Jämställdhetsaspekterna av den ekonomiska och finansiella krisen - Bedömning av resultaten av färdplanen för jämställdhet 2006-2010 och rekommendationer för framtiden - Stadga om kvinnors rättigheter - uppföljning (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är en gemensam debatt om
betänkandet av Raül Romeva i Rueda för utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhet mellan kvinnor och män om jämställdhetsaspekterna av den ekonomiska och finansiella krisen,
betänkandet av Ilda Figueiredo för utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhet mellan kvinnor och män om utvärderingen av resultaten av färdplanen för jämställdhet 2006-2010 och rekommendationer för framtiden (2009/2242 (INI)), och
den muntliga frågan till kommissionen från Zita Gurmai och Britta Thomsen för Gruppen Progressiva förbundet av socialdemokrater i Europaparlamentet, Gruppen Europeiska enade vänstern/Nordisk grön vänster, Gruppen Alliansen liberaler och demokrater för Europa, Gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen om stadgan om kvinnors rättigheter - uppföljning - B7-0305/2010).
Raül Romeva i Rueda
Herr talman! Jag vill tacka för möjligheten att diskutera denna fråga. Låt mig börja med en fråga, en mycket enkel fråga, men en som jag menar visar på det problem vi talar om på ett mycket bra sätt. Om vi hade haft Lehman Sisters i stället för Lehman Brothers, skulle vi då vara här i dag och prata om detta? Det vet vi inte eftersom det inte är så, men situationen skulle tveklöst ha varit helt annorlunda än den vi har i dag med kreditåtstramning och en ekonomisk och finansiell kris.
Det finns ett mycket tydligt samförstånd bland ekonomer, vare sig de är feminister eller inte, om att den nuvarande krisen har orsakats av ett antal institut som i grund och botten leds av män. Vi har därför objektiva uppgifter som pekar på att män är direkt ansvariga för denna situation.
Vi kan inte säga om situationen hade varit densamma om majoriteten hade varit kvinnor i stället för män, men jag anser att det är uppenbart att det skulle ha varit skillnad i fråga om både orsak och krishantering, och naturligtvis även i fråga om den pågående återhämtningen.
Jag tycker verkligen att det är viktigt att uppmärksamma ett annat faktum: att de finansiella organisationer som har fler kvinnor i ledningen inte alls har drabbats lika hårt av denna situation. Jag anser att detta borde få oss att stanna upp och fundera, vilket är precis vad vi gör i detta betänkande.
Vad vi vill göra är i någon mån att framkasta att denna kris, förutom att vara ett oerhört allvarligt problem, är och måste vara en möjlighet att rätta till några av de problem som fick oss att följa vad som uppenbart var fel väg. Dåliga strategier och brist på jämställdhet i många av dessa strategier var ett av dessa problem.
Jag vill i detta sammanhang påpeka och framhålla några mycket tydliga brister i den politiska hanteringen av krisen. Man har inte tagit till vara på denna möjlighet: inte någon gång har till exempel jämställdhetsperspektivet använts i det som kallas ”post-Lissabonperspektivet”, dvs. 2020-strategin. Det har, åtminstone hittills, inte funnits någon uttrycklig vilja att utforma en tydlig makroekonomisk politik och sysselsättningsriktlinjer som har ett tydligt och klart jämställdhetsperspektiv. Det är en sak att komma med förklaringar, men det som intresserar oss här är konkreta åtaganden.
Syftet med detta betänkande är att åtminstone inleda en debatt och ta upp en del frågor på bordet som vi anser är viktiga. Vi är medvetna om att vissa medlemsstater, vissa regeringar - bland annat regeringen i ordförandelandet: den spanska regeringen - har lett debatten om denna fråga och lagt en del frågor på bordet. Förutom att uppmärksamma och erkänna detta vill jag även stödja de kommande ordförandeskapen som ska eller kommer att vilja ta upp liknande frågor.
Jag anser dock att det är viktigt att påpeka en annan sak. Om vi verkligen vill rätta till några av dessa misstag är det mycket viktigt att vi förstår att det bland orsakerna finns en rad grundläggande saker och att den viktigaste är att det inte finns någon politisk vilja att utforma en tydlig jämställdhetspolitik.
Vad vi efterlyser i detta betänkande är därför för det första en politisk vilja, för det andra fantasi, vilket jag menar är viktigt att framhålla, och för det tredje - och detta är nyckelaspekten i betänkandet, åtgärder som är konkreta, tydliga och - om ni vill, bindande och obligatoriska. Vi har fått nog av goda intentioner.
Vad vi behöver är tydliga åtaganden och låt mig säga det igen: bindande, obligatoriska åtaganden som måste fullgöras. Att till exempel uppnå full sysselsättning för både kvinnor och män, men framför allt för kvinnor, bör vara ett mål i sig.
Ett konkret mål är kort sagt att sträva efter att sysselsättningsgraden bland kvinnor ska ligga på 75 procent senast 2020 eller att minska löneskillnaderna till 0 eller högst 5 procent, vilket är något vi länge har krävt. Det här är åtgärder som åtminstone redan diskuteras och som jag vill upprepa att några av oss vill ska vara obligatoriska.
Vi är medvetna om att både kommissionsledamot Viviane Reding och det spanska ordförandeskapet upprepade gånger har tagit upp dessa frågor och vi vill uppmana inte bara övriga grupper utan också övriga länder att inse att det här inte bara är en nyck, det är en skyldighet och ett krav och - jag upprepar - en möjlighet i den kris som vi nu går igenom. Jag vill hur som helst avsluta med att tacka för det arbete, det stöd och alla bidrag från de olika grupperna som har gjort denna text till en konsensus och en kompromiss, som tydligt kunde sätta fingret både på problemet och på det som är och borde vara lösningen.
Ilda Figueiredo
Herr talman, fru kommissionsledamot! Betänkandet som jag redogör för här har blivit till genom samarbete i utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhet mellan kvinnor och män. Detta samarbete omfattade även en utfrågning där kvinnoorganisationer, experter och Europeiska kommissionen själv medverkade. Jag vill tacka alla som deltog i arbetet.
Grundat på vår analys av färdplanen för jämställdhet 2006-2010 anser vi att vissa framsteg har gjorts, och vissa centrala aspekter av jämställdheten mellan kvinnor och män har ställts i förgrunden. I praktiken har dessa emellertid inte genomförts fullständigt eftersom den nödvändiga politiska styrkan har saknats.
Särskilt värd att uppmärksamma är den brist på jämställdhet som fortsätter att råda i det vardagliga livet. Detta omfattar exempelvis svårigheter att få ett arbete med rättigheter och rimlig lön, fattigdom, fortsatt diskriminering och stereotyper som bidrar till bestående jämställdhetsproblem, däribland problem med att få tillträde till utbildning och till ledande befattningar inom yrkeslivet, samt inom det ekonomiska och politiska livet. Det finns även motstridigheter i EU:s nuvarande politik som också bidrar till detta, och har gett upphov till att mer än 85 miljoner människor, de flesta av dem kvinnor och barn, lever i fattigdom till följd av arbetslöshet, otrygga anställningsförhållanden, låga löner, pensioner som inte når upp till existensminimum, och dålig tillgång till offentliga tjänster av god kvalitet.
Den nuvarande ekonomiska och sociala krisen har särskilt allvarliga konsekvenser för kvinnor, och detta förvärrar bristen på jämställdhet och problemen med diskriminering. Detta gäller löneskillnaderna mellan män och kvinnor, som är över 17 procent i genomsnitt, och den indirekta diskriminering som tenderar att tillta vid ökad arbetslöshet och som drabbar kvinnor och unga flickor.
De flesta arbetstillfällen som har skapats på senare år, särskilt arbetstillfällen för ungdomar och kvinnor, har varit otrygga och lågavlönade med bristande respekt för grundläggande rättigheter, särskilt för mödrar. Detta har också bidragit till de låga födelsetalen. Den vitt utbredda diskriminering som vissa grupper av kvinnor utsätts för är särskilt oroande. De värst drabbade grupperna är äldre kvinnor, kvinnor med vårdberoende anhöriga, invandrarkvinnor eller kvinnor från minoritetsgrupper, och kvinnor med funktionshinder.
Den utbredda fattigdomen och den höga arbetslösheten har tillsammans med våld och diskriminering även bidragit till den fortsatta och till och med ökande människohandeln med kvinnor och barn, och till prostitution i olika EU-länder. Detta kräver brådskande åtgärder. Tyvärr behandlades inte jämställdhetsperspektivet på ett tillfredsställande sätt i de förslag som ingick i kommissionens EU 2020-strategi. Vi hoppas därför att denna situation ska ses över på nytt och framför allt att kommissionsledamoten ska försöka ta itu med dessa frågor genom utarbetandet av jämställdhetsstrategin. Dessa frågor sträcker sig emellertid utöver ett enda ansvarsområde inom Europeiska kommissionen, och det behövs ett mycket större engagemang. Bland de många åtgärder som beskrivs i betänkandet vill jag därför lyfta fram fyra områden.
På det institutionella planet föreslår vi att den nya jämställdhetsstrategin ska bli ett handlingsprogram och ett politiskt åtagande på grundval av handlingsplanen från Peking och de framsteg som gjorts med denna. Kvinnors och flickors mänskliga rättigheter bör erkännas som en oförytterlig, nödvändig och odelbar del av de universella mänskliga rättigheterna. Vi förespråkar även att rådet ska anta kommissionens nya förslag till jämställdhetsstrategi efter samråd med parlamentet. Detta är ett försök att ge jämställdhetspolitiken större politisk kraft och ny drivkraft, och att anslå EU-medel till den så att målen kan uppnås effektivt. Vi anser att de årliga trepartsmötena mellan rådet, kommissionen och parlamentet är mycket viktiga, eftersom de gör det möjligt att bedöma hur strategin för jämställdhet mellan kvinnor och män framskrider i EU. Man bör även inrätta en årlig konferens om jämställdhet mellan könen, där kvinnoorganisationer och fackföreningar från de olika medlemsstaterna deltar, samt naturligtvis ledamöter av Europaparlamentet och de nationella parlamenten. Vid varje konferens ska ett i förväg bestämt tema uppmärksammas särskilt.
Jag vill dessutom uppmärksamma er på behovet av att integrera ett jämställdhetsperspektiv vid utarbetandet av alla förslag. Slutligen - jag är nästan färdig, herr talman - vill jag säga att vi insisterar på att de åtgärder som redan har meddelats ska tillämpas och genomföras, oavsett om det gäller europeiska jämställdhetsinstitutet, centrum mot könsrelaterat våld eller fullständig tillämpning av befintliga direktiv. På detta sätt kan vi göra kvinnors frigörelse och deras personliga och yrkesmässiga självförverkligande till det centrala målet för vårt initiativ och för själva strategin. Tack så mycket. Jag uppmanar er att tänka över de rekommendationer som vi har framfört här.
Zita Gurmai
Herr talman! Det faktum att kommissionen har valt att upprepa och stärka sitt åtagande om att förverkliga jämställdhet mellan kvinnor och män är en utveckling som vi välkomnar. Den form som valtsär ett dokument som kallas en ”kvinnostadga” och som presenterades i samband med Internationella kvinnodagen.
Detta dokument följer på en utfästelse som kommissionens ordförande Barroso gjorde inför Europaparlamentet, under diskussionerna före hans andra mandatperiod, om att utarbeta en kvinnostadga. Dokumentet är också utarbetat i åminnelse av 15-årsjubileet av den handlingsplan som antogs vid Internationella kvinnokonferensen i Peking och av 30-årsjubileet av FN:s konvention om avskaffande av all slags diskriminering av kvinnor. Sammanfattningsvis kan konstateras att dokumentet fyller många roller och att alla dessa roller är viktiga.
På vilket sätt ämnar kommissionen involvera de övriga EU-institutionerna, det civila samhället och andra berörda parter i detta initiativ?
En undersökning som Eurobarometern gjorde nyligen om jämställdhet visar att 62 procent av européerna anser att ojämlikhet mellan könen fortfarande förekommer på många samhällsområden. Vad kommer kvinnostadgan att göra för att tackla den här uppfattningen om ojämlikhet? På vilket sätt kan innehållet i kvinnostadgan överföras i mätbara mål och tydliga målsättningar?
Kommissionen kommer som vanligt att fortsätta sitt arbete utgående från en femårsstrategi för jämställdhet. Den nuvarande ”färdplanen” omfattade perioden 2006-2010.
På vilket sätt kommer kommissionens nästa femårsstrategi för jämställdhet att kopplas till kvinnostadgan och på vilket sätt kommer de berörda parterna att involveras i detta arbete?
När det gäller framtiden framgår det tydligt från betänkandet att vi i nuläget bland annat har behov av mer information, och att vi har problem med att bedöma framstegen med jämställdhet mellan kvinnor och män eftersom det saknas tydliga mål. Om ni är beslutna att uppnå resultat behöver vi utvärdera orsakerna till bristande jämställdhet och även utvärdera resultaten av våra åtgärder. Betänkandet handlar om utvärderingen av färdplanen för jämställdhet mellan 2006 och 2010, men vi måste naturligtvis vara mer ambitiösa än så.
Slutligen vill jag bara ta upp den europeiska skyddsordern. Vi kan inte vänta längre med att ge alla kvinnliga brottsoffer i Europa bästa möjliga skydd. Jag uppmanar kommissionen och rådet att under det spanska ordförandeskapets ledning utarbeta en progressiv och effektiv överenskommelse så snart som möjligt.
Eva-Britt Svensson
frågeställare. - Herr talman! I den bästa av världar hade vi i kväll inte behövt ha denna debatt. Då hade vi levt i ett samhälle som hade varit jämställt. Nu lever vi inte i den bästa av världar och därför har vi denna debatt. Men det får inte bara stanna vid en debatt. Det krävs konkreta åtgärder för att vi ska flytta fram kvinnors rättigheter och för jämställdhetsarbetet.
En stadga för kvinnors rättigheter, en stadga som tar ett helhetsgrepp på alla politikområden, är någonting som är välbehövligt. Jag tycker och anser att det inte är tillräckligt med uttalanden, med fina ord om jämställdhet. Det är inte tillräckligt med enskilda punktinsatser på olika områden. Nej, det behövs ett heltäckande arbete för jämställdhetsfrågorna - jämställdhetsstrategin, betänkandet som Ilda Figueiredo har lagt fram - men dessutom behöver vi en heltäckande stadga för kvinnors rättigheter.
För att utarbeta en sådan stadga anser jag att vi behöver ta till vara den kunskap, den kompetens och den erfarenhet som finns också utanför parlamenten. I kvinnoorganisationer, i NGO:s, överhuvudtaget i det civila samhället så finns det kunskap, kompetens och erfarenheter som vi bör ta till vara när vi utarbetar en heltäckande stadga.
Kommissionen har möjlighet att starta och koordinera en process mellan EU:s institutioner, de nationella parlamenten, NGO:s och så vidare för att utarbeta en sådan stadga. Jag är övertygad om att vi med det engagemang som Viviane Reding har i jämställdhetsarbetet har en möjlighet att tillsammans med kommissionen göra en sådan stadga.
Jag skulle också vilja säga att vi ofta, i vart fall inför varje val till Europaparlamentet, diskuterar hur vi ska få fler kvinnor att delta i parlamentsvalen och hur vi ska få fler kvinnor att delta i de politiska besluten över huvud taget. Då menar jag att det inte är tillräckligt att vi går ut och uppmanar kvinnor att delta i valen. Nej, kvinnor och våra medborgare över huvud taget är klokare än så. De ser naturligtvis på vad vi har gjort som har förändrat deras verklighet och vad vi har gjort i parlamentet för att förbättra deras livssituation och så vidare.
Det är därför vi nu ska använda denna mandatperiod till att visa kvinnor inom EU och i världen att det finns någonstans där vi verkligen gör skillnad för den verklighet de flesta kvinnor lever i.
Antonyia Parvanova
frågeställare. - (BG) I dag, när vi utvärderar de resultat som uppnåtts genom färdplanen för jämställdhet mellan kvinnor och män och samtidigt börjar arbeta på framtida riktlinjer för detta område, måste vi ägna särskild uppmärksamhet åt politik som direkt eller indirekt påverkar jämställdheten.
Vi förväntar oss att Europeiska kommissionen ska lägga fram en politik för kvinnor som har drabbats av orättvisor, hunger, fattigdom, människohandel och andra former av våld. Jämställdhet är ett ofrånkomligt krav för att vi ska kunna utöva våra grundläggande mänskliga rättigheter fullt ut, och en grundläggande princip för Europeiska unionen. Trots detta består brister i jämställdheten inom politiken och i kvinnors liv, och det måste vi vara medvetna om.
Det är därför särskilt viktigt för oss att arbeta för att befästa jämställdhetspolitik som främjar ekonomisk utveckling och social sammanhållning. Det behövs en ny, socialt hållbar modell, där alla de färdigheter som kvinnor har att erbjuda måste integreras i ekonomin, en balanserad ansvarsfördelning mellan män och kvinnor inom den offentliga och den privata sfären måste återställas, och det måste vara möjligt att förena arbete och privatliv.
När vi nu granskar betänkandet om färdplanen för jämställdhet mellan kvinnor och män, visar den aktuella muntliga frågan särskilt tydligt på Europaparlamentets inställning till politik för att främja jämställdhet. Jag anser att stadgan om kvinnors rättigheter, som ska följas av en strategi för upprätthållande av dessa rättigheter senare i år, gör det nödvändigt att befästa de framsteg som uppnåtts på detta område under de senaste årtiondena och att ta fram en stabil europeisk politik för att skapa ett mer fullständigt samhälle.
Vi förväntar oss att kommissionen som en del i jämställdhetsstrategin ska föreslå åtgärder som omfattar särskilda lagstiftningsinitiativ för att bekämpa våld mot kvinnor samt rättsliga och icke-rättsliga instrument för att motverka diskriminering på arbetsmarknaden, löneskillnader och trycket på kvinnor att ta lågkvalificerade arbeten. Effektiva åtgärder krävs också för att öka sysselsättningen och den sociala utdelningen för kvinnor som en del i EU 2020-strategin. Dessutom behövs program för att uppmuntra kvinnligt deltagande i den gröna ekonomin, politik som främjar större kvinnlig representation inom beslutsfattandet på företag, och slutligen lämpliga lagändringar för att öka antalet kvinnor på ledande befattningar.
Det är vår gemensamma plikt att öka medvetenheten om kvinnors rättigheter i Europa. Jag tror att våra förenade ansträngningar kommer att leda till en europeisk jämställdhetspolitik som understöds av genomtänkta strategier, åtgärder för upprätthållande och specifika program. Jag vill särskilt uppmärksamma att mot bakgrund av den världsomfattande ekonomiska krisen börjar kvinnors roll inom jordbruket bli mycket viktig.
Våra gemensamma åtgärder för att få ett slut på skillnaderna i sysselsättningsgrad och få fler kvinnor på ledande befattningar inom kommersiella företag och inom varje social sfär kommer i allmänhet att ge positiva resultat. Att uppnå jämställdhet kommer att ha en välgörande inverkan på produktivitet och ekonomisk tillväxt och innebära många sociala och ekonomiska fördelar för våra samhällen.
Fru kommissionsledamot! Vi saknar helt enkelt ambitioner. Europaparlamentet tvekar att ge prov på sin styrka. Vi är ansvariga inför våra väljare. De pekar ut bristande jämställdhet som det största olösta problemet i EU och vi väntar oss stöd från er så att vi kan arbeta tillsammans med att lösa detta problem.
Marije Cornelissen
Herr talman! Nästan ett år har gått sedan vårt nya Europaparlament valdes. Snart ett halvår har gått sedan Viviane Reding utnämndes till kommissionsledamot. Därmed har vi fyra år kvar tillsammans för att verkligen åstadkomma förändringar för kvinnor och män. Hur vi som parlament och Viviane Reding som kommissionsledamot kommer att bedömas vid slutet av dessa fyra år beror på de åtgärder vi vidtar och på det stöd vi kan uppbåda i samhället.
Ingen kommer att bli imponerad enbart av ord. Jag vill inte behöva säga om fyra år: ”Titta, här är en text från Viviane Reding, och här är en enorm bunt resolutioner från parlamentet.” Jag vill kunna säga: ”Ja, vi har sett till att alla pappor i EU får två veckors pappaledighet. Ja, vi har anpassat våra jämställdhetslagar så att de täcker alla områden och så att de omfattar transsexuella personer. Ja, vi har infört ett system som garanterar jämn könsfördelning i nästa Europeiska kommission.” Jag vill kunna säga: ”Ja, löneklyftan mellan könen håller på att försvinna, eftersom fler kvinnor har ordentliga arbeten med rimlig lön. Och ja, klyftan mellan könen när det gäller omvårdnad håller på att försvinna, eftersom fler män tar sin del av ansvaret för oavlönad vård av barn och andra anhöriga.”
Jag hoppas att alla grupper här i parlamentet kommer att förenas för att ge två starka betänkanden i morgon - Ilda Figueiredos och Raül Romeva i Ruedas betänkanden - och jag hoppas att Viviane Reding kommer att ha modet att omsätta dessa betänkanden i handling, även när det inte är lätt att få stöd för detta från en majoritet i rådet från början.
Vi kan inte göra detta ensamma. Vi behöver involvera de personer som detta är viktigt för. Jag är inte särskilt nöjd med hur kvinnostadgan har utarbetats hittills, utan någon medverkan från parlamentet eller civilsamhället, men jag godtar att detta är det sätt som Europeiska kommissionen har använt för att göra ett inledande uttalande och fastslå sitt engagemang för jämställdheten.
Viktigare är vad som händer härnäst. Som svar på våra frågor skulle jag mycket gärna vilja höra Viviane Reding berätta hur hon kommer att utarbeta en ambitiös strategi för våra kommande fyra år.
Isabel Martínez Lozano
God dag, herr talman! Jag vill tacka för att jag fått möjligheten att delta i denna debatt med parlamentsledamöterna nu i kväll. På rådets nuvarande ordförandeskaps vägnar vill jag gratulera er till de betänkanden som ni har presenterat för oss i kväll. Det råder inget tvivel om att de tydligt beskriver de problem som europeiska kvinnor ställs inför, de problem som vi står inför i dessa svåra tider och de utmaningar som vi som politiker måste ta oss an under de närmaste åren.
Jag har arbetat med dessa frågor - dessa problem som ni har belyst här under eftermiddagen - de senaste sex månaderna på rådets spanska ordförandeskaps vägnar, och några år dessförinnan på kommissionens vägnar.
Jag har alltså ägnat en del av mitt arbete, en del av det spanska ordförandeskapets arbete, åt jämställdhetsperspektivet inom den nya strategin för tillväxt och sysselsättning: EU:s 2020-strategi som sannolikt kommer att antas på torsdag, den 17 juli. Detta är helt klart ett mycket viktigt instrument som kommer att påverka all vår politik under nästa årtionde.
Utöver att integrera ett jämställdhetsperspektiv i denna strategi har jag också försökt att sätta kampen mot könsrelaterat våld högst upp på dagordningen. Detta problem, som tveklöst är den grymmaste formen av bristande jämställdhet, förblir ett allvarligt socialt problem i alla våra medlemsstater. Detta erkänns också i de betänkanden som just har lagts fram.
Vi har därför antagit några slutsatser som stärker kommissionens och medlemsstaternas mål och instrument för att utrota våld mot kvinnor. Den antagna texten innebär att de 27 medlemsstaterna, liksom kommissionen, åtar sig att utarbeta gemensamma initiativ och instrument för att tillsammans ta itu med det skamliga våldet mot kvinnor.
En av dessa slutsatser handlar om utarbetande av en europeisk strategi för att förebygga och bekämpa könsrelaterat våld. Kommissionen har faktiskt redan börjat arbeta med denna strategi. Dess primära syfte måste vara att samla in uppgifter som kan jämföras på europeisk skala, så att vi kan besluta om gemensamma mål och om resurser för att kunna uppnå dem, och ta de första stegen mot att inrätta en europeisk tillsynsmyndighet mot könsrelaterat våld.
När det gäller våld är ni säkert också medvetna om att det i dessa slutsatser även ingick ett förslag om att inrätta en gratis hjälptelefon för offer för könsrelaterat våld, samt en rad åtgärder som ska tjäna till att stärka det sociala skyddet för kvinnliga brottsoffer. Vi har också uppmanat kommissionen att undersöka den rättsliga grunden för möjliga nya rättsliga instrument som ska göra det möjligt för oss att bekämpa dessa brott mer effektivt i alla våra medlemsstater.
Dessutom blev jämställdhet den 7 juni återigen ett ämne för europeisk debatt i rådet (sysselsättning, socialpolitik, hälso- och sjukvård samt konsumentfrågor) på grund av antagandet av riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik. Som jag just sade kommer dessa att läggas fram inför Europeiska rådet den 17 juli. Jämställdhet mellan män och kvinnor är en viktig del i dessa riktlinjer, inte bara för att vi ska kunna återupprätta hög sysselsättning i det nuvarande krisdrabbade ekonomiska klimatet, utan också för att den nya modellen för smart och hållbar tillväxt för alla under nästa årtionde ska kunna genomföras i praktiken. Vi behöver nämligen även en hållbar social modell för att kunna ta hand om en befolkning som väntas åldras avsevärt under de kommande 20 åren. Omvårdnaden av denna befolkning kan inte få fortsätta att enbart bero på frivilliga kvinnor.
Om det är något som har framgått tydligt av dessa preliminära uttalanden om era betänkanden, och av alla de diskussioner som vi har haft under vårt ordförandeskap, så är det att om vi vill återuppbygga tillväxten på en stadig grund behöver EU kunna räkna med potentialen, förmågan och kunskapen hos alla sina medborgare - inklusive alla sina kvinnliga medborgare. Trots att kvinnor utgör majoriteten (60 procent) av de högskoleutbildade i EU, lyckas de inte uppnå sin fulla potential på grund av vissa strukturer i våra produktionssystem, som är lika orättvisa som ineffektiva.
För att kunna åtgärda alla dessa brister i jämställdheten på våra arbetsmarknader, som utgör ett verkligt hinder för gemensamma framsteg, måste målet på 75 procents sysselsättning 2020 gälla både män och kvinnor. Detta är inte bara en fråga om rättvisa. Om vi jämför andelen sysselsatta bland män och kvinnor inom EU, framkommer att 76 procent av männen har ett arbete, medan andelen kvinnor som arbetar är 63 procent. Följaktligen kommer det att behövas särskilda insatser på detta område under de närmaste åren för att ett större antal kvinnor ska komma in på arbetsmarknaden. Vi är alla överens om att för en ökning av antalet kvinnor på arbetsmarknaden krävs, liksom Raül Romeva i Rueda påpekade, även åtgärder för att minska löneskillnaderna, som förra året nådde ett genomsnitt på nära 18 procent i EU.
Andra jämställdhetsfrågor som kommer att ingå i EU:s 2020-strategi måste också lyftas fram, som arbetet för att motverka stereotypa föreställningar om kön inom undervisning, yrkesvägledning och akademisk vägledning. Vi vet att sådana stereotypa föreställningar i nuläget leder till en segregerad arbetsmarknad. Det samma gäller svårigheterna att förena arbete och privatliv.
Fru Figueiredo! När det gäller social delaktighet och kampen mot fattigdom, som är ett oerhört viktigt ämne, har vi också ägnat särskild uppmärksamhet åt kvinnors situation, med tanke på att kvinnor löper större risk än män att drabbas av fattigdom, till följd av lägre löner och pensioner samt till följd av att de ensamma åtar sig ansvaret för oavlönat omvårdnadsarbete.
Vi är också mycket nöjda med att ha uppnått en överenskommelse med parlamentet om förslaget till direktiv om likabehandling av kvinnor och män som är egenföretagare. Denna överenskommelse gör det möjligt att anta detta direktiv vid ett kommande rådssammanträde. Direktivet innebär ett erkännande av nya rättigheter för kvinnliga egenföretagare och deras medhjälpande makar eller partners.
Som sagt har vi under flera sammanträden diskuterat alternativa lösningar och förslag när det gäller de problem som vi debatterar här i dag. Slutligen har vi också diskuterat den framtida strategin för jämställdhet för 2011-2015, ett ämne som säkert även kommer att behandlas av kommissionsledamot Viviane Reding, och som säkerligen kommer att ge upphov till intensiva debatter i parlamentet under de kommande månaderna. Kommissionen kommer att lägga fram en färdplan för denna strategi inom de närmaste månaderna.
Herr talman! Avslutningsvis vill jag säga att debatten om krisen och om ekonomisk återhämtning inte får leda till att vi avstår från att stärka vår europeiska sociala modell. Jag är övertygad om att detta skulle vara ett misstag. Det skulle vara ett stort misstag vid denna tidpunkt, och därför anser jag att det är viktigt att hålla jämställdhetsdebatterna och jämställdhetspolitiken vid liv, eftersom de i så många år har möjliggjort inte bara tillväxt, utan tillväxt samtidigt som vi upprätthåller en avundsvärd och fulländad modell för social sammanhållning.
Viviane Reding
Herr talman! Jag var mycket imponerad av det arbete som utförts av era föredragande. Jag var också mycket imponerad av hur de olika politiska grupperna drar i samma riktning, frånsett några små skillnader. Dessa skillnader är inte viktiga, eftersom vägen och resmålet är de samma - och det är däremot mycket viktigt.
Tack också för att ni alla som har talat - föredragandena och även frågeställarna bakom den muntliga frågan - har understrukit att vi inte behöver fler texter, vi behöver handling. Jag instämmer med er, eftersom vi faktiskt vet vad vi vill och vi vet varför vi vill det. Vi vet att jämställdhet är det enda sättet för vårt samhälle att gå framåt, inte bara i kvinnofrågor utan på ett övergripande sätt.
Just detta är anledningen till att kommissionen, för första gången i sin historia, inledde sin femåriga mandatperiod med ett så kallat inledande uttalande och med en stadga som utgör ett politiskt åtagande från varje kommissionsledamot att öka jämställdheten mellan män och kvinnor inom sitt ansvarsområde. Stadgan innebär därmed att kommissionen som helhet åtar sig att sätta jämställdhet högt upp på dagordningen.
Detta är en sak. Den andra frågan är: Hur omsätter vi detta i handling? Hur ger vi kött på benen åt denna kvinnostadga som kommissionen förband sig till i mars? Nu är det dags för genomförandet. För det första har jag uppmanat alla mina kolleger i kommissionen att bidra till strategin, så att det inte bara blir den kommissionsledamot som talar till er nu som ansvarar för jämställdhet, utan också de övriga 26 kommissionsledamöterna som kommer att lägga fram sina bidrag inom sina särskilda avdelningar och ansvarsområden. Detta är mycket viktigt eftersom det aldrig tidigare har skett, och jag anser att det överensstämmer med den anda som alla de politiska grupperna har gett prov på här.
Hur kom vi fram till alla dessa idéer? De fem prioriteringarna i stadgan kom inte som en blixt från klar himmel. De bygger på resultaten av det omfattande samråd med berörda parter som vi genomförde 2009 som förberedelse inför den nya strategin. Jag ska återkomma till denna strategi senare.
Först vill jag tala om de mycket viktiga betänkanden som har lagts fram av Europaparlamentet. Jag börjar med Raül Romeva i Ruedas betänkande. Det ligger i linje med kommissionens ståndpunkt om hur krisen påverkar kvinnor och hur inverkan på kvinnor bör tas med i beräkningen vid åtgärder i samband med krisen. Jag har redan lyft fram denna fråga i den senaste årliga rapporten om jämställdhet mellan kvinnor och män. Jag underströk att den nuvarande krisen påverkar kvinnor mer än tidigare recessioner gjorde, eftersom fler kvinnor numera har avlönade arbeten och kvinnor ofta är mer utsatta på arbetsmarknaden. I början av krisen såg vi att arbetslösheten bland män ökade mycket starkt, mestadels på grund av problem inom byggnadssektorn och industrin. Nu ser vi att arbetslösheten bland män och kvinnor ökar i samma omfattning. Risken finns att på grund av offentliga budgetkostnader och även nedskärningar i utgifterna för jämställdhet - om än förhoppningsvis inte i alltför hög grad - kommer kvinnors sysselsättning säkerligen att påverkas. Det är alltså mycket viktigt att vi är medvetna om detta, och vi måste ta fram åtgärder. Därför stöder jag helhjärtat insatser för att integrera jämställdhetsaspekter i åtgärder för återhämtning. Jag anser att krisen utgör ett unikt tillfälle att införa politik som gör arbetsmarknaden och vårt samhälle mer jämställda i framtiden. Ordförandeskapet har redan klargjort mycket tydligt att vårt mål på 75 procents sysselsättning inte kan uppnås om inte kvinnorna medverkar.
Vidare till genusperspektiven på EU 2020-strategin: Inom de tre viktigaste delarna av strategin kan ingenting uppnås utan kvinnorna. Kvinnor utgör 60 procent av de universitetsutbildade och vi ”använder” dem inte på arbetsmarknaden. Om vi ska satsa på smart tillväxt och på den gröna ekonomin behövs det hjärnor och vi kan inte lämna dessa mycket välutbildade intellektuella kvinnor utanför. Vi kommer aldrig att kunna uppnå våra mål utan kvinnor. Det är därför jag anser att kvinnor behöver få hjälp för att 2020-strategin ska få ett positivt resultat. Målen kan inte uppnås om vi inte avsevärt förbättrar integreringen av kvinnor på arbetsmarknaden. Därför anser jag att det är mycket bra att Europaparlamentet ständigt har betonat strategins starka jämställdhetsdimension - och det med rätta eftersom vi verkligen behöver se till att kvinnor bidrar till strategin och också får del av fördelarna av strategin.
Vår jämställdhetsstrategi, som jag kommer att presentera i höst, kommer att innehålla många mycket konkreta beståndsdelar - inte för de närmaste månaderna utan för de närmaste åren. Vi kommer att ha en verklig färdplan för hur vi vill genomföra dessa mycket konkreta åtgärder mellan 2010 och slutet på vår mandatperiod - er mandatperiod som ledamöter av Europaparlamentet och min mandatperiod som ledamot av Europeiska kommissionen. Strategin kommer därför att inriktas mot att förbättra styret och den politiska dialogen, och kommer att genomföras i nära samarbete med våra huvudsakliga samarbetspartners på europeisk nivå. Något som togs upp här i parlamentet och som är helt riktigt är att vi skulle kunna skriva en jämställdhetsstrategi nu, men att den måste genomföras i praktiken i medlemsstaterna. Vi ser hur alla de berörda parternas instrument som har byggts upp över åren - sedan handlingsplanen från Peking - fungerar väl. I kristider måste vi se till att de fortsätter att fungera väl och att ingen försöker avskaffa dem. Jag räknar med hjälp från parlamentet. Om en regering skulle försöka göra något sådant är jag säker på att vi genast skulle höja rösten här i parlamentet.
Som jag sade i början deltog de berörda parterna i ett offentligt samråd om den framtida strategin. Detta samarbete, som ligger till grund för idéerna i den framtida strategin, måste bli till en givande dialog och precis som ni påpekar även en regelbunden dialog. Jag vill därför lyfta fram det betänkande om den nya strategin som utarbetats av Ilda Figueiredo. Jag anser att er idé om ett årligt trepartsmöte mellan parlamentet, rådet och kommissionen för att granska vad vi har gjort under årets arbete är en utmärkt idé. Enligt min åsikt vore det mycket bra att börja göra detta eftersom det skulle vara ett incitament för samtliga parter - kommissionen, rådet och parlamentet - att göra mer för att hjälpa till. En sådan jämställdhetsdialog skulle kunna grundas på den årliga rapport om jämställdhet som utarbetas av Europeiska kommissionen. Jag anser att det skulle kunna vara ett mycket aktivt och konkret sätt att arbeta.
Jag väntar mig också att medlemsstaterna ska stödja kommissionens åtgärder för jämställdhet - först genom att stödja den nya strategin, givetvis efter att de hört vad parlamentet har att säga om de förslag som jag kommer att lägga fram i slutet av september, och också genom att förnya EU:s jämställdhetspakt.
Sammanfattningsvis finns det tre områden där jag vill att EU:s åtgärder ska vara mycket effektiva och påtagliga. När jag talar om tre områden menar jag visserligen inte att dessa är de enda tre områdena, men enligt min åsikt skulle de kunna göras till våra huvudsakliga mål.
För det första behöver vi vidta kraftfulla åtgärder för att bekämpa våld mot kvinnor och se till att offer skyddas effektivt. Vårt gemensamma rättsliga område måste vara ett område där brottsoffer känner att de behandlas med värdighet och respekt och att de får skydd och stöd av hög standard, inte bara på ett område utan på många områden. Jag har gjort det till en prioritering att se till att kommissionen lägger fram ett omfattande paket om detta under det första halvåret 2011. Jag vet att det belgiska ordförandeskapet vill gå igenom vad som redan har gjorts, vad som är på gång och vad som återstår att göra vid en viktig konferens som kommer att äga rum i november. Man kommer att bygga vidare på det förberedande arbete som utförts under det spanska ordförandeskapet, resultaten från konferensen och förberedelser för kompletterande åtgärder under hösten, och sedan lägga fram ett omfattande paket i början av 2011.
Jag vill återigen bekräfta vad jag sade under utfrågningen och vad som har framförts tydligt även i kommissionens stadga: kommissionen kommer att använda alla möjliga instrument, inklusive straffrättslig lagstiftning om det behövs, för att utrota kvinnlig könsstympning. Vi anser att detta är en brutal sedvänja som det inte finns några ursäkter för och som under inga omständigheter kan få fortsätta att existera i Europa.
Jag kommer också att utarbeta ett rättsligt instrument för att öka det kvinnliga deltagandet i beslutsfattandet. Ni har rätt: med undantag för universitetsstudier är kvinnor allvarligt underrepresenterade på beslutsfattande befattningar på alla nivåer, både i offentliga och privata företag. EU måste verka för att sluta denna klyfta så mycket som möjligt.
Jag vet att jag inte har tagit upp alla de andra punkterna, exempelvis de olika typer av ledighet som skulle kunna komplettera mammaledigheten, målen för barnomsorg, löneklyftan och de olika alternativ vi har för att skapa mer insyn i dessa problem. Märkning, stadgor, pris och så vidare kommer alla att finnas med på dagordningen, och allt detta kommer att läggas fram i slutet av september.
Dessa konkreta åtgärder bör ni sedan kommentera och säga vad ni anser är struntprat, vad som inte räcker till och vad ni anser att vi behöver göra åt det. Vi arbetar med detta tillsammans med mina samarbetspartners. Vi har tagit del av åsikterna från alla berörda parter. Vi har fått era bidrag genom era betänkanden och resolutioner och vi har hört åsikterna från ministrarna som sammanträdde vid en mycket viktig konferens under det spanska ordförandeskapet. Allt som allt tror jag att vi kommer att kunna genomföra detta så att ni kan säga om fyra år: ”Ja, vi har lyckats.”
Lívia Járóka
Herr talman! Trots de resultat som EU:s jämställdhetspolitik har uppnått under de senaste femtio åren, och som vi har talat om i dag, finns det fortfarande, vilket många talare har påpekat, mycket kvar att göra. I EU:s färdplan för 2006-2010 - och många av parlamentsledamöterna var här när vi talade med kommissionen om den gamla färdplanen - efterlyste vi ekonomiskt oberoende, ett yrkesliv förenligt med privatlivet, lika representation, eliminering av våld mot kvinnor, undanröjande av stereotypa föreställningar samt åtgärder för att främja jämställdheten mellan könen i extern politik. Arbetet med att uppnå dessa ambitiösa mål måste fortsätta, det förstår vi alla.
För att uppfylla målen i den gamla färdplanen och definiera målsättningarna i den nya färdplanen, vilket den här debatten och samtliga betänkanden borde ha syftat till, förstår vi att kommissionen måste vidta särskilda åtgärder för att den befintliga färdplanen ska bli stark. Vi måste också lära oss av dess svagheter och råda bot på dem.
Vad som bekymrar mig mest är insynen. Det synliga inflytande vi kan ha över nationella och regionala verktyg för att uppnå jämställdhet mellan kvinnor och män på det här området. Trots att det fortfarande är svårt att bedöma den finansiella krisen, som Raül Romeva i Rueda sade, är det alldeles uppenbart för oss alla att konsekvenserna har varit extra allvarliga för kvinnor under den här perioden.
Därför är det så, och det måste vi oavbrutet lyfta fram, att otillräckliga investeringar i ekonomiska och sociala möjligheter för kvinnor begränsar den ekonomiska tillväxten fullständigt och gör att kampen för att minska fattigdom och sociala skillnader inom EU tappar fart. Vad som dessutom saknades från den gamla färdplanen - det diskuterades faktiskt men det hände inte särskilt mycket - var att bekämpa flerfaldig diskriminering, eftersom flerfaldig diskriminering baserad på ålder, handikapp, etnisk bakgrund eller ras, religion eller nationalitet och socioekonomisk ställning skapar många hinder för kvinnors ökade medinflytande och sociala framsteg. Detta är något vi inte talar särskilt mycket om. Lika sällan talar vi om vikten av att samla in, bearbeta och offentliggöra könsuppdelad statistik. Slutligen är det främst verktyg ...
(Talmannen avbröt talaren.)
Edite Estrela
Herr talman, fru kommissionsledamot, fru Isabel Martínez Lozano! I en artikel som nyligen publicerades i Time under rubriken ”The New Sheriffs of Wall Street”, står det att det inte är kvinnorna som styr Wall Street i USA, att denna ekonomiska kris inte heller är deras fel, men att det i den situation som nu har uppstått på grund av bristande reglering av den finansiella marknaden är det till dessa man vänder sig. De utnämns till chefsposter för att rensa upp i den oreda som deras manliga chefer har orsakat.
Detta är intressant. Männen orsakade krisen och kvinnorna måste lösa den. Om vi låter bli att ironisera, så står världsekonomin inför den värsta recessionen sedan depressionen. Den har fått sociala återverkningar överallt inom EU och de värsta effekterna har drabbat kvinnor, eftersom deras anställningsförhållanden är mer otrygga, de blir lättare avskedade och har sämre socialförsäkringsskydd. Mot denna bakgrund finns det anledning att befara att många medlemsstater kan komma att minska anslagen till den sociala sektorn, vilket återigen drabbar i första hand kvinnor. Det är inte rättvist att de mest utsatta är de som måste betala för misstag begångna av dem som spekulerar.
Som avslutning vill jag gratulera det spanska ordförandeskapet till att ha prioriterat kampen mot könsbaserat våld.
Sophia in 't Veld
Herr talman! För det första vill jag å min grupps vägnar tacka båda föredragandena och säga att min grupp helhjärtat kommer att stödja båda betänkandena, eftersom de tar upp en väldigt viktig fråga, nämligen jämställdhet mellan kvinnor och män. Att detta är viktigt tycker jag också framgår genom det stora antal ämnen som behandlas i dessa två betänkanden.
Men jag måste säga att jag är lite frustrerad, för om vi hävdar att vi vill ha handling, att vi vill åstadkomma något under de närmaste fyra åren, att detta är en fråga av högsta prioritet, att halva befolkningen diskrimineras och halva potentialen förblir outnyttjad, hur kommer det sig då att vi har den här debatten under det sista kvällspasset? Var är gruppledarna? Varför accepterar vi att detta inte har fått högsta prioritet? Jag föreslår att vi nästa gång insisterar på att den här frågan förs upp på dagordningen som en huvuddebatt. Om detta krav inte tillgodoses kan vi kedja fast oss vid dörren. Jag tycker inte att vi ska acceptera detta längre.
Marina Yannakoudakis
Herr talman! Kvällens debatt behandlar olika sätt att förbättra kvinnors villkor. Ibland genom positiv diskriminering som kvotering, ibland genom direkt lagstiftning om jämställdhet mellan kvinnor och män. Jag stöder initiativ som stärker samarbetet mellan medlemsstater i form av insatser mot lönediskriminering vid lika arbete samt åtgärder som skyddar kvinnor och män mot alla sorters våld, inklusive människohandel och kvinnlig könsstympning. Men vi måste också vidta kraftfulla åtgärder för kvinnors ökade medinflytande genom att öka förtroendet för deras kompetens, genom utbildning och genom åtgärder som skapar en miljö där fritt val uppmuntras.
En person som en gång i tiden levde i diskrimineringens skugga sade: Jag har en dröm. Även jag har en dröm. Jag ser fram emot den dag då vi ska arbeta, inte bara för större jämställdhet på arbetsplatserna utan också för att ge kvinnor förutsättningar att välja fritt och känna sig tillräckligt starka för att kunna uppnå sina mål. Det skulle vara den sanna färdplanen för kvinnor. Men vi måste ta ett litet steg i taget. Vi är alla överens om jämställdhetsprincipen och jag vågar påstå att det är vår grundläggande rättighet, men varför inkludera problem som gör målet mer diffust? Ämnet är komplext och att låta frågor som tillhör medlemsstaternas kompetensområden ingå, till exempel allmänna hälsoutgifter, gör inte saken lättare.
Vägen ligger inte helt öppen. Tyvärr måste jag säga att om vi ska lyckas uppnå jämställdhet måste vi se till att vägen är fri från saker som distraherar oss, för det är bara på en öppen väg som vi kan marschera enade framåt.
Charalampos Angourakis
Herr talman! Vi har fått höra många vackra ord, men vi har inte hört särskilt mycket om ”varför”. Därför anser jag att de två betänkandena, i bästa fall, inte är mycket mer än önskelistor, speciellt det betänkande som refererar till krisens verkningar. Jag säger detta för att de tyvärr inte behandlar de problem som kvinnor har drabbats av till följd av denna oacceptabla situation.
Om pensionsåldern i Grekland i dag höjs med mellan fem och sjutton år för kvinnor, så anser jag att det beror på både det kapitalistiska systemet och EU 2020-strategin, vilken inte har ifrågasatts. Jag kan inte se hur kommissionsledamoten kan tala om olika åtgärder för kvinnors jämställdhet när hon inte ifrågasätter denna strategi.
Vilka åtgärder ni än vidtar, fru kommissionsledamot, kan ni inte omkullkasta EU 2020-strategin, för ni har knappt ifrågasatt den ens. Därför anser vi att lösningen på problemet bara står att finna i kvinnors kamp, i alla arbetares kamp mot krisens konsekvenser, i kampen att störta kapitalismen.
Angelika Werthmann
(DE) Herr talman, mina damer och herrar! Jag ska inrikta mig på två frågor som är mycket viktiga för mig: den ekonomiska och finansiella krisen och den efterföljande lågkonjunkturen. De får under inga omständigheter användas som argument för att rasera de framsteg vi har uppnått så här långt när det gäller jämställdhet mellan kvinnor och män. På medellång sikt kan detta ytterligare skada den ekonomiska tillväxten.
Löneskillnaderna mellan kvinnor och män finns fortfarande kvar, och tyvärr är det likadant i hela Europa. Om vi tittar på genomsnittet inom EU är inkomstklyftan mellan män och kvinnor 17,8 procent. Här finns det tyvärr också vissa negativa avvikelser, som till exempel i Österrike, mitt hemland. Den senaste kvinnorapporten från Österrikes federala regering, visar att kvinnor bara tjänar 58,4 procent av männens bruttolön. Det finns bara två länder där denna löneklyfta är ännu större. Vårt generella mål måste vara att krossa detta glastak och det måste en gång för alla förpassas till historien.
Barbara Matera
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Jag anser att det är viktigt och inte mer än rätt att vi talar om Ilda Figueiredos betänkande. Det är ett betänkande som diskuterades länge i utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhet mellan kvinnor och män där jag är vice ordförande, både när kompromissändringsförslagen presenterades och när de många förslagen lades fram av gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater).
I betänkandet presenteras ett antal viktiga områden som vi inte har tagit itu med och löst på ett korrekt och bra sätt. Man har inte tagit hänsyn till etiska och kulturella frågor som är av grundläggande betydelse för majoriteten i det samhälle som vi företräder. Framför allt betonas i betänkandet fortfarande inte utvärderingen av resultaten av färdplanen för 2006-2010, trots att vi nu närmar oss slutet av fyraårsplanen och det är viktigt för Europaparlamentet att kunna uttrycka sina synpunkter i frågan. Därför kan jag inte dölja mina farhågor kring detta betänkande.
Iratxe García Pérez
(ES) Herr talman! Jag vill tacka Raül Romeva i Rueda och Ilda Figueiredo för deras arbete med betänkandena om jämställdhetsaspekterna i samband med den ekonomiska nedgången och färdplanen för jämställdhet.
Europaparlamentet är väldigt klart över att politiken för jämställdhet mellan kvinnor och män måste normaliseras, eftersom vi talar om en viktig tillgång som utgör 52 procent av EU:s befolkning.
Vår strategi måste omfatta aspekter som att förena privatliv och yrkesliv, kvinnors lika representation, undanröjande av stereotypa föreställningar och eliminering av alla former av våld mot kvinnor.
Jag vill ta tillfället i akt att be kommissionsledamot Viviane Reding komma med konkreta resultat och hörsamma de upprepade kraven från denna kammare, från ett stort antal medlemsländer och Europeiska kvinnolobbyn, som i dag startade en kampanj till stöd för skyddsordern för brottsoffer. Det är inte rätt tidpunkt att trassla in sig i procedurfrågor som fördröjer detta initiativ. Det är dags för dialog och förståelse.
Vi har över hundratusen skäl att agera nu, utan dröjsmål. Det enda vi behöver är den politiska viljan.
Siiri Oviir
(ET) Under de senaste fem åren har vi faktiskt gjort de framsteg som nämnts när det gäller ekonomiskt oberoende för kvinnor och män, och sysselsättningsgraden för kvinnor uppgår till nästan 60 procent. Samtidigt har löneskillnaderna mellan kvinnor och män inte förbättrats. Enligt siffror från 2007 fick kvinnor i genomsnitt 17 procent lägre lön än män. I mitt hemland, Estland, var skillnaden över 30 procent. 2007 var ett år med ekonomisk tillväxt. Vilka siffror kommer vi att få se när det nu snart är dags för nästa analys?
I alla länder gör man upp topplistor över de mest framgångsrika företagen. Landets rikaste människor synliggörs och applåderas. Men i regel är 99 procent av dem män. När vi nu tänker på löneskillnaderna mellan kvinnor och män blir det bara allt tydligare att i dessa människors vinster och vinstutdelningar ...
(Talmannen avbröt talaren.)
Krisztina Morvai
(HU) Jag är väldigt glad över dagens debatt om kvinnors rättigheter och jag välkomnar också dessa utomordentliga betänkanden. Men jag är inte särskilt nöjd med att majoriteten kvinnor, åtminstone i Ungern, mitt hemland, är omedvetna om sina rättigheter och inte lyckas hävda dem. Detta är en situation som kräver brådskande åtgärder. Ett av skälen till deras oförmåga att hävda sina rättigheter är att de inte har råd med en advokat. Vilka lösningar tänker jag då på? Vi behöver specialutbildade advokater, kostnadsfri rättshjälp och en webbplats med svar på vardagliga juridiska problem som kvinnor brukar stöta på. Vilka juridiska problem handlar detta om? Ett exempel är en kvinna som inte har fått barnbidrag på flera månader. Hon behöver information om vad hon ska göra, vem hon ska kontakta för att få hjälp. En kvinna som misshandlas fysiskt av sin man och som ringer polisen och bara får till svar att detta är en familjeangelägenhet och att de inte kan ingripa, hon måste kunna ta reda på om poliserna har rätt eller om hon kan få hjälp och från vem. En kvinna som har tre barn och som för tjugonde gången får nej efter en anställningsintervju av påhittade skäl ska kunna få reda på om hon har någon chans till juridisk gottgörelse. En kvinna som får sparken så fort hennes arbetsgivare upptäcker att hon är gravid måste kunna ta reda på om hon kan vända sig till någon. I dessa och liknande fall bör det ...
(Talmannen avbröt talaren.)
Anna Záborská
(FR) Herr talman, fru kommissionsledamot! Stadgan om kvinnors rättigheter, som är ämnet för dagens debatt, hänvisar till FN:s lagar. Offren för denna procedur är de nationella regeringarna, som ensamma ansvarar för att deras beslut, vilka fattats utifrån nationella behov, genomförs. Att hänvisa till FN är ett effektivt sätt att urholka de nationella institutionernas maktbefogenheter.
Vi behöver inte någon stadga så länge befintliga juridiska instrument inte har genomförts. Men till följd av kollektiv okunnighet föredrar vi kvinnor att få en ny deklaration framför att kämpa för att juridiskt bindande instrument ska genomföras.
Denna stadga bidrar till en paradoxal utveckling inom EU. Vi har redan tagit för vana att reglera moraliska principer. Nu håller social ingenjörskonst på att skapa en ovanlig paradox inom unionen. Vi privatiserar statliga tillgångar med fri konkurrens som förevändning, men vi förstatligar förhållandet mellan män och kvinnor. Unionen kopierar de dåliga exempel vi genomlevde i Central- och Östeuropa. Det är synd att social ingenjörskonst inte tar hänsyn till historiska erfarenheter så att vi kan undvika ett nytt nederlag, där de första offren kommer att bli kvinnor.
Marc Tarabella
(FR) Herr talman, fru kommissionsledamot, mina damer och herrar! Jag välkomnar Raül Romeva i Ruedas betänkande som lyfter fram en aspekt av krisen som alltför ofta glöms bort, nämligen följderna för kvinnor.
Redan när krisen började var vi i Europaparlamentet bland de första att slå larm om de skadliga följder krisen skulle kunna få för kvinnor om man inte vidtog lämpliga åtgärder. Vi påpekade också att krisen var en chans att göra EU till ett samhälle som skulle ta större hänsyn till jämställdhet mellan kvinnor och män om rätt politik och lämpliga åtgärder genomfördes.
Vi får förmoda att man struntade i våra råd, eftersom de olika åtstramningsplanerna inte ger någon differentierad lösning av krisen. De första som drabbades av krisen var produktionsindustrin och byggbranschen som i första hand är manliga sektorer. Sedan dess har flertalet branscher påverkats, och de första offren befinner sig längst ned i den socioekonomiska pyramiden, där kvinnor är i majoritet.
Därför måste vi skyndsamt ta itu med detta problem och anpassa de olika åtstramningsplaner som antagits av EU och medlemsstaterna även efter kvinnorna. Jag vill inte se att vi går trettio år tillbaka i tiden. Det är inget mindre än kvinnans självständighet som står på spel.
Roberta Angelilli
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Under de senaste dagarna har Europeiska unionen, delvis i ett försök att bekämpa den ekonomiska krisen, tvingat mitt land, Italien, att rätta sig efter kravet att kvinnor inom den offentliga sektorn ska gå i pension när de fyller 65. Därigenom får de samma pensionsålder som männen.
Jag anser att vi bör välkomna dessa bestämmelser, vilka alla handlar om lika ansvar för kvinnor och män, men jag tror också att kvinnor tycker att de har andra prioriteringar: Att bekämpa arbetslöshet och otrygga arbetsförhållanden och få bort de oacceptabla löneskillnaderna.
Sedan har vi det stora problemet med otillräcklig service. För att bara ta ett exempel är det mycket svårt att tala om jämställdhet när barnomsorgen är så dåligt utbyggd. Det är till och med svårt att hitta eller behålla ett arbete. Jag är säker på att kommissionen kommer att visa ...
(Talmannen avbröt talaren.)
Olga Sehnalová
(CS) Fru kommissionsledamot, mina damer och herrar! Det finns tveklöst en jämställdhetsaspekt av den ekonomiska nedgången och den finansiella krisen. Det finns risk för att den ojämlikhet vi brottas med kommer att bli ännu djupare. Löneskillnader, press på arbetslagstiftningen, mödrarelaterat socialskydd och mödrars villkor på arbetsmarknaden är bara ett par exempel.
De krisrelaterade budgetnedskärningarna i olika länder är en oundviklig realitet. De påverkar främst den offentliga servicen och dessa tjänsters tillgänglighet. Kostnadsbesparingar påverkar inte majoriteten av de mäktiga stagliga myndigheterna särskilt mycket. Besparingarna fokuserar därför på de områden där man kan förvänta sig minst motstånd från de parter som påverkas av nedskärningarna, och man förlitar sig på att människor ska klara av det för att det helt enkelt inte finns något annat alternativ. Omsorg om barn och äldre föräldrar är under alla omständigheter fortfarande en plikt. I överväldigande hög grad är det kvinnor som får ta på sig den här rollen.
Minskade anslag till social service, där främst kvinnor är anställda, toppar också listan över kostnadsnedskärningar. Det är de enskilda regeringarnas ansvar att även se på saken ur detta perspektiv när de planerar för besparingsåtgärder i budgeten och deras påverkan, och för att välja en väl balanserad strategi när de lägger bördor på den allmänna befolkningens axlar.
Regina Bastos
(PT) Herr talman, fru kommissionsledamot, mina damer och herrar! Jag vill börja med att säga att betänkandet om utvärderingen av resultaten av färdplanen för jämställdhet mellan kvinnor och män 2006-2010, vilken syftar till att påverka framtidens strategi i denna fråga, enligt vår åsikt skulle ha kunnat vara mer vägledande och mindre polemiskt. Det sätt som flera etiskt känsliga frågor behandlades på, i synnerhet frågan om kvinnors sexuella och reproduktiva hälsa, skulle ha blivit annorlunda om målet verkligen var att uppnå största möjliga samförstånd.
Med detta sagt vill jag betona att i tider av ”normal” ekonomisk tillväxt bekymrar vi oss mycket om kvinnors rättigheter, speciellt om skillnaden mellan kvinnors och mäns respektive situationer på arbetsmarknaden, i samhället och i familjelivet, men dessa problem förvärras kraftigt vid en ekonomisk och social kris som den vi upplever just nu. Det är därför det måste finnas ett starkare strategiskt engagemang från medlemsstaterna på lokal och regional myndighetsnivå och gemenskapsinstitutioner i frågor som gäller skydd ...
(Talmannen avbröt talaren.)
Rovana Plumb
(RO) Jämställdhetsaspekterna av den ekonomiska krisen, färdplanen för jämställdhet mellan kvinnor och män och stadgan om kvinnors rättigheter är tre ämnen med en gemensam nämnare: kvinnors status i samhället. Om vi verkligen vill förbättra kvinnors status i samhället måste vi föra en särskild politik och vidta sådana åtgärder som de som också anges i stadgan om kvinnors rättigheter och som föreslås i S&D-manifestet.
Om vi verkligen behöver bättre kvinnorepresentation i beslutsfattande strukturer inom både den offentliga och privata sektorn är det en absolut nödvändighet att införa jämställdhet mellan kvinnor och män i EU:s institutioner. Jag anser att Europaparlamentet och Europeiska kommissionen måste sätta ett exempel på det här området under 2014 genom att engagera sig och visa stark politisk vilja.
Seán Kelly
(EN) Herr talman! För mig är det en besvikelse att vi år 2010 fortfarande talar om kvinnors rättigheter trots de stora framsteg som EU har gjort, speciellt när det gäller att försöka uppnå lika lön för lika arbete.
Jag vill också framhålla bristen på i synnerhet kvinnliga rättigheter i tredje världen. Jag arbetade några månader som volontär i Malawi och blev förfärad när jag såg hur kvinnor behandlades där. För det första utförde de merparten av det hårda arbetet på åkrarna medan männen bara strosade runt, och för det andra var de sexuella rättigheter som vissa av männen hade, speciellt en man som kallades ”hyenan”, fullständigt vidriga.
Jag tycker att det är dags för EU att sätta upp villkor för utvecklingsstödet till dessa länder och kräva att en del av dessa avskyvärda sedvänjor tas bort. Ideella organisationer skulle också kunna betona detta lite mer än de gör. Jag ser fram emot en stadga om kvinnors rättigheter här i Europa, vilken förhoppningsvis ska kunna bli en modell som kan genomföras i hela världen.
Silvia Costa
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Jag tackar föredraganden som har tagit upp en viktig fråga, som även kommissionsledamot Viviane Reding till viss del har arbetat med. Vi måste se till att politiken för kvinnor och för lika möjligheter införlivas och integreras mer effektivt i den allmänna politiken på både Europanivå och nationell nivå. Jag tänker på krisen, fattigdom, utveckling, samarbete, sysselsättning och välfärd.
Jag anser dock att det finns tre frågor som bör betonas av kommissionen, av oss i vårt arbete och av medlemsstaterna. För det första vill jag att kommissionsledamot Viviane Reding betonar kvinnornas roll i EU:s yttre åtgärder. En ny inriktning som kvinnor måste bli mer medvetna om finns med i Ilda Figueiredos betänkande. Den andra frågan är kommissionens stöd för direktivförslaget om den europeiska skyddsordern, som är ett verktyg av fundamental betydelse för att garantera ...
(Talmannen avbröt talaren.)
Elisabeth Köstinger
(DE) Herr talman! Under senare år och årtionden har EU gått i spetsen för lika behandling av kvinnor och män. Vi måste vidga EU:s roll som föregångare. I den kvinnostadga som kommissionen har presenterat ser jag ett oundgängligt bidrag till jämställdhet mellan kvinnor och män inom EU. Men de insatser som gjorts för att stärka kvinnans roll i ekonomin, lika lön och fler kvinnor på chefsposter får inte bara stanna vid tomma ord. Vi måste backa upp dem med åtgärder. Framför allt måste vi anstränga oss mer för att övertyga manliga beslutsfattare om våra farhågor. Kvinnors problem är samhällets problem och rör alla. Men vi måste sätta stopp för diskriminering av kvinnor, både i och utanför vårt samhälle, och vi måste vidta kraftfulla åtgärder på det här området.
Evelyn Regner
(DE) Herr talman, fru kommissionsledamot! Skälet till att jag har bett att få ordet är att jag förväntar mig att ni, fru kommissionsledamot, vid slutet av denna mandatperiod ska kunna presentera en ordentlig lista över uppnådda resultat för oss.
Dagens tillkännagivande att ni tänker införa EU-krav på obligatoriska kvinnokvoter i företagsstyrelser är redan det ganska lovande. Ert tillkännagivande är logiskt, det är rättvist och skulle ha kommit för länge sedan och ger först och främst ett löfte om ekonomiska framsteg. Därför hoppas jag verkligen att ni kommer att följa upp era ord med handling.
Personligen har jag flera gånger försökt lägga fram ändringsförslag i fråga om reglering av finansmarknaden, problemet med affärsetik och riktlinjer för sysselsättningspolitiken. Jag ser redan ...
(Talmannen avbröt talaren.)
Mariya Nedelcheva
(FR) Herr talman, fru kommissionsledamot, mina damer och herrar! Finanskrisen, som har blivit en ekonomisk och slutligen också en social kris, har fått förödande konsekvenser för den positiva utveckling som tidigare hade uppnåtts i fråga om jämställdhet mellan kvinnor och män.
Vare sig vi talar om arbetslöshetssiffror eller löneskillnader är det tydligt att kvinnor lider mer av krisens konsekvenser, eftersom de ofta befinner sig i en mycket mer utsatt position än män. Därför är det viktigt att vi sätter upp tydliga mål på kort, medellång och lång sikt, att vi vidtar särskilda åtgärder som angriper brådskande problem och att vi avsätter tillräckliga resurser för våra åtgärder och ambitioner.
Medlemsstaterna har förvisso en hel del att göra på sin nivå när det gäller att öka det kollektiva medvetandet och utbyta bästa praxis. Men det är lika självklart att det är vårt ansvar, här i Europaparlamentet, att vägra anta texter som helt saknar substans och inte innehåller några som helst innovationer. Vi måste tvärtom se till att de innehåller adekvata och specialanpassade lösningar. Enkelhet, effektivitet, innovation, det är ...
(Talmannen avbröt talaren.)
Monika Flašíková Beňová
(SK) Jag välkomnar att det framlagda betänkandet är så detaljerat och av så hög kvalitet.
Jag kommer att inrikta mig på vissa specifika aspekter som framför allt är typiska för de postkommunistiska länderna. I dessa länder stödde staten framför allt typiskt manliga sektorer eller domäner, särskilt bilindustrin som är inriktad på export och som huvudsakligen är en manlig domän. Däremot fick till exempel sektorer där en majoritet av arbetstagarna var kvinnor inte något sådant statligt stöd.
Det bör även framhållas att de postkommunistiska länderna fortsätter att ha en halvindustriell karaktär. Därför ges det få möjligheter att stödja just de sektorer där en majoritet av arbetstagarna är kvinnor. Vi förväntar oss dessutom stora nedskärningar på framför allt det sociala området i de postkommunistiska länderna och detta kommer främst att drabba kvinnorna. Därför måste vi inrikta oss på denna aspekt och försöka hitta en lösning på detta problem.
Hella Ranner
(DE) Herr talman! Vi är alla överens i denna fråga. Det råder det ingen som helst tvekan om. Jag har emellertid ett förslag på hur vi kan snabba på utvecklingen lite och röra oss framåt på detta område.
Vi bör se till att vi alltid inkluderar och tar hänsyn till jämställdhetsfrågor i alla betänkanden som vi debatterar här i parlamentet. Jag är säker på att det finns många ärenden, kanske inte alla men säkert en hel del, där man skulle kunna ta upp jämställdhetsaspekter. På så sätt skulle vi snabbare kunna göra framsteg från insidan och Europaparlamentet skulle kunna bli ett föredöme på området.
Karin Kadenbach
(DE) Herr talman, fru kommissionsledamot! Jag skulle kunna kommentera många av de frågor vi har debatterat, men när det gäller krisen anser jag att vi bör inrikta oss på att se till att den inte drabbar kvinnorna värst.
När vi talar om konsolidering i de nationella parlamenten, inklusive här i parlamentet, får denna konsolidering inte ske på bekostnad av de socialt utsatta, eller på bekostnad av kvinnor i allmänhet. Om vi börjar spara in på sociala tjänster, utbildning och framför allt på barnomsorg kommer detta att påverka kvinnors framtid och försörjningsmöjligheter. Vad jag försöker säga är med andra ord att vi i EU 2020-strategin bör återinföra frågan om att införa ett jämställdhetsperspektiv i all politik och se till att integrering av ett köns- och jämställdhetsperspektiv i budgetarbetet blir standard i framtiden. Endast då kan vi se garantera att EU även i framtiden kommer att kunna genomföra allt det som vi i dag önskar och efterlyser.
Isabel Martínez Lozano
Herr talman! Det har sagts många intressanta saker här i kväll. Jag vill gratulera er till era bidrag och till era idéer, vilka utan tvekan är nära knutna till de förslag som krisen kommer att ge upphov till.
Kommissionsledamot Viviane Reding uppgav att vi redan har en massa dokument och att det nu är dags att agera. Det håller jag helt med om. Att börja agera är vad civilsamhället har uppmanat regeringarna att göra sedan 1995. Att agera innebär att vi fortsätter att arbeta för verklig jämställdhet, och detta - som Raül Romeva i Rueda sade - med fantasi och politisk vilja. Verklig jämställdhet innebär att förbättra kvinnors liv, att göra deras vardag lättare, att dag för dag göra så att män och kvinnor lever bättre liv.
Att betrakta krisen som en möjlighet är något som har upprepats ofta här i kväll. Jag håller med om detta. Jag håller med om att krisen även innebör möjligheter. För vissa har den redan inneburit en möjlighet. Vi får emellertid inte glömma att krisen även innebär risker och bakslag.
När det gäller frågan om jämställdhet har vi alltid rört oss både framåt och bakåt. Det är vi kvinnor väl medvetna om. Vi har aldrig tagit några steg framåt utan att samtidigt ta några steg tillbaka. För att förhindra sådana bakslag anser jag att det är viktigt att vi inte förlorar det samförstånd som råder på EU-nivå och att vi inte tappar bort den färdplan som har gjort det möjligt för oss att göra så stora framsteg de senaste åren. Vi medlemsstater bör inte heller avlägsna oss från färdplanen. Som kommissionsledamoten så riktigt påpekade är det oerhört viktigt att vi alltid strävar efter att följa kommissionens rekommendationer.
Jag slutar här. Jag tänker inte fortsätta mycket längre. Jag anser att vi inte kan lämna vår identitet och vår samförståndspolitik bakom oss. Det är just denna politik som har visat upp vår bästa sida för världen. För att kunna följa denna linje håller jag med Ilda Figueiredo om att vi i framtiden måste stärka samordningen med rådet, kommissionen och Europaparlamentet. Dessutom måste vi naturligtvis alltid ta hänsyn till civilsamhällets krav.
Jag vill gratulera parlamentet till denna debatt och de betänkanden som har lagts fram i kväll. Det spanska ordförandeskapet har 15 dagar kvar innan det lämnar över till det belgiska ordförandeskapet. Vi har strävat efter att inte glömma bort frågan om jämställdhet i den politiskt komplicerade och komplexa tid som råder just nu. Den spanska regeringen kommer självfallet att fortsätta att arbeta för att jämställdhetsfrågor ska vara högt placerade på EU:s dagordning.
Viviane Reding
Herr talman! Ni var varit så snäll och generös hela kvällen. Ni har tillåtit de ledamöter som har velat tala att göra detta och jag vill inte att ni ska behöva bli sträng och avbryta mig i slutet av mitt anförande.
Därför tänker jag inte upprepa det som redan har sagts. Till alla talare vill jag bara säga att jag har tagit del av deras förslag och synpunkter. Jag har framför allt tagit hänsyn till två oroande aspekter som hela tiden återkommer. För det första krisens effekter för kvinnor och för det andra behovet av konkreta åtgärder.
Jag tänker ta upp dessa aspekter med resten av kommissionen och lägga fram ett handlingsprogram i slutet av september. Vår strategi kommer att bestå av ett handlingsprogram som de tre institutionerna - tillsammans med arbetsmarknadens parter och intressenterna, dvs. kvinnoorganisationer och jämställdhetsorgan i medlemsstaterna - kommer att omsätta i praktisk handling under sina respektive fyraårsmandat.
Tack för ert samarbete. Tack till alla kvinnor för er entusiasm och ett särskilt tack till de få män som klarar att hävda sig bland alla dessa kvinnor.
Raül Romeva i Rueda
Herr talman! Först och främst vill jag ta upp den känsla av frustration som min kollega Sophia in 't Veld nämnde och som vi alla delar. Som vi har sett är emellertid detta, åtminstone för oss, en viktig, betydelsefull och avgörande fråga. Det är så vi uppfattar den och vi kommer att fortsätta att driva frågan tills vissa gruppordförande, oavsett om dessa är män eller kvinnor, förstår att den måste betraktas som en prioriterad fråga och inte bara är något som kan debatteras sist på kvällen.
Den andra fråga som jag anser att det är viktigt att framhålla har uttryckts på flera olika sätt av olika ledamöter, nämligen att jämställdhet inte bara är en nyck eller en onödig utgift utan i stället bör ses som en investering. Det är inte bara en nödvändig investering utan även en rättighet.
Detta är något vi måste komma ihåg när vi debatterar denna typ av frågor. Vi måste inse att i en situation som den rådande krisen är investeringar i och avsättandet av tid, politisk vilja och pengar till jämställdhet någonting som inte bara kräver all vår påhittighet, utan helt klart även all vår politiska vilja och uppmärksamhet.
Den tredje frågan tänker jag bara beröra mycket kortfattat. Jag anser att det även är viktigt att framhålla att vi för att nå målet om en sysselsättningsgrad på 75 procent till 2020, inte bara för män utan även för kvinnor, måste inse att detta innebär att vi måste vidta aktiva åtgärder för att främja och uppmuntra kvinnor att spela en större roll i det offentliga rummet, och även åtgärder för att uppmuntra och tvinga män att spela en större roll i det privata rummet. Det är omöjligt att uppnå ett av målen utan det andra. Det är viktigt att vi i vår politik inser att detta är två sidor av samma mynt. Om vi inte gör det kommer vi återigen att tvinga kvinnor att göra de där extra två dagarnas arbete.
Den fjärde och sista fråga som jag anser är viktig är att vi måste se till att krisen inte används som skäl för att göra nedskärningar på de områden där det minst av allt behövs nedskärningar. Så är fallet i det spanska jämställdhetsministeriet där vi för närvarande har de lägsta budgetarna. Nedskärningar där skulle innebära att detta inte ses som ett prioriterat område, vilket skulle vara ett allvarligt misstag. Det är viktigt att resten av EU:s medlemsstater inte bara förstår hur viktigt ett sådant ministerium är utan även kopierar det i sina egna länder.
Ilda Figueiredo
Herr talman! Även jag vill framhålla att även om denna debatt hålls på kvällen har många ledamöter deltagit, vilket är ovanligt för en så här sen debatt. Att så många har deltagit i debatten, trots de ogynnsamma förutsättningarna, gör detta till en seger i kampen för kvinnors rättigheter och jämställdhet.
För det andra har ledamöterna i sina anföranden i dag i allmänhet kommit med förslag på konkreta åtgärder och idéer som vi nu måste omsätta i praktiken. Alla här kan anta utmaningen och omsätta dem i praktiken. Avslutningsvis anser jag att den ökade vilja att omsätta förslag, ord och löften i praktisk handling är något som jag skulle vilja ta med mig som en mycket positiv aspekt från kvällens debatt. Denna ökade politiska vilja - i form av EU:s och medlemsstaternas samlade politik, eller i form av specifika åtgärder för att synliggöra kvinnor så att man uppnår jämställdhet och sociala framsteg - är ett viktigt bidrag och vi hoppas att vi om fyra år - som kommissionsledamoten nämnde - har uppnått en positiv balans i vårt arbete tillsammans med parlamentet, kommissionen och rådet.
Jag vill därför avsluta med att säga att tack vare den ökade politiska viljan och uppmärksamheten kring kvinnors drömmar och strävanden kan vi verkligen bidra till deras frigörelse och se till att deras drömmar slår in. Detta måste ske i form av personligt och yrkesmässigt förverkligande, genom att ta hänsyn till var och ens liv, med arbete, arbeten med rättigheter, deltagande i det sociala livet, och i förekommande fall i det ekonomiska och politiska livet, samt med en ökad grad av förverkligande inom deras familjer.
Talmannen
Debatten är härmed avslutad. Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.
Skriftliga förklaringar (artikel 149)
Corina Creţu  
EU:s socialministrar har medgett att 120 miljoner EU-medborgare lever under fattigdomsgränsen. Jämfört med statistik från innan krisen bröt ut har antalet fattiga ökat med 50 procent på bara två år. Konjunkturnedgången har snabbat på en tydlig tendens under det senaste årtiondet. Många fler kvinnor än män drabbas av fattigdom. Arbetslöshet, otrygga arbetsförhållanden, pensioner som ligger under existensminimum och svårigheter att få tillgång till offentliga tjänster av bra kvalitet är några av skälen till den fattigdom som gör det befogat att tala om en feminisering av fattigdomen i Europa. Tyvärr har många regeringar på högerkanten angett den pågående konjunkturnedgången som ett skäl till varför de har upphört att bekämpa könsklyftan. Budgeterna för omsorgstjänster och föräldraledighet har drabbats extra hårt. Detta kommer att få allvarliga följder, däribland för barn. När vi nu har nått halvvägs in i Europeiska året för att bekämpa fattigdom och social utestängning är resultatet negativt. Framtiden ser dyster ut. Varken på regeringsnivå i medlemsstaterna eller på EU-nivå ägnar man särskilt mycket tid åt problemen för de hårdast drabbade av våra medmänniskor och deras önskan att förbättra sina liv.
Vasilica Viorica Dăncilă  
Att undanröja varje form av diskriminering i varje sfär av det sociala och ekonomiska livet är en nödvändig förutsättning för att skydda de mänskliga rättigheterna och säkra varje medborgares välbefinnande. Vi måste hela tiden främja principen om lika möjligheter för män och kvinnor och se till att kvinnor i högre grad tar plats som fullvärdiga medlemmar i det ekonomiska och sociala livet. Jag anser att denna strategi måste speglas i den gemensamma jordbrukspolitiken så att man ser till att könen är rättvist och jämlikt företrädda. Å andra sidan kan strategin bidra till att olika politiska riktlinjer genomförs på ett effektivt sätt på EU-nivå. Jag anser att ekonomisk jämställdhet är oerhört viktigt för landsbygdsutvecklingen och att de åtgärder som genomförs som en del av pelare 2 i denna fråga även måste finnas kvar i den framtida gemensamma jordbrukspolitiken. Eftersom jämställdhetsprincipen främjas i EU-lagstiftningen och är ett grundläggande villkor för EU 2020-strategin anser vi att denna fråga bör ingå i den framtida gemensamma jordbrukspolitiken. Detta omfattar även användningen av nya instrument för att främja denna princip.
Joanna Senyszyn  
Jämställdhetsprincipen drivs inte på ett effektivt sätt. Enligt den spanska ledamoten Elena Valenciano har kor bättre skydd än kvinnor i EU. Vi utsätts för diskriminering på alla områden. Vi tjänar 18 procent mindre än män, vi är oftare arbetslösa och vi är underrepresenterade inom politiken, det offentliga livet och näringslivet. Det värsta av allt är att kvinnor inte ens kan utnyttja sina grundläggande rättigheter fullt ut. Kvinnors rätt till liv och personlig integritet, och deras reproduktiva rättigheter, kränks betydligt oftare. I Polen tillåts exempelvis inskränkningar i de mänskliga rättigheterna för kvinnor. I sitt avslag av ett förslag om att liberalisera rätten till abort slog författningsdomstolens ordförande 1997 fast att det är självklart att en gravid kvinna måste fråntas vissa av sina medborgerliga fri- och rättigheter. Inte nog med att detta inte blev slutet på hans karriär, det stärkte till och med hans ställning som ”moralisk auktoritet”.
Jämställdhetsfrågan måste synas ordentligt i EU:s budget. Den ekonomiska krisen får inte användas som skäl för att begränsa åtgärder till förmån för jämställdhet mellan män och kvinnor. Endast en konsekvent, långsiktig politisk strategi kan ge resultat. Att bara främja jämställdhet mellan könen och anta lagar som förbjuder diskriminering räcker inte. Lagstiftning skapar inte per automatik jämställdhet. Vi måste arbeta nedifrån och upp och stärka kvinnors sociala medvetenhet och solidaritet. För att förbättra kvinnors situation måste vi bekämpa stereotypisk och diskriminerande praxis och se till att manschauvinisterna försvinner från den offentliga arenan.
Joanna Katarzyna Skrzydlewska  
Herr talman, mina damer och herrar! Kvinnornas situation på arbetsmarknaden var inte tillfredsställande före krisen. Situationen höll emellertid på att förbättras, trots svåra och konstant olösta problem som olika lön för samma arbete och underrepresentation när det gäller ledande befattningar inom näringslivet. Dessa positiva tendenser får inte glömmas bort i diskussionen. En rapport från kommissionen visar att sedan 1995 har kvinnors bidrag till den ekonomiska tillväxten i EU ökat med en fjärdedel, och sysselsättningsgraden bland kvinnor har ökat 7,1 procent det senaste årtiondet och nått 59,1 procent. Till följd av krisen ökar arbetslösheten snabbare bland kvinnor än män. Kvinnor arbetar framför allt inom den offentliga sektorn. Därför löper de direkt risk att sägas upp vid en politik som går ut på att minska statens kostnader. De mekanismer som används för att lösa krisen är inriktade på att snabbt få tillbaka personer i arbete, och då framför allt de personer som förlorade sitt arbete som en direkt följd av krisen. För närvarande glöms därför de långtidsarbetslösa bort. Personliga omständigheter tvingar oftare kvinnor att ta otrygga deltidsarbeten. Med vetskap om alla dessa faror bör vi försöka tillämpa horisontella lösningar så att vi behåller samma sysselsättningsnivå som före krisen och inte tillåter en nedåtgående trend.
