani, rautatieyritykset voivat tehdä konkurssin epäreilun kilpailun vuoksi, mikä aiheuttaisi huomattavia sosiaalisia, taloudellisia ja poliittisia taakkoja kyseisten maiden hallituksille. Euroopan kansanpuolueen (kristillisdemokraatit) ja Euroopan demokraattien ryhmän jäsenenä kannatan tietysti kilpailua tällä alalla. Kannatan kilpailua, joka on samaan aikaan sekä kansalaisten että ympäristön etujen mukaista. Tässä tapauksessa ei kuitenkaan olisi kyse tasapuolisesta kilpailusta vaan hallitsevien yritysten toiminnan laajentumisesta. Tästä syystä en voi kannattaa valiokunnan ehdotusta sen nykyisessä muodossa ja pyydän, että asiaa harkitaan uudelleen. 
Jörg Leichtfried (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, haluan aluksi käyttää tätä tilaisuutta hyväksi ja onnitella kaikkia esittelijöitä taitavasta työskentelystä. Haluan keskittyä tämän niin sanotun – sanon aivan tietoisesti "niin sanotun" – kolmannen paketin kahteen säädökseen: ensinnäkin junahenkilökunnan lupajärjestelmää koskevaan direktiiviin ja toiseksi markkinoiden vapauttamista koskevaan direktiiviin.
Aluksi toteaisin kollegani ja ystäväni jäsen Savaryn mietinnöstä, että on erittäin tärkeää hyväksyä tämä direktiiviehdotus. Mielestäni tämä säädös kuuluu oikeastaan toiseen rautatiepakettiin, ja koska rautateiden tavaraliikennepalvelut on jo vapautettu, Euroopassa on ehdottomasti luotava yhdenmukaistetut ehdot junankuljettajille ja koko junahenkilökunnalle. Tällä direktiivillä voidaan myös edistää merkittävästi pysyvää turvallisuutta, ja on toivottavaa, että direktiivi pannaan täytäntöön mahdollisimman nopeasti.
Jäsen Jarzembowskin mietinnön sisältöön suhtaudun hyvin suurin varauksin, minkä hän todennäköisesti tietääkin. Olen edelleen sitä mieltä, että olemme tässä asiassa väärillä raiteilla. En ole periaatteessa mietintöä vastaan, mutta olisi myönnettävä, ettei vapauttamisella tiedetä vielä olleen mitään myönteisiä vaikutuksia – olipa kyse turvallisuudesta tai laadusta taikka henkilökunnan sosiaalisesta tilanteesta. Koko rataverkon kilpailuolosuhteille ei ole luotu sopivaa kehystä, eikä voida taata, että laatu ja tehokkuus paranevat. On myös otettava huomioon niiden maiden kielteiset kokemukset, jotka ovat jo avanneet markkinansa kilpailulle.
Jos parlamentti lähtee huomenna tälle tielle, on se tiellä, jota eräs edesmennyt itävaltalainen kabareetaitelija on jo kuvaillut. Hän on sanonut: "En tiedä minne olen menossa, mutta pääasia on, että olen siellä pian." Olen tietysti samaa mieltä jäsen Jarzembowskin ja jäsen Rackin kanssa siitä, ettei tämä lainsäädäntöpäätöslauselmien käsittelyn ajankohta ole oikeastaan parlamentin työskentelyn kannalta kaikkein järkevin. 
Luís Queiró (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, koska rautatieliikenne on ympäristöystävällisempää, turvallisempaa ja kustannustehokkaampaa, sekä Euroopan yritysten että yksityisten matkustajien olisi käytettävä sitä enemmän. Eri asiakirjojen mukaan, etenkin valkoisen kirjan mukaan, rautatieliikenteen markkinaosuus näyttää vähentyvän huomattavasti ja huolestuttavasti.
Tavoitteena onkin oltava tämän kehityssuuntauksen kääntäminen työskentelemällä sen hyväksi, että luodaan kilpailulle avoimet rautatiealan markkinat. Juuri tätä yritämmekin nyt tehdä taas kerran huolellisesti, määrätietoisesti ja tietysti sääntöjen mukaisesti. Pyrimme myöntämään jäsenvaltioille oikeuden rajoittaa tietyissä tapauksissa verkkojen avaamista kunnioittamalla samalla työntekijöiden oikeuksia ja takaamalla näin palveluiden turvallisuuden ja laadun.
On totta, ettei jäsenvaltioiden eri toimijoiden pääsyn estämistä rautateiden matkustajaliikenteen markkinoille voida perustella pelkällä – usein kansallisten monopolien hyväksi harjoitetulla – protektionismilla. Tästä ei ole minkäänlaista hyötyä matkustajille. Tähän rautatiepakettiin sisältyy kuitenkin muita kysymyksiä, jotka ansaitsevat lähempää tarkastelua.
Ensinnäkin meidän mielestämme kabotaasiliikennepalvelujen olisi sisällyttävä tulevan lainsäädännön soveltamisalaan. Suhtaudumme myönteisesti siihen, että verkkojen avaaminen porrastetaan ajallisesti, jotta toimijoiden on helpompi sopeutua. Tätä prosessia voitaisiin pidentää syistä, joita monet puhujat ovat esittäneet. Toiseksi rajoittamatta jäsenvaltioiden tehtäviä vastuu lupakirjojen myöntämisestä kansainvälisen liikenteen junankuljettajille ja muulle junahenkilökunnalle olisi myös määriteltävä, jotta voidaan edistää turvallisuutta ja työntekijöiden vapaata liikkuvuutta.
Lopuksi tarkastelisin asiaa, joka koskee kansallisten ja kansainvälisten matkustajien oikeuksien ja velvollisuuksien välisiä eroja. Mielestämme direktiiviä olisi sovellettava molempiin ryhmiin, jotta järjestelmä olisi yksinkertaisempi ja johdonmukaisempi.
Lopuksi toteaisin, että kannatamme periaatteessa tätä lainsäädäntöpakettia. Tästä syystä haluan kiittää esittelijöitä ja toivon, että parlamentti ja neuvosto hyväksyvät tämän paketin. Kuten on jo todettu, on kyse tilaisuudesta, joka on käytettävä hyväksi. 
Emanuel Jardim Fernandes (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, haluan kiittää komissiota aloitteesta esitellä tämä kolmas rautatiepaketti. Haluan myös onnitella esittelijöitä erinomaisista mietinnöistä ja parlamentin jäseniä, jotka ovat auttaneet rikastuttamaan ehdotuksia, joiden tavoitteena on elvyttää rautatieliikennettä luomalla rautatieliikenteen sisämarkkinat ja vahvistamalla näin kilpailukykyä sekä taloudellista, sosiaalista ja alueellista yhteenkuuluvuutta Euroopan unionissa.
Vaikka kyse on paketista, sen jokaista osaa on arvioitava erikseen objektiivisesti. Suhtaudun myönteisesti Zīlen mietintöä koskevaan liikenne- ja matkailuvaliokunnan kantaan ja hyväksyn yleensä ottaen mietinnöt, etenkin Savaryn mietinnön sen sosiaalisia kysymyksiä ja turvallisuutta koskevien osien vuoksi sekä Sterckxin mietinnön.
Jarzembowskin mietinnöstä haluaisin todeta, että pidän kansainvälisten matkustajaliikennepalvelujen markkinoiden avaamista periaatteessa myönteisenä asiana. Suhtaudun kuitenkin varauksin hänen ehdotukseensa tai itse asiassa vastustan sitä, että kansainvälisen liikenteen, myös kabotaasiliikenteen, ja mikä pahempaa, kansallisen liikenteen, vapauttaminen toteutettaisiin jo 1. tammikuuta 2012.
Kansainvälisen liikenteen vapauttaminen saattaa todella edistää rautatieliikenteen elvyttämistä Euroopan unionissa edistämällä kasvua ja parantamalla tasapainoa suhteessa lento- ja maantieliikenteeseen. On kuitenkin myös totta, että nopeahko ja huonosti yhtenäistetty vapauttaminen voisi vaikuttaa hyvin kielteisesti joihinkin Portugalin kaltaisiin jäsenvaltioihin, joissa suurnopeusyhteyksien kaltaiset erikoistuneet infrastruktuurit on vielä luomatta ja niiden hallintomalli määrittelemättä ja joissa julkisten palvelujen tarjoamisella liikenteen alalla on edelleen suuri merkitys työllisyyden, talouskasvun ja matkustajien huomioonottamisen kannalta.
Tämän lisäksi julkisten palvelujen käsitteeseen olennaisesti kuuluvia velvoitteita koskevista jäsenvaltioiden toimenpiteistä annettua asetusta (ETY) N:o 1191/69 ei ole vielä tarkasteltu uudelleen. Näin ollen liikenteen vapauttamisen alalla ei ole tarvittavaa oikeusturvaa eikä tarvittavia julkisten palvelujen velvoitteita koskevia sääntöjä.
Vaikka voisimme voittaa nämä epäilyt kansallisen liikenteen ja kabotaasiliikenteen osalta, kansallisten liikennepalvelujen vapauttamisen määräajan asettamista ajankohtaan 1. tammikuuta 2012 ei mielestämme voida hyväksyä. Tämän vuoksi pyydämme uudelleenharkintaa, jossa lopullinen päätösvalta asiasta jätettäisiin jäsenvaltioille. 
Zsolt László Becsey (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, haluan aloittaa toteamalla, että olen täysin samaa mieltä rautatiepaketin käsittelemisestä ja vapauttamisen periaatteesta, koska mielestäni näin saadaan tehokkaammat rautatiet, jotka houkuttelevat asiakkaita. Matkustajaliikenteessä on myös tärkeää kannustaa matkustajia siirtymään maantieliikenteestä rautatieliikenteeseen. Tietysti myös mittakaavaetujen laajempi hyväksikäyttö on välttämätöntä.
Tämä kaikki on myönteistä. Ongelmana on kuitenkin mielestäni se erityinen makrotaloudellinen haaste, jonka uudet jäsenvaltiot joutuvat kohtaamaan, minkä haluaisin jäsen Jarzembowskin ottavan huomioon. Näihin valtioihin kohdistuu nimittäin valtavia paineita euron käyttöönottamisen vuoksi, ja yhteisrahoituksen lähteet painostavat maita koko ajan aloittamaan ensimmäisen kolmivuotisen ohjelman. Meidän on osallistuttava maatalouden rahoittamiseen, koska oma osallistumisemme yhteisön talousarvioon on ehtona suoran tuen saamiselle. Valtavat paineet liittyä euroalueeseen mahdollisimman nopeasti pakottavat nämä hallitukset käsittelemään julkisen talouden vakauttamiseen liittyviä kysymyksiä. Tämän vuoksi maat eivät kiinnitä huomiota valtion talousarvion ulkopuolella oleviin suuriin kansallisiin yrityksiin, kuten kansallisiin rautatieyrityksiin.
Näin ollen meidän on tässä vaiheessa mielestäni mahdotonta hyväksyä esittelijän ehdottamaa vapauttamisen aikataulua uusille jäsenvaltioille, erityisesti kabotaasiliikenteen osalta. Ehdotan, että vahvistetaan siirtymäaika, jotta voimme valmistautua ja antaa kansallisille rautatieyrityksillemme mahdollisuuden. On otettava huomioon erityisesti se, että uudet jäsenvaltiot ovat suuri kauttakulkuliikennealue ja valtavia kauttakulkuliikennemarkkinoita. Niille on annettava yhtäläiset mahdollisuudet! Tästä syystä liittymissopimuksessa on vuoteen 2007 asti jatkuvia siirtymäkausia tavaraliikenteen alalla. Lisäksi julkisten palvelujen ala on kehittymätöntä. Pelkään, että meille jäisi tappiolla toimivia toissijaisia rautatielinjoja, kun taas suuret rautatieyritykset valtaisivat kaikki pääreitit. Tämä on toinen syy, jonka vuoksi pyydän harkitsemaan jonkinlaisen siirtymäkauden käyttöönottoa. 
Ulrich Stockmann (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, työ Euroopan rautateiden elvyttämisen hyväksi aloitettiin jo vuonna 1994. Nyt lopetamme kolmannella rautatiepaketilla lainsäädäntötyömme. Tällä ehdotuksella päätettiin ja päätetään tarvittavasta yhdenmukaistamisesta teknisellä, hallinnollisella ja osittain myös sosiaalisella alalla sekä kaiken rautatieliikenteen asteittaisesta vapauttamisesta vuoteen 2012 mennessä.
Näin luodaan edellytykset eurooppalaiselle rautatiekulttuurille, jonka avulla rautatiet voivat saada takaisin merkityksensä ja kilpailukykynsä yleiseurooppalaisessa liikennejärjestelmässä. Syynä pyrkimyksiin vapauttaa rautatieliikenne eivät ole ideologiset näkökannat vaan liikennepoliittiset välttämättömyydet. On nimittäin totta, että sisämarkkinat, Euroopan talousalue ja myös Euroopan kulttuurialue tarvitsevat rautateitä liikennemuotona, joka ei toimi pelkästään erillisillä osamarkkinoilla. Rautatiejärjestelmällä on etuja etenkin pitkillä, rajat ylittävillä matkoilla. Raideliikenteen kuljetusmäärien huomattavaan vähenemiseen – tavaraliikenteessä maantieliikenteen hyväksi, matkustajaliikenteessä maantieliikenteen lisäksi myös halpojen lentoyhtiöiden hyväksi – voidaan vastata vain tällä laajalla uudelleensuuntaamisella. On ymmärrettävää, että näin voimakas muutos herättää levottomuutta joidenkin työntekijöiden keskuudessa. Ajanjakson avulla, joka käsittää 18 vuotta vuodesta 1994 vuoteen 2012, voidaan kuitenkin taata, että kaikki nämä muutokset on voitu tai voidaan toteuttaa ottamalla huomioon sosiaaliset näkökohdat.
Rautateiden matkustajaliikenteen markkinajärjestelyä odotettaessa Ranskassa hyväksyttiin viime viikolla ICE-3-junat, ja TGV-suurnopeusjunat ovat todennäköisesti vuorossa ensi vuonna. Sitten meillä on suorat suurnopeusyhteydet Pariisista Etelä-Saksaan. Asiasta vastaavat tahot ovat osanneet lukea ajan merkit. Kolmannen rautatiepaketin hyväksyminen merkitsisi sitä, että mekin osaisimme lukea ajan merkit. Jotta voimme edistää rautateiden elvyttämistä edelleen, meidän on asetettava esityslistallemme eri liikennemuotojen välisten kilpailuedellytysten täydellinen yhdenmukaistaminen, rautatieinfrastruktuurien uusien rahoituslähteiden etsiminen ja etenkin sellaisen strategian luominen, jonka avulla voidaan parantaa eri liikennemuotojen yhteensovittamista yhdistetyssä matkustajaliikenteessä. 
Małgorzata Handzlik (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, haluan kiittää esittelijää, jäsen Jarzembowskia, yksityiskohtaisesta mietinnöstä, joka koskee kansallisten rautateiden vapauttamista. Mietintö on erityisen tärkeä uusille jäsenvaltioille.
Puolalaisena parlamentin jäsenenä haluaisin kertoa teille lyhyesti kahdesta asiasta. Ensinnäkin muistuttaisin parlamenttia siitä, etteivät tietyt jäsenvaltiot ole vielä panneet kahta ensimmäistä rautatiepakettia täytäntöön kokonaisuudessaan. Näitä paketteja ei myöskään ole arvioitu yksityiskohtaisesti. Kaikki tämä haittaa merkittävästi keskustelua kolmannesta rautatiepaketista.
Toiseksi toteaisin kolmannesta rautatiepaketista olevani vakuuttunut siitä, että paketti perustuu enimmäkseen vanhojen jäsenvaltioiden kokemuksiin ja ettei siinä oteta huomioon uusien jäsenvaltioiden tilannetta. Tarkoitan erityisesti jäsen Jarzembowskin mietintöä, jossa matkustajaliikennepalvelujen vapauttamisen ajankohdaksi asetetaan vuosi 2008 eli kaksi vuotta varhaisempi ajankohta kuin komission ehdotuksessa suositellaan. Lisäksi Jarzembowskin mietinnössä laajennetaan vapauttaminen käsittämään myös kabotaasiliikenne. Jokainen, joka tuntee matkustajaliikenteen nykyisen tilanteen uusissa jäsenvaltioissa, ymmärtää, että tällaiset toimenpiteet olisivat hyvin haitallisia. Olisi muistettava, etteivät uudet jäsenvaltiot ole läheskään niin kilpailukykyisiä kuin vanhat jäsenvaltiot ja että uusissa jäsenvaltioissa on yleensä puutetta nykyaikaisesta liikkuvasta kalustosta, että niissä kärsitään ali-investoinneista rautatieinfrastruktuuriin ja ettei niissä ole rahoitettu riittävästi alueellisia liikennepalveluja. Näin ollen vapauttamisen laajentaminen ja nopeuttaminen horjuttaisivat varmasti uusien jäsenvaltioiden jo nyt heikkoa asemaa, etenkin kun komissio ei ole antanut Euroopan unionin varoista riittävää rahoitusta matkustajaliikenteen uuden liikkuvan kaluston ostamiseen. Uusien jäsenvaltioiden rautatieyritykset eivät pysty itse maksamaan tällaisia suuria summia.
Sanomani perusteella on todennäköistä, että vahvat hallitsevat vastaisuudessa heikkoja, eikä Euroopan unionia saisi mielestäni kehittää tällaisen perustan varaan. Hyvät parlamentin jäsenet, Euroopan unionissa ei ole kyse ylivallasta. Itse asiassa on kyse päinvastaisesta asiasta. Euroopan unionissa on kyse nimenomaan yhteisestä solidaarisesta toiminnasta yhtenäisen vahvan Euroopan hyväksi, jonka jäsenvaltioita ei luokitella niiden vahvuuden tai heikkouden mukaan. 
Marta Vincenzi (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, mielestäni nämä kolme matkustajaliikennettä koskevaa ehdotusta ovat melko tasapainoisia sellaisina kuin ne ovat tulleet keskusteluun liikenne- ja matkailuvaliokunnan hyväksymien tarkistusten jälkeen.
Mielestäni on selvää, että rautatiealalla on jätettävä tilaa julkisille palveluille. Tällöin velvollisuudet määritellään tarkkaan julkisia palveluhankintoja koskevissa sopimuksissa, kun taas muu toiminta markkinoilla perustuu säänneltyyn kilpailuun, jossa kaikkia koskevat yhtenäiset vaatimukset.
Arvoisa komission jäsen, tämä on kuitenkin ongelma, koska julkisten palvelujen velvoitteita koskeva asetus on annettava pian. Kysymys on ikivanha. Kuten tiedätte, komissio on esittänyt uuden luonnoksen, josta parlamentti ei ole vielä keskustellut ja jossa ei tietääkseni viitata yhtenäisiin laatuvaatimuksiin. Tällaiset vaatimukset mainitaan ainoastaan julkisten palvelujen yhteydessä mutta ei muiden palvelujen yhteydessä.
En haluaisi uskoa, että komission poliittinen näkemys olisi muuttunut vuonna 2002 esitetystä suunnasta tai siitä, joka vahvistettiin täällä parlamentissa käydyssä keskustelussa sekä liikenne- ja matkailuvaliokunnassa. Tämän vuoksi on varmistettava, että vapauttamista voidaan pitää sinä, mikä se mielestäni todella on, eli hyödyllisenä keinona parantaa palvelujen laatua ja myös edistää alan kehittämistä kunnioittamalla samalla alueita ja ympäristöä.
Tämä näkökohta on erittäin tärkeä, joten parlamentin on taas vastattava siitä. Tämän vuoksi pyydän komissiota ottamaan huomioon parlamentin työn ja hyväksytyt tarkistukset. Kehotan lisäksi puheenjohtajavaltiota Yhdistynyttä kuningaskuntaa edistämään tätä asiaa koskevaa korkean tason poliittista sopimusta joulukuussa kokoontuvassa liikenneneuvostossa ja tekemään selväksi, että todellinen eurooppalainen liikennemalli on toteutettavissa. 
Stanisław Jałowiecki (PPE-DE ). –
   Haluan aluksi tukea sitä, mitä jäsen Rack sanoi. Kannattaa kiinnittää huomiota siihen, että tässä parlamentissa käytetään päivänvalon tunnit hienolta kuulostavien lausuntojen laatimiseen, ja sitten myöhään illalla ryhdymme muuttamaan lainsäädäntöä, joka vaikuttaa Euroopan kansalaisten jokapäiväiseen elämään. Haluaisin muuttaa tämän järjestyksen niin, että keskustelisimme lainsäädännöstä täydessä päivänvalossa ja vilkkaalla osanotolla.
Olisi hienoa keskustella ja nauttia jäsen Jarzembowskin erinomaisesta mietinnöstä, jos siitä voitaisiin keskustella tyhjiössä. Tapahtumien tausta on ratkaisevan tärkeä ja käsittää muutakin kuin ranskalaisten vihamielisyyden puolalaisia putkimiehiä, lihakauppiaita tai leipureita kohtaan. On muistettava myös palveluja koskevan direktiivin vastustus tai yritystoiminnan siirtäminen Euroopan unionin alueella. Euroopassa paikallisilla markkinoilla toimivat pienet yritykset syrjäytetään, jotta voidaan tehdä tilaa eurooppalaisten veturien kavalkadille, joka kuljettaa tuhansia matkustajia, jotka maksavat lippunsa euroina eivätkä zlotyina. Meidän oletetaan olevan iloisia tästä, koska loppujen lopuksi meidänhän odotetaan kannattavan markkinoiden avaamista, eikö totta?
On muistettava myös toisenlaiset taustatekijät eli Puolan rautateiden tekninen tila. Meillä ei ole ollut aikaa eikä rahaa korjata vuosien laiminlyöntejä. On itsestään selvää, että häviämme liikenteen vapauttamisessa. Se on taistelu, jossa meidän on varmasti peräännyttävä. Taaskin meidän oletetaan tekevän näin hymyssä suin, koska loppujen lopuksi meidänhän odotetaan kannattavan markkinoiden avaamista, eikö totta? Tässä kaikessa ei oteta juuri ollenkaan huomioon solidaarisuutta tai edes kohtuullista tasapainoa. Anteeksi vain, mutta minun on tunnustettava, että olen yhä epävarma siitä, miten äänestän huomenna. 
Nikolaos Sifunakis (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, kannatamme kansainvälisen matkustajaliikenteen vapauttamista, jos sitä tarvitaan rautatieliikenteen elvyttämisessä kilpailun edistämiseksi, jotta voidaan luoda nykyaikaiset ja todelliset sisämarkkinat.
Tästä huolimatta suhtaudumme tietyin varauksin jäsen Jarzembowskin mietintöön. Kannatamme kansainvälisen matkustajaliikenteen asteittaisempaa vapauttamista. Mielestämme mietinnössä ehdotettava ajankohta vuosi 2008 on liian varhainen, joten pidämme komission ehdottamaa vuotta 2010 realistisempana.
Mitä tulee rautatieyritysten oikeuksiin kuljettaa matkustajia saman jäsenvaltion asemien välillä kansainvälisen matkustajaliikenteen reitillä, mielestämme olisi parempi, jos sääntöä sovellettaisiin vuodesta 2010.
Suhtaudumme myös erityisin varauksin kansallisen liikenteen vapauttamiseen, minkä vuoksi tarkistuksia, joiden mukaisesti kansallinen liikenne vapautettaisiin vuoteen 2012 mennessä, ei mielestäni pidä hyväksyä.
Mielestämme on myös erittäin tärkeää, että jäsenvaltiot voivat rajoittaa pääsyä rataosuuksille, jotka kuuluvat julkisia palveluhankintoja koskevien sopimusten piiriin, jos tämä on tarpeen reitin taloudellisen tasapainon säilyttämiseksi.
Mahdollisista eriävistä näkemyksistämme huolimatta aiomme äänestää ehdotuksen puolesta, koska vapauttaminen voi mielestämme auttaa parantamaan rautateiden matkustajaliikennettä.
Jäsen Savaryn mietinnöstä, joka koskee junahenkilökunnan lupajärjestelmää, toteaisin, että mielestämme on hyvin tärkeää, että mietintö hyväksytään mahdollisimman nopeasti. Rautatieliikenteen on oltava turvallista, etenkin valmisteltaessa tavaraliikenteen täydellistä vapauttamista.
Lopuksi toteaisin matkustajien oikeuksista, että olemme yhtä mieltä mietinnön esittelijän kanssa, etenkin liikuntarajoitteisten matkustajien juniin ja asemille pääsyä auttamista koskevista kysymyksistä. Tätä on kuitenkin sovellettava kaikkialla ilman poikkeuksia, sekä kansallisessa että eurooppalaisessa liikenteessä. 
Etelka Barsi-Pataky (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, olen vakuuttunut siitä, että kolmas rautatiepaketti on tärkeä viimeistelyvaihe luotaessa Euroopan yhteistä rautatieliikennejärjestelmää. Olen yhtä mieltä kolmannen paketin direktiiveissä esitetyistä periaatteista. Kannatan sitä, että matkustajaliikennepalvelujen eurooppalaisten markkinoiden avaamiseen yleisesti sovellettavat periaatteet on pantava kansallisessa lainsäädännössä täytäntöön vuoteen 2006 mennessä. Unkari, uusi jäsenvaltio, on jo tehnyt niin. Kannatan sitä, että jäsenvaltioiden on voitava päättää, jopa vastavuoroisuuden perusteella, rautatieinfrastruktuurinsa käyttöoikeuksien myöntämisen aikaistamisesta. Tässä on ehdottomasti kyse monen nopeuden Euroopasta. Jos jotkin jäsenvaltiot haluavat kuitenkin avata markkinansa muutamia vuosia myöhemmin, sen on oltava mahdollista. Tämä mahdollisuus puuttuu tällä hetkellä asetuksesta, kun taas ehdotus menee samaan aikaan pidemmälle kansallisten matkustajaliikennepalvelujen markkinoiden avaamisen osalta. Tämä kuitenkin asettaisi muutamille jäsenvaltioille, kuten joillekin uusille jäsenvaltioille, haasteita, joihin vastaaminen veisi aikaa. Nämä liittyvät julkisia palveluhankintoja koskeviin sopimuksiin, ratkaisuihin alueilla, joilla palveluja on liian vähän, logistisiin tehtäviin ja rautatieyritysten uudelleenjärjestelyihin kaikkine henkilöstöä koskevine seurauksineen. Näissä tehtävissä ei ole kyse pelkästä kansallisen parlamentin päätöksestä, vaan niihin tarvitaan aikaa.
On ymmärrettävä, että vaikka talouskasvu on uusissa jäsenvaltioissa nopeampaa kuin useimmissa vanhoissa jäsenvaltioissa, joillakin aloilla etenemme hitaammin. Rautatieliikennepalveluihin liittyy uusissa jäsenvaltioissa tiettyjä arvoja – arvoja, jotka voivat joutua liian nopean muutoksen uhriksi. Nämä arvot eivät ole luonteeltaan pelkästään kansallisia, vaan kannattamani kolmannen rautatiepaketin täytäntöönpanon yhteydessä niistä tulee Euroopan yhteisiä arvoja. Pyydän parlamenttia pohtimaan tätä huomisen äänestysmenettelyn aikana. 
Puhemies.
   – Ennen komission jäsenen vastausta toteaisin, että muutamat kollegat ovat viitanneet lainsäädännön tärkeyteen ja tämän keskustelun ajoitukseen.
Velvollisuuksiini varapuhemiehenä kuuluu huolehtia COSACiin eli yhteisöasioita käsittelevien elinten konferenssiin liittyvistä asioista. Tämä valitsi muutama kuukausi sitten kolmannen rautatiepaketin toissijaisuusperiaatetta koskevan testin perustaksi eli sen tavan perustaksi, jolla kansalliset parlamentit soveltaisivat lainsäädäntöä. COSAC siis tunnustaa tämän asian tärkeyden. 
Jacques Barrot,
   . Arvoisa puhemies, olen samaa mieltä siitä, mitä juuri sanoitte. Olemme todellakin valinneet kolmannen rautatiepaketin toissijaisuusperiaatetta koskevan testin perustaksi eli sen tavan perustaksi, jolla kansalliset parlamentit soveltavat lainsäädäntöä. Tämä osoittaa, kuinka tärkeänä pidämme tätä tekstiä.
Esittäisin aluksi kiitokseni kaikille puhujille, joita olen kuunnellut tarkkaavaisesti. Kiittäisin silti erityisesti esittelijöitämme. Huomasin jäsen Savaryn puheenvuorosta, että hänen mietintönsä lähettää voimakkaan signaalin ja sisältää hyvän esimerkin alojen välisistä kahdenvälisistä sopimuksista. Jäsen Sterckxin puheenvuorossa kiinnitin lisäksi huomiota ajatukseen, jonka mukaan matkustajien oikeudet lisäävät todennäköisesti käyttäjien luottamusta rautateihin. Kiitän jäsen Zīlea siitä, että hän on etsinyt hyväksyttävissä olevaa kompromissia. Jäsen Jarzembowskille haluan sanoa, että arvostan sitä, että hän painottaa vaatimusta, jonka mukaan sen, että markkinat avataan kilpailulle, on edistettävä liikenteen siirtymistä maanteiltä rautateille, sillä haluamme todellakin saavuttaa myös tämän tavoitteen.
Arvoisa puhemies, yritän seuraavaksi vastata menemättä kaikkiin yksityiskohtiin. Haluan aluksi muistuttaa, koska asiaa kysyttiin minulta, että kaikki jäsenvaltiot ovat saattaneet ensimmäisen rautatiepaketin osaksi kansallista lainsäädäntöään lukuun ottamatta kahta valtiota tiettyjen direktiivien osalta. Lisäksi komissio on aloittanut rikkomisesta johtuvan menettelyn kyseisiä kahta jäsenvaltiota vastaan. Toisen paketin osalta komissio seuraa hyvin tarkasti prosessia, jolla paketti saatetaan osaksi kansallista lainsäädäntöä. Muistuttaisin, että määräajaksi tälle on vahvistettu toukokuu 2006, paitsi kansallisen tavaraliikenteen markkinoiden avaamiselle, jonka määräajaksi on vahvistettu joulukuun 2005 loppu.
Näiden tarkennusten jälkeen yritän esitellä teille komission näkemyksiä parlamentin sekä liikenne- ja matkailuvaliokunnan työstä menemättä kaikkiin yksityiskohtiin. Kiitän puheenjohtaja Costaa ja kaikkia liikennevaliokunnan jäseniä siitä, että he ovat tehneet perusteellista työtä. Paketin tarkoituksena on, että eri tekstit voidaan asettaa toistensa yhteyteen yleisen ja tasapainoisen uudistuksen aikaansaamiseksi. Näin voidaan sekä avata markkinat, mikä on eduksi kuluttajille, että luoda sääntelykehys, jonka avulla voidaan varmistaa turvallisuus ja kansalaisten oikeudet. Mielestäni juuri kaiken tämän avulla, sekä markkinoiden avaamisella että sääntelykehyksellä, voidaan kääntää suuntaus rautateiden hyväksi, kuten puheenjohtaja Costa on painottanut.
Suurin osa ehdotetuista tarkistuksista parantaa lainsäädäntöehdotusten laatua. Jotkut tarkistukset aiheuttavat ongelmia. Olen kuitenkin vakuuttunut siitä, että näihin kysymyksiin löydetään käytännölliset ratkaisut lainsäädäntöprosessin aikana.
Aloitan ehdotuksesta asetukseksi, joka koskee tavaraliikenteen laatua. Luonnollisesti komissio tarkastelee huolellisesti parlamentin ja neuvoston lopullista kantaa ja tekee sitten päätelmänsä. Minun on kuitenkin painotettava tämän tekstin tärkeyttä, sillä on myönnettävä, että tilanne rautateiden tavaraliikenteen alalla on edistynyt hyvin vähän komission maaliskuussa 2004 tekemän ehdotuksen jälkeen. Kansainvälisen yhdistetyn rautatie- ja maantieliikenteen täsmällisyys on edelleen epätyydyttävä: 35 prosenttia junista on myöhässä vuonna 2005. Lisäksi Euroopan rautatiealan mukaan tavanomaisessa rautatieliikenteessä vähemmässä kuin yhdessä sopimuksessa kolmesta on laatua koskeva lauseke, jolla huolehditaan korvauksista myöhästymisten yhteydessä.
Eri puolilla on esitetty seuraava kysymys: miksi komissio on ehdottanut tätä tavaraliikenteen laatua koskevaa lainsäädäntöä? Pelkästään se, että ongelma on tuotu esiin, on jo vaikuttanut myönteisesti alaan. Viime kuukausien aikana olemme nähneet käytävän neuvotteluja asiakasryhmien ja joidenkin rautatieyritysten välisistä puitesopimuksista. Neuvotteluissa on keskitytty laatua koskeviin sitoumuksiin. Otan tietysti huomioon sen, mitä parlamentti ja neuvosto päättävät. Jos ne vahvistavat vastustavansa lainsäädäntöä, on pyydettävä osapuolia löytämään muita tapoja ja keinoja, jotta voidaan saavuttaa kolmen toimielimen yhteinen tavoite eli rautateiden kansainvälisten tavaraliikennepalvelujen laadun parantuminen. Juuri tällä tavalla liikenteen siirtämisessä maanteiltä rautateille voidaan onnistua. Tämän halusin todeta ensimmäisestä mietinnöstä. Kiitän vielä kerran jäsen Zīlea.
Muiden ehdotusten osalta esitän komission kannan pääpiirteittäin. Arvoisa puhemies, toimitan teille kutakin tarkistusta koskevat komission yksityiskohtaiset kannat(1).
Seuraavaksi käsittelen jäsen Savaryn mietintöä, joka koskee direktiiviä veturien ja junien kuljettamisesta vastaavan junahenkilökunnan lupajärjestelmästä. Suurin osa tarkistuksista vaikuttaa meistä oikeansuuntaisilta. Totean yksinkertaisesti, että tarkistukset ovat osoitus työn hyvästä laadusta. Tällä direktiivillä lähetetään sosiaalinen signaali, jonka ansiosta kaikki rautatieliikenteen työntekijät voivat tuntea osallistuvansa tämän liikennemuodon elvyttämiseen.
Jotkin tarkistuksista aiheuttavat kuitenkin tiettyjä ongelmia, kuten tarkistukset, jotka koskevat koulutuksen rahoitusta ja velvollisuutta maksaa koulutuksen kustannukset takaisin tietyissä tapauksissa. Suhtaudumme näihin tietyin varauksin, koska nämä asiat koskevat työoikeutta, markkinoiden joustavuutta ja oikeutta liikkuvuuteen. Sama pätee mahdollisuuteen tehdä väliaikainen poikkeus kansallisten junankuljettajien osalta. Valiokuntanne ehdottaa, että jäsenvaltiot voisivat väliaikaisesti jättää noudattamatta sääntöjä, joita sovelletaan kotimaassa toimiviin junankuljettajiin. Komission mielestä tällaiset kokonaisten maiden alueella sovellettavat poikkeukset aiheuttavat todellisia ongelmia, minkä vuoksi komissio ei kannata ajatusta. Sosiaalisesta näkökulmasta tarkasteltuna olisi kaksi junankuljettajien luokkaa, vaikka käytännössä nämä luokat eivät ole selvästi erotettavissa. Tästä voisi aiheutua uraan liittyviä ongelmia. Lisäksi taloudellisesti tarkasteltuna jäsenvaltioilla olisi oltava kaksi erillistä lainsäädäntöä, kaksi hyväksymisjärjestelmää ja kouluttajien tunnustamisjärjestelmää. Lyhyesti sanottuna eiköhän tällainen kaksinaisuus aiheuttaisi lisäkustannuksia? Hyvä jäsen Savary, tämä ei kuitenkaan heikennä yhtään tekemänne työn laatua.
Ehdotuksessa on myös muuhun henkilökuntaan sovellettavia säännöksiä, mikä vaikuttaa minusta oikeutetulta. Nämä koskevat junahenkilökunnan jäseniä, jotka eivät ole junankuljettajia mutta jotka osallistuvat junien kuljettamiseen liittyviin tehtäviin. Ehdotuksenne henki on komission ehdotuksen hengen mukainen. On vain huolehdittava siitä, että komitologiaa koskeva liite on määritelty hyvin, jottei synny oikeudellisia ongelmia.
Lisäksi on ongelma, joka koskee sitä mahdollisuutta, ettei junankuljettaja enää täytäkään tiettyjä ehtoja peruslupakirjan ja yhdenmukaistetun lisätodistuksen saatuaan. Epäilemättä olisi toivottavaa muotoilla uudelleen tiettyjä kohtia, jotta voidaan ottaa asianmukaisesti huomioon junankuljettajien, työnantajan ja toimivaltaisen viranomaisen oikeudet ja velvollisuudet.
Viimeisenä mainitsisin määräaikaistarkastuksia koskevan ongelman. Komissio ehdottaa viittaamista turvallisuusjohtamisjärjestelmään, joka jokaisella rautatieyrityksellä on oltava. Tässä asiassa on löydettävä tasapaino niiden vaatimusten välillä, jotka sisältyvät itse säädökseen, ja niiden välillä, jotka sisältyvät liitteeseen. Arvoisa puhemies, olen pahoillani, että käsittelen näin myöhäiseen aikaan järjestettävässä keskustelussa muutamia hyvin teknisiä asioita, mutta syynä on liikennevaliokunnan työn laatu. Tämän halusin sanoa junankuljettajien lupajärjestelmää koskevasta tekstistä, josta parlamentti on tämäniltaisten havaintojeni mukaan laajalti yhtä mieltä.
Seuraavaksi käsittelen kolmatta mietintöä, joka koskee ehdotusta rautateiden kansainvälisten matkustajaliikennepalvelujen markkinoiden avaamisesta kilpailulle. Komissio arvostaa jäsen Jarzembowskin mietintöä ja tukee ajatusta – jonka useat parlamentin jäsenet ovat maininneet – yhdistää tämä ehdotus muutettuun ehdotukseemme maaliikenteen julkisista palveluista. Hyvä jäsen Jarzembowski, suhtaudumme kuitenkin varauksin tarkistuksiin, jotka käsittävät kansainvälisten matkustajaliikennepalvelujen markkinoiden avaamisen varhentamisen vuodesta 2010 vuoteen 2008.
Komission mielestä vuosi 2010 on asianmukaisempi ajankohta, sillä vasta tuolloin suurin osa institutionaalisesta kehyksestä ja menettelysäännöistä on kunnossa ja toimii asianmukaisesti. On kansalliset turvallisuusviranomaiset ja rautateiden sääntelyviranomaiset sekä Euroopan rautatieviraston työ. Lisäisin, että suurin osa suunnitelluista kansainvälisistä suurnopeusyhteyksistä saatetaan päätökseen vasta vuonna 2010, ja juuri näihin infrastruktuureihin kansainvälinen matkustajaliikenne keskittyy tulevaisuudessa.
Komissio ei voi myöskään kannattaa sitä, että kansallisen matkustajaliikenteen markkinat avattaisiin vuonna 2012. Tämä ehdotus vaikuttaa meistä ennenaikaiselta ja vaikealta toteuttaa, kun otetaan huomioon, että on kyse hyvin arasta asiasta. Komission on myös vaikea hyväksyä tarkistusta, jonka mukaan jäsenvaltioiden olisi mahdollista ennakoida markkinoidensa avaamista vastavuoroisuuslausekkeen avulla, koska tällaiset lausekkeet voivat olla kansallisuuden perusteella syrjiviä.
Oli miten oli, komissio on tyytyväinen jäsen Jarzembowskin mietintöön. Voimme hyväksyä sen sisältämät tarkistukset edellyttäen, että niiden sanamuotoon tehdään joitakin muutoksia. Tarkoitan tarkalleen ottaen rautatieinfrastruktuurin käyttöä koskevien puitesopimusten vakiokeston pidentämistä tai niiden ehtojen selkeyttämistä, joiden mukaan toimijan vapaata pääsyä infrastruktuuriin voitaisiin rajoittaa, jos vapaa pääsy olisi ristiriidassa julkisia palveluhankintoja koskevasta sopimuksesta aiheutuvien oikeuksien kanssa. Tämä lähestymistapa on tasapainoinen, ja siinä otetaan huomioon erilaiset kansalliset tilanteet. Tämän halusin sanoa tästä direktiiviehdotuksesta.
Käsittelen nyt jäsen Sterckxin mietintöä, joka koskee asetusta kansainvälisen rautatieliikenteen matkustajien oikeuksista ja velvollisuuksista. Keskustelu matkustajien oikeuksista on edennyt paljon toimielimissämme maaliskuun 2004 jälkeen. Neuvostossa on juuri päättymässä perusteellinen keskustelu. Vuoden 1999 uuteen COTIF-CIV-sopimukseen sisältyvien rautatieyritysten siviilioikeudellista vastuuta koskevien säännösten on määrä lopultakin tulla voimaan ennen vuoden loppua.
Hyvä jäsen Sterckx, haluan esittää teille vielä kerran kiitokset tehdystä työstä. Olette ollut huolissanne asetuksen soveltamisalan laajentamisesta ja ehdottanut, että soveltamisalaa laajennettaisiin käsittämään myös kansalliset palvelut. Pelkään kuitenkin, ettei tällainen laajentaminen ole välittömästi toteutettavissa. Sitoudun mielelläni tutkimaan tätä kysymystä perusteellisemmin. Voisimme sitten palata asiaan myöhemmin niiden kokemusten valossa, joita saadaan asetuksen soveltamisesta kansainvälisiin matkoihin.
Toiseksi käsittelen mietintönne kohtaa, joka koskee kansainvälisten COTIF-CIV-säännösten soveltamista siviilioikeudelliseen vastuuseen. Komissio on valmis vastaamaan suotuisasti toivomuksiinne. COTIF-CIV-säännöksissä määritelty vastuu ei näytä kuitenkaan vahvistavan matkustajien asemaa onnettomuustilanteissa, ei ainakaan niin paljon kuin komissio haluaisi.
Lopuksi haluaisin pitäytyä kahdessa pääkysymyksessä, joille komissio haluaisi saada tukenne. Ensimmäinen kysymys koskee velvollisuutta antaa matkustajille heidän tarvitsemansa tiedot. Arvoisa puhemies, muistutitte tästä asiasta mainitsemalla esimerkkinä koko Euroopan rautatieverkon yhteensovitetut liput. Vaikutusten arviointi, jossa tarkastellaan kansainvälisten matkustajaliikennepalvelujen markkinoiden avaamisen seurauksia, osoittaa, että asian onnistuminen riippuu voimakkaasti tehokkaasta tietojen ja matkalippujen saannista. Euroopassa rautatieliikenteen matkustajalla on oltava oikeus ja mahdollisuus matkustaa lipulla, jolla hän voi ylittää useita rajoja Euroopan unionin sisällä. Jotta tämä oikeus olisi todella olemassa, rautatieyritysten – myös keskenään kilpailevien yritysten – on tehtävä yhteistyötä.
Toiseksi toteaisin siviilioikeudellista vastuuta onnettomuustapauksissa koskevista säännöistä, että pakollinen vakuutus on epäilemättä välttämätön. Ottamalla käyttöön vastuun vähimmäismäärä voidaan varmistaa, että matkustajat saavat kohtuullisen korvauksen onnettomuuden sattuessa, ja samalla säilytetään taloudellisia ongelmia kohtaavien rautatieyritysten tasavertaiset toimintaedellytykset. Hyvä jäsen Sterckx, kiitos joka tapauksessa siitä, mitä olette tehneet liikuntarajoitteisten matkustajien hyväksi. Pidän asiaa itse hyvin tärkeänä. Haluan sanoa teille, että jos parlamentti ja neuvosto toiveeni mukaisesti hyväksyvät tämän ehdotuksen, huolehtisin siitä, että ehdotusta sovelletaan tehokkaasti. Se on mielestäni välttämätöntä, jotta rautatiepalvelujen laatu paranee tarvittavalla tavalla.
Arvoisa puhemies, näin ollen toivon hartaasti, että nämä tekstit voisivat parlamentin näin parantamina ja rikastuttamina saada myös neuvoston hyväksynnän. Haluan vielä kerran kiittää parlamenttia. Olemme kaksinkertaisessa käännekohdassa. Tiedämme hyvin, että ympäristön ja energian säästämisen kannalta sekä moottoriteiden ja Euroopan muiden teiden ruuhkautumisvaaran vuoksi on edistettävä tätä liikennemuotosiirtymää, tarkemmin sanottuna tätä eri liikennemuotojen yhdistelmää, koska rautatie-, sisävesi- ja meriliikenne ovat epäilemättä hyviä vaihtoehtoja pitkän matkan liikenteessä.
Lisäksi olen kuullut useiden parlamentin jäsenten puhuvan toissijaisuusperiaatteesta. Olemme asiasta samaa mieltä. On asioita, joiden on edelleen kuuluttava kansallisten hallitusten toimivaltaan. Juuri tämän vuoksi toteutetaan toissijaisuusperiaatetta koskeva testi. Hyvät parlamentin jäsenet, joka tapauksessa rautateiden ollessa kyseessä olemme edenneet pitkälle. Ala oli erittäin kansallinen, jopa nationalistinen, mikä on estänyt rautateitä ottamasta niille kuuluvaa paikkaansa Euroopassa, jossa tarvitaan nyt liikkuvuutta kaikkien eri jäsenvaltioiden halki.
Tässä suhteessa oli edistyttävä, ja kiitän parlamenttia siitä, että voimme näin yhdessä vähentämättä Euroopan unionin jäsenvaltioiden toimivaltaa osoittaa, että tällä alalla ja rautatiealalla Euroopan unioni ja yhteisön politiikan laatiminen tarjoavat todellista lisäarvoa. Tämän vuoksi kiitän lämpimästi parlamenttia sekä liikennevaliokuntaa niiden tekemästä perusteellisesta työstä, josta on meille hyötyä erityisesti vastaisuudessa.
Puhemies.
   Yhteiskeskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan keskiviikkona klo 12.00.
Pedro Guerreiro (GUE/NGL ). –
   Lyhyesti sanottuna tätä mietintöä ei voida hyväksyä. Taas kerran Euroopan parlamentissa esitellään mietintö, jolla pyritään nopeuttamaan julkisten palvelujen vapauttamista – tässä tapauksessa rautateiden matkustajaliikenteen alalla – ja jossa mennään paljon pidemmälle kuin komission ehdotuksessa.
"Kolmanteen rautatiepakettiin" sisältyvässä ehdotuksessa, josta käytetään kaunistellen nimitystä ehdotus "rautateiden kehittämisestä", tavoitellaan kansainvälisen matkustajaliikenteen vapauttamista vuoteen 2010 mennessä.
Mietinnössä mennään vielä pidemmälle. Siinä suositellaan sekä kansainvälisen (vuonna 2008 tapahtuvaa) että kansallisen (vuonna 2012 tapahtuvaa) matkustajaliikenteen vapauttamista. Lisäksi jäsenvaltiot voivat varhentaa näitä määräaikoja.
Komissio ja Euroopan parlamentti yrittävät kiirehtiä rautatieliikenteen vapauttamis- ja yksityistämisprosessia jopa ennen kuin "ensimmäinen" ja "toinen paketti" on toteutettu kokonaan ja ennen kuin on laadittu väliraportti paketteihin sisältyvien – sanotaanpa selkeästi – kielteisten toimenpiteiden todellisista vaikutuksista, olipa kyse tarjotuista palveluista tai rautatiealan työntekijöiden työehdoista.
Rautatiealan vapauttamisella tavoitellaan tämän alan antamista yksityiselle sektorille kuin tarjottimella. Tällöin rautatieala alistettaisiin voiton tavoittelulle, mutta silti ala saisi huomattavasti tukea jäsenvaltioilta.
Rautatieliikenteen julkisten palvelujen ja alan ammattilaisten työehtojen puolustamiseksi olemme esittäneet tämän direktiivin hylkäämistä. 


- Komissio voi hyväksyä seuraavat tarkistukset: ja 
Komissio voi hyväksyä seuraavat tarkistukset edellyttäen, että niihin tehdään sanamuodon muutoksia: ja 
- Komissio voi hyväksyä seuraavat tarkistukset periaatteessa: sekäja 
- Komissio voi hyväksyä seuraavat tarkistukset osittain: ja 
- Komissio ei voi hyväksyä seuraavia tarkistuksia: ja 
- Komissio voi hyväksyä seuraavat tarkistukset: ja 
- Komissio voi hyväksyä seuraavat tarkistukset periaatteessa: ja 
- Komissio voi hyväksyä seuraavat tarkistukset osittain: ja 
- Komissio ei voi hyväksyä seuraavia tarkistuksia: ja 
- Komissio voi hyväksyä seuraavat tarkistukset: ja 
Komissio voi hyväksyä seuraavan tarkistuksen edellyttäen, että siihen tehdään sanamuodon muutoksia: 
- Komissio voi hyväksyä seuraavan tarkistuksen osittain: 
- Komissio ei voi hyväksyä seuraavia tarkistuksia: ja  
Puhemies.
   Istunto on päättynyt.
