Frågestund (frågor till kommissionen)
Talmannen
Nästa punkt är frågestunden (B7-0207/2010/rev. 1). Följande frågor har ställts till kommissionen:
Del I
Angående: Inrättandet av en EU-myndighet för kreditbedömning
Har kommissionen för avsikt att föreslå inrättandet av en europeisk myndighet för kreditbedömning i medlemsstaterna i euroområdet och eventuellt också för kreditinstituten i dessa?
Michel Barnier
Herr talman! Jag vill tacka Georgios Papastamkos för denna fråga om ett ämne som jag, i den befattning som jag för närvarande innehar, anser vara ytterst viktig för att ekonomin och finansmarknaderna ska fungera på ett lämpligt sätt.
Kreditvärderingsinstitut spelar en central roll för att bedöma de risker som är förknippade med situationen för företag, och även för medlemsstater för den delen, och krisen har visat - minst sagt - att deras verksamhetsmetoder har utgjort och fortsätter att utgöra problem, som ibland får mycket allvarliga konsekvenser. Därför fattades helt riktigt svåra beslut vid G20-mötet om att införa tillsyn och nya styrelseregler.
Mina damer och herrar! Jag vill påminna er om att kommissionen under krisen mycket snabbt axlade sitt ansvar i det här avseendet, och har prioriterat regleringen av kreditvärderingsinstitutens verksamhet under de senaste två åren. I september 2009 - med andra ord, ett år efter Lehman Brothers' kollaps - antogs förordningen om kreditvärderingsinstitut med parlamentets stöd. Jag vill särskilt hylla er föredragande Jean-Paul Gauzès arbete för att hantera de problem som orsakats av kreditvärderingsinstitutens verksamhetsmetoder, som bidrog avsevärt till finanskrisen.
Genom förordningen infördes ett system för obligatorisk registrering av alla kreditvärderingsinstitut som är etablerade på EU:s territorium. En uppsättning stränga krav infördes. Syftet var för det första att garantera att eventuella intressekonflikter upphör, för det andra att se över och förbättra kvaliteten på kreditbetyg och de metoder som används och slutligen att se till att kreditvärderingsinstituten arbetar på ett öppet sätt.
Jag är övertygad om att de nya bestämmelser för kreditvärderingsinstitut som jag just har talat om definitivt kommer att bidra till att förbättra oberoendet och integriteten i värderingsprocessen, göra kreditvärderingsverksamheten mer öppen och förbättra kvaliteten på kreditbetygen, även dem som rör medlemsstaternas - EU-ländernas - och EU:s finansiella institutioners utlandsskulder. Det är i det skedet vi befinner oss nu.
Herr Papastamkos! När det gäller inrättandet av en sådan EU-myndighet för kreditbedömning som ni efterlyser, är det ett förslag som ingår i diskussionerna om möjliga alternativ till kreditvärderingsinstitutens nuvarande ekonomiska modeller, en modell som kallas ”utfärdaren betalar”. Konsekvenserna av detta förslag måste utvärderas noggrant, särskilt när det gäller ansvarsfrågan.
Min främsta prioritering i dag är självklart att se till att 2009 års förordning genomförs på ett lämpligt sätt och att få det nuvarande reformerade systemet att fungera. Jag utesluter emellertid inte det förslag som ni stöder om att inrätta en EU-myndighet. Det måste övervägas mot bakgrund av utvärderingen av 2009 års förordning och dess konsekvenser för kreditvärderingsinstituten. Dessutom föreskrivs en sådan utvärdering i förordningen, och kommissionen måste lägga fram den inför parlamentet och rådet från och med nu och senast i december 2012.
Det jag kan bekräfta är att kommissionen inom kort kommer att föreslå en ändring av förordningen om kreditvärderingsinstitut för att ge den nya Europeiska värdepappers- och marknadsmyndigheten (Esma) det övergripande ansvaret för tillsynen av kreditvärderingsinstitut. Detta var ett krav från er i parlamentet under förhandlingarna om förordningen, och stats- och regeringscheferna har enats om denna princip. Vi kommer därför att göra den ändringen. Jag är övertygad om att överföringen av tillsynen av kreditvärderingsinstitut till den nya myndigheten kommer att stärka och förbättra den rättsliga ram som vi i EU har till vårt förfogande.
Georgios Papastamkos
(EL) Herr talman! Jag vill tacka kommissionsledamot Michel Barnier för hans svar och påpeka för honom att jag upprepade gånger har utövat parlamentarisk kontroll i den här frågan ända sedan 2006, alltså innan den internationella krisen bröt ut.
Enligt min åsikt finns det två paradoxer. För det första finns det internationella kreditvärderingsinstitut, men de är inte föremål för internationell tillsyn. Den andra paradoxen är att de privata systemen och intressena utanför EU agerar egenmäktigt gentemot EU-institutionerna och medlemsstaterna.
Jag skulle vilja - och det är en begäran från mig, herr kommissionsledamot - att EU går snabbare fram. Slutligen skulle jag vilja veta var det geografiska sätet kommer att vara beläget och hur dessa kreditvärderingsinstituts omsättning kommer att fördelas?
Michel Barnier
Herr talman, herr Papastamkos! Jag är medveten om ert långvariga engagemang i den här frågan, och därför välkomnar jag den dialog som ni inleder mellan oss för första gången i dag, eftersom jag personligen bara har innehaft min befattning i några veckor.
Jag tar hänsyn till denna nya förordning, som föreslogs av den förra kommissionen under ledning av José Manuel Barroso, och som bidrar till att förbättra situationen. Jag har nämnt de nya krav som kommer att införas för kreditvärderingsinstitut, och jag har talat om den senaste utvecklingen när det gäller det förslag som jag kommer att lägga fram för er, i enlighet med era önskningar, om Europeiska värdepappers- och marknadsmyndighetens (Esma) tillsynsbefogenheter.
Ni har rätt i det ni säger. Detta är inte det enda området där vi, på en numera starkt integrerad gemensam och inre marknad, ser att det finns företag, särskilt finansföretag, som inte längre är nationellt ägda. Herr Papastamkos, jag vill påminna er om att i hälften av länderna i vårt EU tillhör 50 procent av banksektorn koncerner från andra länder.
Vi har därför en integrerad marknad med företag som i stor utsträckning är transnationella, men tillsynen har stannat kvar på nationell nivå. Vår uppgift är därför att garantera integration, och det är vad vi har åtagit oss att göra. I och med de nya befogenheter som har beviljats Esma kommer den internationella - den europeiska kan vi säga - tillsyn som ni efterlyser i högsta grad att bli en realitet.
När det gäller ert land, som har drabbats av den här chocken, måste vi vara mycket vaksamma. Jag kommer inte att dra förhastade slutsatser om vad som har skett. Vi måste vara vaksamma i alla fall där kreditvärderingsinstitut fattar beslut om medlemstater och utvärdera deras ekonomiska situation och offentliga roll. Varför? Därför att det som står på spel här faktiskt är en suverän stat, kostnaden för statens skuld och, i slutändan, situationen för statens skattebetalare, som enligt min åsikt alltför ofta får ta emot den värsta stöten. Detta var för övrigt ämnet för de förslag som jag lade fram för Ekofin i Madrid i lördags, om att förutse, förebygga och hantera framtida kriser, så att inte skattebetalarna alltid måste ta emot den värsta stöten.
Jag är mycket medveten om följderna av de beslut som fattas av kreditvärderingsinstituten och om de följder som dessa beslut får för investerarnas beteende. Därför behöver vi en sträng, krävande lagstiftning. Kreditvärderingsinstituten måste överväga allt sitt ansvar, och det krävs tillsyn för att de ska göra det. De kommer att stå under EU-myndigheters tillsyn enligt det förslag som jag kommer att lägga fram vid årsslutet.
Franz Obermayr
(DE) Herr talman! Tack för er utmärkta redogörelse. Jag känner mig riktigt optimistisk över att inrättandet av en europeisk myndighet för kreditbedömning äntligen kommer att göra att vi blir oberoende av privata amerikanska organ. Men det som intresserar mig i det här sammanhanget är inte bara sätet, utan även den funktionella och strukturella sammansättningen av denna nya myndighet. Det är trots allt viktigt att en organisation av det här slaget är stark. Jag är naturligtvis även intresserad av de förväntade följderna av förfarandena och följderna av att en medlem i euroområdet får dåliga kreditbetyg.
Michel Barnier
Herr Obermayr! Herr Papastamkos frågade mig om möjligheten, som han stöder, till att inrätta en europeisk myndighet för kreditbedömning. Denna myndighet bör, om jag förstod hans tanke rätt, vara offentlig.
Jag har inte intagit någon ståndpunkt i den här frågan. Jag kan också tillägga att detta inte var den riktning som kommissionen siktade mot, eftersom kommissionens förslag inriktades - genom den förordning som parlamentet har antagit - på en reform av det nuvarande systemet för kreditvärderingsinstitut, som är privata, och på en mycket sträng konsolidering av insynskraven för att undvika intressekonflikter, bristande ärlighet, i deras kreditvärderingsarbete. Det är i det skedet vi befinner oss. Förordningen ligger nu på bordet, den kommer att träda i kraft så snabbt som möjligt, utan dröjsmål - jag nämner det i förbigående - och vi kommer sedan att slutföra den här planen genom att ge Europeiska värdepappers- och marknadsmyndigheten en tillsynsroll.
När det gäller den nya myndighet som Georgios Papastamkos mycket gärna vill ha, utesluter jag inte den möjligheten. Men vi behöver verkligen tid på oss för att utvärdera den förändring av affärsmodellen som förslaget om en EU-myndighet för kreditbedömning medför. Jag finner förslaget intressant, men det måste utvärderas noggrant. Jag kommer därför inte att säga vem som skulle ingå i en sådan myndighet eller hur den skulle fungera, eftersom jag inte vet det. Vi har även frågan om offentliga myndigheters ingripanden i en sådan myndighets arbete. De stränga villkor som tillämpas på privata kreditvärderingsinstitut skulle även gälla för en offentlig EU-myndighet, särskilt bestämmelserna om intressekonflikter.
Dessa frågor skulle uppstå om vi beslutade oss för att inrätta en offentlig EU-myndighet. För att kunna arbeta med den här frågan på ett seriöst sätt, utan att improvisera, behöver vi uppriktigt sagt för det första ta oss den tid vi behöver och fatta de nödvändiga besluten för att genomföra det reformerade system som ni har antagit genom denna förordning, och för det andra ta oss tid att seriöst överväga varje fråga, särskilt dem jag just nämnde.
Talmannen
Regeln är att frågan utgår om frågeställaren är frånvarande. Med tanke på de exceptionella omständigheterna kring detta plenarsammanträde kommer jag att göra så att jag läser upp namnen på de ledamöter som inte är närvarande, och de kommer att få ett skriftligt svar på sina frågor. Det kommer dock inte att hållas någon debatt om dessa frågor i plenum.
De ledamöter som är frånvarande men som kommer att få ett skriftligt svar i den ordning som frågorna lades fram är alltså Zigmantas Balčytis och RadvilMorkūnaitė-Mikulėnienė.
Del II

Angående: Konsumentval och datormobilteknik
Datormobiler har blivit alltmer populära, och det har medfört att det skapats en helt ny marknad för teknik, programvara och program. Vissa operatörer för datormobiler och andra s.k. intelligenta apparater (”smart devices”) vill binda kunderna till sig och har inrättat marknaden så de har full kontroll över användarna i fråga om deras tillgång till programvara, webbläsare och program. Det verkar därmed som om dessa omständigheter begränsar konsumenternas valfrihet. Tänker kommissionen titta närmare på konsumenträttigheterna på denna växande digitala marknad, och anser kommissionen att öppna operativsystem borde vara vägen framåt för användare av datormobiler?
Joaquín Almunia
Kommissionen följer nära utvecklingen av datormobiler och relaterade marknader. Som ledamoten nämner i frågan skapas nya marknader i vissa fall.
Kommissionen engagerar sig helhjärtat i att se till EU:s allmänna regler och principer på konkurrensområdet respekteras, samtidigt som den tar hänsyn till de dynamiska och snabbt föränderliga förhållandena på marknaden. Som aktuella fall, t.ex. Microsoft och Intel, har visat kommer kommissionen att vidta verkställighetsåtgärder vid behov för att garantera att konkurrensen om fördelarna ger konsumenterna möjlighet att välja mellan olika alternativ så att de kan dra nytta av den tekniska utvecklingen och innovationerna. Samtidigt som kommissionen är medveten om att patentskyddad teknik står i centrum för EU:s framgångar med andra och tredje generationens mobilteknik, är den även medveten om den utmärkta tekniska utveckling som drivs fram av teknik utan vinstsyfte.
Vi måste låta industrin besluta om den särskilda affärsmodell som den vill använda, och det är upp till marknaden att välja vinnaren, men kommissionen betonar betydelsen av interoperabilitet i främjandet av konkurrens om fördelar mellan tekniker från olika företag och för att förebygga övertagande av marknader. I detta sammanhang välkomnar kommissionen användningen av öppna specifikationer, som kan bidra till att förebygga illojal överföring av en dominerande ställning mellan grannmarknader. Öppna plattformar tjänar det syftet eftersom de möjliggör skapande av konkurrenskraftiga marknader utöver programvarusystem.
Liam Aylward
(EN) Jag tackar kommissionsledamoten för svaret. Bara för att gå ifrån ämnet lite så har det kommit ett antal nyheter den senaste tiden om konceptet innehållsbaserad censur, som förekommer i samband med denna teknik. Operatörer och programvarutillverkare har vägrat att använda en del tillämpningar på grund av deras politiska innehåll.
Vad kan kommissionen göra för att öka konkurrensen om tillgången till information via nya tekniker, och för att se till att yttrandefriheten inte kränks?
Joaquín Almunia
Jag vet att de punkter ni tar upp i er andra fråga kan orsaka problem för konkurrensen på marknaden.
Vi följer den här frågan noggrant och kontinuerligt, men jag kan inte kommentera särskilda utredningar som pågår eller ska inledas. Jag är emellertid fullständigt medveten om de frågor som ni tar upp, och de problem som ni har lagt fram för parlamentet är verkliga. Min och konkurrensmyndighetens roll är att övervaka situationen och undvika en slags dominerande ställning med stängning av marknaden, hinder för nya marknadsdeltagare och i slutändan problem för konsumenterna och användarna av dessa nya tekniker, som ska gynnas och inte bli lidande av utvecklingen och förbättringen av teknikerna.
Paul Rübig
(DE) Herr Barnier! I den första förordningen om roaming för datautbyte och telefoni inrättade vi sändningsplikten, vilken innebär att alla operatörer i EU måste kunna nå ut till samtliga konsumenter. Nu uppstår plötsligt konflikter på grund av att operatörerna avlägsnar dessa tjänster från nätverken och inte är beredda att tillhandahålla nödvändigt stöd. Anser ni att det är nödvändigt att de nationella tillsynsmyndigheterna vidtar åtgärder i det här avseendet?
Franz Obermayr
(DE) Jag välkomnar att kommissionen behandlar den här frågan ur ett konkurrensperspektiv. Min fråga är: Har EU-domstolen dömt i liknande ärenden, och skulle dessa ärenden i så fall kunna citeras i den här typen av tillträdesbegränsningar? Finns det användare av datormobiler som redan har försökt vidta rättsliga åtgärder mot sina tjänsteleverantörer?
Joaquín Almunia
I den här frågan anser jag att vi, vid behov, bör kombinera reglerings- och konkurrensinstrument.
När det gäller några av de aspekter som nämndes i frågorna och i ert inlägg har konkurrensinstrumenten varit användbara och kommer att vara det även i fortsättningen, men jag utesluter inte att kommissionen, vid någon tidpunkt och om så blir nödvändigt, kommer att utöva de rättsliga befogenheter som den har. Vi har gjort det tidigare, och vi kan göra det igen i framtiden.
Jag anser att den bästa lösningen är en lämplig blandning av konkurrens och reglering, inte som alternativa instrument, utan som kompletterande instrument. Och när det gäller er fråga, herr ledamot, så ursäkta, men jag är inte advokat, och jag vet inte det minsta om enskilda medborgares klagomål inför domstol. I alla händelser mottar vi en del information och ibland klagomål, och varje gång vi anser att den information eller de klagomål som har skickats till kommissionen förtjänar en reaktion från vår sida - och ni har sett vårt instrument - så gör vi just det; vi agerar.
Som jag sade i mitt tidigare svar genomför vi nu vissa utredningar på det här området, i den här frågan och om dessa problem, men jag kan inte offentliggöra detta eftersom min ställning kräver att jag är diskret.
Talmannen
Nästa frågeställare, Georgios Toussas, som är frånvarande, och Zbigniew Ziobro kommer att få skriftliga svar, vilket jag förklarade tidigare.

Angående: Kreditvärderingsinstitutens verksamhet
Dagen efter att de hårda åtgärderna som den grekiska regeringen beslutat om hade offentliggjorts, hotade kreditvärderingsinstitutet Moody's med att nedgradera de fem största bankerna i Grekland.
Enligt det internationella kreditvärderingsinstitutet kan den ökade arbetslösheten och de minskade disponibla inkomsterna föranleda ytterligare tryck på det grekiska banksystemet, som redan nu står inför det faktum att lönsamheten minskar och tillgångarna blir allt färre.
När man går ut med meddelanden av det här slaget är det som att bjuda näring åt spekulanterna. Därför undrar jag hur kommissionens bedömer det grekiska banksystemet?
Vilka åtgärder ämnar kommissionen vidta med anledning av kreditvärderingsinstitutens ”agerande”?
Karel De Gucht
Finanskrisen i Grekland uppstod inte i banksektorn, utan i den offentliga sektorn. Banksektorns sårbarhet har dock ökat till följd av bankernas exponering för de grekiska statsobligationerna, och ännu viktigare, till följd av de dåliga ekonomiska tillväxtutsikterna.
I sin egen analys av Greklands ekonomi och finansiella system tar kommissionen hänsyn till en rad olika informationskällor, däribland kreditvärderingsinstitut. I detta sammanhang övervakar kommissionen noggrant genomförandet av de kompletterande skatteåtgärder som den grekiska regeringen aviserade den 3 mars 2010 och som antogs av det grekiska parlamentet den 5 mars 2010, med målsättningen att nå budgetmålen för 2010.
Kommissionen följer noggrant utvecklingen i den grekiska banksektorn. Cirka 8 procent av bankernas tillgångar är i form av statsobligationer eller lån, även om de statliga lån och nödlidande lån som uppstår inte förväntas nå 8 procent under 2010 på grund av den svaga ekonomin.
Dessutom är grekiska banker starkt beroende av Europeiska centralbankens (ECB) refinansieringsåtgärder för sin kortsiktiga finansiering eftersom de stängs av från de internationella penningmarknaderna. Kommissionen tar sitt ansvar genom att garantera makrofinansiell stabilitet i euroområdet och i EU i stort. Banker i andra EU-länder exponeras i själva verket för den grekiska krisen främst genom sina innehav av statsobligationer, där Frankrike och Tyskland berörs mest.
Dessa exponeringar är visserligen inte särskilt stora i BNP-termer, men kan sannolikt bli mer märkbara i enskilda bankers balansräkningar. Samtidigt investeras omkring 10 procent av de grekiska bankernas balans i södra och östra Europa, vilket innebär att det finns ytterligare en överföringskanal.
Nikolaos Chountis
(EL) Herr talman! Jag tackar kommissionsledamoten för hans svar. Det finns uppenbart problem med bankerna i Grekland. Vi har den likviditet som har producerats av den grekiska offentliga sektorn som tyvärr inte går till realekonomin, men det jag skulle vilja påpeka för er är att varje gång Grekland aviserar vissa åtgärder, vissa former av lån, börjar de berömda kreditvärderingsinstituten nedgradera Greklands och grekiska bankers kreditbetyg.
Det är en sorglig roll. Vi har diskuterat det tidigare, och jag har ingen lust att upprepa debatten. Dessa kreditvärderingsinstitut, som är privata amerikanska företag, är verkligen otillförlitliga, och jag anser att det är oacceptabelt att ECB och EU-institutionerna - än i dag - betraktar dem som viktiga. Den fråga som uppstår, och de svar vi hörde tidigare, är följande: Visst, frågan kan regleras 2013. Kommer EU och EU-institutionerna nu äntligen att sluta att ta hänsyn till dessa kreditvärderingsinstituts kreditbetyg?
Karel De Gucht
Som jag nyss sade tar kommissionen i sin egen analys inte bara hänsyn till kreditvärderingsinstituten, utan också till sina egna analyser. Kommissionen följer händelseutvecklingen inom den offentliga sektorn och banksektorn i Grekland mycket nära, så vi drar våra egna slutsatser och lägger fram förslag för rådet på grundval av dessa slutsatser. Det finns naturligtvis ytterligare en aspekt, dvs. kreditvärderingsinstitutens verksamhet. De är privata företag, som är mycket inflytelserika med avseende på finansmarknaderna, men det är naturligtvis inte kommissionens ansvar.
Morten Messerschmidt
(DA) Herr talman! Vi är alla mycket oroliga över vad vi kan göra för att begränsa de problem som uppstår i samband med finanskrisen. Herr kommissionsledamot, häromdagen såg jag i medierna att ni föreslog att medlemsstaterna i framtiden ska lägga fram sina budgetförslag för kommissionen innan de debatteras och antas av de nationella parlamenten. Kan ni ge oss mer detaljer om detta, dvs. om kommissionen i framtiden kommer att ges möjlighet att kommentera medlemsstaternas budgetförslag innan de nationella parlamenten gör det? Det låter ytterst intressant. Jag skulle vilja höra mer om det.
Georgios Papanikolaou
(EL) Herr talman, herr kommissionsledamot! Tack så mycket för ert svar. Jag lyssnade mycket uppmärksamt till de upplysningar ni gav oss och er redogörelse för kommissionens ståndpunkt.
Jag försöker dra en slutsats. Om ett annat land i euroområdet vid någon tidpunkt inom en snar framtid ställs inför liknande problem med kreditvärderingsinstitut och marknadspress, kommer vi att gå längs samma vältrampade väg då? Kommer vi att välja en ”vänta och se”-inställning? Kommer vi att förutsätta att vi, med det synsätt som ni hittills har haft på Greklands problem, har att göra med allmänna strukturproblem i euroområdet, som vid någon tidpunkt kan vara oroande för andra medlemstater?
Karel De Gucht
Jag vill först och främst påminna om att jag besvarar frågorna i kommissionsledamot Olli Rehns ställe, som är sjuk, så detta är inte mitt område. När det gäller de frågor som har ställts om de nationella budgetarna kan jag dock säga att vi diskuterade frågan för första gången förra veckan i kommissionskollegiet, och vi talade då om vilka åtgärder som bör vidtas för den framtida övervakningen. Detta är naturligtvis en av de frågor som kommer att behandlas, men det står klart att det inte har fattats något beslut om detta ännu. Vi har endast hållit en debatt för att försäkra oss om att frågan diskuteras på lämpligt sätt i kollegiet, och den behörige kommissionsledamoten kommer att lägga fram förslag inom kort. Då kan ni naturligtvis diskutera dem med honom direkt.
När det gäller den andra frågan har kommissionen ingen anledning att inta en annan inställning gentemot Grekland än gentemot någon annan medlemsstat, så jag hoppas att vi inte ställs inför dessa frågor igen. Om så blir fallet kommer vi dock att ha exakt samma inställning.
Angående: EU:s strategi för bredband
Kan kommissionen redogöra för vilka åtgärder den kommer att vidta för att främja tillgång till snabb Internetuppkoppling runtom i Europeiska unionen, särskilt i landsbygdsområdena?
Neelie Kroes
I en värld som snabbt går in i den nya digitala åldern måste EU stå berett med toppmodern bredbandsinfrastruktur som kommer att vara en drivkraft för morgondagens utveckling. Vid rådets möte i mars 2009 enades man om ett fast indikativt mål att nå 100 procents täckning senast 2013. Genom Europa 2020-strategin har utmaningen tagits ett steg längre genom att fastställa målet för höghastighetsbredband 2020 till 30 megabit per sekund för alla medborgare, även personer som bor i landbygdsområden, och till 100 megabit per sekund för 50 procent av de hushåll som är anslutna till Internet.
I den digitala agendan för Europa, som är ett av de sju flaggskeppsinitiativen i Europa 2020, fastställs en strategi för att främja höghastighetsinternet, och enligt planerna ska den antas inom kort. Agendan kommer att följas av tre dokument om bredband: för det första ett meddelande om bredband, där genomförandet av agendan på bredbandsområdet beskrivs, för det andra en rekommendation om nästa generations accessnät (NGA), vars syfte är att klargöra grunden för främjandet av investeringar i höghastighetsinternet, och för det tredje det första programmet för radiospektrumpolitik, som kommer att utgöra grunden för kommissionens strategi för att frigöra tillräckligt med spektrum för trådlöst bredband.
Den digitala agendans åtgärder för att främja höghastighetsbredband omfattar inte bara kommissionens åtagande, utan även förslag till medlemsstaterna. I centrum för dessa förslag står utarbetandet av nationella bredbandsstrategier som täcker främjande av privata investeringar med hjälp av stadsplaneringsbestämmelser, kartläggning av infrastruktur och frigörande av ledningsrätter, och genom att göra detta kan medlemsstaterna avsevärt minska investeringskostnaderna och göra investeringarna mer livskraftiga. Åtgärderna kommer även att inriktas på att överbrygga den finansiella klyftan genom att fullt ut utnyttja strukturfonderna för att finansiera höghastighetsbredband, och där det inte finns incitament för privat finansiering, direkt offentlig finansiering.
För sin del undersöker kommissionen tillgängliga alternativ för att öka den privata och offentliga finansieringen i nästa generations accessnät för att nå de överenskomna målen. Innovativa finansieringslösningar kommer att vara ett av de alternativ som övervägs för att minska klyftan mellan det som behövs och vad marknaden är beredd att investera.
Liam Aylward
Med tanke på att vi lever i en alltmer digital värld, som ni också har sagt, där så mycket av våra dagliga affärer utförs på nätet, anser jag att äldre medborgare är en grupp som har lämnats utanför, medborgare som har begränsad eller ingen tillgång till Internet. Vad kan vi göra för att se till att de inte utestängs från samhället, och vad kan vi göra för att hjälpa dem?
Neelie Kroes
Det var inte bara kommissionen, utan även rådet som så att säga fattade det kloka beslutet att ha ett indikativt mål, nämligen att nå 100 procents täckning senast 2013. Hundra procent är hundra procent, så vem ni än tänker på kommer de att omfattas av dessa hundra procent.
Malcolm Harbour
(EN) Jag välkomnar varmt frågan från Brian Crowley, och jag tycker att det är ytterst intressant att Irland gör en ny lansering av trådlöst bredband för att tillhandahålla första generationens accessnät till landbygdsområden. Det är ett spännande initiativ.
Jag ville särskilt fråga er om en sak som har kommit upp under det arbete som jag har genomfört, nämligen om kriterierna för statligt stöd till lokala bredbandsinitiativ. Vissa lokala myndigheter som jag känner till har försökt samarbeta med de offentliga myndigheterna för att konsolidera efterfrågan och tillsammans skapa ett genomförbart paket för investerarna.
Men uppenbarligen betraktas detta i vissa fall som en överträdelse av kriterierna för statligt stöd. Jag undrar därför om era avdelningar skulle kunna stödja en del av dessa samhällsprojekt genom att utfärda tydliga riktlinjer om kriterierna för statligt stöd för att hjälpa dessa offentlig-privata partnerskap som, och det håller jag med om, spelar en central roll för att uppnå en allmän bredbandsanvändning.
Silvia-Adriana Ţicău
(RO) Fru kommissionsledamot! I den ekonomiska återhämtningsplanen anges ett belopp på 1 miljard euro som ska täcka upp till 100 procent av bredbandsinfrastrukturen. Jag vill fråga er vilket skede det här projektet befinner sig i, med tanke på att det är mycket viktigt att inrätta denna infrastruktur.
Neelie Kroes
Jag är tacksam för att den första frågan kom upp. När vi talar om bredband handlar det nämligen inte bara om fiberkablar, utan även om trådlöst bredband, via satellit osv. Så när jag svarar ledamoten genom att säga att det finns 100 procents täckning nämner jag inte hur problemet kommer att hanteras eller lösas.
Jag ser dock positivt på Irland och deras investeringsnivå. När det fanns möjlighet att använda strukturfonderna, särskilt för att inrikta sig på och investera i den här typen av verksamheter, utnyttjade Irland detta tillfälle till det yttersta. Det var en bit under 50 procent. Jämfört med andra medlemsstater blev jag ibland bestört, eftersom det ibland bara rörde sig om en tredjedel, eller så utnyttjades inte den här möjligheten alls. Att investera i den här typen av infrastruktur är verkligen att arbeta för framtiden, för ekonomisk återhämtning och skapande av arbetstillfällen.
Men ibland är jag tacksam för det jag har och även för min tidigare erfarenhet. I min tidigare roll hade jag förmånen att se över reglerna för statligt stöd. En av dessa reviderade regler för statligt stöd hade t.ex. samband med bredband. Vad vi gjorde i översynen var att ge mer vägledning om hur, när och på vilket sätt detta kunde hanteras.
För övrigt undersöker kommissionen tillsammans med Europeiska investeringsbanken (EIB) även möjligheterna att utnyttja deras medel och stödja finansieringen av anläggningsarbeten. För närvarande, i och med den nyligen genomförda översynen av reglerna för statligt stöd, står det enligt min mening klart vad som är möjligt och vad som inte är det. Ni kan alltid be kommissionsledamot Joaquín Almunias personal att ge er vägledning, så tveka inte om ni anser att det finns oklara punkter.
På det hela taget måste vi vara medvetna om att det är offentlig-privata partnerskap som verkligen gör stor skillnad i den här typen av frågor. Det beror naturligtvis på medlemsstaten i fråga och på vad som står på spel, men med 100 procents täckning - och jag upprepar detta - anser jag dock att vi generellt sett har satt upp ett utmärkt mål genom att tala om cirka 50 procent. Jag vet vad 100 megabit är, men vad kan jag tänka mig? En ögonblinkning är mindre än 100 megabit, så vi talar om ett oerhört stort steg framåt. Enligt planerna kommer bredbandsåtgärderna och det vi talar om i den här debatten faktiskt att genomföras före 2011.
Angående: Storbritannien, Sverige och euron
Hur bedömer kommissionen de risker som EU som enhetligt ekonomiskt område utsätts för till följd av att medlemsstater som Storbritannien och Sverige fortfarande inte vill införa euron? Planerar kommissionen att vidta några åtgärder eller genomföra några insatser på detta område under den kommande mandatperioden?
Karel De Gucht
De ekonomiska fördelarna med att införa euron gäller både de medlemsstater som ingår i euroområdet och euroområdet som helhet. En detaljerad analys och argumentation i frågan finns exempelvis i kommissionens rapport EMU@10 från 2008.
Enligt fördragen är EU:s samtliga medlemsstater skyldiga att gå med i eurosamarbetet så snart de uppfyller de nödvändiga kriterierna. Danmark och Storbritannien har emellertid förhandlat fram en undantagsklausul som tillåter dem att stå utanför euroområdet.
Om Danmark och Storbritannien beslutar sig för att ansöka om att bli medlemmar i euroområdet kommer de att omfattas av samma konvergensbedömning som vilken annan kandidat som helst, i likhet med andra medlemsstater som redan har gått med i eurosamarbetet. Kommissionen skulle stödja deras förberedelser till fullo, inklusive förberedelser inför den faktiska valutaövergången.
Sverige har emellertid ingen undantagsklausul. För närvarande uppfyller Sverige inte alla kriterier för att införa euron. Framför allt är landet inte medlem i växelkursmekanismen, och vissa delar av lagstiftningen för landets centralbank skulle behöva anpassas för medlemskap i euroområdet. Kommissionen anser ändå att de medlemsstater som för närvarande inte uppfyller alla konvergenskriterier för att införa euron bör eftersträva att göra det.
Bernd Posselt
(DE) Herr De Gucht! Jag har bara två kompletterande frågor. För det första: kommer kommissionen att försöka uppmuntra Sverige att uppfylla sina skyldigheter? Sverige har en skyldighet enligt fördragen, och det kan inte bara tolkas godtyckligt.
För det andra: vad händer med Estland? Tror ni att Estland kommer att bli medlem inom överskådlig framtid, kanske redan i år?
Karel De Gucht
ledamot av kommissionen. - (EN) Som jag sade uppfyller Sverige inte vissa kriterier. Och jag nämnde de två kriterierna: landet är inte medlem i växelkursmekanismen, och vissa delar av lagstiftningen för landets centralbank skulle behöva anpassas för medlemskap i euroområdet. Jag bedömer att dessa kriterier är möjliga att uppfylla. De är inte ekonomiska kriterier som gäller skulder eller underskott. Huruvida kommissionen kommer att vidta åtgärder i detta hänseende är en fråga som ni får ställa till den ansvariga kommissionsledamoten, Olli Rehn, som tyvärr är sjuk i dag.
Vad gäller Estland granskas frågan såvitt jag vet fortfarande beträffande konvergenskriterierna, och kommissionen har ingen definitiv ståndpunkt i frågan.
Angående: Ytterligare nedskärningar - även inom den privata sektorn
Den 4 mars förklarade er företrädare Amadeu Altafaj att det är högst troligt att nedskärningarna inom den grekiska offentliga sektorn efterföljs av motsvarande nedskärningar inom den privata sektorn.
Ur ekonomisk synvinkel vore en sådan utveckling att ytterligare dra ut på lågkonjunkturen, eftersom något sådant i hög grad skulle begränsa inhemsk efterfrågan och inhemsk konsumtion. En direkt följd av ett sådant kretslopp skulle alltså vara en minskning av de statliga inkomsterna. Jag vill därför fråga kommissionen vad den grundar denna sin optimism på - det vill säga föreställningen att en försvagad konsumtionskraft skulle hjälpa Grekland ur krisen? Personligen tror jag att det inte krävs särskilt stora insikter i ekonomi för att med säkerhet kunna slå fast att en begränsning av konsumtionskraften leder raka vägen till en ännu djupare kris.
Karel De Gucht
Det finns tecken på att kopplingen mellan lön och produktivitetsutveckling försvunnit under det senaste årtiondet i Grekland. Detta har lett till förlorad konkurrenskraft, vilket återspeglas i ett ständigt underskott i bytesbalansen och minskade exportmarknadsandelar. Arbetsmarknadens rigiditet och lönesättning har ansetts som en viktig faktor bakom de alltför stora löneökningarna i Grekland och den skillnad det lett till när det gäller enhetsarbetskostnad med de viktigaste affärspartnerna.
De senaste åren har den inhemska efterfrågan varit det som mest bidragit till den ekonomiska tillväxten, men även ökande statliga utgifter och hushållens inkomster har gjort sitt. Den privata slutkonsumtionen per capita har stigit med över 80 procent det senaste årtiondet. Modellen har definitivt varit ohållbar och har lett till att betydande budgetunderskott har byggts upp, vilket innebär ett stort offentligt underskott och ökande skuldbörda samt ökande räntebetalningar. Detta innebär makroekonomiskt i sin tur ett stort underskott i bytesbalansen och stora utlandsskulder.
Statens ökande finansieringsbehov har lett till att den offentliga sektorn suger upp en stor del av den tillgängliga finansieringen och på så sätt omöjliggör den privata sektorn och påverkar ekonomins tillväxtmöjligheter negativt. Måttfullhet inom hela ekonomin när det gäller löner, där sänkta löner inom den offentliga sektorn ger en viktig signal till den privata sektorn, är liksom budgetåtstramningar därför nödvändiga för att den grekiska ekonomin ska kunna stärkas och återupprätta konkurrenskraft och budgetmässig konsolidering.
Kommissionen är medveten om att budgetåtstramningar och måttliga löner kan ha en kortsiktig negativ inverkan på efterfrågan. Men med tanke på den nuvarande situationen i Grekland är dessa åtgärder nödvändiga för att återupprätta marknadens förtroende och lägga grunden till en mer hållbar tillväxtmodell för den grekiska ekonomin på lång sikt.
Grekland har antagit ett ambitiöst program för att avhjälpa sitt underskott och reformera den offentliga administrationen och ekonomin. De konsolideringsåtgärder som Grekland har vidtagit är viktiga för att förbättra den finanspolitiska stabiliteten och marknadens förtroende, och de har välkomnats av kommissionen, Eurogruppen, Europeiska centralbanken och Internationella valutafonden.
De modiga åtgärderna i stabilitetsprogrammet och de paket som aviserades i februari och mars 2010 innefattar inte bara de planerade lönesänkningarna genom att ersättningen till offentliganställda minskar, liksom bonusar till påsk, sommar och jul, utan även åtgärder för att förbättra systemet för skatteindrivning, bredda skattebasen och se till att skattskyldigheten iakttas bättre.
I det meddelande som antogs den 9 mars 2010 drog kommissionen slutsatsen att Grekland genomför rådets beslut av den 16 februari 2010 och att de finanspolitiska åtgärderna som de grekiska myndigheterna aviserade den 3 mars enligt tillgänglig information förefaller tillräckliga för att garantera budgetmålen för 2010.
Georgios Papanikolaou
(EL) Herr talman, herr kommissionsledamot! Greklands statistikkontor aviserade i sitt senaste meddelande - jag tror det var dagens - att arbetslösheten i Grekland har stigit till 11,3 procent, varav närmare hälften (45 procent) är unga människor upp till 34 år. I de mest produktiva åldrarna, mellan 25 och 34 år, är arbetslösheten 14,6 procent. Jag vill också påpeka att denna generation unga människor i Grekland får extremt låga löner, betydligt under genomsnittet i Europa. De kallas för 700 euro-generationen i Grekland, och vi är rädda att lönerna ska bli ännu lägre.
Jag tror därför att vi måste vara mycket noggranna när vi generaliserar, särskilt i en så svår tid för arbetslösheten eftersom det grekiska samhället är oroat. Tror ni att vi, när arbetslösheten är så stor och Grekland har alla dessa problem, kan återfå tillväxten med hjälp av nya nedskärningar och nya permitteringar?
Karel De Gucht
Vi är självfallet mycket oroade över arbetslösheten i Grekland och inte bara i Grekland utan även i resten av Europeiska unionen. Å andra sidan är det också ganska viktigt att de ekonomiska grundprinciperna respekteras, och när lönerna under en period stiger snabbare än produktiviteten blir det problem, och det är i huvudsak det som har hänt i Grekland. Jag inser att detta är ett stort problem, särskilt för unga människor, och vi övervakar aktivt situationen, men vi anser också att långsiktig finansiell hållbarhet är grundläggande för en medlemsstat i Europeiska valutaunionen.
Nikolaos Chountis
(EL) Herr talman! Min fråga gäller principen bakom och skälet till min kollegas fråga.
Han sade att Olli Rehns företrädare föreslog att nedskärningar skulle genomföras inom den privata sektorn i Grekland. Frågan är, herr kommissionsledamot: Med vilken rätt kan kommissionens tjänstemän för övervakning, kommissionens talespersoner och sannolikt kommissionsledamöter i sina uttalanden föreslå, förutse och utöva påtryckningar när det gäller vad Grekland bör göra inom sektorer som inte har att göra med gemenskapspolitiken, såsom löner, pensioner, offentlig administration och hälsa? Vem godkänner dessa uttalanden, och varifrån kommer behörighet och jurisdiktion för att ifrågasätta, eftersträva eller föreslå sådana bestämmelser för den grekiska ekonomin?
Karel De Gucht
Vi begär absolut inte att sysselsättningen inom den privata sektorn ska minska, men vi ser att arbetslösheten ökar, inte bara i Grekland utan även i större delar av Europeiska unionen, som ett resultat av den ekonomiska krisen.
Vad vi säger är att vi måste återupprätta Greklands ekonomi om vi vill att den ska vara hållbar på längre sikt. Vi bör också bevara den ekonomiska monetära unionen som är av ovärderlig betydelse för hela den europeiska ekonomin: Det är vad vi säger; vi säger definitivt inte att arbetslösheten bör öka. Tyvärr är det resultatet av den politik som bedrivits under en period.
Angående: Intressekonflikt mellan medlemsstaterna och EU när det gäller IMF-avtal
För att undvika att krisen ytterligare förvärras har kommissionen tillfälligt bland annat ändrat reglerna för de små och medelstora företagens rätt till statsstöd, som betydligt har förenklats (ekonomisk återhämtningsplan för Europa). Ungern befinner sig sedan en tid i en mycket allvarlig finansiell kris på grund av sin egen ekonomiska politik. I och med IMF-avtalet om beviljande av nästan 20 miljarder euro måste Ungern strida mot värden som är prioriterade av landet i egenskap av EU-medlemsstat och enligt fördragen, dvs. en hög sysselsättningsnivå och skyddet av missgynnade grupper. Den konkreta frågan är om ett sådant avtal är lagligt och vem som har ansvaret om en EU-medlemsstat ingår ett avtal med en internationell organisation, som inte är en EU-organisation, som leder till en dramatisk försämring av sysselsättningssituationen, inbegripet situationen när det gäller främjande av sysselsättning av personer med funktionshinder?
Karel De Gucht
När den globala finanskrisen drabbade Ungern särskilt hårt under hösten 2008 beslutade kommissionen och rådet mycket snabbt att stödja Ungern med ett stort stödpaket från EU på upp till 6,5 miljarder euro, vilket är mer än hälften av den tillgängliga finansieringen för medlemsstater utanför euroområdet vid den tiden och som, tillsammans med lån från IMF och Världsbanken, uppgick till totalt 20 miljarder euro.
Jag vill betona att utan detta stöd skulle Ungern ha stått inför en betydligt större upplösning av sin ekonomi än den sexprocentiga nedgång som noterades förra året och den förväntade stabiliseringen i år. Med tanke på att regeringen inte längre hade tillgång till finansmarknaderna skulle avsaknad av stöd ha inneburit att budgetpolitiken skulle ha varit ännu mer restriktiv än den varit inom programmet, och utgiftsbegränsningarna skulle ha varit ännu strängare. Genom att begränsa omfattningen av recessionen, undvika en större ökning av arbetslösheten och stödja finansieringen av underskottet har därför det internationella stödet direkt bidragit till att begränsa de sociala konsekvenserna av krisen, inbegripet samhällets sårbara delar.
För att det ekonomiska programmet skulle vara trovärdigt och lugna investerare med att Ungern skulle återgå till sunda offentliga finanser och en hållbar utveckling var det naturligtvis viktigt att regeringen genomförde en ekonomisk strategi som innefattade åtgärder för finansiell konsolidering. Enligt subsidiaritetsprincipen är medlemsstaterna ansvariga för utformningen och genomförandet av åtgärder inom socialpolitiken. Biståndet gav stöd åt regeringens åtgärder som syftade till att göra budgetbesparingar, styra utgifterna bättre och framför allt bistå fattiga och låginkomsttagare.
Kinga Gál
Tack för ert svar. För Ádám Kósas räkning skulle jag vilja lägga till en kommentar. När allt kommer omkring var skälet till att Ungern inte kunde utnyttja stimulanspaketet på flera miljarder euro som erbjöds inom den europeiska återhämtningsplanen just att regler som denna inte möjliggjorde ekonomisk stimulans i större skala, och det gick hand i hand med ytterligare minskad sysselsättning. Stöd till sysselsättning av människor med funktionshinder kunde framför allt inte åstadkommas, och därför uppstår en underlig motsättning här. Jag skulle vilja be om er uppfattning om detta.
Karel De Gucht
Jag är inte ansvarig för detta kommissionsärende, men det förefaller som om parlamentsledamoten syftar på paketet på 100 miljarder euro. Det är ett paket som finansierades av medlemsstaterna själva och som medlemsstaterna fick tillstånd att omsätta i praktiken. Det var inte pengar som ställdes till medlemsstaternas förfogande. Ni hittar dessa 100 miljarder euro på skuldsidan i de nationella budgetarna.
Det som har hänt med Ungern, eftersom det var nödvändigt, är att ytterligare stöd om 20 miljarder euro ställdes till landets förfogande, vilket inte har hänt med övriga ekonomier. De har endast godkänt att vidta åtgärder så att de kan klara krisen, men ingen faktisk utbetalning har skett till dessa medlemsstater.
Nikolaos Chountis
(EL) Herr talman, herr kommissionsledamot! Jag anser inte att ert svar återspeglar problemet och spekulationen bakom frågan och, med tanke på situationen i Grekland, skulle jag vilja fråga följande: Känner ni någon oro inför att en extern organisation som Internationella valutafonden blir delaktig i Europeiska unionens interna verksamhet? Överallt där Internationella valutafonden har befunnit sig har den spritt förstörelse skulle man kunna säga. Frågan är därför: Känner kommissionen någon oro över att Internationella valutafonden har trätt in i Europeiska unionen, och i vilket fördrag och vilken artikel anges att Internationella valutafonden kan delta i Europeiska unionens förfaranden? Varför väljer man inte en europeisk lösning i fallet med Grekland, enligt reglerna i fördragets artikel 122.2?
Karel De Gucht
Mycket kort: om IMF skulle ingripa i Grekland skulle det självklart vara på begäran från Grekland. Fonden ingriper inte ensidigt, och som parlamentsledamoten vet har det funnits en europeisk överenskommelse bland medlemsstaterna och ledamöterna inom Ekonomiska och monetära unionen om en gemensam satsning för medlemsstaterna i Europeiska unionen och IMF. Men det är endast på begäran av en medlemsstat, i detta fall Grekland, som detta faktiskt kan ske, och vad jag förstår är det just det som diskuteras här.
Angående: Budgetunderskott på Cypern
Den ekonomiska krisen håller hela världen, även länderna i euroområdet, som gisslan.
Förfogar kommissionen över uppgifter om budgetunderskott och övriga indikatorer i anslutning till Cyperns ekonomi?
Utvecklas den cypriotiska ekonomin, och de här indikatorerna med den, i en riktning som ger anledning till oro? Anser kommissionen att åtgärder behöver vidtas med anledning av Cyperns finansiella situation? Vilka åtgärder i så fall och under hur lång tid?
Har detta diskuterats och har EU:s och kommissionens ståndpunkter och förslag framförts till den cypriotiska regeringen?
Karel De Gucht
Herr talman! Får jag fråga er om den här debatten kan avslutas? Jag ersätter Olli Rehn, och normalt avslutas frågestunden klockan 20.00. Jag har andra åtaganden och kan därför inte stanna. Det är verkligen ett problem för mig. Jag har inte tid, och jag kan inte stanna.
Gay Mitchell
(EN) Jag hade stora svårigheter att resa hit från en del av Europeiska unionen, och jag accepterar inte kommissionsledamotens svar att han inte har tid. Om ni inte har tid så gå ut genom den där dörren nu. Jag är ledamot av parlamentet, och jag har en fråga antecknad här som jag vill ha svar på. Även jag har en mängd åtaganden. Jag har suttit här mycket länge och väntat på min fråga medan alla slags kompletteringar har besvarats. Av hövlighet borde jag få ett svar här i kammaren. Jag tycker att det är mycket arrogant av er att säga att ni inte har tid.
Karel De Gucht
ledamot av kommissionen. - (EN) Det är talmannen som beslutar om detta. Jag vill också göra det tydligt att jag för närvarande inte besvarar frågor som ställts till mig, utan jag ersätter Olli Rehn som inte kan vara här eftersom han är sjuk. Ni måste säga det till talmannen. Jag respekterar den bestämmanderätt som parlamentets talman har. Det är inte upp till mig.
Talmannen
Ni gör rätt i att påpeka problemet. Ni ersätter kommissionsledamot Olli Rehn, vilket med tanke på frågornas betydelse naturligtvis är olyckligt. Frågestunden pågår emellertid fram till kl. 20.30 enligt vår föredragningslista. Med tanke på omständigheterna och det faktum att jag inte kan binda er vid stolen kan jag säga att vad som förväntas av er, i den beklagliga rollen att ersätta kommissionsledamot Olli Rehn, är att ni gör det för alla hans frågor.
Karel De Gucht
Jag hade uppfattat att frågestunden pågick till klockan 20.00, men som jag redan sagt är det ni som är ordförande och det är ni som bestämmer vad jag ska göra. Då fortsätter jag.
Den finansiella krisen som också har utvecklats till en makroekonomisk kris har varit den värsta under efterkrigstiden både vad gäller storlek och global omfattning. Krisen drabbade den globala ekonomin mycket hårt, även inom EU och länderna i euroområdet. Det var därför oundvikligt att den även drabbade Cypern, en mycket liten öppen ekonomi.
Enligt de preliminära uppskattningarna från den cypriotiska statistiska myndigheten ska Cyperns bruttonationalprodukt ha minskat med 1,7 procent i reala termer under 2009. Det är första gången som den ekonomiska verksamheten på Cypern har noterat en negativ tillväxttakt under de senaste 35 åren.
Dessa ogynnsamma ekonomiska villkor ledde, tillsammans med den vikande tillgångsboomen och en expansiv skattepolitik, huvudsakligen på grund av åtgärder som vidtagits inom ramen för den ekonomiska återhämtningsplanen för Europa, till att de offentliga finanserna försämrades. Enligt det senaste meddelandet om BNP-uppgifter från de cypriotiska myndigheterna i mars 2010, och som för närvarande håller på att godkännas av Eurostat, hade de offentliga finanserna ett underskott på 6,1 procent av BNP, och den offentliga bruttoskulden uppgick till 56,25 procent av BNP under 2009.
Stabilitets- och tillväxtpakten kräver att kommissionen utarbetar en rapport så snart det faktiska eller planerade underskottet i en medlemsstat överstiger referensvärdet på 3 procent av bruttonationalprodukten. Kommissionen håller för närvarande på att utarbeta en sådan rapport för Cypern. När rapporten väl är färdig kommer den att läggas fram för rådet, som får avgöra om underskottet är alltför stort. Om rådet drar slutsatsen att detta är fallet kommer det att lämna rekommendationer till Cypern och fastställa slutdatum för när faktiska korrigerande åtgärder ska ha vidtagits.
Under tiden har den cypriotiska regeringen också skickat in sitt uppdaterade stabilitetsprogram. I programmet redogörs för budgetstrategin på medellång sikt till och med 2013. Kommissionen håller för närvarande på att bedöma uppdateringen och förbereda sina rekommendationer inför rådets yttrande om programmet.
Eleni Theocharous
(EL) Herr talman, herr kommissionsledamot! Det skulle vara extremt pinsamt om ni nu inte besvarade den fråga som ställts. Det får vara hur det vill med den saken; jag skulle vilja att ni berättade för mig om Cypern riskerar att ställas under kontroll och om ni är nöjda med konvergensprogrammet. Ni sade förstås något om uppskattningar, men jag skulle vilja veta om ni är nöjda med det konvergensprogram som regeringen har lagt fram.
Karel De Gucht
Jag kan bara upprepa vad jag har sagt. En bedömning kommer att göras, och det är det normala förfarande som vi tillämpar på alla medlemsstater, inklusive Cypern.
Om kommissionen kommer till slutsatsen att detta är ett alltför stort underskott kommer kommissionen att lämna rekommendationer till Cypern.
Angående: Grekland och den aktuella krisen i eurosamarbetet
Grekland upplever i dag baksidan av eurosamarbetet. Under de goda åren gav man EU intryck av att allt var i sin ordning. Men det gick förfärligt snett när Europa drabbades av finanskrisen. Det grekiska budgetunderskottet uppgick 2009 till 12,7 procent av bruttonationalprodukten, vilket måste sägas är avsevärt mer än de tre procent som är tillåtna enligt stabilitetspakten för euroländerna. Regeringen i Aten har nu varit tvungen att anta en sparplan som innebär nedskärningar på 4,8 miljarder euro i statsbudgeten. Grekerna måste dra åt livremmen och det kommer att bli smärtsamt för alla, från offentliganställda till pensionärer.
I grunden är flytande växelkurser inte särskilt positivt. De gynnar ingen och inte heller löser de några grundläggande strukturella problem. Vi måste dock erkänna att pengar, som allt annat, har ett ”pris”. I Grekland har detta visat sig i form av skyhöga räntor vilket lett till att all ekonomisk verksamhet blockerats. När en situation utvecklar sig på ett sådant dramatiskt vis måste ett land kunna dra i nödbromsen och få "sänka” priset på pengar. Håller kommissionen med om denna tanke? Om så är fallet, erkänner den därmed inte eurons inneboende svaghet?
Karel De Gucht
ledamot av kommissionen. - (EN) Ledamoten förefaller antyda att en oberoende valutapolitik i Grekland skulle vara ett sätt att minska den kris som påverkar landet. Det stämmer inte. Den grekiska statens höga räntor beror inte på faktorer inom valutapolitiken utan snarare på höga risktillägg i anslutning till marknadsoro rörande hållbar skuldsättning.
ECB:s räntor ligger historiskt lågt, och Europeiska centralbanken har tillhandahållit mycket omfattande likviditet till finanssystemet inom euroområdet, inbegripet de grekiska institutionerna. Deltagande i euroområdet kräver självfallet ekonomiska anpassningar via andra kanaler än räntan, vilket framgår av många av kommissionens handlingar, exempelvis den omfattande rapporten från 2008 om EMU@10.
Anpassningen inom euroområdet har inte varit tillräckligt smidig tidigare. Kommissionen har därför betonat behovet av att förstärka EU:s multilaterala övervakningsförfarande baserat på intensifierad kollegial påverkan för att fastställa och hantera sårbarhet i medlemsstaterna på ett tidigt stadium. Kommissionen förbereder för närvarande förslag i det hänseendet, vilket redan nämnts i svaret på en tidigare fråga.
Morten Messerschmidt
(DA) Det finns en rad möjligheter att reglera ett lands valuta - under förutsättning att ett land har sitt oberoende. Det är emellertid just vad medlemmar i euroområdet inte har, eftersom de gjorde sig av med en stor del av instrumenten de tidigare hade i Frankfurt. Det är dessutom inte korrekt att räntorna inte skiljer sig åt inom euroområdet eftersom det finns stora variationer i privata räntor vid både medellång och långfristig upplåning, och den grekiska obligationsräntan är exempelvis mycket högre än den danska - trots att vi har vår egen valuta.
Det jag skulle vilja att kommissionen svarar på eller medger här är huruvida den kommer att ta ställning till det faktum att Grekland skulle ha devalverat om landet inte varit bundet av den ståndpunkt som fastslagits i Frankfurt, och den devalveringen skulle ha löst en stor del av Greklands problem.
Karel De Gucht
Absolut inte. Hela idén med en valutaunion är naturligtvis - och alla är fullständigt medvetna om det när de blir medlemmar i den europeiska valutaunionen - att man inte längre kan devalvera sin valuta eftersom man faktiskt inte längre har någon valuta. Den gemensamma valutan är den enda som finns.
Det finns inte längre något sådant som en grekisk valuta. Grekerna har euron som sin valuta. En individuell devalvering strider därför fullständigt mot hela idén med en europeisk valutaunion, och det är ingen tillfällighet att Grekland är medlem i den europeiska valutaunionen. Landet är medlem för att det gjorde allt - verkligen allt - för att komma med.
Angående: En europeisk valutafond
Under de senaste veckorna har man fört fram tanken om en europeisk valutafond som en mekanism för att hantera kriser lik den som drabbade Grekland i början av detta år.
Hur långt har man kommit med detta förslag? Hur skulle en sådan fond fungera i praktiken? Vilka är de största hindren för inrättandet av en europeisk valutafond? Skulle ett inrättande vara möjligt inom ramen för gällande fördrag?
Karel De Gucht
Krisen har visat att det finns ett behov av att inrätta ett system för krishantering för euroområdet.
Med tanke på behovet av att beakta alla ekonomiska, rättsliga och institutionella konsekvenser är det en fråga på medellång sikt snarare än en som omedelbart ska ses över.
Stats- och regeringscheferna inom euroområdet gav en tydlig signal den 25 mars genom att föreslå att en arbetsgrupp skulle inrättas för att utarbeta åtgärder för krislösningsmekanismen för euroområdet före årets slut.
Den offentliga diskussionen om en europeisk valutafond har berört ett antal beståndsdelar som är relevanta i detta sammanhang. Kommissionen tillstår särskilt att det finns anledning att inrätta ett system för brådskande ekonomiskt stöd som är starkt villkorat och omfattas av incitamentskompatibla räntor.
Det behövs emellertid inget nytt organ för att tillhandahålla det eller fastställa och övervaka villkoren. Fonden behöver vara förenlig med det stabilitetsinriktade ramverket för styrning av EMU. Kommissionen överväger omfattningen av förslag i detta hänseende. Ett bestämt åtagande om sund policy från euroområdets alla medlemsstater är fortfarande grunden för att EMU ska fungera framgångsrikt.
I detta sammanhang håller kommissionen på att utarbeta förslag om förstärkt samordning av den ekonomiska politiken och övervakning av länder som bygger på förslagen som lagts fram i kommissionens meddelande nyligen om Europa 2020-strategin.
Gay Mitchell
- (EN) Jag vill börja med att be kommissionsledamoten om ursäkt. Vi känner oss alla lite rastlösa och instängda eftersom vissa av oss inte har kunnat resa hem och försöker hjälpa några av våra familjer att kunna förflytta sig. Jag inser att kommissionsledamoten har andra möten och ersätter en kollega.
Kan jag fråga kommissionsledamoten i anslutning till hans svar vad medellång sikt skulle innebära? Talar vi om den här kommissionens halva livstid? Talar vi om ett år, 18 månader? Vilken slags period ser han för att vissa mer definitiva lösningar på frågan ska kunna genomföras?
Karel De Gucht
Frågan om en specifik tidsram borde ställas till kommissionsledamot Olli Rehn, men när man tittar på de rekommendationer som vi har gjort och den överenskommelse som har träffats om att stödja Grekland, framför allt genom en kombination av bilaterala lån och stöd från Internationella valutafonden, är det tydligt att kommissionen anser att vad som nu har hänt i vilket fall som helst inte hade kunnat lösas genom att införa en europeisk valutafond, eftersom detta definitivt skulle ta mycket längre tid än vi har när det gäller Grekland.
Detta är därför ett projekt på medellång sikt som vi är välvilliga till, men när det gäller en specifik tidsram vill jag verkligen föreslå att ni ställer frågan till Olli Rehn.
Angående: Mekanismer för budgetuppföljning i medlemsstaterna
Olli Rehn, kommissionsledamot med ansvar för ekonomi och valutafrågor, sade nyligen att den avgörande lärdomen av krisen är att vi omedelbart behöver införa en övervakning av den ekonomiska politiken som är djupare och bredare än vad den varit tidigare, en uppföljning som inbegriper beredskapen att i tid identifiera och tackla obalans, detta för att säkra makroekonomisk stabilitet i euroområdet. Det är ett faktum att kommissionen på grundval av artiklarna 121 och 126 i fördraget förfogar över redskap och mekanismer för budgetuppföljning i medlemsstaterna, och att majoriteten av medlemsstaterna har budgetunderskott som med råge överskrider gränsen om tre procent. Mot bakgrund av det vill jag fråga kommissionen om följande: Har kommissionen för avsikt att stärka den preventiva dimensionen av den ekonomiska uppföljningen? Om så är fallet - med hjälp av vilka medel och förfaranden? Har kommissionen för avsikt att lägga fram förslag för att stärka den ekonomiska konvergensen i euroområdet? Har den för avsikt att stödja de strukturella omvandlingar som behöver äga rum i medlemsstaterna, så att dessa kan genomföras redan vid den tidpunkt då de statliga finanserna i medlemsstaterna medger det?
Karel De Gucht
Kommissionen har länge förespråkat att den ekonomiska övervakningen inom euroområdet ska fördjupas och breddas. Frågans betydelse erkändes av Europaparlamentet i dess betänkande om 2009 års årliga utlåtande om euroområdet och offentliga finanser.
Kommissionen avser att fullt ut utnyttja de nya instrumenten inom fördraget för att bättre samordna policy och styrning. I ett kommande meddelande anges nya förslag i syfte att utveckla ett omfattande ramverk för förebyggande och korrigering av kriser inom euroområdet med hjälp av den nya artikel 136 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt. Meddelandet kan innehålla förslag för att stärka de förebyggande och korrigerande vapnen i stabilitets- och tillväxtpakten - förslag på effektivare och bredare övervakning av makroekonomiska obalanser inom euroområdet - och undersöka möjligheterna att skapa en krislösningsmekanism för länderna inom euroområdet.
När det gäller finanspolitik garanteras ökad betoning på hållbara finanser på grund av krisens inverkan på skuldsättnings- och tillväxtpotential, liksom de demografiska faktorer som spelar in. Incitamenten för att uppfylla de förebyggande och korrigerande dimensionerna av stabilitets- och tillväxtpakten behöver stärkas. Satsningen på konsolidering behöver bli starkare i goda tider. Underliggande sårbarhet i de offentliga finanserna bör beaktas korrekt när den optimala konsolideringsdelen utformas. Vi bör på nytt fokusera på dynamik när det gäller skulder och hållbarhet samt kvalitet när det gäller de offentliga finanserna, inbegripet nationella finanspolitiska orsaker. Vi behöver också ta upp fall där reglerna hela tiden överträds. Straffen skulle kunna bli mer avskräckande och incitamenten förstärkas.
Utvecklingen av konkurrenskraft och makroekonomiska obalanser, utöver budgetmässiga obalanser, är en fråga som EU:s alla medlemsstater behöver oroa sig över. Övervakning av makroekonomiska obalanser och en diversifierad konkurrenskraft är särskilt motiverat för de av EU:s medlemsstater som anslöt sig till euron på grund av den högre graden av ekonomiskt och finansiellt överskott i medlemsstaterna inom euroområdet, mindre marknadsdisciplin, avsaknad av valutakursrisker och mer utmanande anpassningar med potentiellt högre kostnader för euroområdet som helhet.
Skillnaderna i konkurrenskraft är en orsak till allvarlig oro för Europeiska valutaunionens funktion. Under det årtionde som föregick krisen har skillnaden underbyggts av en oroande ökning av en rad inhemska ekonomiska obalanser i vissa medlemsstater inklusive, bland annat, höga skulder och bostadsbubblor i några länder med underskott i handelsbalansen, liksom en befäst svaghet i den inhemska efterfrågan i vissa länder med överskott. Divergerande löne- och kostnadstrender, ackumuleringen av en godtagbar utlandsskuld och den utdragna mytiska tilldelningen av resurser ökade insatserna för anpassning och de offentliga finansernas sårbarhet. Samtidigt har länder som i stor utsträckning förlitat sig på handelsöverskott drabbats av den skarpa nedgången i världshandeln på ett tidigt stadium av den globala krisen. För att komplettera budgetövervakningen avser därför kommissionen att lägga fram förslag för att bredda den ekonomiska övervakningen inom euroområdet och titta på makroekonomiska obalanser och konkurrenskraftig utveckling. Målet är att inrätta en ram för tidig varning, förebyggande och effektiv korrigering av obalanser inom euroområdet.
Den tredje huvudbeståndsdelen i kommissionens förslag syftar till att undersöka möjligheterna att inrätta en mekanism för krislösning. Den särskilda mekanismen för möjligt ekonomiskt stöd till Grekland löser det omedelbara behovet. Det är emellertid nödvändigt att inrätta en permanent mekanism för krislösning där starka inbyggda avskräckande medel kan aktiveras. Att i förväg inrätta tydliga, trovärdiga och konsekventa regler och förfaranden för att tillhandahålla exceptionellt och villkorat stöd till ett land inom euroområdet med allvarliga problem kommer att stärka grunderna i EMU.
Förslagen till förbättrad ekonomisk övervakning och samordning inom euroområdet är viktiga komplement till EU:s omfattande 2020-strategi för tillväxt och sysselsättning. Kommissionen kommer att se till att de två ramverken samordnas effektivt.
Rodi Kratsa-Tsagaropoulou
(EL) Herr talman, herr kommissionsledamot! Tack för ert svar. Tillåt mig att återkomma till frågan om övervakning och obalanser. Det jag hoppades få veta med min fråga är huruvida avvikelse nu kommer att bli en seriös fråga på dagordningen, inte bara finansiella obalanser utan ekonomiska avvikelser och inte bara övervakningsmekanismen utan även åtgärder för att ta itu med avvikelser. Internationella kriser, den grekiska krisen, har fört upp euroområdets alla svagheter till ytan.
Karel De Gucht
Till att börja med vill jag också be tolkarna om ursäkt, men jag befinner mig en något exceptionell situation. Ni kan också tolka att jag försökte besvara alla frågor inom tidsramen klockan 20.30.
Vad gäller den kompletterande frågan anser jag att ni bör gå tillbaka till orsakerna till krisen i ert land, vilket faktiskt är att dessa obalanser har skapats över tid. Det finns en mycket stor obalans när det gäller konkurrenskraft. Lönerna ökade mycket mer än konkurrenskraften, och det är självfallet i första hand en fråga om nationell politik.
När det gäller huruvida det är bättre att ha en noggrannare övervakning är svaret ja. Det är anledningen till att vi föreslår ett nytt schema för detta. Ni får inte glömma bort att under 2002 föreslog Europeiska kommissionen att revisorer skulle kunna sändas till medlemsstaterna för att exempelvis kontrollera siffror, men det accepterade inte medlemsstaterna. Kommissionen har alltså alltid varit medveten om att övervakning var ett mycket viktigt inslag för att de nationella budgetarna skulle vara förenliga med Europeiska valutaunionen, särskilt när det gäller Grekland.
Talmannen
Allt jag kan säga är att Olli Rehn uppenbarligen är er stort tack skyldig! Då har ni något att förhandla om med honom nästa gång vi har frågestund, kanske när det är er tur att stå här.
