Återupptagande av sessionen
Ordföranden
Jag förklarar Europaparlamentets session återupptagen efter avbrottet den 2 maj 1998.

Ordföranden
Mina damer och herrar! Ni vet alla att Italien just nu upplever dagar fyllda av särskild smärta och sorg på grund av den tragedi som orsakades av en störtflod av lera och vatten över flera orter i regionen Kampanien, framför allt Sarno, Bracigliano, Quindici och Siano. De identifierade offren uppgår till 135 och antalet försvunna kan till och med vara ännu större. Antalet skadade är 95 och mer än tusen personer har förlorat hus och egendomar.
I stunder som denna tycker jag att det är viktigt att Europeiska unionen visar sin solidaritet med offren och deras familjer. Om ni är överens skall jag framföra vår institutions kondoleanser och solidaritetskänsla till de italienska myndigheterna.
(Applåder)

Monti
Herr ordförande! Låt mig säga att kommissionen instämmer i det ni just har sagt om denna allvarliga och skrämmande olycka. Inom kommissionen undersöker vi för närvarande vilka konkreta ingripanden som denna solidaritet kan leda till.
(Applåder)

Ahern
Herr ordförande! Jag skulle vilja informera kammaren om att i dag kl. 13.00 GMT genomförde Indien ett underjordiskt kärnvapenprov liknande det landet genomförde 1974. Jag skulle vilja be kammaren att omedelbart fördöma dessa kärnvapenprov och fördöma Indien för att de inte har undertecknat icke-spridningsavtalet för kärnvapen. Jag skulle också vilja be kammaren att kritisera de fem erkända kärnvapenmakterna för att de föregår med dåligt exempel, och särskilt i Mururoa för en tid sedan. Vi i Europeiska unionen har varit en dålig förebild för Indien och jag skulle också vilja att kammaren fördömer överförandet av civil kärnteknik till tredje land.
(Applåder)

Ripa di Meana
Ett mycket kort inlägg i en ordningsfråga för att framföra förhoppningen att kommissionen skyndsamt avsätter belopp som är tillräckliga med tanke på den allvarliga katastrof som drabbat Kampanien och Sarnodalen.

Bianco
Herr ordförande! Jag begärde ordet tidigare, men ni var taktfull nog att inleda detta sammanträde med att påminna om de offer som har krävts i Sarnodalen. För denna solidaritet vill jag tacka er och professor Monti. Det är nödvändigt att parlamentet trycker på så att Europeiska rådet och kommissionen ingriper effektivt så att detta plågade folk - som jag har besökt och därvid kunnat på plats konstatera under vilka förhållanden de lever - skall kunna känna att Europa inte håller sig borta.

Marinucci
Herr ordförande! Låt mig tacka er för den känslighet ni har visat genom att ägna det här sammanträdets öppnande åt den tragedi som har drabbat Kampanien. Jag hoppas verkligen att den tillgivenhet och känslighet som mina kolleger har visat genom att applådera ert initiativ och den känslighet som kommissionär Monti visat prov på, som upprepade sitt inlägg och som även har avgivit vissa löften, verkligen skall göra det möjligt för Italien att känna närheten till Europa i detta tragiska ögonblick.

Díez de Rivera Icaza
Herr ordförande! Jag skulle vilja veta om ni kan göra någonting för att få reda på anledningen till att bolaget Air France ställt in sitt reguljära flyg och sitt specialflyg till Strasbourg.
I går var jag tvungen att resa i 14 timmar. När jag äntligen kom fram till Strasbourg, detta parlaments säte, denna vackra stad, kändes det som om jag kommit till Indien med tanke på hur trött jag var, och vi skulle verkligen vilja undvika att göra oss löjliga. Av denna anledning, herr ordförande, skulle jag vara mycket tacksam om ni kunde göra någonting i den här frågan för att få reda på motiven till att Air France ställt in sina flygning.
För det andra, och eftersom ni haft känsligheten att börja detta sammanträde med att tala om katastrofen som ägt rum i Italien, skulle jag också vara tacksam om ni beaktade en annan katastrof som också har enorma proportioner, inte i människoliv men i dessa människors försörjning och avseende det unika europeiska området som Coto de Doñana är. Följaktligen skulle jag vara tacksam om ni kontaktade myndigheterna för att på detta sätt visa er solidaritet. Tack så mycket.

Ordföranden
Tack så mycket, fru Díez de Rivera. Det skall jag göra.

Christodoulou
Herr ordförande! Vid plenarsammanträdet den 29 april hedrade Europaparlamentet minnet av en stor grek och en stor europé. Konstantin Karamanlis var en allmänt erkänd nationell ledare, som stod över partipolitiken och hade lyckan att under sin livstid få uppleva hur hans verk erkändes av politiska vänner och politiska motståndare. I sin politiska verksamhet visade han alltid klokhet, måttfullhet och framsynthet. Han förverkligade nationella visioner och på ett konsekvent och ansvarsfullt sätt förde han alltid den för landet mest gynnsamma politiken, varvid han lade grunden för välståndsutvecklingen I vårt land. Men Konstantin Karamanlis var också en stor europé, inte bara därför att han var den enastående ledare som bokstavligen förde sitt land in i de europeiska gemenskaperna, utan därför att han alltid hade en mycket konkret och klar uppfattning om det europeiska idealet. Han trodde att endast ett enat Europa skulle uppnå storhet och garantera sina folk demokrati, välstånd och fred.
De grekiska Europaparlamentarikerna, herr ordförande, håller I morgon bitti kl 08.30 en minnesgudstjänst till Konstantin Karamanlis minne. Gudstjänsten äger rum i Palais, en trappa upp, och alla kolleger som skulle vilja deltaga är välkomna.
(Applåder)

Pomés Ruiz
Herr ordförande! Denna församling, som har givit så många prov på att vilja försvara de mänskliga rättigheterna, borde inte förbise att den kriminella organisationen ETA förra veckan återigen agerat mot en politiker, en försvarare av friheten i Spanien, Tomás Caballero, medlem i det politiska partiet Unión del Pueblo Navarro och talesman för detsamma i kommunfullmäktige i Pamplona, och att de också mördat en fänrik i civilgardet, Alfonso Parada.
Herr ordförande! Den kriminella organisationen ETA utgör än i dag det mest flagranta brott mot de mänskliga rättigheterna som förekommer inom unionens område.
Denna församling kan inte förbise dessa brott och bör fördöma attentaten. Jag ber er, herr ordförande, att framföra detta fördömande till de spanska myndigheterna och till offren.
(Applåder)

Medina Ortega
Herr ordförande! I de spanska socialdemokraternas namn vill jag uttrycka mina kondoleanser till Pomés för mordet på hans åsiktsfrände och ansluta mig till fördömandena av detta nedriga attentat och av mordet på civilgardisten, Parada.

Gutiérrez Díaz
Herr ordförande, ärade ledamöter! Genom att med smärta fördöma två nya mord på europeiska medborgare fullgör vi inte en ritual, utan hävdar, gentemot mördarnas fascistiska irrationalitet, ännu en gång principerna på vilka byggandet av Europeiska unionen vilar: den demokratiska samlevnaden, respekten för minoriteter och erkännandet av majoritetens vilja.
Genom att säga " nej" till försöken att använda våld för att driva igenom de upplystas vilja, bekräftar vi vårt beslut att försvara demokratin med demokratiska metoder och medel, men utan att detta bör tolkas som en svaghet, utan som den djupa övertygelsen om att, om det är sant att man genom våldets fascistiska irrationalitet kan mörda demokrater så är det inte mindre sant att man aldrig kommer att kunna mörda demokratin.
Vår smärta för offren och våra kondoleanser till deras närstående förbinder oss på ett logiskt sätt med det som de försvarade och för vilket de mördades. Följaktligen är det inte överflödigt att påminna om att genom att säga " nej" till all form av fascism - även om den utger sig för att vara nationalism - och trots att de i skydd av fegheten kan mörda europeiska demokrater, kommer de inte att kunna försvaga vår övertygelse eller splittra oss i vår solidaritet.

Morris
Herr ordförande! Jag vill ansluta mig till vad kollega Ahern sade om de indiska kärnvapenproven och samtidigt rikta kammarens uppmärksamhet på att det denna vecka är den kristna biståndsveckan i Förenade kungariket. Jag hoppas att vi från parlamentets sida kan skicka ett mycket tydligt meddelande till G 8-mötet i Birmingham om att vi alla är för att de snabbt tar upp frågan om skuldbördan för länder i tredje världen. Den tar död på många miljoner människor, särskilt små barn, och jag tror inte vi vill underlåta att skicka ett mycket tydligt meddelande om att de nu äntligen måste lösa frågan om skuldbördan och hur den påverkar små barn, särskilt i tredje världen.

Schifone
Herr ordförande! Detta är första gången jag befinner mig i Europaparlamentet och jag är även regionalråd i Kampanien, så jag kunde knappast undgå att notera den stora känslighet med vilken ni lät era tankar gå till befolkningen i vår region som nyligen drabbats av flodvågen av lera, av denna tragedi som förstörde hela byar och orsakade dödsoffer, samtidigt som många av dem som begravts i ruinerna fortfarande saknas.
Låt mig också understryka att vår region nu får betala priset för en vettlös politik som bedrivits under decennier och att det nu krävs en handlingsplan som regionen håller på att utarbeta, och som skall omfatta övervakning, inventering och förebyggande av naturkatastrofer.
Men allt detta kräver ansträngningar och solidaritet även av Europeiska unionen, och därför tackar jag er och även alla dem av mina kolleger som uppmanat Europeiska kommissionen att skyndsamt ingripa som ett konkret bevis på europeisk solidaritet gentemot vår region.

Vallvé
Herr ordförande! Som fortsättning på det som mina kolleger Pomés, Medina och Gutiérrez sagt, vill jag också uttrycka mitt fördömande mot attentaten som skett i Baskien och i Navarra i förra veckan och uttrycka våra kondoleanser till offren och deras familjer.

Ordföranden
Tack så mycket, herr Vallvé.

Begäran om upphävande av Campos parlamentariska immunitet
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är debatt om betänkande (A4-0155/98) av Palacio Vallelersundi för utskottet för arbetsordningen, valprövning och ledamöters immunitet om begäran om upphävande av António Carlos Ribeiro Campos parlamentariska immunitet.

Palacio Vallelersundi
Herr ordförande! Jag har äran att presentera detta betänkande, för utskottet för arbetsordningen, valprövning och ledamöters immunitet, om de portugisiska myndigheternas begäran om upphävandet av den parlamentariska immuniteten för vår kollega i denna kammare, Ribeiro Campos.
Den slutsats som utskottet för arbetsordningen kom fram till, med sju röster för och två emot, är att det inte finns skäl för ett uttalande från denna kammare om den begäran som framställts av de portugisiska myndigheterna, av den anledningen att det i de handlingar som har översänts inte finns tillräckligt med material för att göra en bedömning. Jag återkommer till detta längre fram.
Parallellt med detta - och som andra punkt - uttalade sig utskottet för arbetsordningen för att parlamentet i sitt betänkande skulle göra klart att det INTE lade några hinder för att Ribeiro Campos skulle höras - dock skulle inställelsen vid domstolen vara i egenskap av vittne och utan några som helst restriktioner avseende hans rättigheter, särskilt de rättigheter som han åtnjuter i egenskap av ledamot i denna kammaren, och varje tvingande åtgärd skulle, självfallet, vara utesluten.
Följaktligen består den åtgärd som godkänts av utskottet för arbetsordningen, valprövning och ledamöters immunitet av två delar: det finns INTE skäl för ett uttalande och det finns INTE några hinder från parlamentets sida för att Ribeiro Campos inställer sig och vittnar i den rättegången.
Herr ordförande! Egentligen står vi inför ett gammalt problem, ett problem som denna kammare behandlat åtminstone sedan 1976, sedan valet av Europaparlamentets ledamöter genom direkta allmänna val skapade ett behov av en gemensam stadga för alla ledamöter. Det handlar om ett tydligt bevis på de problem som uppstår när man inte har en gemensam stadga för alla ledamöter. För att analysera den här frågan måste vi nämligen referera till artikel 10 i protokollet om privilegier och immuniteter från 1965, och till dokumentet från 1976 avseende valet av representanter i Europaparlamentet, och till konstitutionen eller de rättsliga bestämmelserna i varje medlemsstat där vi hittar så skilda situationer som att det inte finns någon parlamentarisk immunitet i Storbritannien eller att den är helt annorlunda den som finns i andra medlemsstater. Detta skapar skillnader som inte har något berättigande. Denna kammare representerar i allt högre grad Europas medborgare. Följaktligen bör deras parlamentariker ha skyddsmekanismer, då den parlamentariska immuniteten inte är något annat än skyddet av deras arbete i parlamentet. Och detta skydd bör skapas enligt principen om jämställdhet mellan dess ledamöter.
Av denna anledning, herr ordförande, skulle jag vilja fördjupa mig i den andra delen av beslutet som antogs med bred majoritet i utskottet för arbetsordningen. Utskottet för arbetsordningen försöker sedan länge, trots den olikhet som beror på att vi tvingas följa de olika medlemsstaternas lagstiftning i gemenskapens handlingar, skapa en gemensam rättspraxis, ett beteende som är gemensamt för alla. Och detta beteende bör framför allt baseras på att inte skapa artificiella skillnader mellan en ledamot i Europaparlamentet och en vanlig medborgare. En ledamot i Europaparlamentet är en vanlig medborgare inför lagen, men han är också folkets representant och bör som sådan skyddas från rättsliga förfaranden som är till nackdel inte för honom själv, utan för det han representerar. Egentligen till nackdel för det europeiska medborgarskapet.
Följaktligen, herr ordförande, finns denna nyanserade andra del i beslutet som antagits av utskottet för arbetsordningen, valprövning och ledamöters immunitet. Det som utskottet för arbetsordningen vill framföra till de portugisiska myndigheterna är att det inte sätter upp några hinder, men håller hårt på de garantier som varje ledamot i detta parlament förtjänar i egenskap av sådan. Följaktligen gör det klart att det för tillfället inte föreligger skäl för ett upphävande av immuniteten, begär att få mer information när ärendet nått längre och motsätter sig, under tiden, inte att Ribeiro Campos hörs i enlighet med dessa villkor.

Wibe
Herr ordförande! Låt mig börja med att tacka Palacio Vallelersundi för ett alldeles utmärkt betänkande, vars slutsatser jag helt instämmer i. Låt mig också få säga att den principfråga som vi diskuterade i utskottet för arbetsordningen, valprövning och ledamöters immunitet gäller var i den juridiska processen som parlamentets immunitet skall börja gälla. Det rör sig alltså om en juridisk process som kan sägas sträcka sig från förhör över förundersökning till åtal, dom och straff. Frågan är alltså var i denna process som den parlamentariska immuniteten skall börja gälla.
Det finns ju exempel på parlamentarisk immunitet som enbart omfattar själva straffet; man kan alltså åtalas och dömas men inte bestraffas. En sådan immunitet gäller dock inte för Europaparlamentets ledamöter. Vi hamnar i stället före punkten åtal. Huvudfrågan gäller då om en förundersökning, som det rör sig om i detta fall, också skall omfattas av vår immunitet eller ej. Vi har ju beslutat att den inte omfattas av vår immunitet. De portugisiska myndigheterna får således inleda förundersökningar i detta fall, men om de kommer till punkten åtal, i detta fall av Campos, måste de återkomma med en begäran om upphävande av immunitet.
Det finns två skäl till varför vi inte anser att en förundersökning bör ingå i det som krävs för immunitet: För det första kan man säga att en förundersökning behövs för att klarlägga den exakta naturen av de eventuella brott som personen skall ha begått; en förundersökning kan således klargöra situationen för oss här i parlamentet.
Det andra skälet är precis det som Palacio Vallelersundi nämnde, nämligen att vi vill minimera denna immunitetsrätt så mycket som möjligt och se till att den inte skall innebära något privilegium för ledamöterna av detta parlament. Den skall i stället vara just det som den är avsedd att vara, nämligen ett skydd för vår yttrandefrihet. Med det vill jag yrka bifall till detta betänkande.

Ordföranden
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Begäran om upphävande av Rosado Fernandes parlamentariska immunitet
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är debatt om betänkande (A4-0154/98) av Wijsenbeek för utskottet för arbetsordningen, valprövning och ledamöters immunitet om begäran om upphävande av Raúl Miguel Rosado Fernandes parlamentariska immunitet.

Wijsenbeek
Herr ordförande! I denna begäran, där sakförhållandena visserligen skiljer sig från Palacios föregående betänkande angående Campos, handlar det i själva verket om samma sak.
Den portugisiska allmänna åklagarmyndigheten vill för båda ledamöterna inleda en undersökning beträffande handlingar som de beskylls för att ha begått, som för övrigt inte har något med saken att göra här, men som i båda fallen gäller en beskyllning om missbruk av EU: s jordbruksfonder. Vi har i parlamenten undan för undan byggt upp en fast rättspraxis, och i detta fall, och till och med i bägge fallen, skulle vi kunna säga att det handlar om fumus persecutionis. Trots detta vill vi inte göra det, eftersom vi sedan några år tillbaka just utgår ifrån att vi inte skall ge pressen och allmänheten någon anledning att tro att vi skulle vilja skydda våra ledamöter och att de fritt skulle kunna göra eller påstå olika saker med hänvisning till den parlamentariska immuniteten och utan påföljd.
Den parlamentariska immuniteten syftar till, och måste hanteras så även i fortsättningen, att institutionen som sådan kan skyddas mot obstruktion riktad mot utövandet av den lagstiftande uppgift vi nu har erhållit. Det innebär att varje individuell ledamot inte kan göra anspråk på skydd mot straffrättslig undersökning. Här kommer vi då in på det som är kärnan i det problem som i dag föreligger i Palacios betänkande och mitt eget.
Artikel 10 i protokollet säger att ledamöterna skall åtnjuta " vad avser deras egen stats territorium, den immunitet som beviljas parlamentsledamöter i deras land" . I Portugal kan parlamentsledamöterna inte höras, inte ens som vittne - herr ordförande, jag måste få förklara detta - utan att immuniteten formellt upphävs för detta. Vi utgår just från att våra ledamöter inte behöver få immuniteten upphävd för att kunna höras.
Här skär sig således, återigen, avsaknaden av en eget, i detalj definierad stadga och den egna, för alla ledamöter lika immuniteten. Det är hög tid att presidiet kommer med de nödvändiga förslagen här som så länge har förespeglats oss, annars kommer detta inte att ordna sig under nästa sammanträdesperiod heller.
Mitt utskott har redan vid åtskilliga tillfällen försökt att på informell väg nå en överenskommelse med de portugisiska myndigheterna, eftersom detta ju inte är första gången som medlemsstaten Portugal begär upphävande av immunitet, i synnerhet vad beträffar Campos, där vi gång efter annan svarar att myndigheterna har full frihet vad förhör och undersökningar beträffar så länge parlamentet som institution, eller som i fallet med de aktuella ledamöterna, kan utöva sin verksamhet fritt och ostört. För oss kan det ännu inte bli tal om att upphäva immuniteten, eftersom några handlingar, straffbara eller inte, ännu inte lagts dem till last.
Inom kort kommer en delegation från vårt utskott att avlägga ett arbetsbesök i Portugal och återigen lägga fram detta ärende, men då direkt och inte enbart via utväxling av korrespondens med kollegerna i det portugisiska parlamentet och med justitiedepartementets berörda myndigheter.
Under tiden står vi fast vid vårt förslag att inte hörsamma denna begäran, varken positivt eller negativt. Vi ber åklagarmyndigheten att genomföra den önskade undersökningen, inklusive förhör av ledamöterna, men då hålla oss underrättade och inte, innan vi fått möjlighet att ge vårt utlåtande, vidta någon som helst åtgärd mot de berörda ledamöterna som skulle omöjliggöra deras arbete vid vår institution.
Tillsammans med Palacio ber jag denna kammare att stödja denna rekommendation.

Wibe
Herr ordförande! Jag vill åter säga att jag inte har några som helst invändningar mot det betänkande som Wijsenbeek har utformat. Som han själv säger, är ju principfrågan egentligen densamma som i föregående ärende, dvs. om en åklagare skall ha rätt att inleda en förundersökning, eller om detta kräver att vi upphäver ledamöters immunitet. I detta fall gäller samma beslut som i fallet Campos.
Det finns dock en viss skillnad mellan dessa två fall som det kan finnas anledning att fästa uppmärksamheten på. Jag tror att vi är nästan rörande eniga i utskottet för arbetsordningen, valprövning och ledamöters immunitet om vad den parlamentariska immuniteten egentligen skall omfatta, nämligen yttrandefriheten för oss ledamöter; den skall alltså inte kunna inskränkas på något sätt. I princip betyder det att vi inte skall kunna åtalas för någonting som sägs från talarstolarna inom detta hus.
Vi är lika rörande eniga om att när det gäller " vanliga" brott, dvs. kriminella handlingar, skall vi parlamentariker utan vidare kunna åtalas och vår immunitet upphävas.
Jag vill dock peka på att det finns en gråzon mellan dessa två ytterligheter. Man kan alltså tänka sig att en ledamot håller ett tal i parlamentet som han alltså inte kan åtalas för. Om ledamoten sedan åker till sitt hemland och håller exakt samma tal, med ett politiskt innehåll, skall han då kunna åtalas för detta? Skall vi alltså upphäva hans immunitet för detta? Det är ungefär vad som gäller i fallet Campos, men som inte gäller i detta andra fall, där det rör sig om ett eventuellt brott som ligger helt utanför verksamheten som ledamot av Europaparlamentet.
Med dessa detaljanmärkningar vill jag ännu en gång gratulera föredraganden till ett alldeles utmärkt betänkande.

Ordföranden
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Rättsligt skydd för biotekninska uppfinningar
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är debatt om andrabehandlingsrekommendationen (A4-0170/98) från utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt om rådets gemensamma ståndpunkt (C4-0132/98-95/0350(COD)) inför antagandet av Europaparlamentets och rådets direktiv om rättsligt skydd för biotekniska uppfinningar (föredragande: Rothley).

Rothley
Herr ordförande, kära kolleger! Jag rekommenderar att Europaparlamentet inte gör några ändringar av den gemensamma ståndpunkten. Jag har varit föredragande i tio år. När detta direktiv godkänns, är jag fullständigt nöjd. Tiden är mogen för ett beslut. Vi behöver klara och tydliga bestämmelser: Vad inom området bioteknik är värt att skyddas och vad är det inte?
Rådets gemensamma ståndpunkt överensstämmer i stort sett med de förslag som parlamentet godkände med stor majoritet vid den första behandlingen. Vi behöver ett beslut från de europeiska lagstiftarna. Detta område är varken reglerat i de nationella patentförordningarna eller i det europeiska patentavtalet. Därför är det vår uppgift att garantera ett rättsligt skydd inom Europeiska unionen, och det är vår plikt att undvika en rättslig splittring.
I diskussionen har följande punkter spelat roll: Konventionen om biologisk mångfald, den så kallade Riokonventionen. Konventionen godtar för övrigt uttryckligen patent och andra former av skydd av upphovsmannarätt. Jag är för att Europeiska unionen och Europaparlamentet arbetar för att Riokonventionen strikt följs, och att vi gör vårt yttersta för att det som var avsikten med denna konvention också blir till verklighet.
Nästa år kommer vi att granska TRIPs-avtalet. Om det skulle visa sig att det faktiskt är nödvändigt att revidera TRIPs-avtalet, då skulle jag höra till dem som kämpar för att det skall revideras, och att även direktivet skall ändras. Men det vet vi inte än.
Jag har redan sagt att även det som inte är värt att skyddas kommer att regleras. De flera år långa diskussionen om människokroppen har formulerats på ett sätt som rådet har antagit ord för ord.
Vad gäller kloning har rådet godkänt en skarpare formulering än vad Europaparlamentet har. På området könsceller, som det tvistades mycket om i det första förslaget, har vi nu en tydlig bestämmelse. Vad gäller djur har rådet strukit fyra ord, nämligen " djurens lidande" och " fysiska men" . Jag vill påpeka, att det talas om " lidande" även i direktivet om djurförsök. Jag kan inte föreställa mig att vi på allvar inleder ett förlikningsförfarande på grund av dessa fyra ord, som inte har någon självständig betydelse.
Vad gäller användning av embryon har rådet gjort vissa begränsningar: det är inte tillåtet för industriella eller yrkesmässiga ändamål. En sak bara: Glöm inte att detta har gjorts av hänsyn till Förenade kungariket. Vi som europeiska lagstiftare kan göra det, som inte går mot bärande rättsliga principer i alla medlemsländer, som inte går mot den offentliga ordningen, och vi kan göra det, som inte allmänt anses vara avskyvärt, och som inte går mot god ton. Det går inte! För övrigt är det bara ett exempel, det vill säga även andra former av användning av embryon kan kontrolleras, med förbehåll för att de av andra skäl går mot den offentliga ordningen och god ton.
Vad handlar det om? Vi måste vara vuxna 2000-talets utmaningar. Vi i Europeiska unionen har inte avancerat inom datateknik, underhållningselektronik, laserteknik, solcellsteknik, informationsteknik och så vidare. Hur skall vi då kunna vinna i framtiden? Hur skall vi kunna skapa arbetsplatser? Förmodligen inte genom att börja klippa håret på varandra! Det är inget direktiv endast för den europeiska industrin. Nej, det är ett direktiv också för forskningscentrum, statliga, universitetsbaserade och privata, som finansieras genom licensavgifter för sina patenterade forskningsresultat. Vill vi slå undan benen på denna forskning? Vill vi dra in den ekonomiska grunden för denna forskning?
(Blandade reaktioner) Forskning betyder investering. Investering betyder arbetsplatser. Och om ni inte godkänner detta direktiv - ärade kollega Graefe zu Baringdorf - var då vänlig och sluta skriv resolutioner mot arbetslösheten. Europaparlamentet kan med detta direktiv befästa sin roll som medlagstiftare i Europeiska unionen. Tiden är mogen för ett beslut. Dessa beslut skall vi fatta i morgon.
(Applåder)
Barzanti
Herr ordförande! I Europa behövs det ett direktiv som harmoniserar rutinerna för patentering av biotekniska uppfinningar. Denna fråga har diskuterats under mer än tio år. Äntligen kan diskussionen avslutas genom att vi utan ytterligare ändringsförslag godkänner den balanserade och effektiva text som beskriver rådets gemensamma ståndpunkt. Jag instämmer i det betänkande som utarbetats av Rothley.
Det är hög tid att skapa ordning och klarhet i en kaotisk och förvirrad situation, för att undvika de tolkningsskillnader och segdragna diskussioner som skadar Europa och som lämnar fältet fritt för de stora amerikanska och japanska multinationella företagen. Direktivet har tillkommit ur behovet att bestämma europeiska regler, mot bakgrund av det regelverk som har skapats och utvecklats på internationell nivå: Europarådets konvention om mänskliga rättigheter och biomedicin, Riomötets konvention om biologisk mångfald, som just i dagarna utvärderas i Bratislava.
Den som redan tidigare har accepterat det aktuella direktivet anser att patentet, inom ramen för en global ekonomi som inte tillåter marginella undantagslösningar, är av grundläggande betydelse för att garantera forskning, tillåta kontroll, sprida resultaten och tillåta en allmän ekonomisk utveckling.
När det gäller biotekniken är ett " nej" på ideologiska eller kategoriska grunder, som jag ändå kan respektera, enligt min mening ett steg tillbaka. Jag anser att man måste styra biotekniken, leda den, genom att se till att man får till stånd ett patentförfarande där man bestämmer etiska gränser som skall vara väl definierade och okränkbara. Detta är det typiskt europeiska och i enlighet med de förslag som vårt parlament har lagt fram vid första behandlingen.
Jag kan inte minnas de enskildheter i texten som här har påpekats. Man har utryckt mycket svepande kritik gentemot avtalet och vi måste upprepa att det inte är sant att man kan ta patent på teknik för genmanipulation av foster, det är inte sant att man kan ta ut spärr-patent eftersom patentet ger rätten till en process som leder fram till ett läkemedel som begränsas till den enda användning som anges i patentet. Jag undervärderar verkligen inte de tänkbara obalanser som kan uppkomma till skada för jordbruket och till fördel för industrin och risken för ett aggressivt utnyttjande av södra halvklotet. Europa skall stå i främsta ledet när det gäller att kämpa för ett effektivt samarbete och för att man respekterar den biologiska mångfalden i alla beslut, respekterar naturen och folkrätten, men det gör man genom att föra en modig politik, det är inte med hjälp av patenträttigheter och med detta direktiv som man kan skapa ett instrument det avseendet.
När det gäller detta direktiv måste vi i stället tänka positivt, när vi nu ser till bioteknikens framtid. De som frammanar suggestiva och skrämmande bilder av grismänniskor eller nya Frankensteins monster, något som även Dario Fo, min gamle vän, nyligen gjorde, vill jag påminna om andra monster, konkreta och inte inbillade: allvarliga sjukdomar som ännu inte besegrats, gissel som cancer och aids. Detta direktiv kan hjälpa oss att besegra dem genom att ge forskningen och industrin fasta regler.

Mosiek-Urbahn
Herr ordförande, herr kommissionär, mina damer och herrar! Först vill jag tacka föredraganden för hans tålamod, engagemang och hans otroliga uthållighet under det tioåriga lagstiftningsförfarandet. Jag vill helt och fullt stödja hans rekommendation att godkänna den gemensamma ståndpunkten utan ändringar.
Även jag erkänner uttryckligen att den nu föreliggande gemensamma ståndpunkten är en klar förbättring i jämförelse med den första texten. Den framställer mycket på ett klarare och mera lättbegripligt sätt. Ändå skulle jag vilja påpeka att det vid det andra utkastet, som nu föreligger i form av den gemensamma ståndpunkten, inte handlar om en elementär ändring av det resultat som vi kom fram till i förlikningsutskottet. Min grupp röstade då ja till den kompromiss som man hade kommit fram till i förlikningsutskottet med överväldigande majoritet, och står helt och fullt bakom den. Jag skulle vilja påpeka, för att motverka intrycket, att det först nu inom ramarna för det andra lagstiftningsförfarandet föreligger en verkligt ansvarsfull text.
Ändå är den nuvarande texten som sagt entydigt formulerad, och i så måtto att välkomna. Problemen avseende acceptansen av detta direktiv beror på en grundläggande missuppfattning. Man antar att man inom ramarna för patentdirektivet även måste reglera alla etiska synpunkter. Härvid förbises mycket.
För det första betyder patentering av en uppfinning ingalunda att patentinnehavaren också använder den eller får använda den i industriell skala. Härom beslutar endast de nationella lagarna. På området bioteknik är detta i Tyskland i första hand lagen om genteknik, lagen om skydd av embryon och lagen om läkemedel. Om man vill sträva emot en enhetlighet på detta område, då behöver man just en europeisk lag om genteknik, en europeisk lag om skydd av embryon, men man kan inte gå in på detta inom ramarna för biopatentdirektivet.
Dessutom betyder tillbakavisandet av en patentansökan, alltså avslag av patentskydd, i motsats till den första synpunkten, alltså inte att en användning av uppfinningen är utesluten. Det betyder endast att den därmed står till förfogande för vem som helst, förutsatt att det är tillåtet enligt de allmänna nationella lagarna.
Det är viktigt att påpeka detta, för att väcka förståelse för direktivet, oavsett om det handlar om det första eller det andra utkastet, och för att inordna det på ett rättstekniskt korrekt sätt. Endast med hänsyn till denna aspekt är vi i stånd att inta en saklig ståndpunkt inom ramarna för detta lagstiftningsförfarande. Patenträtten är inget instrument för att postulera en ordning för europeisk lag och sed. Såtillvida röstar jag utan förbehåll ja till föredragandens innehållsliga förklaringar. Vi behöver detta direktiv, och när vi förhoppningsvis godkänner det i morgon, genom att vi röstar ja till den gemensamma ståndpunkten, får vi en förstärkning av Europas position på bioteknikens område, och kan därmed hävda oss mycket bättre rent konkurrensrättsligt.

Pompidou
Herr ordförande, mina kära kolleger! Den gemensamma ståndpunkt som läggs fram för oss i dag har vunnit i klarhet och juridisk precision i förhållande till det ursprungliga förslaget, för att inte tala om att det är mer acceptabelt på det etiska planet, och detta tack vare föredragandens anmärkningsvärda och envisa arbete. Denna gemensamma ståndpunkt garanterar en tydlig distinktion mellan genen som underlag för arvsmassan, alltså bärare av liv, och genen som en vanlig beståndsdel i det cellulära maskineriet, underlag för biotekniska uppfinningar och bärare av hopp.
Genom att göra en tydlig distinktion mellan upptäckt och uppfinning, och genom att stödja sig på artiklarna 3 och 4, undviker den gemensamma ståndpunkten allt beslagtagande av det levande, allt beslagtagande av den mänskliga kroppen och dess beståndsdelar i deras naturliga tillstånd. Tack vare stycke 28 i ingressen förblir den inom ramen för ett innovativt förfarande patenterade genen fri för forskningen och för all senare tillämpning, i den mån denna tillämpning inte ingår i den ursprungliga patenten. Det rör sig alltså om ett direktiv som avser att garantera uppfinnarens intellektuella egendom genom att stödja sig på de tre sedvanliga kriterierna - nyhet, uppfinningsvärde, industriell tillämpning - men som inskränker denna med precisa etiska regler.
Uteslutna från möjligheten att ges patent är såldes den mänskliga kroppen i alla dess utvecklingsstadier, procedurer som använder sig av könsceller, embryon och kloningar som man erhållit i syfte att reproducera människan. De etiska garantierna har en europeisk och oberoende etisk kommitté bidragit med, vilken nyss har förnyats av ordförande Santer, och som hädanefter samarbetar nära med Europaparlamentet, speciellt med STOA, dess byrå för parlamentarisk utvärdering. Nu garanteras bibehållandet av den biologiska mångfalden, nödvändigheten av att medta djurens lidande i beräkningen, och hänvisningen till ordning bland allmänheten samt till goda sedvanor. Två undantag är slutligen avsedda att garantera jordbrukarens förmåner vad gäller användningen för personligt bruk av produkter såväl från den egna skörden som från boskapen från det egna jordbruket.
Sammantaget redogör den gemensamma ståndpunkten för två ytterst viktiga frågor: å ena sidan respekten för etiska normer, genom att stödja sig på de grundläggande principerna som hör ihop med respekten för liv och mänskliga rättigheter, och å andra sidan skyddet för intellektuell egendom, utan att detta skydd vid något tillfälle förväxlas med ett framtida tillstånd för exploatering.
I detta sammanhang är den gemensamma ståndpunkten till belåtenhet vad gäller två betydande mål. Till att börja med ett ekonomiskt mål, som gör det möjligt att utveckla den inre marknaden för biotekniska uppfinningar, och - som en konsekvens därav - att åter dra till sig investeringar som lämnat Europeiska unionen och som i dag utgör en smärtsam bristvara gentemot konkurrensen från Förenta staterna, Japan och Kina. Återkomsten av en sådan ekonomisk dynamik kommer att möjliggöra skapandet av nya jobb inom de innovativa företagen och i en snabb takt.
Därefter ett humanitärt mål som även gäller allmänhetens hälsa: det handlar om att delta i kampen mot hunger i världen, tack vare framställningen av växter som är motståndskraftiga mot ödeläggande insekter eller mot torka, att möjliggöra kampen mot de stora endemiska sjukdomarna tack vare framställningen av nya vaccin - det är redan fallet vad gäller hepatit, utan tvivel snart även vad gäller aids och för vissa parasitära sjukdomar, vilka är verkliga plågoris för mänskligheten. Det handlar om att garantera diagnosen och behandlingen av genetiska sjukdomar, särskilt sällsynta sjukdomar, så kallade föräldralösa sjukdomar, det vill säga att svara mot förväntningar hos miljontals sjuka och deras familjer, vilka grundar sina förhoppningar på genetikens och de biotekniska uppfinningarnas framåtskridande.
Under dessa omständigheter ställer jag mig hädanefter positiv till antagandet av direktivet och betraktar det till och med som brådskande att antaga detta i dess nuvarande form, för att möjliggöra återkomsten av de kapital som är nödvändiga för utvecklingen och produktionen av jordbruks- och livsmedelsvaror framställda i ett sammanhang präglat av säkerhet för varorna och korrekt information för konsumenterna, men också av diagnostiska tester, vaccin och mediciner som är oumbärliga i kampen mot nya sjukdomar, genetiska eller infektiösa, vilka utgör ett plågoris för mänskligheten.

Monfils
Herr ordförande! Efter många år kommer bestämmelserna som reglerar omständigheterna och begränsningarna runt forskningen kring det levande äntligen att fastslås. Bravo och tack till herr Rothley, som på ett beundransvärt vis har fört debatten. Parlamentet har väsentligt förändrat förslaget till direktiv och har åtföljts i detta av ministerrådet, vilket jag gläder mig åt. Hädanefter har vi en text som balanserar väl mellan viljan att möjliggöra vetenskapliga framsteg inom forskningen kring det levande och omsorgen om att skydda den mänskliga värdigheten och människans integritet. Framöver kommer varje ingripande som riktar sig mot ett biologiskt ämne eller en framställningsprocedur att kunna bli föremål för patent. Såldes kan en delsekvens av en gen bli föremål för ett patent i den mån som ingripandet avser en konkret industriell tillämpning.
Men, som Pompidou påpekade, direktivet fastställer även begränsningar för forskningen och patenteringen. Artikel 6 säger att kloning av människor inte kan bli föremål för patent, inte heller procedurer som förändrar människans könscellsidentitet, eller användning av embryon i industriellt eller kommersiellt syfte, och naturligtvis kan inte heller patent utverkas för den mänskliga kroppen.
Det är alltså tydligt att invändningarna som riktar sig mot riskerna för genmanipulation inte har någon grund, inte minst som direktivet - vilket Pompidou också påpekade - förutser skapandet av en etisk grupp på europeisk nivå, utan att givetvis inverka på existensen av etiska kommittéer inom varje enskilt land. Detta är ett svar på de lögnaktiga kampanjerna som bedrivits i somliga länder, som mitt eget, Belgien, där man inbillar folk att kloning, manipulation av könsceller eller andra manipulationer är tillåtna, vilket inte är fallet. Måtte man läsa direktivet, så kommer man se att allt detta är helt felaktigt.
Mina damer och herrar, kära kolleger! Från ett uteslutande hälsovårdsperspektiv skulle jag vilja säga att det tack vare detta direktiv kommer att bli möjligt att under gynnsamma omständigheter fortsätta att bedriva forskning som avser att undanröja genetiska sjukdomar. Jag föreslår dem, som av rent ideologiska skäl skulle vilja hindra forskningen, att möta de patienter som angripits av genetiska sjukdomar, som till exempel Huntingtons sjukdom, och säga till dessa ansikte mot ansikte att man dessvärre inte kan bota dem eftersom parlamentarikerna har beslutat att inte bota dem.
I övrigt är summorna som har lagts ned på att utveckla nya mediciner enorma. Patenteringen är ett sätt att täcka utgiften, och den europeiska industrin kan i vilket fall som helst inte vara frånvarande från denna marknad av biologiska produkter, utan vilka vi år 2000 måste vårda människor med mediciner som kommer från Förenta staterna och Japan. Det skulle vara otänkbart, kära kolleger, att Europa överlämnar framtiden för européernas hälsa åt andra.
Till dem som erinrar sig det förflutna för femtio år sedan skulle jag vilja säga att historien har visat att det inte är urspårade läkare eller vetenskapsmän som skapat totalitära regimer, utan att det är det omvända förhållandet som inträffat. Varje demokratisk stat måste framställa instrument, inte för förbud utan snarare för inramning av den vetenskapliga verksamheten, för att undvika alla oönskade urspårningar. Detta är vad direktivet gör med en utomordentligt balanserad text som naturligtvis har vårt fulla stöd.

Ephremidis
Herr ordförande! Vi kommer att rösta emot både den gemensamma ståndpunkten och betänkandet av Rothley, därför att det behandlar detta ämne, som har en sådan enorm betydelse för mänskligheten både nu och i framtiden, med teknokratiska, finansiella regleringar; därför att det inte räknar med och inte inför några regler, stränga, förebyggande, återhållande, varaktiga och effektiva kontroller; för att det inte ens teoretiskt skall uppstå faror för kränkning av människan och naturen och för att inte människans sociala liv och utveckling skall äventyras. Tvärtom gör vi den bedömningen att även om vare sig betänkandet eller den gemensamma ståndpunkten avser det eller inte, så kommer dessa regleringar att göra det lättare för oligopolen/monopolen att lägga under sig dessa biotekniska upptäckter/uppfinningar, att börja tillämpa dem, och detta alltjämt i den hänsynslösa, omänskliga profitens namn. Därför sade jag att vi kommer att rösta emot, och vi håller fast vid kravet på att det behövs en radikal omarbetning av betänkandet, av den gemensamma ståndpunkten. Inriktningen och innehållet måste stå i överensstämmelse med vetenskapens verkliga uppdrag och svara mot människans krav att äntligen, med hjälp av vetenskap och upptäckter, kunna förbättra och trygga sitt liv i stället för att försämra det och utsätta det för risken att förintas.

Tamino
Fru ordförande! Att de Gröna är motståndare till detta direktiv är väl känt, liksom de tydliga motiven för det.
Enligt direktivet skall man kunna ta patent på levande organismer, deras gener och delar av deras kroppar, inklusive människans. Detta är en absurditet som borde vara uppenbar för alla medborgare. En levande varelse är inte ett ting, inte ett objekt, något man uppfinner, även om man ändrar dess gener genom att använda biologiska system som redan finns i naturen. Visserligen har dessa gener upptäckts, men upptäckter kan inte patenteras.
Vi är inte av princip motståndare till att man skall kunna ta patent på teknik som gör det möjligt att framställa modifierade organismer eller isolera eller kopiera gener. Men detta ger ingen rätten att ta patent på organismer eller gener.
Gener är information, en information som skrivits med et molekylärt alfabet, och den informationen ägs av den som generna tillhör. Man kan även hävda att detta är ett kollektivt arv som tillhör hela mänskligheten och som därför inte kan tillhöra något företag som förvandlar den till en vara. Att säga att denna information kan patenteras - till exempel en mänsklig gen som har isolerats och som kopieras utanför kroppen - är detsamma som att påstå att de litterära verk som skapats av Homeros, Dante eller Shakespeare - som i dag ingår i hela mänsklighetens kulturarv - kan patenteras om de återges via ett annat system som är resultatet av mänskliga tekniska framsteg, som t.ex. en CD-skiva. Vi är väl alla överens om att det är CD-skivan som skall patenteras, inte verken av Dante eller Shakespeare. Man kan med andra ord ta patent på teknik, men inte på gener eller organismer. Det sättet att resonera skulle nämligen få mycket farliga konsekvenser. Det äventyrar till exempel konventionen om biologisk mångfald, och dess enda mål är industrins vinster.
Det är av den anledningen vi anser att man inte kan acceptera att någon tar patent på levande varelser. Att göra det skulle dessutom leda till en farlig blockering av den vetenskapliga forskningen, något som har påtalats av National Institute of Health i USA, som nu förbjuder att man tar patent på gener.
Dessutom kommer genterapier bara att finnas tillgängliga för de vanligaste sjukdomarna, eftersom industrin inte har något intresse av att utveckla terapier för sällsynta sjukdomar som inte kan erbjuda tillräckliga vinster.
Europaparlamentet har redan ändrat direktivet, men rådet har tillbakavisat samtliga våra ändringsförslag, framför allt när det gäller piratverksamhet inom biotekniken, när det gäller jordbrukarnas privilegium och när det gäller vanvård av djur.
Av alla dessa skäl hävdar vi Gröna att man måste tillbakavisa detta direktiv, eller åtminstone återinföra de ändringsförslag som redan har godkänts av parlamentet.

Ewing
Fru ordförande! Min grupp kommer att rösta mot direktivet. Jag ansluter mig helhjärtat till det de två senaste talarna - Ephremidis och talaren från den gröna gruppen - har sagt och understryker alla deras synpunkter om inflation av människovärdet.
Jag tycker det verkar vara så att vi ombeds ge carte blanche till de multinationella företagens vinstmotiv i läkemedelssektorn. Jag tror inte den sektorn behöver särskilt mycket av vår sympati. Vi ombeds egentligen fungera som patentlagens tjänare. En del av de påståenden som gjorts har varit rent falska. Man sade att den gemensamma ståndpunkten tar hänsyn till 66 viktiga ändringsförslag som parlamentet antagit men om man undersöker saken närmare upptäcker man att så inte är fallet. Ändå har sådana påståenden spridits och fått personer som invänder att framstå som oresonliga. Vissa har verkligen ändrats, andra har strukits. Jag kan till exempel nämna ändringsförslag nummer 13 där ordet " rättigheter" har utelämnats och endast ordet " skyldigheter" återstår. Jag opponerar mig mot detta.
Det finns också en motstridighet i sättet som förespråkarna för detta direktiv lägger fram det. De kan säga " vi är mot att ta patent på den mänskliga kroppen" men sedan gör de det lagligt att ge patent på en isolerad gen i en gensekvens. Det finns en viss missledande aspekt för mycket i det hela. Det handlar om att det behövs lagstiftning för att förhindra en röra av nationella lagar om immateriella rättigheter. Det stör den inre marknaden. De etiska övervägandena är väl ändå mycket viktigare än så. Vi kan inte strunta i vår mänsklighet bara för att prata om patentlagstiftning.
Jag har en skrivelse från De Clercq, ordförande i utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt, där jag är ledamot, som hävdar att den nuvarande bristen på skydd förorsakar en begåvningsflykt av forskare till USA och Japan. Jag tycker att det är en helt annan fråga. Det har lagts fram många felaktiga påståenden om att de multinationella företagen inte vill gå in på den konkurrenskraftiga läkemedelsmarknaden om de inte får detta särskilda skydd. Eftersom jag är positivt inställd till patientgrupper har många patientgrupper kommit till mig och talat om att de framställts felaktigt.
Jag anser verkligen att detta är ett mycket allvarligt ärende för parlamentet! Jag vädjar till er som människor att hantera det på ett korrekt sätt.

Sandbæk
Fru ordförande! Om inte ändringsförslagen antas kommer jag också att rösta emot det här direktivet. Det finns många olika skäl till att göra det, och jag hinner inte gå in på många av dem, med två saker har varit särskilt viktiga för mig. Dels anser jag inte att den gemensamma ståndpunkten från rådets sida säkerställer forskningen rörande sällsynta sjukdomar, och dels gör den gemensamma ståndpunkten det mycket svårt för oss att uppfylla våra förpliktelser gentemot den fattigaste delen av världen.
Jag har fortfarande stora problem med patentering av gener. En gen är ju en information, och det är ju faktiskt ingen mening att säga att man kan ta patent på en genkopia, alltså patent på en geninformation, för det finns ju i stort sett ingen skillnad, eller över huvud taget ingen skillnad. Jag kan gå med på att man kan ta patent på den information som rör en helt konkret användning av genen, men alltså bara på denna användning. Det torde i tillräckligt hög grad säkra industrins förtjänstmöjligheter, och det skulle samtidigt bli ett kraftigare incitament till att också forska om sällsynta sjukdomar.
Mitt andra bekymmer är att vi med rådets gemensamma ståndpunkt underminerar u-ländernas möjlighet att skydda sin rika natur och inte minst möjligheten att tjäna pengar på den. I den europeiska konventionen om biologisk mångfald slås det fast att äganderätten till genetiskt material bestäms nationellt. Det är mycket enkelt att säkerställa att denna princip efterlevs. Det räcker med att man upprätthåller det aktuella landets lagar, eller att man får fritt samtycke av den person man har hämtat materialet till uppfinningen ifrån. Detta är ett effektivt sätt att säkra u-ländernas intressen.
Jag kan helt enkelt inte acceptera argumentet att ett sådant krav står i strid mot TIPs-avtalet. EU måste vid de kommande förhandlingarna om detta avtal arbeta för att u-ländernas intressen säkras, och vi som parlament måste sörja för att kommissionen i dessa förhandlingar intar en tydlig ståndpunkt till fördel för konventionen om biologisk mångfald och för en rättvis fördelning av intäkterna från u-ländernas egen natur.
Till sist vill jag bara uppmana alla att stödja dessa viktiga ändringsförslag, som garanterar våra förpliktelser både gentemot sjuka människor och gentemot utvecklingsländerna.

Gebhardt
Fru ordförande, herr kommissionär, kära kolleger! Många vill få direktivet om rättsligt skydd för biotekniska uppfinningar från bordet i ilfart. Detta är inte Europaparlamentets uppgift. Vår uppgift är att inte låta rådet vid den andra behandlingen få oss att gå ifrån det som vi beslutade vid den första behandlingen. Annars skapar vi ett farligt prejudikat, som undergräver parlamentets rättigheter. Därför föreligger några ändringsförslag av den gemensamma ståndpunkten som vi absolut måste godkänna. Jag nöjer mig med två exempel.
För det första: Om vi redan har beslutat att byggstenar för det mänskliga livet och delar av hela djur- och växtvärlden skall kunna patenteras som uppfinningar, får vi inte dessutom slå upp dörrarna på vid gavel för piratverksamhet på bioteknikområdet.
Därför har vi i den första behandlingen krävt åtminstone ursprungsbevis på det biologiska materialet, som motverkar missbruk och som kan avleda eventuella krav på skadestånd. Den strök rådet. Vi måste åter skriva in kravet på ursprungsbevis.
För det andra: Vi måste också rädda den bioetiska kommittén i den form som beslutades av oss. Med den grupp för etikrådgivning som är tillsatt av kommissionen, och vars uppgifter omfattar allt från kommunikationsteknik till bio- och genteknik, är det inte gjort.
Hur skall egentligen tolv, om än prominenta, vetenskapsmän vid sidan om sin egentliga sysselsättning, dessutom kunna täcka hela fältet modern teknik på ett seriöst sätt? Medborgarna väntar sig inte något alibi, utan en säker vägledning på ett område så fyllt av förhoppningar och ängslan. Därför måste Europaparlamentet stå fast vid en separat bioetikkommitté inom ramen för patentdirektivet.

Casini C.
Fru ordförande! När vi för första gången röstade i kammaren om rådets gemensamma ståndpunkt försvarade jag kraftfullt den gemensamma ståndpunkten. Jag gjorde det av vad jag ansåg vara etiska skäl: Jag förenklade saker och ting genom att intala mig att människolivets värde ligger till grund för alla juridiska regler och måste också utgöra grund för alla politiska program, dvs. stödet till forskningen, framför allt den medicinska och farmakologiska i syfte att bekämpa svåra sjukdomar, är ett sätt att bevara och till och med främja de etiska principerna.
Men parlamentet ansåg att andra etiska principer inte hade tagits med i beräkningen i tillräckligt hög grad och rådets första gemensamma ståndpunkt underkändes. Arbetet har börjat på nytt och de etiska kraven har framhållits speciellt, av parlamentet, av rådet och av kommissionen. Vid den första behandlingen röstade parlamentet igenom en serie ändringsförslag som gjorde att direktivet blev tydligt och att det respekterade de etiska kraven, även inom de nya områden som togs med.
Kommissionen ansåg att man kunde ansluta sig till samtliga de ändringsförslag som röstades igenom av parlamentet. Rådet ville tvärtom genomföra vissa ändringar. Den centrala punkten, den punkt som alla måste uttrycka sin personliga åsikt om, och jag tror att detta är en personlig åsikt som delas av många kolleger - den prövosten som kan användas för att avgöra hur tydliga rådets ändringsförslag är, är frågan om mänskliga foster, och här har rådet gjort ändringar som gör att det som en gång var tydligt och klart framställt, i stället blir otydligt. För att göra ett område begripligt som även rent juridiskt är ganska komplicerat, så sade parlamentet: " det går inte att ta patent på mänskliga embryon, vare sig som slutprodukter i en process eller som instrument i en process" .
Rådet har infört formuleringar som godkänner, via tolkningar, via upptagning av det europeiska direktivet i nationell lag, att man tar patent på processer som utnyttjar mänskliga embryon och på embryona själva. Detta är min uppfattning som jurist. Åtminstone har man infört ett mått av osäkerhet. Det måste vara detta parlaments plikt att avlägsna den osäkerheten. Jag röstar därför för ändringsförslagen nr 1, 14, 19 och 24 som undanröjer denna tvetydighet.
Jag vet mycket väl vad som är den grundläggande diskussionen, det är inte en juridisk diskussion, inte en etisk diskussion, utan en rent praktisk. Direktivet har förelegat Europaparlamentet under alltför lång tid, och ändå är det ett rättvist direktiv som skall godkännas, utan att vi förlorar mer tid.
Jag håller med om att direktivet som helhet är ett bra direktiv, men jag skulle vilja rätta till den här punkten. Varför har rådet infört ändringar som gör den tydliga texten otydlig? Eller är det som man sagt i det rättsliga utskottet och som man kanske kommer att upprepa i denna kammare, att dessa ändringar bara är lexikaliska men att de inte ändrar innehållet? Då kan jag inte föreställa mig att ett ändringsförslag, som förtydligar det som nu verkar vara oklart, skulle kunna leda till förseningar och hindra att rådet accepterar parlamentets ändringsförslag. Eller också kommer det på nytt att bli strid om den här punkten, men då kan vi - för att använda ett italienskt uttryck - säga att under de här formuleringarna " ligger det en hund begraven" , dvs. man vill ha fria händer att göra något som parlamentet inte vill att man skall göra.
Därför hoppas jag att ändringsförslagen 1, 14, 19 och 24, som alla har samma syfte i grunden, skall godkännas och jag fortsätter att stödja det grundläggande valet att uppmuntra forskningen för att bekämpa de sjukdomar som utgör ett allvarligt hot mot mänskligt liv. Jag hyser gott hopp om att detta inte skall försena ett definitivt godkännande av direktivet.

Hyland
Fru ordförande! I mitt föregående inlägg i den här debatten erkände jag vikten av en med försiktighet hanterad genforskning och dess roll i utmaningen att hålla uppe livsmedelsproduktionen i världen och att bibehålla familjejordbrukens förmåga att överleva kommersiellt. Jag är dock mycket besviken över att de tidigare ändringsförslagen 95, 76 och 78, som diskuterades och godtogs av parlamentet, åter lagts fram för kammaren i samband med förslaget. Jag tycker inte att det är ett särskilt demokratiskt system och det är verkligen inte ett system som helt återger de åsikter som de ledamöter som talat har.
När Europaparlamentet röstade om det ursprungliga direktivet fördes en speciell klausul in, känd som ändringsförslag nr 95, som erkände småjordbrukares rätt att fritt återanvända allt patenterat utsäde och vidareutveckla sitt egen utsäde. Fri tillgång till och fritt utbyte av säd och genetiskt material är grundläggande för jordbrukarnas ständiga nyskapande. Om Europa skall skydda mångfalden av sädesslag i framtiden, måste det se till att jordbrukare garanteras en sådan fri tillgång och användning. Jordbrukarnas privilegium måste skyddas i det avseendet att hela Europas familjejordbruks sociala och ekonomiska enhet skyddas. Annars kan vi lika väl överlämna monopolet på livsmedelsproduktionen till multinationella företag, vilket verkligen skulle vara en mycket antisocial utveckling.
Min sista punkt är att jag inte stöder - och det har jag tidigare redan sagt - gentekniken när den tillämpas på människor. Livet är inte en handelsvara som kan köpas och säljas. Jag välkomnar det faktum att det omprövade direktivet utesluter patentbarhet på följande punkter: processer för kloning av mänskliga varelser, processer för modifiering av människans könscellers genetiska identitet och användning av mänskliga embryon för industriella och kommersiella ändamål.

De Clercq
Fru ordförande, herr kommissionär! Som ordförande för utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt anser jag att det nuvarande förslaget till direktiv är ett skolexempel på europeisk lagstiftning. Aldrig tidigare har Europaparlamentet haft så stort inflytande över den europeiska lagstiftningen som i den här frågan. Kommissionen först, sedan rådet, har godtagit så gott som alla ändringsförslag från utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt, från dess föredragande och slutligen från parlamentet. Utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt har verkligen uppskattat detta och slutit upp bakom ministerrådets gemensamma ståndpunkt.
Jag hoppas att detta också kommer att vara fallet med anledning av denna omröstning och att vägen äntligen, efter tio års diskussioner, kommer att ligga öppen för ett rättsligt skydd för biotekniska uppfinningar på europeisk nivå. Det går för övrigt inte längre att vara utan en europeisk bestämmelse i ärendet. Brist på skydd för biotekniska uppfinningar leder ju bara till en brain-drain till Förenta staterna och Japan. Vi löper risken att helt och hållet förlora en viktig marknad som mycket snabbt håller på att utvecklas. Även här spelar sysselsättningen en roll.
Dessutom har de industriella tillämpningarna hamnat på efterkälken. Detta gäller särskilt för läkemedelsindustrin, där 96 procent av de biotekniska uppfinningarna kommer till användning. Självklart är det inte människovärdigt att låta djur lida i onödan. Den gemensamma ståndpunkten ger ett svar på detta. Men lika lite är det människovärdigt att låta barn och obotligt sjuka lida när det finns en lösning tillgänglig.
Jag anser också att man i förslaget till direktiv har funnit en riktig jämvikt, en riktig jämvikt mellan tekniska och etiska dimensioner. Som europeisk folkrepresentation får vi inte vara rädda för biotekniken. Vi måste tvärtom bevisa att vi klarar av den biotekniska utmaningen och att vi via passande lagstiftning också vågar inleda den.

Sjöstedt
Fru ordförande! Såväl Europeiska unionen som dess medlemsstater har undertecknat FN: s konvention om biologisk mångfald. Vad är det då som vi har förbundit oss att respektera?
Redan i konventionens ingress fastslås att varje stat har rätten till sina biologiska resurser, däribland de genetiska resurserna. I artikel 3 och 15 utvecklas detta ytterligare. Det görs också fullständigt klart i artikel 15.5 att användandet av genetiska resurser skall föregås av att man får ursprungsstatens tillstånd. Detta är inte förenligt med denna gemensamma ståndpunkt som vi tar ställning till. Det är glasklart och oacceptabelt.
I dag finns merparten av de genetiska resurserna i utvecklingsländerna, dvs. i den fattiga världen. En patentordning utan respekt för konventionen om biologisk mångfald riskerar att utveckla sig till ett system, där stora transnationella företag kan överta dessa länders genetiska rikedom som de sedan måste köpa tillbaka i olika former. Jag menar att detta är helt oacceptabelt.
Dessa skrivningar kan förbättras om ändringsförslagen 25 och 5 antas, men det är ändå inte tillräckligt. Jag menar att på grundval av respekt för konventionen om biologisk mångfald och på andra etiska grunder bör detta förslag avvisas.

Ahern
Herr ordförande! Jag hoppas att ledamöterna inte skall vilseledas av föredragandens försäkran att den gemensamma ståndpunkten respekterar denna kammare. Det finns 68 ändringar i den text till gemensam ståndpunkt som antogs av parlamentet vid den första behandlingen. Det borde visa att detta dokument inte återspeglar kammarens åsikt på ett riktigt sätt. Efter tio år och ett tidigare avslag har vi ännu inte lyckats få till det.
Jag tänker inte upprepa alla gröna invändningar - ni har hört dem förut. Jag tänker föra till protokollet åsikterna hos några av de delar av samhället vars röster inte har hörts under utarbetandet av detta direktiv.
Jag har till ledamöterna skickat runt en lista över de patientorganisationer som motsätter sig patenteringen av mänskliga gensekvenser. Så här ställer sig Förenade kungarikets " Official Genetic Interest Group" : " Om patent ges till en produkt eller behandling eller läkemedelsprodukt som innehåller eller är uppbyggd på kunskaper hämtade från en gensekvens skall patentskyddet inte gälla själva sekvensen. En annan produkt eller behandling som innehåller eller som använder kunskaper som hämtats från samma gensekvens skall omfattas av ett helt skilt patent och det får inte förekomma någon patentering av derivat."
" The Irish Inherited Disorders Organization" har klagat över att de vilseleddes och blev felinformerade och att deras ståndpunkt framställdes oriktigt. Organisationen stöder inte patentering av mänskliga gensekvenser.
Den tyska föreningen för mänsklig genetik förklarar genom sin ordförande: " Vi motsätter oss patentering av mänsklig genom och de DNA-sekvenser den innehåller. Vi stöder världsförbundet för medicin, europeiska läkarkommittén, i deras motstånd mot patentering av mänskliga gener utan undantag."
Den brittiska föreningen för mänsklig genetik säger: " Artikel 5 verkar både tillåta och utesluta patentering av mänskliga gensekvenser."
Förvirringen förekommer på grund av att kammaren i juli vid den första behandlingen antog ett motstridigt förslag som både tillät och förbjöd patentering av mänsklig genom. En ihärdig kampanj som fördes av lobbyister och som fick ekonomiskt stöd av Smith-Kline-Beecham vilseledde och felunderrättade parlamentsledamöter om patientorganisationerna.
Vårt ändringsförslag nummer 22 försöker rätta till direktivets ordalydelse. Den europeiska ekumeniska kommissionen för kyrka och samhälle säger: " Vi är fortfarande mycket missnöjda med detta direktiv. Vi uppmanar parlamentet å det starkaste att återställa behovet av en enskild etisk kommitté som kan granska patentansökningar och ändringsförslag nummer 76 avseende material av främmande och mänskligt ursprung" .
Våra ändringsförslag nummer 4, 11 och 12 upprepar helt det etiska ändringsförslaget. Kommissionens egen grupp av rådgivare om bioteknikens etiska konsekvenser, yttrande nummer 8, punkt 2: " En uppfinning som är baserad på användning av delar av mänskligt ursprung som utvunnits utan respekt för samtyckesprincipen uppfyller inte de etiska kraven. Den gemensamma ståndpunkten kan inte garantera detta" .
Angående användningen av embryon vill jag säga till mina kolleger: låt oss vara tydliga, vi kan inte kommersialisera användningen av embryon.

Barthet-Mayer
Fru ordförande! Av etiska skäl har min grupp opponerat sig mot all form av patentering vad gäller människan eller hennes biomolekylära beståndsdelar.
Gruppen Europeisk radikala alliansen hade visat sin oenighet med föredraganden som inte tog tillräcklig hänsyn till denna aspekt. Men rådets nya gemensamma ståndpunkt, som antas av utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt, förändrar väsentligt just den text som vi hade antagit och går i riktning mot en försvagning av den etiska aspekten genom att ytterligare utöka patenteringens tillämpningsområde.
Vi kan inte ge vårt samtycke. Även om man väger mot varandra å ena sidan påtryckningarna, lobbygrupperna och de finansiella insatserna, och å andra sidan Förenta staternas försprång på detta område, så strider det biologiska patentintrånget mot den humanistiska filosofin som vi - hoppas jag - är ett stort antal att ställa oss bakom i detta parlament.
På en annan nivå har rådet även undanröjt en uråldrig praxis, nämligen den förmånsklausul för jordbrukaren som ger denne rätt att återanvända utsäde som han producerar och säljer vidare till jordbrukshantering. Vår grupp stöder i synnerhet ändringsförslag 28 som avser att återinföra denna praxis.
För övrigt kommer de gamla sorterna själva, enligt det förslag som har lagts fram till oss, att kunna patenteras. Det kan föra oss väldigt långt. Jag skall endast nämna för er exemplet med en sort av indiskt ris, basmati, för vilken ett amerikanskt företag har ansökt om patent, vilket därmed förhindrar den fortsatta, traditionella, exporten av detta ris till USA. Det handlar inte här om att göra någon enkel anti-amerikansk propaganda, utan att utföra vårt politiska arbete genom att stå emot - på grundval av våra gemensamma värden - den endast ekonomiska vinningens kalla logik, vilken medlemsstaterna olyckligtvis tycks låta sig påtvingas en aning alltför lättvindigt.

Blokland
Fru ordförande! Än en gång tar Europaparlamentet itu med en gemensam ståndpunkt från rådet beträffande direktivet patent på biotekniska uppfinningar.
Redan under första behandlingen kunde vi inte ge vårt stöd åt Rothleybetänkandet. Det hade ett etiskt motiv. Vi är övertygade om att människor, djur och växter är unika skapelser av Gud och således aldrig, inte ens i imiterade, syntetiska delar, får kallas en mänsklig uppfinning. Detta bortsett från diskussionen om sättet som genetisk kunskap används på. Via direktivet blir genetiskt material bara ett medel med en kommersiell vinst som mål. Dessutom är det också frågan om patenteringen är så gynnsam för patienten: man kräver patent för kommersiella och inte för välgörande syften.
Under tiden har det kommit en andra gemensam ståndpunkt, och parlamentet förefaller ha tröttats av striden. De ekonomiska fördelarna för industrin förefaller fullständigt ha övervunnit de etiska randanmärkningarna, till och med i så hög grad att det rättsliga utskottet inte lägger fram ett antal av parlamentets viktiga ändringsförslag, som inte övertagits av rådet, på nytt. Föredraganden förordar att ståndpunkten skall tas över på det sättet. Har vi då antagit dessa ändringsförslag till ingen nytta? I likhet med några andra har vi lagt fram de viktigaste ändringsförslagen på nytt. Det kan väl ändå inte vara så att det är viktigare att snabbt kunna införa direktivet än att få ett innehållsmässigt välbalanserat direktiv?
Till sist vill jag nämna att det oroar mig att det ekonomiska intresset med lätthet dominerar detta direktiv och att de etiska invändningarna anses enfaldiga. Patentering av gener är inte självklart. Det är bara med mycket god vilja som syntetiska gener kan betraktas som uppfinning. Mänsklig värdighet, respekt för djur och växter i den av Gud givna skapelsen förblir viktiga diskussionsämnen. Det är alltför lätt att se detta så kallade rent tekniska direktiv fristående från moraliska och etiska överväganden. Den som tror sig vara av med dessa återkommande etiska frågeställningar genom att godkänna den gemensamma ståndpunkten tar fel. Diskussionen har bara börjat och kommer säkert inte att bli lättare genom godkännande av den nuvarande ståndpunkten.

Raschhofer
Fru ordförande! För länge sedan röstade 1, 2 miljoner av mina landsmän i en folkomröstning nej till patentering av biotekniska uppfinningar. Mot denna politiskt högexplosiva bakgrund läste jag detta betänkande med dubbel uppmärksamhet. Fastställandet att kommissionen och rådets gemensamma ståndpunkt skulle ha övertagit parlamentets ändringsförslag håller inte streck vid ett närmare betraktande. På flera viktiga punkter kan man se avvikanden.
Rådets gemensamma ståndpunkt normerar i artikel 5 stycke 2, att en isolerad del av människokroppen kan vara en patenterad uppfinning. Med denna bestämmelse undergrävs de facto förbudet mot kloning av mänskligt liv. Dessutom normeras att användningen av mänskliga embryon för industriella och kommersiella ändamål inte kan patenteras. Uteslutandet av patenteringen omfattar därmed inte användandet av embryon för terapeutiska syften och diagnosändamål. Jag anser emellertid att varje form av användning av mänskliga embryon bör uteslutas från patenteringen!
Parlamentets ursprungliga position vad beträffar det så kallade jordbrukarnas privilegium mjukades upp på samma sätt. Undantagen är nu bara makulatur, eftersom jordbruken tillåts använda sitt utsäde för generativ och vegetativ förökning, den ekonomiska möjligheten att använda patenten blir emellertid på goda grunder lämnade därhän av undantagsbestämmelserna. Därmed är utbytet av utsäde mellan jordbruk utan betalning av licensavgifter inte möjligt. Små utsädesföreningar kommer inte längre att kunna existera ekonomiskt. Följden blir en marknadsuppgörelse. Detsamma gäller för djuravel. Av dessa skäl röstar vi inte för förslaget.

Oddy
Fru ordförande! Jag skulle vilja tacka ordföranden för allt hans hårda arbete. Jag har följt detta förslag med intresse och jag var med i den ursprungliga förlikningsgruppen som misslyckades.
Direktivet står för en finkänslig balansgång mellan patentgivning och respekt för djurens välmåga och den mänskliga värdigheten.
Det bör noteras att läkemedelsindustrin är världsledande i Europeiska unionen och står för en stor del av välfärden i unionen. Jag har fått skrivelser från fackförbund i Förenade kungariket som stöder direktivet, som är oroliga för minskad sysselsättning om vi inte har någon typ av direktiv. Men vi får inte vara naiva - ett förkastande av detta direktiv kommer inte att förhindra biotekniska experiment. Forsknings- och arbetstillfällen inom detta område skulle helt enkelt flytta någon annanstans i världen och Europeiska unionen skulle vara förloraren.
Jag stöder i stort sett den gemensamma ståndpunkten även om jag delar en del av mina kollegers oro med avseende på djurens välmåga och etisk kontroll. Några av mina kolleger i denna kammare är dock långt ifrån uppriktiga när de låtsas motsätta sig direktivet på grund av ordvalet i vissa etiska restriktioner i förslaget. Verkligheten är den att de aldrig skulle kunna anta förslaget, vilket ordval som än används. Jag tycker de skall stå för det.
När det gäller frågan om den lobbyverksamhet vi har utsatts för verkligen representerar patienterna eller inte tycker jag att det är en steril debatt. Har ni någonsin stött på en organisation utan några som helst avvikande åsikter bland medlemmarna? Det är det totala saldot av medlemmarnas åsikter som är viktigt.
Sammanfattningsvis stöder jag i stort sett den gemensamma ståndpunkten även om jag har vissa bekymmer med de etiska övervägandena.

Liese
Fru ordförande, ärade damer och herrar! Föreliggande gemensamma ståndpunkt, som vi skall rösta om i morgon, är bättre än sitt rykte. Jag ser ingen anledning till någon eufori, och jag är i motsats till Rothley av den åsikten, att man kanske hade kunnat formulera ett och annat på ett bättre sätt, men den text, som vi skall rösta om i morgon är bättre än den text som parlamentets majoritet röstade nej till i februari 1995. Många förbättringar har gjorts, och jag tror att parlamentet då hade goda skäl att rösta nej, men att vi nu har lika goda skäl att tillbakavisa förslagen om att inte godkänna den gemensamma ståndpunkten.
Då fattades ett entydigt beslut om förbud för manipulation av könsceller. Den gemensamma ståndpunkten innehåller detta entydiga förbud mot människouppfödning genom ingrepp i de mänskliga könscellerna. Då hade vi en mycket luddig formulering om jordbrukarnas privilegium. Nu har vi en tydligare formulering. Vad beträffar patienterna, vill jag verkligen varna för att ta dem i anspråk för den ena eller den andra ståndpunkten. Den finns patientförbund som är för direktivet, och det finns förbund som är emot det. Båda har goda skäl. Här i parlamentet kan ingen med gott samvete påstå att det kommer att påverka forskningen av ett eller annat läkemedel si och så. Vissa seriösa vetenskapsmän företräder den ena positionen, och andra lika seriösa vetenskapsmän företräder den andra positionen, och vi får inte låta oss ryckas med i polemik, vilket har skett med några av kollegerna.
Vi bör ta detta direktiv för vad det är, ett direktiv för den inre marknaden, och ett direktiv som handlar om vetenskapliga faktorer och om arbetslöshet. Vi bör dock bestämt hänvisa till de etiskt motiverade gränsdragningarna, som parlamentet alltid har lagt stort värde på. I motsats till vad de Gröna påstår är det inte så att vi skapar arbetsplatser genom kloning, utan genom användningsmöjligheterna på området genteknik, som är etiskt oomstridda enligt majoriteten i detta parlament, och jag tror även majoriteten av Europas medborgare.
Vi måste emellertid formulera dessa etiskt motiverade reservationer mycket tydligt. Därför är jag glad att rådet har hittat en mycket vittomfattande formulering om kloning i den gemensamma ståndpunkten. Genom kloningsexperimentet på fåret Dolly och genom offentliggörandet av detta experiment känner många människor i Europa en inte obefogad rädsla. Kloning av människor är inget hjärnspöke. Om vi inte ser upp kommer det att finnas klonade människor fortare än vi tror.
Därför är det bra att vi som parlament - och nu även rådet - vill dra en entydig gräns här. Det som rådgivningsgruppen för bioetik i Europakommissionen föreslog var nämligen inte entydigt. De föreslog att endast en reproduktiv kloning av människor skulle förbjudas, vilket skulle betyda att kloningsexperiment på embryon skull vara tillåtna, och endast framställning av klonade spädbarn skulle förbjudas. Detta är emellertid en mycket inkonsekvent hållning, eftersom det för det första gäller människans rätt till liv och människovärdet från första början, och för det andra är framställningen av klonade embryon ett avgörande tekniskt steg mot klonade spädbarn.
Därför är det bra att vi har denna formulering som definierar kloning som framställning av mänskligt liv med samma arvsmassa som andra mänskliga liv. Därmed är vi starkare än Europarådets kloningsprotokoll, eftersom även begreppet " mänskligt liv" här definieras i den interinstutionella frågan. Alla försök att mjuka upp detta kloningsförbud kommer att ha min grupp att kämpa mot, nu och i framtiden.

Eisma
Eftersom jag bara har en minut, fru ordförande, så blir det staccato. Även vi anser att den förbättrade texten, om vi jämför med första behandlingen, är ett steg framåt. Men det är ännu inte tillräckligt. Jag anser också att det finns tillräckligt med skäl på ett antal punkter för att gå in i förhandlingar med rådet. En av dessa punkter är etikkommittén. Alldeles nyligen hörde vi ordförande Santer tala om sin tolkning av denna kommitté, och jag fattar fortfarande inte varför Europeiska kommissionen vill utvidga kommitténs uppgifter med informationstekniken. Låt kommissionen än en gång förklara varför den inte kan överta det framlagda ändringsförslaget nr 11 och varför den tycket att den egna texten, den egna tolkningen, nu är så mycket bättre än Europaparlamentets.
Till sist, fru ordförande, handlar det om delen djurens välbefinnande. Vi har lagt fram ett ändringsförslag, men inte bara vi som liberal grupp utan också David Martin och 29 andra, för att även undanta djur om det ger dem ett fysiskt handikapp. Föredragande Rothley skulle nu kunna säga att det bara handlar om ett par ord, men de betyder verkligen något för djurens välbefinnande. Jag hoppas därför att parlamentet kommer att överta detta ändringsförslag i morgon.

Querbes
Fru ordförande! Det är obestridligt att biotekniken kan bidra till mänsklighetens framsteg inom livsmedelsindustrin, miljön, hälsan och en hållbar utveckling som skapar jobb och aktiviteter.
Europa får försenas i detta hänseende. Inom sektorn för farmaceutisk forskning är emellertid endast 15 procent av patenten av europeiskt ursprung, mot 65 procent av amerikanskt ursprung.
Ett direktiv beträffande biotekniska uppfinningar borde hjälpa Europa att återhämta denna försening, men inte till vilket pris som helst. Biotekniken medför nya problem vars lösning kräver öppenhet, demokrati och etik. Vår grupp ansåg att förlikningsbetänkandet från 1995 offrade dessa aspekter på ekonomins och profitens altare, och det var därför som den röstade emot och bidrog till dess nederlag.
Kommissionens nya förslag tog lärdom av detta nederlag, men inte tillräckligt. Parlamentet har alltså antagit 66 ändringsförslag som rådets gemensamma ståndpunkt praktiskt taget integrerat för att bättre precisera villkoren och undantagen för patenterbarheten.
Liksom andra kolleger har påpekat är patentering av den mänskliga kroppen förbjuden, likaså av växtsorterna och djurarterna. Jordbrukarnas privilegium bekräftas, vilket således ger honom tillåtelse att använda produkten från sin skörd i reproduktionseller fortplantningssyfte, inom det egna bruket och av honom själv. Inte desto mindre beklagar jag att rådet inte har antagit det ändringsförslag från parlamentet som avsåg att skydda utvecklingsländernas rättigheter vad gäller arvsmassan.
Trots dessa synpunkter väcker texten som lagts fram för oss berättigade farhågor, ty riskerna är reella. Dessa risker har reducerats sedan 1995 genom att människans värdighet och integritet skyddas och genom att man skapar skyddsräcken. Den gemensamma ståndpunkten preciserar för övrigt att patenträttigheterna inte ersätter eller upphäver den lagstiftning som av etiska skäl begränsar, förbjuder eller kontrollerar forskningen och användningen av dess resultat. Men den väsentliga frågan handlar alltjämt om folkens och de folkvaldas möjligheter till kontroll av bioteknikens utveckling. Mänskligheten kommer inte att kunna dra fördel av bioteknikerna annat än genom att ingripa i vad deras utveckling skall innehålla i framtiden, i stället för att överlåta detta åt de multinationella företagen, som endast ser dessa som en ny inkomstkälla.

Graefe zu Baringdorf
Fru ordförande! Föredraganden och alla andra förespråkare för godkännandet av rådets gemensamma ståndpunkt har erkänt att den nuvarande gemensamma ståndpunkten innehåller förbättringar i jämförelse med sin föregångare i den första behandlingen.
Herr föredragande, detta är en kommentar till kritikerna, för ni vill ju godkänna denna ståndpunkt redan då. Om vi hade följt era råd, skulle vi inte ha haft de här förbättringarna i dag, och detta betänkande skulle ha förknippats med ert namn och det skulle ha varit sämre än det andra. Missförstå mig rätt: Jag är för ett gemensamt direktiv, men jag är för att det genomförs på ett kvalitativt förnuftigt sätt. Jag är föredragande för jordbruksutskottet, och det så kallade jordbrukarnas privilegium har förbättrats i den nuvarande gemensamma ståndpunkten i jämförelse med förslaget. Men det har ännu inte blivit det som jordbruksutskottet önskade, och som detta parlament röstade för.
Herr föredragande! Man kan inte ge upp så nära målet. Om ni är helt slut, så har jag ännu krafter kvar! Vi har ju arbetat tillsammans med detta i tio år, och därför vill jag att vi går in i debatt med rådet i förlikningsförfarandet med detta ändringsförslag, som vi ju inte ens har lämnat in. Jag är tämligen säker på att rådet antingen godkänner våra förslag genast, och låter bli att inleda förlikningsförfarandet, eller att vi får igenom våra önskemål i förlikningsförfarandet. Varför ge upp denna möjlighet till förbättring, när vi till och med företräder samma ståndpunkt på denna punkt, eftersom rådets förslag som sagt inte är konsekvent och inte logiskt. Alltså, herr Rothley, lyssna ännu en gång på kritikerna och visa ännu lite tålamod, för då har vi ett förbättrat förslag, och då är parlamentet i ett bra läge i debatten med rådet.

Berger
Fru ordförande! Många av talarna före mig har uttryckt sig som om parlamentet inte har något annat val än att godkänna den gemensamma ståndpunkten sådan som den är. Det sägs att rådet redan har tagit med flera av parlamentets ändringar, och att direktivet nu är mycket bättre än det tidigare utkastet, och i synnerhet mycket bättre än kommissionens förslag till direktiv.
Jag vill uttryckligen ansluta mig till denna diagnos, men inte till den slutsats som man drar härav. Den väsentligt förbättrade kvaliteten och systematiken i direktivet har vi säkerligen vår föredragande att tacka för. Men det är också ett faktum att rådet, i motsats till vad som påstås här, inte har tagit med några av de ändringsförslag som parlamentet beslutade om med stor majoritet. Och om man erkänner från alla håll och kanter att direktivet har blivit mycket bättre efter första behandlingen i Europaparlamentet, då kan man ju också dra den slutsatsen, att direktivet kan bli ännu bättre efter en andra behandling ...
(Applåder) om alla de ändringsförslag som inte antogs av rådet återigen läggs fram och antas. Även tiden och fristen talar för att ändringsförslagen kommer att antas på nytt. I rådet har ju antagandet av den föreliggande gemensamma ståndpunkten gått fort, och de föreliggande ändringsförslagen berör ju inte de ställen som var viktiga för kompromissen i rådet.
Vi kan utgå ifrån att ett snabbt ikraftträdande av direktivet uppnås även om vi ännu en gång företar ändringar och ger oss in i ett snabbt samordningsförfarande, eller kanske redan i förväg tar upp det med rådet.
En fråga kan jag emellertid inte alls förstå, och det är varför rådet inte har övertagit parlamentets formuleringar för undantagen för jordbruket. Som många här är medvetna om avvisas gentekniken av en bred majoritet just hos oss i Österrike, och i synnerhet inom jordbruket. Först nu har en försiktig öppning inletts från vårt jordbruk, och de ser, att gentekniskt förändrat utsäde och förökningsmaterial kan vara en fördel för dem.
När de nu märker ännu en gång, att de genom detta direktiv återigen hamnar i en ny ekonomisk beroendesituation, eftersom undantagen för jordbruken är för få, då kommer det inte att gynna acceptansen för biotekniken inom jordbruket.

Palacio Vallelersundi
Fru ordförande! Som sista talare för PPE-gruppen skulle jag i första hand vilja uttrycka mina gratulationer. Jag tror att den gemensamma ståndpunkten i morgon kommer att befästas som direktiv och det är bara att gratulera detta parlament och kommissionen. Jag anser att det utomordentliga arbete som utförts av Vandergheist, som jag ser sitter här, bör nämnas i sammanträdesprotokollet.
Men framför allt vill jag uttrycka min beundran och min respekt, som växt under dessa år, för föredraganden. Jag har inte följt detta direktiv under tio år, herr Rothley, men detta direktiv har funnits på bordet och skapat problem sedan jag kom till detta parlament. Jag måste säga att jag, genom det, har haft möjlighet att lära känna en stor jurist och parlamentariker. Det är väldigt egoistiskt, men det har varit nyttigt för mig.
Fru ordförande! Detta är inte ett hafsverk till direktiv. Nej. Det här är en bra text. Det är möjligt att det inte är den text som den lärde hade åstadkommit och det finns utan tvekan missar, men det är en bra text. I denna fråga måste man också bemöta vissa påståenden som gjorts, som att Rothley ville godkänna texten vid den första behandlingen. Det är inte sant. Rothley har kämpat, och han har kämpat mycket hårt för att vi skall komma fram till den nuvarande versionen. En kompromiss är bättre än det som kom ur ändringsförslagen från detta parlament. Ändringsförslag som speglade en konsensus mellan de olika grupperna; men tekniskt framhärdar jag i att denna text är bättre.
Låt mig ge några exempel: jordbrukarens pivilegium. I ändringsförslag 28 försöker man ändra förordning 2100/94. Detta är ett direktiv om patent. Man har upprepat det vid ett flertal tillfällen och jag kan inte annat än stämma in i det som Barzanti eller Mosiek-Urbahn eller Pompidou eller Oddy sagt. Detta direktiv är ett patentdirektiv. Om någon vill ändra förordningen 2100/94, låt dem göra det, men det går inte att ändra den bakvägen, genom detta direktiv.
Samma sak gäller för piratkopieringen som nämnts. TRIPs-avtalet, bland andra internationella texter, som sammanlänkar oss med alla Europeiska unionens medlemsstater, upprättar tre krav för patent: nyhet, uppfinnaraktivitet och industriell tillämpbarhet. Pompidou har påmint om detta. Vi kan inte införa ett fjärde. Det skulle vara rättsligt ogiltigt. Om någon på ett oegentligt sätt kommer över ett ting och patenterar det, träder självfallet medlemsstatens lagar på området in och det skulle bli en civilrättslig eller straffrättslig överträdelse, beroende på fall, och man tillämpar all lagstiftning för att, beroende på fall, till och med upphäva det patentet. Men i en norm om patent kan vi inte inkludera nya krav som inte finns i internationella avtal, precis som vi inte bakvägen kan genomföra ändringar av viktiga lagar.
Fru ordförande! Det som i själva verket håller på att hända är, som Barzanti och Mosiek-Urbahn har sagt, att det återstår mycket att göra. Det stämmer, men inte vad gäller en patentlag. Vad gäller en sådan lag måste vi hålla oss till dess syfte.
Jag måste göra en sista anmärkning angående det som min kollega Casini, som jag beundrar så mycket, har sagt. Det är inte sant att artikel 6 strider mot lagen. Artikel 6 upprättar, för första gången i en internationell text, ett skydd för embryot som finns upptaget i Oviedo-avtalet om bioetik, som förmodligen kommer att träda i kraft senare. Och den där meningen, som mycket riktigt är överflödig, utgör inget större hinder eftersom det handlar om en öppen lista i en artikel som syftar till att förhindra patenteringen av allt som strider mot moralen eller samhällsordningen.
Sammanfattningsvis, fru ordförande, säger Sankt Augustinus att man måste vara vis för att veta vad man skall ändra, ännu visare för att veta vad man skall behålla och att den verkliga visheten består i att veta när man kommit fram till en godtagbar text. Jag tror att det ögonblicket är inne och jag hoppas att detta bekräftas i morgon.

Plooij-Van Gorsel
Fru ordförande, kolleger! Direktivet som vi i dag debatterar kommer att leda till harmoniserad lagstiftning för patent för biotekniska uppfinningar inom Europeiska unionen. Detta är viktigt för att säkra konkurrenskraften för den biotekniska sektorn i Europa. Just denna sektor kommer under de kommande åren att sörja för en hel del sysselsättning, och det är bara genom god lagstiftning som Europa kan hämta in underläget gentemot Förenta staterna och Japan. Det är en bättre terapi för Europa än en fördragstext om sysselsättning.
Märkligt nog intar Nederländerna en isolerad hållning inom Europa genom att som enda medlemsstat rösta mot detta direktiv i ministerrådet. Nederländerna har nämligen antagit nationell lagstiftning som förbjuder patentering av växter och djur. Därigenom isoleras den nederländska biotekniska sektorn internationellt och är dömd att försvinna till en position i bakgrunden.
Kolleger! Liberalernas ändringsförslag 9 till artikel 26 utgör inget hot mot forskning på redan erhållet genetiskt material. Inte nu, och inte heller i framtiden. Direktivet kommer ju inte att träda i kraft med retroaktiv verkan. Ändringsförslaget garanterar korrekt information och fritt samtycke för donatorer av genetiskt material, oberoende av nationella bestämmelser.
Till sist, fru ordförande, uppmanar jag mina kolleger att använda sina lagstiftande befogenheter för att sörja för bra, tydlig och etiskt välgrundad lagstiftning i Europa, och låt er inte skrämmas av hotelser från rådet om att det kommer att förkasta direktivet om parlamentet lägger fram ändringsförslag.

Seppänen
Fru ordförande! Europaparlamentet skall nu ta ställning till hela mänsklighetens etik - vad som från livets synpunkt är rätt och passande och vad som inte är det. Här är det fråga om att patentera livet i naturen för de europeiska storföretagens räkning för att de skulle få samma oetiska rättigheter som storföretagen i USA redan har.
Parlamentet måste nu bedöma hur pass bra de justeringar som vi antog förra sommaren har beaktats i det nya direktivkonceptet. En speciellt kontroversiell fråga är den av parlamentet antagna, men av rådet torpederade gamla justeringen 76. Den innehåller problemets hela spektrum: de genetiska materialens patenterbarhet i allmänhet, relationerna mellan läkemedelsindustrin och utvecklingsländerna, samt själva grundfrågan: Kan ett material som finns färdigt i naturen stjälas för monopolanvändning genom att det patenteras i hemlighet för patentets objekt. Det är nödvändigt att parlamentet gör om den här justeringen. Gör man inte det kan den här patenteringen liknas vid biologisk guldgrävning som sker utanför industriländerna. Fyra femtedelar av jordklotets genetiska mångfald finns ju i utvecklingsländerna.
Jag är övertygad om att den här debatten har visat i synnerhet Rothley, Pompidou och Monfils att även det här ämnesområdet är förknippat med flera sådana problem som de i sina egna inlägg inte tog hänsyn till.

Ullmann
Fru ordförande, herr kommissionär! Föredragandens rekommendation, att godkänna den gemensamma ståndpunkten, förmår jag inte följa, eftersom vissa minimikrav som ligger i sakens intresse inte är uppfyllda. Det första minimikravet är att medlemsländernas frihet att ta vara på sina rättigheter i internationella avtal inskränks i den nuvarande ordalydelsen till de plikter som är förbundna med detta.
För det andra, den med rätta planerade etikkommittén har inte den nödvändiga och specificerade kompetensen och inte heller det nödvändiga oberoendet. För det tredje beaktades inte de preciseringar som vi uppmanades till från kyrkans håll avseende skillnaden mellan levande väsen och döda ting i artikel 3, 4, 5 och 9. Till de som tillhör den majoritet som vill godkänna den gemensamma ståndpunkten, skulle jag vilja ställa följande fråga: Tror ni verkligen att ni gör biotekniken en tjänst med detta? Ni kan avsluta debatten med omröstningen, men samhället kommer att fortsätta desto häftigare med den moraliska konflikten i denna fråga.

White
Fru ordförande! Jag tror inte ett ögonblick att detta är något vi har diskuterat i tio år. Det är i verkligheten så att sista gången detta lades fram för kammaren förkastade vi det efter ett otillfredsställande förlikningsförfarande. Jag påstår helt enkelt att vi förkastade det föregående förslaget eftersom det inte innehöll en etisk dimension. Därför begärde mitt ändringsförslag nr 78 till det nya förslaget en etisk dimension, särskilt för inrättandet av lämpliga etiska kommittéer.
Får jag påminna kammaren om att jag bad att en kommitté skulle inrättas för att bedöma alla etiska aspekter av biotekniken och dess användning, särskilt med avseende på patent. Kommissionen skulle lägga fram förslag till ramar för den kommittén och till dess sammansättning innan direktivet träder i kraft. Det har inte gjorts. Enligt min åsikt, och jag säger det i egenskap av författare till den socialdemokratiska gruppens ändringsförslag, märks detta inte i den gemensamma ståndpunkt som vi skall debattera i dag. Därför tycker jag inte att förslaget till etisk kommitté är tillfredsställande och jag förväntar mig att kommissionen nu kan ge oss några svar på detta. De gjorde inte det när vi nyligen diskuterade saken i Bryssel.
Jag har redan bett den nya etiska kommittén om ett yttrande om så kallade avslutsgrödor. Jag har inte heller fått någon bekräftelse på min begäran från ordföranden i den nuvarande kommittén och inte heller från Europeiska kommissionens ordförande. Skälet till det är mycket enkelt. Parlamentsledamöter har nu inte tillträde till den kommittén. Det är något vi borde rätta till.
Hur skall vi göra för att få jämlikhet mellan könen? Varför finns det så många män i den kommittén och varför är de nästan uteslutande professionella etiker? Vad händer när det behövs en etisk bedömning av en viss utveckling inom biotekniken? Finns det möjlighet att kanske begära ett moratorium i en viss utveckling? Alla dessa frågor måste besvaras. Ingen av dem har ännu tagits upp ordentligt. Jag säger detta till de personer inom biotekniken, i gula T-tröjor, som befinner sig på läktaren: Jag är en anhängare till biotekniken, men jag anser att den måste kontrolleras strängt och korrekt av en ordentligt organiserad etisk kommitté.

Kirsten Jensen
Fru ordförande! Det var mödan lönt för oss att förkasta förslaget 1995. I dag står vi med ett förslag som i långt större utsträckning tar hänsyn till djurskyddsmässiga, humanistiska och etiska överväganden. Vi skall främja forskningen om och utvecklingen av behandlingsmetoder för människor som har genetiska sjukdomar. Många fylls under hela livet med kemiska ämnen utan att man lyckas hitta en egentlig lösning på deras lidande. Vi skall respektera våra förpliktelser gentemot ursprungsfolken. Även om det redan är en del av texten stöder jag de ändringsförslag som hugger det informerade samtycket i sten. Vi stöder farmers' privilege , så att jordbrukarens rätt att bland annat så sin egen skörd utan licensbetalning inte begränsas.
Jag anser att den santerska rådgivningsgruppen om etik verkar lite dubiös. Om den är tillåten, varför är då inte ett regelrätt etiskt råd föreskrivet i fördraget? Vi tackar naturligtvis för löftet om insyn, men jag vill hellre ha rätt till insyn än att få tillstånd till den som en ynnest från kommissionen.

Malone
Herr ordförande! Som ni hör har vi här en jättelik konflikt mellan många religioners och kulturers etiska och moraliska överväganden, och läkemedelsindustrins ambition att säkerställa sin position på världsmarknaden. Jag anser fortfarande att förslaget till direktiv inte ger tillräckligt skydd för jordbrukare, varken här i Europa eller i utvecklingsländer.
Som vi vet baseras många nya växtsorter som patenteras av bioteknikföretag på traditionella kunskaper som lämnats vidare i generationer, och nu vill man att jordbrukarna skall betala för dessa patent. Vi i parlamentet har redan utövat viss makt med avseende på den här delen av lagstiftningen och det vore synd om vi inte fortsatte att utöva den makten på ett klokt sätt. Genom att rösta igenom ändringsförslagen, sedan gå till förlikning i frågor som till exempel patentering av mänskliga embryon och ordna en lämplig etisk kommitté, som White nyss påpekade, skulle vi få vara med om de framsteg vi vill ha inom läkekonsten och inom jordbruket, men med de olika skydden inbyggda.

Van Putten
Herr ordförande! Jag har stor respekt för föredraganden, det vet han, och texten är förbättrad, men i likhet med många andra tycker jag inte att det är tillräckligt. Mitt land, Nederländerna, har ända in i det sista motsatt sig mänsklighetens rätt att patentera växter och djur, samtidigt som mycket viktig medicinsk forskning sker i Nederländerna och biotekniken verkligen är en viktig sektor. Det var min grupp som lade fram ändringsförslag 76 - jag var ursprungligen föredragande för det. Även i den nya texten fattas ändringsförslaget där framför allt utvecklingsländerna, men även stater i allmänhet, får rätt att skydda sin egen biologiska mångfald. Jag måste säga er, fru ordförande, att jag blev chockad av att höra att en representant för kommissionen gjorde ett uttalande i rättsutskottet om att konventionen om biologisk mångfald, undertecknad av alla femton EU-medlemsstater, inte behöver följas av kommissionen eftersom den inte är juridiskt bindande. Sedan dess har vi ett uttalande från konventionen om biologisk mångfald i Wien där delegater från 34 länder som för närvarande är samlade i Bratislava motsätter sig avsaknaden av ändringsförslag 76. 34 länder, jag skall inte läsa upp listan för er, men vi skall se till att kommissionären och föredraganden också får denna text.

Cot
Fru ordförande, herr kommissionär! Den aktuella text som lagts fram för vår behandling är en ny text, det är en förbättrad text, alla har påpekat detta, till den grad för övrigt att jag är överraskad av slutsatserna somliga drar av den.
Det handlar nämligen om att utgå ifrån ett nytt kommissionsförslag som självt genomgått stora förändringar efter parlamentets första behandling, i synnerhet vad gäller definitionen av den patenterbara materian, där vi antagit formuleringen som gjorts av gruppen av rådgivare i bioetik, liksom vad gäller undantagen för patenterbarhet med hänsyn till allmännyttan, och där vi i synnerhet har antagit Lieses förslag. Kommissionen och rådet har i den gemensamma ståndpunkten till fullo antagit våra ändringsförslag utan att till innehållet förändra formuleringen, så när som på ett undantag, och jag skall återkomma till detta om ett ögonblick. Resultatet är att den text som i dag diskuteras är vår egen. Denna text, den är Europaparlamentets text.
Behövs den alltså förbättras ytterligare, som somliga av våra kolleger föreslår? Ståndpunkten hos de europeiska socialisterna är i alla fall, liksom hos utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt, att texten skall antas som den är och utan ändringsförslag av två huvudsakliga skäl. För det första för att bevara textens enhetlighet, för att undvika de tvetydigheter, de ensidiga deklarationer som förgiftade den första förlikningen. Vi erinrar oss att parlamentet - med rätta - förkastade resultatet av denna första förlikning. Den text som i dag föreläggs oss är klar, den är ren, den är sammanhängande, den är inte förorenad av dessa ensidiga deklarationer som fördärvar eller som skulle kunna försvåra begripligheten. Det är nödvändigt att bevara denna enhetlighet.
För det andra, och det är skäl nummer två, anser vi att man bör undvika en ny försening genom att påbörja en förlikning som förefaller oss onödig, eftersom texten har blivit liggande i tio år. Vi riskerar, i händelse av ett förklikningsförfarande, att åter öppna Pandoras ask, det vill säga debatten inom rådet självt, ja till och med - om det skulle uppstå svårigheter i rådet och under diskussionen - att inte nå något resultat före denna mandatperiods slut som snart närmar sig, vilket skulle försena oss på ett alldeles katastrofalt sätt, genom att tills vidare blockera de ekonomiska investeringarna, genom att tills vidare särskilt blockera den vetenskapliga och medicinska forskningen.
Tillåt mig, fru ordförande, att här säga ett ord med anledning av de sjuka. Ewing sade att de var misrepresented . Patientföreningarna har säkert en mångfald av synvinklar att erbjuda beträffande denna fråga, och det är utomordentligt aktningsvärt. Jag konstaterar att i alla fall de stora franska föreningarna önskar ett antagande av direktivet. Men framför allt vill jag här protestera mot den förolämpning som görs mot dessa föreningar när man anklagar dem för att vara köpta av den farmaceutiska industrin, en förolämpning som upprepats här på plats av Ahern. Den sortens attacker är ovärdiga en debatt av denna betydelse, särskilt som jag för övrigt konstaterar att kommissionen och rådet till stor del har tagit efter beaktandet av de bekymmer som uttryckts av författarna till de nuvarande ändringsförslagen.
Miljöutskottet har åter lagt fram sitt ändringsförslag om den patenterbara materien. Detta ändringsförslag, och det är van Putten väl medveten om, medför svåra problem vad gäller bevis inför en nationell domare. Jag konstaterar dessutom - och kommissionär Monti kommer säkert att bekräfta detta för oss - att kommissionen har ålagt sig förbindelsen att inte bara respektera Riofördraget om biologisk mångfald, utan också att, genom en årlig rapport som det har förbundit sig att presentera, erbjuda oss möjligheten att precisera vår ställning i denna fråga.
Whites ändringsförslag om bioetiken har antagits på ett annat vis, men framför allt har vi fått ett formellt uttalande av ordförande Santer som ger ett visst antal garantier, och i synnerhet den att parlamentet direkt skulle kunna väcka talan hos den nya bioetiska grupp, sådan som den har inrättats.
Vad angår ändringsförslaget om djurs lidande skulle jag här också vilja fråga Monti om han kan garantera oss att de två formuleringarna faktiskt och konkret är identiska vad gäller deras effekt, men att det faktum att ta bort tre månader inte förändrar något vad gäller den konkreta tillämpningen av patenterbarheten i denna fråga.
Slutligen skulle jag vilja säga till Graefe zu Baringdorf att han säkert har givit uttryck för en personlig ståndpunkt angående problemen för jordbruket, men att jordbruksutskottet inte har följt honom och inte har skrivit under på hans ändringsförslag. Han inställer sig alltså inte i dag som en talesman för detta utskott som ej haft förmånen att följa honom.
Av alla dessa skäl, fru ordförande, önskar jag att denna text antas utan ändringsförslag. Det är min grupps ståndpunkt.

Monti
Fru ordförande, ärade parlamentsledamöter! Låt mig, för kommissionens räkning, och även för egen del, uttrycka min djupa tacksamhet och beundran inför det mycket viktiga arbete som Europaparlamentet utfört under behandlingen av detta direktiv.
Kommissionen är övertygad om att den text som ni nu skall rösta om är en bra text, tydlig och av hög kvalitet, i vilken patenträttens krav och de befogade etiska synpunkterna har kunnat förenas i god balans med varandra. Texten är resultatet av ett intensivt kollektivt arbete, under vilket allas uppfattningar och argument, såväl inom som utom institutionerna, har diskuterats öppet och vägts in för att slutresultatet, och detta är jag djupt övertygad om, skall kunna bli något som kommer att få stor betydelse för samhället.
Den 16 juli 1997, under den första behandlingen, antog Europaparlamentet 66 ändringsförslag. Kommissionen upptog samtliga, utom ett, eftersom det stred mot gällande internationell rätt. Och trots detta, när den gemensamma ståndpunkten skulle antas, i en sista ansträngning att förstå de behov som uttrycktes i detta enda ändringsförslag som tillbakavisats och i en odiskutabel strävan efter öppenhet och kompromiss, kom rådet och kommissionen överens om att i två stycken i ingressen ta med det viktigaste i ändringsförslag 76. Jag sade redan då att det varken skulle vara klokt eller meningsfullt att ändra dem på det sätt som föreslogs av vissa. Det skulle inte tjäna något till eftersom det skulle leda till en konfrontation med rådet, som har den gällande internationella rätten och den nuvarande lagstiftningen på sin sida, vilka båda skulle åsidosättas av de föreslagna ändringarna. Det skulle inte vara klokt eftersom balansen mellan gemenskapens intressen och nationella intressen, som även här bestäms av subsidiaritetsprincipen, skulle förskjutas i riktning mot gemenskapen, utan att gemenskapen skulle kunna bestämma fasta regler och tillföra något i sak.
Den 27 april förra året försökte jag, i ett inlägg inför utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt, göra vissa förtydliganden för att förklara varför rådets gemensamma ståndpunkt borde kunna accepteras som den var, dvs. jag stödde föredragandens, Rothleys, ståndpunkt. I omröstningen den 28 april bekräftade utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt att rådets gemensamma ståndpunkt borde kunna accepteras eftersom den på ett tillfredsställande vis upptog de ändringsförslag som parlamentet godkänt vid den första behandlingen. Jag kan inte annat än glädjas åt detta beslut från utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt. Nu skall parlamentet utrycka sin mening i ett plenarsammanträde. Det är med andra ord ni som nu skall slutgiltigt godkänna texten och bereda väg för dess slutliga godkännande.
Jag tror inte det skulle tjäna något till att i detalj, i detta ögonblick, upprepa de argument som - enligt kommissionen - stöder ett godkännande av den text som antagits i den gemensamma ståndpunkten. Men efter att med stort intresse ha lyssnat på debatten upplever jag att det fortfarande finns fyra punkter där det kunde vara nyttigt, fru ordförande, att upprepa kommissionens gemensamma ståndpunkt, så att ni skall kunna besluta med alla fakta på hand.
För det första ytterligare ett kort klarläggande om den europeiska gruppen för etik, vetenskap och ny teknologi, för att påminna om det som ordförande Santer redan har bekräftat inför parlamentet i samband med sitt inlägg den 29 april, och det är att den gruppen är och förblir fullständigt oberoende och att den kommer att garantera en fullständig öppenhet i allt sitt arbete. Europaparlamentet har rätt att fråga ut den i enlighet med rutiner som parlamentet självt kommer att fastställa. Jag har alltid kraftigt och med övertygelse understrukit den viktiga roll som kommittén redan spelar och i allt högre grad kommer att spela i denna svåra fråga. Jag är djupt övertygad om det viktiga bidrag som parlamentet kan lämna, och det är min plikt att upprepa detta i dag.
För det andra, vad gäller embryon. Här kan vi bekräfta att, enligt kommissionens åsikt, det centrala i de synpunkter som uttryckts av parlamentet har upptagits i den gemensamma ståndpunkten, vilket innebär att man uttryckligen förbjuder all manipulation i syfte att utnyttja embryon och eftersom man tydligt anger de åtgärder som måste vidtas för att skydda och bevara embryon, och denna sistnämnda aspekt har parlamentet naturligtvis aldrig avsett att utesluta.
För det tredje, vad gäller skyddet av den biologiska mångfalden. Gemenskapen engagerar sig djupt, internationellt och internt - den årliga rapporten är ett instrument i sammanhanget - för att försvara denna mångfald och har ingen som helst avsikt att retirera från sina framskjutna positioner. Av den anledningen är fallet med det amerikanska patentet på ris för kommissionen ett bra exempel som stöder vår ståndpunkt. Ett sådant patent hade inte kunnat godkännas i Europa helt enkelt därför att direktivet skulle förbjuda det, eftersom det inte är en uppfinning och eftersom det rör sig om en typ av växt som är uttryckligen utesluten.
Den fjärde och sista punkten, djurens lidande. Syftet att förhindra att man, i skydd av patenträttigheter, begår meningslösa grymheter mot djuren eller behandlar dem respektlöst och de juridiska instrument som krävs för att detta skall respekteras finns uttryckligen i texten eftersom vi alla är överens på denna punkt. Att inte hänvisningen till fysisk misshandel har upptagits har ingen särskild betydelse. Det innebär bara att vi anser att begreppet lidande redan innefattar detta, det är faktiskt svårt att tänka sig en fysik misshandel som inte medför lidande. Det är bara av den anledningen som kommissionen inte inser nödvändigheten av att nämna den aspekten.
Fru ordförande, kära föredragande, mina damer och herrar! Debatten om förslaget till direktiv inför Europaparlamentet - och det säger jag inte för att vara hövlig - har varit av absolut avgörande betydelse och texten till den gemensamma ståndpunkten visar verkligen detta. För oss var erfarenheterna 1995 betydelsefulla och viktiga och jag tror jag vågar påstå att vi alla har försökt dra lärdom av dem för att kunna återuppta arbetet med envishet, ödmjukhet och allvar. Jag är övertygad om att de missförstånd som har rått nu har klarats ut, eftersom vi har diskuterat länge och texten nu är betydligt klarare. Detta gäller framför allt möjligheterna att ta patent på sådant som är av mänskligt ursprung, där rådets gemensamma ståndpunkt i sin helhet upptar den text som föreslagits av Europaparlamentet. Det är kommissionens åsikt att Europaparlamentet, genom att godkänna rådets gemensamma ståndpunkt, inte gör annat än skördar frukterna av sitt eget viktiga arbete.
Fru ordförande, kära parlamentsledamöter, låt mig avsluta med att tacka för det viktiga arbete ni har utfört och för er uppmärksamhet.

Graefe zu Baringdorf
Fru ordförande! Jag skulle med mitt inlägg vilja uttrycka åsikten att Cot saknar den nödvändiga värdigheten i sitt umgänge med kollegerna: För det första när han yttrar den förmodan att vi inte skulle vara i stånd att läsa texten, eftersom den är identisk med de ändringsförslag, som parlamentet har lämnat in. Det är skillnad på om man säger att den är substantiellt densamma - det skulle man ändå kunna protestera emot - eller om man säger att texten är densamma. För övrigt säger jag inte att ni skulle vara köpt av genteknikindustrin. Något liknande har jag aldrig sagt! Det är det ena.
För det andra: Utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling kan inte lämna in några ändringsförslag i detta förfarande. Det kan inte heller utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt, utan det kan bara enstaka ledamöter med ett bestämt antal underskrifter, nämligen 29. Utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling har skickat en skrivelse till utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt, för att tala om att parlamentets ståndpunkt i frågan om jordbrukarnas privilegium inte övertogs.
Jag har som föredragande i samtal med kolleger samlat in dessa 29 underskrifter i utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling och lämnat in dem, eftersom förfarandet nu kräver det. Att det sedan fanns socialistiska ledamöter i utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling som skrev sina underskrifter med en viss tveksamhet, kan inte uttryckas så, att det hela inte skulle vara ett uttryck för den uppfattning som råder i utskottet för för jordbruk och landsbygdens utveckling, herr Cot. Jag betackar mig för antydningar som skulle väcka intrycket i detta parlament av att jag skulle blanda ihop mina personliga intressen med de utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling har. Det skulle aldrig falla mig in, så att ni nu begriper det! Om ni vill ha ett gräl, kan ni få det, var annars så snäll och var seriös och behandla era kolleger med respekt!

Van Putten
Fru ordförande! I Montis svar till parlamentet var det ett svar jag saknade, nämligen beträffande kommissionens syn på den modell som Europa och även Europeiska unionen måste ge Förenta nationernas konvention om biologisk mångfald. Jag gjorde en kommentar om detta som reflekterar det som sagts i ärendet i rättsutskottet. Är det inte en smula bisarrt att Europeiska kommissionen flyger i väg till Rio de Janeiro med ett flygplan fullt med tjänstemän och sedan anser att den inte behöver ta upp en sådan konvention om biologisk mångfald i lagstiftning på ett tillfredsställande sätt?

Monti
Kära kollega, låt mig hänvisa till artikel 1.2 i direktivet, där det står: " Detta direktiv strider inte mot de skyldigheter medlemsstaterna har i enlighet med internationella avtal, framför allt TRIPs- avtalet och konventionen om biologisk mångfald." Oavsett mina egna åsikter i frågan, tror jag att detta är det definitiva svaret i texten.

Ordföranden
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen äger rum i morgon kl. 12.00.

Andra bankdirektivet
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A4-0152/98) av Wijsenbeek för utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt om kommissionens tolkningsmeddelande (SEK(97)1193 - C4-0465/97) om frihet att tillhandahålla tjänster och begreppet " det allmännas bästa" i andra bankdirektivet.

Wijsenbeek
Fru ordförande! Vi måste vara tacksamma mot kommissionen för att den har insett att det inte har blivit mycket av den ursprungliga avsikten med andra bankdirektivet, att främja gränsöverskridande banktjänster. Vi måste också vara tacksamma mot kommissionen för att den har velat konsultera parlamentet angående det föreliggande dokumentet, även om den inte var förpliktigad till detta. Ändå, och det hade ni förmodligen förväntat av mig, eftersom jag följer kommissionens förehavanden med en positiv inställning men ändå med argusögon, har jag något att anmärka på om formen, nämligen meddelandet.
Hur mycket en närmare precisering än är önskvärd har i själva verket alldeles för mycket lämnats öppet, eftersom det ju i slutet av meddelandet hävdas att det meddelande som gjorts, upprättat med anledning av en dom från domstolen, när allt kommer omkring bara kan bedömas definitivt och övertygande av domstolen själv. Även om parlamentet som institution kommer att vara den sista som på något sätt skulle vilja undergräva domarens bedömning då det gäller underkastelsen av lagstiftningens effekter, lämnas därigenom de som använder lagen, nämligen medlemsstaternas bankinstitut som vill utöva sina aktiviteter i de andra medlemsstaterna, varigenom de vill och kan göra den inre marknaden och konkurrensen trovärdiga, fortfarande i ovisshet.
Jag skulle således uppskatta om kommissionären återigen tydligt skulle vilja klargöra för oss varför man tillgripit detta instrument i meddelandet och inte ett nytt eller ändrat direktiv, då skulle det i varje fall få laga kraft och således inte längre vara utsatt för tvivel och osäkerhet.
De största osäkerheterna är två till antalet. Hur lyder en tydlig definition av det allmännas bästa som ligger till grund för att medlemsstaterna skall kunna stoppa etableringen av ett bankinstitut från en annan medlemsstat? Var tillhandahålls en tjänst till en kund som inte befinner sig i bankens ursprungliga etableringsland, men som initieras av huvudkontoret eller utifrån detta, med eller utan användning av elektroniska kommunikationsmedel? Den andra frågan är viktig eftersom detta i hög grad kan påverka en rättslig tvist.
För kunden är naturligtvis en eventuell rättegång i det egna landet det mest gynnsamma och fördelaktiga. Ser man det från andra hållet är det lika viktigt att bankinstitutet inte kommer att befinna sig i en ofördelaktig position, och därför är det bättre om det också kan förfoga över en formell etablering i samma land som kunden.
Den första frågan skulle enligt min mening egentligen inte alls behöva ställas. Varför är det egentligen nödvändigt att bankinstitut skall behöva genomgå ett anmälningsförfarande innan de etablerar sig i en annan medlemsstat? Varför kan man inte här då det gäller banker i lika hög grad utgå från Cassis de Dijon -principen? När en bank som står under sträng tillsyn av centralbanken i det egna landet vill börja förrätta tjänster någon annanstans inom EU måste myndigheterna i en annan medlemsstat ändå lita på att denna tillsyn har skett med noggrannhet och att kunderna i andra medlemsstater är skyddade mot bristfälligheter beträffande soliditet, likviditet och andra krav. Eller är det så att det finns anledning för kommissionen att anta att bankerna kommer att missbruka sina etableringar på andra platser för att undgå kraven från deras egna centralbanker? Man kan anta att bankernas iver att utsprida sina tjänster över hela EU kommer att öka i och med eurons ankomst, men kommer inte också tillsynen av kreditinstituten och av deras tillsynsmyndigheter, det vill säga de nationella centralbankerna, att centraliseras?
Som ni ser, på de punkter där meddelandet syftade till att ge svar på frågor skulle man kunna säga att det snarare har skapat fler frågor. Jag hoppas att kommissionen vill gå in på dessa frågor, och jag tackar mina kolleger som alla har medverkat i detta betänkande som enligt min åsikt för oss närmare en fri inre marknad.

Peijs
Fru ordförande! Kanske skulle jag kunna få påminna föredraganden om banken Crédit Lyonnais som använde sin filial i Nederländerna för att göra saker som huvudkontoret inte kunde känna till.
Detta betänkande går in på lagstiftning för kreditinstitut som är aktiva i Europeiska unionens medlemsstater. Det andra bankdirektivet från 1989 skall sörja för att lagstiftningarna i de olika medlemsstaterna ansluter till varandra för att garantera etableringsfrihet och friheten att erbjuda finansiella tjänster. Det är en viktig sak. Den inre marknaden för finansiella tjänster kommer i och med eurons ankomst och spridandet av informationsbehandling och kommunikationsteknologi bara att öka.
Meddelandet från kommissionen går in på två delar i det andra bankdirektivet: anmälningsförfarandet och etableringsrätten. Banker måste underrätta tillsynsmyndigheterna i de medlemsstater där bankerna blir aktiva om gränsöverskridande aktiviteter. När detta måste ske har inte alltid varit klart. Meddelandet reder ut detta på ett antal punkter. I betänkandet sägs det, tror jag, alltför lättvindigt att Slim-projektet skulle göra det föreliggande meddelandet överflödigt. Det var inte alla medlemsstater som var representerade i Slim-gruppen för bankväsendet, vilket innebär att det inte är alla medlemsstater som så enkelt skulle vilja avskaffa anmälningsförfarandet. Och jag anser att det hör till. Meddelandet är således verkligen av intresse så länge vi ännu inte har nått fram till ett avskaffande.
Meddelandets andra del klargör de villkor under vilka en medlemsstat kan åberopa det allmännas bästa för att ålägga bankinstitut restriktioner. Jag instämmer i föredragandens konstaterande att meddelandet skulle kunna vara till hjälp vid konflikter mellan intressenter. På ett strukturerat sätt gås nämligen villkoren för att åberopa det allmännas bästa igenom.
Jag skulle vilja sätta en enstaka randanmärkning vid punkt 8 i Wijsenbeeks betänkande. Där står att anmälningsförfarandet bara är till för gemenskapens bankinstitutioner gentemot bankinstitutioner i tredje land. Det förefaller mig inte vara rätt. Banker från tredje land måste ansöka om tillstånd för att få bli aktiva inom EU och faller därefter under precis samma regler som gemenskapens bankinstitutioner. För banker finns national treatment avtalat i WTO. Det finns således ingen skillnad i behandling mellan dessa två, kanske en liten anmärkning från en ledamot av ekonomiutskottet till en jurist.
Fru ordförande! Jag vill be er, kommissionären och föredraganden om ursäkt för att jag var på utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitiks sammanträde om utfrågningen av Europeiska centralbankens styrelseledamöter. Jag beklagar att jag inte kunde vara närvarande under hela behandlingen av betänkandet.

Rothley
Fru ordförande! Min grupp kommer att rösta ja till Wijsenbeek s betänkande i denna fråga. Jag skulle vilja säga något om den institutionella aspekten av detta problem. Jag tror inte att kommissionen har kompetens att offentliggöra tolkningsmeddelanden om rättsakter.
Varken Europaparlamentet eller rådet - dvs. Europeiska gemenskapens båda lagstiftande organ - yttrar sig om tolkningar av rättsakter, som de har lagt fram, inför EG-domstolen. Än mindre har kommissionen befogenhet att yttra sig om rättsakter som Europaparlamentet eller rådet har lämnat in. För detta har kommissionen ingen befogenhet. Därför är sådana meddelanden rättsvidriga, såvida de, vilket ju är avsikten, skall utveckla rättsliga följder.
Jag tror att detta är ett djupgående politiskt problem.
Europeiska unionen lider av att allmänheten har en diffus bild av den. Man vet inte exakt vem som ansvarar för vad. Vem är ansvarig? Sådana saker bör vi vara uppmärksamma på, vi måste uppmärksamma ansvarsområdena. Detta bekräftades ju för övrigt av EG-domstolen förra året, när den - det var väl i februari - förklarade att ett sådant meddelande från kommissionen är rättsvidrigt. Därför, herr kommissionär: För att bevara denna tydliga ansvarighet, för att utifrån sett utrusta Europeiska unionen med en klar profil och skarpa konturer, skulle det vara till en stor hjälp, om kommissionen kunde avstå från sådana meddelanden i framtiden.
Antingen är det nödvändigt att ändra ett direktiv, och då får kommissionen komma med ett nytt förslag, eller också är det inte nödvändigt, och då får de låta bli!

Mosiek-Urbahn
Fru ordförande, mina damer och herrar! För att kunna förverkliga rätten till frihet att tillhandahålla tjänster för alla, som vill använda sig av denna rättighet, är det nödvändigt att utfärda klara, översiktliga, tillförlitliga gemenskapsregler. Det andra bankdirektivet har gjort ett försök, men som praxis har visat, har denna målsättning inte uppnåtts. Såtillvida bör det erkännas att kommissionen har gjort ett försök med detta meddelande att överbygga osäkerheter genom att tolka olika begrepp.
Visserligen - och där håller jag med talarna före mig, Rothley och Wijsenbeek - kan den väg som valts med ett meddelande bara fungera som ett dugligt instrument då två villkor har uppfyllts. Meddelandet kan och får inte urholka eller kringgå det demokratiska lagstiftningsförfarandet - här entydigt medbeslutandeförfarandet - i vilket rådet och parlamentet är jämställda lagstiftare. Dessutom måste de stå under uttryckligt förbehåll för vidare lagstiftning i EG-domstolen.
Under dessa förutsättningar anser jag att kommissionens meddelande är en praktiskt orienterad åtgärd, som kan vara till stor hjälp. Med valutaunionens nära förestående start kan vi räkna med ett klart uppsving av gränsöverskridande tjänster i banksektorn enligt alla fackkunniga, så vi behöver snabbt få en klarhet i detta.
Huvudförtjänsten består enligt min mening i att meddelandet systematiskt beskriver Europadomstolens rättsskipning, som hittills redan har uppnåtts inom området frihet att tillhandahålla tjänster och klausulen om det allmännas bästa, i det andra bankdirektivet. Det ger framför allt en större öppenhet, bättre information. Jag skulle vilja gå in på en konkret punkt, nämligen elektriska anläggningar. Jag tror att man här måste följa utvecklingen mycket noga, och en fastställning i förtid om tillämpningen av etableringsrätten eller rätten att tillhandahålla tjänster måste ske med förbehåll för den vidare tekniska utvecklingen.
I anslutning till detta skulle jag vilja meddela er att min grupp kommer att rösta ja till föredragandens betänkande utan förbehåll. Totalt sett kommer meddelandet av vara till nytta för kreditinstituten och för konsumenterna.

Monti
Fru ordförande, ärade ledamöter! Låt mig först av allt utrycka min uppskattning av det betänkande som presenterats av utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt och jag vill framför allt tacka föredraganden Wijsenbeek. Vi är speciellt nöjda med att utskottet för rättsliga frågor är positiva till att avskaffa skyldigheten att anmäla gränsöverskridande finansiella tjänster. Som bekant rekommenderades avskaffandet av artikel 20 i det andra bankdirektivet av SLIM-gruppen, arbetsgruppen för bankfrågor och kommissionen stödde denna rekommendation i sin rapport till rådet.
Att avskaffa anmälningsplikten vid gränsöverskridande finansiella tjänster innebär ett erkännande av att det inte längre är nödvändigt att etablera exakt i vilken medlemsstat en viss finansiell tjänst har utförts, vilket gör det överflödigt att upprätthålla en skillnad som det under alla omständigheter blir allt svårare att vidmakthålla, med tanke på att de finansiella tjänsterna i allt högre grad utförs via elektroniska media, som till exempel Internet.
Men det skulle inte vara korrekt att hävda att avskaffandet av artikel 20 och det därav följande förhållandet att det inte spelar någon roll var en tjänst utförs skulle innebära att konsumenten får en större möjlighet att välja var han eller hon skall vidta eventuella rättsliga åtgärder. De rättsliga instrumenten i samband med överklaganden hör till domstolarna och det är ett annat problem som regleras i speciella lagar.
Låt mig också påminna om några principer för den inre marknaden för finansiella tjänster som man bör ha i åtanke när punkterna 4 och 8 i betänkandet skall diskuteras. Man kan aldrig begära av kontrollmyndigheterna i värdlandet att de skall godkänna eller underkänna ett utländskt kreditinstitut, vare sig av allmänt intresse eller av någon annan anledning. Ett av de viktigaste resultaten av den inre marknaden för banktjänster är just att endast kontrollmyndigheten i ursprungslandet är kompetent att vidta sådana åtgärder. Det andra bankdirektivet föreskriver faktiskt att ett kreditinstitut skall begära auktorisation av kontrollmyndigheten i ursprungslandet. Detta kreditinstitut kan sedan i alla övriga medlemsstater tillhandahålla de finansiella tjänster för vilket man har erhållit auktorisation i ursprungslandet.
Jag vill gärna peka på att kommissionens meddelande presenterar en överblick över den rättsliga praxis som etablerats av domstolen och utvecklar kommissionens ståndpunkt i dessa frågor, varför det på intet sätt är ett tvingande dokument. Det är med andra ord ett försök från kommissionens sida, som är den myndighet som har ansvaret för att fördragen följs, att förtydliga tolkningen. Å andra sidan, vad grundar sig detta meddelande på? Det grundar sig på en sammanställning av ett antal prejudicerande fall inom området. Om man så vill är det detta som är det förädlingsvärde som kommissionen bidrar med, att systematisera materialet utifrån den rättsliga praxis som gäller i domstolen, och inte genom att skapa små kompletterande lagar. Vi anser att detta initiativ är både praktiskt och av avgörande betydelse när det gäller att öka öppenheten inom banksektorn, för vi kan inte i ärlighetens namn förvänta oss att de europeiska medborgarna skall vara informerade om - eller att vi skall kunna informera alla europeiska medborgare om - den senaste utvecklingen när det gäller de olika fall som avgjorts inför domstolen.
Det är av detta skäl som kommissionen inte har gått lagstiftningsvägen. Om kommissionen bestämmer sig för att föreslå att artikel 20 avskaffas, kommer Europaparlamentet naturligtvis att få spela sin roll i det gemensamma beslutsförfarandet.
Slutligen, fru ordförande, två saker. Frågan om det andra bankdirektivet och " Cassis de Dijon" är intressant. I själva verket är det andra bankdirektivet inget annat än en fullständig tillämpning av " Cassis de Dijon" -principen, i den meningen att man tillämpar principen om ömsesidigt erkännande, men grundtanken bakom kravet på anmälan när det gäller fritt tillhandahållna tjänster är att man skall ha ömsesidig information till kontrollmyndigheterna i respektive medlemsstat.
Men i ljuset av den senaste tekniska utvecklingen, som till exempel Internet, verkar detta krav på anmälan när men erbjuder finansiella tjänster i en annan medlemsstat, en aning passé. Det är därför kommissionen föreslår att man avskaffar kravet på anmälan.
Slutligen den sista punkten, med hänvisning till föredragandens, kollega Wijsenbeeks, fråga: " Men varför? Vore det inte mer logiskt att ändra det andra bankdirektivet i stället för att presentera ett tolkningsmeddelande?" Begrepp som " allmänintresset" utvecklas ständigt. Medlemsstaternas åsikter kan skilja sig avsevärt från varandra när det gäller vad som skall betraktas som allmänintresse. Endast en grundlig analys ur rättslig synpunkt kan garantera att denna princip respekteras på ett tillräckligt flexibelt vis.
Om man skulle försöka definiera detta begrepp i direktivet, så skulle det komma att utsättas för upprepade ändringar. Å andra sidan, lagstiftningsprocessen är sådan - det vet ingen bättre än ni - att ändringar i direktiven kräver mycket tid. Även om kommissionen skulle ha meddelat att man tänker avskaffa artikel 20 i det andra bankdirektivet, så skulle det krävas flera år efter det att lagstiftningsprocessen dragits i gång innan man hade kunnat undanröja all osäkerhet.
Det var av den anledningen vi ansåg det nödvändigt att omedelbart klargöra situationen och i det sammanhanget kan jag också meddela att ett förslag om att avskaffa artikel 20 i det andra bankdirektivet inom kort kommer att behandlas av den rådgivande bankkommittén.

Ordföranden
Tack så mycket, kommissionär Monti!
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.
(Sammanträdet avslutades kl. 19.45.)

