Rådets strategi inför konferensen på Bali om klimatförändringar (COP 13 et COP/MOP 3) (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är en debatt om
en muntlig fråga till rådet från Guido Sacconi för det tillfälliga utskottet för klimatförändringar, om rådets strategi inför konferensen på Bali om klimatförändringar (COP 13 och COP/MOP 3) - B6-0379/2007), och
en muntlig fråga till kommissionen från Guido Sacconi för det tillfälliga utskottet för klimatförändringar, om kommissionens strategi inför konferensen på Bali om klimatförändringar (COP 13 och COP/MOP 3) - B6-0380/2007).
Guido Sacconi  
frågeställare. - (IT) Herr talman, herr minister, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Jag behöver säkert inte påminna er om vikten av partskonferensen på Bali som nu snart äger rum och inför vilken vi har bett att få veta mer om er strategi, den hållning ni tänker inta.
Vi är från EU:s sida själva angelägna om att göra vårt yttersta, om jag får uttrycka mig så, även om vi vet att det inte är den slutliga lösningen. Vårt gemensamma mål är att hålla den globala uppvärmningen inom två grader från den förindustriella nivån. Vi är fullt medvetna om att denna gräns är förenad med hög risk och att det för vissa delar av världen och vissa delar av Europa kommer att bli nödvändigt med en anpassningspolitik, vilket också planeras. Men om vi verkligen vill nå detta ambitiösa mål vet vi att ett nytt internationellt fördrag är av helt avgörande betydelse.
EU bär, som vi vet, ett begränsat ansvar (14 procent av de globala växthusgasutsläppen). Vi behöver ett nytt internationellt fördrag där hänsyn tas till de förändringar som ägt rum sedan Kyoto, särskilt den anmärkningsvärda och explosiva tillväxten hos de asiatiska jättarna. Bali är verkligen ett viktigt steg i den riktningen, och även om det inte blir där en överenskommelse nås kommer det att vara där förhandlingarna inleds, och det är därför mycket viktigt att vi på Bali kommer fram till ett tydligt förhandlingsmandat, med exakta tidsfrister, för att kunna sluta ett avtal under 2009.
Under de senaste månaderna har situationen i världen förändrats i politiskt, ekonomiskt och kulturellt hänseende, från IPCC:s rapporter vars slutsatser kommer att offentliggöras i slutet av den här veckan och ska presenteras i Valencia, till tilldelningen av Nobelpriset till Al Gore och forskarna vid IPCC. Mycket har förändrats under de senaste månaderna och vi kan därför vara optimistiska, men på ett kritiskt och vaksamt sätt.
Jag vill därför sammanfatta andemeningen i den resolution vi utarbetat och som vi är säkra på att parlamentet i morgon kommer att anta med bred majoritet: det är ett erbjudande till förhandlarna att hjälpa dem att inta en tuffare hållning när förhandlingarna inleds. Jag vill tacka Satu Hassi, som tillsammans med övriga föredragande har lyckats göra en sammanfattning och förhindra att alltihop blir en överklädd julgran. Fokus ligger i hög grad på dessa förhandlingar, och det är så vi framställer det för er.
Satu Hassi  
frågeställare. - (FI) Herr talman! Jag vill uttrycka min tacksamhet för det omfattande samarbetet med de politiska gruppernas skuggföredragande under förhandlingarna om denna resolution. Klimatförändringen äger rum nu, och den går snabbare än vad som förutsetts. Ett dramatiskt tecken på detta var att en miljon kvadratmeter av Norra ishavets is smälte i slutet av sommaren, ett område som motsvarar Finland, Sverige och Norge tillsammans. Budskapet från forskarna om klimatförändringens fortskridande och det akuta behovet av att minska utsläppen blir alltmer alarmerande. Det återspeglas också i förhandsinformationen inför mötet i Mellanstatliga panelen för klimatförändringar i Valencia den här veckan.
Det är viktigt att det inte blir någon lucka mellan Kyotoprotokollet och nästa klimatöverenskommelse. Det är därför fördraget för tiden efter 2012 måste stå färdigt senast 2009. På Bali måste EU göra allt vi kan för att få ett förhandlingsmandat som gör det möjligt att hålla kvar den globala uppvärmningen under två grader. EU:s ledande roll är avgörande i det sammanhanget. Vi visar vägen med våra egna åtgärder för att minska våra utsläpp, men också genom att samordna internationella förhandlingar. Det är oerhört viktigt att få alla industriländer att delta, även Förenta staterna, men det kommer ändå inte att räcka för att rädda klimatet. Det är precis lika viktigt att få stora utvecklingsländer, t.ex. Kina och Indien, att acceptera gränser för sin utsläppsökning. Detta är kanske den svåraste utmaningen i den internationella diplomatins historia. Vi måste inse att det, om Kina, Indien och andra liknande länder godtar gränser för sina utsläpp, innebär en enorm förändring av deras sätt att tänka och agera. Vi måste vara beredda att ge dem något i gengäld. Vi måste alltså med andra ord även ge ekonomiskt bistånd för dessa länders genombrott i fråga om ren, klimatvänlig teknik.
Jag vill erinra alla om Nicholas Stern uppskattning att 1 procent av den globala bruttonationalprodukten varje år skulle behövas för att skydda klimatet. Efter andra världskriget tillhandahöll Förenta staterna 2 procent av sin BNP i form av stöd enligt Marshallplanen. Det var viktigt att få i gång återuppbyggnaden efter kriget, men det är ännu viktigare att förhindra en jämförbar katastrof till följd av klimatförändringen. Vi måste därför också vara beredda att betala för klimatskyddet.
Manuel Lobo Antunes
rådets ordförande. - (PT) Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Det är nu snart dags för den indonesiska ön Bali att välkomna delegaterna till den trettonde partskonferensen för konventionen om klimatförändringar, som på nytt kommer att uppmanas att utnyttja sin erfarenhet och förhandlingsskicklighet för att skriva historia.
Mot bakgrund av den första perioden av tillämpning av Kyotoprotollet, från 2008 till 2012, visar de oroande vetenskapliga rön som under tiden framkommit om klimatförändringens senaste utveckling hur angeläget det är att komma fram till en kollektiv och effektiv respons på denna utmaning, eftersom det är vår planets hela framtid som står på spel. I det avseendet utgör Bali det sista tillfället att inleda förhandlingar om ett globalt och övergripande avtal om klimatordningen efter 2012. Vi känner till svårigheterna med denna juridiska process.
EU kommer att åka till Bali med samma kall som väglett oss de senaste 15 åren, när vi beslutsamt och otvetydigt tagit på oss rollen som det internationella samfundets ledare i samband med denna stora globala utmaning. EU:s främsta målsättning vid Balikonferensen om klimatförändringar kommer att gälla själva processen, dvs. att se till att en global och övergripande förhandlingsprocess inleds.
Jag vill också informera er om att EU ser följande aspekter som grundläggande för inrättandet av effektiva och lämpliga ramar för tiden efter 2012: för det första, att fortsätta utveckla en gemensam syn på problemet för att nå konventionens främsta syfte; för det andra, att nå enighet om mer bestämda åtaganden från utvecklingsländernas sida i fråga om globala utsläppsminskningar; för det tredje, att underlätta nya rättvisa och ändamålsenliga bidrag från andra länder, inklusive incitament genom nya typer av flexibla åtaganden om att minska växthusgasutsläppen i förbindelse med ekonomisk utveckling; för det fjärde, att utöka koldioxidmarknaden, särskilt genom att stärka innovativa och flexibla mekanismer; för det femte, att stärka samarbetet i fråga om forskning, utveckling, spridning, prognostisering och insyn inom den tekniska sektorn; till sist, att öka anpassningsinsatserna, särskilt med avseende på riskhanteringsverktyg, finansiering och teknik.
Siffrorna talar för sig själva. Vi stod i främsta ledet i Kyoto och gjorde större åtaganden än man bad oss om, och i dag har EU och dess medlemsstater tydliga och ambitiösa mål som återigen ställer oss i främsta ledet i kampen mot klimatförändringen. Som Europeiska rådets ordförande betonade i New York är klimatförändringen nu onekligen en av de största utmaningar mänskligheten står inför, och problemet har övergått från den teoretiska sfären till att vara ett konkret och utbrett bekymmer för hela världens folk.
Denna globala utmaning kräver ett globalt gensvar, vars effektivitet kommer att vara beroende av det internationella samfundets kollektiva agerande. Det är därför vi insisterar på att varje ansträngning, som jag sa, måste göras i förhandlingarna om det globala övergripande avtalet inom ramen för FN:s ramkonvention om klimatförändringar, som utgör och måste fortsätta att utgöra den centrala och grundläggande referensramen för alla insatser och initiativ på detta område.
Det är därför dags att andra stater tar sitt ansvar och spelar en verklig och proportionerlig roll i den globala kampen mot klimatförändringen. Stärkta av debatten mellan stats- och regeringscheferna vid det informella toppmötet om Europa och globaliseringen i Lissabon nyligen, som tydligt visade att klimatförändringen är ett prioriterat område för EU, och även av miljöutskottets slutsatser av den 30 oktober om förberedelserna inför COP 23, kommer vi att åka till Bali med föresatsen att aktivt bidra till ett resultat som kan omsättas i konkreta, märkbara framsteg när det gäller den framtida klimatordningen. Bali är inte slutet utan snarare början på en resa, den ”färdplan” som det talats så mycket om på senare år. Det är en komplex och besvärlig utmaning, men vi kan klara den och den får inte skjutas på framtiden. EU är för sin del berett att leda arbetet med denna utmaning, eftersom det är vad våra medborgare vill.
Stavros Dimas
Herr talman! Jag vill tacka för att vi i dag fått möjlighet att utbyta åsikter om EU:s ståndpunkt vid FN-konferensen på Bali, som inleds den 3 december.
Kommissionen och Europaparlamentet har på ett avgörande sätt bidragit till antagandet av en ambitiös EU-politik i fråga om klimatförändring. Vi har tagit en ledande roll på den internationella scenen och intagit en konstruktiv hållning i förhållande till våra främsta partner bland industri- och utvecklingsländer. Jag ser fram emot ett fortsatt nära och givande samarbete på Bali, där parlamentet kommer att företrädas av en stark delegation.
Frågan från det tillfälliga utskottet för klimatförändringar gäller våra viktigaste uppgifter på Bali.
En sådan uppgift är att säkra stöd från våra huvudsakliga partner för att inleda förhandlingar med målet att ingå en internationell överenskommelse för att se till att den globala uppvärmningen begränsas till två grader Celsius.
Balikonferensen kommer utan tvekan att bli en milstolpe i den internationella strävan att bekämpa klimatförändringen. Bali kommer att bli det första praktiska testet av det internationella samfundets beslutsamhet när det gäller att omsätta politiska förklaringar i handling.
Det finns många hoppingivande tecken. Klimatförändringen har nu högsta prioritet i internationell politik och är en fråga av omedelbart intresse för stats- och regeringschefer världen över. För en månad sedan, vid det första mötet av detta slag som sammankallats av FN:s generalsekreterare Ban Ki-moon i New York, förmedlades ett mycket kraftfullt budskap: klimatförändringen erkänns nu av alla världens ledare som en fråga som kräver omedelbara och beslutsamma åtgärder av det internationella samfundet.
Vid mötet i Bogor nyligen bekräftades också att allt fler länder är eniga om att en överenskommelse måste nås i Bali om att inleda officiella förhandlingar med syftet att ingå ett avtal om klimatförändring för tiden efter 2012.
Diskussionerna så här långt har också visat att det råder samsyn om de viktigaste inslagen i avtalet för tiden efter 2012. Somliga skulle visserligen föredra en indelning i grupper (begränsning, anpassning, teknik, finansiering) i stället för ett fastställande av de viktigaste punkter man bör enas om på Bali, vilket är EU:s hållning.
Det stämmer dock att EU i hög grad lyckats bestämma dagordningen för Balikonferensen. EU:s klimat- och energistrategi, som godkändes av Europeiska rådet i mars 2007 på grundval av ett förslag i ämnet från kommissionen, har haft en avgörande inverkan på Balikonferensens mål och ambitionsnivå liksom på utformningen av avtalet om klimatförändring för tiden efter 2012.
EU:s strategi har legat till grund för en rad multilaterala och bilaterala diskussioner. I slutet av den här månaden kommer EU att diskutera klimatförändring som en prioriterad fråga vid toppmötena mellan EU och Kina och EU och Indien. Det är upp till våra partner i industriländerna att agera och samarbeta med utgångspunkt i EU:s mål, hela tiden med vetenskapliga rön som grund.
Industriländerna måste fortsätta att gå i täten genom att göra ambitiösa åtaganden om att minska utsläppen i absoluta termer. Vi har de ekonomiska och tekniska resurserna för att begränsa växthusgasutsläppen. Om inte vi och övriga industriländer tar de första stegen, hur kan vi då förvänta oss att tillväxtekonomierna, som är under snabb utveckling, ska vidta åtgärder, särskilt av den omfattning som krävs?
Prognoserna för utsläppsökningarna världen över visar dock alldeles tydligt att utvecklingsländerna måste bidra. Vi ber dem inte i nuläget att göra åtaganden om utsläppsminskningar i absoluta termer. Men med vår hjälp måste utvecklingsländerna minska ökningstakten för sina utsläpp. Någon gång under de kommande 10-15 åren, när koldioxidutsläppen nått sin högsta nivå, kan de alltså börja avta i absoluta termer på global nivå.
Det är bara på det sättet vi kan hålla den genomsnittliga temperaturökningen på jorden inom gränsen på två grader Celsius. I det sammanhanget måste vi fokusera på konkreta förslag för att stärka finansieringen och investeringarna i ren teknik och överföringen av sådan teknik till utvecklingsländerna.
Vi stöder därför våra indonesiska värdars initiativ att bjuda in finansministrarna till ett möte om klimatförändring och finansiering, som ska hållas i Bali i samband med konferensen.
För att behålla sin ledande roll på internationell nivå måste EU framför allt åstadkomma resultat på sitt eget territorium. Kommissionen kommer i början av nästa år att anta åtgärdspaketet för klimat och energi och kommer att planera de insatser som krävs för att nå våra mål, nämligen en ensidig utsläppsminskning på 20 procent, eller 30 procent om en internationell överenskommelse ingås.
Åtgärdspaketet kommer att innefatta förslag gällande fördelningen av ansvar och skyldigheter mellan medlemsstaterna för att förbättra EU:s system för handel med utsläppsrättigheter och nå målen i fråga om förnybara energikällor.
De åtgärder som ska vidtas på EU-nivå måste också bidra till att begränsa utsläppen. Ett sådant område är våra kommande förslag om koldioxid och motorfordon, som diskuterades i Europaparlamentet vid plenarsammanträdet i oktober.
Kommissionen kommer att föreslå rättsliga ramar för att EU:s mål på 120 g/km ska kunna nås till 2012. Kommissionen kommer också att föreslå rättsliga ramar för avskiljning och lagring av koldioxid, med nödvändiga garantier i fråga om miljöskydd.
Bali innebär bara början av förhandlingsprocessen, som ordföranden sa nyss. Vi måste nu grundlägga och säkra bredast möjliga internationella stöd för vår planerade färdväg.
EU kommer att intensifiera de bilaterala kontakterna med våra främsta partnerländer och dra största möjliga nytta av de kommande toppmötena och alla viktiga internationella möten.
Trots de uppmuntrande tecknen på internationell nivå finns det ändå, som jag sagt förut, allvarliga meningsskiljaktigheter. Det råder t.ex. oenighet om hur klimatförändringen ska bekämpas, framför allt om målens typ och karaktär. USA motsätter sig fortfarande bindande mål.
Mål av det slaget är av grundläggande betydelse om vi vill se till att vårt avtal är effektivt och stärka den globala koldioxidmarknaden. Vi kommer att fortsätta att samarbeta med alla i Förenta staterna som kan bidra till att få till stånd en ändrad inställning på federal nivå.
I Förenta staterna pågår redan en mycket livlig dialog i frågan om bekämpning av klimatförändringen. Från olika delar av det amerikanska samhället får vi tydliga budskap och vädjanden om beslutsamma åtgärder inför Balikonferensen.
Vi räknar med att Europaparlamentet, genom sina kontakter med kolleger i andra parlament världen över, med företrädare för industrin och med civilsamhället, ska stödja oss i främjandet av EU:s ambitiösa mål i klimatförändringsfrågan.
Vi behöver det stödet i våra ansträngningar för att stärka det internationella samarbetet i fråga om klimatförändring.
(Applåder)
Eija-Riitta Korhola
för PPE-DE-gruppen. - (FI) Fru talman! Först och främst vill jag uppriktigt tacka Satu Hassi för hennes samarbete med denna resolution. Det här blir kanske en av de viktigaste konferenserna om klimatförändringen, om inte den allra viktigaste. Tyvärr har inte särskilt stora framsteg gjorts vid de senaste fem konferenserna. Nu är det till sist dags att fatta beslut om konkreta åtgärder för tiden efter 2012.
Gemensamt för alla tidigare konferenser har varit att vi, i stället för minnen i form av verkliga genombrott, har sett EU få en klapp på axeln för att man visat vägen med sina ensidiga åtgärder och miljösträvanden, och sedan har alla åkt hem igen och fortsatt i ytterligare ett år. Problemet är att det finns ett trängande behov av globala åtgärder mot vad som är ett globalt klimatproblem, men sådana har varit svåra att få till stånd. För ett år sedan i Nairobi, exempelvis, var det inget som tydde på att det skulle komma några åtaganden om utsläppsminskningar från och med 2013 från något av de viktiga nya länderna. Vi har därför fått hoppas att förhandlingarna utanför Kyotoprotokollets ramar kommer att resultera i minskade utsläpp från världens fyra största förorenare - Förenta staterna, Kina, Indien och Ryssland.
Den kanske mest påtagliga utmaningen för utvecklingsländerna är solidaritetsaspekten. Det fanns en tid då ingen kunde ha förutsett i vilken utsträckning utsläppen skulle börja öka, och nu kommer omkring hälften av alla utsläpp från utvecklingsländerna, främst Kina och Indien. Deras medborgare har givetvis rätt till ekonomisk tillväxt, men det ligger i allas intresse att den tillväxten är så ren som möjligt. Förhandlingsläget är alltså besvärligt, men det är ju även verkligheten. Företag som verkar på globala marknader kan vara frestade att fortsätta investera på platser där det inte finns några ordentliga miljöstandarder eller utsläppsgränser. För människor i utvecklingsländerna finns det emellertid ingenting solidariskt med att få miljön förorenad. Att flytta utsläpp innebär inte heller att de minskar. Resultatet blir alltså att tre av fyra utsläpp ökar snabbt. Hur går vi vidare i det läget? Kommer vi att hinna frigöra industriproduktionen från landspecifika begränsningar och i stället få till stånd en världsomfattande ordning för industrisektorn och en internationell ekonomi med låga koldioxidutsläpp? Prioriteringarna bör vara energiinnehåll, ekoeffektivitet och utveckling av lågutsläppsteknik.
Elisa Ferreira
för PSE-gruppen. - (PT) Herr rådsordförande, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Jag vill till att börja med uppriktigt gratulera föredraganden Satu Hassi för den inledande texten och för hennes förmåga att åstadkomma åtaganden i denna komplexa fråga.
Den text som ska gå till omröstning speglar de olika gruppernas gedigna insats för att sända ett tydligt, effektivt och mobiliserande budskap till Bali. Det är det enda sättet att åstadkomma förutsättningar för att uppnående av det centrala målet, som är att göra Balimötet till utgångspunkt för alla globala partners tydliga och kvantifierade politiska åtaganden i kampen mot klimatförändringen till 2009.
Alla måste göra uppoffringar och anpassningar. Målet kommer att ha nåtts om denna text ges ett brett godkännande av parlamentet. Det kommer att ge demokratisk legitimitet åt EU:s pionjäranda på miljö- och klimatområdet i hela världens ögon. Denna pionjäranda har dock lett till ett nytt ansvar, särskilt när det gäller kvaliteten på de konkreta förslag som läggs fram, som måste innefatta både begränsningar och anpassningar. Framför allt måste hänsyn tas till att de största anpassningskostnaderna nu faller på världens fattigaste regioner, som har bidragit minst till problemet och har de sämsta förutsättningarna att lösa det. I förslagen måste det säkras att det internationella ansvaret för minskningen fördelas på ett rimligt, proportionerligt och rättvist sätt.
Miljöåtagandena måste anpassas till den utveckling som de fattigaste länderna och regionerna har rätt till. Här måste också ingå tillgång till välstånd och bekvämlighet på normal nivå, oavsett om det gäller de minst utvecklade länderna eller de enorma befolkningarna i tillväxtekonomierna. EU:s banbrytande förhållningssätt är en skyldighet, men det måste också ses som en möjlighet att skaffa komparativa fördelar i fråga om teknik och innovation på miljöområdet. Det kommer dock bara att kunna ske om miljöhänsyn och miljöåtaganden gradvis kommer att prägla verksamheten i den globala ekonomin. Annars kommer EU:s goda praxis att snedvrida konkurrensen och göra medborgarna besvikna.
I detta sammanhang lägger parlamentet fram det genomförbara förslaget att nationella åtaganden ska kompletteras med undersökning av globala sektorsåtaganden för att upprätta referensnivåer och internationellt vedertagen god praxis för alla industri- och tjänstesektorer som är föremål för internationell konkurrens. Detta är en mycket ambitiös agenda, men EU måste ta på sig det ansvar som dess positiva ledarroll kräver - en roll som är så oerhört viktig för planetens överlevnad.
Lena Ek
för ALDE-gruppen. - Fru talman, herr minister, herr kommissionär. Uppstarten av förhandlingarna om vad som ska bli det nya Kyotoavtalet på Bali i december är naturligtvis oerhört viktig. Parlamentet förbereder sig genom denna debatt och en resolution, och rådet har också förberett sig genom en resolution. Det som fortfarande fattas, tycker jag, är ett tydligare samarbete mellan EU:s olika institutioner. Här vilar ett starkt ansvar på det portugisiska ordförandeskapet. Europeiska unionen måste tala med en röst på Bali.
En viktig del blir hur utvecklingsländernas situation ska hanteras och hur de ska kunna kombinera ekonomisk utveckling med miljövänlig teknik. De behöver vårt stöd. Inte bara i vackra ord, utan de behöver pengar, metodutveckling och tillgång till ny teknik. Vi behöver fokusera våra insatser på olika politikområden och biståndet måste ändras så att det också blir klimatvänligt.
En del av lösningen berör också den andra punkt jag har tänkt nämna i debatten - skog. Stora områden skövlas i dag och vi vet alla vad det betyder för klimatet. Men det är också en katastrof för de människor som bor i dessa områden när deras levebröd försvinner. Det måste utvecklas en arbetsmetod där vi betalar u-länder och vanliga familjer för att de sköter och vårdar skogsområden. Just den uthålliga produktionen är oerhört viktig. En helt orörd skog är bra med tanke på biodiversitet, men en ruttnande skog släpper ut stora mängder av metangas. Vad vi behöver är en växande skog där slutprodukten tas till vara på ett sådant sätt att det låser inne CO2 och andra växthusgaser.
Bali blir ett stort och svårt och kaotiskt möte. Det bästa vi kan göra är att förbereda oss väl så att själva starten av förhandlingarna blir bra. Där är den här debatten ett utmärkt verktyg, men vi måste också förbereda det tillsammans med våra vänner med en stark transatlantisk dialog liksom dialog med Kina och Indien. Vi vet att 25 stater släpper ut 83 procent av de gaser vi måste stoppa och, herr kommissionär och minister, en riktig vän är en person som frågar hur du mår och dessutom stannar för att lyssna på svaret.
Liam Aylward
för UEN-gruppen. - (EN) Fru talman! Även jag vill gratulera Satu Hassi till hennes arbete och bidrag till denna debatt.
Jag vill också gratulera USA:s tidigare vice president Al Gore, som nyligen tilldelades Nobels fredpris för sitt utmärkta arbete med att framhålla behovet av internationella åtgärder för att stoppa klimatförändringen.
Detta pris är ett internationellt erkännande av att klimatförändringarna har klättrat upp till toppen på den internationella politiska agendan. Nu behövs det internationella åtgärder, så att vi alla kollektivt kan se till att koldioxidutsläppen reduceras markant inom den närmaste framtiden. Således stödjer jag till fullo EU:s 20/20- och 50/50-åtaganden för att minska koldioxidutsläppen.
Bali är en reell möjlighet för oss att komma överens om ett officiellt mandat och en ram för att säkra tydliga och fasta internationella åtaganden för perioden efter 2012.
Låt grundvalen för byggstenarna och vägkartan börja läggas på Bali, på basis av en gemensam vision, fasta åtaganden från industriländernas sida, ökad användning av koldioxidmarknader, förstärkt samarbete om teknisk forskning och minskad avskogning. Låt oss inte heller glömma att EU behöver visa resultat här hemma och föregå med gott exempel.
Därför ser jag fram emot talman Hans-Gert Pötterings förslag i februari om hur vi här i Europaparlamentet kan minska vårt eget koldioxidfotavtryck.
Rebecca Harms
för Verts/ALE-gruppen. - (DE) Fru talman! Det har blivit normal praxis i EU, som vi i dag återigen hört från rådsordföranden, att tala om en ledande roll för EU i den internationella insatsen för att bekämpa klimatförändringen. När jag tänker tillbaka på besluten vid toppmötet i mars om att fastställa målet med en 20-procentig minskning av koldioxidutsläppen, en 20-procentig ökning av energieffektiviteten och en andel förnybar energi på 20 procent till 2020 framstår det verkligen som en ledande roll.
Det är högst beklagligt att förhandlingarna med medlemsstaterna om energipaketet inte nådde tillräckligt långt för att kunna bekräfta dessa beslut vid toppmötet i Bryssel före Balikonferensen. Om de länder som EU tänker förhandla med på Bali tittar bakom kulisserna i EU och ser de krävande förhandlingarna med medlemsstaterna om energieffektivitet och förnybar energi, kommer de att inse att det hela inte är något annat än en tragedi. Jag ser det som ett illavarslande tecken att vi kräver jättesteg på den globala scenen men bara är beredda att tassa försiktigt fram på hemmaplan. Det är ju inte så att vi har problem med bristande teknik. Vårt problem är att vi helt saknar det politiska modet att undergå den fullständiga förvandling som diskuterades i mars när det gäller vår energi- och resurspolitik.
Jag måste säga att jag, när Reulbetänkandet antogs vid det förra plenarsammanträdet, blev förfärad över att höra att vi gått tillbaka till att bara tala om kol- och kärnkraftsalternativ, och jag skäms oerhört över att européerna nu erbjuder afrikanska länder kärnkraft som en lösning på klimatproblemen. Vissa européer tycks ha förlorat förståndet.
Roberto Musacchio
för GUE/NGL-gruppen. - (IT) Fru talman! Den text som lagts fram för parlamentet är resultatet av klimatutskottets kollektiva insats. Det utskottet, som inrättades på tillfällig basis med ett mandat av oerhörd betydelse, har inlett omfattande samråds- och diskussionsinitiativ och har upprättat ett instrument som EU kan utnyttja för att spela en viktig roll vid den trettonde partskonferensen på Bali.
Kärnan i det politiska förslaget är tydlig och stark. Vad som krävs är en politisk och multilateral hållning som grundas på FN och tar hänsyn till IPCC och viktiga förändringar inte bara i tekniskt hänseende utan även av den sociala modellen. Vi behöver tekniköverföring, samarbeta och en ny syn på miljö och utveckling. Kommissionens och rådets förslag om 3,20 procent är bara en utgångspunkt i det avseendet, om än en positiv sådan. Vi måste tänka brett och långsiktigt, och framtiden kan faktiskt inte handla om en återgång till det förflutnas teknik, som är gammal, farlig och kontroversiell, t.ex. kärnteknik.
Vi måste också börja överväga innovativa förslag som vi själva lagt fram i vår parlamentsdebatt och som nu tas upp på ett mer auktoritativt sätt av ledargestalter som förbundskansler Angela Merkel. Jag talar om den beräkning av utsläpp per invånare som vi har föreslagit tillsammans med Vittorio Prodi och som har stor betydelse mot bakgrund av den rådande situationen som nu verkar präglas av orättvisa i utsläppshänseende och där alla utsläpp ska begränsas på ett jämlikt sätt.
Bastiaan Belder
för IND/DEM-gruppen. - (NL) Fru talman! Jag skulle vilja framföra följande på min kollega Hans Bloklands vägnar.
Till att börja med måste jag varmt tacka Satu Hassi för allt det viktiga arbete hon lagt ned på den resolution vi nu har framför oss. Inför den kommande klimatförändringskonferensen på Bali är det viktigt att så kortfattat som möjligt redogöra för Europaparlamentets ståndpunkt i fråga om klimatpolitiken, och det är just vad Satu Hassi har gjort.
Nu när EU arbetar så intensivt med klimatpolitiken är det dags för andra delar av världen att följa efter, även de länder som ännu inte ratificerat Kyotoavtalet. På Bali bör EU visa sin trovärdighet som ledare, inte på ett förmyndaraktigt sätt utan i en anda av samarbete.
Jag ser Balikonferensen som ett perfekt tillfälle för oss alla att sätta oss ned tillsammans och överväga vilka klimatpolitiska åtgärder som är nödvändiga efter 2012. Det kommer att krävas gemensamma insatser i hela världen för att vi ska kunna bevara världen som den är och värna om vår framtid.
Karl-Heinz Florenz
(DE) Fru talman! Jag vill hälsa Stavros Dimas varmt välkommen. Vi ser fram emot våra diskussioner med er på Bali om den väg EU tänker gå på klimatpolitikens område.
Jag ser klimatpolitiken som en utmaning för oss alla. Den är inte förbehållen miljövänner med fuktig blick eller liberala köpmän utan en utmaning som vi alla måste ta oss an tillsammans, och det är just det arbetet som tillfälliga utskottet för klimatförändringar påbörjar. Det är inte alla som uppskattar detta ännu, men vi har i alla fall börjat bra.
Det råder ingen tvekan om att Bali är en milstolpe. En lucka efter Bali, vilket också skulle bli en lucka efter Kyoto, skulle vara en katastrof, inte bara för miljön utan även med avseende på den ekonomiska politiken, för industrin kan inte investera utan tillförlitliga data. Det handlar också om var vi står för närvarande och vad vi egentligen har att erbjuda på Bali. Vi måste ha något att erbjuda, för annars kan vi inte förvänta oss att andra världsdelar ska ansluta sig till oss i en gemensam ansträngning för att lösa problemet.
Därför är det rätt och riktigt att vi strävar efter att erbjuda saker här. Tre gånger tjugo procent blir en hel del, och vi skulle gärna vilja nå de målen. Vi har definitivt fortfarande betydande hinder framför oss, men vi ska klara det. Förresten menar jag faktiskt att vi, just för att vi måste föregå med gott exempel, måste komma fram till en europeisk utrikespolitik på miljöområdet som kan ligga till grund för sökandet efter svar på frågor som varför dessa enorma bränder bryter ut världen över. De genererar mer koldioxid än alla EU:s kraftverk tillsammans.
Jag anser att EU måste engagera sig på det här området, och det är vi också på god väg att göra. Då kommer även amerikanerna i Förenta staterna att få ett incitament till att göra framsteg - dock inte nödvändigtvis genom sin regering. Det är just dit vi är på väg. Jag ser klimatförändringen helt och hållet som ett gyllene ekonomiskt tillfälle. Om vi inte tar vara på det kommer andra definitivt att göra det.
Riitta Myller
(FI) Fru talman! Trovärdigheten i det ledarskap som EU visat på klimatpolitikens område kommer att mätas på Bali i december. Resultatet måste utgöras av den globala viljan i form av ett tydligt mandat att förhindra att jordens temperatur stiger med mer än två grader. EU har redan fattat sina egna beslut. Om målet ska kunna nås krävs dock att alla industriländer, t.ex. Förenta staterna och Australien, åtar sig att göra kvantitativa utsläppsminskningar.
Vi har inte längre råd att ha det slags debatt vi haft hittills om huruvida målet ska nås genom teknisk utveckling eller genom fastställande av bindande mål. Vi behöver bådadera. Men det är bara bindande mål och tillräckligt strikta utsläppsmål som kan få företagen att gå över till renare och miljövänligare teknik. Vi måste, som redan sagts här, minnas att det kommer att krävas solidaritet för att få alla parter att anta fördraget, särskilt solidaritet med utvecklingsländerna, som har det sämsta läget. Vi måste emellertid också åstadkomma en tydlig förhandlingsposition med utvecklingsländer som Kina och Indien när det gäller kvantitativa utsläppsminskningar i framtiden.
Jag vill än en gång tacka alla som medverkat i utarbetandet av denna resolution från parlamentet, särskilt Satu Hassi och gruppernas förhandlare. Ni har uträttat ett fantastiskt arbete.
Vittorio Prodi
(IT) Fru talman, mina damer och herrar! Jag vill välkomna kommissionsledamot Stavros Dimas, som kommer att gå i främsta linjen på Bali. Den globala uppvärmningen är ett överhängande, mycket allvarligt och i sanning globalt problem, som snarast kräver global konsensus. Det är därför nödvändigt att omedelbart lägga fram förslag om kontroll av växthusgasutsläpp som är rättvisare och mer allmänt accepterade än förslagen i Kyotoprotokollet, som bygger på principen om bibehållna rättigheter, dvs. att den som förorenat mest får fortsätta att förorena mest. Det är oacceptabelt.
Jag anser därför att vi måste lägga fram ett djärvare förslag. Som redan påpekats har jag lagt fram ett ändringsförslag, som kan sammanfattas i parollen ”en person, en utsläppsrätt”, något som föreslagits av professor Lutz i Tyskland och även välkomnats av förbundskansler Angela Merkel.
Om varje enskild person ska få rätt till samma beteende och samma tillgång till naturresurser är det viktigt att parlamentet stöder denna process, som med avseende på systemet för utsläppshandel skulle kunna ge människorna i utvecklingsländerna resurser som är större än dem som det internationella samarbetet ger och dessutom lättare att kontrollera. I gengäld skulle det också kräva ett åtagande om att respektera kolsänkor som tropiska regnskogar.
Rättviseprincipen bör utgöra utgångspunkten för en gradvis förbättring som måste utgå från en viss punkt för att siffror för de utsläpp som ska tillåtas 2050 ska kunna beräknas. Det är därför av avgörande betydelse att de bibehållna rättigheterna gradvis begränsas. Det är just för att frågan är så allvarlig och brådskande som vi måste få saker att hända, så att slutresultatet snabbt kan nås.
Caroline Lucas
(EN) Fru talman! En av de mest effektiva strategier som EU kan använda sig av på Bali är att föregå med gott exempel. Den första delen av den nya europeiska klimatlagstiftning som ska antas efter rådets möte i mars är inkluderandet av luftfarten i systemet för handel med utsläppsrätter. Så vilket det beslutet blir är av avgörande betydelse, inte bara i sig utan på grund av den signal som det sänder till andra vid Balikonferensen om huruvida EU verkligen tar sina åtaganden i fråga om klimatförändringen på allvar.
Hittills ser det uppriktigt sagt ganska dystert ut. Kommissionens ursprungliga förslag var hopplöst svagt och det faktum att rådet inte har lyckats komma överens om ett gemensamt mandat för en överenskommelse vid första behandlingen sänder ett oerhört negativt budskap. Därför uppmanar jag både rådet och kommissionen att höja insatserna betydligt och snabbt.
Framgång på Bali är också beroende av om en ny överenskommelse kännetecknas av rättvisa. Därför måste förslagen bygga på konvergens mot lika stora utsläppsrätter per capita, som i den strategi som kallas ”minskning och utjämning”. Jag uppmanar rådet och kommissionen att använda sig av denna strategi.
Slutligen vill jag varna för en övertro på mekanismer för koldioxidkompensation. Som en kollega till mig så minnesvärt påpekade gör koldioxidkompensation ungefär lika mycket nytta som en kampanj mot rökning där man betalar någon annan i utvecklingsländerna för att sluta röka samtidigt som man själv glatt fortsätter att blossa. Det är oansvarigt och verkligt ineffektivt.
Dimitrios Papadimoulis
- (EL) Herr talman, herr kommissionsledamot! Mandatet för Balikonferensen är att främja ambitiösa och realistiska ramar för tiden efter 2012. Det finns inte utrymme för ytterligare förseningar. Vi måste ta itu med den globala uppvärmningen omedelbart och kraftfullt. Ekologi och ekonomi kan och måste samexistera.
Vinsterna kommer långt att överstiga den ekonomiska kostnaden. Detta kräver dock ett bredare avtal, med konkreta åtaganden om att minska utsläppen och inte bara önsketänkande. Åtaganden måste göras för att bekämpa utsläpp från internationell luft- och sjötransport. Vi måste binda växthusgaser genom en hållbar skogsförvaltning och förändringar av produktionsstandarder och konsumtion samt genom markanvändning.
Men för att detta ska kunna åstadkommas måste kommissionen minnas bortglömda målsättningar om ett oförskräckt främjande av förnybara energikällor. Man måste sätta upp mer ambitiösa mål och visa starkare politisk vilja.
Det är vad vi förväntar oss, herr Dimas.
Romana Jordan Cizelj
(SL) EU är världsledande i kampen mot klimatförändring och utvecklingen av ny miljövänlig teknik. Men hur länge kommer det att vara så? Medvetenheten om behovet av att minska människans påverkan på naturmiljön ökar i många länder. Detta följs av strategier, planer och åtgärder, även i länder där miljöskydd fram till nyligen inte prioriterats.
Ta t.ex. Kina, som en delegation från det tillfälliga utskottet för klimatförändringar nyligen besökte för att skaffa sig en uppfattning om situationen där. Som utvecklingsland måste inte Kina minska sina växthusgasutsläpp enligt Kyotoprotokollet, men man börjar bli medveten om problemet med global uppvärmning och har redan inlett åtgärder. Kina har antagit ett nationellt klimatförändringsprogram som bl.a. innefattar en mängd nationella mål.
Allt detta visar att vi inte kan vila på våra lagrar om EU ska behålla sitt globala inflytande. Jag uppmanar därför Balidelegationen att på lämpligt sätt och samfällt föra fram EU:s ståndpunkt i kampen mot global uppvärmning. Enligt min mening kan en tillräcklig begränsning av uppvärmningen åstadkommas endast om vi lyckas inrätta en global koldioxidmarknad. Priset, dvs. pengar, är en oerhört effektiv mekanism när det gäller att uppnå mål i mänskliga samhällen.
I strävan efter att få till stånd ett avtal om globala åtgärder får vi inte glömma genomförandet av våra egna målsättningar. Vi måste ständigt utveckla vår egen politik och fortsätta med innovationer inom energi- och transportsektorn och andra sektorer som också orsakar växthusgasutsläpp. Det är endast med ett effektivt och framgångsrikt genomförande på hemmaplan som vi kan lyckas i våra förhandlingar och vårt samarbete med tredjeländer.
Jag hoppas att Balidelegationens besök blir mycket lyckosamt och att man lyckas föra fram de ståndpunkter som anges i vår resolution.
Dorette Corbey
(NL) Fru talman! Nästa månad på Bali måste EU utnyttja hela sin politiska tyngd för att göra konferensen till en framgång. I det sammanhanget är vi i hög grad beroende av stöd från utvecklingsländerna och även länder som Kina och Indien. Hittills har de länderna bidragit mycket lite till klimatförändringen, men de drabbas allvarligt av dess följder. EU måste erbjuda sig att hjälpa dessa länder och nå ut till dem så att de kan anpassa sig till klimatförändringen, och vi måste investera i tekniköverföring.
Min förhoppning är att vi under 2009 verkligen ska kunna komma till skott och sluta ett bra avtal som även Förenta staterna kan ansluta sig till. Men om övriga världen inte vill göra som EU och enas om bindande mål behöver vi en plan B och till och med en plan C.
Plan B skulle vara att fastställa globala mål för minskningar inom varje industrisektor, och om det inte fungerar skulle plan C vara att införa importavgifter för produkter från länder som vägrar genomföra klimatpolitiken.
Den föreslagna resolutionen är utmärkt och förtjänar vårt fulla stöd. Jag vill gratulera Satu Hassi och skuggföredragandena.
David Hammerstein
(ES) Fru talman! En genomsnittlig utsläppsnivå per invånare har föreslagits för alla, men tänk på att något som kanske är rättvist i socialt hänseende kanske i slutändan är omöjligt ekologiskt sett.
Miljömål måste innefatta länder som Kina och Indien, och de måste vara rättvisa. Samstämmighet på miljöområdet mellan nord och syd måste dock komma till stånd snabbt, och utsläppsnivån måste vara mycket låg om det ska bli en effektiv åtgärd och inte bara en rökridå.
Samtidigt bör vi överväga skattemässiga och kommersiella åtgärder för att begränsa handeln med både produkter som orsakar stora föroreningar och produkter som tillverkats med smutsig teknik.
Externt klimatskydd av det slaget kan utgöra ett gensvar från EU:s sida på de ökade utsläppen från våra produkter från sydliga länder, och vi kan samla in den inkomst som genereras och sedan investera den i ren teknik i syd.
Jens Holm
Vi ska snart besluta om hur vi ska kunna bekämpa den globala uppvärmningen efter 2012, då Kyoto-avtalet löper ut.
Vi har ett mycket bra underlag. Vi kräver minskningar på upp till 80 procent till 2050, stöd till utvecklingsländerna för att minska sina utsläpp, åtgärder mot köttindustrin som står för nästan en femtedel av de globala växthusgasutsläppen, mer flexibla patentlagar som gör det lättare att sprida grön teknologi, certifiering av biobränslen för att undvika att dessa hamnar i konflikt med livsmedelsförsörjning och bibehållandet av världens skogar. Allt detta är som sagt jättebra.
Det som saknas och som vi måste göra i framtiden är åtgärder mot de ständigt växande trafikströmningarna inom EU, EU:s subventioner och det faktum att marknaden brukar vara överordnad när EU lagstiftar och implementerar.
Det finns elva ändringsförslag och de flesta tycker jag är bra och förstärker inriktningen i resolutionen, nämligen att det är den rika världen som bär ansvaret för klimatförändringarna och därför måste ta ledningen för radikala minskningar.
Jag oroas av ändringsförslag 7, som vill använda kärnkraft för att bekämpa växthuseffekten. Vi ska inte ersätta ett miljöproblem med nya problem.
Anders Wijkman
Fru talman! Det är snart 15 år sen Rio-konferensen undertecknade klimatkonventionen och ändå är det ett faktum att klimatutsläppen ökar snabbare i dag än någonsin tidigare. Det visar hur otillräckligt det internationella samarbetet hittills har varit.
EU måste fortsätta att ta ett ledande ansvar genom åtgärder på hemmaplan, allt från tuffare krav på morgondagens bilar till ökat stöd för alternativa energikällor. Men ”domestic action” räcker inte. Karl Heinz Florenz frågade vad vi kan erbjuda resten av världen. Det var en bra fråga. Jag tror vi kan erbjuda tre saker. För det första ren miljövänlig teknik till alla de utvecklingsländer som är i en moderniseringsfas, inte minst Kina och Indien. De har all rätt till sin utveckling men de behöver inte upprepa våra misstag. Att ge stöd till teknik och kunskap måste bli en prioritet i EU:s budget. Det tjänar de på, men det tjänar också vi på.
Lika viktigt är det att ta vårt historiska ansvar och ge stöd till anpassningsåtgärder till alla de låginkomstländer som kommer att drabbas hårt av stormar, översvämningar och förlängd torka. De pengar som hittills avsatts i olika anpassningsfonder respektive det initiativ som kommissionen nyligen tagit, ”Climate Alliance”, räcker inte. De är löjligt små. Behoven är hundratalt mycket större.
För det tredje är det, som Lena Ek underströk, viktigt att beakta skogarnas roll, inte minst de tropiska skogarna. Vi måste ge skogsägarna ett incitament att inte hugga ner skogen utan att bevara skogen.
Klimatpolitiken står inte och faller med Bali, men ett lyckat resultat på Bali ökar naturligtvis förutsättningarna för att nå ett slutavtal år 2009. För att underlätta detta utgår jag ifrån att kommissionen och rådet lyssnar på parlamentet, inte minst om behoven att göra mycket mer vad gäller tekniksamarbete, anpassningsåtgärder och skogsfrågor.
Matthias Groote
(DE) Fru talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Vid stats- och regeringschefernas vårtoppmöte fattades lämpliga beslut om kampen mot klimatförändring. Beslutet om växthusgaser innebär en minskning med 20 procent av 1990 års utsläppsnivåer i EU till 2020. Vid vårtoppmötet enades man också om att minskningsmålet skulle höjas till 30 procent om andra industriländer åtog sig att begränsa sina växthusgasutsläpp. EU bör därför göra allt man kan för att uppmana andra industriländer att ansluta sig till det avtal som kommer efter Kyoto.
Jag vill hänvisa till en annan specifik fråga, nämligen transport, för det är viktigt att vi lyckas få med transport i avtalet efter Kyoto. Bara i Europa kommer 21 procent av alla växthusgaser från transport. Framför allt omfattades inte internationell luftfart av Kyotoprotokollet eftersom ICAO, Internationella civila luftfartsorganisationen, försäkrade att det fanns planer på ett globalt system. Detta löfte har inte uppfyllts sedan 1997, och tyvärr väntar vi fortfarande på att luftfart ska tas med i protokollet. Jag hoppas vi kan ta ett steg mot detta på Bali.
Herbert Reul
(DE) Fru talman, mina damer och herrar! Vi har ett allvarligt klimatproblem. Det förnekar ingen. Den politiska frågan är dock hur vi ser på lösningen av problemet. Jag måste säga att vi har haft stora svårigheter med det aktuella betänkandet när det gäller synen på problemet.
Man löser inte problem genom att beskriva domedagsscenarier och tala om kränkningar av mänskliga rättigheter eller genom att anlägga en modfälld ton i stället för att föreslå lösningar. Strävan måste vara att realistiskt och objektivt söka efter lösningar och värdera olika argument. I det avseendet ser jag det som beklagligt att vi inte har varit beredda att acceptera avvikande bedömningar när det gäller orsakerna till klimattrender och klimatförändringar. Jag stöder definitivt fastställande av ambitiösa mål, men vi måste också se till att de är uppnåeliga, för annars blir vår klimatpolitik verkningslös.
Det är också fel att skapa tabun och säga att frågor som kol och utveckling av ren kolteknik eller kärnkraft är förbjudet område och att det enda svaret är förnybar energi. Med en sådan inställning frångår vi helt själva problemet. Vad vi behöver är en uttömmande debatt där alla aspekter detaljgranskas och vi alla är öppna för en mångfald instrument och information från en lång rad källor.
Jag anser att vi också, som en del av debatten, bör överväga vilken effekt vi kan åstadkomma och med vilka resurser. Hur får vi största möjliga effekt? Vi bör också fundera över kostnaderna. Jag menar att vi inte bara bör inrikta oss på hur nationella politiska beslut fattas utan även, som ett par kolleger har sagt till mig, överväga hur teknikutvecklingen kan stimuleras och stödjas. Det verkar inte vettigt att hålla dagens debatt och sedan, två eller tre timmar eller två eller tre dagar senare, diskutera Lissabonstrategier och liknande i samma kammare. Dessa två debatter måste slås samman till en om vi ska kunna bekämpa klimatförändringen och lindra dess effekter.
Jag menar att det bara funnits begränsade möjligheter här att framföra de kritiska synpunkter som vi ventilerat under våra utskottsöverläggningar. Jag hoppas att vi nästa gång, när vi behandlar det fullständiga betänkandet från utskottet för klimatförändringar, får möjlighet att föra fram en något bredare uppsättning argument.
Karin Scheele
(DE) Fru talman! Jag vill instämma i de många gratulationer som framförts till föredraganden för detta utmärkta och objektivt upplagda betänkande, som också fått stöd av en stor majoritet i utskottet för klimatförändringar. Det behöver knappast sägas att vi förväntar oss resultat och ett tydligt mandat från Bali. Det måste innefatta gemensamt men differentierat ansvar för industriländerna, tillväxtekonomierna och utvecklingsländerna.
I resolutionen anges också tydligt att vi förväntar oss resultat till 2009. I de rättsakter som Europaparlamentet antar - inkluderandet av luftfarten i utsläppshandeln och koldioxidutsläpp från motorfordon har redan nämnts av några talare i dag - måste vi sända mycket tydliga politiska budskap till övriga världen, övriga världsdelar. Det är en nödvändig förutsättning om vi ska få alla länder med oss.
Katerina Batzeli
- (EL) Herr kommissionsledamot! Först och främst vill jag gratulera er till era insatser i den viktiga internationella klimatförändringsfrågan.
Herr talman! Kampen mot klimatförändringen bör prägla utarbetandet av en ny utvecklingsmodell. Denna modell kommer att innebära att den befintliga politiken ges en ny utformning med inriktning mot miljöskydd, där ekonomisk verksamhet kombineras med respekt för naturresurser och socialt välstånd.
EU bör spela en ledande roll och se till att förhandlingarna inte resulterar i en utökning av Kyotoprotokollets flexibla mekanismer. Målet på Bali bör vara ett avtal med ett miljöperspektiv. I avtalet bör även möjligheterna till teknisk innovation, ekonomisk utveckling och skapande av sysselsättning tas till vara.
Övergång till en global ekonomi med låga koldioxidutsläpp, genom att koldioxidmarknaderna kopplas till system för utsläppshandel, skulle vara ett steg i rätt riktning.
Balikonferensen bör utgöra en möjlighet att formulera ett övergripande förslag för tiden efter 2012, med bindande, långsiktiga mål.
Manuel Lobo Antunes
rådets ordförande. - (PT) Fru talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Det här är en debatt av obestridd betydelse som vi regelbundet har här i Europaparlamentet. Frågan om klimatförändring och EU:s förberedelser inför Balikonferensen har varit ett återkommande tema under dessa månatliga sammanträden där jag deltagit. Det är ett tydligt bevis för den vikt som parlamentet med rätta fäster vid frågan, och nu på förmiddagen var klimatförändringen återigen på agendan i samband med debatten om globaliseringen.
I mitt inledningsanförande talade jag om EU:s sex grundläggande målsättningar inför Balikonferensen. Det handlar om tydliga och väldefinierade mål som jag tror att alla förstår och stöder till fullo, och vi strävar naturligtvis efter att uppnå dem alla. Men jag sa också mycket tydligt att detta är en besvärlig, komplex och politiskt känslig process, men vi kommer givetvis att göra vårt yttersta för att nå en lösning.
Vissa ledamöter har antytt att EU kanske inte varit den ledare man ofta sagt sig vara i denna process. Jag delar inte den åsikten, för om det finns något block, någon organisation eller enhet som har visat konkreta tecken på att ha ambitiösa mål, att vilja gå längre och visa verkligt intresse för ett problem som påverkar våra medborgare, så är det EU. Vi har fastställt våra egna mål för minskning av utsläppen, som ingen annan i världen kan komma eller har kommit upp till, och vi har också gjort betydande ansträngningar för att spara energi, investera i förnybar energi osv. Vi måste därför vara stolta över våra insatser och vårt arbete och inte tappa farten.
Till sist vill jag också säga att jag noterat rekommendationerna och förslagen i Satu Hassis betänkande. Elisa Ferreira nämnde vissa av dessa förslag, och rådet kommer definitivt att ha rekommendationerna i åtanke.
Stavros Dimas
ledamot av kommissionen. - (EN) Fru talman! För det första vill jag tacka talarna i dagens debatt för deras positiva bidrag.
Det håller på att uppstå samförstånd om att det behövs globala bemödanden för att vinna kampen mot klimatförändringen och att Bali måste bli avstampet för klimatöverenskommelsen för perioden efter 2012 och dess innehåll.
Europeiska unionen kommer att intensifiera sina bilaterala kontakter med viktiga partner för att få stöd för denna linje. Men vi måste också se bortom Bali. Låt oss inte glömma att Bali bara är början på en förhandlingsprocess, Det är förstås grundläggande att se till att vi hamnar på rätt kurs på Bali. Men vi måste öka våra ansträngningar att komma fram till gemensamma ställningstaganden och gemensamma lösningar med alla våra partner under de kommande månaderna och åren.
Toppmötena mellan EU och Kina och EU och Indien, liksom toppmötet mellan EU och Asien, som alla ska hållas nu i november, är nästa steg på vägen mot att skapa ännu större konvergens och politisk drivkraft för den internationella klimatöverenskommelsen för perioden efter 2012.
När det gäller Förenta staterna och Kanada är det viktigt att upprätthålla kontakterna med de federala regeringarna, men också att gå vidare. Internationella partnerskapet för insatser på koldioxidområdet med amerikanska delstater och kanadensiska provinser, som jag undertecknade för Europeiska unionens räkning i Lissabon den 29 oktober, består av partner som aktivt försöker förverkliga koldioxidmarknader genom tvingande tak och handelssystem.
Jag ser fram emot att fortsätta dessa diskussioner med ledamöterna i Europaparlamentet inför Bali och tackar er så mycket för ert stöd.
Jag måste understryka att utan Europaparlamentets kontinuerliga stöd skulle vi inte ha fått något energi- och klimatförändringspaket tidigare i år, och utan ert stöd kan vi inte hoppas nå ett bättre resultat på Bali. Så kom till Bali med stora ambitioner och försök hjälpa oss, som ni är så bra på.
Talmannen
Jag har mottagit ett resolutionsförslag, som ingivits för det tillfälliga utskottet för klimatförändringar i enlighet med artikel 108.5 i arbetsordningen.
Debatten är härmed avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon, torsdag.
