

Bourlanges (ALDE ).
   – Herr talman! Jag begärde ordet för att göra ett personligt uttalande i enlighet med artikel 145 i arbetsordningen.
Jag blev förvånad över de anklagelser som kommissionens ordförande riktade mot mig under en debatt här i kammaren i går, anklagelser som framfördes utan att jag namngavs, men av vilka det klart framgick att det var jag som var måltavlan. José Manuel Barroso sade att han blev förvånad när han hörde att somliga ledamöter från en parlamentsgrupp skarpt kritiserade en kommissionär, i det här fallet kommissionären med ansvar för konkurrensfrågor, trots att samma grupp i starka ordalag hade krävt att kommissionären i fråga skulle stanna på denna post. När han fällde dessa kommentarer var det uppenbart att det var mig han tänkte på, och han vände sig till och med emot oss när han talade. 
Jag vill framhålla att Graham Watson formellt har förnekat att han skulle ha sagt någonting sådant. Han bara påpekade att det brev som var undertecknat av Pervenche Berès hade till syfte att visa att utskottet i fråga och ledamöter i detta utskott som tillhör Gruppen Alliansen liberaler och demokrater för Europa stödde utnämningen av Neelie Kroes. Jag tycker att detta är en viktig fråga, för vilken rätt har kommissionens ordförande att ifrågasätta en ledamots rättigheter och legitimitet i stället för substansen i hans argument? Han talade om de unika förbindelser som finns mellan parlamentet och kommissionens ordförandeskap. Med vilken rätt begränsar han en ledamots handlingsfrihet?
Är det José Manuel Barroso som har ansvaret för gruppdisciplinen? Skall det vara så att parlamentsledamöternas handlingsfrihet skall inskränkas bara för att han har fört samtal, och samtal som han har misstolkat? Det är inte acceptabelt, och jag vill be José Manuel Barroso att ge oss en uttömmande förklaring till sina uttalanden före omröstningen klockan 12. 
Talmannen.
   – Jag noterar ert personliga uttalande, herr Bourlanges, och det kommer att följas upp på lämpligt sätt i enlighet med vår arbetsordning. 
Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är ett betänkande (A6-0030/2004) av Proinsias De Rossa för utskottet för framställningar om årsrapporten om Europeiska ombudsmannens verksamhet 2003. 
Diamandouros,
   . – Herr talman! Jag vill tacka för denna möjlighet att för första gången sedan EU:s historiska utvidgning vända mig till parlamentet och lägga fram Europeiska ombudsmannens årsrapport för 2003. Jag tillträdde som ombudsman den 1 april 2003, efter att den förste ombudsmannen Jacob Söderman avgått. Denna rapport omfattar därför hans sista tre månader i tjänsten och mina första nio månaders arbete.
Jag vill gratulera Jacob Söderman till hans utmärkta arbete och många framsteg till förmån för EU:s medborgare, först och främst för att Europeiska ombudsmannen har etablerats som en effektiv, dynamisk och respekterad institution, som främjar öppenhet, ansvar och god förvaltning.
Jag vill också gratulera den avgående kommissionen till allt dess konstruktiva arbete för medborgarna under mandatperioden, och särskilt tacka vice ordförande Loyola de Palacio för hennes samarbete och stöd. Jag ser fram emot att arbeta tillsammans med den nominerade vice ordföranden för kommissionen, Margot Wallström, som jag hoppas att jag snart får träffa i hennes nya roll.
I årsrapporten för 2003 redogörs för Europeiska ombudsmannens framsteg när det gäller att behandla klagomål, främja god förvaltning och göra institutionen mer känd bland medborgarna, vilket inte minst inneburit att förbereda institutionen för utvidgningen och ge den möjligheter att nå ut till medborgarna i 25 medlemsstater på de 21 fördragsspråken.
Under 2003 mottog Europeiska ombudsmannen totalt 2 436 klagomål, vilket var en 10-procentig ökning jämfört med året innan. I närmare 70 procent av de fall som behandlades 2003 fick den klagande hjälp genom att en undersökning inleddes, genom att klagomålet vidarebefordrades till ett behörigt organ eller genom att den klagande gavs konkreta råd om vart han eller hon skulle vända sig för att ärendet skulle behandlas snabbt och effektivt.
Som jag nämnde redan när jag framträdde inför utskottet för framställningar i april i år fortsätter antalet klagomål att öka. Under de första 10 månaderna 2004 skedde en exempellös ökning om 54 procent jämfört med samma period föregående år. Jag är övertygad om att detta inte tyder på ett sämre uppträdande från EU-institutionernas sida, utan att det snarare hänger samman med en ökad insikt bland medborgarna om hur de kan utöva sina rättigheter.
Med stöd och uppmuntran från ledamöterna i parlamentet har vi under de senaste åren gjort energiska ansträngningar för att göra medborgarna mer medvetna om sin rätt att lämna in klagomål. Jag är övertygad om att dessa ansträngningar har bidragit till att våra tjänster tas i anspråk i ökad omfattning, och det gläder mig att Proinsias de Rossas utmärkta betänkande bekräftar dessa ansträngningar.
Under 2003 slutbehandlades 180 fall efter att undersökningar gjorts. I 47 procent av fallen visade undersökningen inte på några administrativa missförhållanden. Ett sådant resultat är inte alltid negativt för den klagande, som åtminstone får en förklaring från den berörda institutionen. I 28 procent av fallen resulterade undersökningen antingen i att institutionen i fråga avgjorde frågan till den klagandes fulla belåtenhet eller att man kunde komma fram till en vänskaplig förlikning. När en vänskaplig förlikning inte var möjlig avslutades fallet med ett kritiskt påpekande, eller också utfärdades ett förslag till rekommendation.
Nio nya förslag till rekommendationer togs fram under 2003, inbegripet ett som ledde till att rådet följde parlamentets och kommissionens linje genom att ge kandidaterna i rekryteringsförfaranden tillgång till sina rättade prov. Om ett organ inte lyckas samarbeta har jag möjlighet att lägga fram frågan för parlamentet i en särskild rapport. Det gläder mig att kunna säga att jag inte tvingades lägga fram någon särskild rapport om någon av de frågor som slutbehandlades 2003.
Fem nya undersökningar på eget initiativ påbörjades 2003, inbegripet en undersökning om integration av personer med funktionshinder, särskilt när det gällde åtgärder för att de inte skall diskrimineras i sina kontakter med kommissionen.
Två undersökningar på eget initiativ slutbehandlades med positiva resultat under året. En av dessa ledde till att kommissionen ändrade sitt anbudsförfarande genom att ge anbudsgivare som inte tilldelats kontrakt tid att bestrida besluten om tilldelning av kontrakt.
Merparten av dessa lyckade resultat kunde inte ha uppnåtts utan ett aktivt samarbete med andra institutioner, som besvarade klagomålen snabbt, fullständigt och korrekt. Rapporten för 2003 innehåller många exempel på att institutionerna vidtagit snabba åtgärder för att avgöra de fall som lagts fram för dem och agera positivt på ombudsmannens förslag och rekommendationer.
När jag själv kontaktar ledamöter och tjänstemän inom Europeiska unionens institutioner och organ, vilket jag gjorde åtta gånger 2003, är det viktigt för mig att understryka värdet av att klagomålen behandlas snabbt och konstruktivt. Jag skulle önska att ombudsmannen betraktades som en värdefull källa till information för alla institutioner som vill förbättra kvaliteten på sin administration. Det slutliga målet för oss alla måste vara att ge medborgarna bästa möjliga service.
Ombudsmän och liknande institutioner finns nu i EU:s alla medlemsländer, inbegripet de nya medlemsstaterna. Det enda undantaget är Italien. Samarbetet med dessa institutioner och deras regionala motsvarigheter spelar en viktig roll för att förbättra servicen till medborgarna genom utbyte av information och erfarenheter, genom vidarebefordran av klagomål mellan EU, medlemsstaterna och regionerna och genom att ge medborgarna information om de rättigheter de har i enlighet med europeisk lagstiftning och om hur de skall utöva och försvara dessa rättigheter.
Nätverket för samarbete mellan Europeiska ombudsmannen och de nationella och regionala ombudsmännen i Europa, som omfattar cirka 90 kontor i 30 länder, stärktes och intensifierades 2003 genom fyra högnivåmöten i Aten, Valencia, Warszawa och Strasbourg. Detta samarbete stärks genom att Europeiska ombudsmannen tar regelbundna kommunikationsinitiativ.
När jag tillträdde min tjänst i april 2003 förband jag mig att nå ut till medborgarna i alla medlemsstater och att informera dem om Europeiska ombudsmannens arbete. Jag besökte därför många medlemsstater under 2003, och den 1 maj 2004 hade jag besökt alla tio kandidatländer. Jag träffade nationella och regionala ombudsmän, höga regeringstjänstemän samt medlemmar av rättsväsendet och presenterade mitt arbete för icke-statliga organisationer, handelskammare, universitet, press och EU-företrädare.
De regelbundna Eurobarometerundersökningarna visar att sådana besök är effektiva när vi vill informera om att Europeiska ombudsmannen finns, och kunskapen om detta ökar ofta efter ett besök. Antalet träffar på ombudsmannens webbsida förefaller bekräfta detta. Den markanta ökningen av antalet klagomål och inte minst antalet tillåtliga klagomål stöder detta. Dessa informativa besök kompletterar Europeiska ombudsmannens regelbundna pressmeddelanden och övrig kommunikation, som under 2003 omfattade mer än 80 anföranden av ombudsmannen och personalen inom institutionen, samt en presskommuniké i genomsnitt var nionde arbetsdag.
Med tanke på institutionens ökade arbetsbelastning när det gäller behandling av klagomålen, kommunikation och kontakter med nationella och regionala ombudsmän i det utvidgade EU föreslog jag att anslagen till institutionen skulle höjas i 2005 års budget. Jag är tacksam att parlamentet har reagerat positivt på den uppmaningen och därigenom gjort det möjligt för mig att fortsätta att ge medborgarna en effektiv service.
Jag vill tacka ledamöterna i utskottet för framställningar för deras stöd och konstruktiva förslag, som nämns i Proinsias de Rossas betänkande, och uttrycka min uppskattning av förra parlamentsutskottets och dess dåvarande ordförande Nino Gemellis arbete och positiva bidrag.
Institutionerna kommer att bli tvungna att ta itu med många av de frågor som nämns i betänkandet, och detta gäller inte minst tillgången till dokument, överträdelseförfarandet och ombudsmannens stadga.
Låt mig emellertid ta upp några frågor som direkt rör mig som ombudsman. För det första bör vi inte underskatta vikten av öppenhet när det gäller att få medborgarnas förtroende. Som det helt riktigt påpekas i Proinsias de Rossa-betänkandet finns det fortfarande utrymme för förbättringar, vilket klart framgår av att bristen på information eller vägran att lämna ut information fortfarande utgör den största andelen tillåtliga klagomål som mitt kontor får. Så sent som i förra veckan, och som reaktion på ett klagomål från en ledamot i parlamentet, uppmanade jag rådet att se över sitt avvisande av att mötena skall vara offentliga så snart rådet möts i sin lagstiftande funktion. I konstitutionen för Europa föreskrivs att rådet skall hålla offentliga möten när man behandlar och röstar om ett förslag till lagstiftning, men medborgarna borde verkligen inte behöva vänta tills konstitutionen träder i kraft innan denna fundamentala förbättring av öppenheten sker. Jag är fast övertygad om att överläggningar inom stängda dörrar om frågor som berör våra medborgares vardag är något som vi inte rimligen kan försvara, särskilt inte nu när alla medlemsstater högtidligt har undertecknat konstitutionens text.
Det gläder mig att se att man i Proinsias de Rossa-betänkandet betonar vikten av den europeiska kodexen för god förvaltningssed, där viktiga delar av öppenheten definieras, till exempelvis att beslut skall motiveras och att kontakterna med allmänheten skall präglas av lättillgänglighet och servicemedvetande. Även jag beklagar att kodexen ännu inte tillämpas fullt ut av alla institutioner och organ, men jag förväntar mig att den tillträdande kommissionen skall basera sitt arbete på Loyola de Palacios utfästelser och genast börja arbeta på en europeisk förvaltningsrätt, såsom den skisseras i konstitutionen för Europa.
För det andra: När det gäller ombudsmannens stadga måste ombudsmannen, för att kunna bevara förtroendet för institutionen, också så noggrant och grundligt som möjligt kunna undersöka de klagomål som medborgarna anförtror honom. Under denna mandatperiod hoppas jag verkligen få tillfälle att återigen ta upp frågan om stadgan, särskilt de frågor som föredraganden tagit upp och som rör ombudsmannens tillgång till dokument och utfrågningen av vittnen.
För det tredje och sista är jag ivrig att förbättra samarbetet med utskottet för framställningar. Som ett direkt svar på förslaget i De Rossa-betänkandet kan jag bara se fördelar med att utskottet blir en fullt integrerad medlem i det europeiska nätverket av ombudsmän och liknande organ. Detta nätverk har varit ett viktigt instrument för effektiv handläggning av klagomål och utbyte av bästa metoder. Vi kommer att fortsätta att stärka nätverket, med det grundläggande syftet att se till att de rättigheter som föreskrivs i gemenskapsrätten blir en daglig realitet för medborgarna. Jag skulle därför bli mycket glad om utskottet deltog fullt ut i detta initiativ. Om parlamentet godkänner det kommer jag att se till att mitt kansli ordnar de praktiska arrangemangen för att förverkliga förslaget inom en nära framtid.
Nästa år kommer Europeiska ombudsmannen att fira sin tioårsdag. Det är min uppriktiga övertygelse att de kontakter av goodwill, förtroende och förståelse som byggts upp under denna period kommer att bli en utmärkt grund för fortsatta förbättringar av förvaltningen, vilket kommer att gagna medborgarna. Europaparlamentet och dess utskott för framställningar är här viktiga partner för Europeiska ombudsmannen. Jag ser fram emot ett ännu starkare samarbete mellan våra institutioner i framtiden, och jag tackar så mycket för er uppmärksamhet.
De Rossa (PSE ),
   . – Herr talman! Jag vill börja med att säga att nu när jag blivit van vid att tvingas komprimera mina tankar och uttrycka dem på 60 sekunder, så känns det lyxigt att ha fem minuter på sig för att tala om en fråga. 
Jag vill tacka ombudsman Nikiforos Diamandouros för hans kommentarer här i dag, särskilt när det gäller betänkandet. Jag vill också tacka honom för hans utmärkta arbete sedan han tillträdde sin tjänst. Han har visat att han förtjänar det förtroende som parlamentet visade honom när han utsågs i april 2003. I mina ögon har han mer än rättfärdigat förtroendet. Jag vill också gratulera förre ombudsmannen Jacob Söderman, som gjorde ett banbrytande arbete när han etablerade ombudsmannabefattningen.
Nikiforos Diamandouros har varit enormt engagerad, inte bara när han handlagt de tusentals klagomål som han fått, utan också genom att förbereda sitt kansli för utvidgningen och besöka nästan alla medlemsstater, inbegripet de tio nya medlemsstaterna.
En av de mest slående siffrorna i hans rapport – förutom det ständigt ökande antalet klagomål, som enligt ombudsmannens helt riktiga påpekande inte nödvändigtvis innebär att förvaltningen försämrats – är att 75 procent av de klagomål som mottagits av ombudsmannens kansli i själva verket inte hänför sig till hans mandatområde. Detta är inte nödvändigtvis illa, eftersom det tydligt visar att medborgarna betraktar ombudsmannen som den institution man vänder sig till när man upplever att man har problem med EU-institutionerna. Ombudsmannen försäkrar helt korrekt att alla dessa klagomål leds över till de organ som kan hjälpa medborgarna att få problemen lösta, vare sig det blir utskottet för framställningar, de nationella ombudsmannakontoren eller andra nationella instanser.
Den roll som ombudsmannen skall spela är att se till att Europaparlamentet, kommissionen och rådet förvaltas väl. Den viktiga rollen för utskottet för framställningar är återigen att se till att nationella regeringar och lokala myndigheter håller sig till den europeiska lagstiftningen, till gagn för medborgarna.
I den rapport som vi behandlar i dag tas en rad nyckelreformer upp, där den åsikt som utskottet för framställningar hyser måste genomföras om vi skall kunna få Europeiska unionen att fungera på ett demokratiskt sätt. Öppenhet, insyn och ansvar är de viktigaste byggstenarna för att åstadkomma en europeisk identitet. Vi hävdar därför att det nu, efter tio års erfarenheter av ombudsmannens verksamhet, är dags att ompröva ombudsmannens stadga. Behovet har också att göra med inrättandet av OLAF och det faktum att vi inom kort förhoppningsvis kommer att ratificera en konstitution som innehåller en stadga om medborgarnas rättigheter och som klart och tydligt kommer att stärka medborgarnas roll i Europeiska unionen. Granskningen måste göras av Europaparlamentet i samarbete med ombudsmannens kansli, och jag hoppas att vi mycket snart kan komma igång med denna granskning.
Kommissionen behöver också förbättra sina förfaranden för att göra det möjligt för parlamentet och ombudsmannen att pröva och undersöka överträdelseförfarandena. Nu förvägras vi rätten att noga granska dessa förfaranden, och det anser jag är olämpligt. Enligt min åsikt måste rådet nu godta parlamentets ändringar av ombudsmannens stadga när det gäller tillgång till dokumenten, vilket ombudsmannen har påpekat. Genom utskottet för konstitutionella frågor och i Almeida Garrett-betänkandet har parlamentet påpekat att det inte funnits något behov av att ändra stadgan, eftersom de restriktioner som för närvarande föreskrivs i artikel 3.2, i dess nuvarande ordalydelse, när det gäller ombudsmannens rätt att genomföra undersökningar och få tillgång till dokument grundar sig på väl underbyggda skäl som har med säkerhet och exakthet att göra. Tillgång till dokument från en medlemsstat, vilka är rubricerade som hemliga, kan endast beviljas med ifrågavarande medlemsstats samtycke. Dessutom måste anställda vid institutionerna, som kallats att avlägga vittnesmål, ”uttala sig på sin administrations vägnar och enligt instruktioner från denna och skall ha fortsatt tystnadsplikt”.
Denna situation kan inte godtas nuförtiden. Ombudsmannen, som parlamentet och de andra institutionerna förlitar sig på, har inte tillgång till dokument och förvägras på så vis denna tillgång.
I väntan på att en rättsligt bindande kodex för god förvaltningssed skall antas för alla tre institutionerna, vilket föreskrivs i den nya konstitutionen, vill jag slutligen också uppmana kommissionen att nu anpassa sig till den frivilliga gemensamma kodexen som rådet och parlamentet redan tillämpar. Det vore rätt och riktigt om de gjorde det.
Jag har ett sista kortfattat påpekande. Parlamentet måste granska rådets sätt att hantera frågestunden här i parlamentet. Jag var närvarande vid frågestunden i går, och rådets ordförande vägrade att besvara praktiskt taget alla enskilda tilläggsfrågor som ställdes till honom. Jag anser att detta visar på förakt för parlamentet, och jag har för avsikt att lämna in ett formellt klagomål, men jag anser också att vi behöver ompröva hur detta skall hanteras. Antingen har vi en verklig frågestund där rådet ställs till svars här i parlamentet, eller också skall vi fullständigt överge frågestunden. 
Reding,
    – Herr talman, herr De Rossa! Kommissionen har läst rapporten om ombudsmannens verksamhet 2003 med stort intresse. Som ni vet hålls den här debatten vid en kritisk tidpunkt när den nya valperioden just har börjat och när förfarandet för hur den Europeiska ombudsmannen skall utses i framtiden håller på att utarbetas. 
Under förra årets debatt om rapporten om Europeiska ombudsmannens verksamhet 2002 tog kommissionen tillfället i akt att gratulera den förste Europeiska ombudsmannen Jacob Söderman till den roll han spelade när det gällde att upprätta ett EU-ombudsmannaämbete, och jag vill nu gratulera hans efterträdare Nikiforos Diamandouros till det utmärkta arbete som han har gjort. Diamandouros tillträde i april 2003 och har gjort den institution som han företräder effektivare genom att främja en god offentlig förvaltning samt respekt för rättsstaten och de mänskliga rättigheterna. Det bidrag som han har gett har varit ovärderligt, både för kommissionen och för den europeiska allmänheten som helhet.
Kommissionen anser att de intensifierade kontakterna med nationella och regionala myndigheter som fungerar som mellanhänder mellan medborgarna och de offentliga förvaltningarna i medlemsstaterna har gjort det möjligt att framhäva Europeiska ombudsmannens roll och göra institutionen känd för den europeiska allmänheten, någonting som också ombudsmannen har framhållit. Detta är ytterst viktigt, eftersom institutioner som ingen känner till inte används, vilket gör att nyttan med dem inte framgår. Både kommissionen och ombudsmannen har noterat att antalet anmälningar till ombudsmannen har ökat, och kommissionen tror att denna ökning kommer att fortsätta när utvidgningens konsekvenser blir tydliga. Vidare instämmer jag helt i det som ombudsmannen sade om att ett ökat antal anmälningar inte alls betyder att det råder ett krisläge. Det betyder bara att medborgarna blir än mer medvetna om sina rättigheter, och det kan inte vara annat än bra.
När det gäller hanteringen av klagomålen gläder det kommissionen att de europeiska myndigheterna i många fall har vidtagit åtgärder som troligen kommer att leda till att problemen löses.
När det gäller ändringarna i Europeiska ombudsmannens stadga måste nu parlamentet ta initiativet och fatta ett majoritetsbeslut, med godkännande av rådet, eftersom kommissionens roll bara kommer att vara att avge ett yttrande. Ni kan emellertid vara säkra på att kommissionen kommer att granska alla nya initiativ noggrant och förutsättningslöst, mina damer och herrar.
Kommissionen ville inte förhasta sig i fråga om kodexen för god förvaltningssed, som kommer att bli bindande för alla EU:s institutioner och organ. Det som inspirerade till kommissionens kodex, som trädde i kraft i november 2000, var i huvudsak förslag från ombudsmannen. Den första genomföranderapporten omfattar 2001, och därför har vi ännu inte den erfarenhet som behövs för att lägga fram ett förslag till en interinstitutionell kodex. Därför kommer vi att fortsätta att arbeta på grundval av mer omfattande information för att se om denna kodex behöver ändras, och i så fall hur.
Kommissionen instämmer i parlamentets förslag om Europeiska gemenskapernas byrå för uttagningsprov för rekrytering av personal (EPSO), det interinstitutionella organ som nyligen inrättades för att sammanställa listor med de bästa sökandena vid öppna uttagningsprov, utifrån de krav som varje institution sätter upp. Urvalsförfarandena måste följa de regler och den praxis för öppenhet och insyn som har fastställts med tiden, i synnerhet tack vare ombudsmannens verksamhet.
Kommissionen stöder parlamentets uppmaning till EU:s institutioner och organ att tillämpa förordningen om allmänhetens tillgång till handlingar. Kommissionen vill framhålla att förordning 1049/2001 i framtiden också kommer att vara tillämplig på EU:s byråer, vilket bör göra det lättare att lösa olika klagomål.
När det gäller tillgången till handlingar som har med överträdelseförfaranden att göra är det viktiga att kommissionen har det manöverutrymme som den behöver för att kunna sköta sina undersökningar självständigt. Vi måste hitta en balans mellan öppenhetsprincipen och den konfidentialitet som krävs för en dialog mellan kommissionen och medlemsstaterna. Kommissionens praxis överensstämmer med den rättspraxis som förstainstansrätten har etablerat. Kommissionen har sett över sina rutiner för överträdelseförfaranden som har avslutats, och handlingar tillhandahålls ofta på grundval av en bedömning från fall till fall.
Herr De Rossa, herr talman, herr kommissionsordförande, herr rådsordförande! Detta är vad kommissionen för närvarande har att säga angående den rapport som har lagts fram. Kommissionen vill också framföra ett uppriktigt tack till utskottet för framställningar för dess utmärkta arbete, på sina egna och alla medborgares vägnar. Jag vill ta tillfället i akt att påminna utskottets ordförande om att jag själv hade det uppdraget för 15 år sedan. Utskottet för framställningar främjar samhällsengagemanget enormt. 
Panayotopoulos-Cassiotou (PPE-DE ),
   . – Herr talman! Årsrapporten för 2003 från Europeiska ombudsmannen till Europaparlamentets talman, som har lagts fram för utskottet för framställningar, förtjänar att godkännas av oss alla i linje med både Proinsias De Rossas betänkande och resolutionen.
Att anta årsrapporten är dock inte den enda förpliktelse som vi har. Vi måste alla notera de huvudsakliga slutsatserna i den och hålla dem i minnet i vår fortsatta verksamhet. 
Vi måste ta hänsyn till den information som vi har fått och kräva att bristen på öppenhet och insyn i EU-institutionernas verksamhet åtgärdas.
Det faktum att 75 procent av klagomålen inte faller under Europeiska ombudsmannens mandat är inte negativt för institutionen, för dessa klagomål har hänvisats till andra organ. Det som är viktigt för oss är dock analysen av de 25 procent av klagomålen som tas emot, av vilka två tredjedelar handlar om Europeiska kommissionen – med andra ord den gemenskapsinstitution som fattar beslut som får konsekvenser för medborgarna. Naturligtvis har det också framförts klagomål på Europaparlamentet och rådet, men då handlar det om enheter som till exempel byrån för uttagningsprov för rekrytering av personal.
Man skulle emellertid kunna säga att även om vi tar hänsyn till den 40-procentiga ökningen av antalet klagomål som Nikiforos Diamandouros tillkännagav 2004 var det få av de 425 miljonerna EU-medborgare som vände sig till Europeiska ombudsmannen, en institution som redan har varit verksam i tio år och som har tjänats på ett erkänt framgångsrikt sätt av både den förste ombudsmannen, Jacob Söderman, och hans efterträdare Nikiforos Diamandouros och som har vuxit sig starkare under deras ledning.
Såsom valda företrädare för de europeiska medborgarna kan vi dock inte tillåta att ens en enda medborgare inte skulle komma i åtnjutande av bestämmelserna i artiklarna 41, 42 och 43 i den stadga med grundläggande rättigheter som nu är en del av det av rådet godkända fördrag som innebär att en konstitution för EU upprättas. Även om utomrättsliga åtgärder inte är tillåtna skall besluten, enligt artikel 1.2 i den nya konstitutionen, fattas både med så stor insyn och så nära medborgarna som möjligt, och då är det Europeiska ombudsmannens och de administrativa kommissionärernas uppgift att främja en ärlig förvaltning, rättsstatsprincipen och respekt för mänskliga rättigheter.
Vi får heller inte glömma bort att vår skyldighet att öka institutionens effektivitet måste omsättas i praxis, och vi välkomnar kommissionärens uttalanden. 
Till slut vill jag understryka att Europeiska ombudsmannen skall ha heder av att han leder fem undersökningar på eget initiativ, varav den mest exemplariska handlar om att avskaffa diskrimineringen av människor med funktionshinder från EU-institutionernas sida.
I egenskap av vice ordförande i utskottet för framställningar vill jag också tacka för det ändamålsenliga och ömsesidiga utbytet av fall, till de europeiska medborgarnas fromma. 
Dobolyi (PSE ),
   . – Vi vill gratulera Proinsias De Rossa till hans utmärkta betänkande, som säkerligen är resultatet av ett hårt arbete. Vi vill också gratulera Nikiforos Diamandouros till hans utmärkta anförande, i vilket han beskrev sin verksamhet som Europeisk ombudsman. För socialdemokraterna är det viktigaste att öka demokratins kvalitet genom att sätta medborgarna i centrum för vårt arbete. De flesta av våra mål återkom i både Nikiforos Diamandouros och Proinsias De Rossas dokument, men det finns dock många områden som måste förbättras ytterligare för att vi skall kunna erbjuda medborgarna bästa möjliga service.
För det första uppmanar vi institutionerna att agera som om det konstitutionella fördraget hade trätt i kraft, särskilt vad gäller rådet. När rådet agerar som ett lagstiftande organ bör det göra det på ett offentligt och öppet sätt. Jag välkomnade särskilt ombudsmannens rekommendation på det området. Det går inte att öka den europeiska demokratin utan öppenhet och insyn, och det är synd att det fortfarande saknas insyn och att rådet fortsätter att handla bakom stängda dörrar.
För det andra stöder vi det arbete som den europeiska byrån för grundläggande rättigheter utför. Som ni vet har utskottet alldeles nyligen publicerat ett diskussionsunderlag. Jag hoppas verkligen att utskottet kommer att samråda med dem som ägnar sig åt att företräda och värna om medborgerliga rättigheter – nämligen parlamentets utskott för framställningar och Europeiska ombudsmannen – på ett ingående och omfattande sätt. Ombudsmannainstitutionen kommer att fylla tio år nästa år, och därför vore det dags att se över reformeringen av ombudsmannens status. Låt oss fastställa på vilka områden som Europeiska ombudsmannen som institution kan förstärkas, till exempel när det gäller tillgången till handlingar.
Slutligen vill jag välkomna Nikiforos Diamandouros engagemang, som har fått honom att fördjupa samarbetet mellan utskottet för framställningar och hans nätverk med samarbetspartner. Jag är tacksam för hans hjälp med vår informationskampanj, som syftar till att göra medborgarna medvetna om vilka rättigheter de har enligt det konstitutionella fördraget och om rätten att göra framställningar till parlamentet och framföra klagomål till ombudsmannen. Herr talman, kära kolleger! Jag vill avsluta med att påpeka för er, som Nikiforos Diamandouros har gjort så många gånger, att det enda sättet att få medborgarna att lita på och tro på unionen är att se till att deras rättigheter blir en del av deras vardag. 
Sbarbati (ALDE ),
   . – Herr talman, mina damer och herrar! Först av allt vill jag gratulera Proinsias De Rossas till hans lyckade och omfattande betänkande. Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna från Nice har förbättrat definitionen av vad det europeiska medborgarskapet, som infördes redan i och med Maastrichtfördraget, innehåller. Skyddet för de europeiska medborgarnas grundläggande fri- och rättigheter har alltså ökat och förbindelserna mellan unionen och dess medborgare förbättrats.
Även om medborgarna har rättigheter och är underkastade gemenskapens regler för deras verksamhet har de i dag få möjligheter att försvara sig mot eventuellt vanstyre, och således finns det ett än mer trängande behov av att på bästa möjliga sätt borga för samhällelig samexistens och finna praktiska lösningar på samhällets behov. 
Ombudsmannens uppgift är att lägga fram lämpliga lösningar och värna om individernas grundläggande rättigheter och trygghet. Ombudsmannainstitutionen är det tydligaste uttrycket för den suveränitet som är rotad hos människorna och som fungerar som ett försvar för de individuella rättigheterna gentemot institutionerna. Medborgarna vill vara skyddade mot dem. I grund och botten erbjuder Europeiska ombudsmannen och hela systemet av europeiska lokala ombudsmän medborgarna någon att vända sig till och vars tjänster de vid behov kan utnyttja, de gör EU-institutionerna öppnare och mer effektiva och bidrar till att utvidgningen av unionen omfattar fler ansökarländer genom att de främjar utvecklingen av en kultur av skydd av medborgerliga rättigheter.
Europeiska ombudsmannen är således den som en medborgare som känner att hans eller hennes rättigheter har kränkts kan vända sig till: han kan undersöka och lägga fram lösningar i fall av administrativa missförhållanden från gemenskapens institutioners sida, och om de förlikningslösningar som han föreslår misslyckas kan han göra rekommendationer eller hänskjuta frågan till Europaparlamentet.
Enligt den årsrapport som vår ombudsman har lagt fram för oss har han hittills – med effektiv hjälp av ett nätverk av nationella och lokala ombudsmän i Europa – ägnat sig åt ärenden med en enorm spännvidd: skatteregler, projektanslag, konkurrensregler, diskriminering på grund av kön, ras, hälsotillstånd, inkomst eller annat, sena betalningar, avtalstvister, godtycklig diskriminering, brist på insyn eller att olika EU-institutioner vägrar att tillhandahålla information.
Därför är det uppenbart för alla hur viktigt det är att han ingriper i tid och på ett opartiskt sätt. Hans institution, som infördes i gemenskapens organisation genom Maastrichtfördraget 1992, ägnar sig nu huvudsakligen åt att försvara medborgarna mot den djungel av regler och bestämmelser som redan är snårig i de enskilda länderna och som kommer att bli än mer komplex i takt med att ett mer fullständigt övernationellt rättsväsende byggs upp. 
Av det skälet borde Europaparlamentet, samtidigt som det tackar ombudsmannen, framhäva hur viktig han är. Detsamma gäller utskottet för framställningar, som är hans operativa organ med uppgift att analysera, övervaka och lägga förslag så att demokratiseringen och den sociala sammanhållningen främjas. Tack vare Europeiska ombudsmannens arbete, som har biståtts av kommissionen och dess tekniska strukturer, är det nu möjligt att bättre konsolidera konceptet med ett europeiskt medborgarskap, att offentliggöra och främja en kultur av försvar för människorna i Europa, att gå från en byråkratisk modell som tynger EU-institutionerna till en modell med försvar för folket, och framför allt med folkmakt – med andra ord en fungerande demokrati. 
Mot bakgrund av detta kvalitativa språng instämmer jag i organisatoriska termer i den rapport som lades fram för oss i dag. På det här sättet kommer vi att kunna fortsätta att förstärka det system som skyddar mänskliga rättigheter och grundläggande friheter, liksom samarbets- och subsidiaritetsprinciperna, så att de europeiska medborgarna i verklig mening blir herrar på täppan och inte bara en valmanskår som kallas in när det är dags att rösta. 
Hammerstein Mintz (Verts/ALE ),
   . – Herr talman! För det första vill jag gratulera föredraganden Proinsias De Rossa till det kloka betänkande som han har producerat och till hans vilja att försvara de ändringsförslag som vi har lagt fram till kommissionen, ibland i form av kompromisser.
Betänkandet om Europeiska ombudsmannen ger en mycket tydlig bild av vilka typer av problem som medborgarna möter när de har med EU:s administration att göra. I betänkandet noterar man bland annat att medborgarna fortfarande har problem med att få ut information och handlingar från institutionerna, trots det arbete som särskilt Europeiska ombudsmannen och hans grupp har gjort. Det måste också göras betydligt mycket mer för att se till att urvalsförfarandet vid anställning av EU-tjänstemän blir öppnare och mer meritbaserat.
Detta betänkande visar oss också att det är viktigt att inte ge intrycket att vissa står över lagen om vi vill att Europeiska unionen skall bli mer accepterad av medborgarna, och att medborgarna skall följa de lagar som unionen stiftar. Det gäller inte bara EU-institutionerna utan också medlemsstaterna, eftersom de deltar i utvecklingen av Europa via rådet och har samma ansvar för hur EU:s lagstiftning tillämpas.
Vad detta anbelangar har vi lagt fram ändringsförslag i vilka vi betonar behovet av att ta hänsyn till kommissionens framtida roll som fördragens väktare, särskilt för närvarande när den europeiska konstitutionen snart skall ratificeras. Vi är alla medvetna om att Europeiska ombudsmannens mandat bara gäller EU-institutionerna med flera, men samtidigt spelar han och hans stab en viktig roll när det gäller att övervaka att gemenskapslagstiftningen tillämpas på rätt sätt. Därför vill jag uppmana Europeiska ombudsmannen att i samråd med parlamentet och dess utskott för framställningar, liksom med Europeiska kommissionen, fastställa de kriterier som fordras för att klargöra när ett överträdelseförfarande skall inledas och vilka principer som skall ligga till grund för dessa åtgärder.
Slutligen vill jag hänvisa till de ändringsförslag som jag har lagt fram angående behovet av att upprätta ett allmänt system med utomrättsliga åtgärder för att ge medborgarna mer makt. Bakgrunden till detta ändringsförslag är, än en gång, att Europeiska ombudsmannens roll är att ge medborgarna möjlighet att framföra sina synpunkter på frågor som berör dem. 
McDonald (GUE/NGL ),
Jag välkomnar både Europeiska ombudsmannens rapport och föredraganden Proinsias de Rossas betänkande, och jag gratulerar dem till deras arbete.
Sinn Fein har tagit ställning för ett EU som är tillgängligt för människorna. Vi stöder åtgärder som gör EU:s arbete mer öppet, ansvarigt och effektivt. Europeiska unionens medborgare kräver och förtjänar institutioner som behandlar deras intressen och klagomål på ett professionellt och öppet sätt och som är beredda att erkänna och åtgärda sina misstag.
Som föredraganden av betänkandet klargör har ett antal organ, inbegripet kommissionen, emellertid inte följt rekommendationerna och bestämmelserna om tillgång till offentliga dokument. Det är både beklagligt och oacceptabelt att ett antal institutioner inte ger ombudsmannens kansli full tillgång till dokument. Jag vill förstärka rekommendationen i föredragandens betänkande att ombudsmannen bör få obegränsad tillgång till dokument i anslutning till alla undersökningar.
Genom det arbete som Europeiska ombudsmannen utför ställs skärpan in på den mer omfattande debatten om ansvar – eller snarare bristen på ansvar – inom Europeiska unionen. Hur välkommet och behövligt det arbete än är som EU:s ombudsman utför, så är kansliet inte något universalmedel för Europeiska unionens demokratiska brister.
Låt oss vara realistiska och tydliga. Öppenhet, ansvar och förtroende kan inte skapas enbart genom ett effektivt arbete vid Europeiska ombudsmannens kansli. Det krävs en viktig politisk förändring. Vi måste på allvar se till att demokratisera Europeiska unionen. Vi måste skapa ett EU som kompletterar medlemsstaternas roll, inte ett som underminerar den. Vi behöver ett EU som gör det möjligt för den lokala och regionala demokratin att blomstra och som respekterar medlemsstaternas och deras folks suveränitet. Utan en sådan inriktning är ombudsmannens roll, hur värdefull den än är, dömd att krossas av våra demokratiska brister. 
Sinnott (IND/DEM ),
   . – Herr talman! Jag gratulerar Proinsias de Rossa till hans betänkande och ombudsmannen till hans rapport. Med tanke på hur situationen ser ut är det tur att vi har Nikiforos Diamandouros! Men fundera först över varför vi har en ombudsman: det beror på en principiell övergång från verklig demokrati till processdemokrati. Den är en omfördelning av makten från människorna till byråkraterna, vilket inte skapar en verklig demokrati, utan snarare en byråkrati med demokratisk anstrykning. 
I en verklig demokrati finns det inget behov av en ombudsman. Människor talar för sig själva, direkt genom att rösta och genom lokalt deltagande. Om företrädarna inte företräder folkets vilja, så ersätts de. Vet människorna att de har förlorat makten? Helt säkert har ingen berättat det för dem. Om en röst vore en valuta och verklig makt var en vara i en butik, skulle det vara intressant att jämföra vår köpkraft nu med den som vi hade för 20 eller 40 år sedan. Jag tror att vi skulle finna att demokratin har blivit mindre värd. På en viss nivå vet människor att deras demokratiska valuta har devalverats. Ett växande medvetande återspeglas i det kroniskt låga valdeltagandet i valet till Europaparlamentet.
Med tanke på denna demokratiska brist är jag tacksam att vi har en ombudsman som kan kämpa för oss – en kamp som vi i en demokrati själva skulle kunna föra. Jag är ännu mer tacksam att vi, vilket också påpekas i betänkandet, har en välmenande ombudsman med tanke på den ändlösa och ansiktslösa byråkrati som människor möts av i vår processdemokrati.
Tills vidare, till och med när jag hänvisar väljarna till ombudsmannen, kommer jag att fortsätta att insistera på att makten skall lämnas tillbaka till folket, vilket skulle leda till en verklig demokrati. 
Libicki (UEN ),
   . – Herr talman, herr ombudsman, mina damer och herrar! Jag begärde ordet inte bara som företrädare för Gruppen Unionen för nationernas Europa, utan också som ordförande för utskottet för framställningar. Det finns ett mycket intimt samarbete mellan ombudsmannen och utskottet för framställningar, eftersom båda dessa institutioner direkt ägnar sig åt det som bekymrar medborgarna, kontaktar medborgarna direkt och blir kontaktade av medborgarna direkt. Nu för tiden sägs det ofta att EU-institutionerna befinner sig långt bort ifrån medborgarnas vardag. När allmänheten upplever att den inte berörs av det som händer i Europeiska unionen är ombudsmannen och utskottet för framställningar institutioner som medborgarna kan vända sig till med sina problem och vara säkra på att de kommer att behandlas, eller åtminstone att de kommer att få en nöjaktig förklaring.
Medborgarnas problem är av yttersta vikt, och de roller som ombudsmannen och utskottet för framställningar spelar är därför också mycket betydelsefulla. Vi samarbetar mycket intimt med ombudsmannen och anser att han gör ett mycket gott arbete. Förutom samarbetet mellan ombudsmannen och utskottet för framställningar finns det också ett samarbete med detta parlament när det gäller mycket viktiga fall, däribland de fall som parlamentet granskar på ombudsmannens initiativ och de som utskottet för framställningar har yttrat sig om. Det har nu blivit uppenbart att den roll som ombudsmannen spelar, som en institution som skall stå i opposition till de andra institutionerna, så att säga, är grundläggande.
I dag granskar vi rapporten för 2003, som Proinsias De Rossa har talat om för vårt utskotts räkning. Vi har mycket höga tankar om ombudsmannens arbete. Jag vill bara lägga till att ombudsmannainstitutionen, av lätt insedda skäl, inte fanns i kommunistländerna. Det var inte förrän kommunismen gick tillbaka, under dess sista tid, som en ombudsman infördes i Polen. Denne får större makt i mitt hemland för varje valperiod. Det var också roligt för mig att höra att kommissionens företrädare Viviane Reding en gång hade det uppdrag som jag har äran att inneha i dag. 
Battilocchio (NI ).
   – Herr talman! Jag talar på det nya italienska socialistpartiets vägnar. Jag är borgmästare i en liten stad strax utanför Rom, och inom ramen för mina administrativa uppgifter har jag kunnat notera hur viktig ombudsmannen är som ett gränssnitt och filter mellan den offentliga förvaltningen och medborgarna.
Även om han verkar i ett annat sammanhang måste – eller bör – Europeiska ombudsmannen vara en modern, effektiv och fungerande kontaktpunkt mellan gemenskapens institutioner och européerna, någon som för oss närmare målet att förverkliga alla medborgares grundläggande rätt till en sund förvaltning som styrs med tydliga och rättvisa kriterier, i Nicestadgans anda.
Jag välkomnar den inriktning som man har valt, att upprätta ett nätverk av ombudsmän och andra nationella och lokala organ, som klagomål som ligger utanför ombudsmannens befogenheter kan hänvisas till. Ansträngningarna att skapa ett komplett och användbart system av utomrättsliga resurser för de europeiska medborgarna bör intensifieras.
Likväl måste jag efter dessa första månaders arbete som ledamot av utskottet för framställningar också säga att det fortfarande finns betydande mängder desinformation och förvirring i fråga om vad Europeiska ombudsmannen exakt skall syssla med, vilket framgår av uppgifterna i det betänkande som vi diskuterar och som Proinsias De Rossa på ett utmärkt sätt har sammanställt. Även om arbetet bedrevs på tillbörligt sätt under 2003, i enlighet med förfarandena, är det viktigt att i grunden förändra hur enskilda europeiska medborgare uppfattar ombudsmannen genom att i större utsträckning göra honom till en del av deras vardag. Hittills har han varit för avlägsen.
Den översyn av ombudsmannastadgan som vi hoppas på bör inriktas på denna fråga för att öka de reella, konkreta möjligheterna att hitta lösningar på de problem som underställs honom. Vi behöver en Europeisk ombudsman som kan bli en verklig länk mellan gemenskapen, statsgemenskapen och de institutioner som styr den. 
Atkins (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag vill uttala mitt och parlamentets tack till i första hand Roy Perry, min företrädare, som gjort så mycket för att förbättra den roll som utskottet för framställningar spelar, och där ombudsmannens roll är en så viktig del.
Jag vill också gratulera Proinsias de Rossa till ett övertygande betänkande och ansluta mig till hans tack till Jacob Söderman för hans arbete som ombudsman, och Nikiforos Diamandouros för den tid han hittills tjänstgjort.
Jag vill göra fem snabba påpekanden. För det första bör kommissionen ompröva sin motvilja mot en öppnare och mer effektiv kontroll av medlemsstaterna, särskilt när det gäller införlivandet av gemenskapsrätten rörande offentlig tillgång till dokument som gäller överträdelseförfarandet. För det andra bör kodexen för god förvaltningssed iakttas av alla EU:s institutioner och organ, inbegripet kommissionen. Min grupp kommer att arbeta för detta tills vi har nått ett resultat.
För det tredje stöder min grupp fullständigt en ökning och förbättring av ombudsmannens rätt att genomföra undersökningar. För det fjärde har vi hört att 75 procent av klagomålen förklaras vara otillåtliga. Vi måste ha en fortgående utbildningskampanj i hela Europeiska unionen för att förbättra medborgarnas kunskap om att det finns en ombudsman och om själva framställningsförfarandet. För det femte vill jag slutligen uppmana kommissionen och rådet att insistera på – i själva verket att kräva – fasta tidsgränser för när svar skall lämnas till ombudsmannen, utskottet för framställningar och framför allt till framställarna eller de klagande. Som det kanske skulle sägas i ett skolutlåtande: allt som allt, så långt allt väl. 
Cashman (PSE ).
   – Herr talman! Även jag vill gratulera Nikiforos Diamandouros och föredraganden till deras arbete.
Jag vill nu ta upp förordning (EG) nr 1049/2001. Trots all kritik fungerar förordningen om allmänhetens tillgång till handlingar mycket bra. Jag uppmanar kommissionen att godta vår begäran om en revidering av denna förordning, särskilt med hänsyn till den nya konstitutionen. Om rådet skall hålla offentliga möten i sin lagstiftande funktion behöver vi en definition av vad som menas med lagstiftande funktion.
Jag vill ta upp Kathy Sinnotts påpekanden. Hon verkar ha lämnat kammaren, men hon antydde att ombudsmannen är ett uttryck för en odemokratisk process. Antyder hon att de skandinaviska länderna, där man har ombudsmannen inskriven i grundlagen, är odemokratiska? Om det är det hon menar, då bör hon be om ursäkt.
Jag skulle också vilja säga till en annan hedervärd ledamot, som jag antar är medlem av Förenade kungarikets parti för oberoende (UKIP) – hon sover väl! – att ombudsmannens roll stärker den demokratiska processen. Det är en del av överklagandeförfarandet, och det handlar om tillämpning av naturlig rättsskipning.
När det gäller överträdelseförfarandena delar jag inte uppfattningen att kommissionen missbrukar förfarandet. Överträdelseförfarandet leder ofta till en rättsprocess. Att offentliggöra sådana dokument innan beslut tagits om att vända sig till domstolen är att underminera båda sidorna i denna rättsprocess.
Jag tackar Nikiforos Diamandouros och parlamentet för att de lyssnat så hövligt. 
Matsouka (PSE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Soffliggarna fick den största majoriteten i valet till Europaparlamentet i juni. Alla de europeiska medborgarna håller nog med om att det sände ett klart budskap åt alla håll. De känner inte att EU uttrycker deras åsikter, berör dem eller skyddar dem i det dagliga livet. Särskilt unga människor, kvinnor och socialt utstötta medborgargrupper i allmänhet anser att det är Europeiska unionens politik som är grunden till det förakt som de dagligen utsätts för.
Icke desto mindre märker vi att de europeiska medborgarnas förtroende för Europeiska ombudsmannen som institution har ökat enormt vid sidan av denna mer allmänna trend. Enligt statistiken förväntas klagomålen från de europeiska medborgarna öka med 40 procent bara i år. Om vi tolkar denna statistik finner vi inte bara en bekräftelse på att institutionen har företrätts på ett förtjänstfullt sätt av både Jacob Söderman och min landsman Nikiforos Diamandouros, utan också att EU-medborgarna gynnar en institution som ger dem det självklara, det vill säga tillgång till Europeiska unionens institutioner. Vad som behövs för att institutionerna skall fungera bättre och betraktas som värdiga är dock, bortsett från de personer som leder dem, att de blir starkare.
Vi talar ofta om det demokratiska underskottet, om bristen på insyn och politisk vilja på ett sätt som automatiskt tvingar min generation att klassificera dem som politiska klichéer. Så låt oss därför helt enkelt sluta tala om vilka problemen är och leta efter gångbara lösningar, lösningar i handling, inte i ord, samtidigt som vi stöder institutionerna.
Det är naturligtvis sant att den nya konstitutionen värnar om ombudsmannen som institution och främjar öppenhet och demokratisk delaktighet i unionen, kanske inte på ett perfekt sätt men verkligen bättre än i dag. Om vi ger vårt stöd på båda dessa punkter blir vi kanske överraskade vid nästa val, positivt den här gången. Vi kommer kanske att börja återfå medborgarnas förtroende och kunna övertyga dem att delta mer i Europas gemensamma äventyr.
Europa förändras. Det var den slogan som gällde i det senaste Europavalet. Personligen är jag övertygad om det, men det är allas vår uppgift att se till att det förändras i positiv riktning. 
McGuinness (PPE-DE ).
   – Herr talman! I alla system förekommer det misslyckanden, och trots Kathy Sinnotts kommentarer har vi ett mycket effektivt ombudsmannakontor i Irland, och vi är en demokrati, så de båda går hand i hand. Jag noterade att 2 500 klagomål kom in till ert kansli 2003. Det anser jag är mycket få klagomål. I Irland kommer varje år in ungefär samma antal klagomål, och vi är ganska små jämfört med EU. Men jag noterade också att det var en 40-procentig ökning av antalet klagomål under ifrågavarande år. Jag förmodar att det beror på det arbete ni har lagt ned på att göra ert kansli mer känt för allmänheten. Jag tror inte att det beror på att EU:s institutioner arbetar bättre än medlemsstaternas institutioner. Alla institutioner har problemet att de skyddar sig själva snarare än att tillvarata allmänhetens intressen.
Jag vet att många av de klagomål ni mottar inte ligger inom ert ansvarsområde, men detta visar återigen att medborgarna helt enkelt inte vet vart de skall vända sig när de råkar ut för administrativa eller andra problem. Som nyvald ledamot av Europaparlamentet har även jag problem med denna institution, så jag delar de svårigheter som medborgarna har. Jag skulle vilja säga att ett mer kundorienterat uppträdande från alla institutioners sida i allmänhet skulle göra er överflödig, men jag tror inte att det kommer att inträffa inom den närmaste framtiden.
På nationell nivå, åtminstone i Irland, har ombudsmannens kansli inneburit en mycket positiv kraft för att åstadkomma förändringar. Det har ändrat systemet och kulturen, och jag anser att ert kansli bör vara en liknande kraft för att åstadkomma förändringar, inte bara vara en problemlösningsinstans för de enskilda medborgarna, utan en instans som kan ändra systemet till det bättre för alla medborgare.
Jag önskar er lycka till i ert arbete. 
Mitchell (PPE-DE ).
   – Herr talman! Under 2003 behandlade Europeiska ombudsmannen 363 frågor. Av de 2 436 klagomål som mottogs började man behandla 250 frågor under 2003, och 110 frågor hade inte slutbehandlats i slutet av december 2002. Jag vill göra två påpekanden om dessa siffror. För det första verkar detta ytligt sett vara mycket få frågor jämfört med de klagomål som mottagits och man kan ifrågasätta om EU:s medborgare känner till vad ombudsmannen verkligen gör, även om de vet att Europeiska ombudsmannen existerar?
Det kanske kan rubba samförståndet här under förmiddagen, och jag har inte för avsikt att väcka anstöt, men hur många av de nya ledamöterna här i parlamentet kan ens namnge ombudsmannen? Jag tvivlar verkligen på att de kan det. Jag skulle vilja påpeka att 66,9 procent av dessa frågor gällde kommissionen – så mycket är kommissionen värd som fördragens väktare. För att vi inte skall känna oss nöjda här i parlamentet, så gällde 10,7 procent av frågorna Europaparlamentet, det näst högsta antalet.
För det andra: Den 10-procentiga ökningen av klagomål till ombudsmannen bör inte betraktas som något positivt, men vi bör erkänna och tolka siffrorna i förhållande till de ansträngningar som ombudsmannens kansli har gjort för att medvetandegöra sin profil. Men skulle den 54-procentiga ökning som ombudsmannen i dag meddelat kunna hänga samman med att en mängd ledamöter i Europaparlamentet befann sig mitt i valet till Europaparlamentet och uppmärksammades offentligt? Jag har noterat det som har sagts om Europeiska byrån för uttagningsprov för rekrytering av personal och jag skulle vilja yrka på att det skall göras större ansträngningar för att undanröja de problem som finns här.
Sammanfattningsvis vill jag upprepa vikten av de många roller som ombudsmannen spelar och önska honom lycka till i sitt arbete. 
Diamandouros,
   . – Herr talman! Jag uppskattar verkligen att kammaren vill lyssna till mina avslutande kommentarer. Jag skall fatta mig mycket kort. Jag vill tacka alla ledamöter i parlamentet som lämnat konstruktiva kommentarer.
Jag vill tacka Viviane Reding för hennes kommentarer och påpeka att hon, eftersom hon för 13 år sedan var ordförande i utskottet för framställningar, har den erfarenhet som krävs för att bedöma det arbete som utskottet och ombudsmannens kansli utför.
Jag vill också tacka ordföranden för utskottet för framställningar, Marcin Libicki, för hans kommentarer och försäkra honom om att jag ser fram emot ett nära samarbete med honom för att främja ombudsmannens gemensamma mål i utskottet.
Jag kommer inte att besvara alla kommentarer var och en för sig, men jag skulle vilja göra några allmänna påpekanden. Jag vill uppmana kommissionen att återigen ta upp frågan om kodexen. Kommissionären kanske var för blygsam när hon sade att hon för närvarande inte har den information som krävs för att kunna bedöma möjligheten att gå vidare. I den mån som detta är möjligt kan jag försäkra henne att jag står till hennes och kommissionens förfogande för att bidra till att föra frågan framåt, till förmån för alla medborgare.
Tillgång till handlingar, insyn och främjande av utomrättsliga medel är och förblir en av mina viktigaste prioriteringar.
Låt mig avsluta med tre kommentarer. Utöver den 54-procentiga ökningen av klagomålen i år har vi också upplevt en 62-procentig ökning av de tillåtliga klagomålen. Detta tyder på att fler och fler människor vänder sig till oss av rätt anledning. Det tyder i sin tur på att vi har lyckats informera människorna om hur man går tillväga och vad vi kan göra för dem.
Min andra punkt handlar om att 70 procent av klagomålen framfördes mot kommissionen. Det tyder absolut inte på att kommissionen arbetar sämre. Det återspeglar bara att den stora majoriteten medborgare har att göra med just kommissionen. Det är därför oundvikligt att de flesta klagomålen gäller kommissionen. Den löser en stor del av ärendena och samarbetar bra med oss. Jag kommer att se till att vi kan hantera situationen och jag är väl medveten om behovet av att fungera som en kontrollmekanism för institutionerna, bland annat kommissionen.
Avslutningsvis vill jag offentligt tacka Proinsias De Rossa för hans betänkande, tacka utskottet för framställningar och tacka kammaren för dess stöd. Med ert samarbete och stöd vill jag fortsätta att tjäna medborgarna.
Talmannen.
   – Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum inom kort. 

Talmannen.
   – Jag vill välkomna en delegation från den schweiziska Förbundsförsamlingen, ledd av David Eugen.
Delegationer från Schweiz och Europaparlamentet håller sitt tjugotredje interparlamentariska möte i Strasbourg i dag.
Jag vill framhålla den viktiga roll som de interparlamentariska mötena mellan Schweiz och Europeiska unionen spelar när det gäller att främja samarbete och ömsesidig förståelse mellan våra medborgare.
På Europaparlamentets vägnar hoppas jag att deras möte blir fruktbart och produktivt.
Jag vill också välkomna en delegation från Azerbajdzjans parlament, ledd av Siruz Tebrizli som är ordförande för parlamentets utskott för mänskliga rättigheter och för Azerbajdzjans delegation i den parlamentariska samarbetskommittén EU-Azerbajdzjan.
Denna delegation är här för sitt årliga möte med Europaparlamentets delegation.
Jag hoppas att de får en trevlig vistelse i Strasbourg. 

(1) 
Barroso,
   . – Herr talman! Jag menar att vi har en gemensam ambition: en stark och oberoende kommission som kan föra EU framåt tillsammans med parlamentet och alla som har samma vision.
Jag noterar den resolution ni just röstat om. Jag ser fram emot att få granska den närmare. Mitt första intryck är emellertid att den kan utgöra en god grund för oss för att nå en överenskommelse om hur vi skall arbeta tillsammans under de kommande fem åren. Dessa arrangemang bör formaliseras genom att det ramavtal som antogs 1999 uppdateras på ett tidigt stadium så att det kan vara vägledande för samarbetet mellan våra två institutioner. Jag önskar bara att vi i vårt avtalade synsätt skall ta hänsyn till våra respektive roller och skyldigheter, liksom till Fördraget om Europeiska unionen.
Innan jag tar upp specifika detaljer i punkt 5 i er resolution vill jag på nytt bekräfta att jag står för mina åtaganden när det gäller att inrätta en kommissionärsgrupp med ansvar för grundläggande rättigheter och nya förslag inom detta viktiga område.
När det så gäller de specifika frågorna i punkt 5 har jag en första kommentar.
När det gäller punkterna 5 a, b och c har jag, som jag påpekade i går, efterlyst och fått ett åtagande från min grupp om att kommissionärerna avgår om jag ber dem att göra det. Jag skall mycket noga granska all kritik som parlamentet framfört mot kommissionärernas prestationer. Jag är beredd att inför parlamentet förklara de slutsatser jag drar. På så sätt bekräftar vi principen om varje kommissionärs individuella ansvar, utan att ifrågasätta principen om kollegialitet som kommissionens ordförande enligt fördraget skall garantera.
Med tanke på att kommissionärer bytts ut måste vi göra åtskillnad mellan den nuvarande situationen, där varken kommissionens ordförande eller parlamentet har någon roll, och den kommande situationen enligt konstitutionen. Genom konstitutionen närmar sig förfarandet för att ersätta kommissionärer förfarandet för att bekräfta kommissionen i början av dess mandat. Under denna övergångsfas kan jag därför hålla med om att nya kommissionsledamöter inte bör uppträda offentligt inför parlamentet förrän de har träffat det aktuella parlamentsutskottet.
Deras framträdande inför rådet ligger däremot inte helt och hållet i mina händer eftersom en nominerad ny kommissionär kommer att få utföra uppgifter i anslutning till sitt ansvarsområde. Om min grupp skulle möbleras om accepterar jag en liknade skyldighet, dvs. att kommissionärer vars ansvarsområde ändrats inte officiellt skall framträda inför parlamentet förrän de har träffat det aktuella parlamentsutskottet.
I fråga om punkterna 2 och 5 d antyds i er resolution att vi ännu inte tagit de steg som krävs för att undvika möjliga intressekonflikter. I går förklarade jag de detaljerade arrangemangen för att hantera eventuella problem med intressekonflikter som kan uppstå inom ett ansvarsområde. Låt oss nu genomföra dem. Vi får tillfälle att bedöma hur effektiva de är i ett senare skede. Jag kommer att göra de ytterligare förändringar som visar sig nödvändiga mot bakgrund av erfarenheten.
När det gäller punkt 5 e instämmer jag, som jag sade i juli, i parlamentets syn på behovet av att tillsammans med rådet stärka den fleråriga programplaneringen och den strategiska planeringen. Jag kommer därför att i januari lägga fram preliminära förslag till unionens femåriga strategiska mål, vilka bör antas gemensamt av alla institutioner. Jag kommer att lyssna till er debatt i frågan i december och notera era viktigaste synpunkter. På så sätt föregriper vi detta viktiga nya samarbetsområde, som också anges i konstitutionen.
Jag kommer nu till punkt 5 f och 5 g. Vårt förhållande måste bygga på förtroende och regelbundna kontakter. Min grupp kommer därför att prioritera att framträda inför parlamentet. Både jag och vice ordförande Margot Wallström har för avsikt att upprätthålla en regelbunden och aktiv kontakt med talmanskonferensen. Att kommissionens beslut och förslag aviseras för parlamentet återspeglar de nuvarande arrangemangen enligt ramavtalet, något som jag självfallet gärna respekterar.
Jag anser ändå att detta inte alltid genomförts på ett tillfredsställande sätt vare sig för parlamentet eller för kommissionen, särskilt inte när det gäller att effektivt informera en bredare allmänhet om vad unionen gör. Jag hoppas att vi kan diskutera förbättringar av detta arrangemang och inrikta oss på att fastställa de viktigaste förslagen som förtjänar parlamentets uppmärksamhet och en gemensam kommunikationssatsning från vår sida. Dessa förslag bör så långt det är möjligt sammanfalla med sammanträdesperioderna. Om vi kan göra detta kommer jag att förespråka större flexibilitet för andra mer rutinmässiga initiativ.
Punkt 5 h. Kommissionen förklarar redan nu hur den kommer att följa upp parlamentets ståndpunkter om lagstiftningsförslag. Erfarenheten har visat att systemet är användbart och jag skall gärna utvidga det till parlamentets ståndpunkter inom andra områden än lagstiftning.
Punkt 5 i. Vi måste skilja mellan frågor som rör informationsflödet mellan kommissionen och Europaparlamentet och frågor som mer allmänt rör tillgången till EU-handlingar som omfattas av befintlig lagstiftning (förordning (EG) nr 1049/01).
Jag vill gärna tillsammans med er titta på hur vi kan förbättra informationsflödet mellan parlamentet och kommissionen. Som jag sade i juni är det ett grundläggande krav för parlamentet att tillhandahålla demokratisk tillsyn.
När det gäller förordning (EG) nr 1049/01 bör vi ta hänsyn till den praktiska erfarenheten av reglerna för tillgång till handlingar. Vi får emellertid inte glömma att dessa regler genomdrevs för bara lite mer än två år sedan. Vi bör därför inte planera för en omedelbar översyn utan snarare komma överens om en tidsplan för en översyn under detta parlaments mandatperiod.
Eftersom reglerna för tillgång till handlingar fastställdes genom medbeslutande bör vi komma ihåg att detta är ett område som även kräver rådets godkännande.
Punkt 5 j. De huvudsakliga riktlinjerna i kommissionsledamöternas nya uppförandekodex har redan godkänts av min grupp. Jag informerar gärna Europaparlamentet om alla förändringar i kodexens bestämmelser när det gäller intressekonflikter eller etiskt uppträdande, och jag kommer att ta vederbörlig hänsyn till alla åsikter som parlamentet framför om sådana ändringar.
Punkt 5 (k). Jag menar att den gemensamma strategin för att fastställa överenskomna prioriteringar, planera vårt arbete och de mer regelbundna kontakterna mellan våra institutioner kommer att bidra till att förbättra informationsflödet inom dessa två områden. Vi bör emellertid titta på möjliga förbättringar mot bakgrund av de senaste erfarenheterna.
Herr talman, ärade ledamöter! I stort sett anser jag att resolutionen är en bra grund. Vice ordförande Margot Wallström och jag kommer att samarbeta konstruktivt med er, ta itu med de frågor jag just nämnt och alla andra frågor som våra två institutioner kan anse vara lämpliga för att förstärka Europaparlamentets och kommissionens roller i deras arbete för EU. 

 Herr talman, mina damer och herrar! Under de senaste veckorna har vi bevittnat något som jag anser vara en värdefull övning i europeisk demokrati.
Ni har inte en enda gång hört mig säga ett enda kritiskt ord om parlamentet, inte ens under de svåraste perioderna eller när det inte gick att komma fram till en överenskommelse. Tvärtom har jag alltid givit er konstruktiva svar, som bevis på att jag vill samarbeta med er institution.
Jag menar att vi nu har löst alla problemen i en kompromissanda, och när allt kommer omkring kan Europa bara byggas i en anda av kompromiss. Det är omöjligt att göra alla nöjda varje gång. Kompromisser måste alltid till. Vi har kommit fram till ett resultat som på det hela taget är tillfredsställande, och det gläder mig. Vi är skyldiga Europas folk att se till att de EU-institutioner som blir resultaten av den här övningen blir starkare och bättre kan motsvara befolkningens förväntningar. Ni är säkert medvetna om vilka dessa förväntningar är: mer tillväxt, fler arbetstillfällen och en förstärkt europeisk modell, i vilken reformer och ekonomisk dynamik förenas med solidaritet och social sammanhållning. Ni har en kompetent och effektiv kommission framför er, och jag kan försäkra er att jag kommer att lägga ned all min energi på att som dess ledare nå dessa mål och se till att Europas män och kvinnor märker vad som har förändrats. Jag räknar med ert stöd.
Poettering (PPE-DE ),
   . – Herr talman, herr kommissionsordförande, herr rådsordförande, mina damer och herrar! Europaparlamentet har just, med en mycket, mycket stor majoritet, antagit en resolution som innebär ytterligare framsteg på vägen mot en mer parlamentarisk europeisk union – det är jag fast övertygad om. Detta övertygande resultat visar att denna kammare har en gemensam önskan att arbeta konstruktivt med kommissionen samtidigt som den utövar sin parlamentariska och demokratiska kontroll över den.
Vår resolution uttrycker en önskan om ett gott samarbete mellan kommissionen och parlamentet. Kommissionen och parlamentet måste som princip betrakta varandra som allierade, och det beror inte bara på vissa regeringars attityd. Även om det är nödvändigt att parlamentet övervakar kommissionen vill vi dock att ni skall veta att vi i princip alltid står skuldra vid skuldra med den, för den är en viktig institution i Europeiska unionen, herr kommissionsordförande. När ni agerar som fördragens väktare och vakar över att lagarna följs kommer ni alltid att ha oss, Gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokraterna, vid er sida.
Som ni sade i ert svar vill vi förverkliga innehållet i den här resolutionen i form av ett ramavtal med er, precis som vi gjorde med Romano Prodis kommission, och vi bör börja arbeta på det tillsammans snart. Sedan blir det Margot Wallström, som kommande vice ordförande, som får fortsätta det arbete som hennes enastående företrädare Loyola de Palacio, som vi förhandlade fram ramavtalet med, har inlett.
Någonting som är mycket viktigt är det som vi har kommit fram till när det gäller det förtroende som vi ger eller förnekar kommissionens medlemmar, och om parlamentet antar en misstroendeförklaring mot en av dem måste ni allvarligt överväga om ni skall avskeda honom eller henne – vilket redan stadgas i avtalet med Prodikommissionen, herr kommissionsordförande. Om ni inte gör som detta parlament kräver måste ni komma hit och förklara er, och i parlamentariska termer är det ett framsteg jämfört med den hittillsvarande situationen.
Under de kommande fem åren kan er kommission inte vid något tillfälle innehålla ledamöter som inte har gått igenom den parlamentariska processen. Om kommissionen av någon anledning förändras insisterar vi på att alla nya ledamöter i kommissionen skall utfrågas i detta parlament. Det är vad som står i resolutionen, och vi kommer att se till att det står i ramavtalet.
Det gläder mig att se hela kommissionen här. Det som vi förväntar oss av er under er mandatperiod är att ni alltid skall redovisa era göranden och låtanden för parlamentet när det så begär – via plenarsammanträden, utskotten eller något annat av dess organ. När parlamentet kallar går er närvaro här före alla andra åtaganden som ni kan ha, och det är viktigt, för ni är ansvariga gentemot parlamentet.
Det kommer vi att insistera på, och mot bakgrund av att medlemmarna i den förra kommissionen uppträdde på så vitt skilda sätt mot parlamentet kommer vi att vara mycket vaksamma och se till att det verkligen blir så.
Ert strategiska program kommer att bli mycket viktigt, och vi förväntar oss att ni lägger fram det i januari. I en tidigare resolution beslöt faktiskt talmanskonferensen att vi skulle ha en debatt i november, under den här sammanträdesperioden, om vilka parlamentets förväntningar på detta är, men processen blev ju försenad. Nu har vi beslutat att parlamentet kommer att slå fast sina principer i en resolution i december. Det är då som ni kan, och måste, notera parlamentets ståndpunkter och dessutom se till att kommissionens strategiska program ligger i linje med dem.
Låt mig också säga att vår grupp anser att det är beklagligt att det subsidiaritetsförslag som lades fram av Gruppen Unionen för nationernas Europa inte antogs. Vi anser att EU skall agera kraftfullt och förståndigt när det har befogenheter att göra det, men det får inte ta på sig alla uppgifter och roller. Det finns fortfarande kommuner, distrikt, regioner och nationalstater. Var och en av dessa fyra nivåer har sina uppgifter att utföra, och det är därför som vi bekänner oss till subsidiaritetsprincipen.
Låt mig sluta med att säga att vår grupp i dag enhälligt kommer att ge er sitt förtroende. Vi står vid er sida, men vi kommer att framföra kritik på ett positivt sätt. Samtidigt kommer vi också att vara beslutna att utöva vår rätt till parlamentarisk kontroll, och med detta i åtanke önskar vi er, herr ordförande och kommissionärskollegiet, all välgång och framgång under de kommande fem åren.
Schulz (PSE ),
   . – Herr talman, mina damer och herrar! Jag vill citera någonting som Willy Brandt, en stor europé – en ledamot av det här parlamentet och en av de mest framstående ledamöterna – har sagt. Willy Brandt sade att Europaparlamentet inte fick rättigheter, utan måste kämpa för dem. Parlamentet har verkligen kämpat för att skaffa sig rättigheter under de senaste tre veckorna, och vi kan alla vara stolta över att det lyckades. Vi har stoppat en trend – trenden mot för stor regeringsmakt i Europeiska unionen. Vi har gjort det klart att parlamentet, som är den fritt valda församling som företräder folket, är jämställt med de organ som företräder staterna och deras regeringar och har samma rättigheter som de.
Det vi har sett hända här i parlamentet under de senaste tre veckorna är en demonstration av hur långt demokratin har avancerat i Europa. Den här kampen mot regeringar och också mot verkställande myndigheter som man inte är överens med är det som ett parlament väljs för. Det är därför som de finns till, och det är för att delta i den kampen som människor väljs in i parlament. Om vår kamp leder till en sådan framgång som den vi har haft ökar – som vi alla har märkt – folkets förtroende för vår institution. Människor förstår det. Från Nordkap till Sicilien, från Azorerna till ryska gränsen via Ostfriesland förstod de vad kampen handlade om. De har aldrig uppskattat detta vårt parlament så mycket som nu, och det är någonting vi bör utnyttja. Det gör den här institutionen starkare.
Båda institutionerna – parlamentet och kommissionen – har gått stärkta ur denna process och ni, herr ordförande, har alla möjligheter att få en förändring till stånd med den kommission som ni nu leder. Låt mig följa upp det ni sade om en blindträff, vilket var en bra formulering. Somliga blindträffar kan vara spännande, men det var inte alla era. Om ni vill sluta gå på blindträffar, säg då till regeringarna rent ut att det förfarande som innebär att ni, herr Barroso, måste acceptera alla som de föreslår för er och sedan betala det politiska priset för deras förslag – detta förfarande har nått vägs ände i och med Barrosokommissionen.
Om ni gör det kommer både ni och kommissionen att gå vinnande ur striden. Ni kommer båda att stärkas av det.
I den debatt som har pågått under de senaste veckorna har vi koncentrerat oss på kärnbudskap. Om jag får påminna er om utfrågningarna och vad de resulterade i – för det var där konflikten uppstod – kan dessa kärnbudskap sammanfattas i en mening, nämligen att en stor majoritet i denna kammare trädde till försvar för de grundläggande samhälleliga värdena i Europeiska unionen. Alla individers åsiktsfrihet är naturligtvis ett av dessa värden, men ett annat är parlamentets rätt att besluta vem som skall sitta i kommissionen och vem som inte skall det. Ytterligare ett annat är att förstärka demokratin. Den församling som folket har valt i fria val gick ur detta med förnyad styrka, och det är bra. Det är bra, för utan denna kan vi inte behandla varandra som jämlikar.
Ni har all rätt att kritisera parlamentet, ordförande Barroso. Jag minns att ni under en av kammarens debatter för några dagar sedan verkligen hade kritik att framföra, om än bara till kammarens ena sida. Ni har all rätt att göra det, men vi är skyldiga att kontrollera vad det verkställande organet gör. Så låt mig upprepa att närhelst – och jag menar närhelst! – motsättningar uppstår och närhelst vi anser att er kommission eller den politiska ledningen går i fel riktning kommer vi att vidta exakt samma åtgärder som under de senaste tre veckorna.
Samspelet mellan kommissionen och parlamentet på EU-nivå består i det faktum att ni har haft monopol på initiativtagandet, medan det är vår uppgift att se till att de lagar som stiftas är rättvisa och socialt balanserade, och det är just det som vi kommer att göra under de kommande fem åren. 
Det vi lär oss av historiens erfarenheter är att mer demokrati alltid för med sig mer social rättvisa. Av det skälet är de demokratiska framsteg som vi har uppnått för oss början på en kamp som vi kommer att föra i fem år. Jag sade det i går, och jag skall upprepa det i dag: Europas sociala landvinningar, som har uppnåtts i medlemsstaterna, kan inte offras på EU-nivå. Det är där som de måste tryggas, och det betraktar vi som er kommissions avgörande uppgift. Vi i Socialdemokratiska gruppen i Europaparlamentet kommer att godkänna de förslag som ni har lagt fram i dag.
Ett antal ledamöter i vår grupp är ännu inte övertygade och kommer inte att ge er sitt förtroende i dag. Nu måste ni vinna över också dem på er sida under de kommande åren. Europaparlamentets socialdemokratiska grupp godkänner ert förslag. Jag önskar er framgång i arbetet för social sammanhållning och social rättvisa i Europa.
Watson (ALDE ).
   – Herr talman! I dag kommer en majoritet av liberaler och demokrater att rösta för José Manuel Barrosos kommission. Vissa ledamöter kommer inte att göra det. Det återstår fortfarande arbete att utföra och vi känner på det hela taget, herr Barroso, att er kommission nu är beredd att göra det.
Min grupp lyssnade med viss oro till era avslutande kommentarer i debatten i går kväll. Uppriktigt sagt oroades vi av er förmåga att förstå kammaren. Jag blev förvånad över att ni sade att en politisk grupp fått veto när det gällde förflyttningen av en kommissionär, eftersom vi alla vet att detta privilegium normalt är förbehållet nationella huvudstäder. Jag blev förvånad över att höra er påstå att en politisk grupp här i kammaren hade bundit era händer, eftersom jag trodde att de redan blivit bundna i Rom, Budapest och Haag!
Om det var min grupp ni syftade på är jag inte medveten om att den gjort något uttalande där den insisterar på att någon av kommissionärerna skall kvarstå på sin post. Jag har sagt offentligt att ni måste ha er frihet att fatta era egna beslut om hur ansvarsområdena skall fördelas i er nya grupp. Vi vill att ni skall ha den friheten.
Ni anklagade kammaren för det bristande manöverutrymmet när vi faktiskt har samarbetat med er för att utarbeta denna kompromiss och när inte någon av oss här i parlamentet får den EU-regering som vi själva skulle ha valt.
Förfarandet för godkännande av kommissionen slutar inte där. Kammaren har inte till uppgift att garantera någon varaktighet. I dag får ni ert körkort. I morgon börjar vi med trafikreglerna.
Vi vill ha ett nytt ramavtal, för utan möjligheten att skärskåda er kommission effektivt kan vi inte göra vårt jobb ordentligt. Parlamentarisk tillsyn utan någon möjlighet till sanktioner är en papperstigersdemokrati, och vi vill ha något bättre. För en månad sedan insisterade vi på något bättre. Det resolutionsförslag som lagts fram i dag visar tydligt att vi inte tar lätt på frågorna om lämplighet, kompetens eller intressekonflikter för någon kommissionär eller något ansvarsområde. När det förekommer oro kommer parlamentet att vara på sin vakt. Liberalerna och demokraterna kommer att vara på sin vakt.
Jag välkomnar er beredvillighet att förnya ramavtalet under strängare villkor. Vi vill inte binda era händer eller hålla er som gisslan. All makt som parlamentet får medför en ansvarsbörda och det är något som vi måste ta på oss tillsammans med er och ert kollegium. Men god EU-förvaltning innebär ansvarsfull EU-förvaltning, som ni själv sade.
Blivande herr ordförande! Liberaler och demokrater ger er lov att sätta igång med arbetet. Ni får vårt konstruktiva partnerskap men vi har inte möjlighet att förläna er anseende. Det är något som ni och era kommissionärer måste förvärva varje dag, varje månad, sten för sten, i denna starkare, närmare Europeiska union.
Cohn-Bendit (Verts/ALE ),
   . – Herr talman, mina damer och herrar! Tiderna förändras. Konceptet ”fantasin till makten” har i dag ersatts av ”hyckleriet till makten”, och det är mycket tydligt vad det är som sker. Vi har visat att majoriteten av ledamöterna i parlamentet inte höll med ordförandena i parlamentets största grupper, däribland ordföranden för Gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokraterna, ordföranden för Gruppen Alliansen liberaler och demokrater för Europa och till och med, i ett läge, ordföranden för Europaparlamentets socialdemokratiska grupp. Majoriteten av ledamöterna ansåg att vi borde vara mer högljudda i vår kritik av José Manuel Barrosos förslag än ordförandena ville vara. Så har det legat till under de senaste månaderna.
Ändå har vi nu plötsligt upptäckt att all vår kritik av denna kommission bara hade ett begränsat värde. José Manuel Barroso höll ett starkt och kraftfullt tal till parlamentet i juli, i vilket han sade till oss att han inte skulle göra som Jacques Chirac och Gerhard Schröder ansåg. Nu säger han emellertid till oss att han kommer att göra som Harry Potter, alias Jan-Peter Balkenende, anser. Detta är för övrigt en komplimang till Jan-Peter Balkenende, eftersom jag är en stor beundrare av Harry Potter. Men varför får den nederländske premiärministern grönt ljus angående Neelie Kroes, när Gerhard Schröder nekades en superkommissionär?
Dessa stora demokraters självständighet är verkligen förbluffande. Hans-Gert Poettering sade själv i en TV-intervju att han inte skulle tolerera att Neelie Kroes, som har så många skandaler bakom sig, skulle ingå i kommissionen. Ändå är ingen i dag intresserad av att diskutera problemet, som hur som helst kvarstår, problemet att vi nu har en kommissionär med ansvar för konkurrensfrågor som inte kan stå upp för kommissionens självständighet eftersom hon är en produkt av sin historia. I ett sådant sammanhang är situationen verkligen ofattbar, och jag vill säga till de många ledamöter i denna kammare som är kritiska till de delar av kommissionen som är oförändrade, att genom att rösta ja och därigenom ge José Manuel Barroso en oinskränkt fullmakt kommer ni att underminera er kritik.
Vi är väl medvetna om att José Manuel Barroso kommer att få en majoritet, men varför i hela världen skulle han få en majoritet som kommer att göra det möjligt att köra över oss helt när politiken skall utformas? Till alla er som betraktar er som politiker i dag – och jag vänder mig till alla dem som fortfarande funderar över om de skall rösta för, mot eller avstå – vill jag säga att jag är medveten om att resten av er är efterföljare, inte ledare, och majoriteten av PPE-DE-gruppen skulle faktiskt ha röstat för kommissionen förra gången. En som är en efterföljare är det från början till slut. Därför riktar sig inte mina kommentarer till er, utan till dem som inte ville ge José Manuel Barroso en oinskränkt fullmakt. Jag uppmanar er att tänka över det, att rösta nej eller avstå, för att bevisa att vi intar en kritisk hållning och att José Manuel Barroso återigen har gjort dåligt ifrån sig med sina förslag.
Wurtz (GUE/NGL ),
   . – Herr talman, herr Barroso! Om en liten stund kommer er kommission att avlägga sin ämbetsed. Ändå anser vi att detta är en illusorisk framgång, eftersom den är resultatet av ett av dessa ränksmiderier på hög nivå som spär på de kriser som de syftar till att lösa. Kommissionen är nu så gott som på plats, men den har fått en lätt start i jämförelse med vad som väntar. För fem månader sedan visade en klar majoritet av de europeiska medborgarna sitt djupa missnöje med EU:s institutioner och anklagade oss för att bygga ett Europa i vilket de känner sig alltmer husvilla. Herr Barroso! Har ni sedan ni utsågs sänt något slags budskap till dessa medborgare som har förutsättningar att förse den europeiska integrationen med en ny mening?
För det första har ni blivit berömd genom att smygvägen försöka ge kommissionen en vinkling som på andra håll skulle kallas nykonservativ genom att ge den högst emblematiska portföljen med frihet, säkerhet och rättvisa till en förespråkare för ett reaktionärt och gammalmodigt sätt att tänka. Detta ledde till ett allmänt ramaskri hos många delar av den europeiska allmänheten, ett ramaskri som ni inte hade förutsett, och det är till stor heder för parlamentet att det fångade upp denna känsla genom att sätta stopp för förra månadens förslag. Men det länder inte kommissionens ordförande till heder att han återigen har anförtrott så känsliga uppgifter till en person från samma regering, den minst trovärdiga av alla de europeiska regeringarna i fråga om rättvisa och försvar för friheter. 
För det andra har ni i ännu högre grad än era företrädare spätt på det som ligger till grund för den europeiska allmänhetens förtroendekris i det Europa som håller på att byggas i dag, ett Europa som bygger på trenden mot nyliberalism och kulten att ”allt är till salu”. I detta avseende är det inte sannolikt att er vägran att lyssna på de invändningar som kom från alla håll som en följd av er inställning till konkurrensportföljen kommer att dämpa människors oro.
Herr kommissionsordförande! Slutligen bör ni inte glömma att majoriteten av européerna var emot president Bushs krigshetsande bravader ända från början. Trots de smärtsamma lektioner vi dagligen får genom händelserna i Irak väntar vi fortfarande på att ni skall uttrycka någon form av tvivel när det gäller ert olycksaliga initiativ på Azorerna, vilket splittrade Europa i en fråga av avgörande betydelse för hela den civiliserade världen.
En röst för att tillsätta kommissionen är en förtroenderöst. Av de skäl som jag har anfört, och utan att vilja komma med omdömen om enskilda kommissionärer, har vi inget förtroende för den här kommissionen som helhet. Vi styrs av vårt engagemang för en vision av Europa där våra landsmän kommer att känna sig hemma, och kommer att rösta emot Barrosokommissionen.
Farage (IND/DEM ),
   . – Herr talman! José Manuel Barroso sade att han tyckte att hans grupp håller hög kvalitet. Låt oss därför göra en revision av personerna. Jag har uppmärksammat att revisioner inte är särskilt populära i Europeiska kommissionen och att revisorer – om de gör sitt jobb ordentligt – blir uppsagda, men nu börjas det:
Från Frankrike har vi Jacques Barrot som skall ta hand om transporter. År 2000 dömdes han till åtta månaders villkorlig dom för sin inblandning i ett fall av förskingring, och han förbjöds att inneha ett offentligt ämbete under två år.
Från Ungern har vi László Kovács som skall ta hand om skattefrågor. Under många år var han en kommunistisk partipamp, vän till Ungerns diktator Kádár, och en uttalad motståndare till de värderingar vi sätter högt i västerlandet.
Hans nya maktbas kommer att utforma skattepolitiken och han skall övervaka tullunionen från Cork till Vilnius. Kommer verkligen PPE-gruppen och de brittiska konservativa att rösta för det?
Från Estland har vi Siim Kallas som under 20 år var byråkrat i det sovjetiska partiet innan hans nyligen förvärvade smak för kapitalismen gav honom problem. Om vi skall vara rättvisa frikändes han emellertid från oegentligheter och bedrägerier men dömdes för att ha tillhandahållit falska uppgifter. Han skall ansvara för bedrägeribekämpningen! Det är för bra för att vara sant!
Från Förenade kungariket har vi Peter Mandelson som skall ta hand om handelsfrågorna. Han har, naturligtvis, två gånger entledigats från den brittiska regeringen, men för att vara rättvis är han en av de mer kompetenta!
Från Nederländerna har vi Neelie Kroes som skall ansvara för konkurrensfrågorna. Hon har anklagats för att ha ljugit för Europaparlamentet. Det här kanske bara är påståenden, men de kommer från Paul van Buitenen och vi bör lyssna på dem.
Ställ er själva en fråga: skulle ni köpa en begagnad bil av den här kommissionen? Svaret kan inte bli annat än nej! Även om de vore kompetenta och även om det vore en kommission av hög kvalitet – ursäkta, herr Barroso, men jag tycker inte att det är det – skulle vi fortfarande rösta nej enligt den politiska principen att kommissionen är fördragens väktare, kommissionen är integrationens motor, kommissionen tar initiativ till lagstiftning som skadar våra affärer allvarligt i hela Europa, kommissionen är inkarnationen av det sämsta i Europeiska unionen, kommissionen är EU:s regering som inte är direkt ansvarig inför någon.
När ni röstar så var vänliga och tänk på att 20 av dessa kommissionärer redan har sagt att de har för avsikt att genomföra konstitutionen, till och med innan den ratificerats av medlemsstaternas regeringar. Inför en sådan hisnande arrogans kommer inte någon i gruppen Självständighet/Demokrati att rösta för den här kommissionen.
Crowley (UEN ),
   . – Herr talman! Också jag välkomnar José Manuel Barrosos åtaganden när det gäller den resolution vi just röstat om. Snarare än att upprepa vad tidigare talare redan har sagt vill jag bara understryka att den övergripande innebörden i det vi inom parlamentet vill se hända när det gäller den nya kommissionen är tydligt framlagt och formulerat i resolutionen, där man också tar hänsyn till det reviderade ramavtalet.
Det är viktigt att vi, när vi diskuterar det som har hänt den senaste månaden eller de senaste sex veckorna, kommer ihåg att parlamentet har ett ansvar. Och parlamentet har levt upp till detta ansvar ...
Jag är ledsen herr talman, men jag kan inte fortsätta med det här avbrottet. 
Talmannen.
   – Herr Toubon! Det finns inget utrymme för ordningsfrågor under omröstningen, och jag kommer inte att ge er ordet. Ordningsfrågor kommer att behandlas efter omröstningen. Jag ber er att inte störa sammanträdet. 
Crowley (UEN ),
   . – Tack, herr talman!
Det är viktigt att vi funderar över vad som har hänt och kommer ihåg att parlamentet har insisterat på sin demokratiska och verkställande kontroll över kommissionen.
Talmannen.
   – Var snäll och sitt ned eller lämna salen, herr Toubon. 
Crowley (UEN ),
   . – Tack, herr talman.
Som jag sade är det viktigt att vi funderar över vad som hänt.
För det första skulle jag ha välkomnat möjligheten att under den senaste sammanträdesperioden rösta om kommissionens sammansättning så som den presenterades för oss vid den tidpunkten. Tyvärr övertygade en majoritet i parlamentet andra om att omröstningen inte borde äga rum. Rådet och kommissionen har emellertid besvarat de frågor parlamentet tagit upp och lagt fram ett nytt förslag och en ny grupp, som vi nu har ansvaret att godkänna.
Jag skulle inte på något sätt kunna underkänna någon ledamots rätt att uttrycka en negativ uppfattning om någon av kommissionärerna. Det är emellertid viktigt att vi ser till att ledamöterna i parlamentet inte använder parlamentet för att utkämpa inhemska politiska strider med regeringar som de ideologiskt inte är överens med. Det svärtar ned kammaren och dess ledamöter när vi vägrar att låta människor ha en uppfattning som vi kanske inte instämmer i. EU bör om något handla om att försvara yttrandefriheten, tankefriheten och idéfriheten, även om vi kanske inte instämmer i dessa idéer eller tankar.
När dammet väl har lagt sig kommer inte folket i Europa att döma oss utifrån hur rörliga de politiska grupperna har varit inom parlamentet eller om vi kan vinna över en annan institution. De kommer inte att bedöma oss utifrån om parlamentet är starkare än rådet eller jämställt med rådet eller kommissionen. De kommer inte heller att döma oss utifrån vem vi hindrade från att bli kommissionär. De kommer att döma oss och kommissionen på grundval av vad vi kan leverera till folket i EU.
Det är dags att sluta upp med de politiska spelen, sätta igång med den verkliga dagordningen, se till att Lissabonstrategin fungerar och att Europas folk får bättre tillgång till arbetstillfällen och möjligheter av högre kvalitet. Vi måste också främja EU:s roll i mer vidsträckt bemärkelse. Om sex månader kommer folket i Europa inte att komma ihåg vilka enskilda kommissionärer som inte godkändes. Vad de emellertid kommer att fråga om är vad EU gjorde åt Darfur, åt Elfenbenskusten och för att hjälpa de mest marginaliserade människorna i vårt samhälle.
Här i kammaren har vi en röst. Vi är valda för att vi skall använda den rösten och tala för de människor som valt att placera oss här som sina företrädare. Men vem kommer att tala för de ensamma och illa behandlade? Om inte vi gör det vem skall då göra det? Vem kommer att tala för de kuvade och förtryckta? Om inte vi gör det vem skall då göra det? Vem ger oss rätten att tala för alla dessa människor om vi använder vår tid och energi till att försöka vinna över ett nyliberalt, nykonservativt, kommunistiskt – eller något annat – synsätt?
Det fantastiska med kommissionen och Europeiska unionen är att de gjort det möjligt för människor med olika politiska ideologier att lägga sina individuella ideologier åt sidan för att uppnå enighet för det gemensamma goda. Vi bör aldrig börja med enighet, men vi bör alltid sluta med enighet och kompromiss.
Herr Barroso! Ni och er grupp har visat att ni vill lyssna till parlamentets farhågor. Jag hoppas och tror att detta kommer att fortsätta. Ert ansvar och era skyldigheter enligt fördragen är också viktiga. Då och då kommer ni att tvingas stå upp och inte ge efter för alla krav från regeringarna eller parlamentet. Det är bara när vi har detta slags interinstitutionella motsättningar som vi verkligen kan uppnå de bästa resultaten.
Jag välkomnar den här kommissionen. Större delen av vår grupp kommer att stödja den liksom större delen av parlamentet. I utbyte mot detta stöd ber vi om rent spel.
Le Pen, Jean-Marie (NI ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Cirkus Buttiglione har bommat igen dörrarna, och hädanefter kommer den europavänliga ordningen att härska i Strasbourg. Rocco Buttiglione, en fri man som bekänner sig till den katolska tron, har ersatts av Franco Frattini, en typisk frimurare. Ingrida Udre, en lettiska som har anklagats för att vara EU-skeptiker av en av sina landsmän, har också ersatts. Men varken Laszlo Kovács, den gamle stalinist som utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi ansåg vara fullkomligt inkompetent, eller Mariann Fischer Boel och Neelie Kroes, som har dragit på sig kritik angående potentiella intressekonflikter, har ersatts.
Jag tycker att man kan dra lärdom av Buttiglioneaffären och att denna affär har skördat tre offer. Lärdomen är att man måste vara eurokompatibel för att vara kommissionsledamot, det vill säga politiskt, mentalt och till och med religiöst korrekt, samt vara förtjust i tolerans, icke-diskrimineringsprincipen och framför allt mänskliga rättigheter, de rättänkandes moderna bibel. Alla avvikelser kommer hädanefter att bestraffas hårt.
Låt oss nu titta på offren. Det första är den kommande europeiska konstitutionen. Europaparlamentet har visat förakt för både artikel II-70 om tanke-, samvets- och religionsfrihet och artikel II-71 om yttrande- och åsiktsfrihet, och på sätt och vis är Rocco Buttiglione den förste sekuläre martyren för stadgan med grundläggande rättigheter. Det andra offret är Italien, som gav efter för Europaparlamentet när detta tvingade Silvio Berlusconi att ersätta den kommissionär han hade utsett, och vars kompetens och ärlighet ingen hade ifrågasatt före utfrågningen. Det tredje och sista offret är Europeiska kommissionen och dess ordförande José Manuel Barroso, eftersom båda har försvagats av denna styrkemätning med parlamentet. Nej, herr Barroso, ni var varken en gisslan eller ett offer för extremhögern, som ni felaktigt hävdade, ni föll offer för era egna felbedömningar. Ni insåg lite för sent att vi var på väg mot en konfrontation och att parlamentet tänkte få er att kapitulera för att slå fast sin makt gentemot rådet och kommissionen.
Vad oss i den europeiska högern anbelangar är vi stolta över det som vi tror på och litar på folkets stöd. Vi kommer att försvara våra landsmän mot både den europeiska superstaten och Turkiets anslutning genom att rösta emot tillsättandet av er kommission. Jag vill göra ett sista påpekande. Herr ordförande! Ni har själv medgivit att ni lade er i Frankrikes affärer när den portugisiska regeringen stödde Jacques Chirac i presidentvalet 2002. Jacques Chirac, som alla vet varken känner till Europas geografi eller historia, sade nyligen att vi alla är Bysans barn. Det är svårt att tänka sig ett mer olycksbådande omen, eftersom Bysans barn, som var upptagna med att diskutera änglarnas kön med sina föräldrar och rådgivare, övermannades av sultan Mehmet II:s islamiska armé den 29 maj 1453 efter en belägring som varade i en och en halv månad. Som en symbolisk och barbarisk gest doppade sultanen sin hand i de döda kristnas blod och strök ut detta blod på väggen till Hagia Sofia i Konstantinopel, som blev och har förblivit Istanbuls viktigaste moské.
Poettering (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag vill göra ett personligt uttalande på mina och min grupps vägnar. Nigel Farages påstående är ovärdigt Europaparlamentet.
Jacques Barrot har aldrig någonsin begått något brott – aldrig någonsin! Trots att Jacques Barrot tillhör en annan institution har jag känt honom i många år och därför vill jag utnyttja det här tillfället för att på vår grupps vägnar säga att Jacques Barrot är en förträfflig person. Han är rättskaffens, han är trovärdig och vi har fullt förtroende för honom.
Herr talman! Jag kräver att det undersöks huruvida de förolämpande yttranden som Nigel Farage har gjort under den här debatten skulle kunna leda till straffrättsligt åtal. Jag tillbakavisar dessa uttalanden med största kraft och vill slå fast vårt helhjärtade stöd för Jacques Barrot.
Schulz (PSE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Det Hans-Gert Poettering just sade gäller även för min egen grupp. Vi har öppet kritiserat några kandidater, men de kritiska anstormningar som är vanliga i politiska debatter får aldrig leda till att människors integritet skadas eller att de döms på förhand. Så låt mig säga, på en gång och mycket tydligt, att oavsett vilken kritik som vi har tvingats framföra i denna fråga kan det inte råda något tvivel om kandidaternas mänskliga och personliga integritet.
Jag vill att Jacques Barrot skall veta att trots att han tillhör en annan politisk familj än vår egen så råder det inget som helst tvivel om i synnerhet hans politiska integritet. Jag instämmer helt i det som föregående talare sade och tycker att det som sades om den brittiske ledamoten också gäller Jean-Marie Le Pen.
Cohn-Bendit (Verts/ALE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Ni känner säkert till att vi har varit mycket högljudda i vår kritik mot vissa kommissionärer, men jag vill säga till José Manuel Barroso öga mot öga att också vi anser att han har attackerats på ett oacceptabelt sätt. Problemen med finansiering av politiska partier har påverkat alla partier ... 
... har påverkat alla partier.
Ja, jag är medveten om att jag kunde ha sagt att De Gröna inte har påverkats, men det är inte det det handlar om.
Därför uppmanar jag alla parlamentets ledamöter att fortsätta med sina politiska attacker på kommissionen, men att undvika att ge sig in på personangrepp, eftersom jag anser att den sortens prat inte leder någonstans. 
Watson (ALDE ).
   – Herr talman! Jag vill inte kommentera anklagelserna från Nigel Farage. Han får ta det rättsliga ansvaret för de anklagelser han framför.
Jag måste säga att jag är överraskad och besviken över hans grupps uppträdande här i parlamentet under ett antal veckor. Förra gången bölade en av hans medlemmar, Robert Kilroy-Silk, som en tjur i mikrofonen.
Jag skäms ibland över britternas rykte i Europa på grund av fotbollshuliganerna. Jag är rädd att vi nu har representanter för dem här i parlamentet.
Wurtz (GUE/NGL ).
   – Herr talman! Jag tycker att det vore väl använd tid att ge ordet till gruppordförandena så att de kan förklara vad de anser om den här incidenten. Vi måste stå för en syn på politiken som omfattar etiska överväganden. Även om jag personligen anser att allt är tillåtet i en politisk debatt tycker jag inte att förtal är acceptabelt. Därför vill jag säga att jag respekterar José Manuel Barroso som person trots att han är min politiske motståndare, och på min grupps vägnar vill jag säga att vi inte på något sätt håller med om det förtal som han har utsatts för.
Talmannen.
   – Herr Farage! Ni får tala när jag ger er ordet. Jag ber er att använda er talartid till att fundera över det ni har sagt. Ni har rätt att begära att det ni säger inte skall tas till protokollet. Om det gör det måste ni vara beredd att ta eventuella rättsliga konsekvenser av det ni har sagt. 
Farage (IND/DEM ).
   – Herr talman! Jag är inte säker på om jag skall ta era kommentarer som ett neutralt inlägg eller kanske snarare som ett förtäckt hot. Jag misstänker det senare. Jag vill göra det fullständigt klart att jag inte framförde dessa kommentarer utan att ha gjort omfattande efterforskningar. Daniel Marc Cohn-Bendit antydde att han visste betydligt mer om fallet genom att försöka säga att dessa svårigheter och problem har påverkat många partier i Frankrike.
Jag framförde kommentarerna om Jacques Barrot efter att ha undersökt fallet mycket noga. Jag trodde att det tillhörde uppgifterna för ett parlament – även om jag inte är någon särskild vän av just detta – att dess ledamöter skulle kunna tala fritt, göra uttalanden och ställa frågor. Jag trodde att detta var vad parlament handlade om, så jag tycker att Hans-Gert Poetterings kommentarer är mycket förvånande.
Om det kan bevisas att det jag har sagt är fel, om det kan bevisas att mina efterforskningar är bristfälliga, vill jag vara fullständigt tydlig med att jag under sådana förhållanden självklart skulle dra tillbaka yttrandena och helhjärtat be om ursäkt.

Talmannen.
   – Herr Barroso, kommissionärer! Europaparlamentet har just gett er sitt förtroende, och jag gratulerar er. Detta sätter punkt för en viktig episod i den europeiska parlamentariska demokratins historia. Europa behöver en stark kommission och ett trovärdigt parlament, och det har vi i större utsträckning i dag än i går. Trots att vi har olika åsikter tycker jag att vi kan vara nöjda med att vår debatt har nått ut till Europas medborgare.
Herr Barroso! Jag vill säga att parlamentet, liksom ni, vill ha ett nytt partnerskap mellan våra båda institutioner som bygger på ömsesidig respekt och tillit, så att Europeiska unionen kan bli mer demokratisk, legitim och effektiv.
Barroso,
   . – Herr talman, mina damer och herrar! Jag vill bara, på mina egna och alla mina kommissionsledamöters vägnar, framföra mitt uppriktiga tack för det förtroende som ni just har gett den här kommissionen. Jag vill säga till er att jag inser att detta är ett stort, eller snarare enormt, ansvar, och att vi kommer att sträva efter, göra allt för att tjäna Europa, för att tjäna Europeiska unionens institutioner och för att tjäna alla våra medborgare. Jag har inget mer att säga just nu, men vi har verkligen en hel del att göra. Tack så mycket.
Nicolaï,
   . – Herr talman! Jag vill gratulera den nya kommissionen som har brett stöd i Europaparlamentet. Jag ser fram emot att få samarbeta med denna nya kommission.
Jag vill också gratulera Europaparlamentet. Det som har hänt i dag har stärkt både den europeiska demokratin och Europeiska unionen som helhet.

–Omröstningen är avslutad. Vi kan nu gå över till röstförklaringarna. 

Belder och Blokland (IND/DEM ),
   .– Som nederländska ledamöter i gruppen Självständighet/Demokrati hade vi ett dilemma inför den här omröstningen. Under oktober månads plenarsammanträde i Strasbourg reagerade vänstergrupperna och de liberala grupperna mycket fientligt på Rocco Buttigliones bibliska uppfattningar om äktenskap och sexualitet – uppfattningar som vi kan känna igen oss i. 
Vi är kritiska till den ståndpunkt som Europaparlamentet har antagit. Det finns en mental anda här som stöter bort andra principuppfattningar. Därför är det svårt för oss att ge vårt samtycke till en kommission utan Rocco Buttiglione.
Alltför mycket har hänt för att det skall räcka med att bedöma den föreslagna kommissionens kompetens. När allt kommer omkring kan denna omröstning inte ses isolerat från den orättvisa som begåtts mot Buttiglione, framför allt eftersom han var trogen fördraget.
För oss är det svårt att avgöra vilket som är viktigast: smärtan och upprördheten inför Europaparlamentets beteende eller bedömningen av den föreslagna kommissionens kompetens. Det finns ju bara en omröstning, och den måste spegla alla våra känslor och överväganden.
Med tanke på det dilemma vi har beskrivit har vi avstått från att rösta, och därmed visat att religionsfrihet och åsiktsfrihet betyder lika mycket för oss som EU:s administrativa kapacitet. 
Bielan, Fotyga, Janowski, Kamiński, Libicki, Roszkowski och Szymański (UEN ),
   .– Parlamentets sätt att tvinga igenom förändringar av Europeiska kommissionen under José Manuel Barrosos ledning är enligt min mening en överträdelse av parlamentets befogenheter och principen om samvetsfrihet.
Nomineringen av kommissionsledamöter bör vara ett suveränt beslut av medlemsstaternas regeringar, och Europaparlamentet bör inte ifrågasätta deras val.
Parlamentsutskottets negativa inställning till Rocco Buttiglione, den kommissionsledamot som nominerades för rättvisa, frihet och säkerhet, grundades på ideologiska överväganden och inte på en bedömning av Buttigliones meriter. I grund och botten diskriminerades han av vänstern för att han var öppen med sina kristna övertygelser.
Samtidigt som parlamentet hindrade en trons man från att bli kommissionsledamot – en man vars hederlighet tydligt framgår av hans livsföring – är det skandalöst att det i samma kommission finns utrymme för människor som har varit framträdande i antidemokratiska kommunistiska regimer. Detta är ett bevis för parlamentets dubbelmoral.
Jag har därför avstått från att rösta för ett godkännande. 
Bradbourn (PPE-DE ),
   .– Jag och mina brittiska konservativa kolleger har lagt ned våra röster i omröstningen om José Manuel Barrosos kommission, för även om vi starkt stöder den utnämnda ordföranden är vi mycket tveksamma när det gäller kommissionen som helhet.
Vi erkänner att José Manuel Barroso har de egenskaper som krävs för att fullgöra sina plikter och att han i stora drag delar våra uppfattningar om Lissabonstrategin och de transatlantiska förbindelserna. Vi erkänner också att denna kommission på det hela taget delar detta synsätt. Vi anser att det är positivt och är därför i princip positiva.
För oss finns det emellertid ett betydande problem med framför allt debatten om tillbakadragandet av Rocco Buttiglione som kandidat till kommissionen samtidigt som vi behåller åtminstone en annan utnämnd kommissionär som utsatts för allvarlig kritik vid hans tidigare utfrågning i utskottet. Jag anser att detta är ett flagrant exempel på diskriminering. Vi anser att detta är lika oacceptabelt som de utnämnda kommissionärernas löften att sträva efter att införa konstitutionens bestämmelser innan denna formellt antagits. Detta anser vi vara antidemokratiskt.
Med tanke på dessa motstridiga aspekter på den kommission som José Manuel Barroso föreslår beslutade vi att vi tyvärr inte hade något annat val än att lägga ned våra röster. 
De Keyser (PSE ),
   – I juli röstade jag mot utnämningen av José Manuel Barroso som kommissionens ordförande, eftersom han enligt min mening inte var den kandidat EU:s medborgare hade rätt att vänta sig. Hans stöd till attacken mot Irak i strid med alla internationella rättsregler var också oacceptabel.
Under den första sammanträdesperioden i oktober tillkännagav jag mina invändningar till den första Barrosokommissionen, som under inga omständigheter var godtagbar. Om Barroso inte hade backat i absolut sista stunden för att undvika en förkrossande personlig förlust, skulle jag självklart ha röstat mot denna kommission. Barroso har emellertid gjort obetydliga förändringar av den ursprungliga uppställning han försökte tvinga på oss.
I dag är jag fortfarande starkt kritisk till att Neelie Kroes har fått portföljen för konkurrens, eftersom hennes närvaro medför en betydande risk för intressekonflikter. Men det är mycket viktigt att en ny kommission äntligen kan få börja arbeta. Jag har därför röstat för denna kommission, även om jag gör det motvilligt.
I likhet med många av mina kolleger här i parlamentet väntar jag nu ivrigt på att Barroso skall lägga fram sin politiska dagordning. Jag kommer att vara mycket uppmärksam på om denna dagordning bereder stort utrymme för de sociala frågor som medborgarna förväntar sig att kommissionen tar itu med. I enlighet med artikel 163 i arbetsordningen …
Dos Santos (PSE ),
   .– Jag har inte röstat mot förslaget till ny kommission som presenterades av José Manuel Durão Barroso, delvis för att parlamentets senaste beslut har tvingat den nominerade ordföranden att backa politiskt, men framför allt för att jag genom att rösta på det här sättet har bidragit till att stärka enigheten i parlamentets socialistiska grupp.
Den godkända kommissionen är emellertid en dålig lösning, vilket är mycket synd med hänsyn till den nuvarande politiska situationen. Tyvärr beror detta framför allt på kommissionsordförandens svaghet och maktlöshet.
Detta är det verkliga kruxet med problemet.
Att Neelie Kroes kvarstår som kommissionsledamot med ansvar för konkurrens är en tidsinställd bomb som allvarligt kan skada kommissionen i framtiden.
Kommissionens ordförande har redan valts av parlamentet. Att förkasta kommissionen i det här läget skulle därför bara förvärra situationen och orsaka en oönskad politisk kris.
Därför har jag avstått från att rösta. 
Estrela (PSE ),
   .– Jag har inte röstat mot José Manuel Durão Barrosos förslag till kommission av tre viktiga skäl – och genom att avstå bidrog jag till att den inte fälldes:
1. Kommissionens ordförande försökte tillmötesgå kraven från parlamentet i allmänhet och från Europaparlamentets socialistgrupp i synnerhet genom att göra stora förändringar.
2. Trots att detta inte är den kommission som jag menar att EU behöver, och trots att den har en stark nyliberal inriktning, är det nuvarande förslaget väsentligt bättre än det förra.
3. Det finns emellertid ett antal problematiska fall där de nominerade kommissionsledamöterna inte är lämpade för de portföljer som de tilldelats, och detta kan skapa allvarliga intressekonflikter. 
Ford (PSE ),
   .– Kommissionen skulle aldrig fullständigt ha återspeglat mina synpunkter och uppfattningar som ledamot av Labourpartiet. Trots att inte alla europeiska regeringar står till vänster företräder kommissionen dessa regeringar i Europa. Jag röstar för kommissionen, inte därför att jag stöder allt den står för utan därför att den förkroppsligar de europeiska regeringarnas tolerans.
För tre veckor sedan presenterade José Manuel Barroso en kandidat som var i otakt med EU:s attityder och värderingar. Parlamentet, EU-medborgarnas direktvalda företrädare, satte sig till motvärn och bevisade att vi parlamentsledamöter har en stark vilja och inte bara godkänner det kommissionen gör.
Det är nu klart att alla kommissionärer har en prövotid och vi bör vara särskilt uppmärksamma på Neelie Kroes i hennes roll som kommissionär för konkurrensfrågor, eftersom hennes tidigare arbete som lobbyist mycket väl kan leda till en intressekonflikt. Vi har spänt våra muskler och därmed stärkt parlamentet; nu måste kommissionen vinna vårt förtroende. 
Fruteau (PSE ),
   – Efter parlamentets första omgång med utfrågningar av de nominerade kommissionsledamöterna blev det uppenbart för parlamentarikerna att vissa av kandidaterna hade ett mycket dåligt grepp om de frågor som de kunde ha fått ansvaret för. Med Rocco Buttigliones uttalanden som exempel avslöjades dessutom ideologiskt upprörande ståndpunkter under utfrågningarna, ståndpunkter som strider mot EU:s grundläggande värden som tolerans, kulturell mångfald och tankefrihet.
Dessa problem beaktas onekligen med kommissionens nya uppställning, som parlamentet röstar om att installera i dag.
Men den ger inga svar på de politiska frågor och några av de etiska frågor som mötte motstånd hos en majoritet av parlamentsledamöterna den 27 oktober.
Att Rocco Buttiglione ersätts av Franco Frattini innebär att befattningen som kommissionsledamot med ansvar för frihet, säkerhet och rättvisa innehas av en man som är känd för att ha utarbetat italienska lagar avsedda att skydda Silvio Berlusconi mot de anklagelser som riktats mot honom, framför allt de som rör korruption. Vidare innehas portföljen för konkurrens fortfarande av Neelie Kroes, vars förbindelser med näringslivet innebär att det finns en påtaglig risk för intressekonflikter.
Gollnisch (NI ),
   – Det psykologiska drama vi har bevittnat i form av utnämningen av Europeiska kommissionen avslutas i dag med att den nya kommissionen godkänns, vilket inte kommer att bli en överraskning för någon. Så lite som tre förändringar kommer att vara tillräckliga för att säkra ett godkännande – förändringar som vid första anblicken är mindre viktiga, men som i själva verket är mycket signifikativa.
Förändringarna innebär bland annat att man tar bort Rocco Buttiglione som vågade göra en åtskillnad mellan den naturliga familjen och homosexualitet, liksom Ingrida Udre, som ni ansåg skyldig till att ha framfört ett alltför livfullt försvar för sitt lands jordbrukare. I kommissionen finns det emellertid fortfarande plats för Laszlo Kovács, tidigare ungersk stalinist men nu mönstersocialist som utmärkte sig för sin inkompetens. Neelie Kroes har fortfarande ansvar för konkurrens trots sina förbindelser med multinationella företag, och Mariann Fischer Boel skall fortfarande ansvara för jordbruk trots att hennes make föder upp grisar i Ryssland, vilket skapar en uppenbar intressekonflikt.
En sådan uppställning kommissionsledamöter betyder att kommissionen som helhet bara utger sig för att vara ”oberoende”. Kommissionen är mycket riktigt oberoende av nationer och av medlemsstaterna, men den är långt ifrån oberoende av multinationella företag eller doktriner som driver igenom majoritetens uppfattningar och krossar friheten, vilket framgick nyligen i Belgien.
Men den sorgliga sanningen är att Barrosokommissionen är perfekt för de uppgifter som väntar den: att skynda på globaliseringen i Amerikas ledband, att avindustrialisera Europa, att ansluta Turkiet, att avveckla nationalstaterna som skall ersättas av en europeisk överstat försedd med en konstitution, att nedmontera den europeiska sociala modellen och att organisera invandringen …
Gomes (PSE ),
   .– Jag valde att bidra till att den kommission som föreslagits av ordförande José Manuel Barroso skulle kunna klara sig, för om den nya kommissionen fälldes skulle det mot bakgrund av den senaste tidens händelser innebära en enorm kris för EU:s funktion och skapa en allvarlig konflikt mellan institutionerna. Även om den mest olämplige av de ursprungligen nominerade kommissionsledamöterna hindrades från att tillträda tack vare parlamentets insats känner jag att det här är en överdrivet nyliberal kommission med en ledning som skulle kunna göra ett bra jobb, under förutsättning att den inte avviker från de demokratiska principerna och målen med den europeiska integrationen.
Jag kunde emellertid inte rösta för kommissionen på grund av allvarliga betänkligheter mot att Neelie Kroes fick behålla portföljen för konkurrens. Jag tvivlar inte på hennes kompetens, inte minst för att utnämningen skulle innebära att ”busen blir ordningsman”. Frågan är i stället hennes lämplighet som person – vilket är avgörande för en kommissionsledamot – med tanke på att hon utelämnade vapentillverkaren Lockheed Martin bland de många multinationella företag med vilka hon har sagt sig ha yrkesmässiga förbindelser.
Jag reserverar mig också mot att portföljen för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor går till en av Berlusconis f.d. ministrar, eftersom de är gemensamt ansvariga för det försenade antagandet av häktningsordern …
Goudin, Lundgren och Wohlin (IND/DEM ),
   .– Det svenska partiet Junilistan avsåg att rösta nej till Barrosos första förslag av två skäl. För det första ansåg vi att han hade förhandlat med regeringarna för att få fram en extremt federalistisk kommission. För det andra ansåg vi att han hade visat mycket dåligt omdöme genom att föreslå Buttiglione som ansvarig för kvinnans jämställdhet och homosexuellas rättigheter. Däremot hade vi ingen invändning mot Buttiglione som medlem av kommissionen på en annan post. Diskriminering av katoliker eller andra religiösa riktningar får naturligtvis inte förekomma.
Nu är detta senare misstag reparerat, men det nya förslaget är ännu mera federalistiskt än det förra. Det återspeglar den politiska elitens vilja i stället för folkviljan.
Junilistan har fått sitt mandat från väljare som motsätter sig fortsatt centralisering och byråkratisering av det europeiska projektet. Vi har därför röstat nej till Barrosos förslag. 
Hazan (PSE ),
   – Trots att Socialdemokratiska gruppen i Europaparlamentet utövade påtryckningar på José Manuel Barroso och därmed fick honom att ge vika efter att ha presenterat sin första kommission i oktober, anser jag inte att förändringarna sedan dess är tillräckligt genomgripande för att jag skall kunna ge honom mitt stöd. Därför har jag röstat mot installationen av hans förslag till kommission.
I motsats till majoriteten av Socialdemokratiska gruppens ledamöter och hela min delegation vill jag med mitt ”nej” till en minimalt ommöblerad Barrosokommission visa att jag vägrar överlämna en blankocheck till en kommission som inte delar min syn på tolerans, pluralism och frihet och som har tydliggjort sin konservativa inriktning och sina sympatier för den fria marknaden.
För oss blir det nu nödvändigt att vara på vår vakt med tanke på att Neelie Kroes kommer att ansvara för konkurrens och Mariann Fischer Boel för jordbruk, vilket innebär att det finns risk för allvarliga intressekonflikter inom Europeiska kommissionen, och med tanke på att Franco Frattini, Silvio Berlusconis ambassadör för rättvisa och frihet, också kommer att vara medlem av kommissionen. 
Helmer (PPE-DE ),
   .– Jag lade ned min röst om José Manuel Barrosos kommission eftersom jag har ett grundläggande problem med hans kommission som helhet, samtidigt som jag brett stöder den utnämnda ordföranden.
Jag erkänner att José Manuel Barroso kommer från centerhögern och att han är anhängare av det atlantiska samarbetet. Jag erkänner också att hans kommission i stort sett har en betydande centerhögerinriktning. Jag betraktar det som positivt och jag är därför hågad att stödja den.
José Manuel Barrosos kommission stöder emellertid ratificeringen av EU:s konstitution, och mitt parti, de brittiska konservativa, är emot ratificeringen och anser att konstitutionen inte gynnar det brittiska folkets intressen.
Vad som är ännu värre är att en majoritet av de utnämnda kommissionärerna i utfrågningarna har sagt att de absolut avser att genomföra aspekter av konstitutionen som hör till deras respektive område, innan den ratificeras. Jag anser att detta är fullständigt oacceptabelt och en skymf mot demokratin.
Med tanke på dessa motstridiga aspekter av José Manuel Barrosos kommission har jag motvilligt beslutat att jag inte har något annat val än att lägga ned min röst. 
Lulling (PPE-DE ),
   – Jag har röstat för utnämningen av Europeiska kommissionen under den här veckan, vilket jag också var beredd att göra för tre veckor sedan innan José Manuel Barroso drog tillbaka sitt förslag.
Förändringarna av kommissionens sammansättning har inte ändrat min uppfattning om att kommissionen som helhet är i ställning att anta de många utmaningar som väntar den. Kommissionen förtjänar därför mitt förtroende, även om vissa val kan ifrågasättas – precis som för tre veckor sedan.
Allmänt sett tvivlar jag på om den senaste tidens händelser – trots att de har beskrivits som en viktig seger för Europaparlamentet – verkligen har gagnat ett mer demokratiskt EU och jämnat vägen för dialogen mellan institutionerna.
Jag beklagar särskilt den häxprocessanda som uppstod efter de olyckliga uttalandena från en nominerad kommissionsledamot.
Det är nu tydligt att förfarandet för ”individuell nominering” av kommissionsledamöter – ett förfarande som över huvud taget inte nämns i fördragen men som parlamentet i själva verket just har tillämpat – snabbt har gått över styr genom att utnyttjas på ett orättvist och godtyckligt sätt.
Enligt vissa av mina kolleger är inkompetens en förlåtlig synd.
Mann, Thomas (PPE-DE ),
   .– Jag har just röstat för den nya kommissionen. Jag tror att José Manuel Barroso är en bra dirigent för en orkester som ännu inte har spelat ihop sig. Han kommer att lära sig att behärska olika grader av svårigheter, till exempel den som parlamentet gav honom i dag.
Jag skulle ha velat att ungrarna hade visat större känslighet. László Kovács borde inte ha fått vara kandidat en andra gång, och det har inte bara att göra med hans kommunistiska tänkesätt. Det återstår att se om hans förmåga – som inte räckte till i energifrågor – är lämpad för skatteportföljen. Neelie Kroes från Nederländerna kommer sannolikt att bli kommissionens specialist på disharmoni. Hon saknar det oberoende som konkurrensfrågor kräver, och den nuvarande rådsordföranden borde ha dragit tillbaka henne.
Jag är ganska negativ till att Rocco Buttiglione drogs tillbaka, eftersom hans stora sakkunskaper skulle ha berikat hela kommissionen. Stora delar av allmänheten skulle ha velat se honom – kanske med en annan befattning – som en tolk, även om inte alla delar hans uppfattningar. Europa måste förbli en plattform för yttrandefrihet, fri religionsutövning och kulturell mångfald. Som tidigare ledamot av Europaparlamentet bekräftade Rocco Buttiglione upprepade gånger att han står fast vid EU:s värderingar och förpliktade sig att stå för gällande lag. 
Jag hoppas att de kommissionsledamöter som medlemsstaterna nominerar i framtiden utan undantag kommer att vara kvalificerade för arbetet, och att det sedan blir kommissionsordförandens uppgift att göra sitt eget val utifrån ett antal begåvade aktörer. 
Martinez (NI ),
   – Bortsett från de universella personligheterna Vasco da Gama och Magellan räknas Pombal, den lusitanske Richelieu, till en av Portugals framstående politiker. Fram till den svarta onsdagen i oktober 2004 var ni också en av dem, ordförande Barroso. Liksom Pombal försökte ni motstå parlamentets småsinta dignitärer och de karikatyrartade tigrinnorna i denna Colosseum-liknande kammare. Tystnaden var genomträngande när Theo van Gogh hade fått halsen uppsliten på ett sätt som påminner om Rembrandts målning Abrahams offer,menRocco Buttiglione förtjänade också stöd. Vi bestämde oss därför för att stödja ert motstånd i den här frihetsfrågan, även om vi inte stöder budgetåtstramningspaktens otyglade euroliberalism eller den turkiskvänliga europeisering som ni kommer att tvingas till.
Sedan blev de franska politiska inkvisitorerna den faktor som tvingade er att ge vika. Jag skulle vilja skilja på människa och institution och önska den förstnämnda lycka till i ledningen för den europeiska karavellen, även om den är på väg mot en utbränd stjärna, med tanke på att 2000-talets äventyr inte längre är att organisera 500 miljoner européer utan sex miljarder människor i hela världen. 
Meijer (GUE/NGL ),
   .– I en röstförklaring den 15 september 1999 invände jag särskilt mot utnämningen av den föreslagne nye kommissionsledamoten Frits Bolkestein.
På den tiden var han den kandidat som hade varit mest tydlig i sina uttalanden för att tvinga fram en privatisering av offentliga uppgifter och avveckla alla EU-uppgifter som inte stämmer överens med hans ultraliberala syn på ekonomi. Han lämnade oss med ett förslag till tjänstedirektiv som redan är känt för att vara hårresande, eftersom det oskadliggör de nationella bestämmelser som skall skydda arbetstagarna genom att få ländernas arbetsstyrkor att tävla mot varandra.
Jag hade invändningar mot Frits Bolkestein eftersom han är en ideolog för fel slags EU, även om jag alltid har tagit hans kompetens som politiker på fullaste allvar. Detta kan inte sägas om den lika liberala efterträdare som Nederländerna kom med den här gången.
Hon försvann från den nederländska politiska scenen för 15 år sedan och har sedan dess flera gånger varit föremål för negativa kommentarer i medier på grund av sitt tidigare agerande som minister och hennes senare uppförande som affärskvinna. Som jag påpekade i gårdagens debatt har hon alltid gjort kontroversiella val som bara gynnar små grupper av berörda parter och inte allmänintresset. Därför bör vi verkligen tänka på att hon …
Ribeiro (GUE/NGL ),
   .– Vi har röstat mot kommissionen mot bakgrund av skälen – som är strikt politiska –till att vi röstade mot utnämningen av José Manuel Durão Barroso till kommissionens ordförande i juli och mot bakgrund av urvalen och utfrågningarna av de utvalda som ledde fram till kommissionens sammansättning och som kommer att resultera i politiska beslut som strider mot det vi står för och kämpar emot. I den föreslagna uppställningen har ingenting förändrats och än mindre förbättrats när det gäller de politiska omständigheter som motiverade vårt sätt att rösta i juli. Skälet till att vi röstade så klargjorde vi också i röstförklaringen till den gemensamma resolutionen om den här frågan. Vi bekräftar på nytt vårt försvar av och kamp för andra politiska alternativ som uppvärderar det sociala, regionala och miljömässiga, det mål om ekonomisk och social sammanhållning som alltid utelämnas. 
Ribeiro e Castro (PPE-DE ),
   .– Jag har röstat för den nominerade kommissionen, så som jag skulle ha velat rösta när José Manuel Durão Barroso presenterade sitt första arbetslag.
I dessa tider av utvidgning och allmän debatt om det nya konstitutionella fördraget – en tid som är så fylld av önskemål och möjligheter – skulle man kunna tro att alla politiska grupper i parlamentet fattar beslut under vägledning av en känsla för ansvar. Tyvärr är det inte så.
Jag är besviken över att den första möjligheten omintetgjordes för tre veckor sedan. Jag blir bestört över att parlamentsledamöter och vissa tjänsteavdelningar i parlamentet var skamligt benägna att delta i en iscensatt smutskastningskampanj mot Rocco Buttiglione, och att det kom fram att somliga till och med direkt främjade denna kampanj. Lögnerna serverades mot bättre vetande för att ge olika aktivistgrupper något att bita i, och de motsvarade inte på något objektivt sätt vad som hade sagts under parlamentets utfrågningar.
Som portugis tror jag inte att någon av mina landsmän i Europaparlamentet med minsta insikt om Europas verklighet i dag skulle kunna rösta mot en kommission som för första gången har en portugisisk ordförande. Jag väntade mig inte att ledamöterna skulle envisas i en sådan förblindelse, som är något sekteristisk och som på sätt och vis skjuter förbi målet.
Jag önskar kommissionsordföranden och hans arbetslag all lycka, och jag förlitar mig på att unionen under hans ledning kan göra framsteg med respekt för mångfald. 
Queiró (PPE-DE ),
   .– Jag har röstat för denna resolution även om jag inte instämmer i vissa delar av den. Bland alla de förslag som lagts fram är detta nämligen en godtagbar kompromiss, särskilt när det gäller punkt 5a som jag anser är grundläggande med hänsyn till att det är kommissionens ordförande som fattar det slutliga, välavvägda beslutet om att behålla en kommissionsledamot som har förlorat parlamentets förtroende.
De återstående kompromisserna syftar i allmänhet till att förbättra arbetsrelationerna mellan parlamentet och rådet, och det är något jag välkomnar. Vad som återstår är frågan om subsidiaritet. Kompromissresolutionen innehöll beklagligt nog inga krav på att denna princip skall följas, vilket ingick i ett ändringsförslag från gruppen Unionen för nationernas Europa. Att detta ändringsförslag inte antogs fråntar inte parlamentet eller de andra EU-institutionerna ansvaret för att strikt tillämpa denna princip, både enligt de nuvarande fördragen och enligt det framtida konstitutionella fördraget. Därför var jag inte förhindrad att rösta ja. 
Ribeiro (GUE/NGL ),
   .– Detta förslag till gemensam resolution, gemensam för de grupper som undertecknat den, är högst talande. ”Eftersom”, ”välkomnar”, ”applåderar”, ”hoppas att”, ”begär” (och även om), undertecknarna röstade för den nya kommissionen med den hoplappade uppställningen.
Vad dessa undertecknare välkomnar, applåderar, hoppas på och begär förändrar dock inte och än mindre förbättrar de skäl – de politiska skäl – till att vi röstade emot utnämningen av José Manuel Durão Barrosos som kommissionens ordförande.
Kommissionen med den nuvarande utformningen är helt enkelt det arbetslag som kommer att driva på för politiska beslut som strider mot vad vi står för och kämpar för.
Oktoberepisoden och den följande unika uppvisningen i enighet lämnade ingen i tvivel. De nominerade kommissionsledamöter som är skandalösa exempel på det smutsiga förhållandet mellan den ekonomiska och finansiella makten och de politiska institutionerna får vara kvar. Deras ställning har till och med stärkts. Ersättaren för den kommissionsledamot som hade förargat ett antal ledamöters inställning i frågor om mänskliga rättigheter under utfrågningarna kom med samma svar som tjänsteavdelningarna hade förberett för den förmodade kommissionsledamot som han ersatte på grund av uttalanden under utfrågningarna.
Vi har inget annat val än att rösta mot förslaget till resolution, som vi gjorde i juli,
Ribeiro e Castro (PPE-DE ),
   .– Jag har självklart röstat för kompromissförslaget till resolution. Förslaget utgjorde den punkt där de undertecknande politiska grupperna kunde enas, med den ansvarskänsla som kännetecknar oss. 
Men jag vill också nämna betydelsen av ett ändringsförslag från gruppen Unionen för nationernas Europa som jag röstade för, med kravet på att den nya kommissionen – som äntligen kan börja arbeta – strikt följer subsidiaritetsprincipen.
Efterlevnad av subsidiaritetsprincipen är ett långvarigt grundläggande krav och måste betonas ytterligare, men den är också en prövosten för verkliga EU-vänner. De är människor som både i ord och i handling är trogna idén och grundsatsen i förslaget till konstitutionellt fördrag: ”Enhet i mångfald.”
Jag blir upprörd över att ledamöter från den portugisiska vänstern – socialistpartiet, kommunistpartiet och vänsterblocket – röstade mot förslaget att försvara och prioritera subsidiariteten. Med deras potentiella 15 röster var de anledningen till att förslaget inte antogs.
Jag vill också välkomna en fråga som togs upp i talet av Hans-Gert Poettering, ordföranden för gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater, det vill säga att den nya kommissionen måste inleda sitt uppdrag och utforma ett helt nytt tillvägagångssätt som gör de nationella parlamenten nära delaktiga i EU-projektet, och detta kommer bäst till uttryck i ett interinstitutionellt avtal. 
Roure (PSE ),
   – Den 26 oktober 2004 valde José Manuel Barroso att inte presentera sina kommissionsledamöter för omröstning i Europaparlamentet.
Beslutet fattades efter det att vi hade invänt mot ett antal kommissionsledamöter efter utfrågningarna. Vi har i dag yttrat oss om utnämningen av Barrosokommissionen, som presenteras för oss som den ”nya” Barrosokommissionen.
Jag skall inte upprepa det som tidigare hänt; det vi alla känner till. Som samordnare i min grupp deltog jag i utfrågningen av Franco Frattini för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor. Franco Frattini är en intelligent, ”politiskt korrekt” man, men det oroar mig att rättviseportföljen skall lämnas till den minister i Silvio Berlusconis regering som har visat en tänjbar syn på rättvisa. Neelie Kroes behåller sin portfölj, och förr eller senare kommer intressekonflikter att uppstå. Vi har inga garantier för oberoende och opartiskhet.
Barroso har hört våra synpunkter. Jag skulle ha föredragit att han hade lyssnat till dem. De ändringar han föreslår är kosmetiska.
Dessa få ändringar räcker inte för mig. Jag står fast vid hur jag tidigare har röstat och har därför röstat mot utnämningen av kommissionen. 
Silva Peneda (PPE-DE ),
   .– EU befinner sig i ett skede där det krävs en rad viktiga reformer för utvecklingen av den sociala modellen, som är en viktig del av vårt arv.
För att kunna fortsätta att betrakta sig självt som ett fredsprojekt måste EU växa ekonomiskt, kunna skapa fler arbetstillfällen, främja hållbar utveckling, visa tecken på ökad social och regional sammanhållning inom unionen och spela en mer framträdande roll på den internationella arenan och i kampen mot terrorism.
För att nå dessa mål måste EU och medlemsstaterna vidta mycket framsynta politiska åtgärder.
Mot denna bakgrund kräver kommissionen en ledare som kan ta ansvar för att reformer genomförs inom ramen för kompromisser med de olika politiska krafter som är företrädda i parlamentet.
Jag ser en reformanda i José Manuel Durão Barroso, och han har de ledaregenskaper som EU:s verkställande organ verkligen behöver just nu.
Jag röstade därför för kommissionen under ledning av José Manuel Durão Barroso.
Att Europeiska kommissionens ledare råkar vara min landsman gör mig stolt att rösta på det sättet. 
Toussas (GUE/NGL ),
   .– Vi röstade mot Barroso och den nya kommissionen eftersom de står för en fortsättning och förstärkning av den gräsrotsförnekande, enväldiga och krigshetsande EU-politiken.
Tillbakadragandet av förslaget och utbytet av vissa kommissionärer hade att göra med interna motsättningar och ansträngningen att hitta personer som kommer att genomföra samma politik på ett effektivare sätt, för att kunna komma med en ”demokratisk” förevändning för en ny överenskommelse mellan demokratiska och konservativa partier. Därför inriktades debatten mer på personer än på den nya kommissionens politik, för att vilseleda befolkningen.
Uttalandena av de nya kommissionsledamöter som utsetts bekräftar vår misstanke att de med glöd kommer att försvara storindustriernas intressen. De försvarade främjandet och tillämpandet av det reaktionära konstitutionsfördraget, det enväldiga och – för arbetarna – skräckinjagande Haagprogrammet, påskyndandet av nya anti-arbetstagaråtgärder inom ramen för Lissabonstrategin och stegrandet av EU:s imperialistiska aggressivitet. Den socialdemokratiska gruppen, De gröna, liberalerna och alla andra som firar utbytet av vissa kommissionsledamöter som en seger för demokratin vilseleder befolkningen om EU:s politik och karaktär.
Vi parlamentsledamöter från det grekiska kommunistpartiet röstar mot kommissionen, och vi skall hjälpa till att utveckla gräsrötternas kamp för att förkasta och stjälpa den gräsrotsförnekande politik som kommissionen markerar med ”välsignelse” från alla medlemsstaters regeringar. 
Weber, Manfred (PPE-DE ),
   .– Trots mina förbehåll har jag röstat för Barrosokommissionen.
Den positiva bilden av ett huvudsakligen kristet Europa har lidit till följd av den propagandakampanj som vänstern har fört i denna kammare. 
Fatuzzo (PPE-DE ).
   – Herr Barroso, kommissionsledamöter! Ni har även fått stöd av Fatuzzo från Pensionärspartiet, vilket ingår i gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater. Jag skulle vilja uppmana ordförande Barroso – som jag hört är 48 år gammal och därför mycket ung – att just på grund av sin ungdom ta de äldres öden och problem runt om i Europa på allvar – vilket jag är övertygad om att han kommer att göra och som unga människor vanligtvis gör. Många av de äldre befinner sig faktiskt i en svår ekonomisk situation eftersom många av dem har pensioner som knappt räcker till ett glas vatten och en skiva bröd. Att hjälpa behövande äldre personer runt om i Europa är ett av de mål som vi vore väldigt glada att se uppnås under de kommande fem åren. 
Martin, David (PSE ).
   – Herr talman! Det intressanta med de sex senaste veckorna är att vi har bevisat att politik inte är ett nollsummespel och att mer än en institution kan vinna en strid. Kommissionen har gått ur denna process bättre rustad och med större förmåga att utföra sina uppgifter under de kommande fem åren. Parlamentet har dragit nytta av det eftersom vi har visat att vi kan kontrollera den verkställande makten och påverka utformningen av den. Det är bra för kammaren.
Jag kommer nu kort till mitt eget område – jag är nu ledamot i utskottet för internationell handel – och Peter Mandelsons framträdande inför utskottet var mycket bra. Han visade sig ha ett bestämt grepp om det område han skall hantera under de kommande fem åren och han var också mycket villig att samarbeta med Europaparlamentet. Allt detta är mycket positivt. 
Titley (PSE ).
   – Herr talman! Min grupp röstade för kommissionen, eftersom vi hela tiden ansåg att det handlade om kommissionsledamöternas kompetens. Vi var inte nöjda med det ursprungliga förslaget, även om vi tycker att vi hade kunnat undvika de problem som uppstod om José Manuel Barroso hanterat saken bättre. Vi inser dock att det var problem med vissa regeringar.
Vi har fortfarande invändningar mot denna kommission och vi kommer att ställa den till svars i framtiden. Vi kommer också att ställa kommissionen till svars för de löften som ordförande Barroso gav till Europaparlamentet i dag, inte minst när det gäller de mänskliga rättigheterna. I morse skrev jag till talman Borrell Fontelles för att göra honom uppmärksam på de skandalösa händelser som ägde rum igår kväll och i tisdags kväll under fotbollsmatcherna mellan England och Spanien, då det förekom rasistiska tillmälen mot de svarta engelska spelarna. Jag vill att kommissionen tar ett initiativ i enlighet med ordförande Barrosos löfte för att komma till rätta med rasismen inom fotbollen. 
Vanhecke (NI ).
   – Herr talman! Kommissionärskandidaten Rocco Buttiglione fick inte plats i den nya Europeiska kommissionen, men det förde i alla något gott med sig. Det gjorde det nämligen mycket lätt för mig att rösta emot den.
Det är en regelrätt skam – och det måste vi konstatera en gång till här i dag – att en kompetent person offras på den politiska korrekthetens altare av det enkla skälet att han även har en personlig övertygelse som inte verkar motsvara majoritetens i det här parlamentet. I samma kommission som vi godkände i dag ingår däremot sådana som Louis Michel, personlig vän, medarbetare och hjälpreda till diktatorer med blod på händerna, såsom Laurent Kabila tidigare eller Fidel Castro i dag.
Det är en skam, men vi vet i alla fall var vi står. Den här kommissionen är politiskt korrekt. Den här kommissionen är helt inriktad på att tvinga oss att svälja ned ännu mer enformighet med den europeiska konstitutionen. Den här kommissionen vill belasta oss med ett icke-europeiskt land som Turkiet. Vi kommer inte att förneka våra sanna europeiska ideal. Vi kommer att bekämpa den här kommissionen med näbbar och klor under de kommande åren. 
Claeys (NI ).
   – Herr talman! Kommissionens ordförande talade om sammanställningen av sin grupp som en kompromiss. Det är under alla omständigheter en otillfredsställande sådan. Efter en hatkampanj från vänstern blev Rocco Buttiglione tvungen att försvinna på grund av att han uttryckt åsikter som inte anses vara politiskt korrekta.
Det verkar som om den eventuella intressekonflikt som Neelie Kroes och Mariann Fischer-Boel misstänks för inte är något problem. Inte heller verkar László Kovács kommunistiska, stalinistiska förflutna vara någon stridsfråga. Det här handlar helt enkelt om dubbla måttstockar, och det är allt som behöver sägas i den frågan.
Det har talats mycket om demokrati, men i verkligheten kuvas yttrandefriheten och ingen lyssnar på vad allmänheten vill. Turkietfrågan är ett klassiskt exempel på det. Den nya kommissionen har för avsikt att tvinga fram Turkiets medlemskap till varje pris, tvärt emot vad en överväldigande majoritet av européerna vill. Det är ett annat skäl till varför dagens kommission är en kommission som inte förtjänar något som helst stöd eller förtroende. 
Cavada (ALDE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! En stor minoritet av demokraterna i Gruppen Alliansen liberaler och demokrater för Europa lade ned sina röster, och det är för att förklara detta som jag nu avger en röstförklaring.
En ganska stor majoritet stödde och godkände ordförande José Manuel Barroso i juli. I oktober försvagades dock hans politiska auktoritet på grund av bristande fasthet, till en början i samband med den italienska affären. Som om det inte räckte så lärde sig varken vissa medlemsstater eller kommissionens ordförande något av den läxan och enades om att behålla minst en kommissionsledamot – det är faktiskt antagligen två – som fortfarande är föremål för misstankar på grund av en ständig risk för intressekonflikter. Det finns inga tvivel kring den egentliga personen, som bör rosas, men hennes utnämning är verkligen oklok. Vi är besvikna. Vi kommer att misstro den här kommissionen, och vi skall göra det till vår plikt att övervaka ärenden och vara på vår vakt. Europa behöver fasthet och tydlighet.
Kommissionen har tur om den når fram till den här mandatperiodens slut. 
Talmannen.
   – Röstförklaringarna är därmed avslutade. 

Goudin, Lundgren och Wohlin (IND/DEM ),
   .– Vi har röstat för detta betänkande då det i huvudsak redogör för Europeiska ombudsmannens årsrapport för år 2003. Vi vänder oss emot att betänkandet refererar både till stadgan om de grundläggande rättigheterna i EU och till fördraget om upprättandet av en konstitution för Europa. Vi stödjer inte dessa delar i betänkandet trots att vi röstar för det. 
Martin, David (PSE ),
   .– Jag välkomnar betänkandet och understryker vikten av att alla EU-medborgare har rätt till en tillgänglig och oberoende domare som kan behandla deras klagomål opartiskt. Detta stämmer överens med artikel 41 (Rätt till god förvaltning) i kapitel V (Medborgarnas rättigheter) i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna.
Jag välkomnar kravet i betänkandet på ännu större insyn i EU:s institutioner. 
Jag håller också med om att ökningen av antalet klagomål till ombudsmannen under det senaste året inte nödvändigtvis behöver betraktas som något negativt, eftersom medvetenheten om institutionen som en praktisk möjlighet att framföra klagomål ökar i Europeiska unionen. 
Queiró (PPE-DE ),
   .– Jag röstade för betänkandet av Proinsias De Rossa (A6-0030/2004).
Jag anser att ombudsmannens roll i främjandet av ansvarighet och demokratiskt ansvar i EU:s beslutsprocesser och i förvaltningen av EU är ett viktigt bidrag till en union där beslutsfattandet verkligen sker så nära medborgarna som möjligt.
Vi får inte glömma att parlamentet enhälligt antagit Europeiska unionens kodex för god förvaltningssed och att kommissionen inte antagit den. Efter en begäran från Europeiska ombudsmannen att ändra bestämmelser i ombudsmannens stadga avseende hans rätt att få tillgång till handlingar och förhöra vittnen rekommenderade parlamentet att dessa bestämmelser skulle ändras, men det har inte skett ännu på grund av förbehåll från kommissionens och rådets sida.
Ombudsmannens funktion har haft den positiva effekten att medborgare informerats om sina rättigheter och skyldigheter i förhållande till de europeiska institutionerna. Denna kammare måste därför göra allt för att få igenom en gemensam omprövning av ombudsmannens stadga i syfte att göra den effektivare och ge bättre kapacitet att behandla medborgarnas förfrågningar. 
Ribeiro e Castro (PPE-DE ),
   .– Liksom föredraganden stöder jag ratificeringen av årsrapporten om Europeiska ombudsmannens verksamhet för året 2003, vilket innefattar den senare delen av den förre ämbetsinnehavarens verksamhet och de första månaderna av den nuvarande ombudsmannens verksamhet.
Jag skulle vilja belysa den förre ombudsmannens insatser för offentlig tillgång till gemenskapshandlingar, för total öppenhet och insyn i uttagningsprov och i ivrandet för att alla gemenskapshandlingar som direkt berör allmänheten skall ha lämplig grund. Jag skulle även vilja betona vikten av att en europeisk kodex för god förvaltningssed lagts fram, vilken nu bara behöver antas av kommissionen.
När det gäller den nuvarande ombudsmannen är tecknen också positiva, inte minst den märkbara ökningen i antalet klagomål som tas upp till vederbörlig behandling (30 procent under 2004).
Till sist anges i handlingen att allmänheten inte är medveten om ombudsmannens verksamhet, med tanke på att en överväldigande andel av klagomålen inte faller inom ramen för hans behörighet. Det tjänar bara till att påvisa behovet av att stödja de olika lösningar som lagts fram på EU-nivå och som, i praktiken, varken uppfyller kraven när det gäller skälen till varför de framförts eller när det gäller själva värdet i dem. 
Martin, David (PSE ).
   – Herr talman! Jag tar upp den här frågan samtidigt som jag är medveten om de svårigheter som talmannen stod inför. Det var mycket olyckligt att en ordinarie ledamot av Europaparlamentet, en av ledamöterna i gruppen, inte fick ordet för att ta upp en ordningsfråga. När sedan en av gruppledarna begärde ordet, fick han det däremot omedelbart.
Som jag sade tidigare tar jag upp denna fråga trots att jag är fullt medveten om de svåra omständigheter vi arbetade under då. Men det är viktigt att en av de få rättigheter som vanliga ledamöter i Europaparlamentet har, nämligen att få ta upp ordningsfrågor och delta i sammanträden som detta med sina röstförklaringar, inte undergrävs. Talmannen bör behandla alla ledamöter lika i detta avseende. Det finns ingen förtur för gruppledarna när det gäller ordningsfrågor.
Jag ber er därför vänligt att framföra detta till Europaparlamentets talman. 
Talmannen.
   – Tack herr Martin! Det här kommer naturligtvis att framföras till talmannen, men eftersom ni själv varit en framstående vice talman vet ni precis hur svåra de här frågorna är. 



– Nästa punkt på föredragningslistan är en debatt om fem resolutionsförslag om Elfenbenskusten. 
Aubert (Verts/ALE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Först vill jag på gruppen De gröna/Europeiska fria alliansens vägnar säga att jag är mycket glad över de beslut som säkerhetsrådet har fattat denna vecka, särskilt om vapenembargot, dock under förutsättning att detta embargo verkligen respekteras och att vapenförsäljningen kan kontrolleras betydligt mer effektivt, vilket också betonas i det betänkande som vår kollega Raül Romeva i Rueda har lagt fram. Men om det verkligen handlar om att reagera med kraft mot det våld som utövas i Elfenbenskusten så måste vi också vidta åtgärder på betydligt längre sikt, och inte bara när situationen blir ohållbar.
Det är därför vi menar att vi behöver långtgående reformer, inte bara av Frankrikes utan av EU:s Afrikapolitik. Reformerna bör framför allt omfatta frågor rörande hållbar ekonomisk utveckling i den utrikespolitik som vi bedriver gentemot dessa länder. När det gäller Elfenbenskusten måste det understrykas att prisutvecklingen för råvaror och kakao har tvingat en stor andel av befolkningen in i den djupaste fattigdom, vilket ytterligare bidragit till att destabilisera landet.
EU har också alldeles nyligen förlängt fiskeavtalet med Elfenbenskusten, vilket innebär omfattande problem i ett läge då det råder inbördeskrig i Elfenbenskusten och det inte finns några som helst möjligheter att övervaka dessa fiskeavtal. Dessutom har strukturanpassningspolitiken i hög grad stört utbildnings- och hälsovårdssystemen och de offentliga tjänsterna. Med andra ord har alla dessa politikområden – ekonomi, handel och finansiella frågor – mycket stor betydelse för den politiska situationen i dessa länder, vilket givetvis inte på något vis undantar politikerna i Afrika och Elfenbenskusten från ansvar. Det är dock absolut nödvändigt att vidta långsiktiga åtgärder för att koppla samman dessa politikområden.
Vi kan alltså inte å ena sidan förespråka att väpnade styrkor skall inrättas i norr – även om det tjänar det goda syftet att avväpna styrkor som vi tidigare råkar ha sålt vapen till – och å andra sidan medverka till att hela befolkningar slungas in i den djupaste fattigdom på grund av en orättvis och destruktiv finans- och handelspolitik, vilket gör det ännu svårare att inrätta en demokratisk stat som styrs enligt rättsstatsprincipen.
Vi vill därför att EU skall ha ett helt annat förhållningssätt gentemot Elfenbenskusten och alla afrikanska länder, så att alla dessa aspekter kan samordnas och så att vi inte nöjer oss med att bara reagera vid ytterst allvarliga kriser, även om vi givetvis måste reagera då också. 
Kinnock, Glenys (PSE ).
   – Herr talman! De dramatiska händelserna i Elfenbenskusten har återigen gjort oss medvetna om hur osäker situationen är i detta land, ett land som förr i tiden betraktades som en stor ekonomisk framgång i ett annars mycket instabilt område i Afrika. Människor brukade strömma dit på jakt efter arbete och välstånd.
Situationen är mycket oroande, eftersom det har förekommit klara våldsprovokationer. Detta blir särskilt betydelsefullt om man minns att exakt samma situation uppkom i Rwanda, där milisgrupper hetsades att attackera civila, i synnerhet franska civila, i utsändningar från såväl statliga som privata radiostationer. Jag välkomnar att våldsprovokationer i radiosändningar har behandlats i FN-resolutionen, men jag skulle också vilja att FN som fredsbevarande styrka får rätt att hantera sådana här situationer som en del av sitt mandat.
Situationen i Elfenbenskusten handlar först och främst om skuldfrågan. När jag var där för cirka ett år sedan på ett AVS–EG-uppdrag, talade man både i norra och i södra delen av landet, bland rebellerna och i regeringen, en hel del om vilken sida som var ansvarig för Linas-Marcoussis-avtalets misslyckande.
Missnöjet i landet riktar sig inte enbart mot Frankrike. Historiens tyngd används nu som ett mäktigt vapen för att väcka ett folkligt missnöje mot president Gbagbo och Frankrike. Somliga fruktar att Abidjan skall gå samma öde till mötes som Kinshasa i Demokratiska republiken Kongo, ett land vars skyskrapor och avenyer nu ligger i ruiner.
Jag grundar min åsikt på vad jag såg när jag var i Elfenbenskusten, dvs. att denna konfrontation i mycket högre grad är en konflikt mellan afrikaner. Den ställer etniska grupper från norr mot etniska grupper i söder och markägare mot gästarbetare som vill bli markägare. Det är också en konflikt om Elfenbenskustens mest värdefulla tillgång, kakao. Det som gör situationen så svårhanterlig är att det fortfarande finns frågor som inte löstes i samband med att landet blev självständigt och som har legat och grott sedan dess. Det gäller frågor som: Vilka räknas till Elfenbenskustens medborgare? Vem får styra Elfenbenskusten? Vem kan ställa upp i val i Elfenbenskusten? Vem får äga mark i Elfenbenskusten? Människorna från landets norra del menar att de har blivit berövade sina medborgerliga rättigheter och att de hela tiden diskrimineras av – vad de betraktar som eliten i söder. Problemen i Elfenbenskusten kommer inte att lösas om man inte tar itu med frågorna som gäller markägande och andra krav.
När det så gäller FN-resolutionen håller jag med om att vapenembargot är av stor betydelse. Det som föregående talare emellertid inte nämnde var det mycket viktiga faktum att detta embargo fick starkt stöd i Afrikanska unionen, vilket är en klart positiv utveckling. Enligt kapitel VII i FN-stadgan är det tillåtet att bruka våld om vapenembargot inte respekteras. Jag skulle därför vilja fråga kommissionen hur den tänker se till att EU samarbetar med FN och stöder dess insatser i Elfenbenskusten och vidtar kraftfullare åtgärder, förutom dem som anges i artikel 96 i Cotonouavtalet, när det gäller situationen där. 
Kohlíček (GUE/NGL ).
   – Mina damer och herrar! Denna punkt på föredragningslistan heter ”Debatter om fall av kränkningar av de mänskliga rättigheterna samt av demokratiska och rättsstatliga principer”, och jag menar att dessa principer måste följas över hela linjen, oavsett vem som betraktas som medborgare i en viss stat eller inte.
Vi får inte glömma bort att när det gäller detta land, ett av de viktigaste länderna i Västafrika, så hävdade man i flera år att de demokratiska samhällsramarna var stabila. De tiotusentals européernas närvaro och den relativt stabila ekonomiska situationen i Elfenbenskusten, som är en av världens största kakaoexportörer, gjorde att observatörerna från Abidjan inte såg de rasrelaterade problemen i landet och framför allt inte risken för motsättningar mellan kristna i söder, muslimer i norr och flyktingar.
Det råder ingen tvekan om att dagens svåra situation är ett resultat dels av rivaliteten mellan Frankrike och Förenta staterna om Västafrika, dels av landets försämrade ekonomiska situation, som har skapat sociala motsättningar och utgjort en grogrund för religiösa extrema grupperingar. En sak som är särskilt oroväckande är antalet våldshandlingar mot civilbefolkningen som bottnar i nationalitet, ras eller religion. Trots att denna fråga innefattar en konflikt mellan två imperialistiska stater måste vi göra allt som står i vår makt för att stödja inrättandet av internationella fredsbevarande styrkor, främst från Afrika, eftersom detta är enda sättet för oss att skapa de grundförutsättningar som krävs för att lösa krisen. Det skulle också bidra till att dämpa de antifranska strömningar som den tidigare kolonialmaktens militära närvaro har orsakat.
Jag menar att det är olämpligt att lamslå regimens flygvapen bara för att det finns ett antal oppositionella väpnade grupper i landet, och jag vill betona att sådana åtgärder inte på något sätt bidrar till att lösa situationen. Det enda som är säkert är att det bara medför lidande för de allra flesta medborgare, liksom försämrad sjukvård och sociala tjänster. Vi kan inte stå overksamma medan mänskliga rättigheter kränks och befolkningen drivs till att begå våldshandlingar, förstöra infrastrukturer och slå ned motståndet. Att få ett slut på detta är också ett av syftena med resolutionsförslaget. Jag ber er att rösta för denna resolution. Tack. 
Posselt (PPE-DE ).
   – Herr talman! Krisen i Elfenbenskusten har en mängd olika orsaker, som alla kräver grundlig analys. Som i flertalet västafrikanska länder finns där förstås en motsättning mellan de kristna och animistiska södra delarna och de dominerande muslimska delarna i norr. Där finns också problem relaterade till gränserna, som upprättades av kolonialmakterna på ett mycket godtyckligt sätt som ofta innebär splittring av etniska grupper och ibland hela nationer, som lever på var sin sida av gränsen. Där råder förstås även ekonomisk och social instabilitet, som är ytterligare en konsekvens av kolonialmakternas misstag. Det finns dock en sak som vi måste vara medvetna om: Ingenting av detta kan försvara våldshandlingar eller kränkningar av mänskliga rättigheter. Vi måste också påminna de ansvariga i dessa länder och i Afrikanska enhetsorganisationen och Afrikanska unionen om deras plikt att engagera sig starkt i arbetet för att skapa stabilitet i regionen.
Punkt 6 i vårt gemensamma förslag till resolution – en resolution som också min grupp stöder – kan tolkas som kritik mot Frankrike, men jag vill betona att en sådan kritik vore ogrundad. Det är givetvis sant att alla gör misstag, även Frankrike, och Frankrike är också ansvarigt för en del av landets koloniala problem i Västafrika. Å andra sidan måste det betonas att vi utan Frankrike inte har något hopp alls om att någonsin kunna sätta stopp för morden, rånen och plundringen i Elfenbenskusten. Europaparlamentets ledamöter kan hålla anföranden och anta resolutioner, men det är de franska soldaterna och ibland franska civila som riskerar sina liv i Elfenbenskusten för att nå en fredlig lösning. Det är därför vi måste visa vår solidaritet med dem.
Punkt 6 i resolutionen är som jag förstår det ingen kritik mot Frankrike, utan av övriga länder i Europa och resten av världen som har överlåtit till Frankrike att ensamt lösa detta problem och som mycket lägligt retirerar och undandrar sig sitt ansvar. Jag vill därför svara Jaromír Kohlíček och säga att de tidigare imperial- och kolonialmakterna givetvis har ett ansvar, men att det också måste sägas att utan Frankrikes närvaro i Afrika på 70- och 80-talen skulle Sovjetunionen ha fått kontroll över viktiga platser på den afrikanska kontinenten. Frankrike hindrade därmed att dessa platser hamnade under kommunisternas och deras expansionistiska ideologis kontroll.
Det skulle kanske heller inte ha varit möjligt att fira femtonårsdagen av Sammetsrevolutionen i Tjeckoslovakien, som vi gjorde i går, om det inte hade funnits några oppositionsstyrkor på 70- och 80-talen. I dag står vi inför ansvaret att se till att en nystart kan ske i Afrika genom att arbeta i partnerskap med Afrikas nationer, inte genom att agera som en kolonial tyrann. En nystart kräver givetvis att våldshandlingarna upphör först. När det har skett är det viktigt att finna en ny etnisk balans, främja självständiga stater, bygga upp det civila samhället, lösa problem som uppstår då flera olika nationaliteter lever i samma land och, framför allt, skapa decentralisering.
Experter på kyrkligt utvecklingsbistånd, däribland min kollega Albert Dess, utför ett exemplariskt arbete till stöd för decentraliseringsprojekt, och med det menar jag inga stora, tjusiga projekt utan projekt som verkligen hjälper människor. Detta är framtidens lösning: att bygga upp demokratin från gräsrötterna och uppåt, genom lokalt självstyre, decentraliseringsprojekt och insatser för att hjälpa människor till självhjälp, inte genom tjusiga projekt – och detta är ytterligare en punkt där jag instämmer i kritiken – som snarare är en kvarleva från kolonialtiden.
Ansvaret ligger hos oss européer. Vi är tacksamma för att Frankrike tar på sig detta ansvar, men vi måste bli mycket mer aktiva när det gäller att bygga upp verklig fred, inte bara vapenvila. 
Le Pen, Marine (NI ).
   – Herr talman! Nio franska soldater dödade och 38 skadade, 15 000 civila i farozonen och ett oacceptabelt våld. Detta är siffror som visar de katastrofala följderna av den franska interventionen i Elfenbenskusten. Frankrikes roll har visat sig oklar, något som också kännetecknar hela Frankrikes Afrikapolitik just nu. Vilka lärdomar kan vi dra av den sorgliga händelseutvecklingen i Elfenbenskusten?
Global anarki på migrationsområdet skapar allvarliga risker som bidrar till terrorism. Den arabisk-islamiska världen präglas av stora omvälvningar just nu, och västvärlden är ett tacksamt mål för radikala islamister som har som mål att erövra vår kontinent, vilket illustreras av utvecklingen av nätverk i Spanien, Storbritannien, Belgien, Tyskland, Frankrike och Nederländerna. Att välja att inte reglera migrationsströmmarna är att äventyra Europas framtid. Vare sig vi vill det eller inte är invandringen det nya århundradets stora problem.
Det är dags att rätta till en rad betydande misstag och att efter sträva ett balanserat och realistiskt samarbete mellan nord och syd, där allas identiteter, territorier, kulturer och religioner respekteras. Den enda rimliga utvecklingen för Europa och Afrika är nära samarbete. Européer och fransmän måste veta att de har allt att vinna på ett bättre samarbete, eftersom en balanserad utveckling i Afrika bidrar till att lösa upp den strypsnara som migrationen utgör och till att vända migrationsströmmarna.
Det är med detta mål i sikte som vi föreslår en annan dialog mellan nord och syd, som bygger på förtroende, ärlighet och skydd av våra ömsesidiga grundläggande intressen. För att citera president Thabo Mbekis favoritparoll, så är det dags att Europa kommer med någonting nytt på detta område. 
Posselt (PPE-DE ).
   – Före kommissionär Ján Figels anförande skulle jag mycket kortfattat och undantagsvis vilja gratulera honom varmt till hans utnämning i dag, och säga att jag är mycket glad över att han är den första kommissionären som tar till orda i kammaren i dag i denna aktuella och viktiga debatt. 
Figel’,
   . – Herr talman! Jag företräder fortfarande Romano Prodis kommission, och jag skulle vilja ta upp ett par av kommissionens synpunkter som helt enkelt återspeglar några av de problem som ni nu har nämnt och som även tas upp i resolutionen om situationen i Elfenbenskusten och de senaste kränkningarna av de mänskliga rättigheterna.
Europeiska unionen har hela tiden uttryckt sin djupa oro över våldet från båda sidor alltsedan krisen inleddes i september 2002. Även om situationen förbättrades något förra året, så har den nu återigen förvärrats sedan början på året, och i synnerhet på senare tid. Som Glenys Kinnock säger var Elfenbenskusten känt som ett ekonomiskt framgångsrikt land, men det är omöjligt att skapa långsiktigt ekonomiskt välstånd utan politisk stabilitet och respekt för de mänskliga rättigheterna.
I mars dödade regeringens säkerhetsstyrkor och paramilitär milis urskillningslöst oskyldiga civila i Abidjan och gjorde sig skyldiga till massiva kränkningar av de mänskliga rättigheterna. Vi vet att minst 120 människor dödades. Abidjan har förändrats och Glenys Kinnock jämförde det med Kinshasa.
Precis som Marie-Hélène Aubert och andra har framhållit så upptäckte man i juni flera massgravar med fler än 100 kroppar i den norra delen av landet som nu kontrolleras av de nya styrkornas före detta rebeller.
Yttrandefriheten och media har utsatts för en serie kränkningar. Den 1 november plundrades och vandaliserades oppositionens största tidningar av unga patrioter. Extremistiska Gbagbo-anhängare tog kontrollen över den statliga radion och televisionen. De har sedan uppmanat till våld mot utlänningar. Internationella radiosändningar har saboterats.
En annan anledning till oro är regeringens beslut att stänga av elförsörjningen. I landets norra delar stängdes även vattnet av. Efter påtryckningar från det internationella samfundet, inklusive kommissionen, återupptogs elförsörjningen för att sedan stängas av igen. Om regeringen fortsätter att stänga av elen kommer det att leda till en humanitär katastrof.
Kommissionen överväger att lägga fram ett nytt förslag om humanitär hjälp för att förbättra situationen, särskilt i landets norra delar.
Det internationella samfundet måste reagera på situationen och kränkningen av de mänskliga rättigheterna. Kommissionen välkomnar därför FN-sanktionerna, vapenembargot, reseförbudet och frysningen av tillgångar, inte bara för dem som blockerar genomförandet av Marcoussis- och Accra III-avtalen utan även för alla andra som gör sig skyldiga till allvarliga kränkningar av de mänskliga rättigheterna och internationell humanitär lagstiftning.
Kommissionen ger Afrikanska unionen och president Mbekis medlingsförsök sitt fulla stöd. Den 15 november möttes president Mbeki och ordförande Barroso i Bryssel. Kommissionen delar president Mbekis oro över Elfenbenskustens framtid.
I augusti i år föreslog kommissionen rådet att inleda överläggningar enligt artikel 96 i Cotonouavtalet. Då ville inte medlemsstaterna gå vidare med förslaget. De ville inte äventyra Accra III-avtalet som hade undertecknats endast ett par dagar tidigare.
Den senaste utvecklingen och det uteblivna genomförandet av Accra III-avtalet visar hur viktigt det är att inleda överläggningar enligt artikel 96 för att pressa myndigheterna i Elfenbenskusten att återuppta förhandlingarna. 
Talmannen.
   – Tack, herr kommissionär.
Omröstningen kommer att äga rum efter debatterna.
Debatten är avslutad. 

– Nästa punkt på föredragningslistan är en debatt om sex resolutionsförslag om Tibet (fallet Tenzin Delek Rinpoche). 
Lichtenberger (Verts/ALE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Under många år har Tibet stått i fokus för EU:s initiativ, och det med all rätt. De senaste månaderna tycks dock tyvärr de röster som kräver sådana initiativ ha blivit allt tystare för att inte störa de goda handelsförbindelserna med Kina. Jag är därför mycket glad att parlamentet har hörsammat det omedelbara behovet av gemensamma åtgärder och att det har protesterat mot den förestående avrättningen av den buddistiska laman Tenzin Delek Rinpoche, som inte fick någon rättvis rättegång och som kommer att avrättas i början av december, utan att det finns några bevis för hans skuld.
Vi uppmanar därför Kina att omedelbart överge sina planer på att genomföra avrättningen och att garantera en rättvis rättegång i enlighet med internationella rättsliga normer. Kina måste hur som helst sluta att tillämpa dödsstraffet generellt – detta är ett av våra huvudkrav – och måste också äntligen respektera det tibetanska folkets rätt till religionsfrihet, detta folk som utan att gripa till våld har försvarat sina rättigheter och krävt att dessa rättigheter respekteras och som därigenom har vunnit vår djupaste respekt.
Under det förestående toppmötet mellan EU och Kina måste kommissionen understryka sin oro över användningen av dödsstraffet och kräva en godtagbar lösning på Tibetfrågan som helhet. Det finns internationella exempel på sådana lösningar, och det är vår plikt att fortsätta föra fram dessa exempel för att se till att Tibet och Kina kan leva fredligt sida vid sida. Nyckeln till ett gott partnerskap mellan Europeiska unionen och Kina är Tibet, och det är vår plikt att fullgöra denna uppgift. 
Stihler (PSE ).
   – Herr talman! Flera av mina väljare i Skottland, bland andra Iain Thom och Naomi Ness från Tibet Society på universitetet i Edinburgh har uppmärksammat mig på fallet Tenzin Deleg Rinpoche.
Den 3 december 2002 dömdes Tenzin Deleg Rinpoche till döden i en rättegång i kinesiska Tibet efter att ha fällts för falska och politiskt motiverade anklagelser. Han beskylldes för ett brott som han inte begått, vilket stöds av oberoende undersökningar av Human Rights Watch. Han sitter fortfarande i kinesisk fångenskap i väntan på att avrättas och det är inte känt var han befinner sig just nu.
Tenzin Deleg har alltid hävdat att han är oskyldig. Han lär har sagt: ”Jag har blivit oskyldigt anklagad. Jag har alltid sagt att vi inte skall lyfta så mycket som ett finger mot varandra.” Hans måttfulla och fredliga sätt att hantera de problem som det tibetanska folket står inför och förtrycket i Tibet, hans arbete som aktiv lama för att främja en tibetansk buddism och hans praktiska arbete i det tibetanska samhället har istället gett honom många anhängare. Han symboliserar en tibetansk identitet och han är en förkämpe för Tibets sak. Han är inte de kinesiska myndigheternas vän. Arresteringen, fängslandet och bluffrättegången utgör kulmen på de hårdare tagen mot Tenzin Delegs verksamhet och mot hans anhängare som fortfarande riskerar hårda straff om de öppet vågar ta hans parti. Den paradoxala tystnaden efter dödsdomen mot Tenzin Deleg, som är en så populär person, kan enligt Human Rights Watch tillskrivas en skrämsel- och terrorkampanj från de kinesiska myndigheternas sida.
Internationella människorättsorganisationer har dessutom framfört misstankar om att han torterades under tiden i häkte, ett rimligt antagande snarare än en misstanke. Human Rights Watch rapporterar också att han förvägrades de mest grundläggande av rättigheter enligt internationell lagstiftning: rätten till rättvis rättegång. De kinesiska myndigheterna, som påstod att det var statshemligheter inblandade, vill fortfarande inte avslöja vad som egentligen hände i domstolen. Hans rättegång var helt enkelt en bluff. Tyvärr är Tenzin Deleg Rinpoches fall bara ett i en lång rad liknande fall av kränkningar av det tibetanska folkets mänskliga rättigheter från de kinesiska myndigheternas sida, såväl i den autonoma regionen Tibet som i kinesiska Tibet. Ett systematiskt förtryck av allt tibetanskt är en god sammanfattning av den kinesiska politiken i denna fråga.
Europaparlamentet måste sända en tydlig signal till Kina om att denna politik är oacceptabel och parlamentet måste göra allt som står i dess makt för att säkra skyddet av de mänskliga rättigheterna och det tibetanska folkets kulturella, politiska, miljömässiga och religiösa identitet. Tenzin Deleg Rinpoche måste få upprättelse efter det rättsövergrepp han utsatts för. Jag uppmanar därför alla ledamöter att stödja denna resolution. 
Meijer (GUE/NGL ).
   – Herr talman! Historiskt sett har stora och växande befolkningar ofta valt att slå sig ned i glesbefolkade och avlägset belägna områden. Detta sker alltid på bekostnad av friheten och kulturen hos det folk som redan bor i området, om denna kultur skiljer sig från den dominerande kulturen. Tibet, som i likhet med sina grannar Östturkestan och Xinjiang internationellt sett länge har setts som en del av Kinas territorium, mot folkets vilja, är inget undantag. Kineser från de tätbefolkade centrala och östra delarna av Kina har koloniserat Tibet, och många av dessa nykomlingar har blivit statstjänstemän, poliser och soldater.
Protester mot denna förödmjukande situation har under många år slagits ned med alla tillgängliga medel, ofta våldsamma. Som så ofta är fallet i den här typen av situationer verkar de kinesiska ledarna vilja ha Tibets territorium, men inte dess befolkning.
Jag är ingen anhängare av den traditionella teokrati som rådde i det gamla Tibet före 1951, som tillfälligt i praktiken lyckades trotsa överhögheten i Kina, som under många år härjats av krig. Trots detta finner jag den aktuella situationen fullständigt oacceptabel, och jag menar att det vore förnuftigt om Kina förhandlade om en lösning med de tibetaner som lever i exil i Indien under Dalai Lamas ledning.
Problemen kommer bara att öka om det som regeringen betecknar som separatism bestraffas med döden eller ett uppskjutet dödsstraff. Samma sak gäller om internerna hålls isolerade eller torteras. Ett land som ägnar sig åt sådant bör verkligen hindras från att köpa vapen av EU:s medlemsstater. När det gäller förbindelserna med Kina bör kommissionens och rådets främsta hänsyn inte vara att Kina är ett stort land med en snabbt växande ekonomi. Kina är i själva verket ett land som vägrar att frige koloniserade folk, som sätter ekonomisk tillväxt före allt annat och som dessutom kränker mänskliga rättigheter.
Om EU gör klart att vi anser att den kinesiska politiken självfallet inte är acceptabel så skulle det bidra till den förändring som så väl behövs. 
Mann, Thomas (PPE-DE ).
   – Herr talman! För nästan två år sedan gjorde Europaparlamentet allt som stod i dess makt för att förhindra avrättningen av de två tibetanerna Tenzin Delek Rinpoche och Lobsang Dhondup. Trots den resolution som vi antog enhälligt, trots vädjanden från hela världen och demonstrationer utanför parlamenten i olika länder, trots otaliga sammankomster anordnade av frivilliga och trots starka diplomatiska protester avrättades Lobsang Dhondup i januari 2003. Hans lärare, den aktade lama Tenzin Delek Rinpoche, kommer att möta samma öde om bara några dagar, eftersom hans tvååriga uppskov löper ut om två veckor, den 2 december. Tenzin Delek Rinpoche behandlas fortfarande som terrorist av de kinesiska myndigheterna, som fortsätter att förvägra honom en riktig rättegång och oberoende juridisk representation. Hans påstådda erkännande av inblandning i bombattentaten tvingades ur honom, och hans hälsotillstånd är okänt efter flera rapporter om tortyr. Hans isolering är en uppenbar överträdelse av FN:s konvention mot tortyr.
Jag håller med de tre föregående talarna om att fortsatt tystnad från oss skulle vara det värsta som kan hända en kultur och ett folk som vi värderar högt. Det verkliga skälet till att Tenzin Delek Rinpoche har fängslats är hans starka inflytande på befolkningen och hans stöd för Dalai Lama, som vissa kinesiska förespråkare av den hårda linjen har svårt att tåla.
Som talesman för gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater uppmanar jag EU:s institutioner att öka trycket på de kinesiska myndigheterna. Jag vill påminna Ján Figel om att denna fråga måste tas upp vid toppmötet mellan EU och Kina den 8 december, då det förhoppningsvis ännu inte är för sent. Jag vill också påminna rådet om att Europaparlamentet upprepade gånger gemensamt har krävt en särskild representant för Tibet, som på ett konstruktivt sätt skulle kunna bidra till en fredlig lösning. År 2008 skall OS hållas i Kina, och detta land är permanent medlem av FN:s säkerhetsråd. Men hur skall Kina kunna vinna förtroende eller erkännande om landet inte respekterar mänskliga rättigheter eller minoriteter?
Vi har haft en viss erfarenhet av detta i parlamentet sedan i måndags. Människor har skapat en mandala tillsammans; människor har mediterat. Munkarna som ledde dessa aktiviteter passade på att informera oss om sin kultur i Tibet och vad det skulle innebära om den förintas, om det inte längre blir möjligt för dem att tala sitt modersmål i hemlandet och om öppna kulturella eller religiösa manifestationer förbjuds – detta vore det värsta som kan hända. Jag var mycket glad över att flera parlamentsledamöter, däribland de föregående talarna, liksom assistenter, journalister och många besökare deltog i skapandet av denna mandala, som nyligen har färdigställts.
Vi välkomnar varmt att Kina har gjort vissa framsteg, t.ex. att en dialog har inletts med företrädare för Dalai Lama och att nunnan Ngawang Sangdrol har frigetts efter decennier av martyrskap i olika fängelser. Vi var mycket glada över att kunna välkomna henne i Europaparlamentet, som ju har verkat för hennes frigivning. Skall denna förnuftiga utveckling tillåtas att sluta på det här viset? Är det lämpligt mot denna bakgrund att domar avkunnas helt utan rättslig grund? Mina damer och herrar! Låt oss använda all vår kraft och allt vårt inflytande för att se till att dödsdomen mot Tenzin Delek Rinpoche aldrig verkställs och att han får en rättvis rättegång i närvaro av oberoende observatörer. De kinesiska myndigheterna kan inte få fortsätta att sätta sig över det sunda förnuftet.
Libicki (UEN ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Med tanke på situationen är det svårt att diskutera Tibets och det tibetanska folkets öde utan känslor och personligt engagemang. Det tibetanska folket lever under unika förhållanden som naturen har skapat och har alltid varit isolerat från omvärlden. De har utvecklat en unik kultur och en unik syn på internationella frågor. I flera årtionden har det tibetanska folket emellertid utsatts för våldsamma förföljelser av Kina, ett imperialistiskt och kommunistiskt land som utnyttjade att Tibet aldrig har haft ambitionen att uppnå någon som helst särskild internationell status. Med tanke på de unika förhållanden som naturen har skapat, vilka jag nyss har nämnt, har Tibet aldrig sett någon anledning att skicka ambassadörer till andra länder eller att sträva efter någon form av internationell status. Därför förklarade Kina att Tibet var en stat och nation utan suveränitet och utan rätt till suveränitet. Den tibetanska nationen och staten hade i själva verket en rätt till suveränitet, men inte i den bemärkelse som vi normalt menar i Europa. Vi har för vana att erkänna stater om de har sina egna ambassadörer och diplomatiska representationer och deltar i internationella konferenser.
Vi kan inte tolerera de kinesiska myndigheternas olagliga åtgärder, som har gjort att denna fredliga nation har fallit offer för Kinas imperialism. Det vi nu bevittnar är våld mot denna fredliga nation, ett våld som eskalerar och orsakar en massutvandring av tibetaner till Europa och till andra länder världen över. Vi kan inte tolerera massförföljelsen av ett fredligt samhälle och raserandet av detta samhälles kultur, språk och religion. Dagens värld är redo att blunda för många ondskefulla handlingar, förutsatt att dessa handlingar begås av dem som erbjuder ekonomiska avtal och möjlighet till någon materiell fördel. Kammaren bör inte acceptera sådana moraliska principer – principer som tillhör personer som skulle gå med på att en nation utrotas från den internationella scenen bara de kan vinna någon liten materiell fördel. Det kanske inte ens är en liten fördel; den kan faktiskt vara ganska stor. Vi har lagt fram ett gemensamt resolutionsförslag som är avsett att vara en vädjan till alla EU:s regeringar och dem som kommer att delta i toppmötet mellan EU och Kina om att se till att Kina upphör med denna förföljelse. Vi vädjar särskilt om att åtgärder skall vidtas i ett mycket aktuellt fall som rör en samvetsfånge. Vi kräver att munken Tenzin Delek Rinpoche skall friges. 
Nattrass (IND/DEM ),
   . – Herr talman! Jag sympatiserar med folket i Tibet. De förlorade sin självständighet och kulturella identitet när kolonner av objudna trupper gick över gränsen. Tibetanerna tvingades följa utländsk lagstiftning som hade som mål att ändra deras traditioner och upplösa deras land. Jag sympatiserar med dem därför att Storbritannien också förlorade sin självständighet och identitet när en folkomröstning om handel visade sig vara ett politiskt maktövertagande. Objuden utländsk lagstiftning strömmade över gränsen i ett försök att förändra traditionerna och upplösa nationen. 
Jag stöder det tibetanska folket i deras fredliga kamp att komma ur Kinas grepp och hoppas att de i sin tur skall be för Storbritanniens folk i deras kamp att slippa loss ur Europeiska unionens järngrepp. Jag respekterar de tibetanska buddisternas traditionellt fredliga strävan och inser att omvärlden har mycket att lära av dem.
I måndags sade talmannen till Europaparlamentet att första världskriget, ett krig där både min morfar och farfar försvarade sitt land, var ett inbördeskrig. Det är inte sant. Jag är medveten om att Tibets stolta historia också håller på att skrivas om av samma typ av byråkrater. Om ni inte lär av historiens misstag så är ni dömda att göra om dem.
Jag kan för att visa min sympati bara erbjuda ett kort, angliserat latinskt uttryck från 1940-talet som jag tycker följer den buddistiska läran, , låt inte de jävlarna krossa er. 
Battilocchio (NI ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Domen från domstolen i Sichuan borde inte ha lockat den internationella pressens uppmärksamhet, eftersom den bara är en i en lång rad dödsdomar som har meddelats av Pekingregimen under en lång historia av förtryck av den kinesiska polisen mot det tibetanska folkets kamp.
Det är en av de många – alltför många – hemska historierna om vanliga, normala, vardagliga kränkningar av de mänskliga rättigheterna. Det var dock inte så den här historien utvecklade sig. Tenzin Delek Rinpoche är en symbol – han är en viktig lama i Lithang i Kardze, som arresterades 2002 precis efter en attack i Chengdu. Det var tydligt att förfarandet under rättegången inte var i närheten att uppfylla de internationella normerna, och uppskjutandet av dödsdomen går ut om två veckor.
Tenzin är en buddistisk munk som är mycket populär bland tibetanerna för sin orubbliga lojalitet mot Dalai Lama, vilken han ofta har uttryckt, och för att han alltid har vägrat att erkänna den Panchen Lama som utsågs av Peking 1995. Han är därför en symbol som Kina vill eliminera och förstöra.
EU bör, särskilt inom ramen för det kommande bilaterala toppmötet, kraftfullt kräva att dödsdomen mot Tenzin hävs och i mer allmänna termer kräva ett moratorium om avrättningar. Låt oss höja våra röster, kommissionsledamot Figel, för att förhindra den femtielfte blodiga, orättvisa förolämpningen mot Tibet och tibetanerna. 
Figel’,
   . – Herr talman! Jag skulle vilja uttrycka min uppskattning av Europaparlamentets bidrag och roll när det gäller att öka medvetenheten genom den verksamhet som parlamentet genomför eller ger utrymme för, till exempel här i Strasbourg.
Respekten för de mänskliga rättigheterna i Tibet är en viktig fråga för Europeiska unionen och, som Evelin Lichtenberger säger, en nyckelfråga på agendan för människorättsdialogen mellan Europeiska unionen och Kina. Jag delar Thomas Manns åsikt att samvetsfriheten är främst bland de politiska friheterna. Europeiska unionen har vid flera tillfällen uttryckt sin oro för enskilda fall i Tibet. EU:s trojka tog upp fallet med Tenzin Deleg Rinpoche i Peking i september i den senaste diskussionsrundan om de mänskliga rättigheterna mellan EU och Kina och även i en särskild hänvändelse till det kinesiska utrikesministeriet i måndags denna vecka, med en begäran om information om var han befinner sig och hans hälsotillstånd. Europeiska unionen framförde förhoppningen att hans dödsstraff inte skulle verkställas och begärde en juridisk granskning av fallet.
Europeiska unionen kommer att bevaka frågan noggrant. En avrättning av Tenzin Deleg Rinpoche skulle sända en mycket negativ signal och allvarligt skada det erkännande som den kinesiska regeringen vunnit på senare tid genom olika gester såsom beslutet nyligen att ta emot besök av Dalai Lamas särskilda sändebud till Tibet, vilket välkomnades med varm hand av det internationella samfundet. Det skulle också vara väldigt negativt för förbindelserna mellan EU och Kina vid en tidpunkt då vi förbereder oss för vårt årliga toppmöte.
Som ett led i sin allmänna inställning i Tibetfrågan har Europeiska unionen under många år krävt, och kommer att fortsätta att kräva, en direkt dialog mellan Dalai Lama och de kinesiska myndigheterna som den enda realistiska vägen för att hitta en varaktig lösning på Tibetfrågan.
Vi anser att det senaste besöket, det tredje i ordningen, av Dalai Lamas särskilda sändebud i Kina är ett hoppfullt tecken på framsteg. I sin dialog med Kina har Europeiska unionen regelbundet framfört sin oro över den omfattande användningen av dödsstraff, med hänvisning till vårt mångåriga krav på ett avskaffande. Vi har fortsatt våra påtryckningar för att åtminstone få till stånd ett moratorium. Även i kampen mot terrorismen har vi betonat att kampen bara kan vinnas om den är fast rotad i respekt för de grundläggande principer som styr internationella relationer, speciellt när det gäller att skydda de mänskliga rättigheterna. 
Talmannen.
   – Tack, herr kommissionsledamot.
Omröstningen kommer att äga rum efter debatterna.
Debatten är avslutad. 

– Nästa punkt är debatten om sju förslag till resolutioner om mänskliga rättigheter i Eritrea. 
Lichtenberger (Verts/ALE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Situationen i Eritrea eskalerar för varje dag som går. Hur smärtsamt det än är att säga det är de rapporter som vi får allt mer alarmerande och allt mer tragiska. Det handlar inte längre bara om förföljelser av oppositionen; dess medlemmar spärras in. Unga hederliga motståndare spärras in, hotas till livet och – enligt rapporterna, avrättas till och med i stora antal.
Tryckfrihet existerar inte längre i Eritrea, där oberoende tidningar har lagts ned. Landet är femma från slutet i den betygssättning av tryckfriheten i världen som har gjorts av Reportrar utan gränser.
Det är inte bara internationella protester som behövs i Eritrea nu, utan också en dialog med det civila samhället i landet självt, eftersom det enda sätt på vilket en fredlig samexistens kan och kommer att återskapas i landet är om alla deltagare sätter sig vid ett och samma bord och strävar efter att på nytt öppna dialogkanalerna.
Situationen är extremt tragisk, och jag vill be er alla att rösta för vårt resolutionsförslag. 
Attard-Montalto (PSE ).
   – Herr talman! Eritrea har inte haft någon lycklig historia, men jag kan inte dra mig till minnes någonting i dess nutidshistoria som är lika vedervärdigt som dagens situation.
När man tittar på förslaget så ser man att mitt hemland Malta och Libyen figurerar i resolutionen. Det var mycket olyckligt att ett stort antal eritreaner för ett tag sedan tvångsmässigt skickades tillbaka till Eritrea. Det var olyckligt, eftersom de inte hade tillräckligt med dokumentation för att kunna söka asyl. De ville inte göra det, eftersom Malta då ännu inte var medlem av Europeiska unionen och deras ursprungliga avsikt hade varit att ta sig till Italien. Även om Malta rent tekniskt gjorde rätt, så var det sannerligen inte moraliskt riktigt.
Tack vare berättelser från ett par överlevande som lyckades fly från sitt land igen, vet vi nu att vad som hände dessa eritreaner var fruktansvärt. Många isolerades, många av dem torterades. Ett ögonvittne har till och med berättat att ett antal av dem dött eller blivit mördade. Jag anser att Europeiska unionens inställning till ett sådant land måste förändras när vi ställs inför en situation som denna. Det bör inte förekomma någon fortsatt dialog, eftersom dialogen inte har effekt. Samtalen har brutit samman. Vi måste hävda oss på ett sådant sätt att Eritrea förstår att de behöver Europeiska unionen. Ekonomisk hjälp och alla andra former av bidrag kan komma att dras tillbaka. 
Kohlíček (GUE/NGL ).
   – Mina damer och herrar! Om vi skall diskutera tillståndet för de mänskliga rättigheterna i Eritrea måste vi först fråga oss själva vilken typ av norm det kan jämföras mot. Vi talar ofta om universella mänskliga rättigheter, men jag är inte säker på att vår europeiska syn på dessa rättigheter alltid kan tillämpas i alla länder i hela världen och i alla kulturella sammanhang. Trots detta måste det dock sägas att vi nu i ett antal år har bevittnat försök av några av de mest reaktionära regimerna att använda deras stöd för att utveckla grogrunder för obskurantism och militanta islamister i vissa områden i världen samt att skapa en militär lösning på gränstvister, exempelvis den mellan Eritrea och Etiopien.
Trots att försök tidigare har gjorts att upprätta demokratiska principer och ett fredligt samarbete med grannarna har situationen i Eritrea nu blivit mycket mer komplex, och det sker en gradvis försämring inom de flesta av de områden som övervakas av internationella organisationer. Dålig infrastruktur, låga läskunnighetsnivåer bland befolkningen, en långsam ekonomisk tillväxttakt och religiös obskurantism kulminerar i åtgärder för att värva fler ungdomar till de väpnade styrkorna, och svaret på dessa åtgärder blir försök att lämna landet.
Vilka normer för mänskliga rättigheter vi än tillämpar kan ett sådant tillstånd inte få passera obemärkt. Vi får inte vara passiva när ledamöter i Eritreas parlament och utländska journalister fängslas utan några formella anklagelser, när de friheter som föreskrivs i Eritreas författning kränks och när de grundläggande kraven i de internationella konventionerna om mänskliga rättigheter förnekas. Vi måste agera enligt artikel 96 i Cotonouavtalet, som kommissionsledamot Ján Figel redan har sagt. Det resolutionsförslag som har lagts fram är ett första steg på vägen mot förändring, och ett försök att bidra till att hitta en lösning på det som ser ut som en hopplös situation i ett av världens fattigaste länder. Jag uppmanar er därför att rösta för denna resolution. 
Gahler (PPE-DE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Vår debatt i dag är fokuserad på den dramatiska situationen i Eritrea. Man borde i stället säga den dramatiska situation som vi även ser i Eritrea, eftersom vi ser drastiska utvecklingar av denna typ i många afrikanska länder. I sitt tal i går inför denna kammare presenterade president Mbeki en lång lista över problemområden i Afrika, en lista som det skulle ha varit omöjligt att göra fullständig, även om jag – tyvärr – inte tror att det var en tillfällighet att Zimbabwe inte nämndes.
I dag följs då vår debatt om Elfenbenskusten av en om Eritrea, ett land som inte har varit självständigt särskilt länge och som redan har varit inblandat i en blodig gränstvist med sin större granne, Etiopien. Landets inre är också uppdelat, och 1997 års författning, enligt vilken medborgerliga rättigheter, däribland religionsfrihet, garanteras, är inte ens värd papperet som den har skrivits på. Elva tidigare parlamentsledamöter, de så kallade ”Asmara 11”, har fängslats sedan september 2001 utan att några anklagelser har riktats mot dem. Afrikanska kommissionen för de mänskliga rättigheterna och folket krävde i mars 2004 att de skulle friges, och det är en positiv utveckling att höra sådana krav från Afrika självt.
Journalister har arresterats, och landet intar, såsom redan har nämnts, den föga avundsvärda platsen femma från slutet i betygsättningen av tryckfriheten i världen. Vi kräver respekt för de mänskliga rättigheterna, däribland rättigheter för alla fångar, och särskilt för de ungdomar som arresterades den 4 november, som också måste få rätt att kontakta sina advokater och anhöriga.
Vi uppmanar särskilt rådet och kommissionen att inleda det samrådsförfarande som föreskrivs i artikel 96 i Cotonouavtalet i syfte att förhindra att denna typ av regim profiterar på de privilegier som ges i detta avtal.
Samtidigt måste vi öka det humanitära stödet och även ge mer stöd till alla icke-statliga aktörer som kämpar för varken mer eller mindre än den ädla ordalydelsen i 1997 års författning.
Belder (IND/DEM ).
   – Herr talman! Den politiska dialog som Europeiska unionen för med de eritreanska myndigheterna domineras av den oroande situationen när det gäller religionsfriheten. Det var den nederländska regeringens svar den 6 maj på breda parlamentariska frågor om religionsfriheten i Eritrea. Resolutionsförslaget gör inte detta viktiga meddelande från rådets sittande ordförandeskap rättvisa, och det beklagar jag djupt. Låt oss påminna oss om nyckelfakta.
För det första finns den allmänna religionsfriheten i Eritreas författning. För det andra finns det emellertid ett regeringsdekret från maj 2002, enligt vilket alla religiösa grupper skall registreras. För det tredje gäller dock denna registrering inte för fyra av dessa religiösa grupper, nämligen ortodoxa kristna, muslimer, katoliker och medlemmar i Eritreas evangeliska kyrka. För det fjärde förvägrades i åratal många små protestantiska kyrkor registrering, och deras bönehus stängdes officiellt. För det femte är, enligt en rapport från den amerikanska regeringen, sannolikt mer än 200 medlemmar i grupper som inte är registrerade just nu fängslade. För det sjätte tvingar den eritreanska polisen medlemmar i kyrkor som inte är registrerade att underteckna uttalanden där de avsäger sig sina religiösa övertygelser.
Herr talman, herr kommissionsledamot! Det finns inte tillstymmelse till religionsfrihet i Eritrea. Därför hoppas jag att Europeiska unionen kommer att fortsätta att göra allt den kan, helst gemensamt med den amerikanska regeringen, som har visat sig vara lika engagerad i fallen av kränkningar av religionsfriheten i Eritrea. Detta är faktiskt ett utmärkt tillfälle att utforma det transatlantiska samarbetet för att upprätthålla västvärldens värderingar, vilket vi desperat behöver i 2004 års europeiska union. 
Tannock (PPE-DE ),
   . – Herr talman! Eritrea är ett litet land i Östafrika med fyra och en halv miljoner invånare som blev självständigt från Etiopien så sent som 1993 efter 30 år av bitter kamp. Därefter kastade sig landet dåraktigt nog genast in i en annan konflikt, först mot Jemen om fiskeområden runt Hanishöarna och sedan 1998 återigen mot Etiopien om omstridda gränsområden. Den senare konflikten löstes inte förrän i juni 2000, sedan cirka 70 000 personer dödats. 
Fortfarande vägrar Etiopien att acceptera att Internationella gränskommissionen tilldelat Eritrea byn Badme och att FN har en 4 200 man stark fredsbevarande styrka vid gränsen, även om dess arbete försvåras av Etiopiens vägran att tillåta gränsdragningen och Eritreas restriktioner för FN:s arbete.
Eritrea är ett väldigt fattigt land och med undantag av Demokratiska republiken Kongo det enda landet i Afrika som på obestämd tid skjutit upp valet som utlovades av president Isaias Afewerkis så kallade övergångsregering enligt 1997 års konstitution och som ursprungligen skulle hållas i december 2001. I spåren av detta har presscensuren och fängslandet av journalister följt, nu nyligen fängslades en svensk medborgare. Den regerande Folkfronten för demokrati, något av en felbenämning om jag får säga så, är det enda lagligt tillåtna partiet. Ett nytt parti bildades dock 2002 av exileritreaner under namnet Folkets befrielsefronts demokratiska parti.
Amnesty International beskriver kränkningarna av de mänskliga rättigheterna som fruktansvärda och redovisar den rutinmässiga tortyren av politiska fångar, inklusive Asmara-11-gruppen av före detta parlamentsledamöter. Nyligen skall fångar, efter vad som påstås, ha avrättats i Adi Abetos militärfängelse, och regeringen i Sudan, som själv inte är känd för sin respekt för de mänskliga rättigheterna, beskyller nu Eritrea för att hjälpa rebellerna och deras grupperingar i Darfur.
Detta land befinner sig i en tragisk situation och min grupp, PPE-DE, kräver att den nya Barrosokommissionen som godkändes i dag skall visa sitt engagemang för demokrati och mänskliga rättigheter i Afrika genom att åberopa förfarandet enligt artikel 96 i Cotonouavtalet och undersöka vilka ytterligare åtgärder som måste till för att återställa lag och frihet i detta land. 
Figel’,
   . – Herr talman! Ärade ledamöter av Europaparlamentet! Jag är tacksam för era inlägg, som varit fullständigt entydiga. Kommissionen delar era åsikter och är mycket bekymrad över den eritreanska regeringens åtstramning när det gäller de mänskliga rättigheterna.
Regeringen håller på att införa begränsningar av yttrandefriheten liksom av informations-, förenings- och rörelsefriheten. Några av punkterna har utarbetats av Evelin Lichtenberger och Jaromír Kohlíček. Kommissionen beklagar att inget tyder på att demokratiska reformer kommer att genomföras under den närmaste framtiden.
Begränsningarna i religionsfriheten är en del av en allmän tendens att strängt begränsa medborgerliga och politiska rättigheter i Eritrea. Kommissionen är medveten om rapporterna från olika internationella partner om hur den eritreanska regeringen har kränkt de mänskliga rättigheterna och religionsfriheten och håller på att begränsa rätten till fri religionsutövning för några av de religiösa minoriteterna. Enligt flera olika informationskällor har regeringen trakasserat, arresterat och fängslat medlemmar av icke godkända religiösa grupper, till exempel Jehovas vittnen och anhängare av Bahai-tron.
Den 4 november kunde kommissionen bevittna händelser i Asmara där eritreanska säkerhetsstyrkor urskillningslöst arresterade tusentals ungdomar misstänkta för att smita från militärtjänsten. Dessa arresteringar ägde rum på gatorna, i affärer och på kontor, vid vägspärrar och i bostäder. De arresterade hålls fängslade i militärfängelser och anses löpa risk att behandlas illa. Enligt rapporter har några skjutits till döds och många fler sårades efter oroligheter i ett av fängelserna. Släktingar och advokater får inte träffa de intagna.
Så vad görs? Kommissionen försöker ta itu med problemet genom att stödja icke-statliga organisationers projekt i Eritrea för att öka medvetenheten om de mänskliga och medborgerliga rättigheterna, stärka civilsamhällets organisationer och oberoende medier. Eritrea är ett centralt land i EU:s initiativ för demokrati och mänskliga rättigheter och tilldelas 1,6 miljoner euro per år ur den budgetposten. Det har dock varit svårt att identifiera projekt inom civilsamhället och mänskliga rättigheter på grund av det lokala civilsamhällets svaga kapacitet och den ömtåliga politiska situationen.
Dessutom anser kommissionen att vi kan se systematiska kränkningar av de mänskliga rättigheterna och följer utvecklingen noggrant tillsammans med medlemsstaterna. Kommissionen håller på att analysera situationen och kommer snart att lägga fram förslag grundade på Cotonouavtalet, vilket efterlystes av Jaromír Kohlíček, Michael Gahler och Charles Tannock. Kommissionen måste dock understryka att det varit väldigt svårt att upprätta en dialog med den eritreanska regeringen. Nu när dialogen har upprättats anser kommissionen att den bör användas för att åstadkomma förbättringar i den interna situationen och de externa förbindelserna. Vi vill undvika hot och anser att man genom förtroendebyggande åtgärder har större chans att förbättra situationen för de mänskliga rättigheterna. Kommissionen kommer som en del av denna dialog att fortsätta att ta upp kränkningar av de mänskliga rättigheterna och i synnerhet fallet med den så kallade Asmara-11-gruppen och det fortsatta fängslandet av oberoende journalister.
När det gäller regionala förbindelser är Europeiska unionen i egenskap av vittne till Algeravtalet om lösning av gränskonflikten mellan Etiopien och Eritrea slutligen angelägen om att fortsätta en öppen, balanserad och måttfull dialog med båda parter. 
Talmannen.
   – Tack, herr kommissionsledamot.
Omröstningen kommer att äga rum härnäst.
Debatten är avslutad. 
Talmannen.
   – Vi skall gå vidare med omröstningen om de resolutionsförslag som har debatterats här i eftermiddag.
(1)
Mann, Thomas (PPE-DE ).
   – Herr talman! Vi förslår att denna resolution även skall omfatta punkt 20 i det utmärkta betänkande som presenterades i går av Raül Romeva i Rueda, om att häva vapenembargot mot Kina. Med er tillåtelse vill jag läsa texten i denna punkt: ”uppmanar rådet och medlemsstaterna att upprätthålla EU:s vapenembargo mot Folkrepubliken Kina och att inte försvaga gällande nationella begränsningar beträffande sådana vapenförsäljningar, anser att detta embargo bör upprätthållas tills EU har antagit en rättsligt bindande uppförandekod om vapenexport och Folkrepubliken Kina har vidtagit konkreta åtgärder för att förbättra situationen för de mänskliga rättigheterna i landet, bland annat genom att ratificera Förenta nationernas konvention om medborgerliga och politiska rättigheter och genom att till fullo respektera minoriteters rättigheter”. Det är den ursprungliga ordalydelsen, som möttes av allmänt bifall, och vi förslår därför att den tas in här. 
Talmannen.
   – Finns det före omröstningen om Thomas Manns muntliga tillägg några invändningar mot att detta tillägg läggs fram?
(2)
(3) 
Talmannen.
   – Jag förklarar Europaparlamentets session avslutad.
