Europa 2020 - ny EU-strategi för sysselsättning och tillväxt (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är ett uttalande av rådet och kommissionen om Europa 2020 - ny EU-strategi för sysselsättning och tillväxt.
Diego López Garrido
Fru talman! Jag är mycket glad över att ta upp en fråga som är av yttersta betydelse för rådet och det spanska ordförandeskapet, nämligen strategin Europa 2020 för tillväxt och sysselsättning.
Såsom redan har nämnts är vi på väg ut ur den värsta ekonomiska krisen sedan 1930-talet, och vi måste göra allt vi kan för att garantera den återhämtning vi nu börjar se inom Europeiska unionen, enligt prognosen från kommissionen i dag, och samtidigt mildra krisens sociala konsekvenser.
Precis som när det gäller det kortfristiga arbete som genomförs av medlemsstater och europeiska institutioner behöver vi emellertid se längre bort än det här årtiondet och se till att vi får en hållbar social modell, den europeiska sociala modellen. Det är den dubbla utmaningen med strategin Europa 2020.
Det handlar om att inte återvända till en kris som ännu inte riktigt är slut, och det handlar framför allt om att göra det genom att upprätta en strategi för tillväxt, en modell för tillväxt som är anpassad till den nya tiden. Det behöver också vara en strategi för tillväxt som är möjlig att genomföra och upprätthålla och som representerar Europeiska unionens stora politiska och ekonomiska åtaganden för de kommande åren.
Som ni är väl medvetna om inleddes diskussioner om strategin Europa 2020 bland stats- och regeringscheferna informellt den 11 februari. Strategin diskuterades då vid Europeiska rådets möte i mars, och vi diskuterade också i många av de grupperingar inom rådet som den spanska regeringen är ordförande för under denna sexmånadersperiod.
I mars gav Europeiska rådet klartecken till att inleda strategin Europa 2020 som definitivt kommer att genomföras vid Europeiska rådets möte i juni och fastställde innehållet, strukturen och till och med färdplanen för den framtida utvecklingen av strategin.
Strategin måste inriktas på nyckelfrågor för Europa: Kunskap och innovation, den hållbara ekonomi som Europaparlamentet krävde, hög sysselsättning och social integration.
Av dessa fem nyckelmål har endast sysselsättningen kvantifierats: 75 procent för män och kvinnor, investeringar på 3 procent av BNP i forskning och utveckling och ”20/20/20-målen” för att bekämpa klimatförändringarna. Målet att minska antalet personer som avbryter sin utbildning och öka andelen av befolkningen med högre utbildning har ännu inte kvantifierats, inte heller har målet fastställts för att främja social integration och framför allt minska fattigdomen.
Allt detta bygger på det meddelande som kommissionen antagit och som var en avgörande faktor i det därpå följande beslutet och slutsatserna som antogs vid Europeiska rådets möte i mars.
För det första har strukturen i strategin Europa 2020 några integrerade riktlinjer. Kommissionen har just lagt fram sitt förslag om att fokusera på dessa integrerade riktlinjer - det spanska ordförandeskapet har åtagit sig att arbeta inom rådets alla relevanta verksamhetsområden så att rådet (ekonomiska och sociala frågor) samt rådet (sysselsättning och socialpolitik, hälso- och sjukvård samt konsumentfrågor) kan informera Europeiska rådet i juni - och även riktlinjerna för sysselsättning som kräver ett yttrande från Europaparlamentet.
För det andra har vi huvudmålen som jag hänvisade till tidigare.
För det tredje finns det något nytt i den nya strategin: De nationella målsättningarna. Varje medlemsstat måste besluta om sina nationella målsättningar, men de behöver självfallet integreras i de europeiska målen och stödjas av kommissionen och rådet.
För det fjärde måste vi också diskutera det som har beskrivits som flaskhalsar som formar tillväxt på nationell nivå. Det finns också något nytt när det gäller Lissabonstrategin: Det spanska ordförandeskapet kommer att fokusera framför allt på dem som påverkar den inre marknaden.
För det femte har vi ”flaggskeppsinitiativ” som utvecklas av kommissionen. Vi vill att det första av dessa ska genomföras under det spanska ordförandeskapet: Den digitala agendan som täcks inom rådet (transport, telekommunikation och energi) i maj efter ett meddelande som kommissionen har åtagit sig att publicera den 18 maj.
Sammanfattningsvis skulle jag också vilja säga att det kommer att bli särskilda debatter om den nya strategin inom vissa av rådets konstellationer, och att vi så långt det är möjligt vill att dessa debatter ska vara offentliga, exempelvis nästa i samband med mötet med rådet (utbildning, ungdom och kultur) som äger rum nästa vecka.
Jag vill betona att arbetet självfallet inte kommer att vara avslutat i juni. Det är då strategin Europa 2020 kommer att lanseras, men arbetet kommer inte att avslutas då. Det kommer att behöva genomföras och tillämpas genom det nationella reformprogrammet.
Avslutningsvis vill jag säga att när det gäller ”ledningen” av strategin kommer Europeiska rådet att spela en viktig roll. (Det har spelat en viktig roll från början, och det är en idé som hela tiden har stötts av både det spanska ordförandeskapet och Europeiska rådets ordförande Herman Van Rompuy, som har spelat en mycket speciell roll.) Europeiska rådet kommer att spela en mycket viktig roll och genomföra en mycket viktig uppgift när det gäller att utveckla och styra strategin, tillsammans med Europeiska kommissionen. De kommer att vara de två huvudinstitutionerna när det gäller att genomföra strategin, som redan har specifika instrument som vi alla vill använda.
José Manuel Barroso
Fru talman! EU har ställts inför ett skarpt val. Vi kan inta en rofferihållning till den ekonomiska och finansiella krisen, en ”rädda sig den som kan”-inställning som skulle riskera allt vi har åstadkommit under de senaste 60 åren. Vi skulle istället kunna öka det europeiska samarbetet på ett effektivt sätt, genom att använda alla medel vi har till förfogande.
Händelserna de senaste månaderna - fortsatt volatilitet på marknaden, behovet av ytterligare finansmarknadsreformer och behovet av en beslutsam konsolidering av de offentliga finanserna - har bara ökat självklarheten i detta val. Vi måste mer än någonsin betona betydelsen av den europeiska dimensionen, och vi har en möjlighet att göra just detta i och med målen för Europa 2020.
Jag har bjudits in av er för att tala om Europa 2020, men att bara titta isolerat på detta åtgärdspaket för smart, hållbar och inkluderande tillväxt är inte särskilt förnuftigt eftersom en av de viktigaste slutsatserna som vi kan dra av den rådande krisen är att vi måste samarbeta på alla nivåer och på alla områden för att fylla igen luckorna i ramen för reglering och övervakning av finansmarknaderna, för att återställa den makroekonomiska stabiliteten och sunda offentliga finanser, för att inleda de strukturella reformer som kan få in EU på en väg mot hållbar tillväxt och hållbara arbetstillfällen.
Alla dessa tre delar är lika viktiga - vi måste göra rätt när det gäller alla tre om vi ska kunna uppnå våra mål. Detta kräver alltså ett holistiskt synsätt, finansmarknadsreformer, förbättrad ekonomisk styrning, Europa 2020 för hållbar, inkluderande och smart tillväxt och ledande globala reformer genom G20, eftersom många av dessa frågor har yttre dimensioner. Vi måste använda alla tillgängliga medel på ett intelligent sätt och inse att vart och ett av dem påverkar de övriga. Låt mig kort ta upp de flesta av dem. Jag tar inte återigen upp de finansiella frågor jag just nämnde i det tidigare anförandet, utan jag börjar med G20.
G20 har varit mycket viktigt när det gäller tacklandet av den finansiella ekonomiska krisen, och gruppen har förbättrat styrningen på en mer global nivå. EU kan ta åt sig en stor del av äran för att ha drivit på G20 och lagt fram idéer för gruppen. Kommissionen har gjort särskilda insatser här, genom att se till att alla 27 medlemsstaters intressen speglas på ett korrekt sätt i vårt arbete. Vi kommer att arbeta hårt för att se till att EU behåller sitt ledarskap vid toppmötet i Toronto i juni och Seoul i november.
Ett huvudmål kommer att vara att få ett tydligt budskap från G20 om en exitstrategi för att stödja återhämtningen - en där alla större ekonomier spelar sin roll. Vi måste globalt ta itu med vissa av de obalanser som fanns vid början av denna kris. Vi bör också se till att bördan i samband med återställandet av den globala tillväxten delas av alla G20-medlemmar. Att öka kännedomen om vår strategi för Europa 2020 och förbättrad ekonomisk samordning i EU rent allmänt, i synnerhet i euroområdet, kommer att bli viktigt i detta sammanhang. Det är viktigt att EU lägger fram ett samordnat tillvägagångssätt för G20.
Ett annat mål kommer att vara att gå vidare med finansmarknadsreformen. Vi måste behålla trycket på våra internationella partner så att de på ett lägligt och konsekvent sätt genomför de befintliga G20-åtagandena med samma villkor för alla.
Jag anser dessutom att tiden är inne för G20 att skicka en kraftfull signal om hur finanssektorn kan bidra till finansieringen av återställandet av bankerna. Vi bör sträva efter ett samordnat och kraftfullt tillvägagångssätt. Ett globalt avtal om avgifter för bankstabilitet, kopplade till konkreta åtgärder, skulle skicka en stark signal. Som IMF nyligen föreslog skulle detta kunna kompletteras med en skatt på finansiell verksamhet eller finansiella vinster. Det kommer att bli en oerhört hård diskussion. I samband med det förberedande arbete som pågår med våra partner i G20 måste jag berätta för er att det finns många som är emot denna idé. Jag anser ändå att vi bör gå vidare med den. EU:s budskap blir förvisso kraftfullast om vi handlar gemensamt och om vi kan säga att EU redan har gjort sin hemläxa.
Det är därför vi före toppmötet i Toronto bör sikta på att få ett avtal om de viktigaste frågorna avseende förordningen om finansiella tjänster som jag nämnde tidigare i dag. Både parlamentet och rådet måste då uppvisa flexibilitet och kreativ pragmatism.
Detta för mig till själva kärnan i Europa 2020 - sålunda placerad i sitt korrekta sammanhang som en del av det holistiska tillvägagångssätt som jag talade om i inledningen. Som ni vet antogs huvuddelarna av Europa 2020-strategin av stats- och regeringscheferna i mars. Vi har haft flera tillfällen att debattera dem här i parlamentet. Kommissionen rådfrågade er om detta t.o.m. innan vi lade fram ett förslag. Nu måste vi noggrant bena ut strategin; det brådskande behovet av åtgärder är uppenbart för alla. Något som betonades i vissa anföranden i den tidigare debatten är att behovet att gå vidare med den strukturella reformen på ett samordnat och beslutsamt sätt nu är större än någonsin.
En bättre samordning av vår ekonomiska politik är själva kärnpunkten i Europa 2020. Till och med före denna grekiska kris föreslog vi en bättre samordning av den ekonomiska politiken. Det är tydligt att detta är nödvändigt om vi ska kunna undvika framtida kriser. Det är nödvändigt om vi vill lösa krisen på ett bra sätt, återställa tillväxten, omvandla denna tillväxt till fler och bättre arbetstillfällen och till sist säkra en hållbar och inkluderande framtid för EU.
Man är nu i stort sett överens om de fem mål som kommissionen har lagt fram. Man har redan fastställt siffror avseende sysselsättningsmålen, FoU och kampen mot klimatförändringar.
Det siffermässiga utbildningsmålet - att minska antalet elever som hoppar av skolan och öka andelen personer med högre utbildning - kommer att fastställas av Europeiska rådet i juni 2010, då man tar hänsyn till kommissionens förslag.
Jag är också mycket inriktad på att få ett siffermässigt mål för kampen mot fattigdomen och det sociala utanförskapet. Vi kan helt enkelt inte godta den rådande skandalen att 80 miljoner personer riskerar fattigdom i EU. Arbetet med denna fråga fortsätter i rådet, och jag ska göra allt jag kan för att övertyga medlemsstaterna om detta måls betydelse, i vetskap om att parlamentet delar vår beslutsamhet.
Europa 2020 måste bli ett välavvägt program. Man kan naturligtvis inte ha social rättvisa utan en konkurrenskraftig marknad, men vi är inte heller beredda att godta ett EU med ekonomisk effektivitet utan rättvisa.
De nationella målen kommer att möjliggöra en bättre och effektivare övervakning av utvecklingen i medlemsstaterna för att se till att vi når de mål som har satts på EU-nivå. Medlemsstaterna håller just nu på att fastställa dessa nationella mål i samarbete med kommissionen. Målen, hoppas jag, kommer att anges vid Europeiska rådets möte i juni, så att genomförandet sedan kan starta omedelbart.
I förra veckan utfärdade kommissionen ett förslag till integrerade riktlinjer. De speglar prioriteringarna i Europa 2020-strategin. Antalet riktlinjer är färre än förra gången - 10 istället för 24 - vilket kommer att uppmuntra alla olika aktörer till ett ägarskap av instrumentet. Detta tycker jag visar på framsteg.
Europeiska rådets möte i juni bör ge politiskt stöd till principerna bakom dessa integrerade riktlinjer, men de kommer naturligtvis att antas först efter att vi har diskuterat dem med er i parlamentet, vilket jag hoppas kan ske så snart som möjligt.
Europa 2020-strategin är inte bara inspirerande, en lista med mål, den är inte bara en vision - den är ett reformprogram. Åtgärder kommer att vidtas på EU-nivå, men det är lika viktigt att reformerna måste utföras i var och en av våra 27 medlemsstater, med full hänsyn till subsidiaritetsprincipen. Vi kommer att förtydliga vad som måste göras på EU-nivå respektive på nationell nivå. Genomförandet kommer att bli viktigt, precis som sades av rådets företrädare Diego López Garrido. Det finns numera en mycket större medvetenhet på medlemsstatsnivå om behovet av att förbättra styrningen på EU-nivå. Jag hoppas att medlemsstaterna har insett, i och med vissa brister i Lissabonstrategin, där faktiskt många, om inte alla, mål var bra och välsyftande men där det inte, låt oss vara uppriktiga, fanns en tillräcklig känsla av ägarskap och tillräckliga muskler vid genomförandet av programmen. Det är därför vi måste lämna de brister i verkställandet som rådde i samband med Lissabonstrategin bakom oss. Ni har här en viktig roll att spela när det gäller att säkra ett framgångsrikt genomförande av Europa 2020-strategin.
Ni, Europaparlamentet - bortsett från er roll som medlagstiftare - kan också mycket effektivt mobilisera medborgare och även - varför inte? - de nationella parlamenten. Något som är mycket viktigt är den typ av förbindelser som Europaparlamentet upprättar med de nationella parlamenten. Vi ska kunna vara säkra på att dessa reformer inte bara betraktas som de reformer ”de” gör i Bryssel, eller ibland i Strasbourg, utan som vi gör på alla nivåer i det europeiska samhället. Känslan av att det är bråttom, behovet av reformer, måste delas av alla viktiga socioekonomiska och politiska aktörer, på alla myndighetsnivåer, men också av arbetsmarknadens parter. Jag anser att det är mycket viktigt, och jag välkomnar alla tillkännagivanden av José Luis Rodriguez Zapatero angående behovet av att låta arbetsmarknadens parter delta. Vi måste också säkra en kraftfullare, gemensam styrning genom att knyta samman våra samordningsinstrument: rapportering och utvärdering inom Europa 2020 och stabilitets- och tillväxtpakten, som utförs samtidigt, i syfte att föra samman medlen och målen; insatser från Europeiska systemrisknämnden för att garantera en övergripande ekonomisk stabilitet; strukturella reformer; åtgärder för att öka konkurrenskraften; makroekonomisk utveckling - allt ska beaktas tillsammans för att ta oss ur krisen och på ett beslutsamt sätt föra oss i riktning mot en smart, hållbar och inkluderande tillväxt.
Om vi tar den ekonomiska styrningen på allvar är detta det enda sättet att göra det på. Vi kan inte tala om allvarligt menad ekonomisk styrning på EU-nivå och skilja makroekonomi från mikroekonomi, skilja det inre från det yttre.
Medlemsstaterna och EU-institutionerna måste alltså titta på dessa frågor på ett holistiskt sätt och föra samman alla dessa instrument - det är också det enda sättet att skapa förtroende för vår strategi.
Jag talade om ett skarpt val i början av detta anförande, och kommissionen vet vilken väg den vill ta. Jag är säker på att parlamentet delar detta val - ett val om beslutsamhet, ett val för Europa - och jag räknar med era insatser när vi nu fortsätter vårt arbete.
Corien Wortmann-Kool
Fru talman, herr Barroso, herr López Garrido! Denna debatt om Europa 2020-strategin föregicks helt riktigt av en debatt om krisen i euroområdet, och den viktiga frågan i varje debatt är hur vi ska stärka EU:s styrning. Ni talar om samordning av den ekonomiska politiken, men ett stort problem är att allt detta i alltför hög grad har tolkats som oreglerat, och medlemsstaterna har inte följt överenskommelserna. Detta kan helt enkelt inte fortsätta. Detta gäller stabilitets- och tillväxtpakten och är också den största lärdomen från Lissabonstrategin. Saker och ting måste alltså göras på ett annorlunda sätt i och med Europa 2020-strategin.
Vår grupp, PPE-gruppen, förväntar sig att få se ett ambitiöst engagemang från kommissionens sida när det gäller den ekonomiska styrningen på EU-nivå före denna 2020-strategi. I juni förväntar vi oss att rådet fattar bestämda beslut och även åtar sig att genomföra ambitiösa mål för medlemsstaterna och för en sund styrning på EU-nivå. Parlamentet kommer att uppmana er att göra detta om det skulle behövas. Budgetplanerna för nästa år måste vara förenliga med 2020-strategin, och även när det rör andra punkter kommer parlamentet att verkställa sin institutionella roll fullt ut, till stöd för en hållbar tillväxt och arbetstillfällen för våra medborgare.
Turbulensen i euroområdet är ett ytterligare bevis på betydelsen av sunda offentliga finanser när det gäller eurons stabilitet, finansiell och ekonomisk stabilitet och att förhindra oss att lägga bördor på framtida generationer, på våra barn. Reformeringen av de offentliga finanserna är en viktig förutsättning för en framgångsrik Europa 2020-strategi och sålunda för återställandet av vår konkurrenskraft. Kommissionsledamot Rehn! Därför är det så viktigt att ni lägger fram förslag nästa vecka för att stärka stabilitets- och tillväxtpakten. Detta är nödvändigt för att stärka dess förebyggande effekt och få till stånd hållbara offentliga finanser i medlemsstaterna. På vår grupps vägnar vill jag därför uppmuntra er att axla det ansvar som ni har åtagit er som kommissionsledamot och lägga fram ambitiösa planer. Ni kan räkna med vårt stöd.
Vi, parlamentet, måste undersöka hur - tillsammans med er - vi kan uppmana rådet att faktiskt komma överens om att inrätta en arbetsgrupp. Jag hoppas emellertid att rådet godkänner kommissionens förslag före årets slut.
Vi måste till fullo utnyttja möjligheterna i Lissabonfördraget för att stärka styrningen på EU-nivå på kort sikt. Det finns ingen tid att förlora.
Pervenche Berès
Fru talman, herr kommissionsordförande, herr rådsordförande! Kopplingen mellan de två debatter som vi just har haft är intellektuellt sammanhållen. Betyder denna koppling något i praktiken? Vi är lite tveksamma i S&D-gruppen eftersom vi inte ser någon sammanhållning mellan texten i den lydelse som den har lagts fram för oss av kommissionen och det strategiska partnerskap som ni vill upprätta i juli, utan att parlamentet har fått möjlighet att avge ett yttrande om ”sysselsättningsriktlinjerna”.
Hur kan man tro att vi ska engagera oss under de kommande 10 åren? För det första, utan att bedöma resultatet av Lissabonstrategin, säger ni till oss: ”Allt har förändrats: vi har inte längre 27 riktlinjer, vi har istället 10!” Kan man verkligen kalla detta förändring, herr Barroso?
Sammanhållning handlar om att tänka att, om vi vill att 2020-strategin ska bli en framgång, vi måste starta från den plats där vi befinner oss innan vi bedömer vart vi ska ta vägen. Vi måste också bedöma vart vi vill ta vägen. Där vi befinner oss i dag är faktiskt mitt i den värsta kris som har drabbat EU sedan det skapades. Ingen annan kris har varit lika allvarlig. Vi kan inte nonchalera den. Vi kan inte inleda en strategi för att lösa krisen eftersom detta skulle innebära att vi ber de offentliga myndigheterna att dra sig undan sitt ekonomiska ansvar för att ge fritt spelrum till marknaden.
Vi kan inte beakta denna strategi utan att använda de verktyg vi har till hands. Som ni mycket väl vet, herr Barroso, är vi inte alls så rika. Vi har ett verktyg som heter stabilitets- och tillväxtpakten; vi har ett annat verktyg som heter budgetramen. Om de inte samordnas på ett tydligt sätt kommer vi ingenstans.
När vi dessutom tittar på utgångspunkten har vi vissa farhågor. För det första kräver vi i S&D-gruppen att medlemsstaterna inte längre drabbas av marknadsspekulation. Detta handlar inte om Grekland eller någon annan medlemsstat. Det handlar om dominoeffekten och bristen på bestämmelser om begränsning av spekulation.
Det är därför vi föreslår att vi inför en finansiell stabiliseringsmekanism för att skydda medlemsstaterna från sådan spekulation, så att de kan göra vad de måste, dvs. komma på rätt spår igen och återhämta sig och därigenom skydda den sociala modellen. Alla vet ju, alla har sagt under denna kris att vår sociala modell är vår största tillgång när det gäller globaliseringen.
Om vår 2020-strategi resulterar i en budgetkonsolidering som fullständigt krossar denna sociala modell kommer EU att bli förlorare i framtidens internationella konkurrens. Det kommer därför att förlora sin förmåga att kraftfullt hävda denna modell som vi förkroppsligar, och så överlämnar vi vår plats till andra världsdelar, om vi inte bara överlämnar den till marknadskrafterna. Detta är inte vår framtidsvision.
Lena Ek
för ALDE-gruppen. - (EN) Fru talman! Vi har i många månader vetat att Grekland befinner sig i ett svårt läge. Vi vet att euron tappar värde snabbt och att skillnaderna i avkastningen hos statsobligationer ökar. Ingen kan fortfarande hysa tvivel om att EU befinner sig i en allvarlig kris, just när vi trodde att vi hade kommit på fötter igen.
Vi måste på allvar ta itu med konkurrenskraften, produktiviteten och en hållbar ekonomisk tillväxt, men EU:s politiska ledare kivas fortfarande om vilka åtgärder man ska vidta. Det är inte rätt tidpunkt. Vi behöver verkliga åtgärder, och vi behöver dem nu. Eftersom det är uppenbart att den inbördes utvärderingen i rådet inte fungerar behöver vi bindande mål och nya genomsynliga medel för att granska rapporterna om medlemsstaterna. Vi behöver en grundläggande respekt för stabilitets- och tillväxtpakten, och vi behöver pålitliga och riktiga siffror på vilka vi kan grunda våra beslut.
För att utöva ytterligare påtryckningar på regeringarna måste strukturfonderna och annat EU-stöd knytas till regeringarnas förmåga att ge oss korrekta siffror. Låt mig göra en jämförelse. När en småjordbrukare tar fel på en halv hektar förlorar han eller hon allt stöd under ett antal år. Det är denna jämförelse vi måste göra. Detta är skälet till varför vi är så hårda när det gäller styrning i våra resolutioner.
Det är också väldigt pinsamt att kommissionen inte har lagt fram de förslag som vi har diskuterat i åratal. För att kunna skapa en plattform för framtida tillväxt måste den strategiska politiska agendan inbegripas i Europa 2020-strategin. Låt mig ta ett par exempel. Vi förhandlade fram den ekonomiska återhämtningsplanen. Det mesta i den har inte genomförts. Parlamentet ville ha en plan B, så den finns med i resultaten, men plan B har ännu inte inletts. Vi har fattat beslut om en strategisk EU-plan för energiteknik. Vi har ännu inte ordnat 50 procent av finansieringen för denna plan, som är ett verkligt strategiskt verktyg. Det mest kostnadseffektiva medlet för att minska växthusgaserna är att gå vidare med en strategi för energieffektivitet. Jag uppmanar därför kommissionen och medlemsstaterna att sätta energieffektiviteten överst på den aktuella agendan.
Den befintliga lagstiftningen måste ses över eftersom den inte är tillräcklig. Vi behöver den utlovade handlingsplanen för energieffektivitet, som man har talat om så länge. Vi behöver energi i infrastrukturen, den energi som motsvarar snabbtåg, ”supernät” och högteknologiska smarta nät. Vi har pengar till detta.
Vi måste säkra den tekniska innovationen, och vi måste också främja och lägga fram en strategi för att bekämpa det sociala utanförskapet och för införlivande av könsrelaterade frågor. Mot bakgrund av den rådande krisen måste kommissionen ta itu med sitt ansvar och avsluta det som vi inledde tillsammans. Rådet måste bli djärvare och sluta kivas. Vi kommer att lägga fram en djärv resolution om det andra steget i 2020-strategin.
Rebecca Harms
Fru talman, mina damer och herrar! Det gränsar nästan till politisk provokation att presentera detta Europa 2020-program som en viktig strategi som ska bidra till att ta oss ur krisen. Vi behöver bara titta på den tidigare politiken för reglering av finansmarknaderna för att se att vi - om vi är någorlunda ärliga - i månader - eller faktiskt i åratal - har lovat att reglera dessa marknader som löpt amok, men än så länge har vi bara lyckats göra pyttesmå framsteg. Vad gäller Grekland tvingas vi nu ta oss en titt på oss själva.
Av krisen i Grekland ser vi att vad som har skett hittills är fullständigt otillräckligt. Våra medborgare har hört oss säga att vi räddar bankerna. De har bitit ihop och accepterat det. Nu får de betala priset. De offentliga finanserna är redan överbelastade på grund av dessa åtgärder. Nu räddar vi Grekland, och det måste vi göra; om det råder det inga tvivel. Det kommer att bli ytterligare en utmaning för de offentliga finanserna i många EU-länder.
Bankerna går med vinst, och ändå hyllas de när det visar sig att de frivilligt bidrar med någonting till Grekland. Herr Barroso! Inom Europeiska unionen, som är en marknad med 27 stater, har vi inget annat alternativ än att faktiskt införa en finansiell transaktionsskatt eller något annat instrument som kan minska spekulanternas vinsthunger på detta område. Vi behöver verkligen ett instrument som på ett verkligt rättvist sätt kan få dem som gynnas av denna kris och som spekulerar mot euron att bidra till vad vi nu måste finansiera. När det gäller de offentliga finanserna kan vi inte fortsätta på det här sättet.
I det dokument som ni lagt fram ser jag fortfarande ingen vision om vad som ska ske nu. Konstaterandet att detta måste regleras globalt känns igen från klimatdebatten. I det hänseendet har vi inte gjort några framsteg på många år.
För mig är klimatet den näst viktigaste frågan. Vi har inte på något sätt tagit oss ur den krisen heller, utan sjunker allt djupare eftersom vi inte har lyckats vidta lämpliga åtgärder. Jag tycker faktiskt att det är beklagligt att det i dag, strax före den här debatten, blev tydligt att Connie Hedegaard arbetar så hårt som möjligt i kommissionen för att försöka genomföra minimimålet för Europeiska unionen. Om vi tittar på den nuvarande situationen är det hög tid att vi höjer våra mål till 30 procent. Om vi inte höjer detta mål kan vi till exempel glömma vår berömda handel med utsläppsrätter inom EU. Om koldioxid inte har något lämpligt pris för att våra mål är för otydliga, då har vi fört hetsiga debatter i åratal men är fortfarande långt ifrån att nå det mål som vi själva antagit. När det gäller omvandlingen av EU:s ekonomi för att göra den mer hållbar - liksom anges i rubrikerna i kommissionens program - skulle vi alla säga att vi vill delta. Men när det gäller detta program, herr Barroso, har kommissionen ännu inte sagt hur målen ska nås inom EU-ekonomin. Vilka instrument och vilka stimulansprogram ska användas i detta syfte?
Lena Ek tog upp ett antal specifika områden. Det återstår en hel del arbete med detta program. Med utgångspunkt i vad vi för närvarande har framför oss kan Europaparlamentet enligt min åsikt ännu inte säga att efter Lissabon är detta nu en lyckad strategi. Europa 2020 har så att säga utarbetats för att ta oss från misslyckandet med Lissabonstrategin till nästa misslyckande.
Michał Tomasz Kamiński
Fru talman! Jag tror att José Manuel Barroso i dag verkligen har en mycket svår roll. Hans jobb är ett av de svåraste i Europeiska unionen. Han måste fördela sin tid mellan att resonera med vänster- och högersidan - med människor som har de bästa svaren på de svåraste problemen. José Manuel Barroso måste skickligt navigera mellan dessa argument. Jag tror att det bästa av dessa är 2020-strategin, som har föreslagits av kommissionen. Jag förvånas över de förslag som lagts fram här i parlamentet, enligt vilka den nuvarande mycket svåra situationen ska lösas genom att vi upprepar våra misstag.
Jag vill berätta att jag tillbringat 18 år av mitt liv i ett land som kallades Folkrepubliken Polen, där det fanns ett ministerium för inrikeshandel och där hyllorna i butikerna gapade tomma. Det fanns ett ministerium för inrikeshandel, men det fanns ingen inrikeshandel. I dag och sedan 20 år vid det här laget, vilket jag tackar Gud för, har vi inget ministerium för inrikeshandel i Polen, och vi bedriver inrikeshandel.
Jag vill påstå att lösningen på den nuvarande krisen sannerligen inte är mer reglering, högre skatter eller mer ingripande. Jag är naturligtvis ingen fanatiker när det gäller den fria marknaden. Jag anser att statens uppgift är att korrigera marknadsmekanismerna men att det bör göras mycket försiktigt. Om vi vill tala uppriktigt om utvecklingen i Europa, låt oss då komma ihåg hur vi röstade om tjänstedirektivet under parlamentets föregående mandatperiod. Låt oss komma ihåg vad som hände med tjänstedirektivet här i kammaren. För utan det fria flödet med personer, tjänster och kapital kommer Europa inte längre att kunna konkurrera effektivt med världens andra kontinenter.
Vi hör här i dag att vi inte kan konkurrera med andra regioner i fråga om politisk och ekonomisk integration, men det är väl ändå vi själva som tvingar vår kontinents entreprenörer att söka sig till andra platser genom överdriven reglering och genom alltför stora bördor för företagen. Låt oss därför fråga oss vad vi mer kan göra för att stödja 2020-strategin, eftersom det inte finns någon annan, och naturligtvis vad vi måste göra för att ta oss ur krisen.
Det råder heller inga tvivel om att vi måste hjälpa Grekland. För oss polska medborgare, som jag företräder här, har ordet ”solidaritet” stor betydelse. Vi måste därför visa vår solidaritet med Grekland i dag. Jag vill återigen betona att vi måste göra allt i vår makt för att EU ska återhämta sig från den ekonomiska krisen, eftersom detta inte bara är ett problem som drabbar miljontals familjer, utan även ett problem som rör tron på vår framtid. Jag tror på Europas framtid och på att vi kan lyckas.
Gabriele Zimmer
för GUE/NGL-gruppen. - (DE) Fru talman! Om jag jämför debatten om den föregående punkten på föredragningslistan med denna debatt talar vi helt klart om två parallella världar. Å ena sidan har vi Europeiska unionen där stater som Grekland, Italien, Spanien och Portugal befinner sig i djup kris och där andra stater som Tyskland och Frankrike vidtar blockerande åtgärder, medan vi å andra sidan har en europeisk union för vilken en strategi har utarbetats som inte på något sätt tar itu med dessa utmaningar.
Med denna strategi har vi varken fastställt någon ny inriktning för EU:s utveckling eller besvarat frågorna om de instrument som inte fungerar. Vi har inte heller gjort något försök att förtydliga befogenhetsfördelningen mellan medlemsstaterna och Europeiska unionen eller förbindelserna mellan euroområdet och de länder inom EU som inte ingår i euroområdet. Vi har inte införlivat några av de frågor som kommit upp under de senaste åren i fråga om Lissabonstrategin, och vi har inte gett några framåtblickande svar. Vi har inte gjort några förtydliganden om EU:s framtida utveckling. Detta har naturligtvis gett upphov till en stor del av den oenighet som vi nu känner av.
Med tanke på diskussionen om det europeiska ekonomiska styret och även om Europeiska valutafonden kan vi helt enkelt inte låtsas som om vi kan fortsätta med den här strategin på detta sätt. Innan vi talar om genomförandet av Europa 2020 måste vi omgående lägga strategin på is och ge oss själva lite mer tid för beslutsprocessen, och vi måste analysera de utmaningar som vi nu står inför. När vi gör det måste vi göra det civila samhället delaktigt och framför allt göra parlamentet avsevärt mycket mer delaktigt än vad som tidigare varit fallet. Annars går vi rakt in i en katastrof!
Godfrey Bloom
för EFD-gruppen. - (EN) Fru talman! Det är synd att José Manuel Barroso lämnat kammaren. Jag tror att han hade kunnat lära sig en hel del av mig här i kväll!
Jag skulle råda er alla att inte oroa er alltför mycket över EU år 2020, eftersom jag har en känsla av att jag inte kommer att finnas kvar här! Det kommer att gå på samma sätt som i Sovjetunionen, som unionen verkligen liknar, och av samma skäl: unionen är centraliserad, den är korrupt, den är odemokratisk och den är inkompetent, den drivs av en ohelig allians av storfinanser och rika byråkrater, den sponsras genom en ekofascistisk agenda som utgår från en plattform med förvrängd nonsensvetenskap som kallas ”klimatförändringar”.
När EU-medborgarna får chansen att delta i en folkomröstning förkastar de den. Britterna har naturligtvis inte fått chans att säga sitt, tack vare sveket av de enda tre partier som har tillgång till tv-debatten i mitt land, med hjälp och stöd av ett EU-korrumperat public service-företag som kallas BBC.
EU faller redan isär. Händelserna i Grekland i dag kommer att spridas till de andra Medelhavsländerna snarare än vi anar och kommer slutligen att nå de nordeuropeiska länderna, som får stå för notan. Våra barn och våra barnbarn kommer att förbanna oss för att de tvingas reda ut denna röra som helt hade kunnat undvikas!
Franz Obermayr
(DE) Fru talman! Smart hållbar tillväxt, aktioner, reformer, ekonomiskt styre är alla fina ord och beundransvärda mål. Det finns dock ett par frågor i detta hänseende som oroar mig. Kommer den tillkännagivna nya strategin att gå samma öde till mötes som sin föregångare? Hur kan vi involvera regionerna och de lokala myndigheterna så att denna strategi faktiskt kommer att lyckas, och hur kan vi i synnerhet bättre främja och övervaka omorganisationen av de nationella budgetarna? Vi måste vara mycket försiktiga när det gäller våra förslag till lösningar och se till att en centralistisk form av europeiskt ekonomiskt styre inte förs in i smyg och urholkar de sista spåren av nationell suveränitet.
Suveränitet innebär också att man måste ta ansvar, och därmed också ta ansvar för den felaktiga finanspolitiken. Det är oacceptabelt att vissa medlemsstater lever över sina tillgångar på bekostnad av de andra medlemsstaterna. Vi måste naturligtvis visa solidaritet, men det måste gå åt båda hållen. Ett centralistiskt ekonomiskt styre från Bryssel som dikterar EU-normen vore säkerligen fel väg att gå.
Gunnar Hökmark
(EN) Fru talman! Jag tror att det är viktigt att vi talar om goda styrelseformer i det hänseendet att det naturligtvis är viktigt att vi alla känner press att införa de reformer som krävs, men vi får inte glömma att de viktigaste goda styrelseformer som vi förfogar över är att se till att Europeiska unionen gör vad Europeiska unionen borde göra.
Det har funnits vissa brister på det området, och vårt bevarande av stabilitets- och tillväxtpakten hör till dessa. Låt oss inte glömma att innan vi utarbetar nya regler måste vi hålla oss till de mest grundläggande reglerna, och låt mig också framhålla vissa andra saker. När det gäller finansmarknaderna, låt oss tala om dem som en del av ekonomin och inte som en separat sektor, för vi kommer aldrig att få investeringar och skapa nya arbetstillfällen om vi tror att detta är en separat fråga.
Jag blev aningen upprörd när jag noterade att ordföranden för Basel II-kommittén utgick från att den nya regeln för kapitalkrav kommer att minska den ekonomiska tillväxten med en procent. Det är en tämligen låg nivå för honom. Att öka kapitalkravet kan leda till färre investeringar, och det är inte riktigt vad vi behöver när vi vill skapa ett nytt förtroende för den europeiska ekonomin samtidigt som vi avskaffar våra budgetunderskott.
Låt mig framhålla en av de saker som vi kan göra tillsammans, vilket är att skapa en kunskapsekonomi. Det är en paradox att ju mer våra samhällen och ekonomier omvandlas till kunskapsekonomier, ju mindre av en inre marknad får vi eftersom lagstiftningen om den inre marknaden utarbetades för industrin och den gamla tidens ekonomi, och inte så mycket för tjänstesektorn, där vi måste göra mer angående tjänstedirektivet. Låt mig också säga att vi borde genomföra en reform för att göra de europeiska universiteten mer självständiga och mer europeiska, öppna för studerande och forskare och för att skapa en dynamisk utveckling inom kunskapssamhället.
Låt oss hålla oss till allt det som vi kan göra tillsammans på EU-nivå. Bättre goda styrelseformer inom EU kan vi inte ha.
Marita Ulvskog
Fru talman! Jag kommer från samma medlemsland som den förre talaren, men jag står på den vänstra sidan i politiken. Det märks också i de förslag som vi socialdemokrater står för.
Vi ser läget i världen. Vi ser läget i Grekland, gatustrider, en annalkande generalstrejk, desperation, ilska, ilska över marknadens lek med hela länder. Detta har också naturligtvis blivit värre med att euroländernas kärna har svikit medlemslandet Grekland. Men kris smittar. Det är farligt för alla länder. Få länder kan räkna med att gå säkra. Av det skälet måste vi alla ägna oss åt krisbekämpning och komma med bra förslag. Vi måste dock välja en väg som innebär att vi inte bara når kortsiktiga lösningar, kortsiktiga framgångar, och släcker en eld som sedan flammar upp och bränner ner väldigt mycket runt omkring sig.
Därför måste vi för det första satsa på sådant som innebär att man håller uppe efterfrågan. Det som oroar mig inför toppmötet i juni är att man väljer den väg som den förre talaren talade om. Det är viktigt att toppmötet gör klara utfästelser om att inte sätta Europa på sparlåga. Det gäller att hålla uppe efterfrågan. Det gäller att stimulera investeringar. Det gäller att pressa tillbaka arbetslösheten för kvinnor, för män, för unga och för gamla. Jag var själv väldigt besviken över den jämställdhetsbluff som det senaste ministerrådet presenterade efter sitt möte.
För det andra måste vi inleda omställningen till klimatsmarta samhällen. Det är klart att det i varje kris också ligger en möjlighet till utveckling - att byta väg, att ställa om. Det är otroligt viktigt att kommissionen låter Connie Hedegaard få utrymme att faktiskt vara en klimatpolitiker som kan hjälpa till att göra skillnad i Europa vid mötet i Cancún.
Det tredje handlar om finansmarknaderna. I kriskommittén hade vi för några veckor sedan besök av en amerikansk professor som formulerade sig så här: I USA säger vi att vi inte kan reglera finansmarknaden, eftersom de inte gör det i Europa. Vi skulle behöva, men vi vågar inte. Hur säger ni då i Europa? Jo, ni säger att ni inte kan reglera finansmarknaden, eftersom de inte gör det i USA. Så håller vi på och bollar mellan varandra på det sättet. Det finns vinnare på en sådan politik, och det finns många förlorare. Det måste vi våga ändra på i detta Europa.
Wolf Klinz
(DE) Herr talman, mina damer och herrar! Min ekonomiska erfarenhet har lärt mig att strategier bara är så bra som deras specifika genomförandeåtgärder och sätten att övervaka dem. Kommissionen har ännu inte lämnat något svar i detta hänseende. Vi lyssnar på målen, som vi verkligen kan identifiera oss med, vi hör de beundransvärda intentionerna, men vi hör nästan ingenting om hur dessa mål ska nås i konkreta termer.
Jag hade faktiskt utgått från att den finansiella och ekonomiska krisen - den allvarligaste vi upplevt sedan andra världskriget och som nu har fördjupats på grund av det tillkommande problemet med den nationella skuldkrisen - skulle ligga högst upp på kommissionens lista över överväganden. Det borde enligt min åsikt ha varit den logiska utgångspunkten, eftersom båda kriserna har förändrat situationen avsevärt.
Om vi inte bara nöjer oss med beundransvärda intentioner utan faktiskt vill genomföra något under de kommande tio åren måste vi ta itu med ett antal frågor på ett mycket konkret sätt:
Till att börja med måste vi se över våra finanser - inte bara inom EU utan i alla medlemsstater, genom enhetliga kriterier - så att vi vet var vi faktiskt står, vilket finansiellt spelrum vi har och vad vi faktiskt har råd att göra.
För det andra måste vi utveckla en krislösningsmekanism för att förhindra att vi hamnar i svårigheter igen i framtiden om det återigen skulle storma på marknaderna.
För det tredje måste vi fullborda den inre marknaden på områden där den ännu inte har fullbordats - jag förväntar mig en hel del av Mario Montis rapport - och också när det gäller tjänster.
För det fjärde måste vi på ett övertygande sätt fastställa hur vi ska kunna komplettera den gemensamma valutapolitiken med en gemensam och nära sammanlänkad ekonomisk och finansiell politik och till och med en skattepolitik.
För det femte måste vi mycket specifikt fastställa hur vi kan ersätta de skillnader som vi har konstaterat mellan medlemsstaterna med en allt större konvergens genom att inrikta oss på ekonomiska projekt som är verkligt europeiska till sin natur. Det finns en mängd sådana: energipolitiken, sammankoppling av energinät, höghastighetsjärnvägar och vägnät, sjöfartssystem och många liknande projekt.
Emilie Turunen
(DA) Herr talman! Jag skulle vilja börja med att säga att arbetet med denna Europa 2020-strategi är mycket viktigt, eftersom vi allvarligt måste överväga hur vi ska stödja oss själva inom EU i framtiden. Vi måste allvarligt överväga vad de 23 miljonerna arbetslösa EU-medborgarna ska göra i framtiden. På det stora hela anser dock vi i gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen att strategin saknar specifika mål på ett antal viktiga områden som är avsedda att ge projektet med ett socialt Europa högsta prioritet under de kommande tio åren.
För det första ser vi inget tydligt mål för att minska ungdomsarbetslösheten, som är alarmerande hög i alla medlemsstater. De första stegen på det området skulle kunna vara att införa en europeisk ungdomsgaranti, som skulle ge unga människor fotfäste på arbetsmarknaden. För det andra borde vi se till att vi har specifika mål för att bekämpa fattigdomen. Jag anser att det vore skamligt om EU-medlemsstaterna i världens rikaste region inte skulle kunna enas om specifika mål för att minska fattigdomen. Somliga säger att de inte gillar den definitionen. Till dessa personer säger jag att de inte borde låta teknikaliteter stå i vägen. Andra säger att det inte finns någon rättslig grund i fördragen. Till dessa personer säger jag att vi har det nya Lissabonfördraget.
För det tredje måste vi arbeta på ett konsekvent sätt med en bindande sysselsättningsplan. Vi måste binda samman gröna investeringar med nya arbetstillfällen. Vi måste omskola och utbilda vår arbetskraft för att kunna tillsätta dessa jobb. Till sist måste EU:s stats- och regeringschefer se till att det finns ett tydligt mål när det gäller att utveckla ett socialt Europa, där samma ambitionsnivå tillämpas på sysselsättning och social trygghet och där fokus inte bara ligger på kvantitet, utan även på kvalitet för de arbetstillfällen som skapas. Europa 2020 uppfyller ännu inte dessa parametrar, så vi måste arbeta vidare.
Malcolm Harbour
(EN) Herr talman! Jag vill tala om en bristande ambition som jag ser i denna Europa 2020-strategi när det gäller hur vi kan använda de instrument som vi nu har - den inre marknaden - för att få strategin att fungera effektivt och skapa dessa nya arbetstillfällen och möjligheter, vilket är ungefär vad Emilie Turunen talade om. Det är inte tillräckligt - och det säger jag till ordföranden och till rådet, om kommissionsledamoten lyssnar - att införa den inre marknaden och dess fullbordande under denna rubrik: ”flaskhalsar och andra brister”. Det är mycket viktigare än så. Och det är helt enkelt inte gott nog att säga att kommissionen kommer att föreslå åtgärder. Detta är ett gemensamt uppdrag för kommissionen och medlemsstaterna.
Mitt utskott, utskottet för den inre marknaden, antog ett betänkande den här veckan med stor majoritet som innehåller ett antal verkligt ambitiösa förslag om gemensamma åtgärder som syftar till att fullborda den inre marknaden. Ni kommer att få texten nästa vecka i samband med professor Mario Montis rapport. Vi hoppas på att få se ett antal fundamentala ändringar här från båda parter. Vad vi vill ha är en lag om den inre marknaden, en uppsättning med tydliga politiska mål för att fullborda den inre marknaden, och vi vill också tillämpa offentlig upphandling, vilket är ett i hög grad underutnyttjat verktyg för att nå dessa mål med innovation och miljövänlig teknik. Dessa frågor nämns knappt i dokumentet. Varför i hela fridens skull talar vi om dessa andra mål när vi faktiskt inte utgår från vad vi redan har?
Ilda Figueiredo
(PT) Herr talman! Denna strategi ger inget svar på de allvarliga problem som vi står inför, och än mindre på den verkliga ekonomiska och sociala katastrof som införandet av fri konkurrenspolitik skapar i vissa medlemsstater med bräckligare ekonomi. Det är ett misstag att insistera på politik som är identisk med den liberala Lissabonstrategin, som övergav målen med full sysselsättning och fattigdomsutrotning som antogs för tio år sedan och i stället prioriterade de ekonomiska och finansiella gruppernas intressen, vilket gynnade dem men skedde på bekostnad av en försämrad situation socialt och sysselsättningsmässigt.
Allt man behöver göra är att se på konsekvenserna av att tillämpa de besinningslösa kriterierna i stabilitetspakten, och av liberaliseringarna och privatiseringarna av strategiska sektorer för allmännyttiga tjänster, däribland finansiella tjänster, energi, transport och posttjänster. Allt man behöver göra är att se på vad som sker på arbetsmarknadsområdet, där arbetstryggheten minskar och arbetslösheten ökar och nu överskrider 23 miljoner personer, till vilka man kan lägga de 85 miljoner människor som lever i fattigdom.
Till skillnad från vad de försöker få oss att tro visar alla indikatorer att om de strategier som hittills följts bevaras kommer den ekonomiska tillväxtgraden att vara mycket låg och lägre än i andra delar av världen, vilket innebär att arbetslösheten kommer att öka, att arbetstillfällena blir mindre säkra med lägre löner och att fattigdomen och den sociala utestängningen kommer att förvärras. Unionsbudgeten ger tyvärr inget svar på behovet av ekonomisk och social sammanhållning, vilket framgår av Greklands situation.
Det är därför dags att utvärdera och erkänna följderna av den politik som har förts. Det är dags att prioritera social hållbarhet. Det är dags att sätta stopp för finansiell spekulation och finansernas dominans av ekonomin. Det är dags att sätta stopp för stabilitetspakten och ge Europeiska centralbanken andra uppdrag, att införa effektiva kontroller av finanssektorn och prioritera en verklig pakt för framsteg och social utveckling.
Mario Borghezio
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Det faktum att vi här diskuterar och granskar innehållet i denna Europa 2020-strategi, medan arbetstagare i Aten dör och ett land och en nation står på randen till en avgrund, är en tämligen talande, eller man skulle till och med kunna säga grotesk bild av EU-politiken.
Det är helt och hållet anmärkningsvärt att kommissionen i en sådan här situation inte anser att den borde ta en riktigt ordentlig titt på sig själv, eftersom det inte är som om den inte inser att denna kris, som i vissa hänseenden nu har fått vad jag skulle kalla dramatiska proportioner, är en följd av många allvarliga misstag, liksom framgår av misslyckandet med Lissabonstrategin. Det har skett många misstag, och det finns en svarande i förhörsbåset: euron.
Ni säger här i alla era uttalanden att Grekland är en engångsföreteelse, men kommer ni att säga det när ytterligare en liknande situation uppstår - även om vi hoppas att så inte blir fallet - till exempel i Spanien: kommer det att vara ytterligare en engångsföreteelse? Vi är aningen trötta på att höra ursäkten med att det rör sig om engångsföreteelse: krisen med subprimelån var också en engångsföreteelse. Det är svårt att tro och mycket svårt att acceptera vad kommissionen säger när Europeiska unionen ännu inte har beslutat att städa upp Europas banker och att tala om för spararna, tillverkarna och realekonomin vilken oordning som fortfarande råder vid de europeiska bankerna, med målet att utarbeta en strategi.
Vi måste påminna oss själva om dessa frågor och komma ihåg att en seriös strategi måste bygga på realekonomin, på systemet med små och medelstora företag, och naturligtvis också ge arbetstagarna en ansvarsfull roll genom att låta dem delta.
Csanád Szegedi
(HU) Herr talman, mina damer och herrar! Det största problemet inom EU är utan tvekan arbetslösheten. Vi kan dock inte beskylla arbetstagarna, småbrukarna eller företagarna för denna situation. Den enda syndaren är den politiska och ekonomiska filosofi som har ställt sig på de multinationella företagens sida mot arbetstagarna, småbrukarna och de lokala småföretagarna. De rotlösa och uteslutande vinstorienterade multinationella företagen vill ha merparten av vinsterna trots att de bidrar så lite som möjligt till de offentliga kostnaderna.
Alla strategiska beslut som gynnar lokala intressen är bra för EU-medlemsstaterna, och alla beslut som bevarar de multinationella företagens hegemoni är dåliga. Jobbik vill sätta stopp för de multinationella företagens ekonomiska monopol och återföra Europa till småbrukarna och familjeföretagen, så att vi med deras hjälp kan avskaffa arbetslösheten inom EU.
Herbert Reul
(DE) Herr talman, herr rådsordförande, herr kommissionsordförande! Kommissionens ordförande har just sagt att i tider som dessa kan vi inte anta en utsugningsstrategi, utan vi behöver först och främst ett bra samarbete och beslutsamma åtgärder. Det är sant. Vi behöver därför också en åtgärdsstrategi. Mitt intryck är dock att detta 2020-projekt, och i synnerhet vårt sätt att förhandla om det och slutföra det här, inte omfattar någon genuin strategi. Det liknar mer en reflexion på papper som nu tvingas genom ett påskyndat förfarande. Om detta är det rätta sättet att undvika de problem som José Manuel Barroso med rätta har beskrivit är tveksamt. Han har till exempel sagt att det största problemet med Lissabonstrategin var att de berörda parterna inte var delaktiga, att det inte fanns något egenansvar och att de därför inte deltog i strategins genomförande. Det är exakt vad som hände.
Men om det är fallet måste vi för att utarbeta en ny strategi ta oss tiden att lugnt arbeta för att få de berörda partnerna genuint delaktiga för att sedan kunna diskutera frågan i lugn och ro. Jag förstår att vi inte kan hantera frågan på detta sätt nu när finanskrisen och den problematiska situationen i Grekland dagligen ställer oss inför nya problem. Det är heller ingen kritik. Min kritik är att vi i parlamentet låter diktera för oss hur vi ska hantera programmet.
Vid utskottsordförandekonferensen har vi ett flertal gånger uttryckt en önskan om att strukturera tidsplanen lite mer noggrant så att vi kan gå till väga mer grundligt. I stället påskyndas förfarandet, och vi håller i dag en debatt och kommer att hålla ännu en debatt vid sammanträdesperioden i maj, och sedan i juni kommer förslaget att gå vidare till rådet, och det är det. Snälla, bli inte förvånade om vi efter allt detta inte ser någon urskiljbar förändring med hänsyn till de åtgärder som vidtagits. Det skulle inte förvåna mig, för vi kan inte genomföra en förändring på det sättet. Vi måste göra en noggrann analys och inte dra den typ av ytliga slutsatser som kommissionsledamoten med ansvar för klimatåtgärder har dragit under de senaste dagarna - slutsatser som bygger på krissituationen och på det faktum att mindre koldioxid nu släpps ut - så att vi nu kan sträva efter 30 eller 40 procent.
Krisen får inte vara normen! Normen måste vara ett framåtblickande perspektiv. Vi måste noga se över situationen och noga överväga vilka slutsatser vi kan dra av innovationer, ekonomisk utveckling, innovation och forskning. Men det kommer vi naturligtvis inte att göra.
Alejandro Cercas
(ES) Tack, herr López Garrido! Tack för att någon kan föra budskapet vidare till kommissionskollegiets ordförande.
Jag hoppas att era ord kommer att åtföljas av handling och att vi i juni får se ett helt annat rådsmöte jämfört med det som hölls i våras. Det beror på att era ord, som jag stöder från början till slut, inte lugnar mig eller skingrar mina farhågor om att få se ett råd som utmärks av apati och tvivel och som ibland till och med tar upp frågor som verkligen skrämmer oss, som till exempel att målen, våra stora politiska och uträknade mål, inte är tillrådliga och inte ens genomförbara.
Tack, herr López Garrido! Jag hoppas att det spanska ordförandeskapet kommer att bidra till att lösa alla dessa osäkerheter, för jag är övertygad om att denna tid kommer att uppfattas som mycket betydelsefull i EU:s historia när den tiden kommer. Detta är en mycket kaotisk tid då de stora utmaningarna när det gäller att avgöra om vi vill ha mer Europa eller mindre Europa ska diskuteras.
Det är syftet med Europa 2020-strategin. Kommer vi om tio år att vara mer eller mindre enade? Kommer de som anser att vi måste samarbeta för att lösa de ekonomiska och sociala problemen att ha vunnit, eller kommer de att ha vunnit som går tillbaka till att nöja sig med nationalism och med att förstöra till och med de grundläggande faktorer som har skapats under de senaste 40 åren? Kommer vi att vara mer stödjande? Kommer vi att vara redo att anta gemensamma solidaritetsmål, dela med oss på ett mer rättvist sätt och skapa mer rikedom och dela den mer rättvist, eller kommer vi att låta marknaderna sköta allt?
Liksom vissa av mina kolleger har sagt anser jag inte att detta har inträffat för att vi har haft mycket EU, mycket reglering och mycket social rättvisa. Det är tvärtom bristen på Europa och den bristande regleringen som har lett till krisen.
Jag vill därför begära två saker, herr López Garrido: behåll målen med att bekämpa fattigdomen och att främja bättre utbildning, som finns med i kommissionens text men inte i rådets text, och förena parlamentet med folkets röst, så att folkets agenda blir Europas agenda, snarare än teknokraternas agenda eller de så kallade ”marknadernas”, vilket ofta är spekulanternas agenda.
Olle Schmidt
Herr talman! Greklands sak är allas vår sak, också för de länder som står utanför euroområdet. Vad Europa behöver i dag är samling och kraftfullt agerande, inte ytterligare uppdelning. Därför är det, herr kommissionär, ytterst dystert att 11 länder inte är närvarande på fredag. We have a common destiny in Europe, men så är det tyvärr inte just nu.
Visst måste tillsynen över finansmarknaderna stärkas, och visst krävs det tuffare lagstiftning! Det kan också jag som liberal inse och medge, men det måste ske på ett balanserat sätt och samordnas globalt.
Låt oss agera kraftfullt och aggressivt, om så behövs, men vi får inte agera i panik utan måste hålla huvudet så kallt som det går, så att vi inte ytterligare skadar den ekonomiska uppgång som trots allt och trots Grekland kan skönjas.
(EN) När jag lyssnade på Godfrey Bloom blev jag verkligen upprörd. Han är inte här nu, men att jämföra Europeiska unionen med Sovjetunionen är en förolämpning mot alla de som led under den sovjetiska tyrannin och mot alla de miljontals människor som dog. Jag tycker att Godfrey Bloom borde framföra en ursäkt till alla de personer som han har förolämpat.
Lajos Bokros
(EN) Herr talman! När Spaniens premiärminister José Luis Rodríguez Zapatero invigde det spanska ordförandeskapet i Strasbourg höll han ett anförande om Europa 2020 utan att en enda gång nämna varför i hela friden Lissabonstrategin misslyckades till att börja med. Jag ställde honom då frågan: hur kan man rimligen utarbeta en ny strategi utan att analysera varför den tidigare var ett misslyckande?
Nu har jag inget annat val än att upprepa min fråga, eftersom det i det nya dokumentet inte sägs ett ord om varför den förra strategin misslyckades. Señor Garrido, vill ni vara vänlig och besvara min fråga: hur kan man rimligen utarbeta en ny, mycket ambitiös uppsättning mål utan att först analysera varför Lissabonstrategin blev ett misslyckande?
Cornelis de Jong
(NL) Herr talman! Jag utmanar kommissionen och rådet att fatta tydliga beslut. Till att börja med: välj demokrati. Hur har rådet tänkt fatta beslut som kommer att ligga till grund för den socioekonomiska politiken i medlemsstaterna under en period på tio år utan att väljarna får framföra sina åsikter om denna politik under tiden, under dessa tio år? Det skulle till exempel innebära att en avgående nederländsk premiärminister skulle kunna fatta beslut för tio år, och det är helt enkelt inte acceptabelt.
För det andra: arbete måste innebära arbete mot betalning. Målet med en sysselsättning på 75 procent låter bra, men Europa behöver inte fler fattiga arbetstagare. Hur definierar rådet egentligen sysselsättning?
För det tredje: välj sunda offentliga utgifter. Hur kan kommissionen lägga fram en budget för 2011 med ett löfte om en tillväxt på inte mindre än 5,8 procent, medan Europa 2020 lägger stor vikt vid åtstramningsåtgärder?
För det fjärde: välj en social inre marknad. Är kommissionen och rådet eniga med utskottet för den inre marknaden och konsumentskydd som har föreslagit att den inre marknaden ska ha mer sociala etiska normer och att anbudsförfaranden ska vara mer inriktade på kvalitet och social rättvisa?
För det femte: välj fattigdomsminskning. När det gäller fattigdomsminskning eftersträvar rådet endast ekonomisk tillväxt. Under senare år har den ekonomiska tillväxten främst lett till att chefer får topplöner, och till att de fattiga blivit allt fattigare. Vilka åtgärder kommer ni att vidta för att till exempel se till att de som tjänar mest och bankerna, och inte de fattiga, får betala för krisen?
Mara Bizzotto
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! För att ta itu med sysselsättningsproblemet på ett konstruktivt sätt måste det finnas tre ledord för EU:s åtgärder: reagera, utvecklas och skydda.
Reagera: det vill säga att sluta upp med den lovsångsliknande europropagandan när det gäller att vidta praktiska åtgärder för EU-medborgarnas problem, vilket skulle garantera en direkt koppling mellan utbildnings- och marknadskraven och de territoriella kraven och ändra unga människors uppfattning om manuella yrken.
Utvecklas: det vill säga att göra Europa 2020-strategin till en positiv sammanställning av företagens och arbetstagarnas krav, till stöd för en arbetsmarknad där det är anställningsavtalens flexicurity som svarar mot den instabila marknadsefterfrågan.
Skydda: det vill säga att ge arbete till dem som först förlorat det, och först och främst till våra medborgare. Medlemsstaterna måste därför utarbeta en invandringspolitik som är förenlig med de aktuella invandringskraven, och med 23 miljoner arbetslösa borde de överväga att under ett par år blockera invandring från länder utanför EU. Jag ser inget annat sätt att skydda våra jobb och vårt sociala system. Vad vi behöver är pragmatism, mod och decentralisering.
Marian-Jean Marinescu
(RO) En hållbar ekonomisk tillväxt kräver en enorm och stadig investering även inom transportsektorn. Transportsektorn står för tio procent av EU:s BNP och mer än 10 miljoner arbetstillfällen.
Jag tar detta tillfälle i akt att uppmana Europeiska kommissionen och rådet att när de slutför Europa 2020-strategin beakta även följande oerhört relevanta faktorer för transportsektorn: främjande av forskning, utveckling och innovationer för att genomföra miljövänliga transporter, befästande av EU-målet med utfasning av fossila bränslen för transporter genom användning av alternativa resurser, elbilar, intelligenta transportsystem (ITS), intelligent trafikstyrning, vilket även skulle omfatta luftfartssektorn, förbättrad samordning av infrastruktur för att förbättra miljöskyddet, arbetstagarnas sociala villkor och passagerarnas säkerhet och trygghet.
Jag vill betona följande absolut oumbärliga aspekter på specifika områden: det akuta behovet av att genomföra det gemensamma europeiska luftrummet inom luftfartssektorn, det akuta behovet av att genomföra driftskompatibilitet inom järnvägssektorn, att utöka och förbättra väginfrastrukturen och säkerheten på de europeiska vägarna inom vägtransportsektorn, att genomföra sammodalitet i inlandshamnar och utöka sjömotorvägarna för sjö- och flodtransporter, och det akuta behovet av en hållbar utveckling av rörligheten i städerna.
Europeiska kommissionen måste beakta alla dessa aspekter av rörligheten, som måste vara ett av de centrala inslagen i Europa 2020-strategin. En väl samordnad utveckling av transportsektorn är avgörande för en hållbar utveckling och för att bevara och skapa stabila arbetstillfällen.
Anni Podimata
- (EL) Tack så mycket, herr talman! Låt mig som grekiska börja med att framföra min djupa sorg över de tragiska händelserna i mitt land som ledde till att tre medborgare som var instängda på en bank dog när extremister som deltog i ett stort och helt fredligt möte tände eld på banken.
Eftersom jag vet att hela Europa och alla europeiska medier i dag har ögonen på Grekland vill jag ta detta tragiska tillfälle i akt att be mina kolleger här i parlamentet att visa ansvar, allvar, solidaritet och framför allt respekt för en nation som genomgår en så svår tid. Jag säger detta eftersom jag är rädd för att vissa stora europeiska tidningar i vissa storstäder från och med i morgon, just på grund av dessa tragiska händelser, kommer att hävda att deras farhågor och tvivel om huruvida Grekland kan och är beslutet att genomföra de mycket svåra beslut som landet har fattat om finansreformen är berättigade.
Precis samma dag som överenskommelsen ingicks förra söndagen hördes nämligen samma historia som vi har hört sedan den 11 februari, med en rad kommentarer om de grekiska åtgärdernas ineffektivitet och om möjligheterna att omstrukturera den grekiska skulden, med spekulationer om huruvida Grekland skulle lämna euroområdet, och naturligtvis med nya attacker från marknaderna på såväl grekiska obligationer som portugisiska och spanska obligationer.
Med tanke på att vi också debatterar utsikterna för 2020-strategin undrar jag vart detta kommer att leda. Vart är vi på väg med de nationella ekonomiernas fullständiga beroende av marknadskrisen, av kreditvärderingar från kreditvärderingsföretag som inte svarar inför någon och vars kreditvärderingar av företag eller stater, särskilt stater inom euroområdet, oavsett om de har rätt eller fel, inte får några som helst konsekvenser och inte omfattas av någon typ av kontroll?
(Applåder)
Ramona Nicole Mănescu
(RO) Under de senaste två åren har vi genomgått en mycket allvarlig global ekonomisk kris. Det är därför oerhört viktigt att våra insatser blir mer målinriktade så att vi kan stimulera konkurrensen, produktiviteten och den ekonomiska tillväxtpotentialen.
Strategin måste ha realistiska målsättningar. Därför måste de utarbetas i nära samband med medlemsstaternas nationella mål, som i sig utarbetas enligt varje medlemsstats prioriteringar och specifika särdrag. Därför välkomnar jag idén att de målsättningar som antas på gemenskapsnivå bör delas upp i olika nationella målsättningar.
Som en del av en parlamentsresolution uppmanade jag kommissionen att lägga fram nya åtgärder, som exempelvis eventuella sanktioner för de medlemsstater som inte tillämpar strategin och incitament för de som gör det. EU-finansieringen bör faktiskt villkoras, inte bara genom uppnådda resultat utan också genom förenligheten med strategins målsättningar. Vi får dock inte bortse från sammanhållningspolitikens betydelse när det gäller att nå EU:s ekonomiska mål och utvecklingsmål.
Vi måste därför granska kommissionens förslag noga eftersom ett förslag som detta om att automatiskt dra in strukturfonderna för en medlemsstat med ett stort budgetunderskott vore en orealistisk åtgärd och helt strider mot sammanhållningspolitikens målsättningar, särskilt de som syftar till att minska skillnaderna mellan medlemsstaterna.
Oldřich Vlasák
- (CS) Europeiska unionen är världens befolkningsmässigt största geopolitiska enhet. Våra framgångar hittills, som vi måste närma oss med stor ödmjukhet under den nuvarande krisperioden, består i våra ekonomiers förmåga att utveckla sin kapacitet, i synnerhet i fråga om innovation och export.
Det är särskilt tydligt när det gäller konkurrenter som exempelvis USA och Japan, men även Kina, Indien och Brasilien. I det sammanhanget anser jag att det är centralt att bevara vårt strategiska fokus på i synnerhet ekonomisk tillväxt och arbetstillfällen. Vi får i detta hänseende inte låta sociala problem och klimatförändringar dra uppmärksamheten från de viktigaste målen.
Samtidigt måste vi komma ihåg att en väsentlig förutsättning för intelligent och hållbar tillväxt i våra medlemsstater och deras regioner och kommuner är tillräcklig infrastruktur, såväl ur transport- som miljöperspektiv. Denna faktor beaktas inte tillräckligt i Europa 2020-strategin, och det viktiga fokuset på att bevara och stärka investeringarna för att utveckla infrastrukturen är därför helt bristfälligt, särskilt i de stater och regioner där infrastrukturen för närvarande är otillräckligt utvecklad.
Joe Higgins
(EN) Herr talman! EU-kommissionens centrala strategi för EU fram till 2020 är att förlita sig på nyliberal kapitalism och ett marknadssystem - med andra ord, exakt samma faktorer som har fått världen att sjunka ned i det nuvarande ekonomiska kaoset och som utmärker kommissionens och EU-regeringarnas svar på den finansiella krisen i Grekland: en skamlig kapitulation inför finansmarknadshajarnas spekulation och ocker som innebär att Greklands arbetarklass, pensionärer och fattiga får se sina tjänster och sin levnadsstandard angripna för att finansmarknadernas omättliga girighet ska mättas. Finansmarknaderna är dock inte något slags allsmäktig gud, vilket mediekommentatorerna vill få oss att tro, utan investeringsbanker, hedgefondförvaltare, obligationsinnehavare och liknande - parasiter som eftersträvar supervinster genom avsiktlig spekulation i syfte att skapa finansiell instabilitet för att sedan utnyttja detta för att skinna arbetande människor på pengar. Är det ett sådant Europa vi vill ha 2020?
Det är patetiskt att höra José Manuel Barroso vädja till finansmarknaderna att ta ansvar: det är som att be en haj att sluta upp att vara blodtörstig! Den grekiska arbetarklassens motangrepp bör stödjas av alla Europas arbetstagare. Vi måste bryta marknadens diktatur. Det kommer inte att ske genom att idioter bränner ned banker, utan genom ihärdig massmobilisering och strejker av arbetstagarna och genom att detta sjuka system ersätts med en demokratisk socialism och ett verkligt mänskligt samhälle före 2020.
Jaroslav Paška
- (SK) Med all respekt för de dokument som lagts fram kan man inte bortse från dessa dokuments likhet med de femårsplaner som skulle bringa välstånd till östblocket. I dokumenten tillstår man till och med inledningsvis att den föregående strategin av olika skäl var ett misslyckande.
Sedan fastställs djärva målsättningar, och man försöker övertyga människor om att allt faktiskt kommer att bli bättre den här gången. Det blev dock inte bättre. Strategier kom och gick och ekonomin kollapsade. Dessa strategier respekterade inte det ekonomiska livets grundläggande regler. Dagens Europa håller på att tappa ångan trots att det har fler utbildade medborgare än mer framgångsrika länder som exempelvis Kina eller Indien. Vad beror det på? Det beror på att EU bemöter varje nytt problem på samma sätt som Europeiska rådet eller kommissionen, genom att inrätta ytterligare en ny institution eller myndighet. De flesta utbildade européer sugs sedan upp i olika organisationer, och dessa miljontals utbildade människor, som samtidigt hade kunnat arbeta kreativt på andra områden, till exempel med innovationer och utveckling inom den produktiva sektorn, skyfflar bara papper på kontor och gör slut på gemensamma resurser.
Om vi verkligen vill lyckas bättre måste vi framför allt förenkla samexistens- och företagsreglerna och minska den administrativa bördan. Vi måste skapa mer utrymme för att dra nytta av människors oberoende, entreprenörskap och kreativitet, och vi måste leda över de pengar som vi nu spenderar på administration på framsteg och stöd för innovation och utveckling inom den produktiva sektorn.
Othmar Karas
(DE) Herr talman, mina damer och herrar! Europeisk gemenskap, en trovärdig politisk union, hållbar tillväxt, hållbar sysselsättning och innovation, social sammanhållning och hållbar konkurrenskraft är våra mål.
Europa 2020 är inte vårt mål. Europa 2020 måste vara ett instrument som låter oss nå våra mål. Det måste bli vår Robert Schumandeklaration för 2010 och vara lika påtagligt som Schumandeklarationen var den 9 maj 1950. Europa 2020 får inte degenerera till en samling ouppnåbara önskemål inför framtiden eller en soptunna full med alla våra olösta frågor, problem och frustrationer. Det måste vara ett påtagligt, finansierbart och hållbart instrument som ger ett svar på krisen, och det måste vara ett motiverande testbart projekt för Europeiska unionen som vi kan stödja. Europa 2020 måste leda till specifika projekt för tillväxt, sysselsättning, forskning, innovation och hållbar konkurrenskraft.
Vi måste se över våra finanser i alla medlemsstater och inom EU för att få en ärlig utgångspunkt för våra framtida planer, så att vi också vet vad vi måste finansiera och vad vi behöver pengar för. Vi måste inom ramen för Europa 2020 också kontrollera lämpligheten hos vår nationella politik om budget, skatter, forskning, energi, innovation och sociala frågor. Vi borde stödja Olli Rehns åtgärder fullt ut.
Europa 2020 måste vara ett uttryck för den nya, gemensamma politiska viljan och vårt svar på den tyvärr växande nationalismen, egoismen och protektionismen. Låt oss fullborda den inre marknaden och vid sidan av valutaunionen skapa en stark ekonomisk union som ingår i en trovärdig politisk union. Det är vad vi behöver, varken mer eller mindre.
Sergio Gaetano Cofferati
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Jag måste tillstå att jag oroar mig över toppmötet i juni, eftersom jag inte ser något nytt i debatten som kan korrigera rekommendationerna från vårens rådsmöte. Dessa rekommendationer var redan då en besvikelse eftersom de inte innehöll minsta kritik av Lissabonfördragets begränsningar och konsekvenserna av misslyckandet att genomföra några av de viktigaste politiska och kulturella planer som utarbetats vid den tidpunkten.
Rekommendationerna är också en besvikelse eftersom de bortser från krisen: 10 punkter fastställs rent allmänt, utan någon logisk koppling sinsemellan. De är summan av goda avsikter som dock inte tycks utgöra någon politik, och vi befinner oss fortfarande i samma läge. Jag ser inte heller någon påtaglig önskan att fastställa prioriteringar. Europas problem är dess konkurrenskraft i det globala systemet. Europa kan därför inte bortse från social sammanhållning, som är en av de grundläggande konkurrensfaktorerna. Utan sammanhållning kan inget land - och än mindre en överstatlig grupp - hålla sig kvar på världsmarknaden, eftersom det skulle ha interna konflikter som gör det mindre konkurrenskraftigt varje dag.
Å andra sidan har vi frågan om innovationer: det är inte tillräckligt att bara nämna detta, utan vi måste fastställa specifika mål som inte finns med i rekommendationerna när det gäller beloppet för de resurser som ska öronmärkas för innovationer, såväl för produkter som för processer. Endast kvalitet, såväl i det civila livet som i arbetet och å andra sidan i produktionen av varor och tjänster, kan åter göra EU konkurrenskraftigt efter de oerhört allvarliga konsekvenserna av denna kris. Till sist vill jag tillägga att en fråga aldrig har nämnts: vi kan eftersträva ambitiösa mål om vi också har politisk integration. Medlemsstaterna talar inte om detta, för de har avslutat den diskussionen: den förfärliga hanteringen av den grekiska krisen bevisar detta.
Ivo Strejček
- (CS) Jag kommer från en medlemsstat där jag fram till 28 eller 29 års ålder levde under ett system som byggde på central planering, där livet reglerades enligt femårsplaner och där alla femårsplanerna alltid ersattes med nya planer, eftersom de föregående planerna aldrig fullföljdes. Ni får därför förlåta mig om jag kanske är alltför känslig eller överkänslig när det gäller att planera hur Europa kommer att se ut 2020, och om vi under denna mycket intressanta debatt inte tar hänsyn eller tar alltför lite hänsyn till vad som sker i dag inte bara i Grekland, utan i hela euroområdet. Jag har lyssnat mycket noga till debatten i kammaren hela eftermiddagen, och jag har hört att man efterlyser mer Europa, mer centralisering, mer central kontroll. För närvarande och i denna debatt vill jag svara att vi behöver mindre centralisering, större förtroende för marknaden och mer marknad och marknadsmekanismer, för det som faktiskt inträffar i dag, inte bara i EU och i euroområdet, utan också i USA och i liknande länder, är ett otroligt misslyckande för alla statliga ingripanden.
Pilar del Castillo Vera
(ES) Herr talman! Många kolleger har undrat varför Lissabonstrategin misslyckades och om vi inte bör analysera detta misslyckande för att kunna gå vidare.
Enligt min åsikt var problemet med Lissabonagendan att den till slut inte var något annat än en symbol innesluten i en bubbla, som inte alls genomfördes i praktiken. Till slut fann vi att å ena sidan fanns teorin som vi alla talade om, nämligen Lissabonagendan, och å andra sidan fanns praktiken som inte hade något att göra med den.
Mot bakgrund av denna erfarenhet anser jag att Europa 2020-strategin måste vara en ny agenda som bara kan tas framåt om det finns ett beslutsamt engagemang, jag betonar, ett beslutsamt engagemang från alla institutioner: de europeiska politiska institutionerna och de nationella politiska institutionerna.
Detta engagemang måste också kunna bekräftas och utvärderas, det bör finnas information och en omedelbar möjlighet till justeringar om åtagandena inte uppfylls vid misslyckanden. Detta krävs för att vi inte någonsin ska hamna i extrema omständigheter. Antingen förstår vi alla att detta gemensamma projekt behöver dessa instrument för att kunna tas framåt, eller också kommer vi snart att befinna oss i en liknande situation.
Jo Leinen
(DE) Herr talman! Temat för Lissabonstrategin var konkurrenskraft, och det var en mycket starkt ensidig ekonomisk strategi som, naturligtvis, delvis har misslyckats. Jag är därför mycket glad över att temat för Europa 2020-strategin är hållbarhet. Det är rätt väg att gå, och det innebär också en bättre balans mellan ekonomisk, social och miljömässig utveckling och tillhörande behov.
Nackdelen med hållbarhet är att det är ett mycket allmänt begrepp som också kan sakna substans. Vi måste därför göra det mer specifikt. I detta avseende är kommissionens dokument alltför vagt, eftersom det saknas för många bitar av bilden för att vi ska kunna genomföra den. Ett resurseffektivt Europa är rätt tillvägagångssätt - vi har knappa energireserver och knappa råvarutillgångar - men det finns en brist på mål och instrument för att vi ska kunna ta oss till denna resurseffektivitet i vår produktion och i vår konsumtion. I detta avseende hoppas jag att vi senast i juni kommer att ha något mer konkret och att vi vet exakt vad var och en av oss måste göra - vad kommissionen kommer att göra, vad parlamentet kommer att göra och vad medlemsstaterna kommer att behöva göra.
I detta resurseffektiva Europa tycks miljön ha blivit tämligen bortglömd, emedan luft, vatten, mark och även ekosystem också är resurser. Det har glömts bort totalt. Jag skulle därför vilja höra mer från utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet beträffande vad vi vill göra i detta avseende. Strategin för biologisk mångfald har misslyckats. Naturligtvis har en ny utarbetats för att ta oss till 2020, och detta måste beaktas i denna strategi.
Klimatskyddet har verkligen diskuterats hit och dit många gånger. Jag anser att vårt minskningsmål måste höjas från 20 till 30 procent, och vi behöver bindande mål för energieffektivitet. Det här är fortfarande alltför vagt - vi måste göra det juridiskt bindande.
Mirosław Piotrowski
(PL) Herr talman! Europa 2020-strategin som vi diskuterar har framför allt en ideologisk dimension. Den uttrycker många lovvärda mål, som en ökning av arbetskraftsdeltagandet och att 40 procent av EU:s medborgare ska uppnå examensbevis över högre utbildning, samt en ökning av utgifterna till innovationsverksamhet. Det är märkligt att inga sanktioner har fastställts för länder som inte uppfyller skyldigheten att genomföra sådana vackra idéer. Man kan få intrycket att författarna till strategin inte bryr sig om den allvarliga krisen i Grekland, eller vad som kan hända snart i Spanien och Portugal - händelser som kan leda inte bara till sönderfall av euroområdet, utan också till att Europeiska unionen försvagas.
Vid en sådan dramatisk tidpunkt för Europa framställs upprepade gånger en rekommendation att minska utsläppen av växthusgaser med 30 procent, något som kommer att kväva ekonomin i länderna i Central- och Östeuropa, däribland Polen. Dessa länder kan även misslyckas till följd av de restriktioner som gäller för sammanhållningspolitiken. Det finns många tecken på att det utopiska och socialistiska 2020-projektet kommer att dela Lissabonstrategins öde. Låt oss hoppas att det under tiden inte orsakar mer skada.
Danuta Maria Hübner
(EN) Herr talman! För att en strategi ska bli effektiv är det enligt min åsikt nödvändigt att skapa starka band mellan målen och policyverktygen, och jag ser fyra huvudsakliga policyverktyg som mekanismer för genomförandet av Europa 2020-strategin.
För det första, det viktigaste är förordningen för den inre marknaden som stimulerar konkurrens och ekonomisk dynamik och erkänner de sociala åtaganden som följer av ekonomisk integration, och på den punkten jag vill starkt stödja det som Malcolm Harbour sade.
Det andra är kapitalinvesteringar i infrastrukturerna för transport, energi och telekommunikation. Vi behöver kapitalinvesteringar utan tidigare motstycke. Både offentlig och privat finansiering måste därför mobiliseras. Särskilt offentlig-privata partnerskap måste få starkt stöd, och europeiska finansinstitut måste stärkas för att klara de tillväxthinder som härrör från budgetunderskotten och de kreditgivare som investerat i statsobligationer.
Det tredje är de offentliga utgifterna genom EU:s budget. Eftersom EU:s mål främst är övergripande och inte sektorsspecifika bör EU:s utgiftsbudget grundas på ett integrerat synsätt till utveckling, i kombination med stärkta finansieringstekniska instrument, och främja öppnandet av våra ekonomier till den globala konkurrensen.
Det fjärde är att samordna de nationella budgetutgifterna inom prioriterade områden genom den öppna samordningsmetoden. De mjuka mekanismerna i denna metod - även om de har förbättrats - kan tyvärr bara ta oss en liten bit på vägen mot de överenskomna målen för Europa 2020, varför de endast kan vara ett stödjande verktyg.
Den europeiska samordningen måste inriktas på områden där verkligt europeiskt mervärde finns eller kan utvecklas, och där den inte skadar konkurrensen. Tillgängliga policyverktyg måste användas på ett sätt som garanterar att fällan med en starkt reglerande tillväxtmodell driven av traditionell och sektoriell industripolitik undviks. Detta skulle kunna undergräva Europas attraktionskraft när det gäller investeringar och företag och minska tillväxtpotentialen. Europa 2020 måste vara en strategi för tillväxt och sysselsättning, därför att det inte det inte finns något annat alternativ.
Kader Arif
(FR) Herr talman, mina damer och herrar! Den finansiella, ekonomiska och sociala kris som vi nu går igenom saknar motstycke. Den slår hårt mot vår kontinent och dess folk. Den orsakar stora sociala och mänskliga problem, och Grekland är för oss tyvärr ett hårt och skamligt exempel på detta.
Arbetslösheten ökar stadigt. Miljoner européer är redan arbetslösa, och siffran stiger från dag till dag. Reaktionen måste vara politisk, stark, snabb och samordnad, och den måste ta hänsyn till den allvarliga miljökris som vi går igenom, vilket kräver en ny utvecklingsmodell.
Alla dessa kriser ger upphov till en hel del förväntningar bland våra medborgare, och till ett hopp som Europa 2020-strategin borde ha svarat upp på. Tyvärr har svaret på dessa exceptionellt omfattande problem inte blivit verklighet, och jag beklagar detta. De riktlinjer som Europeiska rådet fastställde i mars är inte tillräckliga. Det finns ingen beslutsamhet och ingen ambition, men det förvånar mig inte längre.
Ni ledamöter av rådet och kommissionen skryter om konsekvensen i era politiska åtgärder. Jag har emellertid intrycket att detta bara är en övergripande idé för att dölja er handlingsbrist. Ni har inte någon konsekvent strategi som kombinerar politiken för ekonomi, samhälle, handel, industri, jordbruk eller forskning för att kunna säkerställa en hållbar och rättvis utveckling.
Dessutom finns det ingen yttre dimension i de europeiskt handelsrelaterade åtgärderna, eller också är de under beskydd av den liberala och oåtkomliga dogmen ”EU i världen”. Vi vill att handeln ska vara ett lämpligt instrument som hjälper till att skapa arbetstillfällen och tillväxt, bekämpa fattigdom och främja utveckling.
Men ni strävar - inte av tekniska skäl, men av politiska skäl - efter ett annat syfte: ni har bråttom med att minska kostnaderna och sänka lönerna, ni skyndar er att ingå bilaterala frihandelsavtal på bekostnad av multilateralism vilket därmed orsakar social och skattemässig dumpning. Denna politik är ansvarig för alltför många förlorade arbetstillfällen, för många omlokaliseringar och för alltför många sociala problem för att fortsätta som det är.
Sammanfattningsvis förväntar vi oss att kommissionen och rådet återuppväcker den europeiska andan, och att man tillbakavisar nationella egenintressen, så att Europa blir en oas av både välstånd och solidaritet. Att se till att EU ger en annan bild av sig självt, inte bara till sina egna medborgare, utan även till resten av världen: det är vad resolutionen från gruppen Progressiva förbundet av socialdemokrater och demokrater i Europaparlamentet handlar om.
Richard Seeber
(DE) Herr talman! Det är föga meningsfullt att kommentera yttranden från högerns och vänsterns politiska yttergrupper i parlamentet, eftersom de är av ringa betydelse i detta förnuftiga parlament som drivs av politiska krafter som är intresserade av utvecklingen i Europa. Men om Europa 2020-strategin nu jämförs med en kommunistisk femårsplan måste vi be dessa människor att slå upp ekonomisk politik i en lärobok och läsa om dess historia. Då kommer de att förstå skillnaden.
De längst till vänster - inte de förnuftiga krafter som sitter här lite till vänster om oss - säger nu att Europa mer eller mindre bör återgå till kommunismen. Delar av Europa har tyvärr upplevt kommunismen, och vi känner alla till resultatet. Vi kan önska oss många saker, men det viktiga är att vi kan möjliggöra för våra medborgare att leva ett värdigt liv med ett välstånd som gör att de kan njuta av utbildning och andra samhällstjänster.
Därför är det också nödvändigt att vi, som politiskt system, överväger hur vi kan använda de befintliga resurserna på bästa möjliga sätt. Det är helt enkelt en fråga om att genomföra denna planering. Varje familj och varje lokal myndighet överväger hur man ska använda sina resurser för att säkerställa att man kan ta sig framåt under en viss period. Det är förståndigt.
Hittills har endast en marknadsekonomi - med gränser, inte en otyglad marknad - lyckats erbjuda dessa tjänster på lång sikt. Det är därför rimligt att vi på europeisk nivå överväger hur vi kan organisera denna marknadsekonomi i Europa. Att tänka helt och hållet inom nationella gränser är inte längre en framgångsrik strategi och är dömt att misslyckas. Vi måste därför överväga hur vi kan göra så att den europeiska marknaden tjänar folket. Det handlar inte om konkurrenskraften som sådan, utan om att se till att Europa är konkurrenskraftigt så att folket kan tillhandahållas tjänster. Allt handlar om denna debatt.
Många kolleger har redan gått in på detaljer. Jag vill begränsa mig till dessa allmänna uttalanden. Men till de politiska yttergrupperna måste vi då och då säga: tänk på vad ni säger, men framför allt läs historieböckerna!
Silvia-Adriana Ţicău
(RO) För närvarande har arbetslösheten i Europeiska unionen nått 10 procent, medan ungdomsarbetslösheten har nått 20 procent. I år fanns det ingen anledning att fira 1 maj, som är arbetarrörelsens internationella dag, eftersom det finns 23 miljoner arbetslösa i EU.
Vi måste tydligt fastställa de sektorer i EU som behöver investeringar för att skapa sysselsättning. Endast genom utbildning kan vi ge unga människor de färdigheter de behöver för att få ett arbete och skapa ett anständigt liv. Investeringar i jordbruket kommer också att säkerställa att EU kan sörja för sina grundläggande behov i form av mat och biobränslen.
Investeringar i transportinfrastruktur är av avgörande betydelse. I år gör vi en översikt över förteckningen med prioriterade TEN-T-projekt. EU behöver ett järnvägsnät för höghastighetståg som kan förbinda alla EU-huvudstäder och Europas större städer. Man måste också modernisera väginfrastrukturen, hamnar och flygplatser. Jag anser att EU måste prioritera investeringar i utvecklingen av transportinfrastrukturen i Östeuropa. Detta är det enda sättet för oss att möjliggöra en verkligt effektiv inre marknad. Alla dessa projekt kräver emellertid finansiering som uppgår till flera miljarder euro, som kommer att återvinnas i de offentliga budgetarna genom skatter och avgifter och, framför allt, genom de arbetstillfällen som skapas och den ekonomiska utveckling som frigjorts.
Dessutom kommer investeringarna i energiinfrastrukturen, energieffektivitet och förnybara energikällor att minska EU:s energiberoende och generera ungefär 2,7 miljoner nya arbetstillfällen fram till 2030. Men i stället för att investera i initiativet för smarta städer ser vi att mer än 150 miljoner euro från den ekonomiska återhämtningsplanen för Europa fortfarande är oanvända. Sist men inte minst måste EU investera i forskning och en hållbar utveckling av den europeiska industrin.
Jag skulle vilja avsluta med en vädjan till kommissionen och rådet att skapa ett instrument liknande Europeiska fonden för justering för globaliseringseffekter, till stöd för arbetstagare inom den offentliga sektorn som på grund av den ekonomiska krisen har förlorat sina arbeten.
Enikő Győri
(HU) Mina damer och herrar! Jag tror vi alla inser att vi har en stor uppgift framför oss. Vi måste utarbeta en gemensam strategi för medlemsstaterna och EU:s institutioner som säkerställer att följdverkningarna av krisen kommer att åtgärdas, och som samtidigt möjliggör för unionen och alla dess medlemsstater att vara konkurrenskraftiga i den globala ekonomiska miljön och kan utveckla ett miljömässigt hållbart sätt, så att alla medborgare i unionen snabbt känner att deras levnadsstandard ökar även på kort sikt.
Jag anser att den nya strategin omfattar det mest grundläggande, men det finns två saker som är viktiga att nämna. För det första är en viss försiktighet och klokhet motiverad med hänsyn till kvantifierbara mål. Dessa måste vara ambitiösa men realistiska och genomförbara, och ta hänsyn till varje medlemsstats utgångspunkt och kapacitet. Fattigdom innebär en sak i Storbritannien och en annan i Bulgarien. Våra utbildningssystem är olika. Frågan är också huruvida det är värt att öka andelen personer med en universitetsexamen till 40 procent överallt, eller om vi inte bara ökar antalet arbetslösa akademiker. Däremot anser jag att en förbättrad yrkesutbildning i alla fall ska finnas med bland våra mål.
För det andra bör strategin förstärka EU:s interna sammanhållning, med andra ord sin konvergens. Jag håller med om att nyckelsektorer bör få stöd eftersom de är motorn i den europeiska ekonomin. Samtidigt måste man komma ihåg att de interna skillnaderna mellan de 27 medlemsstaterna endast skulle öka i olika stadier av utvecklingen om vi eftersträvade en ensidig politik för ekonomisk utveckling som betonar konkurrenskraften utan att beröra medlemsstaternas särdrag. Utan inre sammanhållning kan det inte bli någon extern konkurrenskraft. Att minska klyftan till underutvecklade områden skulle innebära större marknader, en effektiv efterfrågan och en innovativ potential för hela unionen och samtidigt kräva mindre samhällsvård. En ram måste inrättas för de mindre utvecklade områdena som gör det möjligt för dem att dra nytta av de möjligheter den inre marknaden erbjuder. Därmed skulle alla med tiden bli konkurrenskraftiga på sin egen styrka. Jag hoppas att vi kommer att finna utrymme för sammanhållningspolitiken i den nya strategin.
RadvilMorkūnaitė-Mikulėnien
(LT) I dag diskuterar vi det EU vi vill se om tio år. För närvarande är arbetslösheten, särskilt bland ungdomar, ett av EU:s största problem, och tyvärr något som gör att vi hänvisar till dagens ungdomar som denna tids förlorade generation. Vi talar om skapandet av nya arbetstillfällen, miljöskydd, att främja ungdomsinitiativ, om stöd till utbildningssystemet och om många andra viktiga faktorer, men oftast talar vi om dessa som om de vore skilda ting och vi missar att se saker i ett större sammanhang.
Att läsa de nuvarande förslagen om EU:s Europa 2020-strategi ger mig tyvärr en känsla av att det än en gång kan vara bara tomma ord, om vi inte tar hänsyn till åsikterna från dem som måste förverkliga denna strategi, med andra ord ungdomarna. Jag skulle vilja att Europa 2020-strategin är en länk mellan ekonomi och ekologi som ungdomar skulle bidra till att genomföra, så att detta blir ett tillfälle för ungdomar att erbjuda sina kunskaper och skapa Europeiska unionens framtid. Eftersom jag själv är en företrädare för dessa ungdomar som ska genomföra strategin skulle jag vilja ge några konkreta förslag.
Först och främst, låt oss främja skapandet av gröna jobb, det vill säga låt oss tillhandahålla möjligheter till att ge större stöd till företag som skapar gröna jobb och sysselsätter ungdomar, oavsett om det gäller jordbruk, tillverkning eller transport- och tjänstesektorerna. För det andra, låt oss ägna mer uppmärksamhet åt miljövård, närmare bestämt åt miljöutbildning, och både integrera dessa i utbildningsprogram och presentera det som en ny disciplin. När vi har tagit dessa två steg kommer vi att locka fler ungdomar att delta i skapandet av den gröna ekonomin: ungdomar som har tillräckligt med kunskaper, färdigheter och, tror jag, beslutsamhet. Jag skulle verkligen vilja ha mindre skepsis här i parlamentet och färre ogrundade jämförelser, som vi hörde i går, och att det ska finnas mer beslutsamhet, optimism och enighet.
Petru Constantin Luhan
(RO) Jag är fast övertygad om att Europa 2020 kommer att skapa ett ekonomiskt starkare och mer innovativt Europa. Jag är också övertygad om att vi tar oss ur den nuvarande ekonomiska och finansiella krisen med framgång, eftersom vi har stor potential i form av en innovativ arbetsmarknad och naturresurser. Jag välkomnar de ansträngningar som kommissionen gjort för att lägga fram detta meddelande till oss.
Jag känner mig emellertid tvungen att ta upp sammanhållningspolitiken till diskussion och uttrycka mitt missnöje över att vägen mot genomförandet av Lissabonstrategin tycks ha ändrat riktning. Att uppnå ekonomisk, social och territoriell sammanhållning omfattar andra faktorer än de som rör en tillväxt som är smart, hållbar och främjar integration. Medborgarna säger genom oss och våra valda företrädare att de fortfarande behöver investeringar i infrastruktur, tillgång till tjänster och utveckling av alla regioner, oavsett hur isolerade de är.
De prioriteringar som fastställts för perioden 2007-2013 har visat vilket stort behov det finns av att förbättra infrastrukturen och stödja den ekonomiska konkurrenskraften i konvergensområden. Det ömsesidiga beroendet mellan ekonomierna visar på behovet av sammanhållning och av att säkerställa [...]
(Talmannen avbröt talaren.)
Sylvana Rapti
(EL) Herr talman! Får jag börja med att uttrycka mina kondoleanser från denna tribun i parlamentet för mina tre landsmän som dödades i dag i incidenter i Aten. Jag är uppriktigt ledsen över att vi inte fick höra kondoleanser från ordförande José Manuel Barroso på kommissionens vägnar. Jag hoppas att Olli Rehn, som företräder honom, kommer att rätta till detta i sitt andra anförande.
Det andra jag vill säga är att kommissionen måste agera nu, för ju längre den dröjer med att hitta en lösning på de problem som EU står inför i dag, och därmed Greklands problem, desto mer undergrävs 2020-målen. 2020 är baserat på 2010. Målet med mindre fattigdom baseras på i dag. Med de åtgärder som man tvingas vidta kommer Grekland inte att kunna bidra till detta mål.
Ni måste hjälpa Grekland, annars kommer 40 procent unga akademiker att vara utan arbeten. Fundera på det och agera nu.
Elisabeth Schroedter
(DE) Tack så mycket, herr talman! José Manuel Barroso talade om åtgärder vi måste vidta i samband med Europa 2020, men sedan lämnade han kammaren. Han kommer nu att missa en av de viktigaste åtgärderna. Jag kommer därför att vända mig till det spanska ordförandeskapet och tacka rådets ordförande för att han stannat kvar här och följer debatten till slutet.
En av de viktigaste åtgärderna som måste vidtas inom ramen för Europa 2020 är att använda en hållbar utveckling för att utnyttja potentialen för gröna jobb. Detta kräver ett omfattande initiativ för dessa potentiella gröna jobb. I detta sammanhang måste det säkerställas att ombildningar och arbetstagarnas rättigheter också beaktas, och att det finns ett initiativ för utbildning och fortbildning. Jag vet att de spanska och belgiska ordförandeskapen arbetar med detta, och jag vill uttryckligen uppmuntra er att fortsätta med det, och att lägga fram ett rådsinitiativ före årets slut.
John Bufton
(EN) Herr talman! Vi diskuterar Europa 2020 - som är aktuellt om 10 år - men jag tycker att vi kanske borde reflektera över de senaste 10 timmarna. Det var med stor sorg jag blev varse om dödsfallen i Grekland; det är mycket sorgligt. Jag tycker synd om de anhöriga, och mina kondoleanser går till de avlidnas familjer och vänner. För några veckor sedan i parlamentet varnade jag emellertid för oroligheter kring situationen i euroområdet och de problem som man står inför.
Jag anser att det är dags att parlamentet, kommissionen och rådet vaknar upp och inser det faktum att euroområdet är bristfälligt: det fungerar inte. Vi har sett problemen i Grekland. Jag har en känsla av att det kommer att fortsätta till Spanien och, innan fler liv går förlorade, låt oss vara uppriktiga och verkligen se på situationen för länderna i euroområdet och erkänna att den är bristfällig.
Piotr Borys
(PL) Herr talman! EU:s ekonomi fortsätter att vara den starkaste, men detta eldorado kommer inte nödvändigtvis att vara för evigt. Krisen och de tragiska händelserna i Grekland har visat oss att vi i dag måste dra vissa slutsatser av den ambitiösa Europa 2020-strategin. I motsats till Lissabonstrategin behöver vi mod och konsekvens i genomförandet av Europa 2020. Oavsett om vi möjliggör för framtida generationer att leva i ett sammanhållet och välmående Europa, eller om vi lämnar dem i ett Europa som domineras av en kris, så beror det på oss.
I dag saknar 30 procent av européerna yrkeskvalifikationer. Detta förklarar de ambitiösa planerna för utbildning: att minska andelen personer som lämnar skolan i förtid till 10 procent och att 16 miljoner människor ska uppnå högskoleexamen. Därför kan min vädjan sammanfattas genom att säga att i dag måste de stora pedagogiska utmaningarna eftersträvas mycket samvetsgrant och snabbt. Jag vädjar om samordnade och mycket konsekventa åtgärder från alla EU-institutioner och medlemsstater.
Monika Flašíková Beňová
(SK) Det är synd att kommissionens ordförande inte stannade kvar, även om han har viktiga uppgifter att utföra, men enligt min mening är Europa 2020 ett ytterst viktigt strategiskt dokument, och jag vet inte vad som kunde vara viktigare för ordföranden just nu.
Det är dock tydligt av den debatt som har ägt rum här genom hela det politiska spektrumet, att detta dokument inte har väckt någon större entusiasm i parlamentet. Objektivt kan konstateras att läget i Europa vid tillfället för planeringen av detta dokument är mycket komplicerat, och att handlingen har kommit till mot bakgrund av en av de värsta ekonomiska kriserna i mannaminne. Jag anser att en av de viktigaste sakerna som strategin bör lösa är skyddet för de mest ekonomiskt utsatta människorna, som levde under svåra förhållanden före krisen och som fortsätter att leva under sådana förhållanden i dag, och som inte orsakade krisen.
Därför anser jag - och detta är ett konkret förslag angående detta dokument - att det skulle vara bra om riktlinjerna på området fattigdom och social utslagning integreras, så att det inte är en andra klassens riktlinje som gäller bara på området för sysselsättning, utan ett tvärsnitt som gäller för alla dessa viktiga områden.
Krisztina Morvai
(HU) Strategin för Europas framtid bygger på två värdesystem, och låt mig poängtera att dessa två värdesystem bara kan förenas med yttersta svårighet, om det alls är möjligt, varför vi bör välja ett av dem. För det ena värdesystemet är nyckelorden konkurrenskraft, tillväxt och globalisering, för det andra är nyckelordet hållbarhet - det vill säga hållbarhet i miljöhänseende. Vi vet att forcerad tillväxt och globalisering får fruktansvärda följder för miljön. Det är inte tal om någon hållbarhet - det vill säga hållbarhet i socialt hänseende. De människor, småbrukare, små och medelstora företag och andra som inte kan hålla jämna steg med den överhettade konkurrensen och globaliseringen går under, konkurreras ut och utarmas. Detta går stick i stäv mot hållbarhet i socialt hänseende. Mina väljare och jag själv anser att vi av dessa två värdesystem måste välja hållbarhet.
Diego López Garrido
Herr talman! Låt mig först svara på den direkta fråga som ställdes till mig av Lajos Bokros. Detta ämne har även tagits upp av Sergio Gaetano Cofferati, som inte är här idag, och av Pilar del Castillo, som inte heller är här. Det har även tagits upp av andra.
Varför misslyckades Lissabonstrategin? Det var den direkta fråga som Lajos Bokros ställde.
Jag är övertygad om att det finns flera orsaker, och det vore lite överdrivet och arrogant att försöka förenkla situationen. Men om jag var tvungen att välja en av dessa orsaker som förklaring till varför Lissabonstrategin inte blev en framgång menar jag att den viktigaste var att EU - som vid denna tidpunkt upprättade den gemensamma marknaden, som införde en gemensam valuta - inte har tagit det nödvändiga steget mot en ekonomisk union. Detta steg har inte tagits.
I Maastrichtfördraget talades det om en ekonomisk och monetär union. Vi har fortsatt att vara en monetär union och inte gått vidare till att bli en ekonomisk union.
Detta är anledningen till att jag anser att Europa 2020-strategin måste vara ett led i en ny fas för unionen, nämligen steget mot en ekonomisk union. Denna ekonomiska union skulle först och främst innebära en ekonomisk och social styrning av EU.
En grundläggande förutsättning för denna ekonomiska union är att det finns en strategi för tillväxt och sysselsättning av hög kvalitet, vilket i grund och botten är själva syftet med denna debatt. Det är en debatt som jag har funnit vara mycket intressant och oerhört bred i fråga om synpunkter, och den har även nya, viktiga dimensioner som inte ingick i Lissabonstrategin eller inte framhölls lika mycket i den. Det handlar bland annat om den tekniska dimension eller den sociala dimension som Sergio Gaetano Cofferati, Alejandro Cercas och Kader Arif tog upp, och den dimension som rör bekämpningen av klimatförändringar, som har anknytning till det Elisabeth Schroedter sade.
Men en ekonomisk union kan inte uppnås enbart med en strategi för tillväxt och sysselsättning av hög kvalitet. Det räcker inte. Detta är svaret på frågan från Rebecca Harms, som inte är här idag.
Vi måste också ha något som kommissionsledamot Olli Rehn - som kommer att tala härnäst - arbetar med och som jag anspelade på tidigare. Vi måste ha samordning av den ekonomiska politiken, sysselsättningspolitiken och socialpolitiken, vilket inte har skett tidigare i EU och inte blev fallet genom Lissabonstrategin.
Detta är dessutom något som vi är skyldiga att göra enligt Lissabonfördraget. I artikel 5 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt sägs att medlemsstaterna ska, att de är skyldiga att - det är inte frivilligt - samordna sin ekonomiska politik och sin sysselsättningspolitik. De kan också om de vill - vilket de enligt min mening bör - samordna sin socialpolitik.
Förutom en strategi för att skapa tillväxt och sysselsättning och samordningen av den ekonomiska politiken och sysselsättningspolitiken, måste vi ha en tillsyn över finansmarknaderna på EU-nivå. Detta är det lagpaket om tillsyn som jag tog upp tidigare och som jag fick respons på från Guy Verhofstadt. Det gläder mig att han anser att Europaparlamentet ska anta en ståndpunkt om lagpaketet om finansiell tillsyn så snart som möjligt.
Därutöver behöver vi något som José Manuel Barroso specifikt nämnde i sitt anförande: en extern dimension. EU:s ekonomiska union måste ha en extern dimension, en gemensam extern ståndpunkt, närmare bestämt inom G20. Jag hänvisar här till det som José Manuel Barroso sade och som jag nästan helt instämmer i.
Vad vi också behöver för en ekonomisk union är institutioner som har hand om styrningen: ett europeiskt råd som drar upp de strategiska riktlinjerna, en kommission som följer upp och genomför strategin och lagstiftningsorgan för strategin, dvs. rådet och Europaparlamentet.
Vi behöver också instrument för att ge strategin drivkraft, till exempel tillstånd att använda strukturfonderna och EU-fonderna för denna strategi, något som inte direkt hände - eller åtminstone inte i någon större utsträckning - under åren med Lissabonstrategin.
Det är detta jag tror redan håller på att hända i EU: ett steg mot nästa fas, den fas som måste till under 2000-talet, fasen av globalisering, vilket innebär en ekonomisk union. Inte bara den inre marknaden och den monetära unionen, utan också en ekonomisk union. Det är denna väg vi måste följa, och vi måste göra det på ett konsekvent sätt, med en dialog mellan institutionerna av det slag som vi för här denna eftermiddag, och vi måste göra det så snabbt som möjligt.
Jag menar att det är detta Europas invånare vill att vi ska göra.
Olli Rehn
ledamot av kommissionen. - (EN) Fru talman! Jag vill tacka er för en mycket bred och ansvarsfull debatt denna kväll, och låt mig också rätta till något som sades om ordförande José Manuel Barroso. Han uttryckte faktiskt sitt deltagande på kommissionens vägnar, och jag vill göra detsamma och uttrycka mitt deltagande till familjerna och vännerna till dem som föll offer för våldet i Aten idag. Det är normalt att det finns meningsskiljaktigheter i en demokrati, men det är aldrig acceptabelt att ta till våld.
Det stämmer att skapandet av hållbar tillväxt och sysselsättning står i centrum för Europa 2020, och jag vill säga ett par ord om den finansiella stabiliteten, som är en förutsättning för en återgång till hållbar tillväxt och ett uppnående av målen i Europa 2020. Man kan kalla det ”Europa 2010”, för det handlar om vad som krävs för att lyckas med Europa 2020.
Beslutet av medlemsstaterna i euroområdet förra söndagen att aktivera mekanismen för samordnat och villkorat ekonomiskt stöd till Grekland var inget enkelt beslut, men det var nödvändigt. Det var det rätta och ansvarsfulla att göra. Kommissionens uppgift blir nu att se till att den bilaterala sjösättningen av stödet samordnas och att villkoren tillämpas systematiskt och rigoröst.
Det ekonomiska stödet ger Grekland andrum att återställa hållbarheten i sina offentliga finanser och sin ekonomiska konkurrenskraft överhuvudtaget. Detta är inte bara nödvändigt för Greklands skull, utan för att skydda den finansiella stabiliteten i Europa så att inte buskbränderna i Grekland utvecklas till en skogsbrand i Europa. Finansiell stabilitet är en förutsättning för EU:s fortsatta ekonomiska återhämtning, för skapandet av hållbar tillväxt och sysselsättning.
Några av er tog upp risken för smittspridning och oron för andra länder i euroområdet eller i EU. Ingen kan förneka att det har funnits en oro på finansmarknaderna de senaste dagarna och veckorna, men precis som på alla finansmarknader reagerar man i överkant. Alla medlemsstater i euroområdet vidtar åtgärder för att konsolidera sina offentliga finanser, inte minst Portugal och Spanien.
Grekland utgör ett särfall för euroområdet och nu EU. Medlemsstaterna i euroområdet tar tillsammans med kommissionen, ECB och IMF hand om fallet Grekland. Jag är säker på att vi kommer att lyckas och klara av de väldiga utmaningarna.
Vi måste också dra lärdomar av krisen, vilket är viktigt för den ekonomiska styrningen i Europa 2020. Det som har hänt den senaste tiden i den europeiska ekonomin, inte minst när det gäller Grekland, har visat att det är absolut nödvändigt och brådskande att stärka den ekonomiska styrningen i EU. Kommissionen kommer nästa vecka att lägga fram konkreta förslag om hur vi kan stärka samordningen av den ekonomiska politiken och EU:s övervakning av medlemsstaternas budgetar.
I Ekonomiska och monetära unionen har ”m:et” varit mycket starkare än ”e:et”, men det är hög tid att vi blåser liv i ”e:et”. Detta var också grundtanken för dem som upprättade Ekonomiska och monetära unionen. Vår vägledande princip är att det alltid är effektivare att förebygga än att korrigera, och våra förslag kommer därför att handla om att stärka det förebyggande arbetet, men också om att korrigera. Våra förslag har tre huvudkomponenter.
Vi måste för det första stärka både de förebyggande och de korrigerande inslagen i stabilitets- och tillväxtpakten. Vi behöver en mer systematisk och rigorös förebyggande budgetövervakning så att det som hände i Grekland aldrig kan hända igen.
Vi måste för det andra gå längre än till budgetövervakning. Vi måste ta itu med makroekonomiska obalanser och skillnader i konkurrenskraft, vilket innebär att vi måste stärka både konkurrenskraften på exportsidan, vilket behövs omgående i många länder, och den inhemska efterfrågan där detta är nödvändigt och möjligt.
Den tredje komponenten är en mekanism för krislösning. Stödmekanismen för Grekland löser de akuta behoven här och nu. Det är emellertid uppenbart att vi måste inrätta en permanent krislösningsmekanism med inbyggda villkor som är stränga och även avskräcker från dess utnyttjande. Som ordförande Barroso sade tidigare idag är det bättre att ta det säkra före det osäkra och se till att vi är rustade att klara av även de värsta scenarierna.
Låt mig avslutningsvis säga att jag räknar med ert stöd. Jag räknar med att Europaparlamentet sluter upp bakom en förstärkning av den ekonomiska styrningen i EU. Jag uppmanar också stats- och regeringscheferna i medlemsstaterna i euroområdet att på fredag - och Europeiska rådet överhuvudtaget - stödja våra förslag och snabbt och utan dröjsmål se till att de blir verklighet. Varför? Därför att vi inte har råd att vänta, och jag uppmanar därför alla att i stället fatta beslut så snabbt som möjligt så att vi kan göra Europa 2020 till en framgång och verkligen lägga grunden till hållbar tillväxt och sysselsättning i EU. Det är vad våra medborgare förväntar sig av oss.
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum under den andra sammanträdesperioden i maj.
(Sammanträdet avbröts i fem minuter på grund av tekniska problem.)
Skriftliga förklaringar (artikel 149)
Vilija Blinkevičiūt 
skriftlig. - (LT) EU går igenom en svår period som orsakats av den globala ekonomiska krisen. Återhämtningen är fortfarande skör, och det pris som medlemsstaterna tvingas betala för att övervinna krisen varierar. EU behöver en ny strategi inriktad på att skapa nya arbetstillfällen, satsa på utbildning, tillvarata möjligheterna till livslångt lärande och förbättra levnadsvillkoren. Jag vill poängtera att ett av kommissionens viktigaste åtaganden är att minska fattigdomen i EU och öka det sociala innanförskapet. Låt mig emellertid betona att vi för att infria detta åtagande måste vidta särskilda åtgärder, till exempel stärka de obligatoriska sociala minimikraven och minimilönen inom hela EU, och att även andra åtgärder måste vidtas för att skydda de mest utsatta samhällsgrupperna. Jag vill också påpeka att målsättningarna i den nya strategin utgör ett enda gemensamt mål för hela EU som vi måste försöka uppnå genom insatser på både nationell nivå och EU-nivå. Jag vill därför uppmana kommissionen att fortsätta att föra en dialog med medlemsstaterna så att de nationella besluten överensstämmer med EU:s grundläggande mål, för först då kommer strategin att utmynna i konkreta resultat och inte bara vara en samling vackra slagord.
Vasilica Viorica Dăncilă  
Det är en absolut förutsättning att både den gemensamma jordbrukspolitiken och sammanhållningspolitiken främjar EU:s strategi för sysselsättning och ekonomisk tillväxt. Jag menar att den gemensamma jordbrukspolitiken måste erbjuda omedelbara lösningar för att hantera följderna av den ekonomiska krisen för jordbruksföretag i form av svårigheter för jordbrukare att få lån, pressade jordbruksinkomster och stigande arbetslöshet i landsbygdsområden. Den måste också fortsätta att erbjuda lösningar på det hot som nedläggningen av jordbruk, avfolkningen av landsbygden och en allt äldre landsbygdsbefolkning i EU utgör så att landsbygdssamhällena i unionen kan bli långsiktigt bärkraftiga.
I anslutning till dessa utmaningar måste jag också ta upp att den gemensamma jordbrukspolitiken efter 2013 måste sända en stark signal och bemöta oron både på landsbygden och i samhället i stort genom att föra en stark, hållbar, välfinansierad, trovärdig och multifunktionell livsmedelspolitik. Jag vill understryka hur viktigt det är att locka unga generationer till landsbygden och hitta nya, alternativa utkomstmöjligheter för att säkra en hållbar landsbygdsbefolkning. Jag anser också att man bör angripa arbetslösheten på landsbygden genom att erbjuda möjligheter till diversifiering och nya inkomstkällor.
Ioan Enciu  
skriftlig. - (RO) Jag vill tacka kommissionen och rådet för deras uttalanden om den nya EU-strategin för sysselsättning och tillväxt. Jag anser att fastställandet av nya energimål kommer att vara en viktig faktor för att göra EU mer resurseffektivt fram till 2020. Jag vill också framhålla för kommissionen att vissa medlemsstater kommer att behöva särskilt stöd för att kunna utveckla ny teknik och ta denna i bruk så att målet om att 20 procent av energin ska komma från förnybara källor kan uppnås. Jag vill betona de positiva effekter som stöd till initiativ inom ramen för den digitala agendan som ett av huvudinitiativen kan få när det gäller att utveckla ny kompetens och nya arbetstillfällen, och jag skulle önska att kommissionen lade fram konkreta lagförslag för att hantera Internetmiljöns utveckling genom att skapa finansiella och administrativa förutsättningar som främjar e-företagande och e-handel. När det gäller forskning och innovation i EU välkomnar jag svaret från kommissionsledamot Máire Geoghegan Quinn om att det är nödvändigt att förbättra infrastrukturen för forskning i de nya medlemsstaterna. Forskningsinstitut och forskare väntar på ett snabbt och samordnat agerande av kommissionen och rådet för att tackla detta problem, så att de får likvärdiga möjligheter att delta i ramprogrammen.
João Ferreira  
Den djupa kris som den i EU dominerande nyliberalismen har försatt kontinenten i har gjort att upphovsmännen till 2020-strategin har försökt linda in sina mål i en social- och miljöretorik, i en propaganda som har fått stor spridning. Icke desto mindre har man i denna retorik övergett de mål om ”full sysselsättning” och ”utrotning av fattigdomen” som vi fann i föregångaren, Lissabonstrategin. Det vi vet om Europa 2020-strategins medel lämnar dock inte mycket utrymme för tvivel: det handlar om en gammal strategi som försöker rättfärdiga en gammal politik och göra den genomförbar, vilket kommer att få välkända konsekvenser. När allt kommer omkring var det ju den ökade flexibiliteten och avregleringen på arbetsmarknaden, prioriteringen av en fördjupning av den inre marknaden, liberaliseringen och privatiseringen av fler och fler ekonomiska sektorer och liberaliseringen och avregleringen av världshandeln som sammantaget ledde till dagens situation. Att fortsätta på samma sätt är verkligen att ”satsa allt på ett kort” och fortsätta att följa vägen mot en ekonomisk, social och miljömässig katastrof. De mer än 20 miljoner arbetslösa utnyttjas för att påtvinga övriga arbetstagare nya devalveringar av arbetskraften, så att de otrygga arbetsvillkoren breder ut sig, sysselsättningen blir sporadisk och arbetslösheten strukturell. Alla stora ord om en ”social marknadsekonomi” betyder i slutändan ingenting annat än en kommersialisering av alla sektorer av samhällslivet, naturen och naturresurserna.
Edit Herczog  
skriftlig. - (HU) Den ekonomiska tillväxten i EU har bromsat in, och arbetslösheten ligger på över 10 procent. Vi måste därför utforma en strategi för hållbar tillväxt och sysselsättning som kan återuppliva unionen, vilket kommer att vara beroende av EU:s förmåga att förnya sig, att låta ekonomin vila på nya grunder och av om medborgarna kan leva enligt ett nytt tänkesätt. En sådan förnyelse inom EU kan åstadkommas genom innovation och genom forskning och utveckling. För sina medborgares framtid arbetar EU med en 2020-strategi för tillväxt som baseras på innovation, forskning och utveckling och kan garantera en fortsatt ekonomisk tillväxt och skapa nya arbetstillfällen för dess medborgare.
Utan resurser kan forskning och utveckling inte skapa de nödvändiga ekonomiska förutsättningarna och därmed inte tillvarata alla möjligheter till innovation. Innovation är bara möjlig som ett resultat av partnerskap, av gemensamt stöd. Resurserna kommer från tre håll: från EU, medlemsstaterna och den privata sektorn. Innovation på företagsnivå förutsätter att det finns lämpliga mänskliga resurser. Detta kan uppnås genom utbildning av hög kvalitet som samordnas mellan medlemsstaterna. Universitet behöver stöd för att få fram unga forskare som ständigt kan skapa nya möjligheter till innovation för små och medelstora företag. På utbildningsområdet är det digitaliseringen och minskningen av energiförbrukningen som är de två huvudtrender som skapar möjligheter till innovation.
Cătălin Sorin Ivan  
skriftlig. - (RO) Den ekonomiska krisens eskalering i Grekland och en bestående arbetslöshet i EU på omkring 10 procent innebär att Europa 2020-strategin måste genomföras omedelbart. Målen måste uppnås genom trovärdiga, samlade insatser för att ta oss ur krisen, och sysselsättning måste vara en av de viktigaste punkterna på dagordningen. Vi är alla överens om att EU behöver en högt kvalificerad arbetskraft som kan ta sig an dagens och framtidens utmaningar och skapa en mer konkurrenskraftig och hållbar ekonomi. Men det räcker inte med vackra uttalanden för att lösa de nuvarande problemen. Jag vill därför påminna er om att omedelbara investeringar inte bara måste göras i lämplig kompetens, utan också i utbildningssystem för att anpassa dem till efterfrågan på marknaden. Medlemsstaterna måste agera aktivt för att fullgöra de åtaganden som de har gjort i Europeiska rådet. De måste också göra det som krävs för att få EU att ta sig ur den nuvarande krisen och främja ekonomisk tillväxt.
Tunne Kelam  
skriftlig. - (EN) Den viktigaste frågan i diskussionerna om Europa 2020-strategins framtid är utmaningen att hantera behov och hållbarhet. Det är uppenbart att Lissabonstrategin inte har lyckats leverera, och vi måste nu se realistiskt på om den framtida Europa 2020-strategin kommer att kunna leverera. För att Europa 2020 ska bli en framgång är det absolut nödvändigt att medlemsstater, EU-institutioner och alla aktörer i samhället gör gemensam sak. En ”uppifrån och ned”-syn måste samsas med en ”nedifrån och upp”-syn. Det måste fastställas realistiska måttstockar för att öka sysselsättningen och framför allt förbättra ungas anställningsmöjligheter. Utbildningssystemen i EU måste bli mer inriktade på forskning och innovation - ökade satsningar på utbildning är ofrånkomliga. Det måste finnas en bättre matchning mellan arbetsmarknad och utbildning. Idén om det livslånga och livsvida lärandet måste tas på allvar. Jag tror starkt på att yrkesutbildningssystemen måste förbättras och att det här behövs ett mycket närmare samarbete med den privata sektorn. I en värld där konkurrensen hårdnar måste EU ha ambitioner och agera på alla nivåer. Annars kommer vi än en gång ha en strategi som mer liknar Sovjetunionens femårsplaner. En övertygande EU-strategi för att stärka EU måste ha globalt ledarskap som mål.
Ádám Kósa  
skriftlig. - (HU) Integrerade riktlinjer för ekonomi och sysselsättning utgör själva byggstenarna i Europa 2020-strategin. När det gäller utkasten till sysselsättningsriktlinjer tycker jag att det är viktigt att nämna att en inkluderande tillväxt bara är möjlig om man faktiskt investerar i människor. Ökad livslängd är inte i sig detsamma som en längre produktiv karriär. Investeringar i hälsa är särskilt viktiga i Ungern, där människor dör mycket tidigare än i Västeuropa, samtidigt som födelsetalen sjunker. Det är nödvändigt att bevara lämpliga förmågor även bland äldre, vilket bara är möjligt med en modernare och mer tillgänglig sjukvård. Man bör med andra ord tänka mer på att skapa arbetsplatser som är tillgängliga för ett växande antal äldre personer som fortfarande är aktiva. Detta skulle även vara positivt för yngre personer som är funktionshindrade. Hälsa bör därför ges särskild prioritet (t.ex. genom att man förbättrar arbetsförhållanden, gör rehabilitering mer framgångsrik och gör det lättare att hålla sig frisk etc.). Detta tas för övrigt upp i riktlinje 8 (investeringar i utvecklingen av mänskliga resurser), men utan någon särskild betoning eller några konkreta detaljer. Det pågår många debatter om sjukvård i EU och runt om i världen, och ingenstans är tillvägagångssättet detsamma. Vi måste dock inse att om vi ska säkra EU:s långsiktiga konkurrenskraft måste det finnas en balans mellan äldrekvoten och den friskare och mer yrkesverksamma befolkningen. Jag ber EU-institutionerna att beakta detta i sin strategi och i dess genomförande.
Iosif Matula  
skriftlig. - (RO) Jag stöder Europa 2020-strategin för en ekonomisk tillväxt som är smart (baserad på kunskaper och innovation), miljövänlig och främjar socialt innanförskap. Jag skulle vilja att denna strategi genomfördes genom att man skapade välbetalda arbetstillfällen och höjde människors levnadsstandard. Om vi vill ha ett starkt och balanserat Europa måste vi fokusera mycket på den ekonomiska utvecklingen i de nya medlemsstaternas regioner så att de befintliga skillnaderna minskar. Självklart måste inrättandet av lämplig infrastruktur prioriteras.
Jag vill understryka hur viktigt det är att genomföra det symboliska ”Unga på väg”-initiativet. Vi måste öka anslagen till EU-program som ska se till att utbildningen hela tiden hänger med utvecklingen på alla nivåer och göra det lättare för lärare, studenter och forskare att flytta mellan olika länder. Kvaliteten på utbildningen i europeiska skolor och universitet måste höjas så att den överensstämmer med kraven på arbetsmarknaden. Vi måste dra nytta av lämpliga program och ekonomiska medel för att uppmuntra studier i främmande språk, tvärvetenskaplig verksamhet och dubbla specialiseringar på universitet, vilket är viktigt för forskning och innovation, samt för att förbättra unga människors möjligheter på arbetsmarknaden. Jag välkomnar också att 2020-strategin föreslår en ”ram för ungdomssysselsättning” på EU-nivå.
Rareş-Lucian Niculescu  
skriftlig. - (RO) Lissabonagendans historia har visat att vackra idéer och principer inte räcker: det viktiga är att man genomför de föreslagna åtgärderna. Tyvärr sammanföll den ekonomiska och finansiella krisen med slutet på Lissabonagendan. Jag anser ändå att det vore fel att lägga hela skulden för programmets misslyckande på krisen och inte försöka se vilka misstag EU gjorde i genomförandeprocessen. De lärdomar som vi drar kommer kanske väl till pass när vi ska genomföra den kommande Europa 2020-strategin.
Jag anser att vi har viktiga gemenskapsinstrument för att genomföra nya strategier, och då menar jag främst sammanhållningspolitiken. Det är emellertid viktigt att understryka att vi inte får överge sammanhållningspolitikens omfördelningsmål för att genomföra Europa 2020-strategin. Det vore ett misstag som skulle få allvarliga konsekvenser för de medlemsstater som behöver dessa medel för att överbrygga de utvecklingsskillnader som skiljer dem från de övriga staterna. Det skulle innebära ett fiasko för principen om sammanhållning i EU.
Kristiina Ojuland  
skriftlig. - (ET) Herr talman! Det bör verkligen välkomnas att kommissionen har dragit upp huvudlinjerna för den framåtblickande strategin ”Europa 2020 - En strategi för smart och hållbar tillväxt för alla”, för många europeiska länder har i alltför många år organiserat sin ekonomi och sina finanser utifrån mottot ”Efter oss - syndafloden”. Trots kommissionens lovvärda arbete med strategin förundras jag över dess naivitet. I sitt uttalande målar kommissionen upp en bild av ett grönt och jämlikt Europa med social marknadsekonomi, men gör inte klart vilka resurser som ska användas för att uppnå detta. I Sovjetunionen var det gängse praxis att då och då utlova kommunismens ankomst om tio år, oavsett hur verkligheten såg ut. Jag hade hoppats att kommissionen efter nederlaget för den deklaratoriska Lissabonstrategin inte skulle presentera ännu en ihålig utopi att förleda EU-medborgarna med. Vad vi nu behöver är inte drömmar, utan konkreta åtgärder för att rädda den europeiska ekonomin från tillbakagång. Det är hög tid att vi på allvar börjar genomföra strukturreformer i Europa, i synnerhet på socialpolitikens område, för den nuvarande sociala välfärdsmodellen är inte längre hållbar.
Rovana Plumb  
Möjligheterna att minska fattigdomsnivån i EU med minst 25 procent fram till 2020 är nära kopplade till möjligheterna att öka sysselsättningsnivån till 75 procent. Det är problematiskt att ha ett kvantitativt mål för fattigdomsminskning. Fattigdom har ekonomiska, sociala, kulturella och utbildningsrelaterade aspekter, och därför behövs det snarare kvalitativa riktmärken för att uppnå det uppsatta målet.
I Rumänien visar officiell statistik från mars 2010 att sysselsättningsnivån ligger långt under den miniminivå som förutses i Europa 2020-strategin (på 50 i stället för 75 procent), och det rådande ekonomiska klimatet gör att den nedåtgående spiralen fortsätter. Kvinnor, personer över 45 år och unga är fortfarande de som har störst problem att hitta arbete. Det är svårt att tro att Rumänien kommer att kunna uppnå detta mål till 2020.
Vi behöver finna svar på frågor som rör bidraget från hela den potentiella arbetskraften och våra kunskaper om olika grupper i samhället: kvinnor och män, ungdomar, äldre och invandrare på arbetsmarknaden. Andra frågor handlar om hur vi kan minska arbetslösheten bland unga och effektivt öka arbetskraftsdeltagandet bland kvinnor genom att se till att de blir mer involverade inom alla ekonomiska sektorer. Om vi inte kommer fram till ett tydligt svar på dessa frågor kommer de två målen att öka sysselsättningen och minska fattigdomsnivån att gå samma öde till mötes som Lissabonagendan.
Georgios Stavrakakis
skriftlig. - (EL) Jag vill uttrycka min tillfredsställelse över rådets slutsatser från mötet i mars, i vilka man erkänner sammanhållningspolitikens betydelse för Europa 2020 och därmed täpper igen det stora hål som fanns i kommissionens ursprungliga text, där sammanhållningspolitiken inte nämndes överhuvudtaget. Både José Manuel Barroso och kommissionsledamot Johannes Hahn har dessutom slagit fast att sammanhållningspolitiken spelar en central roll för att denna strategi ska kunna förverkligas. Sammanhållningspolitiken har på ett avgörande sätt bidragit till att stärka konkurrenskraften och sysselsättningen, i synnerhet genom ”öronmärkning”, och vi måste dra nytta av allt som har uppnåtts inom denna ram. Därmed inte sagt att sammanhållningspolitiken ska reduceras till att bara vara ett verktyg för att genomföra Europa 2020. Dess potential är långt större än så. Som ett konkret uttryck för solidaritetsprincipen på lokal och regional nivå garanterar den att utvecklingsinitiativ ska kunna genomföras och att Europa 2020 ska bidra till EU:s övergripande mål om ökad sammanhållning i tre avseenden: ekonomiskt, socialt och territoriellt, och inte bara inriktas på enkelspårig ekonomisk utveckling. Vi måste slutligen utnyttja sammanhållningspolitikens potential för att undvika att mål och stöd överlappar mellan EU:s olika politikområden.
Csaba Sándor Tabajdi  
skriftlig. - (HU) Europa 2020-strategin måste främja en ”grön revolution” i den europeiska ekonomin, en energisparande, miljövänlig och hållbar ekonomisk omstrukturering och grön innovation. Men utvecklingen får inte bara gynna de europeiska regioner som redan ligger över genomsnittet, utan måste främst inriktas på stöd till de mest underutvecklade och eftersatta regionerna. Det finns fortfarande enorma skillnader i fråga om ekonomisk effektivitet mellan Öst- och Västeuropa. I Bulgarien krävs det till exempel tre gånger så mycket energi för att producera en BNP-enhet än i Tyskland, så om energipriserna stiger kommer landets konkurrensförmåga stadigt att försämras.
Samtidigt som EU främjar en grön omstrukturering av ekonomin får man inte glömma bort den beprövade EU-politik som redan finns, såsom den gemensamma jordbrukspolitiken och sammanhållningspolitiken. Den gemensamma jordbrukspolitiken kommer också att behövas för att nå målen när det gäller miljöskydd och kampen mot klimatförändringar. De bästa förvaltarna av Europas landsbygd är jordbruksproducenterna själva. Europa 2020-strategin kan inte heller lyckas utan sammanhållningspolitiken. Sammanhållningspolitiken har hela den uppsättning verktyg och den flexibilitet som krävs för EU:s politik för ekonomisk utveckling. Med sammanhållningspolitikens verktyg kan vi göra det lättare att uppnå målen på specifika områden. Vi kan till exempel främja utvecklingen av förnybara energikällor, förbättra energi- och resurseffektiviteten och främja miljövänlig innovation.
Nuno Teixeira  
Tio år har gått sedan Lissabonstrategin antogs, och de flesta av dess mål har fortfarande inte förverkligats. Det som oroar mig mest är den svaga ekonomiska tillväxten eftersom den är avgörande för de övriga målen, samt det faktum att tillväxten bara var högre än 3 procent under två av strategins tio år.
Lissabonstrategin rymde stora ambitioner, men saknade handlingskraft eftersom den baserades på icke-bindande instrument och den öppna samordningsmetoden. Förutom sysselsättningsmål innehåller den nya Europa 2020-strategin också mål beträffande utbildning, miljö, fattigdomsbekämpning och investeringar i innovation. Både de nya målen och instrumenten för att uppnå dem sorterar under medlemsstaternas behörighet, och mot bakgrund av krisen och åtagandena i samband med stabilitets- och tillväxtplaner behöver vi bättre styrningsmekanismer och verklig ekonomisk och budgetmässig samordning mellan länderna. Detta program kommer i ett läge av ekonomisk osäkerhet och hög arbetslöshet, vars minskning måste ha omedelbar prioritet. Kommissionen måste ta kommandot och leda denna process. En stark ekonomisk tillväxt är avgörande för att man ska kunna hålla sig till stabilitets- och tillväxtplanerna, och den kan främjas genom reformerna och investeringarna i Europa 2020-strategin.
Iuliu Winkler
skriftlig. - (HU) Det är min tro att vi måste drömma djärva drömmar. Europa 2020-dokumentet måste omfatta alla samarbetsområden inom EU och bli en strategi på medellång och lång sikt för EU. Men framgång med strategin förutsätter att det finns solidaritet mellan EU:s medborgare. I enlighet med Lissabonfördraget utformas den nya strategin med hjälp av bidrag från de 27 medlemmarna i det utvidgade EU för att våra medborgare ska kunna känna sig delaktiga i en gemensam europeisk ansträngning. De ungerska väljarna i Rumänien förväntar sig att EU ska ge uttryck för denna solidaritet genom att snabbt finna en lösning som gör att regionerna i södra och östra Centraleuropa kommer ifatt. Strategin måste hantera frågor som våra länders mer långsiktiga utveckling, den inre marknaden, främjandet av jordbruk och små och medelstora företag, men också känsliga frågor som sociala skyddsnät, demografiska utmaningar, lika möjligheter på arbetsmarknaden, hur EU:s system och nätverk berör alla livets områden. Europa 2020-strategin bör vara en strategi för att komma i fatt och för konvergens.
Artur Zasada  
När vi debatterar Europa 2020-strategin får vi inte glömma bort en så viktig och relevant sak som transporter. Transportsektorn genererar omkring 10 procent av EU:s BNP och skapar mer än 10 miljoner arbetstillfällen. Den spelar också en viktig roll för EU:s inre marknad och för personers och varors fria rörlighet. Jag anser att man snabbt och med kraft måste ta itu med frågan om järnvägstransporter. Jag är övertygad om att vi kan utvidga det transeuropeiska nätverket av järnvägskorridorer fram till 2020. Enligt min uppfattning bör all ny rullande materiel och alla nya järnvägsförbindelser från och med 2014 vara utrustade med system som är kompatibla med det europeiskt trafikstyrningssystemet för tåg.
