
Talmannen.
   – Jag förklarar Europaparlamentets session återupptagen efter avbrottet torsdagen den 12 maj 2005. 
Talmannen.
   – Mina damer och herrar! Jag måste börja med att informera er om att en delegation från Knesset under ledning av Naomi Blumenthal, ordförande för delegationen för förbindelser med Europaparlamentet, är på besök i Europaparlamentet som ett led i våra interparlamentariska förbindelser.
Jag vill hälsa Naomi Blumenthal välkommen.
Jag hoppas att de möten ni har haft med ledamöter av Europaparlamentet har varit fruktbara, fru Blumenthal, och att dessa möten genom bättre ömsesidig information kan bidra till att rikta uppmärksamheten mot de villkor som är nödvändiga för en rättvis och varaktig fred bland alla de parter som är inblandade i konflikten mellan de israeliska och palestinska folken. 
Talmannen.
   – Jag måste påpeka att två av våra parlamentsledamöter i förra veckan ingick i en grupp européer som internerades på Havannas flygplats och inte tilläts att komma in i landet dit de hade kommit på turistvisum för att närvara vid ”Sammankomsten för främjande av det civila samhället”.
Jag måste påpeka att presidiet inte hade någon kännedom om detta besök i Kuba, att den nämnda gruppen inte var någon officiell parlamentsdelegation och att presidiet inte informerades efteråt av dessa ledamöter. Men detta hindrar mig inte från att ge uttryck för den oro över och det fördömande av dessa händelser som jag delar med kommissionen och rådet. 
Jag har tagit upp frågan med de kubanska myndigheterna, men jag anser också att jag måste tala om för er att mottagaren av Europaparlamentets Sacharovpris, Oswaldo Payá, har varit mycket kritisk till nämnda möte som han har beskrivit som ett stort svek mot oppositionen.
Det är inte någon svaghet att vara artig, men jag anser att vi alla bör söka bästa tänkbara information om de politiska evenemang som vi närvarar vid. Jag menar bestämt att detta inte på något sätt betyder att de kubanska myndigheternas agerande inte bör fördömas, men jag anser också att ni bör bli medvetna om denna situation och om den uppfattning som har uttryckts av en person som Europaparlamentet har hedrat. 
Jaime Mayor Oreja (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag anser att parlamentet har en skyldighet att uttryckligen fördöma det terroristiska bilbombsattentat som utfördes i Madrid i morse. Jag anser det vara min skyldighet att fullständigt och eftertryckligt fördöma detta attentat på egna vägnar men också, som jag tror, på alla Europaparlamentarikers vägnar. 
Talmannen.
   – Tack, herr Mayor Oreja. Applåderna efter ert inlägg visar att Europaparlamentet – naturligtvis – instämmer i ert fördömande av attentatet i morse, där lyckligtvis ingen blev dödad.
Talmannen.
   – Det finns en rad ändringar i föredragningslistan utöver dem som tillkännagavs den 12 maj. Dessa ändringar, som framgår av den rättelse som har delats ut, är följande:
Den första debatten under eftermiddagen blir debatten om förslaget om misstroendevotum mot kommissionen. Jo Leinens betänkande flyttas därför fram, och vi kommer att behandla det före Cecilia Malmströms betänkande, och Peter Skinners betänkande kommer att dras tillbaka från föredragningslistan.
Hannes Swoboda (PSE ).
   – Herr talman! Samtidigt som vi håller med om att Peter Skinners betänkande bör dras tillbaka från föredragningslistan vill jag bara påpeka att det i framtiden är helt nödvändigt att prioritera översättning, i synnerhet översättning av lagstiftningsförslag. Vi har ett stort problem inte bara med översättningar utan också med tolkning, och vi har ofta problem med tidsfristerna om betänkanden av detta slag inte kan översättas och slutföras i god tid. Jag vill för det första be att detta noteras och för det andra att Skinnerbetänkandet om möjligt bör placeras högst upp på föredragningslistan för sammanträdesperioden i juni så att vi kan behandla det före de rådssammanträden där betänkandet kommer att tas upp.
Talmannen.
   – Ja, ni har rätt, herr Swoboda. Betänkandet kommer att tas med på föredragningslistan för nästa sammanträdesperiod. Anledningen till att det dras tillbaka, på föredragandens begäran, är att det inte är tillgängligt på alla språken så som ni har påpekat. 
Claude Moraes (PSE ).
   – Herr talman! Jag skulle vilja utveckla Hannes Swobodas inlägg, eftersom betänkandet om minoritetsskydd i ett utvidgat EU också har dragits tillbaka från föredragningslistan på grund av att översättningen inte var slutförd.
Jag vill bekräfta att översättningen inte var slutförd och påpeka för kammaren att flera betänkanden av denna anledning nu dras tillbaka. Herr talman, kommer ni att undersöka varför detta så ofta händer parlamentsledamöter i hela kammaren? Jag begär att debatten och omröstningen om betänkandet om minoritetsskydd i ett utvidgat EU skall äga rum under den första sammanträdesperioden i juni när rådet närvarar. 
Talmannen.
   – Tack så mycket, herr Moraes. Anledningen är helt enkelt att det är mycket komplicerat att arbeta med 20 språk och att vi ibland har problem med att få fram översättningar till alla dessa språk på ett korrekt sätt och i tid. Jag beklagar att vi måste dra tillbaka även detta betänkande. Vi kommer att behandla det under nästa sammanträdesperiod. Ni måste förstå att den enda anledningen är att parlamentets arbete är så komplicerat.
Peter Skinner (PSE ).
   – Herr talman! Det är skönt att höra att föredraganden säger sig ha dragit tillbaka sitt betänkande. Han fick nämligen reda på detta i går kväll kl. 21.15! Detta är förvisso inte vanligt i denna kammare, men vi kan kanske förvänta oss att vad som helst kan hända. Men det kanske snarare är så att vi fick ge plats åt misstroendevotumet i dag och att lagstiftningsärenden därför kommer i andra hand i detta avseende. Det är uppenbarligen ett problem för denna kammare. Som vi vet måste vi föra in denna lagstiftning i en viktig fas, och nästa Ekofinmöte går bara att hålla den 7 juni. Det innebär att det sannerligen inte kommer att vara mycket tid över när omröstningen genomförs. Jag hoppas att era tjänstemän kommer att ta med det i beräkningen nästa gång ni överväger att dra tillbaka lagstiftningspunkter från föredragningslistan.
Pervenche Berès (PSE ),
   – Herr talman! Som företrädare för utskottet för ekonomi och valutafrågor vill jag helt enkelt protestera mot ändringen av föredragningslistan. Föredraganden har uttryckt sin åsikt på denna punkt. Samtidigt som vi kan förstå dessa översättningsproblem vill jag för egen del framhålla att de fortfarande förrycker hela vårt arbetsprogram, både i parlamentsutskotten och under plenarsammanträdena. Här finns ett verkligt problem, och jag föreställer mig att ni kommer att vara angelägen att lösa det så att vi kan komma in i den normala rytmen i parlamentets arbete. 
När det gäller lagstiftningsdimensionen i det förslag som just har dragits tillbaka från föredragningslistan vill jag göra ytterligare ett påpekande. Rådet ville att vi skulle inrikta oss på en överenskommelse om just detta instrument vid första behandlingen. Utskottet för ekonomi och valutafrågor vidtog de nödvändiga åtgärderna för att uppfylla detta önskemål. Förslaget antogs i vederbörlig ordning i utskottet, men det har ännu inte antagits av parlamentet. I likhet med många av mina kolleger anser jag detta beklagligt. 
Talmannen.
   – Jag noterar er protest, fru Berès. Vi kommer att göra allt vi kan för att se till att ni inte skall behöva protestera igen. 
Sarah Ludford (ALDE ).
   – Herr talman! Detta handlar inte specifikt om föredragningslistan för denna minisession, utan om en fråga som berör vårt arbete mer övergripande och följaktligen den första sammanträdesperioden i juni.
Många av oss råkade ut för flygstörningar på vår utresa från Strasbourg på torsdagen under den första sammanträdesperioden i maj. Jag skulle vilja fråga er vilka åtgärder ni har vidtagit för att diskutera detta med den franska regeringen och myndigheterna i Strasbourg för att säkerställa att våra resor till och från Strasbourg förlöper smidigt och utan avbrott?
För det första är vi många som reser till Strasbourg under protest, och om det inte går att säkerställa att vår resa dit och tillbaka fungerar ordentligt är det en mycket allvarlig fråga. Kan ni därför säga vilka åtgärder ni har vidtagit för att säkerställa att vår resa nästa gång fungerar problemfritt?
Talmannen.
   – Som ni vet berodde svårigheterna på en strejk bland arbetstagarna på flygplatsen. Jag kan tänka mig att Strasbourgs flygplats inte är den enda flygplats där det kan förekomma strejker. Jag föreställer mig därför att ni inte har någonting emot strejkrätten. 
Jag fortsätter nu med föredragningslistan för i morgon, torsdagen den 26 maj, där även följande ändringar kommer att göras.
Slutomröstningen om Niels Busks betänkande om undantagsåtgärder till stöd för marknaden skjuts upp till en senare sammanträdesperiod.
Paolo Costas betänkande om protokollet om ändring av avtalet om sjötransport mellan Europeiska gemenskapen och Kina med hänsyn till anslutningen av nya länder dras bort från föredragningslistan eftersom parlamentet ännu inte har tillfrågats. 
Och omröstningen om Jo Leinens betänkande om ändring av ramavtalet om förbindelserna mellan Europaparlamentet och kommissionen kommer att hållas efter de betänkanden om vilka omröstning sker i enlighet med artikel 131 i arbetsordningen. 
Talmannen.
   – Vi övergår nu till debatten om den första punkten, förslaget om misstroendevotum mot kommissionen. Jag måste upplysa er om att detta förslag om misstroendevotum, som lades fram den 12 maj och tillkännagavs i plenum, har ändrats när det gäller listan över de ledamöter som står bakom det, och det beror på att vissa nya ledamöter har undertecknat förslaget medan andra har dragit tillbaka sina underskrifter. Under alla omständigheter är slutresultatet att antalet underskrifter fortfarande överstiger det antal som krävs för framläggande av misstroendevotum i enlighet med Europaparlamentets arbetsordning. 
Nigel Farage (IND/DEM ),
   . – Herr talman! Jag skulle vilja säga till José Manuel Barroso att det är trevligt att se alla här i dag. Det har tagit tid att organisera denna sammankomst. Jag är medveten om att många av kommissionsledamöterna hellre skulle vilja vara i Frankrike och bedriva kampanj för en ja-röst. Av en mycket enkel anledning befinner de sig dock här. Jag skrev till dem alla den 3 februari och frågade vilka gratissemestrar och vilken gästfrihet de har fått ta del av sedan de blev kommissionsledamöter, men det kom inga svar!
Som tur var har dagstidningen publicerat en serie avslöjanden. Den upplyste oss om att Barroso hade åtnjutit en kryssning ombord på en lyxjakt som ägs av Spiros Latsis, som i flera år har gjort affärer med EU-institutionerna. Bara en månad efter denna semester fick hans skeppsvarv Lamda grönt ljus från Europeiska kommissionen för ett stöd på tio miljoner euro. Så sent som förra veckan blev ett företag som ägs av Latsis – – uppsatt på en slutlista med kandidater till det lukrativa motorvägsprojektet mellan Aten och Thessaloniki. Nu har jag fått reda på att till och med inom själva Europeiska kommissionen förespråkar Dusan Sidjanski, ordföranden för Rådgivarbyrån för europapolitik, också Latsisstiftelsen. Gudskelov för !
Vi har också fått veta att Peter Mandelson har åkt på semester med lobbyisten Peter Brown. Han åkte också med en lyxjakt som ägs av Microsofts medgrundare Paul Allen.
Vid installationen av ordförande Barroso i november förra året ställde jag följande fråga som avser denna kommission: ”Skulle ni köpa en begagnad bil av dem?” Jag antar att jag borde ha sagt ”en lyxjakt”! Vilken rättsinnig person kunde tro att kommissionen skulle kontrollera sig själv i detta avseende? Jag har inte anklagat Barroso eller någon kommissionsledamot för missgärningar, men det är ett fall av principen om Caesars hustru. Det är ett fall där det måste framgå att ni står över alla misstankar.
Barrosos reaktion var dock förnekelse. När hans brev slutligen kom förklarade han i det att ”gästfrihet är en naturlig ingrediens i privatlivet”. Uppenbarligen har han en mycket bättre vänskapskrets än jag, men det är sak samma. Var relationen till Spiros Latsis verkligen endast av privat karaktär? Förelåg det verkligen ingen intressekonflikt? Om så var fallet kanske Barroso skulle kunna tala om för mig varför han kort därefter avsade sig sjöfartspolitiken? Jag tippar på att han möjligtvis kände sig komprometterad.
Jag hoppas att Barroso kommer att vara tillmötesgående i dag. Det hoppas vi alla. Han bör dock komma ihåg att det vi ber om är att få alla papperna på bordet. Så långt tillbaka i tiden som 1961 införde president Kennedy en kodex av detta slag i Vita huset. Det kan göras, och det borde göras! Genom att ignorera min enkla begäran och genom att hävda att dessa gratissemestrar inte utgör någon intressekonflikt har Barroso satt sig själv i en föga avundsvärd position. När man befinner sig i ett hål måste man sluta gräva, och därför ber jag honom att lägga alla papperna på bordet.
Ingenting av detta skulle dock ha skett om inte det vore för 77 parlamentsledamöters mod. Dessa självständiga personer har blivit utsatta för mycket otrevliga hot och översitteri. Herr talman, med er tillåtelse och i enlighet med artikel 141.4, ger jag min kollega Roger Helmer tillfälle att ställa mig en fråga.
Talmannen.
   – Ett ögonblick, tack. För närvarande är det presidiet som fördelar ordet.
Nigel Farage (IND/DEM ),
   . – Tack så mycket, herr talman! Trots allt har det förekommit mycket översitteri. Ledarna för de fyra stora grupperna är så pass förblindade av sin tro på europeisk integration att de helt enkelt inte accepterar någon kritik, särskilt inte när den kommer från en fruktad EU-skeptiker som jag. Flera personer på denna namnlista kommer att rösta ”ja” till konstitutionen och tror på det europeiska projektet. Det handlar bara om att se till att parlamentet sköter sitt arbete! Vad tjänar Europaparlamentet för syfte? Det kan inte initiera lagstiftning, och det kan inte upphäva lagstiftning. Vad det kan göra är att anställa och avskeda chefer. Det kan ställa kommissionen till svars – Europas regering, som man hela tiden säger till mig. Jag hävdar att det är parlamentet som har misslyckats och att det är ledarna för de fyra största grupperna som är skyldiga i denna fråga.
Det händer om och om igen. Vad hände när jag i november förra året avslöjade att kommissionsledamot Jacques Barrot precis hade fått en fällande dom för delaktighet i ett förskingringsfall? Jag blev påhoppad, jag kallades för huligan och jag sades ha betett mig som en fotbollssupporter. Det enda jag gjorde var dock att säga sanningen!
När det gäller såväl den händelsen som denna kommer Martin Schultz att säga ”något måste göras”. Liksom den gamle storhertigen av York låter han sina tiotusen män marschera uppför kullen, bara för att motta ett samtal från Gerhard Schröder och låta dem marschera tillbaka ned igen!
I detta sammanhang ser jag det som en stor ironi att jag som en mycket engagerad EU-skeptiker har blivit ombedd att leda denna anklagelse i dag. Detta handlar dock inte om huruvida EU är bra eller dåligt. Allt vi undertecknare vill ha är öppenhet och ordentliga myndighetsrutiner. För en gång skull vill vi också att Europaparlamentet utför sitt arbete regelrätt!
Talmannen.
   – I enlighet med artikel 141.4 i arbetsordningen får Roger Helmer ställa en fråga till Nigel Farage. 
Helmer (PPE-DE ).
   – Herr talman! Med er tillåtelse och i enlighet med artikel 141 har jag en fråga till Nigel Farage. Jag undrar om han instämmer med mig i att de påtryckningar som utövats av de större grupperna för att underskrifterna skulle dras tillbaka från förslaget om misstroendevotum var en skymf mot demokrati och öppenhet, och drog skam och vanära över parlamentet?
Instämmer han med mig i att det var särskilt vanhedrande för Hans-Gert Poettering att utöva sådana påtryckningar på de brittiska konservativa med hänsyn till att vi valdes på ett löfte att bekämpa bedrägeri och korruption?
Instämmer han slutligen i att det var olämpligt av ledaren för de brittiska konservativa att begära ett tillbakadragande av de konservativas underskrifter under hot om ”mycket allvarliga följder”? 
Nigel Farage (IND/DEM ).
   – Herr talman! Jag instämmer i det Roger Helmer precis har sagt och som säkerligen överraskar alla.
Jag vill tacka honom för att han så tydligt illustrerar den översittartaktik som har tillämpats. Ledarna för de fyra största grupperna borde uppriktigt sagt skämmas för det sätt de har uppfört sig på.
José Manuel Barroso,
    – Herr talman, mina damer och herrar i Europaparlamentet! Det förslag om misstroendevotum som denna debatt handlar om är uppenbart oberättigat och saknar helt grund. Låt mig förklara varför.
Förslagets upphovsmän lade fram det med motiveringen att det var det enda sättet att tvinga mig att komma hit och förklara mig inför parlamentet i den här frågan. Ni vet faktiskt mycket väl att jag alltid står till förfogande för Europaparlamentet. Jag anser att min tillgänglighet är ett tecken på respekt för er institution och intresse för dess arbete och att tillgängligheten också ingår i mitt engagemang för öppenhet och insyn. Faktum är att den stora majoriteten här i parlamentet, vars åsikter kom till uttryck genom talmanskonferensen, ansåg att den aktuella frågan inte förtjänade att debatteras i plenum. Talmanskonferensen ansåg att alla tänkbara frågor hade besvarats tillfredsställande och utförligt i mitt brev av den 22 april 2005 till talman Josep Borrell. Alla förklaringar som jag ombads att ge gavs med andra ord i god tid. 
När det gäller själva sakfrågan har jag ingenting att tillägga till innehållet i detta brev. I augusti i fjol tillbringade jag tillsammans med min familj en vecka tillsammans med en tidigare lärare och vän till mig på inbjudan av en annan gemensam vän på den senares privata jakt i Grekland. Min vänskap med dem började för mer än tjugo år sedan när jag var vid universitetet i Genève. Detta är med andra ord ett långvarigt personligt och akademiskt vänskapsband från tiden innan jag började ägna mig åt politik, och vänskapens karaktär har inte förändrats sedan dess. Våra relationer har aldrig omfattat något slags affärsmässiga mellanhavanden eller intressen, och jag känner inte till något samband mellan dessa vänner och kommissionen som skulle kunna leda till berättigade misstankar om en intressekonflikt.
Upphovsmannen till förslaget hävdar att några dagars semester tillsammans med vänner föranleder frågor om ett beslut av kommissionen om utbetalning av statligt stöd i Grekland och mer allmänt om kommissionens etiska regler. Detta är en illvillig anklagelse. Det finns inget som helst samband mellan denna del av mitt privatliv och kommissionens verksamhet. 
När det gäller beslutet om statligt stöd i Grekland vill jag påminna kammaren om att beslutet fattades av den föregående kommissionen under Romano Prodi på grundval av ett förslag från Mario Monti vid en tidpunkt då jag inte satt i ansvarig ställning i kommissionen. Detta visar verkligen det orättvisa, oberättigade, ogrundade och absurda i detta förslag om misstroendevotum mot den nuvarande kommissionen. 
Detta tidsintervall, som upphovsmannen underlät att nämna i texten till förslaget, är förklaringen till att somliga ledamöter undertecknade förslaget utan att känna till fakta ordentligt, och det är ett tydligt bevis för upphovsmannens avsiktliga sofisteri. Dessutom måste jag påminna er om att den nuvarande kommissionen på min order och under min ledning har tillämpat de striktaste regler om öppenhet och intressekonflikter som någonsin har antagits av någon institution i Europeiska unionen. 
Kort sagt bygger förslaget om misstroendevotum på en meningslös insinuation. Att ledamöter av kommissionen kan ha personliga vänskapsband och dessutom att dessa vänskapsband är av exakt samma natur före och efter en kommissionsledamots inträde i tjänst och inte har något samband med hans eller hennes utnämning, detta är inte liktydigt med en intressekonflikt och kan inte beskrivas som en sådan. Att vänner och bekanta till en kommissionsledamot kan påverkas av kommissionens politik föranleder inte och får inte föranleda misstankar om en intressekonflikt. Detta gäller i samma mån kommissionen, ledamöter av Europaparlamentet och regeringsmedlemmar. Det finns inte en enda politisk beslutsfattare som saknar vänner eller bekanta. Om man drog den logiska slutsatsen av det sätt som förslagets upphovsmän tänker på skulle blotta existensen av dessa band paralysera varje demokratisk politisk process. Som jag redan har sagt och kommer att säga igen skulle detta vara absurt. 
Å andra sidan, varför diskuterar vi förslaget om misstroendevotum i dag om det är absurt? Varför har jag kommit hit med tanke på att till exempel min företrädare skickade en representant till debatten om det senaste förslaget om misstroendevotum i stället för att närvara personligen? Jag har kommit därför att jag anser att det är viktigt att veta exakt vad parlamentet anser om denna typ av politiska intriger.
Om jag är här är det därför att jag inte betraktar det här förslaget som ett personligt angrepp mot mig själv. Jag har ingenting emot upphovsmannen, och jag tror inte heller att han hyser något personligt agg mot mig. Han tycker bara att det är mycket egendomligt att någon får en inbjudan att tillbringa några dagar ombord på en jakt. Jag måste medge att jag inte känner någon som skulle vara tillräckligt modig att bjuda in honom ombord på en jakt under en enda dag. Jag förstår väl hans svårigheter.
Därför är det inte någon personlig fråga utan en allvarlig institutionell fråga, för detta slags angrepp tyder på att det finns en populistisk underström som ägnar sig åt att manipulera viktiga och komplexa frågor genom att förenkla dem på ett överdrivet sätt, en underström som motverkar det Europa vi håller på att bygga. 
I just detta förslag åberopar man faktiskt väsentliga demokratiska värderingar och begrepp som till exempel etiskt uppförande och öppenhet, men man gör det för att vilseleda utifrån rena antaganden. Det är ett försök att dölja det verkliga syftet med förslaget, som är att undergräva EU-institutionernas och hela integrationsprojektets trovärdighet genom att fabricera påstådda skandaler i stället för att föra en ideologisk debatt. Här går man över den gräns som skiljer demokrati från demagogi, och vi kan inte acceptera detta missbruk av den demokratiska processen. 
Herr talman, mina damer och herrar! Folket i vår union har ingenting till övers för politiskt effektsökeri. Européerna avvisar bestämt en politik som är inriktad på skandaler. Jag är säker på att en överväldigande majoritet här i parlamentet tänker på samma sätt och vill ge uttryck för detta på ett mycket tydligt sätt.
De politiska utmaningar vi står inför för närvarande kräver både grundlig tankeverksamhet och helhjärtade insatser från vår sida. Det är fullt legitimt att vara mer eller mindre entusiastisk för Europeiska unionen. Det är fullt legitimt att vara mer eller mindre kritisk till kommissionens eller Europaparlamentets inriktning. Det är fullt legitimt att ha andra politiska visioner. Vad som inte är legitimt är att spela ut en EU-institution mot en annan. Det är inte heller legitimt att förvanska parlamentets förfaranden på det sätt som detta förslag om misstroendevotum gör, att ägna sig åt sofisteri och insinuationer och att ifrågasätta människors motiv utan några bevis. Detta är inte något konstruktivt bidrag till debatten. Tvärtom innebär det att man ifrågasätter EU-medborgarnas rättmätiga krav på oss: att vi skall inrikta oss på deras förväntningar, deras oro och deras problem.
Den extremistiska inställningen hos upphovsmannen till förslaget är avsedd att dölja de verkliga förhållandena i stället för att tydliggöra dem. Låt mig upprepa för er alla, Europaparlamentets talman och ledamöter, att hela min kommission och jag har förbundit oss att tillämpa högsta tänkbara normer i fråga om öppenhet och etiskt uppförande. Låt mig ännu en gång understryka att vi är öppna för dialog med denna församling. Låt mig också återigen uttrycka vår tacksamhet för det stöd och den solidaritet som de allra flesta av er visar, och när jag säger det tänker jag särskilt på dem som inte alltid håller med mig i ideologiskt avseende men som ändå har ansett det viktigt att ta avstånd från detta slags politiska manipulationer som är riktade mot kommissionen. 
Det är i denna anda jag ber er att fördöma förslaget om misstroendevotum genom att förkasta det med stor majoritet, och jag tror att detta kommer att vara det enda värdet med denna debatt. Detta är det hoppfulla tecken som vi skulle kunna sända härifrån till hela EU, eftersom detta skulle vara det bästa sättet att tjäna demokratin, som ju är Europeiska unionens hjärtefråga. 
Hans-Gert Poettering,
   . – Herr kommissionsordförande, mina damer och herrar! Det finns debatter som man deltar i därför att man känner plikt och ansvar för den europeiska integrationen och dess institutioner, och detta är en av dessa debatter. 
De som har lagt fram förslaget om misstroendevotum har gjort det med stöd av artikel 201 i Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen och artikel 100 i vår arbetsordning. Samtidigt som vi respekterar denna rättighet vill vi också säga att förslagets upphovsmän genom att utnyttja den urholkar dessa rättigheter genom ett uppenbart missbruk av dem. 
Jämte de medlemmar i de andra grupperna som nämndes för en liten stund sedan har min vän Brian Crowley, ordförande för Gruppen Unionen för nationernas Europa, talat om för mig att han stöder vad vi sade den 13 maj, nämligen att upphovsmännen till förslaget har agerat på ett helt oberättigat och ytterst överdrivet sätt. 
Till detta skulle jag vilja tillägga att jag anser att förslaget är ovärdigt anständiga människor och att det är ett politiskt genomskinligt angrepp mot integrationen av vår kontinent. 
Som kommissionsordföranden har påpekat ägde kryssningen rum under andra hälften av augusti, vilket jag är väl medveten om. Det projekt som nämns i förslaget godkändes av kommissionen den 23 september, parlamentet röstade om Barrosokommissionen och godkände den 18 november och kommissionen trädde i tjänst den 22 november. 
Därför är det uppenbart att ansvaret för godkännandet den 23 september låg hos kommissionen under Romano Prodi. Detta visar hur absurt förslaget är och att det saknar trovärdighet. Det betyder att förslaget om misstroendevotum faller ihop som ett korthus!
Upphovsmännen till förslaget är i själva verket inte intresserade av José Manuel Durão Barroso som person. Det är ett angrepp på EU-institutionerna och deras trovärdighet, i synnerhet kommissionens trovärdighet. Det är en personlig vendetta som bedrivs med det otillständiga syftet att misskreditera EU-institutionerna och att göra det bara några dagar före folkomröstningarna om konstitutionen i Frankrike och Nederländerna. 
Fem ledamöter som tillhör Europademokraterna i denna grupp undertecknade förslaget. Det gjorde de utan att informera, än mindre rådfråga, ordföranden för deras nationella delegation eller gruppens ordförande. Låt mig säga här och nu att dessa fem ledamöter har ställt sig utanför Gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater och att de inte längre åtnjuter gruppens solidaritet. 
Jag vänder mig till Roger Helmer när jag säger att det inte finns någon medlem i denna grupp som jag har haft så mycket tålamod med som med honom. Ni, herr Helmer, har just lämnat ert medlemskap i PPE-DE-gruppen, och låt mig av respekt för varje individs värdighet säga att jag önskar er personligen allt gott i framtiden. 
Jag vill tala om för parlamentet att vi har förtroende för kommissionen och dess ordförande. För två veckor sedan fick jag uppleva något som för mig var en av höjdpunkterna i mitt politiska arbete här i parlamentet. En överväldigande majoritet av oss tog ställning till Europas förflutna, och genom att anta resolutionen om 60-årsminnet av andra världskrigets slut beslutade vi med stor majoritet att erkänna Europas historiska sanning och att slå in på vägen som leder till framtiden. Vi är väl medvetna om vårt ansvar, och vi kommer inte att tillåta någon att rubba vårt fasta beslut att fortsätta med det arbete för freden som integrationen av Europa innebär. Därför, herr ordförande, får ni och er kommission fortsätta med ert arbete, för vi stöder er helt! 
Martin Schulz,
   . – Herr talman, mina damer och herrar! Kommissionens ordförande berättar för mig att hans vänskapsband med Spiros Latsis går mycket långt tillbaka i tiden. I så fall, herr kommissionsordförande, måste jag fråga er om han var tillsammans med er i den maoistiska ungdomsrörelsen, för om han var det skulle det innebära att han var den enda maoistiska miljardären i Europa. 
Vad Hans-Gert Poettering just har gjort tycker jag är alldeles rätt. Med sådana medlemmar i er grupp som den ni just har vänt er till, herr Poettering, har ni inget ytterligare behov av politiska motståndare. Därför kan jag bara varmt gratulera er till att ha vidtagit den åtgärd som ni just har nämnt. 
Den fråga som vi är här för att diskutera har faktiskt redan besvarats. Det beslut som antas förtjäna kritik fattades inte av kommissionen under José Manuel Barroso utan av kommissionen under Romano Prodi, och det hörde till kommissionsledamot Mario Montis ansvarsområde. Som Hans-Gert Poettering just har visat genom att nämna datum är detta ingalunda någonting som den nuvarande kommissionen behöver stå till svars för. 
Upphovsmännen till förslaget, eller åtminstone hjärnorna bakom det, är väl medvetna om detta, och därför måste man fråga sig varför förslaget har lagts fram över huvud taget. Förslaget lades fram just för att åstadkomma det som sker här just nu. Detta var syftet med förslaget, varken mer eller mindre. Det finns inga politiska motiv bakom det. Syftet var att det skulle finnas kameror där uppe och att massor av människor skulle trängas med varandra framför ingången till kammaren. Syftet var att just detta skulle ske. Bara som en uppvisning och ingenting annat. Detta är den politiska substans som ligger bakom förslaget. 
Herr kommissionsordförande! Ni har rätt att begära att parlamentet skall tala om för er vad det förväntar sig av er och er kommission. Det gjorde vi ganska utförligt när kommissionen utnämndes. Min grupp har inte alltid varit nöjd med sina mellanhavanden med den nuvarande kommissionen, och ni kan vara förvissad om att om det finns saker som man behöver kritisera och invända mot kommer vi i Socialdemokratiska gruppen i Europaparlamentet att göra just detta. Om det visar sig att dessa beskyllningar är väl underbyggda kommer vi att ägna dem vår uppmärksamhet. 
Jag talar som företrädare för alla medlemmar i denna grupp när jag säger att jag inte är beredd att tillåta förtal och insinuationer som en strategi i parlamentets arbete. Detta är någonting som vi inte är beredda att acceptera. 
Av denna anledning förklarar jag som företrädare för Socialdemokratiska gruppen i Europaparlamentet att vi inte kommer att rösta för förslaget. 
Graham Watson,
   – Herr talman! Som företrädare för demokraterna och liberalerna här i parlamentet vill jag säga att undertecknarna av förslaget om misstroendevotum bär sig löjligt åt. De tar sig friheten att säga , men varken Nigel Farage eller Theresa de Villiers är någon Émile Zola – långt därifrån! Förslaget är ingenting annat än ett trick för att misskreditera Europeiska kommissionen. 
Vilket är det verkliga motivet för dem som har lagt fram förslaget? Det är inte öppenhet. Om det var det skulle förslaget inte ha undertecknats av minst fyra brittiska separatister som vägrade att offentliggöra detaljer om sina ekonomiska intressen på Internet. 
Undertecknarna av förslaget om misstroendevotum hade bara ett syfte, och det var att misskreditera kommissionens ordförande och hela unionen med honom. Varför valde de för övrigt att ta detta steg bara några dagar före folkomröstningarna i Frankrike och Nederländerna? Inte av något av de skäl som de förebar, utan för att ställa till med största möjliga besvär för unionen inför dessa folkomröstningar. 
 Herr Barroso! Ni måste känna er ganska rådlös. Vi inledde en debatt om gästfrihet. Ni lämnade frivilligt uppgifter om er semester med Spiros Latsis som ett exempel. Det handlar om en långvarig vänskap, och om en semester som accepterades innan ni tillträdde, innan det förekom någon diskussion om huruvida ni måste ta på er visst ansvar som ni nu anklagas för att ha missbrukat – bortsett från det faktum att det knappast finns någon större industri inom Europa som inte får något statligt stöd. Och om ni inte hade någon kontakt med industriidkare skulle ni ha lika få vänner som Nigel Farage!
Liberaler och demokrater värnar om ansvarsskyldighet och öppenhet i all verksamhet i Europeiska unionen. De är oupplösligt knutna till det avtal en regering sluter med väljarna. Vi är stolta över att ha stått i förgrunden i kampanjen för detta. Vi vet alla att det pågår ett arbete för större insyn. Vi har gjort och fortsätter att göra framsteg under talman Pat Cox, talman Josep Borrell och genom interinstitutionella avtal med kommissionen. Kommissionens uppförandekod omarbetades i samband med er kommissions tillträde. Antagligen måste begreppet gästfrihet förklaras mer utförligt.
Vi värnar också om ledamöternas rätt att inleda ett misstroendevotum i enlighet med våra artiklar. Sådana verktyg skall dock användas med försiktighet. Ledamöterna bör ha i åtanke att ett lättfärdigt bruk, som i detta fall, riskerar att medföra att både det verktyg som artikel 100 ger oss och parlamentet misskrediteras. Den här debatten är en avvikelse från viktig verksamhet. Alla måste vara vaksamma mot frågor om offentlig ansvarsskyldighet, men vi måste också låta kommissionen fortsätta med arbetet att föra Europeiska unionens medlemsstater närmare varandra.
Europa behöver entreprenörer och inte en sprängpatrull. Det behövs parlamentsledamöter som blickar framåt och inte bakåt. Det behövs parlamentariker som ser möjligheter, inte de som utnyttjar svårigheter. Det finns utrymme för åsiktsmångfald om Europeiska unionens framtid, förutsatt att dessa åsikter framförs ärligt, och öppet i en allmän debatt. En nyligen genomförd folkomröstning i det land jag känner bäst till illustrerar detta tydligt. När de drivande krafternas åsikter i detta misstroendevotum presenteras öppet får de nämligen väldigt lite stöd.
Jag litar på att kammaren kommer att ge ett tydligt svar till undertecknarna av dagens förslag om misstroendevotum.
Monica Frassoni,
   . –Herr talman, mina damer och herrar! En mycket stor majoritet i min grupp anser att förslaget om misstroendevotum är olämpligt, och de kommer att rösta emot det i juni. De anser att det är olämpligt eftersom vi tycker att ordförande José Manuel Barrosos personliga förbindelser med Spiros Latzis inte är relevanta för EU:s framtid.
Jag beklagar verkligen att den vrede som riktas mot kommissionens påstådda oegentligheter får oss att mer och mer glömma att medlemsstaterna är inblandade i 80 procent av fallen med vanskötsel av gemenskapens ekonomi. Jag skulle föredra att ledamöterna även tog itu med denna fråga mer aktivt. 
Vi anser att förfarandet med misstroendevotum inte på något sätt bidrar till större öppenhet och ansvarskänsla från kommissionens sida, vilket är ett legitimt mål, utan att det bara leder till att de som i likhet med Nigel Farage anser att unionen helt enkelt bör avskaffas stärks i sin uppfattning. 
Detta betyder dock inte att vår politiska bedömning av kommissionens och dess ordförandes arbete har ändrats. Jag måste säga att min grupp känner en viss oro över det sätt den här debatten förs på. Debatten följer visserligen reglerna, men med sådana begränsningar i fråga om tid och möjlighet att tala att den verkar vara en uppvisning för dem som är för och emot José Manuel Barroso och att den ger alltför stort utrymme åt Nigel Farage och hans kumpan Roger Helmer.
Herr talman! Vi tar tillfället i akt och uppmärksammar José Manuel Barroso på att detta bara är den första och uppenbara följden av det felaktiga beslutet att behålla fru Cruz i hennes roll. Denna situation är uppenbarligen ett gyllene tillfälle till intriger och insinuationer, och dessutom leder situationen uppenbarligen till att det arbete som bör bedrivas i hög grad försenas och kompliceras. 
Dessutom är det mer än uppenbart att endast fullständig öppenhet och en större beredvillighet att omedelbart komma överens om en debatt kan hindra oss från att fastna i dessa fällor. I dag ställs kommissionen inför frågor om en potentiell intressekonflikt som inte har undersökts grundligt. 
Avslutningsvis, herr ordförande, anser vi att er roll måste stärkas om ni skall kunna vinna debatten och utmanövrera Nigel Farage och hans bundsförvanter i den politiska debatten. Ni måste stärka er roll som väktare av EU:s intressen. För närvarande kommer det inte några positiva initiativ från kommissionen i fråga om miljö, samhälle eller kultur. Gör någonting för att folket i EU skall kunna erkänna er och samtidigt erkänna att den europeiska planen är fullständigt legitim. 
Miguel Portas,
   – Herr talman! Min grupps ordförande kan inte vara här i kammaren i dag, men han har klargjort sin ståndpunkt i en skrivelse som offentliggjordes i morse.
Om syftet med förslaget är att offentligt klargöra en potentiell intressekonflikt, då uppnås detta syfte medan vi talar. Ett antal medlemmar i min grupp skrev under detta initiativ eftersom de är övertygade om att det skulle vara ett sätt att erhålla de offentliga förklaringar som krävs om de anklagelser som hade cirkulerat, och de uteslöts därför inte ur vår grupp, herr Poettering.
Om avsikten å andra sidan var, eller är, ett misstroendevotum baserat på kommissionsordförandens semester, eller att semestern används som en ursäkt, då vill vi inte vill ha något att göra med detta. Vänsteroppositionen i kammaren är till sin natur politisk. Vi försöker inte avleda uppmärksamheten från de verkliga frågor där vi vänder oss emot kommissionen, nämligen den nyliberala politik den bedriver.
Vi skulle ha intagit en annan hållning om Spiros Latsis, jaktens ägare, hade varit inblandad i finansiella ärenden som kräver ett beslut från EU-institutionerna, och då skulle kommissionens enheter ha underrättats om den mindre välbetänkta semestern. Händelsevis har ingenting i detta sammanhang ännu bevisats – absolut ingenting – och det finns därför inget värde i detta misstroendevotum. Den uppfattningen har de flesta medlemmarna i gruppen.
Herr talman! Jag var en av dem som undertecknade förslaget och hörde till dem som drog tillbaka signaturen när tillfredsställande information kom fram. José Manuel Barrosos semester förtjänar inte en minuts uppmärksamhet. Insyn förtjänar däremot konstant uppmärksamhet, något som vi alla måste kämpa för, med tanke på att medborgarna och EU:s nuvarande förblindade ledare inte längre är överens. Främjandet av insyn kräver fakta, snarare än insinuation eller mörkläggning. Mina damer och herrar! Vi förespråkar inte någon huggsexa när det gäller att främja insynen. När allt kommer omkring bör den som sitter i glashus inte kasta sten.
Jag vill inte ha någon del i detta populistiska larm. Om vi skulle lämna in ett förslag om misstroendevotum vore det för att eftersträva sanning och se till att blockera den politik som förhindrar sysselsättning, rättigheter och strävan efter fred i denna värld. 
Jens-Peter Bonde,
   – Herr talman! Ansvaret för dagens debatt ligger hos dem som inte tillät oss att ha debatten förra gången. När Nigel Farage tog upp frågan bad jag om en förteckning över alla gåvor som översteg 100 euro. Jag har fortfarande inte fått någon lista. I söndags frågade jag Eva Joly – den undersökningsdomare som satt affärsfolk och politiker i fängelse för korruption – var gränsen går mellan gåvor och korruption. ”120 euro” sade hon. Gåvor för högre belopp hör inte till det offentliga verksamhetsområdet. Jag vill veta vem som får vad från vem, och jag vill kunna kontrollera om man har beaktat detta.
De började bra med José Manuel Barroso. Han gav oss en förteckning över 3 000 arbetsgrupper som hittills hållits hemliga. Den förteckningen finns nu på Bonde.com. Vi vet emellertid inte namnen på deltagarna. Hur många vänner har placerats i expertgrupperna? Hur många personer har utnämnts oberoende av det allmänna förfarandet för utnämningar? Hur många EU-anställda och konsulter får också lön från annat håll?
Öppenhet är det bästa verktyg som människor med makt har för att försvara sig mot påtryckningar från sina egna vänner. Den nya kommissionen är inte ansvarig för den föregåendes synder och skandaler, men den skulle kunna visa på ett nytt angreppssätt. Ge oss namnen på alla experterna. Låt oss se vem som får vad från budgeten. Låt oss se kommissionens alla bidrag till lagstiftningsprocessen. Sparka nästa person som ljuger, i stället för att sparka dem som sätter stopp. Ge kommissionens sparkade redovisningschef Marta Andreasen ett nytt arbete. Börja på nytt med öppenhet, demokrati och närhet till folket. Ni kommer att förlora några vänner på de högre nivåerna, men ni kommer att vinna i form av folkets förtroende för er och i form av stöd för europeiskt samarbete. Tack, herr talman, även om jag fortfarande inte har tillräckligt att uttrycka min tacksamhet för. 
Brian Crowley,
   . – Herr talman! Jag skulle vilja tacka kommissionsordföranden för att ha kommit till kammaren för att besvara det förslag om misstroendevotum som har lagts fram av några av mina kolleger. Jag närvarade vid det möte med talmanskonferensen som fattade beslutet att det inte fanns någon substans i de anklagelser som förts fram, och att det var rätt att ordförande José Manuel Barroso skulle svara per brev. Talmanskonferensen accepterade den uppfattning som han uttryckte i det brevet, nämligen att det inte fanns något som bevisar de anklagelser som framfördes.
Det må vara hur som helst, men jag förvägrar inte ledamöter och kolleger möjligheten att lägga fram detta förslag om misstroendevotum. Att det gör dem till åtlöje, tar upp vår tid och avleder vår uppmärksamhet från mycket viktiga frågor som berör europeiska medborgares vardagsliv spelar uppenbarligen ingen roll för dem. Det är väsentligt för mig.
Vi befinner oss i en situation där konspirationsteorier, insinuationer och allmänna missuppfattningar, lögner och myter berättas om vad som pågår i Europeiska kommissionens ”mörka korridorer” och ”skrubbar”. Vi får höra att vi borde vara rädda för faran som smyger in bakom oss, och att det sker saker som vi inte känner till, när det i verkligheten förhåller sig så att vartenda beslut som fattas under ansvar. Det beslut som ligger bakom varje enskild åtgärd har inte fattats via ett slutet arrangemang eller av en person, utan det går genom en mängd förslag och en rad personer och organisationer innan det slutgiltiga beslutet nås.
Det vi ser här i dag är opportunism av det allra ynkligaste och tarvligaste slag. Det är en opportunism som försöker skapa myten att ”en fara lurar där ute”, och som bygger på att vi är de vita änglarna som lyser med vårt ljus i de mörka hörnen. Det är det författarna till detta misstroendevotum vill få oss att tro. Sanningen är dock att de försöker förhindra att positiva åtgärder vidtas, och förhindra att riktiga diskussioner hålls om frågor som berör människorna i Europa. Det allra viktigaste är att detta är ett försök att undergräva ett framstegsprojekt som gagnar folket i Europa. Som vi har sett med den nyligen genomförda utvidgningen är detta projekt något som fortsätter att göra framsteg.
Herr talman! Slutligen skulle jag vilja tacka ordförande Barroso för att han infunnit sig i kammaren. Jag ber om ursäkt för att jag är ledamot av en talmanskonferens som kanske försatt er i en besvärande situation som fått er att tänka tanken att ni inte skulle behöva komma till kammaren. I framtiden kommer ni dock att inse att det beror mycket på vem som ställer frågan, och således kan ni bestämma huruvida ni bör komma eller inte.
Hans-Peter Martin (NI ).
   – Herr talman! Jag vill berömma kommissionen – eller åtminstone vissa kommissionsledamöter – för att den 18 maj ha åstadkommit ett dokument som jag nu skall citera: ”Vi måste bringa större ljus över det sätt vi arbetar på och finna nya vägar för att återupprätta kontakten med den europeiska allmänheten.” Texten fortsätter med att man säger att all officiell korrespondens via skrivelser bör göras tillgänglig i ett offentligt register. En av de personer som inledde detta initiativ var kommissionsledamot Siim Kallas.
Vi har också frågan om den makt som lobbyisterna utövar, för i den här kammaren finns, i motsats till i Förenta staterna, en stor brist på öppenhet när det gäller dem. Anledningen till att jag undertecknade förslaget – en anledning som jag tror att jag delar med många andra ledamöter – var att jag förväntade mig just detta slags förklaring från er, och vad gav ni oss, herr kommissionsordförande? Vilka känslor kan man ha haft på redaktion, som offentliggjorde det hela, för att inte tala om vad reportrarna på eller de som arbetade vid ARD:s ”Tagesschau” i går kväll kan ha tänkt, när de hörde er använda ord som ”folkuppviglande” och ”utnyttjande”. Inte minst efter att ha arbetat som journalist i många år vänder jag mig emot sådana anklagelser.
Herr kommissionsordförande! Era uttalanden placerar er på fel sida i debatten. Ni sänder ut fel budskap. Genom att säga det ni säger försvarar ni ett EU som inte har någon som helst insyn, är fullt av intolerans, och – ja, jag skall säga det – som kännetecknas av förlamning. Den bedövande stelbenthet som förknippas med EU:s konstitution beror just på det slags uppträdande som ni, beklagligt nog, har givit prov på i dag. Genom detta avståndstagande gör ni er till en symbol för ett EU som kännetecknas av sociala nätverk av män som håller ihop sedan studietiden och – ja faktiskt! – lobbyisternas makt. Ni skadar därmed de ideal som så många av oss tror på. Det grundläggande problemet är just detta: denna attityd av tillbakadragande, att inte längre förstå vad det handlar om, när det handlar om EU:s ideal.
Precis som många andra är jag för EU, men inte detta EU och dess oriktiga metoder. Utan insyn finns det ingen demokrati. Håll er till det som ni sade för två veckor sedan, och då behöver vi inte säga ” Vakna upp, jag ber er!
José Manuel Barroso,
    – Herr talman! Till att börja med vill jag tacka alla politiska grupper. Samtliga grupper, utom den som tog initiativet till detta misstroendevotum, har tillbakavisat innehållet i förslaget, och jag tackar dem för det. Jag är absolut övertygad om att de alla har hjälpt oss, i EU-institutionerna, att sända en otvetydig signal om vår beslutsamhet att tydligt göra skillnad mellan demokrati och demagogi.
En väsentlig och allvarlig fråga återstår att besvara och för alla som, liksom jag och alla kommissionsledamöter, är övertygade om principen om insyn vill jag i detalj redogöra exakt för vår ståndpunkt. Jag skall därför upprepa vad jag sade i frågan i min skrivelse till talman Josep Borrell. Eftersom brevet skrevs på engelska läser jag upp det på engelska. 
 ”Jag skulle vilja tillägga att förordningarna som gäller kommissionens ledamöter är strängare än de som gäller i de flesta medlemsstater. Hur som helst har frågan ställts om ytterligare regler på detta område skulle vara till hjälp.” Några av er, såsom Graham Watson, har talat om den möjligheten.
Vid den tidpunkten sade jag till talman Josep Borrell att det kanske skulle vara bra att påminna sig om att kommissionen så långt tillbaka som november 2000 föreslog ett avtal om att inrätta en kommitté för samråd om normer i det offentliga livet, som skulle ha omfattat Europaparlamentet, rådet, EG-domstolen, revisionsrätten, Ekonomiska och sociala kommittén samt Regionkommittén, såväl som kommissionen. Det förslaget har fortfarande inte tagits upp, och kommissionen är naturligtvis redo att diskutera det med de andra institutionerna. 
 Mina damer och herrar! Jag vill att det skall stå helt klart att kommissionen är beredd att arbeta konstruktivt tillsammans med er alla för insyn, god förvaltning och korrekt redovisning inom våra institutioner. Vad jag däremot inte kan acceptera som ordförande för kommissionen är den misstänksamhet mot den institution jag har äran att leda, det slags bannlysning som vissa personer uttalar emot den. Jag kan helt enkelt inte acceptera det.
Vi skall arbeta gemensamt för större insyn, men vi skall inte falla till föga för demagogin. Jag tackar därför alla politiska grupper för att i dag ha gjort denna distinktion mellan demagogi och demokrati och för att de på detta sätt bidragit till att förverkliga vårt europeiska ideal.
Talmannen.
   – Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum under nästa sammanträdesperiod.
Jens-Peter Bonde (IND/DEM ).
   – Herr talman! Vi lade fram ett förslag om en allmän debatt, vilket avvisades. Vi ställde ett antal frågor till kommissionen under utfrågningarna där vi utlovades information om expertgrupperna. Vi har fortfarande inte fått det, och vi kommer inte heller att få det. Vad är det för information som måste skyddas? 
Talmannen.
   – Herr Bonde! Jag beklagar att den strömbrytare med vilken jag hade för avsikt att avbryta er inte fungerade och att ni därför kunde tala utan tillåtelse från talmannen. Jag är verkligen ledsen.
Ilda Figueiredo (GUE/NGL ).
   – Vår ståndpunkt i fråga om kommissionen är fullständigt tydlig: vi röstade emot den eftersom vi vänder oss emot dess ytterst nyliberala dagordning, vilket vi har betonat vid många tillfällen.
Skälet bakom detta förslag till misstroendevotum hade emellertid inget att göra med motståndet mot en sådan politik. Den bygger i stället på personliga förbindelser och händelser som ägde rum innan den nuvarande kommissionen tillträde, vilken vi röstade emot.
Vi vill ha större insyn i kommissionen. Vi vill att de olika politikområdena skall ta upp de förskräckliga problemen med arbetslöshet och social utslagning.
Vi bygger inte vår politik på personliga angrepp. Vi instämmer därför inte i detta förslag om misstroendevotum, även om vi är beredda att stödja misstroendevotum mot kommissionens skrämmande politik. 
Alyn Smith (Verts/ALE ).
   – Jag har lyssnat på debatten om misstroendevotum med ökad misstro. Den aktuella frågan handlar inte om vem som lade fram förslaget eller om gruppen Självständighet/Demokratis motiv. Det handlar om huruvida kommissionens ordförande är skyldig att svara på frågor som ledamöter i denna kammare begär att han skall göra. Människorna i Europa uppfattar att parlamentsledamöter och kommissionsledamöter inte lever upp till höga normer. Vare sig vi tycker om det eller inte är det den verklighet vi måste erkänna och avhjälpa, och inte sluta leden och låtsas att den inte existerar. Behovet av fortsatt reform av våra och kommissionens förfaranden är brådskande. Jag beklagar gruppen Självständighet/Demokratis motiv, men deras handlingar skulle ha kunnat ge oss möjlighet att förstärka våra förfaranden. Genom att ha angripit dem i stället för problemet har gruppordförandena i dag gått miste om en möjlighet. 
Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är debatten om ett betänkande (A6-0147/2005) av Jo Leinen om översynen av ramavtalet om förbindelserna mellan Europaparlamentet och kommissionen (2005/2076(ACI)). 
Jo Leinen (PSE ),
   . – Herr talman, herr kommissionsordförande, mina damer och herrar! Efter det vi just har diskuterat, som är destruktivt i sin strävan att splittra förbindelserna mellan institutionerna, skall vi nu tack och lov ta itu med något konstruktivt och något som är avsett att stärka dessa förbindelser. Detta fjärde ramavtal mellan kommissionen och parlamentet är ett uttryck för en kultur av samarbete där respektive institutions roll respekteras, samtidigt som man anstränger sig för att fördjupa den ömsesidiga förståelsen och samarbetet. Detta är fastlagt skriftligt i avtalet.
Detta är det fjärde avtalet mellan kommissionen och parlamentet. Jag kan säga att i vart och ett av dessa avtal har kammarens roll betraktats som en ”medborgarnas kammare” och därmed som ett organ som övervakar den europeiska verkställande makten som successivt utökats. Även detta avtal tar oss ytterligare några steg framåt på vägen, och jag vill därför tacka talmanskonferensen och särskilt vice ordförande Margot Wallström och alla andra som bidragit till att åstadkomma detta ramavtal.
Låt mig nämna några av nyckelaspekterna i detta fjärde ramavtal. Till att börja med passar det vi just har diskuterat in i avtalet. Det är otvetydigt när det gäller att specificera det politiska ansvar som kommissionens ordförande och ledamöter har när intressekonflikter uppstår. Trots att kommissionen arbetar som ett kollegium är varje kommissionsledamot ansvarig för det som görs inom hans eller hennes ansvarsområde. Att samtliga 25 kommissionsledamöter är enskilt ansvariga för vad de gör inom sitt eget område är en mycket viktig princip.
Kommissionens ordförande är ansvarig för de åtgärder som skall vidtas om kommissionsledamöterna är inblandade i intressekonflikter och för alla beslut som måste fattas. Det finns också tydliga bestämmelser om vilka förfaranden som skall tillämpas när en ledamot lämnar kommissionen och ersätts av en annan, och förhandlingarna på den punkten var verkligen utdragna. Det är uppenbart att en ny kommissionsledamot inte kan träda i tjänst förrän han eller hon har framträtt inför parlamentet, gått igenom utfrågningarna och godkänts vid en förtroendeomröstning av hela kammaren.
En andra uppsättning bestämmelser gäller samarbete om lagstiftning och budgetbeslut. Jag ser att vi har lyckats få kommissionen och parlamentet att komma överens i förväg om årliga lagstiftningsprogram och flerårig programplanering, och att kommissionen inte kommer att offentliggöra några lagstiftningsinitiativ eller andra betydande initiativ innan parlamentet informeras. Detta är ett grundläggande steg för parlamentets rätt till medbeslutande i EU:s viktigaste beslut.
Parlamentet behandlas dessutom som rådets jämlike i detta hänseende. Vi kommer att hållas fullständigt informerade i varje stadium av lagstiftningsprocessen och samtidigt med rådet. Man har också kommit överens om att en regelbunden dialog kommer att upprättas på den högsta nivån, på tremånadersbasis, mellan talmanskonferensen och kommissionens ordförande eller vice ordföranden med ansvar för sådana frågor, och jag är övertygad om att den här dialogen kommer att resultera i ökat samarbete. Kommissionen har också samtyckt till att ge information om sammansättningen av och arbetet i sina expertgrupper, på begäran av behörigt utskott. Avtalet innehåller dessutom flera bestämmelser om parlamentets ståndpunkt vid internationella konferenser. Kommissionen åtar sig att hålla parlamentets delegationer fullständigt informerade om framstegen inom sådana konferenser och så snart det är möjligt tillåta dem att delta i förhandlingsdelegationer. Kommissionen kommer också att stödja parlamentet när det gäller valobservationer och regelbundet uppdatera parlamentet om framstegen i anslutningsförhandlingarna med kandidatländerna.
Eftersom avtalet innefattar Lamfalussyförfarandet skulle parlamentet ha önskat att det gått längre på detta område, eftersom de aktuella bestämmelserna endast gäller för aktier, bankverksamhet och försäkring. Vi skulle ha föredragit att det även omfattade andra områden, men det verkar som om vi måste vänta till nästa steg i förfarandet för att detta skall kunna ske. Ledamöter har också uttryckt en önskan om att förfarandet med ramavtalet skall bli mer öppet i framtiden, och att behöriga utskott skall bli delaktiga något tidigare i förfarandet. När allt kommer omkring vill jag emellertid rekommendera detta avtal för kammaren eftersom det står för verkliga framsteg. Som jag sade tidigare symboliserar det en kultur av samarbete som bygger på ömsesidig respekt och viljan att arbeta konstruktivt i riktning mot EU:s mål. Det är trots allt det som allmänheten och medborgarna förväntar sig av oss. 
José Manuel Barroso,
    – Herr talman, herr Leinen, mina damer och herrar! Det är en ära och en stor glädje för mig att få tala inför kammaren vid detta avgörande ögonblick, före omröstningen om översynen av ramavtalet om förbindelserna mellan Europaparlamentet och kommissionen. Alltsedan jag installerades i mitt ämbete som ordförande för kommissionen har jag talat med er om min avsikt att inrätta ett konstruktivt samförstånd och ett hållbart strategiskt partnerskap med parlamentet.
Till att börja med upplevde vi några tillfällen med institutionella och politiska spänningar. En okritisk iakttagare kan ha dragit slutsatsen att den strävan efter samarbete som uttalades av mig, Margot Wallström och hela kommissionen endast återspeglade vår avsikt att undvika alla ytterligare motsättningar. Tolkningen har visat sig vara vilseledande och kortsiktig. Vår önskan om samarbete är resultatet av en bedömning av den institutionella verkligheten i vår union. Enligt fördragen företräder parlamentet det europeiska folkets vilja. Det är den enda direktvalda institutionen och den legitima företrädaren för medlemsstaternas medborgare. Ingen annan överstatlig organisation har en så långt framskriden grad av demokrati som Europeiska unionen, inget annat multinationellt system har gett folkets direktvalda företrädare en så viktig roll, inget område i världen, förutom vår kontinent som äntligen är återförenad, har en institution som företräder fyrahundrafemtio miljoner människor för närvarande. 
Unionen är inte någon fjärran abstrakt enhet som fattar sina beslut bakom slutna dörrar, och inte bryr sig om sitt folks tyckande och uppfattning. Den bygger tvärtom på folkets vilja och fullständigt demokratiska institutioner. Det är vår unions verkliga tillgång. Det är vad som gör den unik bland de befintliga systemen i en alltmer globaliserad värld. Vi är stolta över denna ytterst demokratiska union som återspeglar sina medlemsstaters historiska traditioner. Vi måste handla i enlighet därmed, och det har vi för avsikt att göra.
Detta är den underliggande orsaken till att vi ansåg det lämpligt och nödvändigt att se över ramavtalet, det huvudinstrument som styr förbindelserna mellan våra institutioner. Översynen har ägt rum i ett klimat av utmärkt samarbete under ledning av de båda institutionernas politiska auktoriteter. Jag vill ta tillfället i akt att tacka talman Josep Borrell, ordförandena för de politiska grupperna, Jo Leinen, ordförande för utskottet för konstitutionella frågor, och alla som bidragit till denna uppgift, som är en så viktig milstolpe i våra bilaterala förbindelsers historia. 
 Förhandlingarna har gjort det möjligt att få en avsevärd utveckling till stånd. Vi har kommit överens om en välbalanserad text som uppnår båda parternas förväntningar, och som avsevärt förbättrar samarbetet mellan våra institutioner. Jo Leinen har redan betonat flera aspekter, men jag skulle vilja ange huvuddragen i vad vi anser vara de fem huvudresultaten.
För det första har vi förstärkt den politiska dialogen mellan våra institutioner. Tillsammans med vice ordförande Margot Wallström kommer jag regelbundet att närvara under talmanskonferensens möten. Dessa möten kommer att bli ett huvudforum för att diskutera politisk utveckling, såsom parlamentets och kommissionens arbete och verksamhet. Därutöver har kommissionens tidsplan för lagstiftnings- och arbetsprogram effektiviserats, och processen som leder till kommissionens lagstiftnings- och arbetsprogram har blivit mer politisk. Mot denna bakgrund träffade Margot Wallström utskottsordförandekonferensen i februari och kommer att göra det på nytt i juli.
För det andra har vi förstärkt öppenheten och insynen. Kommissionen åtar sig att tillhandahålla parlamentet en fullständig lista över expertgrupper som hjälper oss att utöva vår initiativrätt. Utöver detta kan ordförandena för de relevanta parlamentsutskotten be kommissionen att tillhandahålla information om expertgruppernas verksamhet och sammansättning. I samverkan med den befintliga regeln om insyn när det gäller kommittésystemet är denna nya bestämmelse en mycket användbar åtgärd. Den kommer med all säkerhet att bidra till en förstärkning av insynen inom ramen för interinstitutionella förbindelser.
För det tredje har vi förstärkt de bestämmelser som avser det politiska ansvaret. Ramavtalet skall garantera att huvudprinciperna för bedömningen skall ske på ett öppet, rättvist och konsekvent sätt under hela utfrågningen. Det garanterar att de nominerade kommissionsledamöterna skall tillhandahålla samtliga relevanta uppgifter i enlighet med det krav på oavhängighet som föreskrivs i fördraget. Dessutom har vi uppnått ett avtal om det förfarande som skall följas om parlamentet beslutar att inte ge en kommissionsledamot sitt förtroende. I sådana fall skall kommissionens ordförande ge parlamentets överläggningar all den politiska uppmärksamhet de förtjänar. Av den anledningen har vi bestämt att jag antingen begär att kommissionsledamoten avgår, eller förklarar mitt beslut för parlamentet. Detta förfarande skall garantera principen om kommissionens kollegiala ansvar och dess ordförandes makt och privilegier. I de fall nya kommissionsledamöter utses under pågående mandattid kommer jag tillsammans med parlamentets talman att säkerställa att de omedelbart presenterar sig själva för parlamentet.
Min fjärde punkt berör förbättringen av vårt samarbete vad gäller förhandlingar om internationella avtal och andra aspekter av vårt dagliga arbete. Kommissionen åtar sig att regelbundet lämna information till parlamentets ledamöter om förhandlingar om multilaterala avtal. Vi har uppnått avtal om samråd med budgetmyndigheter vid utfästelser om finansiellt stöd vid internationella givarkonferenser som medför nya ekonomiska åtaganden. Vi har fördjupat vårt samarbete när det gäller gemenskapens valobservatörsuppdrag.
Slutligen skall vi samarbeta i överensstämmelse med fördragens tillämpliga bestämmelser som ingår i ramavtalet och säkerställa de andra institutionernas behörigheter, särskilt rådets. Samtidigt som kommissionen fäster stor vikt vid vårt samarbete med parlamentet får vi inte glömma att gemenskapsmetoden grundar sig på ett triangelförhållande. Kommissionen skall lägga fram lagstiftnings- och budgetförslag, och det lagstiftande organet och budgetmyndigheten är ansvariga för att besluta om dessa. Kommissionen åtar sig i sin roll som fördragens väktare att fullständigt säkerställa denna metod och fokusera på balansen mellan institutionerna.
Herr talman! Med er tillåtelse skulle jag vilja ge ordet till vice ordförande Margot Wallström, som skall kommentera särskilda delar i Leinenbetänkandet. Jag hoppas uppriktigt att parlamentet stöder det omarbetade ramavtalet, som skapar en ny dimension till vårt givande samarbete.
Margot Wallström,
   . – Herr talman! I Leinenbetänkandet välkomnas det omarbetade ramavtalet, och det får godkänt. Det gläder mig mycket, och jag hoppas att detsamma gäller för parlamentet. Kommissionen bemyndigade i morse José Manuel Barroso och mig att godkänna texten på hela kommissionens vägnar. Detta skall ske efter det positiva omröstningsresultat som jag hoppas kommer i morgon.
Efter ordförande Barrosos tal skulle jag vilja besvara några kommentarer som finns i betänkandet av Jo Leinen. När det gäller genomförandebefogenheter har kommissionen redan utövat sin initiativrätt till att ge rådet och parlamentet jämlika villkor i fråga om övervakning av beslut enligt kommittéförfarandet och förfaranden avseende instrument som antagits inom ramen för medbeslutandeförfarandet. Kommissionen lade i detta syfte fram ett lagstiftningsförslag 2002. Lagstiftningsförslaget ändrades i april förra året för att inkludera den överväldigande majoritet av ändringsförslag som parlamentet lagt fram. Detta är det enda rättsliga sättet för att ändra den rådande situationen. Jag skulle vilja betona att vårt förslag grundar sig på de nuvarande fördragen och kan antas innan konstitutionen träder i kraft. Kommissionen fortsätter att prioritera vikten av detta förslag. Vi är medvetna om att parlamentet stöder det, och vi hoppas att rådet kommer att ge det all uppmärksamhet som krävs.
I nuläget kommer kommissionen att fortsätta tillämpa de nuvarande reglerna för kommittéförfarandet med full respekt för parlamentets roll, som fastställts i primärrätt, sekundärrätt och i våra bilaterala avtal. En intern bedömning genomförs för närvarande inom kommissionen för att säkerställa en effektiv och sammanhängande tillämpning av dessa regler.
När det gäller att tillhandahålla parlamentsledamöter information med anledning av förhandlingar om internationella avtal är den lösning som återfinns i det reviderade ramavtalet den enda möjliga beroende på det rättsliga sammanhanget.
Som ni säkerligen har noterat har kommissionen själv åtagit sig att ge parlamentsledamöter löpande information. Kommissionen kommer att ge ledamöter information på lämpligt sätt med full hänsyn till deras roll som observatörer.
Slutligen har vi noterat begäran om att säkerställa att samråd med parlamentet äger rum på lämpligt sätt när det gäller de integrerade riktlinjerna. De senaste integrerade riktlinjerna kommer att godkännas av Europeiska rådet i juni och sträcker sig över en treårsperiod. Från vår synvinkel innebär detta att de följande integrerade riktlinjerna måste uppdateras 2006 och 2007 i stället för att ändras på ett drastiskt sätt. För de kommande riktlinjerna måste kommissionen inte bara analysera bidragen från medlemsstaterna, utan också uppgifter och statistik som normalt är tillgängliga först i december eller till och med i januari. Det är en invecklad process. Mot den bakgrunden kommer kommissionen trots allt att ge parlamentet tillräckligt mycket tid för att det skall kunna avge sin ståndpunkt, och vi kommer att göra vårt bästa för att göra processen så smidig som möjligt.
Sammanfattningsvis anser jag att vår debatt i dag banar vägen för att förstärka konstruktiva förbindelser mellan parlamentet och kommissionen. Som jag sade tidigare är kommissionen redo att godkänna och underteckna ramavtalet. Det är inte bara en lista med önskningar och formella åtaganden. Det är ett konkret och detaljerat verktyg som reglerar vårt samarbete. Det kommer att vara vårt gemensamma ansvar att omsätta det i praktiken. Jag är övertygad om att våra två institutioner kommer att genomföra det noggrant och lojalt.
Jag är djupt övertygad om att det inte bara är våra två institutioner som kommer att dra nytta av det nya avtalet. Unionen som sådan kommer att dra nytta av ökat samarbete mellan parlamentet och kommissionen. Europa behöver ett starkt Europaparlament som utövar sin makt. Europa behöver verkligen en stark, självständig och trovärdig kommission. När ni röstar i morgon kommer ni att markera ett viktigt steg i den riktningen.

Íñigo Méndez de Vigo,
   . – Kommissionsordförande Barroso! Jag gratulerar till ert tidigare tal och till att ha rett ut saker och ting och satt vissa personer på plats.
Jag anser att Jo Leinen och vice ordförande Margot Wallström har redogjort för särdragen i detta fjärde ramavtal, och jag kommer därför inte att ta upp särskilda ämnen som de redan har förklarat så bra. Låt mig ändå uttrycka en politisk synpunkt på min grupps vägnar. Parlamentets historia är historien om en kammare som vill ha mer makt, en konsultativ kammare, ett parlament som valts genom allmän rösträtt, och sedan ett parlament med vissa befogenheter när det gäller den inre marknaden, ett parlament med medbeslutanderätt enligt Maastrichtfördraget och sedan dess ett parlament som har spelat en allt mer betydelsefull roll när det gäller lagstiftning och politisk kontroll, och det är mycket viktigt. Och jag anser att i enlighet med fördragen bidrar detta fjärde ramavtal till att vi kan gå framåt i den riktningen.
Medan vi rör oss i den riktningen har gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater alltid ansett att kommissionen står i centrum för systemet, att kommissionen är den mest nyskapande komponenten i det institutionella systemet och att det därför också är den mest avgörande komponenten i detta system. I de debatter som nu äger rum, när man frågar oss varför Europaparlamentet inte har lagstiftningsinitiativ, säger vi ”därför att det är kommissionens uppgift att fastställa gemenskapens intressen, därför att det är kommissionens uppgift att säkerställa överensstämmelse med fördragen”.
Jag är därför säker på att detta ramavtal är i linje med EU:s nya konstitutionsfördrag, som kommer att ge mer demokrati, större effektivitet och större insyn och att vi genom avtalet kommer att uppnå dessa målsättningar på detta sätt. Och när vi i morgon godkänner detta ramavtal – och vi kommer att godkänna det i morgon med rösterna från gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater – vill jag vädja till Europeiska kommissionen att reagera på behovet av att åstadkomma initiativ i EU och lägga fram dem. Om kommissionen gör det, om den uppfyller sina skyldigheter, kommer den alltid att ha stöd från den grupp som det är en ära för mig att företräda i dag. Tack så mycket, jag gratulerar till detta arbete och ber er fortsätta så. Nu är det dags att sätta i gång. 
Pervenche Berès,
   – Herr talman! Tio månader efter att kommissionen tillträdde bör vi vara nöjda med detta resultat, även om jag kan föreställa mig, herr kommissionsledamot, att när det gäller metoden, eftersom ni så att säga är kämpen för öppenhet och insyn inom kommissionen, så är ni nog inte helt nöjd med de förutsättningar under vilka detta avtal förhandlades fram, och ni anser förmodligen att ytterligare förbättringar måste göras nästa gång. 
I fråga om utskottet för ekonomi och valutafrågor berör detta avtal oss i tre avseenden. Först och främst, intressekonflikter: vi väntar oss att det till fullo genomförs med, hoppas jag, full insyn. Sedan har vi kommittéförfarandet, och i fråga om detta tackar jag er för era kommentarer. Enligt utskottet för ekonomi och valutafrågor är genomförandet av Lamfalussyförfarandet endast godtagbart om det genomförs i enlighet med det interinstitutionella avtal som vi utarbetade under föregående valperiod. Detta gör det möjligt att ta full hänsyn till parlamentets ställning i samma omfattning som kommissionens överläggningar. 
Min slutliga kommentar hänför sig till genomförandet av den nya Lissabonstrategin och det sätt på vilket parlamentet är inblandat i antagandet av riktlinjerna för ”sysselsättning” och de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska och monetära politiken. Vi stöder idén att de nationella parlamenten måste involveras uppåt och ta denna process och strategi i egna händer, men detta får inte vara till skada för de förutsättningar som parlamentets ställning definieras efter. I fråga om detta har vi, som ni vet, problem med valet av tidpunkt, och jag räknar med ert samarbete och stöd så att parlamentet kan bidra till dessa allmänna riktlinjer under gynnsamma omständigheter. 
Andrew Duff,
   . – Herr talman! Min grupp stöder ramavtalet och Pervenche Berès’ ändringsförslag helt och hållet. Ramavtalet är en påtaglig förbättring av den version vi undertecknade med Prodikommissionen 2000. Ramavtalet stärker kommissionens ansvarsskyldighet gentemot parlamentet, särskilt genom ordförande José Manuel Barrosos åtagande som vi ser i artikel 3 avseende situationer när parlamentet förlorar förtroendet för en enskild kommissionsledamot.
Med detta reviderade ramavtal får kommissionen en mer parlamentarisk karaktär än den har haft tidigare. Parlamentet visar att det är mycket mer kapabelt och ansvarigt för att granska och kritiskt upprätthålla en stark verkställande myndighet. Genom det heltäckande avtalet fastställs grundreglerna för det som artar sig till att bli ett starkt arbetsförhållande mellan oss. Ramavtalet förändrar verkligen ramen för förhållandet mellan kommissionen och parlamentet till skillnad från den föregående debatten om det enfaldiga förslaget om misstroendevotum. 
Johannes Voggenhuber,
   . – Herr talman! Jag är tacksam mot föredraganden. Min grupp kommer att rösta för detta fjärde ramavtal, som vi ser som en förstärkning av dialogen och en förbättring av de båda institutionernas legitimitet. Detta gäller innehållet i avtalet, snarare än metoden, som jag skulle vilja lämna ett par kritiska kommentarer till.
Det är något speciellt med interinstitutionella avtal mellan konstitutionella institutioner, och totalt sett – det finns nu flera hundra sådana – får de en slags konstitutionell karaktär. Sådana avtal kan knappast träffas av generalsekreterare utan hänvisning till behörigt utskott, utan ett politiskt mandat och utan att avtalen offentliggörs. Herr talman! Jag anser att inte minst ledningen för grupperna bör fundera över att byta metod, och eftersom vi vill betona kraven på insyn ytterligare bland oss själva bör vi också kräva samma insyn i processen för hur interinstitutionella avtal ingås.
Jag har också en begäran – eller det kan vara ett krav – till kommissionen. Varken på vår egen eller kommissionens webbplats är det möjligt att se de interinstitutionella avtal som för närvarande gäller, för de offentliggörs inte, och på så sätt kan inget av dem bedömas eller konsulteras. Detta är en allvarlig brist på insyn, och jag vill i starka ordalag be er att offentliggöra samtliga befintliga interinstitutionella avtal.
James Hugh Allister (NI ).
   – Herr talman! I parlamentet i dag har vi ett exempel på bristfälligheten i de nuvarande förfarandena. Vi har ett misstroendevotum som gör det nödvändigt att försöka gräva fram tillräckligt med information för att misstankarna om potentiell intressekonflikt skall kunna underbyggas. Det möttes naturligtvis med en inställsam reaktion från majoriteten i kammaren, vilket var förutsägbart. Ändå godkänns även i detta betänkande samma bristfälliga förfaranden. I betänkandet försöker man göra någonting stort av artikel 2 i ramavtalet. Bristen i sammanhanget är dock att samtidigt som den ger kommissionens ordförande skyldighet att identifiera och agera mot intressekonflikter som berör kommissionsledamöter har ingenting fastställts för att identifiera och agera mot sådana intressekonflikter som berör ordföranden själv. Således fortsätter samma situation som gav upphov till dagens debatt att existera utan att ha klarats upp i detta betänkande. Det som uppenbarligen behövs är en fullständigt självständig kommissionsledamot för normer i för det offentliga livet.
Min andra punkt är att jag vill ta detta tillfälle i akt att ta avstånd från den rituella hyllning av konstitutionen som framträder i skäl A. Tyvärr kan inte detta omtöcknande utskott tala utan att visa fjäskande aktning för den ödesdigra konstitutionen. Utskottet sprider lögnen att konstitutionen fördjupar demokratin, när den i verkligheten berövar varje nationalstat mer demokrati och mer makt. 
Genowefa Grabowska (PSE ).
    –  Herr talman, mina damer och herrar! Det råder inga tvivel om att både parlamentet och kommissionen behöver ett nytt ramavtal sinsemellan.
Jag instämmer helt i uppfattningen i beslutet om att genomföra avtalet, nämligen att för att fördjupa demokratin i Europeiska unionen krävs nära förbindelser mellan parlamentet och kommissionen och att parlamentet effektivare granskar arbetet i det verkställande organet, med andra ord kommissionen. Jag blev mycket glad över att se att beslutet innehåller en hänvisning till konstitutionsfördraget i det andra citatet, även om konstitutionen ännu inte är en bindande handling. Dessutom innehåller avtalets slutliga bestämmelser en översynsklausul om att avtalet kan ändras efter att konstitutionen trätt i kraft.
Det är ett bevis för att både parlamentet och kommissionen inte bara är medvetna om betydelsen och innebörden av EU:s konstitutionsfördrag, utan även inser att det behöver omsättas i praktiken så snart som möjligt.
Den andra frågan jag vill ta upp gäller ställningen för kommissionens experter och expertgrupper. I artikel 16 i avtalet anges grundläggande principer för dessa expertgrupper, såsom behovet av insyn när det gäller deras medlemskap och verksamheter, och behovet av att uppdatera namnlistor och göra dessa listor offentliga. Det är ett steg i rätt riktning. Jag hoppas att dessa bestämmelser står i samband med insynen i EU, och att de faktiskt kommer att innebära att EU blir mer öppet. Jag hoppas också att de kommer att förebygga intressekonflikter och förhastade anklagelser om korruption. 
Margot Wallström,
   . – Herr talman! Jag vill tacka ledamöterna för alla deras tal, av vilka de flesta uttryckte sitt stöd för detta ramavtal. Jag har bara två korta kommentarer. Jag skulle vilja säga till James Hugh Allister att detta avtal grundar sig på de nuvarande fördragen. Vi föregriper inte konstitutionen.
För det andra, när det gäller publicitet och offentliggörande av resultaten har de alla publicerats i Europeiska unionens officiella tidning, och de är tillgängliga på Internet. Om något tyder på det motsatta kommer vi att följa upp det. Den allmänna regeln är dock att vi alltid gör dem tillgängliga i Europeiska unionens officiella tidning och på Internet. Vi kommer naturligtvis också att publicera dem på kommissionens webbplats. Jag hoppas på ett positivt resultat av omröstningen i morgon. 
Talmannen.
   –Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 11.00.
Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är ett betänkande av Cecilia Malmström (Α6-0135/2005) för utskottet för utrikesfrågor om förbindelserna mellan Europeiska unionen och Ryssland (2004/2170(INI)). 
Nicolas Schmit,
   . – Herr talman, mina damer och herrar! Jag vill börja med att gratulera föredraganden Cecilia Malmström till detta mycket omfattande betänkande som täcker alla aspekter av förbindelserna mellan Europeiska unionen och Ryssland. Det säger sig självt att dessa förbindelser har en särskilt viktig plats i Europeiska unionens yttre förbindelser, en plats som har blivit ännu viktigare efter EU:s utvidgning. Betänkandet formulerades också i stor utsträckning före toppmötet. Vi måste därför granska hur analys och fakta i betänkandet behöver kompletteras mot bakgrund av slutsatserna och diskussionerna vid det femtonde toppmötet mellan EU och Ryssland i Moskva den 10 maj.
Vid det toppmötet nådde Europeiska unionen och Ryssland en överenskommelse om villkoren för ett strategiskt partnerskap som gör det möjligt för oss att förbättra samarbetet inom de fyra gemensamma områdena: det ekonomiska området och områdena för fred, säkerhet och rättvisa, yttre säkerhet och slutligen forskning, utbildning och kultur. Förhandlingarna om de fyra färdplanerna som särskilt syftar till att identifiera samarbete inom dessa fyra områden ställdes naturligtvis inför vissa svårigheter med tanke på att deras mål var att omorganisera alla våra förbindelser genom att anta hundratals operativa punkter som nu behöver genomföras. Vi kan emellertid skatta oss lyckliga över de resultat som uppnåtts.
Genom att i Moskva komma överens om ett övergripande paket innefattande färdplaner för de fyra områdena har Ryssland och Europeiska unionen lyckats nå ett nytt stadium i sina förbindelser, nämligen genomförandet av ett verkligt strategiskt partnerskap, vilket man beslutade om vid toppmötet i Sankt Petersburg i maj 2003. Det är en otvetydig framgång som inte har grumlats påtagligt av den ryska hänvisningen till vissa svårigheter i anslutning till transit av varor till Kaliningrad. Enligt president Vladimir Putin bör överenskommelsen inom de fyra områdena göra det möjligt att med hans ord ”bygga ett större Europa”. Jag tycker att det är en målsättning vi kan instämma i, under förutsättning att detta större Europa bygger på värderingar som vi själva instämmer i.
När det gäller det ekonomiska området förnyade Ryssland under toppmötet sin överenskommelse från 2004 om att gradvis avskaffa betalningarna för rätten att flyga över Sibirien, vilket inte längre är motiverat. Förhandlingarna om det exakta förfarandet för den utfasningen bör avslutas inom kort, och ikraftträdandet bör inte försenas.
Ryssland uttalade sin önskan om större samarbete inom energisektorn, vilket går i samma riktning som våra egna intressen. Landet presenterar sig som en tillförlitlig partner för Europeiska unionen inom detta område, liksom inom andra, och har åtagit sig att genomföra Kyotoprotokollet, även om det samtidigt hotar att dra sig tillbaka om systemet inte har reformerats senast 2012. Dessa diskussioner visar att frågan om den globala uppvärmningen och Kyotoprotokollet, och särskilt det som följer på Kyotoprotokollet, är mycket viktig, och vi måste därför fortsätta på denna dialoglinje med ryssarna.
Rysslands medlemskap i WTO är också en framtidsutsikt som måste utvecklas snabbt eftersom det återigen är en fråga om att fullständigt integrera Ryssland i det multilaterala systemet genom att på detta sätt låta landet omfattas av internationella discipliner, särskilt när det gäller handel.
När det gäller området för fred, säkerhet och rättvisa är en av de viktigaste punkterna inom detta område absolut den fria rörligheten för personer. Trots avsaknaden av särskilda resultat på denna punkt vid toppmötet ser Europeiska unionen det fortfarande som extremt viktigt att snabbt avsluta förhandlingarna med ryssarna för att, på grundval av en strikt ömsesidighet, underteckna en överenskommelse om lättnader när det gäller korttidsvisum och även en överenskommelse om återtagande. Den sista punkten är mycket viktig för EU, och det kan inte bli några viseringslättnader utan en samtidig överenskommelse om återtagande. Vi vet att ryssarna rapporterar svårigheter på detta område, men de avvisar eller avfärdar inte längre att en sådan överenskommelse kan träffas, vilken de nu kopplar till slutandet av liknande överenskommelser med sina egna grannländer. Detta är därför en fråga som måste utvecklas hela tiden och ett ämne där en aktiv dialog måste bedrivas med Ryssland.
Jag är glad över att ryssarna den 18 maj undertecknade en överenskommelse om fastställande av gränsen med Estland. Vi väntar tyvärr fortfarande på att en liknande överenskommelse skall undertecknas med Lettland, och vi måste uppmuntra ryssarna att underteckna en sådan överenskommelse.
När det gäller området för yttre säkerhet kom vi överens med Ryssland under toppmötet om att ett närmare samarbete skulle göra det möjligt att tillsammans uppnå en fredlig avslutning på vad som kallas ”frusna” konflikter som påverkar vårt gemensamma grannskap eller snarare, för att använda lydelsen som slutligen användes i slutsatserna, ”regionerna som gränsar till Ryssland och Europeiska unionen”. I detta sammanhang tänker jag bland annat på den transnistriska konflikten i Republiken Moldavien. Genom att anta lydelsen ”närliggande regioner” kunde vi komma förbi de inledande reservationer som Ryssland uttryckte i frågan, och jag tror att både Europeiska unionen och Ryssland har mycket att vinna på vårt samarbete i denna del av världen där all utveckling får direkta återverkningar för Ryssland och EU. 
Det föreskrivs också i den gemensamma färdplanen att alla samarbetsprocesser måste grundas på de suveräna staternas beslut, och i texten erkänns tydligt – och jag tror att detta är en av de viktigaste punkterna – att Europeiska unionen och Ryssland har gemensamma värderingar. Det är därför dessa gemensamma värderingar, inbegripet respekten för suveräna rättigheter och även för mänskliga rättigheter och för rättstatsprinciperna, som måste ligga till grund för utvecklingen av våra förbindelser med Ryssland. Låt mig ta detta tillfälle i akt för att säga några ord om våra gemensamma intressen när det gäller kampen mot terrorismen: kampen mot terrorismen måste baseras på dessa värderingar och på respekten för rättsstaten.
Området för forskning, utbildning och kultur är ett viktigt område där folket i Ryssland och Europa kan träffas och skapa närmare förbindelser, eftersom vi har ett gemensamt kulturellt och historiskt arv. Inom detta viktiga område behöver vi utveckla ett antal initiativ. Framför allt ett har redan beslutats: ett europeiskt institut skall öppnas i Moskva 2006.
Avslutningsvis vill jag betona betydelsen av alla våra förbindelser med Ryssland. Med detta stora land, som också är nyckeln till stabilitet på vår kontinent, behöver vi bygga upp ett långsiktigt förtroendefullt förhållande som bygger på, jag vill betona det igen, demokratiska principer, på just dessa värderingar som måste känneteckna byggandet av detta större Europa som vi båda är lika intresserade av. Vi kan då inte bortse från att vi också måste inleda en tuff men konstruktiv dialog om frågor som gäller mänskliga rättigheter, frågor som har att göra med pressfrihet och andra mänskliga frågor, och som särskilt uppstår i områden som Tjetjenien. Dialogen har inletts, särskilt om mänskliga rättigheter. Den måste bedrivas aktivt som en fullständig del av våra förbindelser med Ryssland, eftersom det ligger i Europeiska unionens intresse att ha en tillförlitlig partner i Ryssland, en partner som bidrar till stabiliteten på vår kontinent och som också delar de grundläggande värderingar som vi försöker försvara på den här kontinenten.
Cecilia Malmström (ALDE ),
   . – Herr talman, fru kommissionär, herr rådsordförande!
Sedan EU utvidgades för drygt ett år sedan har vår mäktiga granne i öst, Ryssland, blivit allt viktigare för oss. Landet är sedan länge en strategisk partner och tillsammans har vi många utmaningar och uppgifter som kräver samarbete och gemensamma lösningar: handel, miljö, energi, kampen mot terrorism och organiserad brottslighet, bara för att nämna några. Vi behöver goda relationer för att kunna uppnå stabilitet, säkerhet och välstånd på hela den europeiska kontinenten.
Vårt partnerskap har dock inte varit oproblematiskt, och det är glädjande att man på toppmötet den 10 maj lyckades komma överens om samarbete inom de fyra områdena, . Ungefär 400 konkreta samarbetspunkter – eller särskilt konkreta är de inte – finns med i denna sammanfattning men de är långtifrån lösta ännu. Det är viktigt och glädjande att man har kommit så här långt men det återstår också att se vad som finns bortom retoriken. Rådsordföranden Jean-Claude Juncker sade att EU och Ryssland ännu inte är på smekmånad men att det är frågan om sann kärlek mellan de två. Nu återstår att se vad detta betyder för de framtida äktenskapsplanerna.
Vi är beroende av varandra men relationerna har varit ansträngda och samarbetet försvåras av den interna utvecklingen i Ryssland, när man under Putin har sett en tillbakagång för de mänskliga rättigheterna och demokratin. Allt mer makt har knutits till Kreml och Putin personligen. Politiska partier har marginaliserats, det har skett inskränkningar i yttrandefriheten och de fria medierna. Korruptionen är fortfarande omfattande och övergreppen i den blodiga konflikten i Tjetjenien tycks inte se något slut. Mordet på Maschadov, Tjetjeniens folkvalda president, kommer inte att underlätta en politisk lösning. Putin och EU har också olika syn på utvecklingen i grannländerna. Situationen i vårt gemensamma grannskap har på många sätt varit glädjande. I Ukraina och Georgien har människor vänt sig från auktoritära regimer och i stället valt demokrati, öppenhet och förnyelse. Där måste vi tillsammans inse att vi har allt att vinna på demokratiska grannländer och Ryssland och Putin måste acceptera att dessa länder tillhör inte den ryska intressesfären. Människorna där vill ha demokrati och ser EU, inte Ryssland, som ett föredöme för framtiden.
Samarbetsproblemen beror dock inte bara på Ryssland. Relationerna har försvårats av att EU och de enskilda medlemsländerna sänder olika signaler. Den gemensamma politiken betonar väldigt starkt värden som demokrati och mänskliga rättigheter, men när enskilda regeringschefer träffar Putin tenderar de gemensamma värderingarna att hamna mycket långt ned på dagordningen. Istället blir det fokus på t.ex. energi. Detta ger inte en bra bild av EU och skapar förvirring från rysk sida. I betänkandet vi diskuterar är utrikesutskottet kritiskt till delar av utvecklingen av Rysslands inrikespolitik och menar att EU måste vara tydlig. Konflikten i Tjetjenien kan bara lösas politiskt. EU måste erbjuda sig att agera som medlare och så småningom också delta i uppbyggnadsarbetet. Det sker fruktansvärda övergrepp mot civila i Tjetjenien. Det angår oss alla, det är ingen intern konflikt. Ingen förnekar de fruktansvärda dåd som har begåtts i Ryssland – jag tänker bl.a. på massakern i Beslan – men det legitimerar inte övergreppen i Tjetjenien och oviljan att ställa ansvariga militärer inför rätta.
Ryssland är genom sin storlek och sitt geografiska läge och som vår granne en oerhört viktig partner. Det finns inget alternativ till aktivt samarbete men vi behöver fokusera på ett antal konkreta samarbetsområden där EU och Ryssland har gemensam nytta av resultat. Kvalitet och inte kvantitet bör vara styrande i detta arbete och demokratifrågorna måste hela tiden integreras. EU måste övertyga Ryssland om att ekonomisk utveckling och handel går hand i hand med modernisering, ett fungerande rättssystem och demokratiska reformer. Vi stöder Rysslands ambitioner att gå med i WTO och de reformer det kommer att föra med sig. Vi ser fram emot ett fördjupat samarbete på miljöområdet, t.ex. maritim- och kärnkraftssäkerhet och en fortsättning på åtagandena inom Kyotoprotokollet. Vi hoppas att vi tillsammans skall finna en lösning på konflikten i Transnistrien, att de ryska trupperna dras tillbaka från Moldavien och Georgien.
Vi måste huvudsakligen naturligtvis se framåt, men vi har en gemensam historia, tidvis dramatisk och blodig. För att kunna gå framåt måste man kunna lägga det förflutna bakom sig men då krävs en försoningsprocess. Arkiven i Europa och Ryssland från andra världskriget måste öppnas upp och Ryssland måste erkänna ockupationen av de baltiska staterna och de övergrepp som begicks av Sovjetunionen. Det är utmärkt att gränsavtalet med Estland att undertecknats, nu återstår också Lettland.
Vår möjlighet att påverka utvecklingen är begränsad. Därför är det oerhört viktigt att aldrig backa från de värden som EU-samarbetet baseras på och göra detta klart för vår stora granne. EU och Ryssland kan aldrig nå ett sant partnerskap om det inte bygger på försvaret av demokratin. Ryska folket är inte hjälpt av att vi tiger i viktiga principfrågor. En sammanhållen strategi med ett gemensamt budskap i stället för en-mans-shower från enstaka ledare är enda sättet att föra en trovärdig politik gentemot Ryssland.
Benita Ferrero-Waldner,
   – Herr talman! Jag skulle vilja inleda med att tacka Cecilia Malmström för det mycket ändamålsenliga betänkandet. Det kommer verkligen vid en läglig tidpunkt, precis efter det framgångsrika toppmötet mellan EU och Ryssland i Moskva, som ordförande José Manuel Barroso, Peter Mandelson och jag deltog i tillsammans med rådets ordförande. Eftersom vi nu börjar genomföra det vi har uppnått avtal om är det mycket viktigt att påpeka att Ryssland är en strategisk partner. Samtidigt måste vi dock tala med en röst, och vi måste hantera alla frågor, både svårare och lättare frågor, vilket jag kan försäkra er att vi gjorde.
Många av frågorna i ert betänkande är mycket relevanta för de diskussioner vi hade i Moskva. Låt mig ge er en kort sammanfattning från min synpunkt. Självfallet kan jag bara komplettera det som ordförandeskapet så vältaligt uttryckte.
Den största insatsen var att anta de fyra gemensamma färdplanerna för de fyra ”gemensamma områdena”, som vi har förhandlat om under flera månader. Det sista toppmötet i november var svårare, och vi var långt ifrån att uppnå en överenskommelse. Däremot uppnådde vi resultat på fyra områden genom de många enskilda förhandlingar som vi ledde. Dessa områden var: ekonomi, frihet, säkerhet och rättvisa, yttre säkerhet samt forskning och kultur. De kommer nu att utgöra en bra grund för att avsevärt förbättra och förstärka våra förbindelser med Ryssland under de kommande åren, vilket är nödvändigt. Vi har partnerskaps- och samarbetsavtalet, men enbart detta är inte längre en tillräcklig grund. Vi blev tvungna att stärka det genom dessa fyra gemensamma områden.
Ännu viktigare är att vi bekräftade att förbindelserna mellan EU och Ryssland grundar sig på gemensamma värden. Dessa innefattar respekt för mänskliga rättigheter och demokrati, rättsstatsprincipen och en öppen marknadsekonomi, och det gläder mig att också president Vladimir Putin själv nämnde det. Dessa värden måste nu också vägleda oss när vi inleder genomförandet. Detta nämnde president Putin mycket tydligt i ett tal han höll i duman. Detta har sporrat oss tillsammans med den dialog om mänskliga rättigheter som vi hade med Ryssland, och som var en mycket rättfram och öppen dialog där alla dessa frågor togs upp och diskuterades.
På det ekonomiska området välkomnar jag starkt den betoning ni lägger på vårt gemensamma intresse att se till att Ryssland blir en riktig partner med en öppen, dynamisk och intensifierad ekonomi. Det är också lika viktigt med ett rättsväsen som medger insyn. Detta kommer att stå i förgrunden när Ryssland närmar sig WTO-medlemskap. Som ni sade stöder vi alla detta, eftersom vi tror att detta är den riktning som måste följas och som kommer att skapa ett verkligt gemensamt ekonomiskt område.
På toppmötet klargjorde vi också att det är väsentligt för vårt ekonomiska samarbete att avveckla icke-kommersiella avgifter för överflygning av Sibirien. Vi säkerställde också att energisamarbete och Kyotoprotokollet ligger mycket högt upp på prioriteringslistan i vår färdplan. Jag kan bekräfta för er, vilket ni krävde i er resolution, att kommissionen kommer att fortsätta tillhandahålla finansiellt stöd för att Ryssland skall genomföra Kyotoprotokollet och för kärnsäkerhet.
På området för frihet, säkerhet och rättvisa kom vi överens om att vi snabbt måste avsluta förhandlingarna i två fall, å ena sidan om återtagande och å andra sidan om underlättande av visum. Som jag ser det ligger en överenskommelse om båda frågor inom räckhåll, och vi borde ha som mål att avsluta detta snarast. Vårt mål är nästa toppmöte i oktober. Jag vet att detta är ett mycket ambitiöst mål, men jag vill se resultat så fort som möjligt. Kommissionen och medlemsstaterna förblir övertygade om att det är nödvändigt med ett samtidigt genomförande av de två avtalen. Detta sade vi mycket tydligt, och det var en del av våra svåra förhandlingar ända till slutet.
Liksom José Manuel Barroso tog vi också upp frågan om mänskliga rättigheter och dialogen med Ryssland om norra Kaukasus. Efter den undersökningsgrupp som sändes ut av Generaldirektoratet för yttre förbindelser i april undersöker vi nu möjligheter att tillhandahålla finansiellt stöd, särskilt för socioekonomisk återhämtning, utöver vårt omfattande humanitära bistånd. Vi måste skapa ett nytt klimat i området, och det finns också mycket som vi vill göra när det gäller tekniskt stöd. Vi vill att folk från norra Kaukasus, och Tjetjenien, skall komma ut så att de också får möjlighet att uppleva andra miljöer. Detta är också mycket viktigt för en framtida process som skall leda till försoning och bättre sociala och ekonomiska förhållanden.
Självfallet borde allt detta leda till fria och rättvisa folkomröstningar. Detta borde vara målet. Vi skulle också vilja förbättra administrativa och institutionella strukturer. Vi måste fortsätta vår dialog med de ryska myndigheterna i denna fråga. Vi kom också överens om att mänskliga rättigheter och internationella skyldigheter måste respekteras som ett led i att terrorismbekämpningen sker på ett effektivt och mycket bestämt sätt.
Om vi övergår till frågan om yttre säkerhet kom vi överens med de ryska myndigheterna om att vi båda vill se ett integrerat Europa utan nya skiljelinjer. Även om de fyra gemensamma områdena innefattar angränsande regioner erkände president Vladimir Putin själv att det är ett gemensamt grannskap. Vi måste därför arbeta inom det gemensamma grannskapet för att det skall bli bättre och stabilare för oss båda. Det innebär att vi vill samarbeta i frågan om stabilitet och välstånd i angränsande länder såsom Ukraina, Moldavien och Georgien, utan att de skall behöva välja sida. De bör fullfölja sina inre reformer och finna lösningar på sina mycket svåra problem.
Slutligen vill jag betona vikten av vårt avtal om forskning, utbildning och kultur. Även om dessa områden inte verkar framhävas är det specifika områden för kontakter människor emellan. Vi vill främja fler utbyten när det gäller universitetsstudier och vill också arbeta med olika kulturella projekt med Ryssland.
Som jag sade i min inledning uppmärksammas i er resolution alldeles riktigt att Ryssland är en viktig strategisk partner för oss, och ännu mer sedan utvidgningen. Detta har framhävt behovet av att fördjupa samarbetet med Ryssland i de nordvästra regionerna. Detta gäller särskilt ”den nordliga dimensionen”. Jag måste också instämma med era förslag att unionens Rysslandspolitik ofta har visat brist på sammanhållning. Jag sade att medlemsstaterna måste hålla sig till en gemensam linje, och vi uppmanade dem ofta att göra så under våra förhandlingar. Eftersom alla slutligen höll sig till denna linje lyckades vi uppnå ett avtal.
Jag hoppas att framgången med vårt toppmöte gör det möjligt för oss att stärka förbindelserna på en grund som nu vilar på en bred överenskommelse och på ett sammanhängande sätt. På ett väsentligt sätt kommer vi att kunna fördjupa vårt samarbete över en rad sektorer, och vi måste använda alla de möjligheter som partnerskaps- och samarbetsavtalet ger oss.
Jag kan försäkra parlamentet att kommissionen kommer att ta fullständig hänsyn till alla punkter i dess resolution, och som alltid står jag till ert förfogande för ytterligare diskussioner.
Armin Laschet,
   . – Herr talman, herr rådsordförande, mina damer och herrar! Jag anser att Cecilia Malmström har gjort stora ansträngningar och utarbetat ett mycket bra betänkande, som klargör inte bara betydelsen av våra förbindelser med Ryssland utan även det faktum att Ryssland inte endast är en partner i Europa och ett ankare av stabilitet, utan också, som ett resultat av utvidgningen, blir vår granne, och det är av den anledningen som vi, både i dag och i framtiden, måste fästa särskild uppmärksamhet på våra förbindelser med detta land. 
Ryssland är emellertid inte något kandidatland; detta är inget betänkande om framstegen där vi bedömer och säger ”det där är dåligt och det där är dåligt och där måste ni göra mer”. För närvarande tillämpar vi ett helt annat förfarande. Medan vi fäster uppmärksamheten på överträdelser mot mänskliga rättigheter eller utvecklingstendenser inom demokratin som vi betraktar som oönskade bör vi avstå från att i detalj ange vad som sker i Ryssland och göra didaktiska bedömningar om varje individuell punkt. Det är viktigt att detta toppmöte har givit konkreta resultat, som ger en grund på vilken inre och yttre säkerhet kan upprättas, ekonomiskt samarbete garanteras och gemensamma projekt inom forskning, utbildning och kultur underlättas.
Det som slog mig som mycket viktigt i dagens debatt var vad kommissionsledamot Benita Ferrero-Waldner hade att säga: om det hela skall fungera måste EU tala med en röst. I detta fall är det inte acceptabelt att enskilda medlemsstater – Tyskland, Frankrike eller Spanien – håller separata toppmöten med Ryssland och bedriver en motsatt politik, dessutom utan att informera antingen våra baltiska vänner eller EU-institutionerna. Man kan till och med vara så modig att man säger att Tyskland kommer att avstå från sådana saker efter september i år, men när det gäller Frankrike och Spanien kommer vi utan tvekan att få leva med det ännu en tid.
Låt mig avslutningsvis säga att jag tycker att det är mycket viktigt att samarbeta i regionala konflikter. Man har hänvisat till Transnistrien, Abchasien, Sydossetien och Nagorno-Karabach, och EU har erbjudit sig att hjälpa till även i Tjetjenien. I stället för att vara begränsad till humanitära åtgärder måste EU också ha en politisk dimension, och Ryssland skulle göra klokt i att besvara denna signal från EU.
Csaba Sándor Tabajdi,
   . – Herr talman! Jag skulle vilja tacka Cecilia Malmström för hennes öppenhet och samarbete när hon utarbetade parlamentets balanserade och produktiva ståndpunkt.
Det har nyligen skett en positiv utveckling av förbindelserna mellan EU och Ryssland. Vi välkomnar varmt antagandet av ett helt paket färdplaner för upprättande av de fyra ”gemensamma områdena” vid det sista toppmötet i Moskva mellan EU och Ryssland. Vi ser detta som ett genombrott i det strategiska samarbetet mellan EU och Ryssland.
Vi förordar båda multilateralism, som är den enda lösningen på globala problem. Därför borde vi samarbeta för att reformera FN. Vi i socialdemokratiska gruppen i Europaparlamentet betraktar Rysslands ratificering av Kyotoprotokollet som ett mycket positivt framsteg. Vi erkänner Rysslands konstruktiva roll i terrorismbekämpning och i kärnvapennedrustning. Vi ser fram emot ett ömsesidigt fördelaktigt energisamarbete utan särskilda politiska motiv.
Vi bör stödja Rysslands anslutning till WTO. Vi får dock inte åsidosätta skilda åsikter eller motsättningar. Vi är djupt oroade över demokratins försvagning i Ryssland. Vi uppmanar även Ryssland att säkerställa bättre skydd för nationella minoriteter. Utan villighet att nå en kompromiss och inleda en försoningsprocess finns det ingen möjlighet att stoppa lidandet och utveckla en hållbar fred inom ramen för en omfattande självständighet för Republiken Tjetjenien. Det enda sättet för Europeiska unionen och Ryssland att uppnå ett verkligt strategiskt samarbete är om Ryssland fullständigt stöder grundläggande europeiska värden och principerna om demokrati, rättsstatsprincipen och fullständigt skydd av mänskliga rättigheter och minoriteters rättigheter. Det ligger i vårt gemensamma och nödvändiga intresse att upprätthålla Rysslands demokratisering, modernisering och europeiska inriktning. Det finns inget alternativ till ett strategiskt samarbete mellan Europeiska unionen och Ryska federationen som är pålitligt, hållbart och ömsesidigt fördelaktigt.
Janusz Onyszkiewicz,
   . –  Det säger sig självt att samarbete med Ryssland är mycket viktigt för Europeiska unionen. Detsamma gäller problemet med säker energitillförsel, där Ryssland delvis kan åstadkomma en lösning. Samtidigt kan det inte finnas någon som inte berörs av hur de stora energibolagen arbetar i Ryssland. Jag behöver bara påminna kammaren om att ledaren för Gazprom leder Putins kabinett, att hans vice personalchef, Igor Sechin, driver Rosneft, och att Viktor Ivanov, Vladislav Surkov och Sergej Prikhodko ansvarar för Transneft, Aeroflot och så vidare. Allt detta gör att man kringgår frågan om dessa företag faktiskt arbetar i enlighet med marknadsmekanismerna, eller om de i stället är instrument för den ryska utrikespolitiken. Ett stort antal händelser den senaste tiden, såsom Ukrainas problem med tillgång på råolja, antyder att det senare är fallet.
Ytterligare en fråga som måste tas upp gäller den framtida ledningen av den ryska politiken. Ingen kan låta bli att oroas över det förslag som Dmitri Rogozin lade fram för duman, och som om det antas kommer att göra det möjligt för Ryssland att införliva hela nya regioner i den ryska federationen utan tillstånd från någon. De som försvarar en sådan utveckling har gjort det fullständigt klart vilka regioner det handlar om, och de inbegriper Abchasien, Sydossetien och Transnistrien.
Det gör att vi måste fundera på om vi inte någon gång skall informera Ryssland om vår oro, som är fullständigt berättigad. Det är naturligtvis Ryssland som fattar beslut om den framtida utformningen av våra förbindelser med Ryssland och om det framtida utseendet för Ryssland självt, men jag anser att våra ansträngningar för att betona vissa orosmoment inte bör minskas.
Milan Horáček,
   . – Herr talman, fru kommissionsledamot Ferrero-Waldner, fru kommissionsledamot Wallström, mina damer och herrar! Ryssland är mycket viktigt inte bara i fråga om vår säkerhet och stabilitet, utan även i fråga om vår ekonomiska och ekologiska utveckling. Vi vill ha ett nära samarbete med ett så brett spektrum av områden som möjligt. Oavsett de många strategiska skälen för vårt partnerskap måste det ändå bygga på respekt för den europeiska uppfattningen om värderingar. Det kan mycket väl vara så att delar av EU är beroende av rysk energi och ryska råmaterial, men vi får inte för den skull förneka våra demokratiska och människorättsliga principer.
Vi behöver statuera exempel och involvera Ryssland i frågor som rör minoriteters rättigheter, särskilt när det gäller skyddet av ryska minoriteter i Baltikum. En omfattande fredsprocess måste initieras i Tjetjenien med hjälp av alla samhällets demokratiska krafter. Militära insatser är bara en återvändsgränd, en katastrof, men mer än så: de är ett brott. Stalin- och Brezjneveran kan tillhöra det förflutna, men Kremls postkommunistiska tsarinfluerade strategi, med begränsningar i press- och informationsfriheten, omöjliggör en fredsprocess i Tjetjenien.
Vårt enda hopp är det civila samhällets utveckling. Vi vill ha en politisk lösning som nås med stöd av EU. Jag närvarade när man började avkunna domarna mot Michail Borisovitj Chodorkovskij och Platon Lebedev i Moskva. Detta pågår fortfarande och är ett slående bevis på det förakt man behandlar EU:s grundläggande värderingar med – rättsstaten, demokratin och mänskliga rättigheter. Hur kan man annars förklara att dessa två personer närvarar vid förundersökningen under hård bevakning sittande i en järnbur, som vore de farliga rövare?
Grunderna för anklagelserna återgavs i stora stycken ord för ord, och misstagen återgavs i detalj. Uppdelningen av Yukos är en ekonomisk dödsdom, och Chodorkovskij har inte fått en ärlig chans i denna politiska uppvisningsrättegång. Är detta Ryssland värdigt att bli en partner till EU? Processer i överensstämmelse med rättsstaten är olösligt kopplade till mänskliga rättigheter i alla regimer, även när det rör sig om imperier.
Jaromír Kohlíček,
   . –  Fru kommissionsledamot! Som talesman för alla medlemmar av gruppen Europeiska enade vänstern/Nordisk grön vänster vill jag välkomna resultatet av toppmötet mellan EU och Ryssland. Ryssland har varit en källa till fascination i hela Europa under hela den moderna historien, det vill säga sedan medeltiden. Vi såg det å ena sidan som Bysans efterträdare och ett bålverk för Europa mot inkräktare från öster. Vi såg det å andra sidan som ett asiatiskt land och tänkte då främst i termer av barbari. Dels såg vi landets stora traditioner, med gyllene kupoler på kyrkor och kultur, dels såg vi härskarnas svindlande rikedomar och de miljontals invånarnas extrema fattigdom.
Motsatta synsätt av det här slaget återfinns ännu i dagens förslag till resolution. Ryssland beskrivs å ena sidan som en viktig leverantör av råmaterial som är av vital betydelse för Europeiska unionen samtidigt som det är en enorm marknad och en möjlig frände i fråga om europeisk kultur och traditioner. Farhågor uttalas å andra sidan om Östeuropas utvidgning och Rysslands mäktiga väpnade styrkor som är utrustade med moderna vapen och redan har varit involverade i ett antal fredsbevarande uppdrag med EU-trupper, t.ex. på Balkan. Författarna till resolutionen borde ha sparat några av angreppen av det slag som återfinns i den del av resolutionen där krav ställs på gemensamma uppförandenormer till en annan av våra partners väpnade styrkor, om vi skall tro rapporterna från Irak. Jag antar förstås att de nödvändiga stegen inte tagits ännu i det avseendet.
De motsägelser jag nämnde tidigare kan man även tydligt se prov på i ett antal ändringsförslag. Jag vill uppmana ledamöterna av parlamentet att dra sig till minnes vem som skyddade Europa mot nazismens terror för 60 år sedan och att de, även när de kritiserar totalitarism, undviker att hemfalla åt ryssfobi. När vi röstar om resolutionen borde vi se till att det råder en anda av konstruktivt samarbete som får råda över misstro och överlägset beskyddande rekommendationer. Vi kan trots allt inte blunda för det faktum att miljontals ryssar dog för att befria Europa. Vi får aldrig underlåta att klart göra skillnad mellan den lojala allierade som spelade en viktig roll i att befria Europa och som fullgjorde sina åtaganden gentemot sina andra allierade i Asien för 60 år sedan, och det land som anföll oss. Denna åtskillnad bör också återspeglas i lämpliga delar av våra resolutioner och debatter.
När ivriga förespråkare för demokrati talar här i kammaren om de problem som nationella minoriteter ställs inför i Ryssland, trots att de själva kommer från länder där hundratusentals medborgare inte beviljats medborgarskap, är det svårt att veta om de driver med oss eller bara visar fräckhet och en skral uppfattning om vad demokrati innebär.
Vi behöver Ryssland som EU:s närmaste bundsförvant, och vi behöver Ryssland som en vän för att lösa de ständigt ökande problem som världen konfronterar oss med. Vänner skall man be om saker, inte beordra. Det bör Europaparlamentets ledamöter ha i åtanke under morgondagens omröstning om resolutionen, samtidigt som de låter sina personliga åsikter stå tillbaka. 

Mirosław Mariusz Piotrowski,
   . –  Herr talman, mina damer och herrar! Det moderna Ryssland av i dag bär arvet av Sovjetunionen, och man betraktar sig som dess rättmätiga arvtagare. Man vägrar envist att på något sätt ta ansvar för sitt brottsliga förflutna i förbindelserna med angränsande länder, inklusive Polen. Det förflutna inbegriper Molotov-Ribbentrop-pakten från den 23 augusti 1939 och folkmordet, liknande det som begicks mot polska officerare som mördades i Katyn, Charkov och Mednoe 1940 och i en mängd av NKVD:s fängelsehålor under de följande åren.
En annan börda som vilar tung på dagens förbindelser mellan EU-medlemsstaterna och Ryssland är det faktum att Ryssland inte har bett om ursäkt för den kommunistdiktatur som påtvingades de central- och östeuropeiska länderna efter andra världskrigets slut. När vi röstar om betänkandet i dag får vi inte glömma den arrogans och det hyckleri som de ryska myndigheterna visar i de frågor som jag nämnt, liksom den politik som Ryssland för mot bland annatTjetjenien, Georgien, Moldavien och de baltiska staterna och de flagranta övergreppen mot demokrati, rättsstaten och respekt för mänskliga rättigheter och därmed de värderingar som EU så helhjärtat stöder. 
Inese Vaidere,
   . – Mina damer och herrar! I EU är man intresserad av att utveckla goda förbindelser med Ryssland, och denna process måste vara bilateral. Det finns områden där detta har skett på lyckosamt sätt, men även andra där läget faktiskt har försämrats.
Europas länder har haft olika historiska erfarenheter av förbindelser med Ryssland. För Lettland och de andra baltiska staterna är denna erfarenhet särskilt tragisk. Sovjetunionen ockuperade de baltiska staterna två gånger. Över 60 000 oskyldiga människor skickades från Lettland till Sibirien i boskapsfordon, utan några rättsliga förfaranden. Endast ett fåtal återvände. Deportationerna utfördes i stor utsträckning så att de fördrivnas tillhörigheter och hem, rubb och stubb, kunde överlämnas till de nya bosättarna.
Ryssland måste erkänna ockupationen av de baltiska staterna. Det skulle också göra det möjligt att juridiskt skilja på nationella minoriteter och invandrare, vars rättigheter i Europa regleras av helt andra lagar eller normer. Som ledamöterna som talat före mig sagt är detta något som Lettland måste lyssna på ogrundade anklagelser från Ryssland för.
Vår plikt är att låta Europaparlamentets resolution sända en tydlig signal till Ryssland om att det är oacceptabelt att man överger demokratin, vilket vi sett prov på nyligen. Länderna i EU måste tala med en röst till Ryssland om vi skall ha framgång och inte lägga fingrarna emellan, och de måste också kalla saker vid deras rätta namn. 
Elmar Brok (PPE-DE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Malmströmbetänkandet är en balansakt. För det första prioriterar EU uppenbarligen länder som är medlemmar av EU, och dessa länder beviljas särskilt skydd och stöd av historiska, politiska och ekonomiska skäl. I det här fallet gäller det främst Polen och de baltiska staterna.
För det andra kan vi inte blunda för det faktum att Ryssland genomgår en omfattande omvandling, och frigörandet från Sovjetsystemet är av central betydelse för denna process. Om denna lyckas på bred front betyder det att förespråkare av det gamla Sovjetsystemet nu inte verkar ha någon verklig möjlighet längre att bli valda i Ryssland.
För det tredje måste vi inse att en process av det här slaget endast kan fungera på lång sikt om den bygger på demokrati, rättsstaten och mänskliga rättigheter, och vi måste erkänna att det finns fog för kritik i det hänseendet. Det leder mig till min fjärde punkt, som går ut på att vi måste hålla inriktningen för dialogen med Ryssland öppen. Det är skälet till att vi bygger ett strategiskt partnerskap som konkretiserats på de fyra huvudområdena, t.ex. den gemensamma energipolitiken som utformas på sådant sätt att vi förhindrar att hamna i en ensidig beroendeställning. De händelser som skall äga rum 2007 och våra gemensamma förberedelser inför dessa kommer man också att koncentrera sig på i detta strategiska partnerskap. År 2007 upphör partnerskapet och samarbetsavtalen att gälla, då kommer val att hållas i Ryssland och Ryssland skall enligt planerna bli medlem av WTO. Utvidgningen är kanske fullbordad då, och vi kanske rentav har en konstitution. Vi måste alltså förbereda oss med omdöme för 2007 när allt detta kan äga rum.
Även om vi skall fortsätta ge uttryck för vår kritik vore det lämpligt att framhäva betydelsen av att hålla kanalerna för dialogen öppna. Det skulle hjälpa oss att se till att utvecklingen på olika områden i Ryssland går åt vettigt håll, vilket ligger i både vårt och våra grannars intresse och skulle förhindra nya utbrott av fientligheter. Dialogen med Ryssland är framför allt nödvändig eftersom vi behöver landets hjälp i frågor som Mellanöstern, FN och säkerhetsrådet. Trots att kritik är nödvändig bör vi också upprätthålla en anda av vänskapligt samarbete och fortsätta sträva efter målet att uppnå en sådan balans.
Jan Marinus Wiersma (PSE ).
   – Herr talman! För två veckor sedan, efter en lång period av förberedelser, nådde Ryssland och EU ett avtal om hur deras strategiska partnerskap skall ta form. Detta visar att EU och Ryssland kan ta stora kliv framåt i de ömsesidiga förbindelserna, trots det tidigare dödläget. Innebär detta avtal att alla frågor som omgärdar förbindelserna mellan EU och Ryssland har besvarats? Svaret är fortfarande nekande.
Medan färdplaner har fastställts för att ange för båda partner var de kan börja förbättra sitt samarbete på ett antal områden förblir andra frågor obesvarade, och jag skall skilja ut tre av dem.
Ryssland och EU har ett stort antal delade intressen på områdena ekonomi, energi, säkerhet och kampen mot brottslighet. Samtidigt kan sägas att viss utveckling i Ryssland är oroväckande när det gäller de värderingar som EU står för, inte minst demokrati, rättsstaten och öppenhet och insyn. Kommissionsledamot Margot Wallström gjorde i sin rapport rätt i att ägna detta stor uppmärksamhet. I strategin i förhållande till Ryssland behöver EU uppnå jämvikt mellan de värderingarna och intressena, en balans som samtidigt gör att vi kan ha positivt inflytande på den interna utvecklingen i Ryssland. Att etablera en demokrati och ekonomi som präglas av öppenhet och insyn i Ryssland är inte bara ett teoretiskt begrepp på längre sikt utan också en fråga om gemensam omsorg om Europas och Rysslands folk. Om vi skall vara effektiva på den punkten måste medlemsstaterna lyckas hålla rättning i ledet gentemot Moskva.
En andra fråga är resolutionen om de låsta konflikterna i Moldavien och Georgien. EU måste göra allt som står i dess makt för att förmå Ryssland att inta en mer samarbetsinriktad hållning, och vi skall dra fördel av det spelrum som finns i de avtal som nyligen slöts.
Slutligen är Ryssland en avgörande faktor för om grannskapspolitiken i de nya angränsande länderna skall lyckas, men politikens utformning och dess genomförande är för närvarande långtifrån adekvat. EU:s Rysslandpolitik måste i större utsträckning beakta målen med grannskapspolitiken som inte bör komma i andra hand efter förbindelser med Europas huvudstäder och Moskva. 
Bart Staes (Verts/ALE ).
   – Herr talman, fru kommissionsledamot, mina damer och herrar! Det sätt som EU har agerat på gentemot Ryssland inger mig inte mycket förtroende, i synnerhet om man betänker det fruktansvärda kriget i Tjetjenien. I samtalen med president Putin undviker de flesta stats- och regeringschefer känsliga frågor som kriget i Tjetjenien och iakttagande av mänskliga rättigheter. Om de säger någonting alls har de ofta motsatta åsikter.
I den europeiska journalisten Ben van der Veldens bok ”European powerlessness” läser jag vad som sades när författaren intervjuade kommissionsledamot Chris Patten. Den 27 oktober 2003 hade kommissionsledamot Patten följande att säga om hans kontakter med den ryska regeringen, och jag citerar: ”Jag brukar anse att man inte uppnår något med vänliga möten. Man måste se vad man får från den andra parten. På toppmöten måste man också vara beredd att vara till besvär i en fråga som Tjetjenien.”
Parlamentet har alltid stått för en allomfattande fredsprocess, med andra ord en process som inbegriper alla skikt i det tjetjenska samhället, inom Tjetjenien men också de rebeller som avstår från terrorism. Det är riktigt att brist på respekt för mänskliga rättigheter och kampen mot internationell terrorism bör stå på dagordningen på toppmöten, men det skall även en politisk lösning göra som vi bör försöka stödja.
Med all respekt, fru kommissionsledamot, så är det illa att tala om stöd för socioekonomisk återhämtning i kombination med det desperata behovet av humanitär hjälp om det inte finns någon allvarligt menad lösning på konflikten. Jag har besökt Tjetjenien och Grozny, och jag har sett vad som skett med medlen. Antingen används de för att resa regeringsbyggnader eller så hamnar de snart i händerna och fickorna på brottslingar som Ramzan Kadurov.
Det är verkligheten, och kanske bör vi inse att en flexibel strategi inte fungerar i Ryssland. Vi bör kanske komma till insikt och göra vad Nikita Chrusjtjov gjorde en gång vid ett FN-möte. Han tog av sig skon, slog den i bordet och sade: ”Detta är min vilja.” Varför gör inte Europa det när det kommer till kriget i Tjetjenien? 
Georgios Karatzaferis (IND/DEM ).
   – Herr talman! Vi måste pröva vår syn på Ryssland – från vilken vinkel vi ser på Ryssland. Ur amerikanernas synvinkel ser vi på Ryssland som en motståndare, ur den före detta Warszawapaktens synvinkel ser vi på Ryssland med rädsla. Frågan är om vi ser på Ryssland som ett land vi kan samarbeta med?
Vi fastställer villkoren. Låt mig läsa vad som står i villkor 24: EU ”begär att Ryssland bekräftar sina åtaganden beträffande Georgiens och Moldaviens territoriella integritet och drar tillbaka sina militära styrkor från Georgien och Moldavien enligt dessa suveräna staters önskemål”. Med rätta.
Varför införde ni inte samma villkor mot Turkiet och begärde att de skulle dra tillbaka sina militära styrkor från ett ockuperat land som är en medlemsstat av EU? Varför denna dubbelmoral? Varför kräver vi av Ryssland att man skall dra tillbaka sina militära styrkor från Georgien och Moldavien – med rätta – men inte det samma av Turkiet?
Ni vill att Ryssland skall ratificera Kyotoprotokollet om miljö, med rätta. Varför begärde ni inte samma sak av amerikanerna, som förorenar miljön 16 gånger mer än Ryssland, enligt officiell statistik?
José Manuel Barroso gjorde tidigare åtskillnad mellan demagogi och demokrati. Jag fruktar allvarligt att kommissionen och Europarådet är demagogiska i denna fråga. 
Wojciech Roszkowski (UEN ).
    –  När vi diskuterar våra förbindelser med Ryssland tänker vi ofta i termer av det ryska folket, den ryska kulturen och våra förbindelser med ryska företag. Det kommer nog inte som en överraskning att vi är välvilligt inställda i frågan. Men samtidigt utgör president Putins politik problem för oss. Detta är en man som kränker mänskliga rättigheter, begränsar ekonomisk och politisk frihet, som har övergått till en stalinistisk tolkning av historien och har delat ut en medalj till general Wojciech Jaruzelski. Han var överbefälhavare vid invasionen av Tjeckoslovakien 1968 och ansvarig för Solidaritets nederlag.
”Söndra och erövra” har varit en av ledprinciperna för Kremls politik under en tid nu. Ryssland upprätthåller nära, och rentav vänskapliga band med vissa EU-länder, samtidigt som andra ignoreras. Man skulle kunna säga att det är en politisk strategi som har tillämpats sedan urminnes tider, men jag undrar varför den andra sidan skall behöva luta sig tillbaka och låta det hända. Samtidigt behöver vi naturligtvis fråga oss vem den här andra sidan faktiskt är. Är det bara några få västländer vars regeringar anser att vänskap med Ryssland är värd den extra ansträngningen, oavsett vad som skett i historien, menar vi länderna i Östeuropa som utsätts för allt större påtryckningar från Ryssland eller menar vi faktiskt EU som helhet?
Mycket har sagts om EU:s gemensamma utrikespolitik den senaste tiden, särskilt när det gäller konstitutionsfördraget. Den fråga vi debatterar nu kommer att sätta denna politik på prov. EU måste nu visa ett tydligt tecken på solidaritet gentemot Ryssland, ett tecken som vi skall mäta Rysslands goda vilja gentemot EU med som helhet på grundval av landets strategi i förhållande till de nya östeuropeiska medlemsstaterna.
Bogdan Klich (PPE-DE ).
    –  Herr talman! Det är tydligt att samarbete med Ryssland är oerhört viktigt. Men vilken sorts Ryssland det är vi samarbetar med är lika viktigt. Som föredraganden noterar skall vårt samarbete bygga på gemensamma värderingar, men faktum är att Ryssland fjärmar sig mer än någonsin från värderingar som demokrati och medborgerliga fri- och rättigheter. Gemensamma värderingar är därför ett mål snarare än verklighet, och både rådet och kommissionen bör göra allt som står i deras makt för att se till att detta mål nås.
För det andra är avtalet som undertecknades i Moskva ett verkligt steg framåt i dialogen mellan EU och Ryssland. Det kommer bland annat att göra det möjligt för oss att lösa lokala konflikter, t.ex. i Transnistrien, Nagorno-Karabach, Abchasien och Sydossetien. Men samtidigt nämns inte Tjetjenienfrågan alls i detta avtal. Det är absurt, för hur kan det vara tal om att utforma en gemensam politik med Ryssland eller etablera ett gemensamt område för frihet, säkerhet och rättvisa om ingenting nämns om händelserna i Tjetjenien? Samma sak gäller för energipolitiken där Nicolas Schmit menade att det fanns utsikter om att röja hinder ur vägen för samarbete på energins område. Jag vill fråga om detta innebär att rådet och kommissionen är för oljeledningen i Östersjön. Denna skulle gå på botten av Östersjön och underlätta en diversifiering av energikällor för olika EU-medlemsstater.
För det tredje är vår gemensamma framgång först och främst beroende av hur sammanhållen vår gemensamma utrikes- och säkerhetspolitik är och i vilken utsträckning hänsyn tas till alla 25 EU-medlemsstaters intressen. Jag vill betona ordet ”alla” eftersom vi inte har råd att låta Ryssland spela ut vissa EU-medlemsstater mot varandra. Vilken sorts EU har vi då, och vilken sorts gemenskap?
Mitt land, Polen är särskilt intresserat av att nära samarbeta med Ryssland. Ryssland har nu i många år försökt visa för världen, och EU, att Polen håller tillbaka dialogen mellan Ryssland och väst.
Därför bör det sägas utan omsvep att vi med eftertryck förordar en pragmatisk och sammanhållen strategi som innebär att vi skall arbeta som partner och att alla EU-medlemsstaters intressen skall beaktas.
Hannes Swoboda (PSE ).
   – Herr talman, herr rådsordförande, mina damer och herrar! Jag vill inledningsvis varmt tacka Margot Wallström för det utmärkta samarbetet. Vi var inte fullständigt ense om alla aspekter av detta första förslag, men Cecilia Malmström lyckades integrera en mängd av våra idéer och utarbeta kompromissändringsförslag. Detta har resulterat i mycket bred samsyn, och jag vill tacka henne på den punkten. Jag anser att betänkandet vi har framför oss skapar en god balans mellan åsikten att vi främst skall se Ryssland som en strategisk partner och åsikten att demokrati och mänskliga rättigheter måste vara fokus för våra förbindelser med landet. Jag ser ingen motsättning mellan dessa två synsätt, och därför skulle det vara omöjligt att framhäva den ena och ignorera den andra. Vidare är det nog det budskap som detta betänkande sänder ut.
Det är ingen fråga om att Ryssland är en strategisk partner för EU, men vi hade föredragit om Ryssland också agerat som en sådan under händelserna i Ukraina. I Ukraina hade man också uppskattat om så varit fallet, men tyvärr var det alldeles för tidigt för något sådant. Vi skulle mer än gärna vilja ha Ryssland som en strategisk partner när det gäller politiken om Vitryssland, och om det skulle ske finns det inga gränser för våra framgångar i att utveckla demokratin. Det samma gäller för Sydkaukasus, och vi skulle också gärna ha Ryssland som en strategisk partner i fallet Georgien. Men sådana strategiska partnerskap får inte utföras på Rysslands villkor, eller ens Europas villkor. De måste uppfylla de villkor som Georgiens, Ukrainas och Vitrysslands folk har satt upp. Därför anser jag att det är precis den riktning vi skall röra oss i. Vi måste ständigt påminna Ryssland om att vi vill agera som dess partner, men de grundläggande kraven för ett sådant partnerskap måste förbli oförändrade.
Fru kommissionsledamot! Ni sade att vi måste tala med en röst, och jag tror att Europaparlamentet är redo att göra så. Om ni skulle stöta på problem i era underhandlingar med rådet råder jag er att be Europaparlamentet om stöd, så skall ni få det fullt ut. 
Guntars Krasts,
   . – Tack, herr talman! Vi inser alla hur viktiga förbindelser mellan EU och Ryssland är för säkerheten och stabiliteten på den europeiska kontinenten. Men Europas folk uppfattar möjligheterna och villkoren för utformningen av förbindelser med Ryssland beroende på deras historiska erfarenheter.
Förbindelserna i det förflutna mellan Lettland och Ryssland gör att jag är försiktig när jag bedömer de processer som äger rum i Ryssland nu. Det faktum att Rysslands ekonomiska tillväxt är nära kopplad till de stigande priserna på energiråvara på världsmarknaden och inte har åtföljts av sociala och ekonomiska reformer bidrar inte på något sätt till att frambringa förtroende för långsiktig och stabil tillväxt i det landet. Den svåra situationen när det gäller mänskliga rättigheter i Tjetjenien visar allt tydligare tecken på auktoritära tendenser, den ökande fokuseringen på glorifieringen av Sovjettotalitarismen, Sovjetsymbolismens återkomst, Rysslands vägran att erkänna Sovjetunionens brutala ockupation av de baltiska staterna. Och mer därtill – precis som i Tjetjenien visar Ryssland total avsaknad av respekt för de grundläggande mänskliga rättigheterna för släktingarna till offren för Sovjettotalitarismen som måste få arkivinformation om Sovjetunionens bödlar, kombinerat med att Ryssland har dröjt nästan tio år med att underteckna gränsavtalet med Lettland. Dessa är faktum från dagens Ryssland, och de gör mig oroad. 
Charles Tannock (PPE-DE ).
   – Herr talman! Förbindelserna mellan EU och Ryssland är för närvarande inte de hjärtligaste. Anledningen till detta är att Ryssland förlorade en hel del anseende till följd av Ukrainas orangefärgade revolution för sex månader sedan. President Vladimir Putin överskattade allvarligt sin förmåga att påtvinga Ukrainas folk sin utvalda kandidat, även om detta innebar att bedriva valfusk. På felaktiga grunder förväntade han sig samma reaktion som EU visade när det gäller det bristfälliga val som hölls i Azerbajdzjan året dessförinnan. Ukraina har nu på ett modigt sätt fått ordning på landets tillvaro och har liksom Georgien inlett sin självständiga vandring. Föga förvånansvärt är detta inte något som gläder Ryssland.
Ryssland gläder sig inte heller särskilt mycket åt den roll som de självständiga baltiska republikerna spelar i och med deras förstärkta status i utrikesfrågor som fullvärdiga EU-medlemmar. President Putins yttrande att de frivilligt gick med på att införlivas med Sovjetunionen är skrattretande.
EU är fortsatt starkt kritisk till de omfattande grymheterna i Tjetjenien, inklusive den utomrättsliga avrättningen av Aslan Maskhadov. Lyckligtvis vidtar dock Ryssland nu några åtgärder för att straffa de ansvariga för några av grymheterna. Det finns fortfarande en stark uppskattning för Rysslands inre kamp mot fundamentalism och stöd för det globala kriget mot internationell terrorism.
Jag stöder ett starkt Ryssland med dess erkända internationella gränser, men jag vill säga: ”Håll tassarna borta från Ukraina, Georgien och Moldavien.” Jag uppmanar dem vidare att hjälpa till att lösa Transnistrienfrågan. Jag är även djupt oroad över den ökade ryska antisemitismen.
Ryssland är fortfarande EU:s strategiska energiförsörjare och ofantligt stora närmaste granne. Därför måste vi uppmuntra dialog och gemensamma värden och utveckla de fyra ”gemensamma områdena”. Ryssland får inte tillåtas vrida tillbaka klockan till diktatur och överge sin respekt för demokrati och mänskliga rättigheter. 
Józef Pinior (PSE ).
    –  Mina damer och herrar! En av de största utmaningarna för EU är att bygga upp förbindelser med Ryssland där båda parterna agerar som partner. Förbindelserna med Ryssland och den ryska befolkningen måste stärkas för att man skall kunna ingå ekonomiskt samarbete och arbeta tillsammans för att etablera internationella normer i Eurasien. EU bör ha som mål att föra Ryssland närmare EU och dess standarder och institutioner. För detta är det avgörande att EU samordnar sin utrikespolitik för Ryssland, både på EU-institutionsnivå och medlemsstatsnivå. Förbindelser med Ryssland skall inte ses som mindre viktiga än ekonomiska intressen på kort sikt eller negativa historiska erfarenheter.
Det ryska civila samhället borde vara en nyckelpartner för EU i dess förbindelser med landet, och vi bör stödja ansträngningarna att främja demokrati, friheten för medier och respekt för mänskliga rättigheter. Ryssland av i dag är ett olikformigt land. Å ena sidan utkämpar man ett postkolonialt krig i Tjetjenien och kränker de mänskliga rättigheterna för dem som bor i regionen. Å andra sidan är landet dock ett mål för hänsynslösa terroristangrepp och ett land som nu i över 15 år har genomgått en imponerande demokratisk omvandling. Men detta land står under hot från det egenartade och auktoritära presidentsystem som för närvarande tillämpas och från statlig kontroll över medierna och från överträdelser av rättsstaten.
Men även när vi riktar kritik mot det system som inrättats av president Putin får vi aldrig glömma att det finns ett annat Ryssland. Det verkliga Ryssland i dag, med andra ord ett Ryssland av Memorial Society och PEN-klubben, försvarar rysk demokrati och förväntar sig att EU stöder deras ansträngningar att bygga upp rysk demokrati och att föra Ryssland och EU närmare varandra. 
Ģirts Valdis Kristovskis,
   . – Mina damer och herrar! Syftet med Malmströmbetänkandet är Europaparlamentets önskan att i Ryssland identifiera en partner i praktiskt, försiktigt och högkvalitativt samarbete.
Rysslands inställning till att lösa gränsfrågan med Lettland bekräftar behovet av betänkandet. Lettland förlorade en del av sitt territorium som ett resultat av Sovjetunionens ockupation. President Putin kallar envist detta demagogi. Med tanke på de ryska makthavarnas syn på den historiska sanningen och faktumet att diskussionerna om gränsavtalet mellan Ryssland och Lettland, som pågått i tio år, har gått i baklås och att Europaparlamentet i detta betänkande uppmanar Ryssland att lösa gränsfrågan med Lettland på rättvist och skäligt sätt skall betänkandet tillskrivas stort värde. Tyvärr kan Ryssland fortfarande inte demonstrera en sådan vilja.
Jag uppmanar EU att inte skygga för att agera som medlare när ett rättvist och skäligt gränsavtal skall slutas mellan Lettland och Ryssland, att vägra falla till föga för Rysslands styrka och utpressning, att välvilligt bedöma Rysslands inställning till de länder som en gång ingick i dess inflytelsesfär som ett bevis på ansvarsfull förståelse för behovet av försoning mellan Ryssland och EU-länderna och för Rysslands uppfattning om demokratiska värderingar. 
Helmut Kuhne (PSE ).
   – Herr talman! Det har inte saknats historiska hänvisningar i denna debatt. Förbindelser med Ryssland har också för Tysklands vidkommande en speciell historisk karaktär. Jag tror att alla parter kan hålla med om att tyska politiker är glada över att goda förbindelser har återuppbyggts efter många decennier. Om man skall räkna helt krasst och utgå från våra egna intressen och de nya medlemsstaternas säkerhetsintressen vinner deras intressen mer på dessa goda förbindelser än vad som hade varit fallet om situationen varit den omvända. Därför är det nonchalant om inte ännu värre att låta EU användas som en sorts språngbräda för att ta ett språng upp i luften och ge den ryska björnen en kraftig smäll på nosen.
Jag stöder fullt ut Armin Laschets kritik tidigare om tendenser till att docera och vad Elmar Brok hade att säga om att hålla alla vägar öppna för dialog. Men jag måste säga till Armin Laschet att det är två saker han inte bör göra. Till att börja med bör ni inte sälja skinnet innan björnen är skjuten. Vidare bör ni inte lova saker ni inte kan hålla, för jag är säker på att toppmöten skulle ägt rum mellan Tyskland och Ryssland även om Tyskland hade en CDU-regering. Vem vet, kanske får vi rentav se en sådan om 20 år. Ni skall inte försöka antyda att sådana toppmöten inte längre skulle äga rum. 
Justas Vincas Paleckis (PSE ).
   – Länder som ingick i Sovjetunionens inflytelsesfär eller var en del av den unionen upprätthåller ganska speciella förbindelser med Ryssland.
För första gången sedan den senaste utvidgningen av EU har nu en resolution utarbetas i frågan där vi deltar i parlamentets arbete, parlamentet i en väldig och stark Europeisk union. Men det har ingenting att göra med att göra upp räkningen med Ryssland utan är erkännandet av Rysslands betydelse och en önskan att se att det landet följer vägledningen i stora drag i omvandlingen till demokrati medan det söker sin egen väg. Kan ett land gå mot demokrati om oppositionen i det landet är svag och på tillbakagång, om pressfriheten kringskärs och domstolarna verkställer myndigheternas vilja?
Svaret är viktigt för hela EU, särskilt för Rysslands grannar. Det enorma asiatiska Ryssland har sökt en särskild väg i hundratals år och antingen närmat sig eller fjärmat sig från Europa. Ryssland har nu en utmärkt möjlighet att göra ett val. Det är viktigt att säga klart och tydligt vad som delar oss och att sträva efter att minska de skillnaderna och ta fasta på de saker som förenar oss. Vi vill samarbeta med ett angränsande Ryssland som inte bara är en strategisk partner utan en pålitlig kompanjon som delar våra värderingar och söker målinriktat efter vägen framåt. Detta ligger nog även i Rysslands intresse. 
Panagiotis Beglitis (PSE ).
   – Herr talman! Ryssland bör bli en privilegierad strategisk partner, och utvecklingen och utökningen av partnerskapet i alla sektorer bör vara en grundläggande och fast prioritet för EU de kommande åren.
Ingen kan tvivla på att Ryssland har stor potential att spela en avgörande roll när internationell säkerhet, stabilitet, fred och en balanserad internationell ordning kommer till stånd.
Samarbete behövs för att lösa internationella och regionala kriser inom ramen för FN och förhindra ensidiga lösningar. Erfarenheterna som gjordes när vi gemensamt deltog i kvartetten för lösning av Palestinaproblemet, som resulterade i en färdplan, borde tillämpas på andra regionala problem, t.ex. Kosovo, krisen i Kaukasus och i Centralasien. Men det saknas förtroende mellan de två sidorna, vilket EU-utvidgningen snarare har förvärrat än förbättrat. Utvidgning skall vara en bro för samarbete och inte skapa nya skiljeväggar. Från den synpunkten har EU och de nya medlemsstaterna ett stort ansvar. Vi kan inte hjälpa till att bygga strategiska förbindelser med Ryssland med känslor av rädsla och ett traumatiskt förflutet. Den avgörande faktorn för de framtida förbindelserna mellan EU och Ryssland är utformningen av en gemensam europeisk strategi där alla medlemsstater talar samma språk, där nationella prioriteringar av individuella intressen inte får tjäna som utgångspunkt. Från Europeiska unionens sida behöver vi en sammanhållen och integrerad strategi med vision och inspiration i våra förbindelser med Ryssland. 
Benita Ferrero-Waldner,
   – Herr talman! Jag instämmer i att vi måste hitta den rätta balansen. Vi måste också ta itu med varje fråga på ett mycket tydligt och öppet sätt. Det viktiga är att föra en öppen dialog och en dialog om varje enskild fråga. Det innebär också en dialog om frågor angående mänskliga rättigheter, och till exempel svåra frågor som Tjetjenien. Jag måste säga att vi har fört denna mycket tydliga och öppna dialog. President Vladimir Putin själv har varit mycket öppen. Jag ser således framsteg, fastän det fortfarande inte är tillräckligt eller exakt det vi vill se. Vi måste fortsätta i denna riktning.
Detta ömsesidiga beroende innebär att vi måste ta ytterligare steg. När det gäller Tjetjenien har vi till exempel tydligt talat om den nödvändiga politiska lösningen: det måste finnas territoriell integritet, men samtidigt måste folket i regionen få någon form av oberoende, och det måste genomföras fria och rättvisa val.
Vi i Europeiska kommissionen känner att vi måste göra någonting för befolkningen. Detta handlar inte bara om att tillhandahålla humanitärt bistånd, utan också återuppbyggnadsbistånd. Som jag sade tänker vi på tekniskt stöd: utbildning av läkare och lärare i EU:s medlemsstater, stipendier åt studenter och tillhandahållande av medicinsk utrustning och läromedel. Det måste skapas nya arbeten och nya aktiviteter för framtida generationer. Detta är konkreta åtgärder.
När det gäller historien vet vi att det fortfarande finns några mycket svåra och känsliga problem mellan de baltiska staterna och Ryssland. Det är faktiskt upp till historiker att klargöra dåtiden så att folket där kan fundera över den europeiska historiens mörka sidor. Vår prioritering måste dock vara att blicka mot framtiden, och i detta avseende upprepar jag exakt det jag tidigare sade: ”Vad det än handlar om måste vi hantera varje enskild fråga öppet.”
När det gäller oljeledningen Baku-Tbilisi-Ceyhan vill jag inte säga någonting annat än att den har invigts i dag med starkt stöd från Europeiska unionen.
Slutligen kommer vi att fortsätta att verkställa beslut, och vi kommer att ha era kommentarer i åtanke. Detta innefattar också kommentarer om behovet av att garantera mänskliga rättigheter, demokrati och stabilitet. Men samtidigt måste vi även hoppas på Ryssland, vår strategiska partner, när det gäller lösningar på problem i dess grannskap och lösningar på problem med oss själva. 
Bogdan Klich (PPE-DE ).
    –  Jag vill tacka kommissionsledamoten för hennes svar, eller snarare försök till svar, eftersom jag inte frågade om oljeledningen i Kaukasus. Jag frågade om oljeledningen i Östersjön som är tänkt att gå längs havets botten. 
Benita Ferrero-Waldner,
   – Herr talman! Jag skulle vilja säga till vår ärade ledamot att det verkar ha uppstått ett misstag. Jag har hört det här på ett annat sätt. Jag har inget annat att säga än att detta är ett kommersiellt projekt, och för tillfället har jag ingenting mer att tillägga. 
Talmannen.
   – Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 11.00. 
Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är debatten om ett betänkande (A60144/2005) av Kinga Gál för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor om främjande och skydd av grundläggande rättigheter (2005/2007(INI)). 
Kinga Gál (PPE-DE ),
   . –Herr talman! Under den här perioden av debatter, folkomröstningar och parlamentariska ratifikationer av EU-konstitutionen har vi alla hört argumenten om skälen till demokratiskt underskott i unionen och är väl medvetna om behovet av att låta gemenskapens institutioners arbete mer präglas av öppenhet och insyn och föra det närmare folket.
För närvarande riktas ofta skepsis och bristande intresse mot unionens lagstiftande organ. Det är vår särskilda skyldighet och plikt att ändra på detta. Målet skulle kunna nås med hjälp av att man noga definierar uppgift och funktion för byrån för de grundläggande rättigheterna. Detta ger garantier för att denna skall kunna fungera effektivt och för att dess roll skall bli så välkänd som möjligt. Unionens tillkännagivande att utvecklingen har skiftat från en ekonomisk gemenskap till en politisk gemenskap av delade intressen kommer i rättan tid, och om unionen skall ha en konstitution som inbegriper stadgan om de grundläggande rättigheterna måste också människorättsdimensionen stärkas. Eftersom en av unionens principer är att mänskliga rättigheter skall prioriteras i dess politik bör en byrå inrättas för att övervaka om dessa storslagna grundläggande rättigheter respekteras och se till att man i utövandet av de grundläggande rättigheterna orienterar sig utifrån människorna och det dagliga livet i stället för utifrån enbart lagstiftningen.
Låt mig nu fortsätta på engelska, herr talman. 
 Herr talman! Till följd av Europeiska rådets beslut i december 2003 syftar detta initiativbetänkande till att skapa förutsättningar för att utvidga mandatet för Europeiska centrumet för övervakning av rasism och främlingsfientlighet så att det blir en byrå för de grundläggande rättigheterna. Utskottet och grupperna godkände min strategi, och fastän 120 ändringsförslag lades fram till betänkandet lyckades vi uppnå 25 kompromissändringsförslag. Genom dessa har alla ledamöter i vårt utskott bidragit till att främja de grundläggande rättigheterna inom unionen. Detta ledde till en absolut majoritet, med endast tre röster emot.
Kärnfrågorna under debatten om betänkandet i utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor var fokuserade på specifika problem. Ett av dessa var om en ny byrå borde upprättas över huvud taget. Huvudargumentet för detta var, särskilt från PPE-DE-gruppens sida, att det redan existerar för många byråer som inte är tillräckligt kostnadseffektiva och att många av EU-institutionernas uppgifter, såsom parlamentets eller kommissionens, därigenom skulle delegeras till byråer. I detta hänseende försökte jag vara tydlig i mitt betänkande. Byråns trovärdighet, och vår trovärdighet, kommer att säkerställas i dess väldefinierade mandat och struktur.
Utskottet begärde även att parlamentet borde spela en viktigare roll i detta organs struktur, mandat och arbete. Eftersom det krävdes en huvudsaklig rättslig grund åberopade vi artikel 13. Jag måste dock betona att denna byrå måste ha ett mer omfattande mandat och täcka stadgan om de grundläggande rättigheterna i sin helhet. Därför ber jag kommissionsledamoten att inte uteslutande tolka denna artikel på ett restriktivt sätt.
Vi måste göra det nästan obegripliga juridiska språket och strukturer tydliga, effektiva och operativa. Vi behöver dessutom ett ännu mer aktivt samarbete mellan rådet, kommissionen och parlamentet. Jag kan föreställa mig att denna byrå samarbetar och grundar den insamlade informationen på ett nät av nätverk. I detta kan vi hitta en tydlig väg genom djungeln av institutioner på EU-nivå, nationell och regional nivå samt centrum som arbetar med mänskliga rättigheter över hela Europa. När vi blickar mot Europarådet måste nyckelordet på detta område vara samarbete.
Det är viktigt att utnyttja och bygga på det som hittills har uppnåtts i Europarådet, inte endast symboliskt utan också i den dagliga praktiken. Det är viktigt att en funktionell samarbetsmodell upprättas, vilket påpekades på toppmötet i Warszawa. Jag anser att byrån skulle kunna fungera som ett hjälpmedel för detta syfte. 
 Skyddet av nationella etniska minoriteter har blivit en viktig fråga i ett utvidgat EU. Det står också klart att det inte räcker att bekämpa främlingsfientlighet och diskriminering för att säkerställa minoriteternas rättigheter.
Det är visserligen ett viktigt steg att skapa lika rättigheter och att inte tolerera diskriminering. Men detta är endast en kosmetisk åtgärd. För att kunna ta ett fast grepp om detta problem räcker det inte att behandla symtomen, utan vi måste gräva oss ned och behandla roten till det onda, för att därigenom skapa lika möjligheter. Denna komplicerade fråga måste undersökas ur olika perspektiv. Därför måste en särskild avdelning inom byrån hantera frågan om traditionella nationella minoriteter.
Det är i dag en mycket känslig uppgift och en stor utmaning att kontrollera att rättigheterna tillämpas och att hitta en balans mellan individuell frihet och kollektiv säkerhet. Därför måste byrån stå i centrum för en europeisk rörelse som strävar efter en bättre efterlevnad av de grundläggande rättigheterna, och den måste tillämpa all sin kunskap från tidigare erfarenheter av denna process.
Målet är att kunna ställa de grundläggande rättigheterna i centrum av all politik och alla bestämmelser, så att vi verkligen kan betrakta Europeiska unionen som en symbol för dessa grundläggande friheter. 
Franco Frattini,
   . –Herr talman, mina damer och herrar! Låt mig först av allt tacka föredraganden Kinga Gál.
Som redan sagts stöder både jag själv och kommissionen betänkandets perspektiv, anda och syfte.
Inom området för rättvisa, säkerhet och frihet har kommissionen koncentrerat sig på att främja och skydda människors grundläggande rättigheter.
I enlighet med det beslut som presenterades i denna kammare av kommissionens ordförande José Manuel Barroso bildade vi en grupp av kommissionsledamöter som är ansvariga för att samordna kommissionens åtgärder för att främja och skydda de grundläggande rättigheterna.
Mitt förslag till kommissionen att genomföra en konsekvensbedömning av vart och ett av dess förslag för att garantera skyddet och främjandet av grundläggande rättigheter har redan antagits. Det rör sig om en konsekvensbedömning enligt försiktighetsprincipen som gör det möjligt för kommissionen att endast anta åtgärder som låter oss göra framsteg i våra försök att skapa ett bättre skydd för de grundläggande rättigheterna. Denna begäran kom från Europaparlamentet, och jag instämde till fullo.
Bland de tio prioriterade åtgärder som ingår i handlingsplanen för det så kallade ”Haagprogrammet” för ett europeiskt område med frihet, säkerhet och rättvisa som godkändes av kommissionen den 6 maj, har jag placerat principen om EU:s främjande och skydd av de grundläggande rättigheterna främst. Den prioriteringen visar tydligt, enligt min mening, att skyddet av de grundläggande rättigheterna omfattar alla EU:s politiska områden, framför allt eftersom det handlar om att balansera medborgarnas starka krav på säkerhet mot respekten för människors grundläggande rättigheter, något som har understrukits vid ett flertal tillfällen, även inför denna kammare. 
Jag instämmer helt i föredragandens krav på en byrå med ett bredare mandat som verkligen kan överta ansvaret för att främja och skydda samtliga grundläggande rättigheter. Detta är en stor uppgift, som kan rättfärdiga att det inrättas en ny byrå.
Jag är också övertygad om att det finns ett behov av att understryka att endast en stark och effektiv byrå kan rättfärdiga omvandlingen av byrån i Wien till en genuin europeisk byrå, ett beslut som togs av Europeiska rådet och som godkändes av denna kammare. Jag vill dock tillägga villkoret att byråns syfte måste vara att skydda och främja de grundläggande rättigheterna.
På kommissionens vägnar kan jag säga att det betänkande som läggs fram i dag får vårt fulla stöd.
Det är tydligt att Europaparlamentet måste spela en viktig roll. Jag håller med om att det bör delta i byråns styrande organ – detta är en symbolisk aspekt, men en viktig sådan. Jag håller även med om att Europaparlamentet bör få vara med och utse byråns direktör, och vi behöver självklart lösa alla de strikt rättsliga frågor som nu finns och som vi måste ta i beaktande. Det är frågor som kan gälla någon av de rättsliga grunderna, enligt det mandat som vi önskar ge byrån.
Förutom valet av rättslig grund, som kommer att överensstämma med det mandat som tilldelas byrån, kan jag återigen bekräfta kommissionens politiska åtagande att fullt ut beakta Europaparlamentets förslag, ändringsförslag och riktlinjer, oavsett den valda rättsliga grunden.
Det är tydligt att det finns många möjligheter, till exempel en formell medbeslutandeprocess, som dock skulle vara begränsad till vissa grundläggande rättigheter, vilket många av er redan känner till från den juridiska analysen, eller också ett annat förfarande.
Även om detta annorlunda förfarande slutligen skulle antas skulle den politiska lösningen inte förändras enligt min mening. Detta betyder att det fortfarande skulle vara kommissionens skyldighet att försvara förslagen från denna kammare och att lägga fram dem inför rådet. Dess uppgift skulle vara att försvara dem i sak, även om den rättsliga grunden skulle vara annorlunda. Jag bekräftar därför detta åtagande genom att återigen tacka föredraganden för hennes betänkande. 
Manolis Mavrommatis (PPE-DE ),
   . – Herr talman, herr kommissionsledamot! Låt mig först gratulera föredraganden Kinga Gál till hennes utomordentliga arbete.
Betänkandet är komplett, och innehållet skapar förutsättningar för att skydda medborgarnas personuppgifter och allmänna grundläggande rättigheter.
Införlivandet av stadgan om de grundläggande rättigheterna i konstitutionsfördraget och Europeiska unionens kommande anslutning till Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna, kommer med all säkerhet att skapa en lagstadgad skyldighet för Europeiska unionen att främja och bevara de mänskliga rättigheterna inom alla delar av unionens politik.
Europeiska unionens internationella samarbete inom denna känsliga sektor måste stärkas. Låt mig här kommentera punkterna 24 och 25 i betänkandet och punkt 3 i yttrandet från utskottet för kultur och utbildning, där det sägs att samarbetet mellan Europarådet och byrån bör få institutionell form.
För att samarbetet i fråga skall kunna bli effektivt bör medlemsstaterna följaktligen tillämpa den harmonisering som det finns möjlighet till enligt Europarådets resolutioner. Det bör vara byråns prioriterade uppdrag att skapa en kultur som präglas av respekt för de grundläggande rättigheterna, och detta bör bland annat genomföras genom att man utvecklar en kommunikationsstrategi. Byråns struktur bör enligt min mening även omfatta särskilda enheter som hanterar frågorna om kommunikationen med massmedier, såsom till exempel mediekoncentration, insyn och press- och yttrandefrihet.
Jag anser att en röst för detta betänkande är ett viktigt steg och ett verktyg för att stärka de grundläggande fri- och rättigheterna.
Till sist, byråns mål är att utveckla en kommunikationsstrategi som kan bidra till att skapa en kultur präglad av respekt för de grundläggande rättigheterna. Trots de röster som höjts för att hävda motsatsen anser jag att detta är en mycket viktig fråga, liksom frågan om byråns föreslagna struktur. Det är därför som jag anser att en noggrannare behandling av den särskilda punkten om byråns inrättande skulle vara konstruktivt. Föredraganden insisterar också på detta och analyserar det i sitt betänkande. 
Timothy Kirkhope,
   . – Herr talman! Den gamla byrån i Wien har gått en ganska brokig väg. Jag själv var inblandad i en händelse där en mycket viktig rapport om antisemitism föreföll att antingen ha undertryckts eller hanterats olämpligt av byrån. Som jag såg det då hade alldeles för mycket politik tillåtits påverka byråns verksamhet i det avseendet.
När det gäller den nya ordningen skulle jag därför vilja få en tydlig försäkran om att den nya byrån med de mer omfattande och olika rollerna först och främst kommer att vara objektiv, att den fungerar på ett känsligt sätt och att ingen politik tillåts påverka dess arbete. Utöver det vill jag också få garantier för att den kommer att vara fullständigt ansvarig genom parlamentarisk kontroll. Det gör mig besviken att vi ofta säger att detta är tänkt att genomföras, men att det inte sker i praktiken. Så denna gång måste vi insistera på dessa bestämmelser och insistera på att dessa angelägenheter säkerställs.
Den enda fråga jag skulle vilja diskutera i övrigt är frågan om behovet av ett särskilt jämställdhetsinstitut. Jag anser att det är fullkomligt onödigt, eftersom vi alltid måste vara försiktiga med byråkrati. Jag är mycket nöjd med att denna byrå kommer att sköta sitt arbete på ett sådant objektivt sätt att den kommer att kunna klara av de extra bördor som den kommer att tilldelas när den tar hand om sådana frågor som annars skulle hanteras av ett särskilt institut.
Jag vill gratulera Kinga Gál till hennes betänkande, och jag tror verkligen att med försäkringar av det slag som jag ber om kommer byrån att få en framgångsrik start och en framgångsrik verksamhetsperiod. 
Martine Roure,
   . – Herr talman! Kinga Gáls betänkande gör det möjligt för oss att fastställa Europaparlamentets prioriteringar när det gäller att utvidga mandatet för Europeiska centrumet för övervakning av rasism och främlingsfientlighet och förvandla det till en byrå för de grundläggande rättigheterna. Vi hoppas att etablerandet av denna byrå kommer att göra det möjligt att skapa en konkret politik för grundläggande rättigheter. Det tål att upprepas att vår främsta prioritet i skapandet av ett område med frihet, säkerhet och rättvisa är att aktivt främja de grundläggande rättigheterna.
Jag skulle vilja påminna er om att införandet av människans värdighet i artikel 1 i stadgan om de grundläggande rättigheterna var en radikal kursändring. Vi och regeringarna måste tillämpa en strategi som tar hänsyn till varje enskild individs heder, grunden för varje medborgares värdighet. Människorna kommer att vara fria om de har en plats och rättigheter i vårt samhälle, ett samhälle som vi har organiserat för detta ändamål. Och vi vet alla att rätten att kunna tala och skriva fritt, att välja sina representanter och leva efter egen vilja inte har någon verklig innebörd för människor som i sin vardag inte har de materiella resurserna för att säkra sin värdighet. Vi vet allihop att utan den nödvändiga värdigheten finns det en risk för att universella rättigheter endast kommer att främja vissa individer.
Kommissionsledamot Franco Frattini har åtagit sig att lägga fram betänkandet om inrättandet av byrån för de grundläggande rättigheterna enligt medbeslutandeförfarandet. Vi har lyssnat på vad ni precis har sagt, herr kommissionsledamot, men vi upprepar att vi insisterar på detta förfarande. Europaparlamentets ledamöter är valda företrädare för Europeiska unionens medborgare. Eftersom inrättandet av en byrå för de grundläggande rättigheterna skulle få direkt effekt på medborgarnas vardag måste Europaparlamentets åsikt framföras tydligt. 
Maria Carlshamre,
   . – Herr talman! Låt mig tacka Kinga Gál för hennes utomordentliga betänkande och mycket goda samarbete om alla ändringsförslag. Jag är mycket belåten över att omröstningen om betänkandet kommer att ske i morgon.
Vår union träder just nu in i en ny fas. Vi håller på att upprätta ett rättsligt krav på att EU skall garantera att de grundläggande rättigheterna aktivt främjas över hela det politiska området. Den föreslagna byrån för de grundläggande rättigheterna skulle vara ett praktiskt verktyg i detta arbete.
Dess huvudmandat täcker det som händer inom unionen. Samtidigt vet vi att precis utanför unionens gränser existerar rena rama slavmarknader, där unga kvinnor och flickor säljs för att drivas in i sexindustrin i olika delar av vår union. Det uppskattas till exempel att omkring 40 flickor säljs på dessa typer av slavmarknader i Moldavien varje dag. Detta är det värsta fallet av brott mot mänskliga rättigheter som utspelar sig i vår världsdel, och byrån för de grundläggande rättigheterna måste vara i stånd att hantera detta.
Av denna anledning hoppas jag att parlamentet kommer att bekräfta omröstningen i utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor för att byrån också skall kunna täcka tredjeländer, när de är involverade i mänskliga rättigheter som påverkar unionen.
Jag hoppas också att parlamentet tydligt kommer att bekräfta att det framtida jämställdhetsinstitutet åtminstone borde ha ett nära samarbete med och bör placeras på samma ställe som byrån för de grundläggande rättigheterna. Detta är rationellt och kostnadseffektivt, men det viktigaste är att det bör reflektera synsättet hos alla som tror på att kvinnors rättigheter är mänskliga rättigheter. 
Johannes Voggenhuber,
   . – Herr talman! Europeiska unionen lovar sina medborgare ett område med frihet, säkerhet och rättvisa. De många hot som vi utsätts för dagligen lär oss att positiva och proaktiva politiska åtgärder behövs, inte bara för att garantera säkerheten utan även för att säkerställa friheten, eftersom den sistnämnda inte enbart handlar om rättvisa.
Föredraganden är medveten om detta och bygger sitt betänkande på det. Jag vill tacka henne för det och gratulera henne, eftersom detta verkligen är en enastående lämplig grund för ett så viktigt beslut. Jag är fullt medveten om hur svårt detta beslut har varit, eftersom även jag, i egenskap av föredragande för artikel 7-förfarandet, fått en liten försmak av de hårda diskussionerna inom gruppen, något som Timothy Kirkhope även nämnde i förbigående. Det är min bestämda åsikt att motsättningarna främst beror på den ständiga rädslan över att Europeiska unionen skulle kunna få makt inom vissa områden, snarare än på något annat. Min grupp gläder sig verkligen över att man har kunnat enas om ett antal principer under dessa diskussioner.
Denna byrå är tänkt att vara ett stöd för medlemsstaterna, snarare än att fatta beslut för deras räkning. Målet är inte att upprätta ett heltäckande övervakningssystem, utan att tillhandahålla ett institutionellt stöd, ett system för tidig varning och ett verktyg för medvetandehöjande och dialog.
Information och aktiviteter kommer att kopplas samman av denna byrå, snarare än att byråkratiseras, och jag tror att alla som arbetar inom detta område kommer att vara medvetna om det trängande behovet av ett europeiskt nätverk av nätverk, vilket nämnts av föredraganden. Syftet är inte att domstolar skall tävla med varandra, utan att man bör undvika rättsliga tvister om förebyggandet av kränkningar av de mänskliga rättigheterna i Europa. Ingen vill se ett Europa som tar på sig rollen som storebror gentemot resten av världen, eller att vi blir alltför ivriga att se grandet i våra grannars ögon. Vi vill att de kritiskt granskar sig själva och löpande och kritiskt granskar situationen för de mänskliga rättigheterna inom sina egna gränser.
Jag vill tacka föredraganden och försäkra henne om vårt stöd. Jag hoppas att kommissionen kommer att ägna Europaparlamentets speciella roll som förespråkare för grundläggande, mänskliga och medborgerliga rättigheter vederbörlig omsorg, och att den även kommer att rätta sig efter denna kammares önskningar genom att ge detta betänkande en lämplig rättslig grund. 
Giusto Catania,
   . – Herr talman, mina damer och herrar! Låt mig gratulera Kinga Gál till det viktiga arbete hon utfört, eftersom inrättandet av denna byrå för bevarande och främjande av de grundläggande rättigheterna är värdefullt både för denna institution och för Europeiska unionen. Det behövs ett självständigt organ som även har starka band till Europaparlamentet. Det är även viktigt att rådet och parlamentet kan komma överens om medbeslutandeförfaranden i den här frågan.
En annan viktig aspekt är också övervakningen av läget i fråga om kränkningar av de grundläggande rättigheterna i tredjeland. Alltför ofta är vi hjälplösa åskådare, och alltför ofta banar våra samarbetsprojekt vägen för kränkningar av de grundläggande rättigheterna i tredjeland.
Jag anser att skillnaden mellan denna byrå och Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna måste klargöras. Europadomstolen ingriper i individuella fall, medan denna byrås uppdrag kommer att vara att övervaka ett politiskt system i dess helhet och även att övervaka de rättsliga instrument som kanske inte följer universellt erkända normer för de mänskliga rättigheterna.
Jag anser att detta är en extremt viktig fråga. Alltför ofta rapporterar vi i egenskap av ledamöter i Europaparlamentet om kränkningar av de mänskliga rättigheterna utan att ha några resurser för att hindra dem från att upprepas. I dag sjönk till exempel ett fartyg utanför Lampedusas kust. Om detta hade varit första gången kunde vi ha sett det som en isolerad företeelse. Men dessvärre inträffar denna typ av olyckor alltför ofta, och det är därför nödvändigt att noggrant granska gällande lagstiftning. 
Bogdan Pęk,
   . – Herr talman, mina damer och herrar! Inget är underbarare än de mänskliga rättigheterna, eller med andra ord rätten till frihet och rätten till sanning. Generellt sett är äkta frihet den viktigaste av alla mänskliga rättigheter.
Vad denna kammare emellertid diskuterar är ännu en byrå som skall ges en institutionell form och som har smyckats med vackra fraser. Denna byrå kommer naturligtvis att inrättas på Europeiska unionens skattebetalares bekostnad. En ny lag introduceras, som kommer att gälla i Europeiska unionen, och denna övergripande lag, mina kära vänner, är Parkinsons lag. Det innebär ytterligare ett skrivbord, ytterligare några dussin sekreterare och ytterligare några dussin beslutsfattare, vilkas jobb förmodligen kommer att vara att dölja sanningen.
Detta är fel sätt att bedriva politik, och det kommer inte att leda oss någon vart. Vad som behövs är jämställdhet inför lagen och ärlig information. Det skulle garantera en genuin demokrati, där människorna kan välja vad de behöver och vända ryggen åt dem som kränker äkta mänskliga rättigheter.
Jag protesterar mot denna tolkning av de mänskliga rättigheterna och mot inrättandet av ännu en byrå. 
Reinhard Rack (PPE-DE ).
   – Herr talman! En av Europeiska unionens huvuduppgifter är att skydda de grundläggande rättigheterna. Eftersom dessa grundläggande rättigheter fungerar som ett visitkort för Europeiska unionen, både inom och utanför dess gränser, bör alla åtgärder prioriteras som kan leda till förbättringar inom detta viktiga område, och vi bör ge vårt stöd till en byrå för de mänskliga rättigheterna med ett brett mandat. Jag skulle dock vilja tillägga en viktig varning.
De största EU-institutionerna bär huvudansvaret för skyddet av de grundläggande rättigheterna. Kommissionen är fördragens väktare, Europaparlamentet företräder medborgarnas intressen, rådet medlemsstaternas intressen och, allra viktigast, Europeiska gemenskapernas domstol är den högsta instansen för rättsligt skydd. Detta ansvar får inte ifrågasättas eller på andra sätt äventyras, och därför måste vi ge byrån tydliga riktlinjer, som innebär att den spelar en underordnad roll.
Ett bredare utbyte av kunskaper och erfarenheter skulle göra det möjligt att genomföra generella förbättringar av EU:s normer, och nyttiga förbättringar kunde genomföras inom detta område om det förekom ett samarbete mellan befintliga institutioner, verktyg och förfaranden. Det sistnämnda får dock inte dubbleras, och vi måste även undvika att byråkratin sväller.
Vad som är speciellt viktigt är att denna byrå inte får bli ett forum för ett byråkratiskt petande i detaljer. Det är av detta skäl, och inte av tidigare angivna skäl, som punkt 47 i Kinga Gáls annars så utmärkta betänkande bör avvisas.
Om byrån följer dessa riktlinjer finns det alla chanser att den blir en värdefull del i skyddet av EU:s grundläggande rättigheter, en uppgift som – till syvende och sist – faller på oss alla. 
Stavros Lambrinidis (PSE ).
   – Herr talman, herr kommissionsledamot! Kinga Gáls betänkande förtjänar vårt stöd.
Sedan Amsterdamfördraget har Europeiska unionen lagstiftat inom sektorer som direkt eller indirekt handlat om mänskliga rättigheter. Skyddet av personuppgifter, asylrätten, lika och öppen tillgång till rättvisa, kampen mot alla former av diskriminering eller skydd av minoriteter är centrala inslag i främjandet av mänsklig värdighet i ett Europa för medborgarna och inte enbart för handel eller för ensidig betoning av säkerhet till varje pris.
När unionen nu ingriper med lagstiftning i dessa – och i alla – sektorer måste effekten av Europeiska unionens framtida beslut om grundläggande rättigheter för sina medborgare utvärderas om lagstiftaren skall kunna utföra sitt jobb ordentligt. Paradoxalt nog har Europeiska unionens institutioner emellertid ännu inte försetts med några harmoniseringsmekanismer eller förfaranden som medger att denna utvärdering utförs på ett lämpligt sätt.
Om vi följaktligen vill göra vårt jobb ordentligt måste vi inrätta ett organ, ett internt stöd om ni så önskar, som kan hjälpa oss i vårt arbete, nämligen den föreslagna byrån för de grundläggande rättigheterna. Denna organisation bör inte vara ett centrum för studier. Den bör vara en självständig och särskilt känslig antenn som fångar upp information och som utvärderar och med auktoritet och självständighet bidrar till arbetet med att utveckla och skydda de grundläggande rättigheterna, framför allt i medlemsstaterna.
Avslutningsvis måste naturligtvis denna byrås mandat och struktur bestämmas i förväg av lagstiftaren, vilket innebär att Europaparlamentet måste fungera som medlagstiftare. Detta är anledningen till att kommissionen i sitt kommande förslag även bör hålla fast vid medbeslutandeförfarandet.
Kyriacos Triantaphyllides (GUE/NGL ).
   – Herr talman, herr kommissionsledamot! Jag vill tacka min vän Kinga Gál för hennes betänkande och säga att vi gläder oss över att frågan om främjande och skydd av mänskliga rättigheter allt oftare blir ämne för samråd mellan EU-institutionerna.
Inrättandet av byrån för grundläggande rättigheter skulle säkert kunna hanteras positivt och utan allt för många problem om vi kom fram till att den verkligen kunde tjäna det syfte för vilket den skapas.
Vi anser emellertid att det alltid finns en risk, med tanke på dess överväldigande mängd uppgifter, att byrån blir icke-funktionsduglig och ineffektiv. Förslaget att överföra Europeiskt centrum för övervakning av rasism och främlingsfientlighet till denna byrå skulle kunna försvaga dess nuvarande uppdrag. Det kommer inte att bli lätt att uppnå byråns oberoende, som alltid måste befinna sig i en ställning som gör att den kan skydda avvägningen mellan säkerhet och mänskliga rättigheter.
Skyddet för mänskliga rättigheter kan emellertid uppnås inte bara genom att inrätta behöriga byråer, utan – framför allt – genom en faktisk förändring av politiken så att rasismen mot främlingar inte främjas, stärkandet av en polismakt inte stöds och, på ett allmänt plan, medborgarnas och allas rättigheter inte undergrävs i säkerhetens namn. I hopp om att detta kommer att garanteras röstar vi för förslaget. 
Ashley Mote (NI ).
   – Herr talman! Förslaget om en EU-byrå för de grundläggande rättigheterna är höjden av galenskap, även mätt med de normer som gäller för detta ställe. Det förutsätter dessutom ratificering av konstitutionen, vilket är orättmätigt. Bortsett från det enorma slöseriet med allmänna medel kommer det att säkerställa att mänskliga rättigheter blir en permanent källa till konflikt i medlemsstaterna, medan byråkraterna försöker sysselsätta sig själva.
Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna innefattades i den nya konstitutionen, som är ett av de mest missuppfattade dokumenten under senare år. En passerande parad av politiska obetydligheter har gett sig själva makten att garantera andra människor rättigheter och friheter. Ännu värre är att de har gett sig själva makten att undanröja dessa rättigheter och friheter när det passar dem eller deras efterträdare. Demokrater handlar inte på detta sätt.
Herr talman! Mina rättigheter och friheter är inte er till skänks, och de står inte till ert förfogande. De är min medfödda rätt. Denna stadga och detta förslag är en grundlig missuppfattning av själva essensen av mänskliga rättigheter, och de avspeglar parlamentets fixering vid social ingenjörskonst. 
Michael Cashman (PSE ).
   – Herr talman! Det gläder mig att få tala efter den ärade Ashley Mote. Med det bidraget ger han oss bevis på att han är expert på politiskt dårskap. Som medlem i United Kingdom Independence Party (UKIP) ger han oss dubbel bekräftelse på det.
Herr talman! Jag skulle vilja påstå att diskriminering försvagar varenda en av oss, och om vi står vid sidan av och inte gör någonting stöder vi det. Det är därför jag välkomnar Kinga Gáls betänkande och upprättandet av byrån för de grundläggande rättigheterna. Vi får emellertid inte kräva för mycket av byrån, för annars kommer den att misslyckas i inledningsskedet. Den måste arbeta tillsammans med de tre institutionerna och säkerställa att förslagen från dessa institutioner är förenliga med och inte strider mot stadgan om de grundläggande rättigheterna och våra internationella skyldigheter. Dess fokus bör ligga inom EU, men samtidigt bör den spela en roll vid formuleringen av EU:s associeringsavtal.
Jag välkomnar detta samrådsförfarande, men jag kommer att fästa större avseende vid de konkreta förslag som följer.
Låt mig säga två saker. Timothy Kirkhope, som inte längre är med oss i kammaren, sade att politik inte bör påverka byråers arbete. Det verkar som om han vill stympa organisationen innan den har påbörjats. Beslut som sätter stopp för kränkningar av de grundläggande rättigheterna måste fattas i en politisk kontext och kan inte fattas utan hänsyn till konsekvenserna.
Några politiska delegationer i kammaren har faktiskt aldrig röstat för icke-diskriminerande åtgärder. Bara det i sig självt innebär en partipolitisering av icke-diskriminerande åtgärder och grundläggande rättigheter. Bogdan Pęk var starkt emot detta, eftersom europeiska skattebetalare får betala. Om europeiska skattebetalare inte hade betalat skulle vi fortfarande lida under den demonisering som följde på andra världskriget och det sovjetiska överväldet. Vi måste ha mod att betala för vår frihet och försvara den. Om Bogdan Pęk och Ashley Mote är emot den måste Kinga Gál ha valt rätt väg, och jag rekommenderar kammaren detta betänkande.
María Elena Valenciano Martínez-Orozco (PSE ).
   – Herr talman! Införandet av stadgan för grundläggande rättigheter i konstitutionen för Europa är ett steg framåt i unionens politiska dimension i riktning mot ett mer demokratiskt och mer socialt Europa. Detta engagemang för de mänskliga rättigheterna måste från och med nu få konkret form, och det måste bli obligatoriskt att införliva dimensionen för de grundläggande rättigheterna i alla nya lagstiftningsförslag. Som den socialdemokratiska gruppens samordnare i parlamentets underutskott för mänskliga rättigheter är jag för ett inrättande av en byrå för grundläggande rättigheter. Jag förstår den oro som uttrycks av vissa ledamöter, men jag instämmer inte alls med deras åsikt; detta är en av de viktigaste byråerna. Genom de befogenheter som föreslås i betänkandet kommer byrån att se till att vi handlar konsekvent när det gäller att främja och skydda de mänskliga rättigheterna. Vi stöder därför beslutet att detta initiativ bör behandlas som ett lagstiftningsinitiativ av Europaparlamentet.
Jag anser att det är mycket viktigt för kammaren att den visar sitt stöd och att den gör sin röst hörd i samband med initiativ om grundläggande rättigheter. Denna demokratiska plattform som vi skall skapa kommer att gynna alla: medlemsstaterna, internationella organ, det civila samhället och tredjeländer. Begäran om att grundläggande och mänskliga rättigheter blir tvärgående måste också, och framför allt, beaktas i unionens utrikespolitik. Detta beslut kan, slutligen, bara leda till ett större och bättre främjande och skydd av de mänskliga rättigheterna, i och utanför Europeiska unionen. 
Katalin Lévai (PSE ).
   – Herr talman! Jag håller med många som har talat före mig att vi bevittnar en process av historisk betydelse när vi ser att EU har klarat av sina tidigare hinder och satt upp målet att företräda och skydda de mänskliga rättigheterna. Dess institutionella struktur bör inte skrämma oss, utan vi bör i stället uttrycka våra gratulationer till detta initiativ.
Jag håller verkligen med dem som anser att man måste betrakta skyddet av mänskliga rättigheter i ett politiskt sammanhang; det finns inget annat sätt. Jag skulle emellertid vilja betona samarbetet mellan institutionerna. Jag anser att de olika institutioner som EU nyligen har inrättat, eller kommer att inrätta i framtiden, måste bevisa att de kan samarbeta på bästa sätt, stärka varandra och verkligen utföra ett effektivt arbete med hjälp av civila organisationer och civila initiativ.
Jag är själv ledamot i en arbetsgrupp för lika möjligheter och anser att institutet för lika möjligheter, som snart skall inrättas, måste delta i detta arbete. Det arbete som utförs i det europeiska forumet för romer, som ”specialiserar” sig på övervakning av diskriminering, kan också bidra till att man når framgång i detta framtida institut. Jag gratulerar föredraganden. 
Franco Frattini,
   . – Herr talman, mina damer och herrar! Jag tackar alla dem som har talat och som har gett viktiga bidrag till föredragandens utmärkta arbete.
Jag anser att EU-åtgärder för grundläggande fri- och rättigheter kräver praktiska ingripanden och inte bara skydd.
På kommissionens vägnar vill jag illustrera vad byrån inte får stå för. Den får inte och kan inte bli en superdomstol, eller en ny lagstiftare, eftersom lagstiftningsfunktionen har lagts på er, kommissionen och rådet, men verkligen inte på byrån.
Byrån får inte och kan inte bli en byråkratisk struktur som skall användas för att anklaga medlemsstaterna, utan i stället en organisation som tjänar alla EU-institutionerna, en effektiv organisation som hjälper medlemsstaterna och stöder deras politik. Det får inte bli en organisation som används för att lösa enskilda sakfrågor eller för att skapa osämja, som någon sade. Byrån kan inte syssla med något av detta.
Jag håller fullständigt med dem som sade att vi behöver europeisk medvetenhet när det gäller respekten för grundläggande fri- och rättigheter. Dubbelarbete med andra organisationer och byråkratisk ineffektivitet måste därför undvikas. På denna punkt anser jag att man måste ta hänsyn till Europarådets arbete mot bakgrund av dess stora betydelse. Vi har för avsikt att komma överens om en gemensam linje med Europarådet för att därmed undvika överlappningar och utnyttja dess viktiga erfarenhet.
Vissa personer har återigen tagit upp den geografiska behörigheten: bör dess mandat endast gälla i medlemsstaterna eller även utanför dem? Vi kommer särskilt att uppmärksamma debatten och det beslut som parlamentet kommer att anta, men jag anser att, till att börja med, byrån förvisso kan och måste ha geografisk behörighet i medlemsstaterna. Detta utesluter emellertid inte – med hänvisning till exempelvis kandidatländerna eller till de länder som har kopplingar till EU genom den s.k. grannskapspolitiken – möjligheten till åtgärder som inte handlar om inblandning, utan om viktiga övervakningsansträngningar och om att ge information till denna kammare.
Jag avslutar mitt anförande genom att betona att kommissionen verkligen önskar att ha en pågående dialog med parlamentet, eftersom det är otänkbart, när det gäller en så viktig fråga som grundläggande rättigheter, att vidta åtgärder utan en direkt och fortsatt kontakt med denna kammare och utan att ta hänsyn till dess åsikter. 
Talmannen.
   – Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 11.00. 
Talmannen.
   –Nästa punkt på föredragningslistan är anföranden på en minut om frågor av politisk vikt. 
Stanisław Jałowiecki (PPE-DE ).
    –  Herr talman! Man har ofta uttryckt kraftfulla protester mot utflyttning av verksamhet, både i denna kammare och på andra håll. De hörs oftast när företag i det gamla EU beslutar sig för att flytta en del av sin verksamhet till de nya medlemsstaterna. Samtidigt börjar nu emellertid även de nya medlemsstaterna att drabbas av samma problem. Det franska företaget Thomson flyttar från Polen till Kina, och Vistula, en inhemsk polsk tillverkare av märkeskostymer, håller på att flytta till Ukraina. Detta är bara en början, eftersom antalet fall av denna typ kommer att fortsätta att öka. Det är emellertid talande att ingen i Polen kräver att man skall införa kraftfulla rättsliga hinder för att stoppa denna utveckling, trots att arbetslösheten för närvarande är mycket hög, och inte heller används fenomenet utlokalisering som ett förhandlingsknep i politiska tvister. Saken är den att det är det omvända som gäller, eftersom alla håller med om att man bör vidta helt andra åtgärder för att förhindra utlokalisering. Först och främst bör dessa åtgärder handla om att minska arbetskraftskostnaderna och att öka konkurrenskraften för de varor som produceras. Jag anser att den polska metoden förtjänar en närmare granskning, och jag rekommenderar den till alla länder som föreslår ett införande av drakoniska åtgärder till skada för de entreprenörer som tar den inre marknadens vägledande principer på allvar. Detta gäller särskilt Frankrike och Tyskland.
Justas Vincas Paleckis (PSE ).
   – Herr talman! Till skillnad från de gamla medlemsstaterna åtnjuter majoriteten av de nya medlemsstaterna inte något viseringsfritt system med Förenta staterna. Regeringen i Washington har erbjudit EU:s nya medlemsstater en färdplan för att göra det enklare för dem att kvalificera sig för ett viseringsfritt system. Europeiska unionen skulle kunna bidra mycket mer till att lösa detta problem.
Detta handlar också om Washingtons politiska vilja, och det är en vilja som i stor utsträckning formas av Förenta staternas kongress. Jag föreslår att Europaparlamentet eller utskottet för utrikesfrågor skall vända sig till Förenta staternas kongress för att uttrycka parlamentsledamöternas önskan om att kongressledamöterna borde överväga detta problem på ett konstruktivt sätt och i en anda av god vilja. Ett viseringsfritt system för de nya EU-medlemsstaterna skulle bidra till att förstärka de transatlantiska förbindelserna, och det skulle främja politiska, ekonomiska och humanitära omvälvningar. Detta skulle återigen visa att EU:s samtliga medlemsstater är likvärdiga. 
Sarah Ludford (ALDE ).
   – Herr talman! Jag skulle bara vilja ta upp behovet av rättvis behandling av någon som har arresterats i Spanien genom en häktningsorder med begäran om utlämning som utfärdats av Marocko. Jag kommer inte att lämna mer bakgrundsinformation, men jag själv, de personer som stöder honom och organisationen Fair Trials Abroad är av den åsikten att han är helt oskyldig till alla anklagelser.
För att uttrycka det kortfattat hjälpte han till att leverera en båt till Marocko. Flera månader senare arresterades personer som använde båten för narkotikasmuggling. Han hade absolut inget samröre med den händelsen. Han hålls emellertid kvar i häktet genom ett utlämningsavtal mellan Spanien och Marocko, i vilket Spanien och Marocko har kommit överens om att inte utlämna sina egna medborgare.
Hur är det därför möjligt att Spanien kan överväga att utlämna en annan EU-medborgare? Detta är säkerligen ett brott mot gemenskapsrätten, som föreskriver icke-diskriminering på grund av nationalitet.
Jag vill därför driva frågan vidare med talman Josep Borrell och be honom att ta upp detta med den spanska regeringen. 
Urszula Krupa (IND/DEM ).
    –  Jag vill framföra ett klagomål på de polska sjuksköterskornas och barnmorskornas vägnar om Europeiska kommissionens planer att införa lagstiftning som skulle verka diskriminerande mot polska sjuksköterskor till fördel för sjuksköterskor från andra medlemsstater.
De polska behöriga myndigheterna har rätten och plikten att bestämma utbildningens längd i enlighet med de krav som anges i direktivet och att erkänna de standardmässiga förvärvade rättigheterna. De polska sjuksköterskorna kräver att artikel 4 b i direktiv 77/452/EEG tas bort, och att artikel 31.2 i det nya förslaget, som är avsedd att ersätta den, också tas bort, eftersom dessa är oförenliga med grundsatserna i gemenskapsrätten. Man har föreslagit att yrkesexamina och kandidatexamina skall tillfogas förteckningen över kvalifikationer i direktivets bilaga.
Polska sjuksköterskor skall naturligtvis arbeta i sitt hemland, där de har utbildats. Men landet är i ett så dåligt tillstånd, vilket först och främst kan förklaras genom det totalitära och kommunistiska systemet, 
Cristiana Muscardini (UEN ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Det har nu gått flera dagar sedan en ung italiensk kvinna, som arbetade med stöd till barn, blev kidnappad i Afghanistan.
Jag uppmanar därför mina kolleger i kammaren att underteckna en vädjan om hennes frisläppande.
Åtskilliga ledamöter, däribland Elmar Brok, vice ordförande för utskottet för utrikesfrågor, har redan undertecknat vädjan som uppmanar det afghanska folket att isolera kidnapparna och bidra till frisläppandet av den unga Clementina.
Jag uppmanar alla ledamöter att hjälpa oss genom att underteckna vädjan eller, om de så föredrar, att skicka ett e-brev till Afghanistans ambassad i Bryssel och till de största nyhetsbyråerna i Kabul.
Jag anser att Europaparlamentet, som tog emot president Hamid Karzai under den senaste sammanträdesperioden i Strasbourg och som hjälper det afghanska folket att återgå till ett normalt liv, har plikten – i denna tragiska händelse – att göra sin röst hörd och visa sin solidaritet mot denna unga kvinna. 

Bogusław Sonik (PPE-DE ).
    –  Herr talman! Den 18 maj reste jag till Kuba med Jacek Protasiewicz. Europeiska unionen upphävde sina diplomatiska sanktioner mot den kubanska regimen för några månader sedan, så att man kunde bedöma den framtida utformningen av förbindelserna mellan Havanna och Bryssel. För flera veckor sedan besökte mina kolleger från den socialdemokratiska gruppen i Europaparlamentet landet.
Jacek Protasiewicz och jag beslutade oss för att besöka Kuba tillsammans för att delta i ett möte som skulle hållas av den kubanska oppositionen den 20 maj. Tyvärr lyckades vi inte med detta. Vi deporterades innan vi hann lämna flygplatsen, eftersom våra namn fanns på Castroregimens svarta lista. Vi tilläts inte passera gränsen utan flögs i stället till Mexiko och därifrån till Europa.
Jag uppmanar Europaparlamentets talman att framföra en protest till de kubanska myndigheterna och kräva en förklaring. Jag uppmanar honom att inbegripa en debatt om läget i Kuba och förbindelserna med Castroregimen på föredragningslistan för nästa sammanträde i Strasbourg. Våra förbindelser med denna regim måste grundas på respekt för de mänskliga rättigheterna och krav på frisläppande av politiska fångar i Kuba. 
Proinsias De Rossa (PSE ).
   – Herr talman! Jag vill ta detta tillfälle i akt och uttrycka min djupaste sympati för familjerna till de fem tonårsflickor som tragiskt gick bort för två dagar sedan på Irland i en olycka som skolbussen de färdades med var inblandad i. Jag önskar dem som fortfarande är kvar på sjukhus en snabb återhämtning.
Detta ärende berör oss naturligtvis på grund av denna tragiska olycka med förlust av dessa unga människoliv, men det berör oss också eftersom vi i parlamentet vid ett flertal tillfällen har diskuterat bruket av säkerhetsbälte i kollektivtrafiken. Men som jag ser det har framgångarna varit begränsade.
De dödsfall som inträffar i sådana olyckor kan oftast förhindras, men vi måste övertyga våra medlemsstater att när det gäller säkerhetsbälte är våra barns liv inte förhandlingsbara. På Irland finns det inte några rättsliga krav på säkerhetsbälte i skolbussar. Som en besparingsåtgärd måste företag som har fått i uppdrag av myndigheterna att tillhandahålla skoltransporter låta tre barn använda ett säte för två personer.
Jag ber er, herr talman, att uttrycka vår sympati för de sörjande familjerna och de skadades familjer. Var snäll och meddela den irländska regeringen vår oro för barn som använder skoltransporter i Irland. 
Bogdan Pęk (IND/DEM ).
    –  Herr talman! Det är tur att det är en polsk ledamot som är talman, eftersom jag vill informera kammaren om att EU tolererar viss praxis i Polen som uppenbarligen strider mot EU:s ekonomiska politik.
Jag avser det faktum att Polen tar ut en punktskatt på 3,1 procent på alla bilar med en motorstorlek på upp till 2 liter som har köpts i en EU-medlemsstat, och på 13,6 procent på alla sådana bilar med en motorstorlek som är större än 2 liter.
Det polska parlamentet misslyckades nyligen med att anta en lag som skulle ändra denna lagstiftning till att handla om miljöskydd, och detta innebär att denna tveksamma praxis kan fortsätta. De drabbade är potentiella polska bilköpare, och genom denna praxis nonchalerar man helt fräckt alla bestämmelser som gäller i EU, där alla sägs vara likställda.
Jag vill därför uppmana till att man utövar påtryckningar på Polen för att se till att landet slutar med denna tveksamma praxis, som är skadlig både för polska skattebetalare och för EU. 
Adam Jerzy Bielan (UEN ).
    –  Herr talman, mina damer och herrar! EU håller för närvarande på att diskutera ett kompromisspaket för budgetplanen för 2007–2013. Det luxemburgska ordförandeskapet överlämnade nyligen ett förslag om kostnadsbesparingar till regeringarna i alla EU-medlemsstater. Om detta förslag antogs skulle EU:s totala utgifter minska med mellan 4 och 7 procent i jämförelse med kommissionens ursprungliga förslag.
Det är lätt för alla att förstå att syftet bakom detta förslag är att försvaga sammanhållningspolitiken. En mindre budget skulle med nödvändighet föra med sig ett sökande efter lägre kostnader, och struktur- och sammanhållningsfonderna, eller med andra ord de som riktas mot de fattigaste EU-staterna, skulle drabbas hårdast av sådana kostnadsbesparande åtgärder. Regionalstödet, som i huvudsak gynnar de nya medlemsstaterna, kommer därför att drabbas av nedskärningar som ett resultat av påtryckningar från de största bidragsgivarna till EU:s budget.
Man bör inte glömma bort att stöd till social, ekonomisk och territoriell sammanhållning och solidaritet mellan medlemsstaterna är mål enligt Europeiska unionens fördrag. Vi måste förstå att det kommer att bli omöjligt att avlägsna de skillnader i levnadsstandard som finns mellan de 15 gamla medlemsstaterna och de nya medlemsstaterna, som uppkom som ett resultat av uppdelningen av Europa efter andra världskriget, om vi inte följer principen om solidaritet inom EU. Man måste också göra fullständigt klart att de nedskärningar som föreslås av de rikaste länderna är oförenliga med EU:s ambitiösa mål efter utvidgningen. 
Paul Rübig (PPE-DE ).
   – Herr talman! I helgen kommer man att hålla en folkomröstning om konstitutionen för Europa, och det ligger i vårt och denna kammares intresse att ännu mer information om frågan görs tillgänglig. Vi kommer alla, trots allt, på måndag eller mycket sent på söndag kväll, att krävas på svar om hur vi bedömer konstitutionen. Med detta i åtanke kanske det vore möjligt att se till att parlamentets presstjänst förbereder uttalanden om frågan för vår talman och andra intresserade parter.
Denna konstitution är av särskild betydelse för allmänheten, och vi är mycket måna om att omröstningen sker till dess fördel och, framför allt, att man under den följande diskussionen också bör lägga fram en konsekvent positiv åsikt om den. 
Bogusław Rogalski (IND/DEM ).
    –  Herr talman! I måndags var jag i Vitryssland tillsammans med flera andra av kammarens ledamöter. Vårt besök hade att göra med landets överträdelser av nationella minoriteters rätt till självbestämmande och rätt till företrädarskap i föreningen för polacker i Vitryssland.
Herr talman! Jag vill påminna kammaren om att ett presidentval kommer att äga rum i Vitryssland om mindre än ett år. I totalitära stater som styrs av diktatorer är utpekandet av nationella minoriteter som man gör till syndabock och lägger ansvaret på vid misslyckanden en beprövad och vanlig lösning. Det är detta som har skett i Vitryssland. Föreningen för polacker i Vitryssland har gjorts till syndabock, och Polen och polska diplomater har blivit folkets främsta fiende i landet. I ett program som sänds flera gånger om dagen på två statliga TV-kanaler sprider man lögner och förtal om att Polen vill skapa en kollaps i Vitryssland och blanda sig i landets inhemska frågor. Den vitryska regeringen erkände inte de demokratiska val som hölls av föreningen för polacker i Vitryssland.
Herr talman! Det enda sättet på vilket EU kan få något inflytande över det som händer i Vitryssland är om EU, ledamöterna i denna kammare och politiker ingriper och ger stöd. Detta skulle tvinga de vitryska myndigheterna att erkänna valet som hölls av föreningen för polacker i Vitryssland. Jag uppmanar till att man håller en debatt i kammaren om denna fråga. Det är en kontroversiell fråga som …
Talmannen. 
   – Debatten är avslutad. 
Talmannen. 
   – Nästa punkt på föredragningslistan är ett betänkande (A60137/2005) av Harmut Nassauer för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor om förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om åtgärder för att förhindra att det finansiella systemet används för penningtvätt, inbegripet finansiering av terrorism (KOM(2004)0448 – C6-0143/2004 – 2004/0137(COD)). 
Charlie McCreevy,
    – Herr talman! Kampen mot penningtvätt och finansiering av terrorism är en politisk prioritering för Europeiska unionen. Kommissionen antog detta förslag till ett tredje direktiv om kampen mot penningtvätt och finansiering av terrorism för mindre än ett år sedan! I dag ligger det således framför oss i kammaren. Detta är ett bevis på textens betydelse.
Arbetet har framskridit snabbt eftersom alla institutioner i Europeiska unionen helhjärtat har inriktat sig på att säkerställa att Europeiska unionen är utrustad med det allra senaste försvar som finns på området. Direktivet grundar sig på en befintlig gemenskapstext och innebär att de 40 reviderade rekommendationerna om penningtvätt och finansiering av terrorism från arbetsgruppen mot penningtvätt införlivas i gemenskapsrätten.
Direktivet innebär en skärpning av kontrollerna i den finansiella sektorn mot personer som sysslar med penningtvätt och finansiärer av terrorism samt en förstärkning av samarbetet mellan länder. Det är inte bara kampen mot penningtvätt och finansiering av terrorism som kommer att gynnas av detta, utan det kommer också att främja den finansiella sektorns integritet och stabilitet. EU föregår också med gott exempel för andra länder i världen, som de sedan kan följa och anpassa sig till.
Det tredje direktivet mot penningtvätt kommer att förhindra penningtvätt, såväl som finansiering av terrorism. Det är tillämpligt för den finansiella sektorn, såväl som för jurister, notarier, revisorer, fastighetsmäklare och kasinon, förvaltare av truster och tjänsteleverantörer, såväl som alla varuleverantörer när betalningar sker kontant till ett belopp som överstiger 15 000 euro. Dessa personer måste först identifiera och verifiera sina kunders och huvudmannens identitet och övervaka transaktioner med kunden, samtidigt som de tar med en riskbaserad strategi i beräkningen. För det andra måste de rapportera misstankar om penningtvätt och finansiering av terrorism till de nationella finansunderrättelseenheterna. För det tredje måste de vidta stödåtgärder, såsom bevarande av uppgifter, personalutbildning och fastställande av interna riktlinjer och förfaranden. Direktivet avslutas med ett avsnitt om övervakning och ger möjlighet att vidta genomförandeåtgärder.
Vi har gjort enorma framsteg med detta uppdaterade system. Jag skulle särskilt vilja betona följande delar.
Samarbetet mellan Europaparlamentet, ordförandeskapet och kommissionen om detta direktiv har varit mycket konstruktivt. Detta visar inte bara på villigheten att få till stånd ett snabbt antagande i första behandlingen, utan också att vi alla prioriterar bekämpningen av penningtvätt och finansiering av terrorism.
Därutöver uppskattade jag särskilt den innerliga önskan vi alla har visat att uppnå en kompromiss i huvudfrågorna, dvs. definitionen av huvudman, definitionen och tillämpningen av högre krav på kundkännedom när det gäller förbindelser med personer i politiskt känslig ställning, bevakningen av truster och jurister och sist men inte minst, kommittéförfarandet.
När det gäller kommittéförfarandet vill jag betona att kommissionen i den aktuella situationen som längst kan sträcka sig till att godkänna en tidsfristklausul. Denna klausul gör det möjligt att upphäva kommittéförfarandet fyra år efter det att direktivet trätt i kraft. I enlighet med artikel 251 i fördraget kan parlamentet och rådet förnya dessa åtgärder efter förslag från kommissionen.
Jag skulle vilja tacka parlamentet på förhand för att det möjliggjort en förlikning vid första behandlingen, och jag vill särskilt varmt gratulera Hartmut Nassauer, Joseph Muscat och skuggföredragandena för kvaliteten på deras arbete, och tacka dem för den mycket konstruktiva attityd de har visat under utarbetandet av betänkandet. 
Hartmut Nassauer (PPE-DE ),
   . – Herr talman, mina damer och herrar! EU antog för första gången föreskrifter i syfte att bekämpa penningtvätt 1991. Genom dessa förbjöds tvätt av pengar från narkotikasmuggling, och man införde skyldigheter först och främst för dem som tillhandahöll finansiella tjänster, eller med andra ord för banker. Under 2001 utvidgades räckvidden för penningtvättdirektivet till att omfatta ett mycket bredare spektrum av brott. Det viktigaste var att skyldigheterna utvidgades till att omfatta ett mycket större antal yrkeskategorier, särskilt advokater och notarius publicus. Detta var mycket kontroversiellt vid den tidpunkten, och det med rätta, eftersom det väckte frågor som t.ex. om advokater måste avslöja konfidentiell information som de hade fått från sina klienter. Man fick till stånd en kompromiss som fortfarande gäller.
EU-bestämmelserna grundas på rekommendationer från det ominöst klingande FATF – arbetsgruppen för finansiella åtgärder mot penningtvätt – som är ett G7-organ. I dessa rekommendationer angavs harmoniserade bestämmelser om bekämpande av penningtvätt, och de är särskilt användbara eftersom de också tillämpas i andra länder utanför EU. Det är alltså därför klokt av oss att införliva dessa bestämmelser i vår lagstiftning.
Vår uppgift är nu att ändra föreskrifterna om penningtvätt för tredje gången. Det finns tre skäl för detta; FATF – som jag redan har nämnt – ändrade sina rekommendationer sommaren 2003, och dessa ändringar måste nu införlivas i lagstiftningen. För det andra: kommissionen hade i vilket fall som helst uppmanats att ge en definition av termen ”allvarligt brott”, vilket den misslyckades med förra gången. Det tredje skälet, och kanske det viktigaste, är att finansiering av terrorism nu också kommer att förbjudas i direktivet. Ingen kommer att ifrågasätta behovet av detta instrument i kampen mot terrorismen.
Vi kom överens om att anta detta direktiv efter den första behandlingen. Detta innebar naturligtvis att det var nödvändigt med intensiva och komplicerade förhandlingar för att anpassa inte bara parlamentets intressen, utan även kommissionens och rådets före dagens tidsfrist. Det gläder mig att vi nådde detta mål, men vi tvingades att göra kompromisser. Det jag lägger fram för kammaren överensstämmer därför inte helt och hållet med mina egna idéer, men tyvärr är det så en kompromiss ser ut. Parlamentet var berett att göra sin del för att se till att direktivet kunde antas så snabbt som möjligt, så att instrumenten för bekämpande av penningtvätt och terrorism blev tillgängliga utan dröjsmål.
När det gäller konsekvensbedömning kan ingen ifrågasätta att vi måste göra något för att stoppa penningtvätt och finansiering av terrorism. Jag vill emellertid påpeka att detta direktiv lades fram innan vi fick möjlighet att bedöma på ett lämpligt sätt hur effektivt det andra direktivet har varit. Det är underförstått att det nya direktivet kommer att innebära mer byråkrati och ytterligare kostnader för finansinstitut, advokater och skatterådgivare, och i detta tidevarv måste vi verkligen se till att de krav vi ställer på de berörda parterna är proportionerliga mot den nytta vi förväntas få. Man har ännu inte lyckats bekräfta om detta är fallet, och den slutsats jag skulle dra av detta är att man inte bör lägga fram några fler ändringsförslag i kammaren under överskådlig framtid, eller fram till dess man har fått ett svar på frågan om våra strävanden på området tjänar något verkligt syfte.
Man har gjort en rad förbättringar i direktivet, bl.a. införlivat ett riskbaserat förhållningssätt som kommer att göra det möjligt att avstå från ytterligare åtgärder om de senare inte är obligatoriska från första början. Detta förhållningssätt finns nu i direktivet.
Jag skulle helt kort vilja ta upp tre punkter man tvistar om. Som en tumregel kräver man genom direktivet att klienter, t.ex. en bank, skall identifieras. Man fastställer dessutom i direktivet att en bank måste informera myndigheterna om den misstänker penningtvätt. Av detta följer att de förmånstagande ägarna till rättsliga enheter också måste identifieras, och frågan väcks – när det gäller t.ex. aktiebolag – om det antal aktier som man måste inneha för att man skall betraktas som en förmånstagande ägare. Vi gick med på en kompromiss på 25 procent. Som man kunde förvänta sig orsakade problem som hade att göra med politiskt exponerade personer en viss uppståndelse i kammaren. Jag vill emellertid göra er uppmärksamma på att detta direktiv i praktiken inte riktas mot ledamöter av Europaparlamentet, utan mot personer som är skyldiga till penningtvätt eller liknande brott, och vi var tvingade att hitta ett sätt att göra denna bestämmelse funktionell. Vi kom därför överens om en kompromiss genom vilken invånarna i en medlemsstat skulle undantas från särskilda övervakningsåtgärder, men att de senare skulle gälla invånarna i andra medlemsstater. Det är en öppen fråga om detta är en god idé, men det var denna kompromiss som man kom fram till. 
Slutligen vill jag säga att jag har all förståelse för de försök som advokater naturligtvis gjorde för att undantas från detta direktiv, särskilt mot bakgrund av att det var först när direktivet ändrades för andra gången som de inbegreps. Jag hade själv varit beredd att göra de relevanta ändringarna, men jag måste erkänna att mina vädjanden till både kommissionen och rådet inte fick något genomslag. Bestämmelserna i fråga har alltså i stort sett förblivit oförändrade. En del framsteg har emellertid gjorts genom att man nu har klargjort att advokater inte behöver avslöja uppgifter som de har fått under konfidentiell juridisk rådgivning eller i sin roll som juridiskt ombud.
Jag vill tacka Vincent Peillon och Joseph Muscat, såväl som Sarah Ludford, för deras samarbete, som gjorde det möjligt för oss att slutföra frågan vid första behandlingen. Jag uppmanar ledamöterna att rösta för detta förslag till betänkande i morgon. 
Joseph Muscat (PSE ),
   – Det är ett betänkande om direktivet i vilket man för första gången talar om begreppet finansiering av terrorism skilt från penningtvätt. Saken är den att vi talar om två helt olika processer. Penningtvätt …
 Det finns ingen tolkning! Det är vad vi får när vi har fått besked om att maltesiska är ett av Europeiska unionens officiella språk! Det finns alltså inga tolkar här; det finns inga tolkar i utskottet; det finns inga översättningar av dokument, och nu får vi inte ens tala vårt eget språk i kammaren. Jag tänker inte fortsätta med mitt anförande, herr talman. Inte en chans. Ni måste vidta de åtgärder som krävs i detta sammanhang. Vad är det för mening med att det står nedskrivet att maltesiska är ett officiellt språk?
Jag tackar kommissionen och rådet. Jag tackar Hartmut Nassauer för hans gedigna arbete med betänkandet, men antingen ger ni oss vårt språk eller så säger vi tack och adjö. 
Talmannen.
   – Jag beklagar, men det handlar om tekniska orsaker här. Jag skall försöka se till att det inte händer igen. 
Phillip Whitehead (PSE ),
   . – Herr talman! Jag råkar vara ordförande för det utskott som föredraganden och Joseph Muscat är ledamöter av. Jag vill inleda med att instämma i det Muscat sade. I vårt utskott är det alltid mycket svårt att få tolkning till modersmålet. Detta gäller även för stora länder som Polen, Ungern, Tjeckien, som nu är länder som utgör Europeiska unionens hjärta. Men om vi inte kan tala vårt modersmål i denna kammare, där det är känt att det ligger i vårt intresse att debatterna äger rum, vad för slags europeisk union är detta då? Jag vill helt enkelt i de starkaste ordalag stödja det Muscat har sagt här i dag.
Jag hoppas att jag på Joseph Muscats vägnar får tilläggstid för att säga detta, eftersom jag nu vill framföra några varma kommentarer om föredraganden Hartmut Nassauer. Jag vill tacka honom för det arbete han har utfört vid en tidpunkt då han var mycket engagerad i REACH-förslagen, och som nu ligger framför oss i utskottet. Han har tagit upp ett ämne som ligger i allmänhetens intresse, nämligen medborgares säkerhet och hur vi bäst garanterar den. Han har hittat en effektiv kompromiss, och jag hoppas att våra egna ändringsförslag i utskottet för den inre marknaden och konsumentskydd, som han också är en framstående ledamot av, kommer att fungera som ett stöd för den. Han har lyckats beträda den farofyllda stigen mellan å ena sidan panikspridning och å andra sidan självbelåtenhet.
Mitt främsta mål med de ändringsförslag vi lade fram var att säkerställa att vanliga konsumenter inte skulle drabbas av oproportionerliga besvär när de utför finansiella transaktioner, samtidigt som vi vet att vi måste bekämpa penningtvätt. Detta är självfallet inte den första definitionen av penningtvätt.
Jag vet inte om Thomas Jefferson håller med, men i den tid vi lever behöver vi uppnå en balans mellan frihet och säkerhet. Vi vill dock inte byta ut en kategori av sårbarhet mot en annan. Den sårbara medborgaren kan likaväl bli sårbar av överdrivna säkerhetsåtgärder som av de förfaranden terroristerna själva ligger bakom.
Samtidigt som vårt utskott beskrev dessa förhållanden utförde terrorister ett bankrån på Nordirland. Det var det största bankrånet i den provinsens historia. Det visar hur viktigt det är i dag att täppa igen de områden där terrorister är verksamma och finansierar sig själva.
De som har varit föredragande för yttranden från de olika utskotten har alla gett oss expertutlåtanden som med rätta ger stöd för det arbete Hartmut Nassauer har utfört. Detta är en kompromiss som banker, jurister, revisorer, notarier och vanliga medborgare kan känna förtroende för. Jag hoppas därför att detta ärende kommer att kunna avslutas vid första behandlingen. Terrorister lyckas inte såvida de inte har finansiella medel att tillgå. Vi måste dock bedöma vår svarsreaktion på denna terrorism som saknar motstycke utifrån medborgarnas egna försvarsbehov för att säkerställa de medborgerliga fri- och rättigheterna. 
Diana Wallis (ALDE ),
   . – Herr talman! Inledningsvis skulle jag vilja gratulera Hartmut Nassauer och alla andra som har varit inblandade i det vi hoppas kommer att bli en förlikning vid första behandlingen.
Jag har haft ansvar för att utarbeta yttrandet från utskottet för rättsliga frågor, vilket är inriktat på två punkter: advokaters ställning och det förfarande som i synnerhet gäller översynen inom ramen för det andra direktivet. När jag säger advokaters ställning menar jag inte bara advokater utan också deras klienter och deras klienters möjligheter till rättslig prövning. Vi känner alla till att parlamentet har mottagit ett antal framställningar från advokatsamfund runtom i Europa. Det har inletts rättsliga prövningar i medlemsstaterna, och liknande lagstiftning har faktiskt upphävts i Kanada på grund av att lagstiftningens förenlighet med författningen har ifrågasatts. Därför finns det oro när det gäller advokaters ställning. I detta avseende är det beklagligt att notera att inte alla ändringsförslag som har lagts fram av utskottet för rättsliga frågor i detta avseende har antagits. Trots det är vi villiga att godkänna kompromisserna.
När det gäller övervakningen frågade jag dock kommissionsledamoten i en skriftlig fråga om övervakningen fortfarande skulle genomföras. Han försäkrade att den skall ha slutförts 2006. Jag vill be honom upprepa den försäkran i kväll och, om det är möjligt, i morgon bitti före vår omröstning. På så vis vet advokater åtminstone att deras ställning kommer granskas. 
Carlos Coelho,
   – Jag skulle först och främst vilja berömma Hartmut Nassauer för hans utmärkta betänkande, som stöddes av gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater. EU, medlemsstaterna och medborgarna måste skyddas genom att man trappar upp kampen mot penningtvätt. Förövarna av detta brott får inte tillåtas att dra fördel av den fria rörligheten för kapital och det fria tillhandahållandet av finansiella tjänster.
Vi måste också ta itu med frågan om finansiering av terrorism. Vi är medvetna om att detta är två olika brott. Penningtvätt innebär att man döljer brottslig verksamhet och är en viktig beståndsdel av den organiserade brottsligheten. Om vi lyckas att bekämpa den kommer vi på ett betydelsefullt sätt att försvaga de internationella näten inom den organiserade brottsligheten. Finansiering av terrorism kan också inbegripa användningen av varor som erhållits lagligt för att finansiera terrorism. Det är med andra ord inte nödvändigt att ett brott har begåtts, men själva finansieringshandlingen är ett brott.
Ytterligare ett mål är att utvidga direktivets räckvidd i syfte att täcka andra yrkeskategorier, samtidigt som man ser till att åtgärderna förblir proportionerliga. Jag välkomnar att man inte har ändrat den kompromiss som uppnåddes i det andra direktivet, dvs. att man har bevarat känslan av förtroende mellan advokater och klienter. Principen om sekretess mellan advokaten och dennes klient är nödvändig för ett effektivt rättsligt försvar.
Jag vill därför ta upp tre nyckelfrågor: för det första samordning och samarbete mellan finansiella underrättelseenheter som måste få tillräckliga resurser för att kunna utföra sitt arbete. För det andra måste de medlemsstater som ännu inte har införlivat det andra direktivet om penningtvätt göra det så snart som möjligt. För det tredje, och slutligen, måste den gällande lagstiftningen om penningtvätt så snart som möjligt utvärderas i syfte att bedöma dess relevans och praktiska konsekvenser. 
Martine Roure,
   . – Herr talman! Hartmut Nassauers betänkande gör det möjligt för oss att utvidga kampen mot penningtvätt till att inkludera finansiering av terrorism genom att iaktta de nya internationella kraven. Vårt samarbete med föredraganden var mycket konstruktivt, och det vill jag ge honom ett särskilt tack för. I rådet har man lyssnat till parlamentets ståndpunkter, vilket har gjort det möjligt att nå en kompromiss, särskilt avseende tre grundläggande punkter som vi stöder.
Vad beträffar personer inom rättsväsendet ville vi inte återgå till erfarenheten av det föregående direktivet. Det gör det möjligt för oss att upprätthålla en balans mellan åtagandena gällande verifierings- och identifieringskrav och bevarandet av rätten till en rättvis rättegång och individuell frihet. Trots det beklagar vi verkligen att tröskeln för kontantbetalningar inte sänktes till 10 000 euro och att tröskelvärdet för innehav av aktier ligger kvar på 10 procent. På samma sätt anser vi att det hade varit att föredra om kasinokunder identifierades och att deras identitet kontrollerades om de köper eller växlar in spelmarker till ett värde av 1 000 euro.
Dock återstår problemet med skatte- och bankparadis, varav det fortfarande finns några aktiva på europeiskt område. I detta hänseende finner vi det beklagligt att det ändringsförslag som har lagts fram i utskottet av Paolo Costa och Vincent Peillon inte bibehölls. Jag skulle vilja tillägga att frågan om rättsligt och polisiärt samarbete fortfarande kvarstår som central och avgörande när det gäller kampen mot penningtvätt, även om den inte omfattas av detta direktiv. För närvarande förorsakar medlemsstaterna fortfarande för många hinder för att detta samarbete skall fungera tillfredsställande och vara effektivt. Vi finner detta beklagligt. 
Sarah Ludford,
   – Herr talman! De snabba framstegen när det gäller kampen mot penningtvätt och finansiering av terrorism visar att denna åtgärd är en politisk prioritering för Europeiska unionen. Kommissionen antog förslaget till det tredje direktivet för så sent som ett år sedan, och i dag ligger det framför oss för beslut. Vi har haft ett nära samarbete med de andra institutionerna för att slutföra det hela i en behandling. Jag vill i ärlighetens namn berömma föredraganden Hartmut Nassauer för hans skicklighet och samarbetsvilliga inställning. Han har utfört ett utmärkt arbete.
Genom det tredje direktivet införs begränsade men användbara ändringar från det andra direktivet. Den stora förbättringen, som är direktivets ledmotiv, är att det ligger en tydlig tonvikt på en metod grundad på riskbedömning. Därför finns det ett krav på kundkännedom, inbegripet identifiering av verkliga företagsägare – huvudmän – som är högre om det finns högre risk för brottsligt intjänade medel. Uppenbarligen är det nödvändigt att tillämpa strängare penningtvättkontroller i situationer med högre risk. Jag hoppas dock att detta också innebär att man drar ned det till lägre krav på kundkännedom när det är möjligt. För närvarande förekommer det tusentals, eller kanske till och med hundratusentals, larm om misstänksamma transaktioner varje år inom hela EU. Jag befarar dock att vakthundarna inte ser skogen för alla träd, och det krävs mer fokusering på mycket allvarliga, misstänkta transaktioner och på att spränga de nätverk som finansierar kriminalitet och terrorism.
Jag hoppas att tillämpningen av detta direktiv gör det möjligt för banker att genomföra sina kontroller på ett mer proportionerligt och målinriktat sätt. På så sätt behöver inte enskilda ärliga medborgare som försöker öppna ett bankkonto drunkna i byråkrati, medan vapenhandlare, kriminella gäng och giriga diktatorer slinker igenom nätet.
En annan användbar förbättring är att detta nya direktiv förhoppningsvis kommer att förenkla förfarandet för EU-medborgare som vill öppna ett bankkonto i ett annat EU-land, eftersom den berörda banken inte behöver genomföra ytterligare identitetskontroller. Det minskar därför EU-medborgarnas byråkratiska bördor och markerar ett praktiskt steg i riktning mot att förverkliga ett liv i Europa där gränser korsas.
Slutligen nådde vi en tillfredsställande överenskommelse om truster, vilket klargör att det omfattande och värdefulla bruket av detta anglosaxiska verktyg på handels- och finansmarknader inte kommer att drabbas negativt. I London kan man därmed sova gott om nätterna i vetskap om att marknader som den internationella obligationsmarknaden även i fortsättningen kommer att finna nya vägar och blomstra till nytta för Europeiska unionen som helhet. 
Giusto Catania,
   – Herr talman, mina damer och herrar! Hartmut Nassauer har otvivelaktigt utarbetat ett bra betänkande, och i så hög grad att en överenskommelse redan har nåtts med rådet vid första behandlingen.
Jag skulle dock vilja lyfta fram vissa aspekter som ger upphov till närmare eftertanke. Vi diskuterar det tredje direktivet utan att ha någon tydlig inblick i effekterna av det andra direktivet. Denna överdrivna och nyckfulla brådska, som borde ha lett oss till att också granska penningtvätt när det gäller kampen mot terrorism, har enligt min uppfattning fått oss att störta igenom processen när det faktiskt krävdes ytterligare eftertanke.
Som jag ser det har frågan om misstankar fått alldeles för mycket uppmärksamhet, när vi kanske skulle ha fokuserat mer på säkerheter genom att säkerställa individuella garantier.
Den andra aspekten, som enligt min uppfattning fortfarande är olöst, gäller den ömtåliga frågan om jurister. I denna fråga förmodar jag att några reflektionspunkter som parlamentet måste beakta närmare med kraft läggs fram i yttrandet från utskottet för rättsliga frågor. 
John Whittaker,
   . – Herr talman! Jag finner det svårt att tro att ingen ifrågasätter behovet av denna lagstiftning. Som Hartmut Nassauer säger har vi egentligen inga bevis för att den befintliga lagstiftningen fungerar, så att strama åt den är knappast försvarligt i dagsläget. Europeiska unionen anstränger sig verkligen, som vanligt, för att göra livet svårt för vanliga företag och medborgare, och hindrar affärsverksamhet.
Så mycket lömskare är, enligt min mening, skyldigheten för yrkeskonsulter att inte informera sina klienter när de rapporterar misstänkta transaktioner till myndigheterna. Att förvandla yrkesmän till hemliga informatörer urholkar förtroendet inom samhället och markerar början på en polisstat. Ett bättre sätt att ta itu med terrorism är att känna till vem som kommer in i och lämnar våra länder. Tyvärr börjar förhoppningarna om tillförlitliga gränskontroller att bli alltmer avlägsna på grund av den fortgående oenigheten om hur vi skall bevaka våra gränser och på grund av aktionen för obegränsad utvidgning av unionen. 
Marek Aleksander Czarnecki (NI ).
   – Mina damer och herrar! Det föreslagna direktivet som diskuteras kräver enligt lagen att oberoende jurister protokollför, registrerar och uppger konfidentiell information som inhämtats från kunder som mottar juridisk rådgivning, för tillhandahållande av finansiella tjänster i medlemsstaterna.
Som praktiserande advokat kan jag utan något som helst förbehåll säga att detta skulle få stora konsekvenser för juristers oberoende, och det skulle strida mot sekretessprincipen som är en av de grundläggande principerna för dessa yrken. En advokat som är skyldig att arbeta för en tredje part från den stund han kommer i kontakt med en kund skulle bli ett nyckelvittne, eller med andra ord sin egen kunds värsta fiende.
Sammanfattningsvis skulle det föreslagna direktivets räckvidd innebära att det på ett oacceptabelt sätt gör intrång på oberoende juristers verksamhet. Undantag från de åtgärder som syftar till att bekämpa penningtvätt måste beviljas verksamhet som omfattas av yrkessekretess, för att säkerställa en ordentlig administration av rättsväsendet och ett meningsfullt försvar, i stället för falskspel. 
Wolfgang Kreissl-Dörfler (PSE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Jag skulle också vilja ta tillfället i akt och uttrycka mitt särskilda tack till Hartmut Nassauer för att han har utarbetat detta betänkande och gratulera honom. Det var ingen dålig prestation att samordna alla dessa ändringsförslag och genomföra förhandlingar. Anledningen till att detta betänkande är så viktigt är att penningtvätt inte är ett bagatellartat brott, och detta är en kärnpunkt jag skulle vilja rikta till flera av de föregående talarna. Det är nämligen en brottslig handling, och i själva verket en av de mest allvarliga eftersom det både är ekonomiskt skadligt och förknippat med utpressning, narkotikahandel och dylikt. Allt detta är fakta som inte får åsidosättas.
Det säger sig självt att det finns vissa saker som skulle kunna tilläggas eller utelämnas, och att folk alltid hittar någonting att anmärka på. Min förhoppning i nuläget är att våra beslut slutligen kommer att omsättas i praktiken, och att vi om två, tre år kan bedöma deras verkliga genomslagskraft. Det är av denna anledning som jag anser det vara så viktigt att ett betänkande läggs fram i denna kammare om två år för att förklara hur effektiva dessa åtgärder verkligen har visat sig vara.
Jag erkänner att det skulle vara ett sant nöje om medlemsstaterna skulle genomföra bara hälften av förslagen i betänkandet på ett rigoröst sätt, eftersom detta skulle undanröja vårt behov av att diskutera en hel del frågor. Tack så mycket, Hartmut Nassauer. 
Inger Segelström (PSE ).
   – Herr talman, ledamöter och kommissionär McCreevy! Jag vill tacka föredraganden för att vi nu får ett betänkande och att också Europaparlamentet tar ett helhetsgrepp mot penningtvätt och finansiering av terrorism. I utskottet för medborgerliga och mänskliga rättigheter, där jag sitter, har vi enats om att det inte räcker att vi arbetar mot terrorism som brott, utan att vi också måste se över hur terrorismen får sin globala spridning och varifrån pengarna kommer. För mig som f.d. riksdagsledamot i Sverige har det länge varit tydligt att allt från inkomster från sexslavhandel till prostitution, droghandel, spel och dobbel till överföring av medel mellan banker och länder inte bara finansierar terrorism utan också mycket av kriminell verksamhet i våra länder.
Självklart skall vi parlamentsledamöter kontrolleras som alla andra medborgare. Jag hoppas att direktivet för med sig en vidgad diskussion om s.k. svarta pengar i våra hemländer. Penningtvätt innebär ju inte bara att bekosta terrorism, utan korrumperar också våra samhällen och är därmed ett hot mot demokratin. Därför är dagens debatt och direktiv så viktiga för framtiden och för Europaparlamentet och EU. 
Charlie McCreevy,
   . – Herr talman! Jag skulle vilja tacka ledamöterna för deras inlägg. Antagandet av parlamentets yttrande i linje med den överenskommelse som nåddes med rådet kommer att bana väg för ett tidigt antagandet av detta direktiv. Detta skulle inte ha varit möjligt utan en samarbets- och kompromissanda från alla sidor samt den politiska viljan för att få det att hända. Jag vill tacka er varmt för detta.
Europeiska unionen går i spetsen i kampen mot penningtvätt och finansiering av terrorism. Den har också visat trovärdighet och tyngd i de bilaterala förbindelserna med dess viktigaste diplomatiska partner liksom i de olika internationella forum som tar upp dessa frågor.
Diana Wallis tog upp frågan om behandlingen av advokater. Kommissionen ser positivt på ändringsförslaget till artikel 39, i vilket det föreskrivs att kommissionen inom två år efter det att fristen för införlivande i direktivet löpt ut skall utarbeta en rapport om genomförandet, som skall inkludera en särskild undersökning som avser behandling av advokater och andra oberoende jurister. Jag upprepar hur som helst min bestämda avsikt, som också kommer till uttryck i svaren på parlamentsfrågorna, att genomföra en undersökning av behandlingen av advokater och andra oberoende jurister, bland andra, till mitten av 2006, vilket föreskrivs i det andra direktivet, som fortfarande är tillämpligt.
Låt mig ännu en gång tacka Hartmut Nassauer, Joseph Muscat och alla de andra som har bidragit till detta positiva resultat. Kommissionen stöder avtalet fullkomligt och godtar alla ändringsförslag som utgör en del av det kompromisspaket vi kommit överens om med rådet. 
Talmannen.
   – Debatten är avslutad.
Omröstningen om detta betänkande kommer att äga rum på torsdag kl. 11.00. 
Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är ett betänkande (A60132/2005) av Rodi Kratsa-Tsagaropoulou för utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhet mellan kvinnor och män om förslaget till Europaparlamentets och rådets beslut om ändring av rådets beslut 2001/51/EG om inrättande av ett program avseende gemenskapens strategi för jämställdhet mellan kvinnor och män och av Europaparlamentets och rådets beslut nr 848/2004/EG om inrättande av ett handlingsprogram för gemenskapen för att främja organisationer som på europeisk nivå verkar för jämställdhet mellan kvinnor och män (KOM(2004)0551 – C6-0107/2004 – 2004/0194(COD)). 
Vladimír Špidla,
   – Herr talman, mina damer och herrar! Det gläder kommissionen att parlamentet utan ändringar har kunnat godkänna det förslag som syftar till förlänga gemenskapens två handlingsprogram på området jämställdhet mellan män och kvinnor fram till slutet av 2006. Detta är ett betydande bidrag till gemenskapens insatser för att främja jämställdhet mellan män och kvinnor, och jag skulle vilja tacka kammaren för dess stöd.
Med tanke på att rådet antog den allmänna riktlinjen i december 2004, också den utan någon ändring, kommer parlamentets stöd att göra det möjligt att fatta beslut inom den närmaste framtiden, och antagligen före slutet av det luxemburgska ordförandeskapet. Dessa beslut kommer i hög grad att förenkla planeringen och göra det möjligt att genomföra programmen på ett framgångsrikt sätt de kommande åren.
Mina damer och herrar! Fastän detta tycks vara en enkel teknisk lösning kommer den trots allt att få stor inverkan. Det gläder mig därför att kammaren efter att ha övervägt kommissionens förslag lade fram det utan ytterligare kommentarer. 
Rodi Kratsa-Tsagaropoulou (PPE-DE ),
   . – Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! I det betänkande vi diskuterar föreslås en förlängning på ett år av budgeten för gemenskapens två handlingsprogram avseende tillämpningen av jämställdhet i Europeiska unionen, varav båda sträcker sig till den 31 december 2005.
Dessa två program utgör kärnan i vår verksamhet avseende gemenskapens strategi för jämställdhet och för den strategi som tillämpas av de icke-statliga organisationer som verkar för jämställdhet.
Det första programmet är gemenskapens handlingsprogram avseende gemenskapens strategi för jämställdhet som antogs 2000 och som bidrar till att införliva ett genusperspektiv i all gemenskapspolitik, för att främja jämställdhet och samtidigt säkerställa samarbete och partnerskap mellan nationella myndigheter, organisationer som arbetar för jämställdhet, sociala partner och icke-statliga organisationer. Europeiska kommissionen föreslår en total budget på 61,5 miljoner euro, jämfört med 50 miljoner euro i den föregående budgeten.
Gemenskapens andra handlingsprogram främjar organisationer som på europeisk nivå verkar för jämställdhet. Det antogs 2004 och ger stöd åt kvinnoorganisationers verksamhet och åtgärder med en budget på 3,3 miljoner euro, jämfört med 2,2 miljoner euro i den föregående budgeten.
Harmoniseringen av dessa program har tidigare varit – och kommer att fortsätta vara – framgångsrik. Positiva resultat har uppnåtts i olika sektorer inom ramen för dess verksamhets- och åtgärdsområden, som bland annat omfattar lika lön, förenande av arbete och familjeliv, kvinnors deltagande i beslutsfattande och höjandet av medvetenheten om förändrade stereotyper som rör könsroller.
Vi tar också ett mycket viktigt steg mot pluralism och civilsamhällets mer demokratiska deltagande, med andra ord genom att ställa gemenskapsfinansiering till förfogande för alla kvinnoorganisationer, i stället för endast till vissa privilegierade partner som var fallet tidigare år. Tillståndet för jämställdhetssituationen Europeiska unionen kännetecknas emellertid av, vilket delvis beror på utvidgning och specifika problem som uppstår i nya medlemsstater, brist på kvinnors deltagande i den produktiva, ekonomiska, politiska och sociala processen och den diskriminering som särskilt kvinnor möter i dag, vilket tvingar oss att vara djärvare i våra kommande åtgärder.
När vi antar detta betänkande skyddar vi på ett framgångsrikt och bestämt sätt ett fortsatt finansiellt stöd för övergångsperioden nästa år (2006), i avvaktan på godkännandet av den nya budgetplanen, för åtgärder som syftar till att främja jämställdhet och införliva det i all gemenskapspolitik. När vi antar detta betänkande förebygger vi den lucka som existerade i gemenskapens budgetplan och påskyndar lagstiftningsförfarandena mellan institutionerna – Europeiska kommissionen, rådet och Europaparlamentet – för godkännandet av ett slutgiltigt beslut, som den behöriga kommissionsledamoten Ján Figeľ tidigare sade.
På det här sättet undviker vi de dåliga erfarenheterna från det förflutna, med vilket jag menar den tid det har tagit att anta program till följd av Europeiska kommissionens misslyckande när det gäller att förbereda förslag för anbudsinfordringar och för civilsamhället att delta och svara på Europeiska kommissionens förslag i tid. Det här är särskilt viktigt under den här perioden, när vi alla arbetar för att stärka Lissabonstrategin och ekonomisk och social sammanhållning.
I vårt resolutionsförslag betonas också att vi inom ramen för den nya budgetplanen för programperioden 2007–2013 måste säkerställa att programmen får tillräcklig och riktad finansiering. Detta kommer effektivt att främja jämställdhet och utveckling av en grundläggande roll och civilsamhällets bidrag till att arbeta för jämställdhet i vårt demokratiska liv.
Jag vill tacka de politiska grupper som arbetade tillsammans med mig för att uppnå detta resolutionsförslag som vi kommit överens om och för att påskynda de förfaranden som kommer att förlänga gemenskapsprogrammens existens och genomförande. 
Anna Záborská,
   – Herr talman! Jag skulle vilja vända mig mer direkt till kommissionsledamot Vladimír Špidla. De två handlingsplanerna kommer att göra det möjligt att ge ett effektivt stöd till icke-statliga organisationer som verkar för jämställdhet mellan män och kvinnor. Jag vill gratulera kommissionen till dess arbete på detta område.
Låt oss dock framför allt gratulera de icke-statliga organisationer som agerar i god tro när de med sin användbara sakkunskap upplyser EU:s institutioner, som alltför ofta är avskurna från medborgarnas vardagsliv. Låt oss dock betona i vilken utsträckning de flesta av dem saknar en viktig aspekt, det vill säga de finansiella resurser som krävs för att de skall kunna genomföra sin verksamhet. De icke-statliga organisationernas sakkunskap är oundgänglig för att vi skall kunna utarbeta balanserad och specifik lagstiftning. Om EU:s institutioner vill bli tagna på allvar måste den politiska önskan om en union som ligger närmare sina medborgare omsättas i praktiken. Vi har mycket kvar att göra på jämställdhetsområdet. Vi får inte tillåta oss själva att utesluta vissa icke-statliga organisationer från finansiering.
Herr kommissionsledamot! Det är min önskan att denna mycket krävande jämställdhet mellan män och kvinnor slutligen kommer att gälla alla icke-statliga organisationer som är aktiva på området. Samtliga icke-statliga organisationer måste vara berättigade till finansiering oavsett storlek, erfarenhet och var i medlemsstaterna de är etablerade. Jag skulle vilja att Europeiska kommissionens tjänstemän förenklar förfarandena, och gör dem mer lättillgängliga och mer öppna, för att utöka möjligheten till finansieringsstöd åt fler icke-statliga organisationer. Jämställdhet kommer inte att uppnås av stora centraliserade organisationer, utan av de icke-statliga organisationerna på plats, nära medborgarna. 
Lissy Gröner,
   . – Herr talman! Socialdemokratiska gruppen i Europaparlamentet stöder starkt det nya förslaget till att utöka ramprogrammet om jämställdhet till ytterligare ett år och att säkra finansieringen av kvinnoorganisationer som är aktiva på EU-nivå, såväl som den återhållsamma budgetökningen på 1,5 miljoner euro.
Kommissionen har lagt fram förslag till budgetplanen för 2007–2013 om ett nytt program för sysselsättning och solidaritet som går under namnet Progress, och det är här våra åsikter delar sig.
Progress medför avsevärda nedskärningar i budgeten för jämställdhetspolitik, som är den femte pelaren i det här programmet. Samtidigt har dock jämställdhet mellan män och kvinnor getts hösta prioritet som ett av EU:s värden och mål i artiklarna 1 till 3 i konstitutionsfördraget, som för närvarande är föremål för folkomröstningar. I konstitutionen fastställs också åtgärder som vi bör vidta; alltså skulle det vara ett allvarligt misstag att överlåta kvinnofrågor till det socialpolitiska området.
Kvinnor utgör 52 procent av EU:s befolkning, vilket innebär att detta inte är fråga om minoriteters rättigheter, eller social- eller sysselsättningspolitik. Medan integrering av ett jämställdhetsperspektiv måste tillämpas på alla områden, till exempel antidiskriminering och sysselsättning, måste lika rättigheter även i fortsättningen vara en fråga som företräder sig själv, och en som är märkbar för kvinnor.
Vår huvudprioritet är att vi tillsammans bör arbeta mot detta mål och använda tiden fram till 2007 till att lägga fram ett särskilt program. Vi måste vara medvetna om – och detta är en punkt jag skulle vilja påpeka för kommissionsledamot Vladimír Špidla och parlamentet – att kvinnor håller ögonen på oss. Vi har alltid sagt att vår strategi var tvåfaldig, det vill säga integrering av ett jämställdhetsperspektiv på alla politikområden och särskilda EU-finansierade program för att främja kvinnors intressen, tills den tid kommer då jämställdhet är verklighet.
Jag uppmanar er att ta hänsyn till denna faktor, och hjälpa till att säkerställa att ett särskilt program utarbetas. 
Eva-Britt Svensson,
   . – Herr talman! Jag vill gratulera föredraganden och också tacka för detta betänkande. Det var ett gott betyg att det var ett enhälligt utskott som röstade för betänkandet.
Huvudskälet är att förslaget innebär att vi får den kontinuitet som är nödvändig för att främja jämställdheten. Och det är nödvändigt med kontinuitet om åtgärderna skall få den effekt och långvariga effekt som avses. Det är naturligtvis synnerligen betydelsefullt eftersom det återstår så oerhört mycket att göra på jämställdhetsområdet. Det påstås i bland att det med den takt som jämställdhetsarbetet pågår i dag återstår hundratals år innan vi kan uppleva att vi lever i ett jämställt samhälle. Förutom kontinuiteten, som också påtalas i betänkandet, är integreringen av jämställdhetsperspektivet inom alla politikområden nödvändig.
Jag vill också bara passa på att rikta en kraftfull uppmaning om att de organisationer och projekt som får stöd noggrant värderas och granskas för att effekterna skall bli så goda som möjligt. 
Urszula Krupa,
    – Eftersom jag endast har en minut på mig skulle jag vilja klargöra att vi är emot genomförandet av ett program som syftar till att främja jämställdhet genom att skapa fientlighet mellan könen, eller med andra ord uppmuntra kvinnor att betrakta män som fiender i kampen för bättre behandling. Allt detta kommer att frambringa är rivalitet mellan könen, och detta är någonting vi nyligen har fått uppleva i Europeiska unionen.
Försök att tona ned skillnaderna mellan könen är en annan farlig tendens, som får effekter på olika delar i livet och ibland med katastrofala följder. Därför skulle det vara tillrådligt att väga in dessa skillnader, och för män och kvinnor att samarbeta effektivt på grundval av förståelse sinsemellan. Alla människor är lika, men kön innebär att män och kvinnor inte endast i fysisk mening är olika, utan också i mental och själslig bemärkelse. Kvinnor spelar en oersättlig roll i alla delar av familjelivet och det sociala livet. Påven, den framlidne Johannes Paulus II, gav en mycket riktig och trofast beskrivning på detta unika slag av omsorg och självuppoffring genom att kalla det för kvinnors fallenhet. Det är olyckligt att vissa människor vill förringa denna fallenhet. 
Lydia Schenardi (NI ).
   – Herr talman! Detta betänkande, som syftar till att kräva förlängning av gemenskapens två handlingsprogram om jämställdhet mellan män och kvinnor och som jag stöder fullt ut, ger mig tillfälle att uppmärksamma luckorna och bristerna på området.
Varför existerar det sådana luckor när det gäller respekt för kvinnors rättigheter, och vad är orsaken till dem? Vi skulle särskilt kunna nämna ignorans, ålderdomliga och ibland barbariska föreställningar när det gäller kvinnans position i samhället, manschauvinism på arbetsplatser, och kvinnornas skuld i frågan. När kvinnor försvarar jämställdhet anklagas de faktiskt för feminism och för manshat. Jämställdhetskampen är tuff, och de 50 miljoner euro eller det som avsattes för 2001–2005 verkar skrattretande gentemot stelbenta mentaliteter och existerande tröghet. För vad är det vi ser? Klyftorna mellan lönerna hos lika kvalificerade män och kvinnor är fortfarande enormt, våldet fortsätter att öka, könsdiskriminering avseende rätt till utbildning, fortbildning och sysselsättning kvarstår och det är fortfarande lika svårt för kvinnor att förena yrkes- och familjeliv.
Ett sista ord om den europeiska konstitutionen som vi i Frankrike har blivit ombedda att godkänna eller förkasta. Den innehåller ingenting som kommer att utgöra ett riktigt bidrag till kvinnors rättigheter, utan endast allmänna principer om icke-diskriminering och jämställdhet. Även om det bara gäller kvinnors rättigheter anser jag att vi skall börja med att ta ställning genom att rösta ”nej” till detta konstitutionsutkast. 
Godfrey Bloom (IND/DEM ).
   – Herr talman! Jag skulle bara vilja kommentera lagen om oavsiktliga konsekvenser. Mycket av den lagstiftning som vi antar här fungerar i själva verket inte som det borde.
Ett färskt exempel i Förenade kungariket gäller en kvinnlig pilot, Jessica Starmer, som har ett barn och ett till på väg, tror jag. Hon drog British Airways inför en arbetsdomstol eftersom de inte tillät henne att arbeta som pilot på deltid. British Airways menade att hon inte hade tillräckligt med timmar eller erfarenhet för att axla den rollen.
Jag anser – och jag har aldrig hört någon som har hävdat motsatsen – att de brittiska flygarna är de bästa i världen; till och med amerikanerna medger detta. British Airways är, som jag tror att ni kan hålla med om, en referens över hela världen för höga normer inom flyget. Jessica Starmer vann i domstolen på grundval av lagstiftning, och ingen kan veta huruvida piloten faktiskt är kompetent att flyga planet när man kliver ombord, eller om det bara är en ung mamma som har kul. Jag tycker att det är en stor skam. 
Vladimír Špidla,
   . – Mina damer och herrar! Jag vill tacka kammaren för denna debatt. Som jag ser det har vi trots debattens korthet lyssnat till en hel rad inställningar till denna fråga. Det råder ingen tvekan om att uppnåendet av jämställdhet är en långsiktig fråga, och att vi ofta glömmer hur mycket framsteg som har gjorts. Helt apropå, fastän det är lite mer än 100 år sedan kvinnor först deltog i den tjeckiska sekundärskolan 1871, är över 50 procent av de personer som innehar akademisk examen kvinnor.
Som jag ser det borde vi se saker på lång sikt, eftersom det är uppenbart att vi fortfarande har mycket arbete att utföra. Jag tvekar inte om att brittiska piloter är bland de bästa i världen, och samma sak gäller British Airways, vilket är anledningen till att jag aldrig är rädd att flyga med det bolaget. Även om detta är ett mycket komplicerat område är jag ganska säker på att det är möjligt att hitta en passande lösning som tar hänsyn till kvinnors rättmätiga krav. Som jag sade i inledningen av den här debatten är detta program en teknisk förlängning av det nuvarande programmet, eller med andra ord ett program som syftar till att stödja europeiska organisationer som verkar för jämställdhet, utan restriktioner vad gäller organisationernas typ, form eller politiska anknytning. 
Talmannen.
   – Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum på torsdag kl. 11.00.

Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är debatten om ett betänkande (A5-0118/2005) av Britta Thomsen för utskottet för industrifrågor, forskning och energi om förslaget till Europaparlamentets och rådets beslut om ändring av beslut 2000/819/EG om ett flerårigt program för företag och företagaranda, särskilt för små och medelstora företag (2001-2005) (KOM(2004)0781 – C6-0242/2004 – 2004/0272(COD)). 
Günther Verheugen,
   . – Fru talman, mina damer och herrar! Kommissionen välkomnar medlagstiftarnas snabba överenskommelse om att förlänga det fleråriga programmet för företag och företagaranda, särskilt för små och medelstora företag. Förlängningen kommer att säkerställa att stödet till sådana företag fortsätter till slutet av den nuvarande budgetplanen, och debatten har redan inletts om programmet för konkurrenskraft och innovation (CIP), som skall ersätta det nuvarande programmet och kommer att inledas 2007.
Det gläder mig att medlagstiftarna har godkänt ytterligare finansiering, och jag kan försäkra er att vi på ett effektivt sätt kommer att kunna använda dessa medel för att tillhandahålla små och medelstora företag lån och riskkapital. För omkring 10–20 procent av europeiska små och medelstora företag är tillgången till finansiella instrument fortfarande ett större problem.
Våra Eurobarometerundersökningar visar gång på gång att finansieringsproblem är det största hindret för nyetablering av företag, och gemenskapens finansiella instrument som utnyttjades i det fleråriga programmet har visat sig vara framgångsrika när det gäller att övervinna detta problem. De externa utvärderarna har enats om att vårt marknadsorienterade koncept är exemplariskt, och parlamentet har också erkänt denna framgång genom att godkänna årliga ökningar av medel till dessa instrument.
Samarbete med Europeiska investeringsfonden och utnyttjandet av finansmarknader gör det möjligt för oss att mobilisera fonder med en nivå på upp till 1:40 med garantiinstrument och med ett genomsnitt på 1:4 med de mer specialiserade riskkapitalinstrumenten, som riktar in sig på ett mindre antal företag.
De extra 7 miljoner euro som Britta Thomsen har föreslagit och som har godkänts av parlamentet i dag kommer därför att göra det möjligt att mobilisera denna summa upprepade gånger i investeringskapital för befintliga små och medelstora företag och nyetablering av företag.
Kommissionen lade fram sitt förslag i mitten av 2004, när Europeiska investeringsfonden var extremt pessimistisk om framgångsutsikterna för finansiella instrumenten under perioden 2005–2006, och när det rådde osäkerhet om den finansieringssumma som skulle vara tillgänglig under den nuvarande budgetplanens sista år. Det är på grund av detta som vi var försiktiga när vi beslutade om de siffror som framgår av vårt förslag till finansiella instrument. Ett positivt gensvar från Europeiska investeringsfonden innebär att vi nu har en bättre uppfattning om dessa instruments marknadsutsikter, såväl som en tydlig bild av medel som kommer att vara tillgängliga i gemenskapsbudgeten för 2006.
Kommissionen önskar bygga på denna framgång i programmet för konkurrenskraft och innovation, och över 1 miljard euro i det föreslagna programmets totala budget, som har fastställts till 4,2 miljarder euro för perioden 2007–2013, har öronmärkts för finansiella instrument.
Vi har lagt fram förslag om två nya finansiella instrument som kommer att verka tillsammans med de nuvarande. Det första av dessa är ett nytt riskkapitalinstrument, som är en inrättning för små och medelstora företag med hög tillväxt och som är innovativa, och som är särskilt inriktat på innovativa små och medelstora företag som kräver en finansiering på mellan 200 000 och 2,5 miljoner euro under det mest kritiska utvecklingsstadiet. Slutligen har nya förutsättningar för värdepapperisering föreslagits, vars syfte är att göra det lättare för lokala och regionala banker att låna ut mer till små och medelstora företag. 
Britta Thomsen (PSE ),
   . – Fru talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Ramprogrammet för företag och företagaranda för små och medelstora företag är ett viktigt program för alla mindre företag på jakt efter information eller finansiering. Särskilt programmets finansieringskomponent har alltid legat Europaparlamentet mycket varmt om hjärtat och har följaktligen utökats varje år av parlamentet och rådet under det årliga budgetförfarandet.
Bakgrunden till förslaget att förlänga det fleråriga programmet för företag och företagaranda med ett år är att programmets funktioner i framtiden kommer att tas över av nästa program, ”ramprogrammet för konkurrenskraft och innovation” (CIP), som enligt planerna skall löpa 2007-2013 för att sammanfalla med budgetplanen. På så sätt kommer det också tidsmässigt att överensstämma med det sjunde ramprogrammet för forskning, vilket möjliggör en bättre samordning mellan programmen.
Inledningsvis var det med besvikelse jag fick veta att kommissionens förslag att förlänga programmet med ett år inbegrep ett återgående till den nivå som ursprungligen hade budgeteras i ramprogrammet. Jag föreslog därför att öka budgeten för förlängningen till 9,5 miljoner euro mer än siffrorna i kommissionens förslag. Den summan föreslogs delvis eftersom den skulle motsvara de faktiska utgifterna i programmet för 2004 och delvis eftersom det skulle medföra att budgeten för 2006 – förlängningsåret – anpassas till genomsnittet för föregående år.
Samtidigt bör det här poängteras att det vi har framför oss är ett program som enligt både användare och utvärderingsexperter fungerar smidigt och uppnår sina syften. Det är viktigt att upprätthålla och utöka stöd till företagare och små och medelstora företag i Europa. De utgör den europeiska ekonomins ryggrad, och deras fortsatta tillväxt är en förutsättning för att uppnå Lissabonmålen. Slutligen har det i den externa utvärderingsrapporten betonats att de finansiella instrumenten i det nuvarande programmet i hög grad täcker de nya medlemsstaternas behov. Begränsade medel skulle därför hämma integrering av dessa länder i den europeiska ekonomin.
I programmets finansieringskomponent har 112 000 små och medelstora företag i Europa fått stöd genom det mest använda finansiella instrumentet, ”garantifaciliteten för SMF”, fram till 2002. 93 procent av dessa 112 000 företag hade färre än tio anställda, men sex procent hade färre än 50 anställda. Programmet fungerar smidigt och är omfattande. Det gladde mig därför när ett enat utskott för industrifrågor, forskning och energi ställde sig bakom mitt förslag om en budgetökning.
Eftersom utökningen skall träda i kraft den 1 januari 2006 var det både för parlamentet och rådet viktigt att uppnå en överenskommelse vid första behandlingen. Min kollega Jan Březina och jag träffade rådet och kommissionen vid ett antal tillfällen och instämmer nu med rådet om en överenskommelse vid första behandlingen, som innebär en ökning av budgeten på 7 miljoner euro i stället för de 9,5 miljoner euro som jag ursprungligen föreslog. Detta utgör en kompromiss, som säkerställer att verksamheten vid programmets informationskontor, tillsammans med liknande verksamhet, kan fortsätta utan uppehåll från den 1 januari 2006, samtidigt som de finansiella instrumenten utvecklas och stärks för att möta de ökade kraven från små och medelstora företag i hela Europa.
Jag skulle vilja ta detta tillfälle i akt och uttrycka min djupaste tacksamhet mot det luxemburgska ordförandeskapet, som har uppvisat ett stort sinne för politik och en outtröttlig vilja att kompromissa. Jag vill tacka kommissionen som har tillhandahållit tekniska bedömningar och riktlinjer som stöd för förhandlingarna, och slutligen vill jag tacka min kollega i parlamentet, Jan Březina, vars aktiva deltagande på mötena och trofasta stöd jag värderade mycket högt. 
Jan Březina,
   . – Fru talman! Som skuggföredragande för betänkandet om kommissionens förslag om ändring av rådets beslut om ett flerårigt program för företag och företagaranda, särskilt för små och medelstora företag, skulle jag vilja göra flera kommentarer om vikten av att utvidga detta program.
Även om vi utvidgar programmet till att i första hand stödja företagare, och särskilt små och medelstora företag, med bara ett år fram till slutet av 2006 är detta ett betydande verktyg som, mot bakgrund av Lissabonmålen, skulle bidra till och förstärka företagens tillväxt och konkurrenskraft i en kunskapsbaserad och internationaliserad ekonomi. Vikten av detta beslut ligger framför allt i att skapa en bro mellan det nuvarande programmet och ramprogrammet för konkurrenskraft och innovation för åren 2007-2013. Denna utvidgning kommer att ge företagen bättre tillgång till gemenskapens stödenheter, program och nätverk, samt bidra till att förbättra samordningen av dessa resurser.
Genom att inrikta oss på det nya programmet för konkurrenskraft och innovation ser vi över utvärderingen av det fleråriga programmet för företag och företagaranda som förbereddes för kommissionen i november förra året, för att sedan skräddarsy det nya programmet på ett mer effektivt sätt och främja företagaranda inom EU.
Sist men inte minst skulle jag vilja tacka föredraganden Britta Thomsen för det utmärkta arbete som hon har utfört genom att på ett smidigt sätt säkerställa denna utvidgning och att i förhandling med rådet öka finansieringen från 81,5 miljoner euro till 88,5 miljoner euro för 2006. 
Jorgo Chatzimarkakis,
   . – Fru talman! Jag skulle vilja börja med att gratulera föredraganden, som genom att inrikta sig på rätt frågor har säkrat en anslagsökning. Man får dock inte anta att mer pengar automatiskt betyder ett bättre program.
Jag närvarade vid det särskilda möte som hölls i Strasbourg när kommissionsledamoten för första gången talade om sin personliga erfarenhet av det fleråriga programmet för små och medelstora företag, och jag lyssnade mycket uppmärksamt på vad han hade att säga i saken. I korthet sade han att han hade chockerats av att höra om det besvärliga ansökningsförfarandet, särskilt med tanke på att programmet var avsett att främja innovation. Han hade också chockerats av att upptäcka att huvudmottagarna av anslagen inte var de små och medelstora företag som behövde dem mest, utan resursstarka företag som kände till exakt hur programmen fungerade och som därför beviljades pengar. Enligt hans åsikt bör programmen av denna anledning göras strängare.
Jag skulle vilja gratulera kommissionsledamoten, eftersom hans analys är helt riktig. Det gläder mig att konstatera att man nu tycks se på saken på ett nytt sätt, och han förtjänar tack för att han har gjort de små och medelstora företagen till medelpunkt för initiativen för tillväxt och ökad konkurrenskraft. Vi kommer att stå precis bakom honom om han dessutom kräver av sina tjänstemän att programmen skall finnas inte bara av byråkratiska skäl eller på grund av att de har imponerande namn, utan endast om de är inriktade på små och medelstora företag, med andra ord på de företag som är i behov av hjälp. Vi har haft nog av program som inte är något annat än fantasifulla namn. Vad vi behöver nu är tydliga och innovativa strategier för små och medelstora företag samt nya finansieringsformer.
I framtiden kommer dessa program att slås ihop i programmet för konkurrenskraft och innovation. Detta innebär både ett följdriktigt tillvägagångssätt och ett steg i rätt riktning, och jag välkomnar särskilt att det kommer att finns paralleller mellan detta program och det sjunde ramprogrammet för forskning. Vi får dock inte upprepa tidigare misstag, även om allt nu slås ihop i en ny handling. Vad som räknas är att tillväxt och arbetstillfällen är slutmålen, snarare än politiska gruppers ideologiska tillfredsställelse. Ändå löper vi risken att detta blir exakt vad som händer med programmet för konkurrenskraft och innovation. Det räcker med att ta den kraftiga betoningen på miljöinnovation och effektiv energianvändning som bevis på detta. Fler frågor behöver ställas i detta hänseende, och jag kommer att kunna ställa några av dem i min egenskap av föredragande.
Vi står i begrepp att anta en ny budgetplan vid en tidpunkt när medborgarna i alla EU-medlemsstaterna håller allt hårdare i pengarna. De kommer att betrakta det som oförlåtligt om vi, deras lagstiftare, inte tar tillfället i akt och väljer att ge de små och medelstora företagen verkligt stöd och att prioritera skapandet av fler arbetstillfällen utan i stället hänger oss åt ideologiska gräl. 
Paul Rübig,
   . – Fru talman, mina damer och herrar! Jag kan gratulera de små och medelstora företag som är närvarande i kammaren i kväll. Vår reaktion har varit både snabb och ytterst flexibel, och den har följaktligen motsvarat marknadens förväntningar. Jag kan se sex företrädare för kommissionen i kammaren, och jag skulle vilja gratulera dem alla. Det har tagit kortare tid att anta denna lagstiftning än nästan någon annan i EU:s historia.
Jag vill gratulera kommissionsledamot Günther Verheugen, eftersom han inte bara talar om bättre lagstiftning, utan även lägger pengarna där munnen är. Detta är det väsentliga: ”Just do it”, för att citera en företagsslogan. Jag vill även framföra mina hjärtliga gratulationer till Britta Thomsen. Trots att hon är ny i parlamentet har hon hjälpt oss att sätta rekord, eftersom det inte på något vis kan tas för givet att lagstiftning skall antas på så kort tid. Vi är alla medvetna om att förhandlingarna om europabolaget pågick i över 30 år och att vi ännu inte har nått vårt slutmål.
Vad det handlar om är att vi vill forma Lissabonprocessen, och för att göra det behöver vi detta program. Lissabonprocessen betyder naturligtvis sysselsättning och tillväxt, och vi har redan konstaterat att små och medelstora företag har svarat för 75 procent av de nya arbetstillfällen som skapats under senare år. Vi måste ställa oss frågan vad tillväxt egentligen betyder. Varje anställd, varje pensionär och varje barn hoppas få se en liten nettoförbättring av sin privatekonomi i slutet av varje år. Vi måste därför kämpa för att se till att vi alla har lite mer pengar på våra konton i slutet av kommande år, såsom fallet har varit under de senaste 50 åren.
Det är vår plikt att ge så många människor som möjligt chansen, och de som har arbete och sysselsättning har självklart mer pengar på banken än dem som är arbetslösa. Även om ett raskt och välkommet beslut har fattats om programmet, som till och med medger en anslagsökning, bör parlamentet, rådet och kommissionen göra allt de kan för att se till att vi verkligen når Lissabonmålen, särskilt i diskussionen om budgetplanen. 
Talmannen.
   – Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 11.00. 
Talmannen. 
   – Nästa punkt på föredragningslistan är en gemensam debatt om
– en andrabehandlingsrekommendation (A60115/2005) av Dieter-Lebrecht Koch för utskottet för transport och turism om motorfordon vad avser säten, fästanordningarna för dessa och huvudstöd (11935/3/2004 – C60031/2005 – 2003/0128(COD)),
– en andrabehandlingsrekommendation (A60120/2005) av Paolo Costa för utskottet för transport och turism om bilbälten och fasthållningsanordningar i motorfordon (11934/3/2004 – C60029/2005 – 2003/0130(COD)),
– en andrabehandlingsrekommendation (A60117/2005) av Paolo Costa för utskottet för transport och turism om förankring av bilbälten i motorfordon (11933/3/2004 – C60030/2005 – 2003/0136(COD)),
– ett betänkande (A6-0053/2005) av Ewa Hedkvist Petersen för utskottet för transport och turism om användningen av frontskydd på motorfordon (KOM(2003)0586 – C5–0473/2003 – 2003/0226(COD)). 
Günther Verheugen,
    – Herr talman, mina damer och herrar! Jag vill allra först ta tillfället i akt att uttrycka vår medkänsla med de anhöriga till de skolbarn som dödades i den fruktansvärda trafikolyckan i Kentstown i Irland.
Olyckan, i vilken fem skolbarn dog och 46 skadades, visar återigen att vi måste göra allt vi kan för att lindra följderna av liknande olyckor för passagerarna. De förslag som i dag debatteras syftar till just detta. Tre av förslagen gäller säkerheten för passagerare i nyttofordon, särskilt bussar. Det fjärde förslaget gäller säkerheten för särskilt oskyddade trafikanter vid kollisioner med fordon som är utrustade med så kallade viltfångare.
Jag skulle här vilja nämna att jag har inrättat en högnivågrupp kallad ”Cars 21”, vilken i slutet av året kommer att avge rekommendationer om hur den framtida lagstiftningen i bilsektorn bör se ut. Här kommer att ingå en översikt över de åtgärder för fordonssäkerhet som bör vidtas under de närmaste tio åren.
När det gäller de tre bilbältesdirektiven vill jag tacka Paolo Costa och Dieter-Lebrecht Koch för deras betänkanden och för deras ansträngningar att få de tre förslagen till direktiv antagna i andra behandlingen. Alla tre direktiven syftar i sista hand till att göra det obligatoriskt att montera bilbälten i alla fordon utom personbilar, där detta, som ni vet, redan har varit fallet i flera år. Utvidgningen gäller först och främst långfärdsbussar. I händelse av en olycka bör passagerarna härigenom förhindras att slungas ut ur bussen. Det är just så de allvarligaste skadorna uppkommer. Detta är möjligt endast om det finns bilbälten monterade och ett krav på att använda dem.
Kommissionen betonar ännu en gång att det är desto mer angeläget att anta de tre direktiven eftersom det naturligtvis måste vara obligatoriskt att montera bilbälten i nya fordon innan vi kan införa bältesplikt.
Den enda meningsskiljaktigheten mellan rådet och utskottet för transport och turism gäller sätesplaceringen. Om vi vill göra det obligatoriskt att montera säkerhetsbälten i alla säten, då blir vi tvungna att förbjuda tvärställda säten i bussar, eftersom de bältestyper som för närvarande finns tillgängliga för sådana säten inte erbjuder passagerarna optimalt skydd. Om vi förbjöd dem rakt av skulle marknadssegmentet för så kallade konferensbussar dock vara dömt att utplånas. Den föreslagna övergångsperioden på fem år kommer utan tvivel att ge branschen möjlighet att ta fram tekniska lösningar som lämpar sig bättre för de många olika olycksscenarierna.
Kommissionen välkomnar att de två föredragandena, Costa och Koch, har lyckats nå en kompromiss med de andra organen. Kommissionen kan godta de framlagda ändringsförslagen i deras nuvarande lydelse. Jag hoppas att detta kommer att göra det möjligt att anta paketet i andra behandlingen.
När det gäller frågan om frontskydd på motorfordon – så kallade viltfångare – skulle jag vilja tacka föredraganden, Ewa Hedkvist Petersen, och föredraganden för yttrandet från det andra utskott som har arbetat med förslaget, Malcolm Harbour, för deras ansträngningar att utföra en grundlig och samordnad undersökning av förslaget. Jag skulle särskilt vilja tacka föredraganden för att hon lyckades bygga ett brett ett samförstånd för förslaget i ett tidigt skede i utskottet för transport och turism.
För några år sedan förelade kommissionen parlamentet ett meddelande om fotgängarskydd. Det innehöll ett frivilligt åtagande från europeiska, japanska och koreanska biltillverkares sida att å ena sidan utföra en rad kontroller av nya bilar för att göra dem mer fotgängarvänliga och å den andra sluta utrusta dem med hårda frontskydd.
I sin resolution om den frivilliga överenskommelsen krävde parlamentet att man skulle införa lagstiftning som reglerade användningen av frontskydd. I sitt förslag av oktober 2003 följde kommissionen parlamentets begäran, och det gläder mig att konstatera att samma slutsats dras i betänkandet från utskottet för transport och turism.
Kommissionen kan godta alla de ändringsförslag som utskottet för transport och turism har lagt fram. Jag är därför övertygad om att även detta förslag kan antas, och det i första behandlingen. 
Renate Sommer (PPE-DE ),
   – Fru talman, mina damer och herrar, herr kommissionsledamot! Jag träder i dag i min kollega Dieter-Lebrecht Kochs ställe, som i egenskap av ordförande för Europarörelsen i Thüringen leder en internationell konferens där om konstitutionsfördraget, som naturligtvis också är en viktig angelägenhet.
I den första delen av mitt debattinlägg kommer jag att beröra tre nära sammanhängande förslag till direktiv, för vilka Dieter-Lebrecht Koch och Paolo Costa är föredragande. Som kommissionsledamoten redan har sagt handlar det om säten, bilbälten och huvudstöd samt om fästanordningarna för dessa i fordon.
I den andra delen skulle jag vilja ta upp frågan om frontskydd, eller viltfångare, på personbilar – återigen på Dieter-Lebrecht Kochs vägnar, men denna gång i hans egenskap av skuggföredragande. Frågan är viktig för att skydda fotgängare, i synnerhet barn, cyklister och rullstolsburna.
När det gäller den första delen kommer vi i morgon, när vi antar Kochbetänkandet, att ta ett viktigt steg i riktning mot bättre vägsäkerhet. På samma gång kommer vi även att bidra till minskad byråkrati och tryggade arbetstillfällen. Vi vet att ett riktigt monterat bilbälte kan göra skadorna mindre allvarliga och rädda liv, så det är rätt att kräva att alla säten i fordon skall förses med bilbälten. Därför kommer det att bli obligatoriskt att montera säkerhetsbälten inte bara i personbilar, som fallet har varit hittills, utan även i andra kategorier av fordon, särskilt minibussar och vissa andra bussar samt lätta och tunga lastbilar.
Även förbudet mot tvärställda säten i personbilar, lastbilar och vissa kategorier av bussar bör välkomnas. Vi bör dock medge ett undantag för sådana säten i stora konferensbussar i kategorin M3, och det gläder mig att kommissionen instämmer. Likväl bör dessa säten tillåtas endast om de är utrustade med lämpliga bilbälten och är grupperade tillsammans längst bak i fordonet – helst i U-form – runt ett bord. Denna ordning bör gälla i minst fem år. På grundval av den då tillgängliga faktiska olycksstatistiken och med hänsyn tagen till utvecklingen på bilbältessidan bör ordningen sedan förlängas, helst inom ramen för ett EG-typgodkännande för alla fordonskategorier.
Jag är glad över att rådet och kommissionen har reviderat sin ursprungliga uppfattning och nu också ser detta som en fungerande grundval för framtida typgodkännanden. När allt kommer omkring tyder varken tillgänglig olycksstatistik eller undersökningar och prov på att passagerare som reser i tvärställda säten i stora konferensbussar löper förhöjd risk. Detta beror delvis på att olika fordon råkar ut för olika typer av olyckor, som påverkar dem på olika sätt. För personbilar och minibussar är frontalkrocken ett typfall. Detta betyder att passagerarna, men naturligtvis även sätena och fasthållningsanordningarna, utsätts för betydande framåtriktade krafter.
Med stora bussar är det helt annorlunda. I händelse av en olycka har de en benägenhet att välta. I detta fall är bältenas funktion inte att absorbera horisontella krafter. I stället tjänar de huvudsakligen till att hålla kvar passagerarna i deras säten och förhindra att de slungas ut ur fordonet. Dessa krav kan tillgodoses lika bra – om inte bättre – med bälten som är monterade på säten som är vända åt sidan som med bälten som är monterade på säten som är framåt- eller bakåtvända.
Den kompromiss som har nåtts och som kommissionen och rådet har markerat att de kan godta kommer att bidra till att riva byråkratiska hinder i medlemsstaterna. Detta beror på att det redan i dag är möjligt att bevilja nationella undantag för bussar som tillverkas i små serier, med den byråkratiska apparat som detta medför. Men detta står i strid med strategin för den inre marknaden och medger till och med att tvärställda säten utan bälte godkänns.
Genom att fatta detta beslut bidrar vi därför i alla händelser till bättre säkerhet inte bara på vägarna, utan även på den inre marknaden. Dessutom avgör vi den framtida livskraften för en typisk europeisk produkt inom turistsektorn, nämligen VIP- eller konferensbussen. Detta betyder att arbetstillfällen i tillverknings- och bussföretag kommer att tryggas och att passagerarna kommer att fortsätta att åtnjuta hög – eller till och med högre – bekvämlighetsstandard. En överenskommelse med rådet och kommissionen gör det troligt att direktivet kommer att antas snabbt, kanske redan i år, och på samma gång banar Kochbetänkandet naturligtvis väg för ett antagande av de två Costabetänkandena.
I detta sammanhang skulle jag vilja tacka såväl Paolo Costa och de andra skuggföredragandena som Ewa Hedkvist Petersen, för hennes skickliga förhandlingsarbete som föredragande för betänkandet om frontskydd på personbilar, som verkligen innebär en stor fara vid olyckor där oskyddade trafikanter är inblandade, huvudsakligen i tätorter. Vi ser nu till att förbjuda hårda frontskydd på nya fordon på upp till 3,5 ton. I enlighet med subsidiaritetsprincipen kan medlemsstaterna även låta befintliga fordon omfattas av bestämmelserna samt godkänna flexibla frontskydd, men bara om dessa har genomgått ett harmoniserat testförfarande.
Jag anser att detta kommer att förbättra fotgängarskyddet och gagna alla dem som, särskilt i städerna, är de svagaste på våra vägar. 
Ewa Hedkvist Petersen (PSE ),
   . – Fru talman och herr kommissionär! Jag vill tacka alla medkollegor i dessa ärenden och speciellt det ärende som jag själv har ansvar för, om frontbågar. Dessa två betänkanden är viktiga eftersom de handlar om att se till att fordonen i Europa blir bättre. Här kan vi verkligen göra något på Europanivå, eftersom fordon säljs över hela Europa och inte enbart nationellt. Därför måste det till europeiska åtgärder.
När det gäller frontbågar, som jag haft ansvar för, är de farliga i dag, främst i storstadsområden om man krockar med ett barn, en gående, en cyklist. Därför har ärendet kommit upp. Varför skall vi ha lagstiftning? Det finns en överenskommelse mellan japanska, europeiska och koreanska biltillverkare om att inte montera hårda frontbågar. Men den överenskommelsen räcker inte. För det första gäller den inte frontbågar på eftermarknaden, det som sätts till efteråt på bilen. Den definierar inte heller vad hårda frontbågar innebär. Därför måste vi ha tester.
Förfarandet med ett direktiv skapar alltså rättssäkerhet både för bilhandeln och för tillverkare av tillbehör. Alla kommer att veta vad som gäller när vi får detta direktiv. Varför skall vi då inte helt förbjuda frontbågar? Sådana diskussioner förs ju i en del länder. De kan vara bra i vildmarken – nu har vi inte så mycket vildmark, men de kan vara bra där och de kommer ju också för sådana förhållanden – men de är inte bra i städer. Vi vill inte förbjuda dem helt eftersom de faktiskt kan göra bilfronter mjukare och därigenom säkrare. Dessutom är jag övertygad om att vi skulle inte ha stöd hos Europas medborgare att från en europeisk nivå helt förbjuda alla frontbågar.
TRL, , i Storbritannien har offentliggjort en rapport som faktiskt visar att det finns s.k. , alltså viltfångare eller frontbågar som är böjbara och även skyddar fotgängare vid kollisioner med bilar som är utrustande med denna typ av frontbågar.
I utskottet har vi har tittat på kommissionens förslag, förstås, och haft en behandling i utskottet och så småningom en informell trepartsdiskussion för att komma överens. Vi har ju hört kommissionären kommentera det och säga att han är nöjd med den informella trepartsdiskussionen. Under behandlingen har vi sagt något som har varit kontroversiellt men som vi så småningom har enats och kompromissat om, nämligen att vi tycker att de fyra tester som kommissionen föreslog till att börja med var för långtgående. Detta därför att vi vet att det sker en snabb teknisk utveckling som gör att vi kanske kan hitta nya former av frontbågar och frontskydd i framtiden, och nya tester. Därför kommer de tester som vi föreslår inledningsvis att vara något mildare än kommissionens ursprungliga förslag. Men här är vi helt överens med kommissionen nu. Och sedan skall kommissionen efter några år se över de tekniska bestämmelserna och andra tester som kan användas.
Direktivet gäller de framtida nya frontbågarna. Både de som finns på bilen och de som sätts dit efteråt. De skall godkännas i ett typgodkännandeförfarande. I grova drag innebär det ett typgodkännande fr.o.m. ett visst datum för de frontskydd som uppfyller de nya kraven, och bara de får marknadsföras. De frontbågar som kommit ut på marknaden före detta datum faller inom ramen för medlemsstaternas ansvar. Just i denna sista fråga om de gamla frontbågarna som finns på marknaden har vi tillsammans föreslagit en ny artikel i lagstiftningen, om att medlemsstaterna får bestämma hur de vill göra med gamla frontbågar som finns på marknaden. Detta har vi nu en överenskommelse om, vilket jag är oerhört glad över. Det här en viktig trafiksäkerhetsåtgärd och jag tackar alla för arbetet och för den överenskommelse vi har kommit fram till.
Till sist: bälten i bussar och andra fordon än bilar – Koch- och Costa-betänkandena – något som jag också tycker är mycket viktigt. Jag håller med om det som kommissionären och Renate Sommer har sagt. Jag vill påpeka att det är viktigt för alla att vi använder bälten i bussar och att vi får bälten i bussar. Ett bälte i en buss är bra för mig om jag använder det, men det också bra om min granne använder det. Om det händer en olycka med en buss och man inte har bältet på sig och slungas runt i bussen så skadar man också andra medpassagerare. Detta tänker vi ofta inte på. Därför är det viktigt att vi nu får denna direktiv om att det skall finnas bälten även i bussar och lastbilar. Vi skall ha det i alla fordon och de skall användas. 
Paolo Costa (ALDE ),
   . – Fru talman, mina damer och herrar! Jag ber om ursäkt, men jag var felunderrättad om tiden. Jag tror dock att jag kommer att kunna ta igen den förlorade tiden snabbt.
Vi är få här i kammaren i kväll, och vi debatterar av allt att döma mindre väsentliga frågor, detaljer. Men jag är övertygad om att EU bygger på detaljer, och dessa detaljer är viktiga.
De två betänkanden som jag har arbetat med och som hänger ihop med Dieter-Lebrecht Kochs betänkande behandlar i grunden småaspekter: i fallet med Kochbetänkandet bilbältesfrågan och i mitt eget fall förankringarnas och huvudstödens tekniska konsekvenser för busspassagerare.
Detta kan tyckas vara ett mycket enkelt ärende, vilket det i själva verket också är, eftersom vi slutligen har beslutat oss för att följa kommissionens förslag, som går ut på att inte längre tillåta att tvärställda säten monteras i bussar, på grund av att bilbälten som fästs i sådana säten inte uppfyller samma säkerhetsnormer som bälten i framåtvända bussäten.
Vi har dock stött på ett smärre problem, som står i samband med innovation. I några länder, särskilt Tyskland, ökar faktiskt användningen av konferensbussar. Med andra ord kan man sitta runt ett bord även inne i en buss. Detta har gett upphov till det dubbla problemet om säkerheten, som likväl måste garanteras, och om möjligheten att medge en alternativ tjänst. Den lösning som har nåtts går ut på att medge ett försök och tillåta användningen av konferensbussar i fem år. I slutet av denna period kommer vi att utvärdera olyckorna – som vi hoppas kommer att vara så få som möjligt – som kommissionen redan har gjort, men i samband med ett schweiziskt experiment, i syfte att utvidga försöket till hela EU. Härigenom kommer vi inom några år från nu att kunna avgöra om – och hur – vi måste förbjuda tvärställda säten i de fall då hastigheterna överstiger dem som normalt uppnås i städer, eller om denna nya tjänst tvärtom kan finnas kvar.
Även om det var svårare än vi hade föreställt oss anser jag att den kompromiss som har nåtts med rådet om kommissionens förslag är en bra lösning som innebär att vi i morgon kan rösta för de framlagda betänkandena med frid i sinnet. Jag hoppas att mina ledamotskolleger kommer att göra detta. 
Malcolm Harbour (PPE-DE ),
   . – Fru talman! Det gläder mig särskilt att vara här som föredragande för yttrandet om direktivet om frontskydd, som Ewa Hedkvist Petersen så skickligt har fört igenom parlamentet. När jag begrundar utskottets rekommendationer inser jag att nästan alla togs upp, vilket är en ovanlig situation.
Vi har arbetat tillsammans med detta förslag i över ett år, med början under den förra mandatperioden. En av de saker som väckte mitt intresse var att det ursprungliga förslaget som lades fram av er föregångare, Erkki Liikanen, var mycket bristfälligt. Jag vill hylla er grupp för att på ett grundläggande sätt ha omformat det.
Bristen låg i behandlingen av det mjuka frontskyddet. Herr kommissionsledamot! Jag skulle vilja ge er ett litet minne i form av ett provexemplar som jag tog med till utskottets sammanträden för att övertyga kollegerna om att förslaget grundligt måste revideras. Enligt det ursprungliga förslaget skulle sådana frontskydd ha tagits bort från marknaden. Testnormerna var orealistiska, och det fanns inga separata bestämmelser, som Ewa Hedkvist Petersen påpekade, för ett separat test för att göra dessa skydd tillgängliga på eftermarknaden. Herr kommissionsledamot! Som ni kan se är detta ett kundanpassat mjukt frontskydd som är mycket mer elastiskt än den gamla typen av frontskydd. Det är tack vare er som dessa nya frontskydd kan finnas kvar på marknaden.
Jag vill också hylla ett litet företag i min valkrets som heter Concept Mouldings, som sysselsätter 100 personer med att tillverka dessa skydd och som tack vare er kan finnas kvar i branschen. Så jag vill tacka er på deras vägnar. Jag vill dessutom tacka er på övriga tillbehörstillverkares och trafikanters vägnar, som nu kommer att kunna dra nytta av dessa skydd – dock inte alltför ofta, eftersom vi vill få bort kollisioner med fotgängare. Det är tack vare er som denna typ av elastiska anordning nu kommer att finnas tillgänglig på marknaden.
Detta övergripande förslag är ett utmärkt exempel på hur parlamentet verkligen kan bidra till praktiska rättsliga förbättringar när det samarbetar med en öppen och sympatisk kommission. Ewa Hedkvist Petersen drog det stora lasset, medan jag bara fungerade som katalysator, och jag hyllar hennes ståndaktighet i samarbetet med era enheter, herr kommissionsledamot, när det gällde att säkerställa en förlikning vid första behandlingen, som jag med glädje stöder. 
Jörg Leichtfried,
   . – Fru talman, fru kommissionsledamot, mina damer och herrar! Jag vill ta detta tillfälle i akt och nämna några siffror för att understryka det som sagts.
Jag har upptäckt att antalet terrängbilar i Österrike har ökat från 117 000 till 170 000 sedan 2000. Var 14:e nya bil som köptes i Europa 2004 var en terrängbil. Dessa fordon med allhjulsdrift används dessutom knappast som terrängbilar längre, utan framför allt på gatorna i våra städer, vilket har olika förklaringar. Det var därför hög tid att EU:s lagstiftare reagerade på den här trenden, eftersom olyckor där terrängbilar är inblandade utsätter väganvändarna för mycket större risker än olyckor där mindre fordon är inblandade.
Olyckor där den här typen av bilar är inblandade får dödlig utgång mer än dubbelt så många gånger som olyckor med standardbilar. Vi bör också komma ihåg att en av 22 olyckor där standardbilar är inblandade får dödlig utgång, medan motsvarande siffra är en av åtta olyckor för terrängbilar med den här typen av frontskydd.
Den lösning som nu har hittats är mycket bra. Jag vill varmt gratulera föredraganden och upprepa mitt starka stöd för högre säkerhetsstandarder i den här branschen i hela Europa.
För vårt framtida arbete med den här frågan vill jag också föreslå en diskussion om det på lång sikt är vettigt att den här typen av frontskydd över huvud taget fortsätter att användas, särskilt i tätortsområden. Men jag förstår också de argument som framfördes av en annan ledamot. De talar fortfarande helt klart för den typen av skydd. 
Talmannen.
   – Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 11.00. 
Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är ett betänkande (A60124/2005) av Karin Scheele för utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet om tillsättning av vitaminer och mineralämnen och av vissa andra ämnen i livsmedel (KOM(2003)0671 – C5-0538/2003 – 2003/0262(COD)). 
Markos Kyprianou
   , . – Jag skulle vilja tacka de som närvarar denna kanske första sommarkväll, men jag måste erkänna att jag är ett av sommarkvällens offer på grund av min hösnuva, så jag måste be er att ha tålamod. 
Fru talman, mina damer och herrar! Jag vill ta vara på min möjlighet att tala till parlamentet på grekiska, en möjlighet som jag tyvärr inte har i kommissionen, och givetvis kommentera dagens ämne i korthet.
Vid min utfrågning här i parlamentet försäkrade jag er om att jag skulle främja hälsofrågor och framför allt konsumentsäkerhet. Detta och nästa debattämne tjänar just det syftet: de kombinerar hälsofrämjande och, självklart, konsumentskydd.
Förslaget har stor betydelse för hälsan, men tar också hänsyn till branschens behov av klara, tydliga och gemensamma EU-bestämmelser som möjliggör innovationer och konkurrenskraft och stärker den inre marknaden, samtidigt som det skyddar konsumenterna.
Jag vill tacka föredraganden, Karin Scheele, och föredraganden av yttrandet från utskottet för den inre marknaden och konsumentskydd, Alexander Stubb.
I idealvärlden skulle konsumenterna naturligtvis få all nödvändig näring från en hälsosam vanlig kost. Den normala kosten skulle förse dem med alla näringsämnen. Så är det tyvärr inte längre. Med dagens förhållanden och livsstil behöver konsumenterna kosttillskott, och därför är det bra att tillsätta både vitaminer och oorganiska salter – det vi kallar mineraler – i livsmedel.
Detta efterfrågas av konsumenterna själva, eftersom tillsättning av sådana ingredienser i livsmedel hjälper dem att få i sig tillräckliga mängder näringsämnen och minska risken för näringsbrist på grund av otillräckligt intag.
Just det här förslaget innebär en fullständig harmonisering av bestämmelserna om frivillig tillsättning av näringsämnen, men det påverkar inte bestämmelserna på nationell nivå eller EU-nivå om obligatorisk tillsättning av näringsämnen, vilka vanligtvis motiveras av omsorg om folkhälsan.
Vanliga näringsämnen som tillsätts är vitaminer och mineraler, och därför är det bra att förslaget medför specifika bestämmelser för dessa ingredienser. Under senare år har användningen av vitaminer och mineraler ökat, men även av ämnen och ingredienser som används på nya sätt. Därför är det rätt att förslaget även täcker säker användning av dessa ämnen och – där det anses nödvändigt – för in dem i regelsystemet. 
Karin Scheele (PSE ),
   . – Fru talman! Avsikten med förslaget till förordning är att harmonisera olika nationella bestämmelser om tillsättning av vitaminer och mineralämnen och av vissa andra ämnen i livsmedel. Diskussionerna har visat att detta är en mycket, mycket svår uppgift, vilket vi också kommer att få se i dag. Vi har framför allt olika uppfattningar om näringstillsatsers betydelse för en balanserad kost, och för det andra finns det stora variationer mellan EU-medlemsstaternas traditioner.
I en medlemsstat finns det till exempel inga begränsningar för mängden tillsatta ämnen, under förutsättning att slutprodukten inte medför hälsorisker. I en annan medlemsstat är tillsatser bara tillåtna när det kan bevisas att de är nödvändiga för en balanserad och lämplig kost. Däremellan finns olika nyanser, exempelvis de medlemsstater där det är tillåtet att tillsätta sådana vitaminer och mineralämnen som anges i ett särskilt register. Det finns också en rad olika övre gränser.
Jag vill också understryka att förordningen endast avser frivillig tillsättning av vitaminer och mineralämnen, och att den därför inte påverkar nationella bestämmelser om obligatorisk tillsättning av näringsämnen i livsmedel. Enligt artikel 3 i förordningen får vitaminer och mineraler tillsättas i livsmedel av tre skäl: för det första för att återställa näringsnivåerna i slutprodukterna – eftersom olika skeden i lagrings- och beredningsprocessen kan innebära att näringsämnen går förlorade, för det andra vid beredning av ersättningslivsmedel – det mest välkända exemplet här är utan tvekan margarin som ursprungligen tillverkades som ersättning för smör, och för det tredje tillsättning av vitaminer och mineraler för berikning av livsmedel – oavsett om näringsämnet i fråga fanns i ursprungsprodukten eller inte.
Utgångspunkten för mitt betänkande är att gemenskapen bör eftersträva en situation där tillverkarna tillsätter vitaminer och mineralämnen i livsmedel av närings- och hälsoskäl. Därför gläder det mig att utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet antog mina ändringsförslag om att alla vitaminer och mineralämnen som tillsätts i livsmedel också måste kunna tas upp av kroppen. Annars vilseleds konsumenterna, och i extrema fall kan det till och med uppkomma negativa hälsoeffekter, som diarré eller minskad upptagning av andra näringsämnen. 
De två frågor i betänkandet som orsakade de hetsigaste diskussionerna var utan tvekan frågan om näringsprofiler och frågan om huruvida s.k. andra ämnen skall regleras med en positiv- eller negativlista. Enligt min mening hör frågan om näringsprofiler hemma i betänkandet av Adriana Poli Bortone om näringspåståenden, och jag hoppas att majoriteten stöder ändringsförslagen om näringsprofiler som har lagts fram inom ramen för det förslaget, vilket som ni vet är föremål för nästa debatt.
Enligt min mening vore det felaktigt att slå fast näringsprofiler i mitt betänkande. Det är inte frågan om att vara konsekvent eller att säga att vi behöver näringsprofiler i båda eller inget av dessa betänkanden. Om vi fastställer näringsprofiler här kommer vi inte bara att förbjuda näringspåståenden utan också själva produkten. Det verkar inte rätt, även om jag vet att vissa kolleger i min grupp kommer att stödja de ändringsförslagen.
När det gäller frågan om vissa andra ämnen föreslår jag en definition, eftersom de vitaminer och mineralämnen som får användas för berikning förtecknas och därmed definieras i bilagorna I och II. Artikel 9a är ett viktigt bidrag som skapar förutsättningar för att skaffa lämplig information om andra ämnen som tillsätts. Inom 18 månader efter det att förordningen har trätt i kraft skall medlemsstaterna rapportera till kommissionen om vilka andra ämnen som används inom deras territorium för berikning av livsmedel.
I bilaga III regleras användningen av andra ämnen. Kommissionen föreslår en negativlista, vilket jag som föredragande stöder. Det innebär att Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet (EFSA) skall göra en riskbedömning av andra ämnen på kommissionens eller en medlemsstats begäran. Ämnet placeras sedan i en av följande kategorier: förbjudna ämnen eller ämnen som får användas med begränsningar. 
Alexander Stubb (PPE-DE ),
   . – Fru talman! Som supporter av fotbollsklubben Liverpool måste jag säga att jag var glad att komma hit efter första halvlek, eftersom AC Milan nu leder med 3-0 i Champions League-finalen.
Herr kommissionsledamot! Jag skulle vilja ta upp tre punkter för er. För det första välkomnar jag kommissionens förslag. Man gör en god avvägning av två skäl: man för fram den inre marknaden genom att göra det enklare för livsmedelsproducenter att handla över gränserna, och man ökar konsumentskyddet och ger oss mer säkerhet och förtroende.
Min andra punkt är kanske en svag kritik av att kommissionen relaterar till den del av förslaget där kommissionen säger att det borde tillämpas på frågor som ännu inte har definierats. Enligt min mening skulle detta vara som att utfärda ett carte blanche. Mitt argument är att om ni känner till innehållet, berätta det för oss. Om ni inte känner till det, återkom. Detta är kanske något som ni skulle kunna korrigera vid en andra behandling, herr kommissionsledamot.
Det är slutligen viktigt att harmonisera dessa vitaminer och mineraler som kan och inte kan tillsättas samt de berörda kvantiteterna. Det är samtidigt viktigt att medlemsstaterna kan införa vissa begränsningar, så länge som de grundas på vetenskapliga bevis som säger att det finns en faktisk risk för folkhälsan.
Jag anser att förslaget är sunt, särskilt mot bakgrund av Europaparlamentets ändringsförslag. 
Frédérique Ries,
   . – Fru talman! Först skulle jag vilja tacka föredraganden Karin Scheele för ett utmärkt betänkande om en fråga som betyder mycket för EU:s medborgare.
Att vitaminer och mineralämnen tillsätts i många olika typer av livsmedel är ett svar på faktiska omständigheter och inte bara något som har kommit på modet – det måste sägas. Våra matvanor har totalt sett förändrats. För barn har till exempel järnberikade frukostflingor i många fall ersatt kött som huvudkälla till järn i maten, och det är bara ett exempel bland många. Därför måste vi enligt min mening vara flexibla i frågan. Låt oss därför säga ja till bättre märkning, men nej till protektionism och vissa undantag enligt ändringsförslag 39. Vi bör slutligen säga nej till att upprätta en positivlista för alla nya ämnen.
Jag vill avsluta med att ställa en fråga till kommissionsledamot Markos Kyprianou, vilket jag också kunde ha börjat med: När räknar ni med att åstadkomma bättre lagstiftning, vilket förordas av flera kommissionsledamöter, bland annat ni själv och kommissionsledamot Günther Verheugen? Låt mig förklara. Att skiva upp lagstiftningen som en salami – berikning, hälso- och näringspåståenden, kosttillägg, direktiv om märkning och mer därtill – ger oss lagstiftare inget annat än restriktioner. De tekniska aspekterna blir hela tiden viktigare än de politiska. Jag hoppas därför att kommissionen inom mycket kort antar denna övergripande konsekventa strategi, som vi behöver inom området livsmedelslagstiftning. Jag tänker särskilt på intressena för de små och medelstora företagen och konsumenterna, som för att få tilltro till EU behöver tydlig, öppen och effektiv lagstiftning. 
Irena Belohorská (NI ).
   – Jag välkomnar betänkandet av Karin Scheele om tillsättning av vitaminer, mineralämnen och vissa andra ämnen i livsmedel. Ländernas olika rättsliga bestämmelser i den här frågan skapar hinder för varors fria rörlighet. En reglering på EU-nivå skulle dessutom garantera att samma standarder tillämpas i alla medlemsstater.
Tillsättning av vitaminer, mineraler och tillsatser i livsmedel sker ofta på ett missvisande sätt. Livsmedelsproducenterna utnyttjar detta för att göra produkterna mer lockande genom att påstå att de innehåller mer vitaminer än andra produkter, vilket ofta inte stämmer. Faran ligger i att konsumenterna ökar sin konsumtion av vissa livsmedel i en falsk tro på att de är sundare och säkrare än andra livsmedel.
Vi utsätts ofta för vilseledande reklam där det påstås att tillsättning av ett vitamin eller ett annat ämne i livsmedel skyddar konsumenterna från cancer eller andra ”civilisationssjukdomar”. Men livsmedel med högt innehåll av kalorier, fetter eller socker blir inte sundare bara för att de innehåller tillsatser av vitaminer eller andra ämnen.
För att garantera rättssäkerhet och insyn bör det upprättas en positivlista över ämnen som får tillsättas i livsmedel. Syftet är att undvika att livsmedel berikas med ämnen som kan vara farliga. Samtidigt bör rekommenderade dagliga minimi- och maximidoser anges för vissa ämnen.
Jag stöder därför införandet av näringsprofiler. Det är enligt min mening det bästa sättet att åstadkomma en enhetlig livsmedelssäkerhetskontroll för olika konsumentgrupper – barn, gravida kvinnor eller äldre. 
Richard Seeber (PPE-DE ).
   – Fru talman! Jag vill först tacka föredraganden för hennes utmärkta betänkande och konstruktiva samarbete. Jag anser att betänkandet är ytterligare ett steg för att skapa en europeisk inre marknad inom livsmedelssektorn, och det för oss också närmare ett allomfattande konsumentskydd.
Jag vill nu fokusera på andra ämnen, eftersom de på grund av sin karaktär och funktion inte kan behandlas på samma sätt som vitaminer och mineraler. Därför menar jag att det är fel att till varje pris vilja tillämpa alla bestämmelser för mineraler och vitaminer på dessa andra ämnen. Vi måste överväga vilka av bestämmelserna för vitaminer och mineraler som också skulle kunna fungera för andra ämnen. Förordningen bör inte ha det gigantiska syftet att harmonisera de tusen andra ämnen som för närvarande används inom den europeiska livsmedelsindustrin.
Om vi åtog oss ett sådant projekt skulle vi binda upp EU-institutionerna och framför allt Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet (EFSA) med den komplexa uppgiften att utarbeta noggranna riskbedömningar för ämnen, varav de allra flesta aldrig har skapat hälsoproblem. Detta skulle hindra dem i deras övriga arbete. Jag anser därför att våra prioriteringar bör ligga någon annanstans och stöder den strategi som kommissionen har valt. Kommissionen vill helt enkelt inrätta ett rättsligt instrument för andra ämnen, vilket vid behov skall kunna användas för att reglera vissa andra ämnen inom gemenskapen – om EFSA klassificerar dem som potentiella upphov till hälsoproblem – och därmed för att garantera en enhetlig skyddsnivå för alla europeiska konsumenter. När det gäller allting annat kan vi leva med det nuvarande systemet, som ger medlemsstaterna ansvaret för att godkänna andra ämnen.
Ur den synvinkeln är vissa medlemsstaters förslag om en ”positivlista” inte heller särskilt vettigt. En sådan lista skulle gå utöver våra mål och inte vara praktiskt genomförbar. På kort sikt bör vi därför diskutera vilka av de tusen andra ämnena som bör finnas med på en sådan lista från början. 
Urszula Krupa (IND/DEM ).
    –  Jag vill informera parlamentet om att det ökande bruket av skadliga kemikalier inom jordbruk och livsmedelsberedning får ständigt mer kritik i Polen och många andra nya medlemsstater. Mekanismerna inom den gemensamma jordbrukspolitiken gör det nödvändigt att använda dem. De som drabbas av den gemensamma jordbrukspolitiken är familjedrivna gårdar, som kunde ha övergått till certifierad ekologisk livsmedelsproduktion.
Många undersökningar har visat att ekologiska livsmedel har högre nivåer av vitaminer, mineraler och andra hälsofrämjande ämnen som lätt tas upp av kroppen, i jämförelse med livsmedel som produceras inom det industriella jordbruket. Vårt syfte bör därför vara att minska efterfrågan på artificiella tillsatser, som har skapats av lobbygrupper från reklambranschen och den pseudovetenskapliga världen, och samtidigt se till att konsumenterna har tillgång till en rad verkligt säkra ekologiska livsmedel av hög kvalitet.
I det här skedet bör vi framhålla resultaten och arbetet i utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet och i parlamentet som helhet. I den nya förordningen har man lyckats nå en jämvikt mellan hälsorelaterade och företagsmässiga argument. Samtidigt kommer man att sätta stopp för oegentliga metoder inom livsmedelsindustrin, som erövrar marknader för att sälja hälsovådliga produkter. 
María del Pilar Ayuso González,
   . – Fru talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Jag måste börja med att säga att kommissionen har lagt fram ett bra och väl avvägt förslag och att föredraganden har gjort ett bra arbete. Jag vill därför gratulera henne.
Forskning har visat att konsumtion av berikade livsmedel inom ramen för en varierad kost kan betyda mycket för intaget av näringsämnen. Det viktiga är att berikningen grundas på vetenskapliga kriterier och att livsmedelsindustrin i EU omfattas av gemensamma bestämmelser. Just detta är förslagets syfte: att harmonisera olika nationella bestämmelser om berikning, inom de gränser som självklart krävs för att garantera livsmedelssäkerhet. Vi i PPE-DE-gruppen kan därför inte gå med på att inkludera bestämmelser som tillåter striktare bestämmelser i staterna, om sådana bestämmelser inte kan motiveras med hänsyn till bevisade risker för folkhälsan. Vi i min grupp håller inte heller med om att näringsprofiler bör införas. Kommissionen har faktiskt inte tagit med dem i förslaget. I det här förslaget är de varken nödvändiga eller lämpliga.
Vi har ett starkt varierat utbud av livsmedel i Europeiska unionen och har svårt att se att vi skulle kunna göra oss av med fetma och övertyga européerna om att äta rätt med hjälp av standarder och märkning.
Lösningen är mycket mer komplex än så. Livsmedel skall givetvis vara hälsosamma, och konsumenten måste få tillförlitlig information, men det verkligt viktiga är den kost och livsstil som varje person väljer. Konsumentutbildning är därför effektivare än regler, så att konsumenterna kan utöva sin valfrihet på grundval av tillförlitliga kriterier. När det gäller de andra ämnena i bilaga 3 är det endast säkerhetskriterier som bör medföra eventuella restriktioner. Vi stöder därför inte ändringsförslagen om att införa positivlistor för att reglera dessa ämnen.
Slutligen anser jag att tillverkarna, särskilt små och medelstora företag, måste få tillräckligt med tid för att anta de nya bestämmelserna i förordningen. 
Markos Kyprianou,
   . – Fru talman! Först vill jag säga att jag för att kunna fatta mig kort och spara tid har ställt en fullständig förteckning över kommissionens ståndpunkt till alla ändringsförslag till parlamentets förfogande med en begäran om att den skall finnas med i protokollet till denna sammanträdesperiod.(1)
Det förslag som vi har i dag täcker i huvudsak tre områden. För det första reglerar det sammansättningen av livsmedel genom att det innehåller en förteckning över godtagbara vitaminer och mineralämnen med övre och nedre gränsvärden med det självklara syftet att garantera produkternas säkerhet. Det finns bestämmelser om märkning, reklam och presentation av berikade livsmedel som ligger till grund för analys och när detta anses nödvändigt även reglerar tillskottet av vissa andra ämnen.
Vad kosttillskotten beträffar upprepar jag att det rör sig om livsmedel. Annan hithörande lagstiftning reglerar bara halten av vitaminer och mineralämnen men inte andra ämnen som kan finnas i livsmedlen. Därför bör dessa inte helt uteslutas ur detta förslag.
I fråga om vitaminer och mineralämnen syftar förslaget till en fullständig harmonisering, och jag anser att detta löser frågan om ett bättre regelverk, för ett bättre regelverk är inte liktydigt med avsaknaden av ett regelverk. Bestämmelser på gemenskapsnivå är precis vad som behövs för att lösa detta problem. Jag instämmer på den punkten med Irena Belohorská, som sade att en enhetlig gemenskapslagstiftning är den mest effektiva hjälp som både industrin och konsumenterna kan få, och vi slipper en uppdelning med 25 olika regelverk på olika nivåer.
I fråga om andra ämnen är harmoniseringen begränsad just för att hänsyn skall kunna tas till dessa ämnens särarter. I bilaga III till förslaget ges emellertid möjlighet till snabba åtgärder i de fall där förtäring av dessa ämnen anses kunna bli så omfattande att hälsorisker uppstår.
Därför kan jag godta ändringsförslag som klargör frågan om andra ämnen men inte omfattande tillägg till antalet undersökta ämnen, och jag anser att detta synsätt, såsom det framställs i förslaget till bilaga III, där ämnen som betraktas som en risk för människors hälsa ingår, är bättre än att ha en positivlista, och det gläder mig att majoriteten går i den riktningen.
Slutligen vill jag säga att jag anser att det är bra att man rekommenderar bättre information till industrin och naturligtvis till konsumenterna genom att öka anmälningarna till kommissionen och kräva att dessa även skall offentliggöras. Vi måste emellertid finna det mest korrekta och effektivaste sättet att uppnå detta på utan att skapa en omfattande och tungrodd administration. 
Talmannen.
   – Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 11.00.
På det hela taget kan kommissionen godta 25 ändringsförslag, antingen helt, efter omformuleringar, delvis eller i princip. Kommissionen avvisar 29 av totalt 55 (ett ändringsförslag är av språklig art och påverkar inte den engelska versionen).
Två ändringsförslag kan godtas: ändringsförslagen 11 och 44.
Två ändringsförslag kan delvis godtas: ändringsförslagen 2 och 40.
Fyra ändringsförslag kan delvis godtas efter omformuleringar: ändringsförslagen 33, 38, 42 och 55.
Sex ändringsförslag kan i princip godtas: ändringsförslagen 13, 22, 28, 31, 34 och 35.
11 ändringsförslag kan i princip godtas efter omformuleringar: ändringsförslagen 4, 12, 16, 17, 18, 39, 41, 45, 46, 49 och 54.
29 ändringsförslag kan inte godtas: ändringsförslagen 1, 3, 5, 6, 7, 9, 10, 14, 15, 19, 20, 21, 23, 24, 25, 26, 27, 29, 30, 32, 36, 37, 43, 47, 48, 50, 51, 52 och 53. 
Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är ett betänkande (A6-0128/2005) av Adriana Poli Bortone för utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet om förslaget till Europaparlamentets och rådets förordning om näringspåståenden och hälsopåståenden om livsmedel (KOM(2003)0424 – C5-0329/2003 – 2003/0165(COD)). 
Markos Kyprianou
   , . – Fru talman! Vi håller alla med om att vi vill ha en informerad konsument inom Europeiska unionen; vi vill att konsumenten skall kunna avgöra själv och inte ha något förmyndarsamhälle. Det är något som vi alla brukar hålla med om. För att konsumenten skall kunna göra detta behöver vi emellertid ge konsumenten riktiga, exakta, korrekta och vetenskapligt grundade uppgifter. Detta är mycket viktigt.
Vi får inte glömma att konsumenten inom EU förutsätter och förväntar sig att all märkning som når honom eller henne har kontrollerats och godkänts av en myndighet. Det finns därför ett ansvar för att göra det. Jag skulle också vilja påminna er om något som jag nämnde tidigare, att alla tomrum som kan finnas kvar i gemenskapslagstiftningen kommer att fyllas i av medlemsstaterna, och kommer därför att kullkasta syftet med att ha denna harmoniserade lagstiftning och innebära en återgång till en rad fragmenterade regler och bestämmelser som skadar industrin, konsumenternas förtroende, orsakar problem för den inre marknaden och naturligtvis inte uppnår den skyddsnivå som vi skulle vilja ha.
Det var därför som vi lade fram detta förslag. Jag skulle vilja tacka utskottet för allt det arbete som det har gjort med denna viktiga fråga, föredraganden Adriana Poli Bortone och naturligtvis skuggföredragandena. Jag skulle också vilja tacka Angelika Niebler och Alexander Stubb, föredragande för yttrandena från de två utskotten, och utskotten själva, för det arbete som de har gjort.
Det är något mycket enkelt som uttrycks i förslaget. Det står att ingen kan göra avsiktliga påståenden utan att ha vetenskapliga bevis för det. Vi får inte glömma att detta är avsiktliga påståenden med vinst som det enda syftet; det är ett marknadsföringsinstrument. För att tillåta användandet av detta marknadsföringsinstrument för vinst måste vi därför säkerställa att det finns korrekta vetenskapliga belägg för det och att det är vetenskapligt bestyrkt. Konsumenter måste kunna göra sina egna val, som jag sade tidigare, men de får inte bli vilseledda. De får inte övertygas med produkter som säljs med hjälp av ogrundade påståenden.
Antagandet av förslaget fyller det syfte som jag vill. Det skyddar konsumenten, det tar hänsyn till hälsan, det hjälper industrin, konkurrensen och den inre marknaden, och det ger utrymme för nyskapande. Att ha en gemensam uppsättning regler i en unik rättslig miljö är också till hjälp för den inre marknaden och konkurrenskraften.
Vissa påståenden som kan få motsatta effekter måste vara förbjudna även i fortsättningen. Det är också mycket viktigt att upprätthålla länken mellan påståenden och näringsprofiler. Jag måste ännu en gång påminna er om att detta är avsiktliga påståenden, och om de skall göras måste de vara grundade på en näringsbalans. Om näringsbalansen går att ifrågasätta så skall inte användandet av ett marknadsföringsinstrument av ett särskilt slag för livsmedel tillåtas, eftersom det i slutändan kan vilseleda konsumenten. Näringsprofilen är ett nyckelelement i förslaget, och det bör därför lämnas kvar. 
Adriana Poli Bortone (UEN ),
   . – Fru talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Kommissionens förslag om näringspåståenden och hälsopåståenden har vuxit fram ur möjligheten att bygga på konsumentens växande intresse av att få tydlig information om livsmedlens närings- och hälsovärde och ur livsmedelsindustrins behov av att möta detta angelägna krav med tydlig, relevant och meningsfull information som är vetenskapligt dokumenterad. Allt detta bör äga rum inom ramen för harmoniserade marknadsbestämmelser för att livsmedelsföretagarna skall kunna konkurrera enligt regler som följer rättvisa och skäliga kriterier.
Hälsosam föda och god hälsa är sammanflätade till ett riktmärke för konsumenterna, som är mycket mer kostmedvetna i dag och som blir mer och mer angelägna om att veta vad de äter och att förstå hur livsmedelsprodukter påverkar deras hälsa.
Så beter sig genomsnittskonsumenten, och livsmedelsindustrin har försökt svara upp mot detta beteende genom en mer detaljerad märkning med försäkran om positiva fördelar eller påstådda fördelar hos vissa livsmedel.
Faktum är att de två nu gällande grundläggande EU-direktiven – direktiven 2000/13 och 90/496 om märkning av respektive näringsvärdesdeklaration för livsmedel – inte bara tillämpas felaktigt i de flesta fall, utan de svarar även illa mot de krav som konsumenterna ställer i dag, eftersom inga uppgifter får ges om påstådda hälsofördelar och det inte finns några tydliga definitioner av villkoren för hur näringspåståenden får användas.
Frånvaron av specifika bestämmelser på EU-nivå har dessutom gett upphov till en veritabel mångfald av påståenden på livsmedelsetiketter – påståenden av varierande antal och slag. Medlemsstaterna har antagit egna bestämmelser och standarder för att reglera användningen av de olika påståendena. Detta resulterar i ett virrvarr av bestämmelser med olika sätt att behandla samma fråga, vilket har gett upphov till en oreda som varken leder till effektivitet på den inre marknaden eller hälsogarantier för allmänhet och konsumenter.
Inför ett så oklart rättsligt läge finns det ett behov av att harmonisera livsmedelsbestämmelserna på EU-nivå och således ett behov av en förordning, som utan att förbjuda några livsmedel klart och tydligt innehåller de grundläggande villkoren för att säkerställa att livsmedelspåståendena är fullständigt relevanta för konsumenterna. Detta är ytterligare ett steg i rätt riktning när det gäller att genomföra den näringspolitik som finns med bland de mål som kommissionen lade fram 1999 i vitboken om livsmedelssäkerhet. I vitboken fastslås uttryckligen att EU:s livsmedelspolitik skall bygga på tydliga normer för livsmedelssäkerhet som skyddar och främjar konsumentens hälsa.
Till detta mål måste läggas det om fri rörlighet för livsmedelsprodukter så att skapandet av en förordning gör det möjligt för livsmedelsföretagarna att konkurrera på rättvis och likvärdig grund i alla medlemsstater.
Genom det dokument som vi nu studerar har kommissionen föreslagit införandet av en ny rättslig ram för näringspåståenden och hälsopåståenden med ett godkännande av användningen av näringspåståenden under förutsättning att de uppfyller de villkor som beskrivs i bilagan, som innehåller en förteckning över näringspåståenden och specifika villkor för dessas användning. Användningen av hälsopåståenden kommer att bli föremål för ett tillstånds- och anmälningsförfarande (om kommissionens text skulle förbli oförändrad).
Genom de förfaranden som beskrivs i artikel 93.2 vill kommissionen teckna specifika näringsprofiler för livsmedel eller livsmedelskategorier inom en tidsperiod på 18 månader, som kan förlängas upp till så mycket som 30 månader, och efter samråd med Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet särskilda näringsprofiler för livsmedel och livsmedelskategorier och godkänna en förteckning för gemenskapen över hälsodeklarationer som beskriver hur ett näringsämne eller andra ämnen kan bli allmänt godkända på grundval av förslag som medlemsstaterna har lämnat.
Vid fastställandet av näringsprofiler kommer kommissionen att rådgöra både med livsmedelsföretagare och konsumentgrupper förutom med myndigheten för livsmedelssäkerhet, som kommer att se sin roll stärkt som en konsekvens av dess medverkan på olika stadier och i olika förfaranden.
Det måste på detta stadium sägas att de två år som har gått sedan förslaget lades fram inte har varit förgäves, eftersom alla intresserade parter – kommissionen själv, rådet, parlamentet, industrin, konsumenterna och Ekonomiska och sociala kommittén – har redovisat betydande framsteg.
Utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet har lämnat många ändringsförslag till kommissionens text, särskilt genom att ta bort artikel 4, som enligt min uppfattning är en synnerligen viktig artikel, eftersom den innehåller en beskrivning av näringsprofilerna. Fördragets sammanhållande och mångskiftande karaktär skulle dessutom reduceras till obetydlighet om denna artikel inte återinfördes. Detta är en artikel som jag hoppas att mina kolleger vill återinföra. 
Angelika Niebler (PPE-DE ),
   . – Fru talman, mina damer och herrar, herr kommissionsledamot! Jag vill tacka föredraganden och alla skuggföredragande. Vad handlar förordningen om? Den handlar om att reglera livsmedelsreklam. Kommissionens uppfattning är att allt skall regleras: näringspåståenden (såsom fetthalt, hög energi, låg energi), hälsopåståenden (såsom ”detta livsmedel stärker kroppens försvarsmekanismer”, ”detta livsmedel ökar din koncentrationsförmåga” och så vidare) och påståenden som helt enkelt handlar om ”välbefinnande” (såsom ”detta livsmedel håller dig i form, ger dig en kick, ger dig energi” och så vidare). Påståenden om välbefinnande skall förbjudas helt och hållet, och hälsopåståenden skall i framtiden vara föremål för godkännande av Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet.
Hur detta förslag till förordning skall kunna bli förenligt med Lissabonstrategin, det vete gudarna. Inte heller har dessa bestämmelser något berättigande, med undantag för dem som syftar till att harmonisera näringspåståendena.
I alla diskussioner som förts i olika utskott och kommittéer har vi gång på gång hört sägas att vi i Europa måste göra något för att bekämpa den omfattande fetman bland barn. Det är naturligtvis sant, men vi kommer inte att uppnå detta genom att förbjuda reklampåståenden! Om vi vill vidta åtgärder mot fetman bland barn måste vi se till att kostvanorna ändras, att våra barn idrottar mer och att de tillbringar mindre tid framför TV-apparater och datorer.
Varför skulle förresten påståenden som har med mentalt och fysiskt välbefinnande att göra förbjudas, när de ändå bara uttrycker en personlig känsla och lätt känns igen som reklam? Jag anser att den inställning som kommissionen har intagit är fel. Vad vi har här är en filosofi om att ”allt som inte är uttryckligen tillåtet är förbjudet”, vilket kommissionsledamoten pläderade för när han sade att konsumenterna väntar sig att varje märkning först har kontrollerats av myndigheten. Ursäkta att jag säger det, men detta handlar inte bara om märkning, utan det handlar framför allt om reklampåståenden.
Jag anser inte att detta är en bra inställning, och jag är tacksam för att utskottet för industrifrågor, forskning och energi också har kommit fram till att i synnerhet artiklarna 4 och 11 bör tas bort. Jag hoppas att detta också blir resultatet av morgondagens omröstning, nämligen att artikel 11 omformuleras och att artikel 4 tas bort. 
Alexander Stubb (PPE-DE ),
   . – Fru talman! För de italienska och engelska båsen: ställningen i matchen är nu 3-3, med omkring tio minuter kvar. Jag vet att ordföranden för utskottet för den inre marknaden skulle bli glad för det, kanske inte som liverpoolbo, men för övrigt.
Jag har tre punkter. För det första skall jag direkt tala om för kommissionen att jag är federalist, men det som kommissionen föreslår här går helt enkelt för långt. Det är överreglering. Jag vill särskilt inrikta mig på artikel 4, som är ett av de mest inskränkta förslag som någonsin har passerat kammaren. Det är inte vårt jobb att tala om för konsumenten vad som är bra och dåligt. Det är upp till konsumenten själv att avgöra. Jag har ganska mycket förtroende för att den enskilda individen kan fatta sina egna beslut när det gäller vilka livsmedel som skall ätas eller inte. Svaret är att känna till innehållet, och sedan kan man göra sitt egna val. Om vi lägger in näringsprofiler kan det hindra konsumenten från att få rätt information.
Min andra punkt är att jag anser att kosthållning i sig är viktigare än näringsprofiler av enskilda livsmedel. Olika människor har olika kostbehov, precis som Angelika Niebler berättade för oss tidigare.
Min tredje och slutliga punkt är att det är mycket viktigt att ha tydlig märkning och bättre information. Jag kan dock inte stödja onödig lagstiftning eller antagandet att människor inte förstår vad som står på etiketten. Jag skulle därför mycket starkt vilja hävda att vi bör ta bort artikel 4 från kommissionens ursprungliga förslag och att vi antar artikel 11 i linje med det som utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet har föreslagit. 
Renate Sommer,
   . – Fru talman, mina damer och herrar, herr kommissionsledamot! Vi har nu genomlevt två års kamp med kommissionens förslag om livsmedelsreklam. Genom att lägga fram detta förslag överskrider kommissionen klart sina befogenheter. Den ägnar sig inte åt konsumentskydd utan försöker att dadda med och sätta munkavle på konsumenterna, för den betraktar medborgarna i EU som dumma, feta och omättliga, och därför skall näringsprofiler användas för att dela in livsmedel i bra och dåliga produkter, och detta enligt ett förfarande som är vetenskapligt ohållbart. Lägg särskilt märke till att detta skall göras utifrån det rent felaktiga antagandet att reklamen ensam bär skulden för européernas tilltagande midjemått. Låt mig få tala om för kommissionen att detta inte har någon verklighetsförankring! Jag undrar allt oftare från vilken planet ni kommer. Reklam som inte är uttryckligen tillåten skulle förbjudas i framtiden. Reklam får naturligtvis inte ljuga! Det finns det ingen som vill. Men vi behöver ingen censur på reklam. När allt kommer omkring har vi redan en lag som skyddar konsumenterna mot missvisande reklam. Och reklamen är naturligtvis livsmedelssektorns livselixir på vår överfyllda livsmedelsmarknad. Förnyelse inom denna sektor är bara möjlig om en produkt kan utmärka sig från en annan. Bara på det sättet kan den främjas och marknadsföras med framgång. Och förnyelse är slutligen även till fördel för konsumenterna, som därigenom får tillgång till allt bättre produkter.
Förnyelse är nyckeln till ett företags framgångar och säkerställer således även jobben. Har ni någon aning om hur många jobb en sådan här lag skulle tillintetgöra? Ni håller på att skapa ett byråkratiskt monster, ett omständligt och långvarigt godkännandeförfarande för varje enskild reklamslogan från 25 medlemsstater, som tydligen skall översättas ord för ord till alla de 20 officiella språken!
Detta skulle vara dödsstöten för våra små och medelstora företag. Men de skulle naturligtvis redan vara nedtyngda av kravet att visa upp aktuella vetenskapliga bevis. Varför skall man inte längre få säga ”frukt är hälsosamt”? För att det kan finnas ett slags frukt som är för söt för kommissionen?
Vi gör oss själva till åtlöje. Det är sådant här som ger näring åt politisk likgiltighet och EU-skepsis. Jag ber er, herr kommissionsledamot, att ta tillbaka detta förslag för gott. Jag skulle ha sagt detta till er tidigare, men ni tycks inte vara särskilt pigg på att tala med oss besvärliga parlamentariker. Kanske ni skulle ha kommit ned från glastornet i Berlaymontbyggnaden till djupet av våra tjänsterum och deltagit i något sammanträde i vårt utskott. Då skulle ni veta att vi också kommer att mobilisera alla våra resurser i plenum i morgon för att sätta stopp för dessa dumheter med näringsprofiler i artikel 4 och mycket annat dessutom. 
Dorette Corbey,
   . – Fru talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Många konsumenter är oroliga för sin hälsa, kolesterolen, blodtrycket eller så har de problem med vikten. Livsmedelsindustrin utnyttjar detta. Det finns en mångfald av alla slags påståenden. I morse åt jag en smörgås som är bra för min tarmflora och vars smör minskar min kolesterolhalt. Jag åt också ett ägg som är rikt på omega-3. Nu på eftermiddagen drack jag en lågkaloridryck. Jag tycker i varje fall att detta är fantastiskt, för jag har ingen kunskap om dessa saker.
Därför är det så viktigt att detta förslag till rättsakt skall innehålla krav på vetenskapliga bevis för de påståenden som görs av livsmedelsproducenterna. Vi måste förhindra att konsumenterna blir vilseledda. Konsumenterna är ofta beredda att betala mer för en produkt som påstås vara bra för deras hälsa, men då skall de kunna lita på detta. Konsumenterna kan bli lurade på många sätt.
Enligt artikel 4 kan hälsopåståenden bara göras om produkter som svarar mot en specifik profil. Det är rätt, för man kan inte förvandla flottdrypande potatiskroketter till hälsosam föda genom att tillföra några vitaminer. Yoghurt med 0 procent fett är inte bra för figuren om en stor mängd socker har tillförts. En klubba som innehåller mycket socker är inte hälsosam även om den också innehåller A-vitamin. Därför är artikel 4 livsviktig.
Jag kan inte känna igen mig i det argument som framförs av gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater och som går ut på att de små och medelstora företagen måste kämpa med artikel 4. Även ett litet livsmedelsföretag måste veta vilka ingredienser man använder i bröd och matvaror. Min grupp står bakom konsumenterna och stöder företag med goda avsikter. Jag hoppas att en majoritet i parlamentet kommer att inta den ståndpunkten och inte tillbakavisa artikel 4.
Uppriktigt sagt, kravet om en studie som gruppen Alliansen liberaler och demokrater för Europa framför har jag lika svårt att förstå. Det är klart att det inte är lätt att utforma dessa profiler, men det är lika klart att näringsprofiler länge har använts i Förenta staterna och i somliga företag. Jag vill därför be liberalerna att inte begära studier vid varenda tillfälle utan fatta ett beslut och inte lämna konsumenterna ute i kylan.
Jag vill fästa er uppmärksamhet på tre andra punkter. Den första gäller hälsopåståenden med avseende på barn. Vi kan inte inse varför hälsopåståenden med avseende på barn skall förbjudas under förutsättning att dessa påståenden är vetenskapligt underbyggda. Det är naturligtvis bra att bedriva forskning om livsmedel som är bra för barn, men vi vill faktiskt kontrollera reklam som är inriktad på barn, även om detta strängt taget ligger utanför ansvarsområdet för detta förslag.
Den andra punkten gäller alkohol. Jag tycker det är tråkigt att vissa människor, även inom vår grupp, är motståndare till ett förbud mot påståenden som propagerar för alkoholhaltiga drycker. I betraktande av alla problem, såsom alkoholism och skador på lever och hjärna, kan man knappast se genom fingrarna med hälsodeklarationer för alkohol. När det gäller alkohol är det varningar som behövs. Vi skall inte uppmuntra bruket av alkohol.
En tredje och mycket viktig punkt är frågan om deklarationer skall underkastas ett tillståndsförfarande eller om det är tillräckligt med en anmälan. Om man väljer ett tillståndsförfarande måste tillverkarna på ett övertygande sätt kunna visa att deras påstående är berättigat. Om valet blir anmälan ligger bevisbördan hos myndigheterna, vilket innebär att ett påstående är tillåtet till dess att myndigheterna har lyckats bevisa motsatsen. Detta är kärnpunkten i förslaget till rättsakt, och det är vår grupp under alla förhållanden emot.
Jag vill uppmana alla i parlamentet att rösta för konsumenterna och de företag som har god vilja. Vi får inte böja oss för trycket från de företag som är rädda för att bli avslöjade. Den inre marknaden ger ingen rättighet att vilseleda konsumenterna. Låt resultatet av morgondagens omröstning visa EU-medborgarna att EU är till för dem. 
Jules Maaten,
   . – Fru talman! Kommissionsledamoten har lagt fram ett arv för oss som har lämnats vidare av hans föregångare, och det hedrar honom att han visar en viss entusiasm i att försvara det. När allt kommer omkring är det konsumenten som står i centrum för detta förslag, och detta är också viktigt. Det är viktigt att konsumenten vet att påståenden om hälsa, näringsvärden och kost inte får vara osanna eller vilseledande. Detta är vad som framförs i förslaget, och det är vad gruppen Alliansen för liberaler och demokrater i Europa helhjärtat stöder.
Omvänt är det naturligtvis så att de påståenden som är vetenskapligt styrkta – de som är sanna – är nyttiga för konsumenterna. Jag vill inte tala om dem under beteckningen reklam, eftersom denna, som har vinstintressen som drivkraft, har en obehaglig klang, men även den är viktig för konsumenterna. Konsumenterna vill kunna göra ett val, och de måste få veta vad valet gäller. Det måste emellertid vara möjligt att tillhandahålla vetenskapliga bevis. Detta är något som vi inte bara skall gå med på motvilligt, utan jag anser att vi skall välkomna det som något som stärker konsumenternas valfrihet och främjar förnyelse, och även detta är viktigt.
Jag är medveten om att det finns en gråzon kring vad som bör göras med de hälsopåståenden om produkter som faktiskt i grunden är ohälsosamma. För min del anser jag att detta faller inom ramen för missuppfattningar, något som artikel 7 redan har garantier mot, varför vi inte är helt övertygade om att vi behöver näringsprofiler på EU-nivå. Näringsprofiler kan vara mycket användbara. Jag vet att det finns medlemsstater som använder sådana. De kan fungera nationellt, men om de fungerar på EU-nivå är något som kommissionen ännu inte har lyckats övertyga oss om.
För tillfället deltar jag i kampanjen i Nederländerna till stöd för konstitutionsfördraget. Jag vet inte om Dorette Corbey gör samma sak – av allt att döma inte – men om vi skulle säga till människorna i vårt land att de inte skall vara oroliga, eftersom Bryssel snart kommer att tala om för dem vad de kan och inte kan äta, skulle detta fördrag röstas ned fullständigt. Detta är verkligen inte ett budskap som vi kan sända på grundval av de argument som vi har hört hittills. Jag vill därför ha mer specifika argument. Majoriteten i vår grupp kommer inte att rösta för att artikel 4 skall tas bort, men vi anser verkligen att kommissionen bör lägga fram bättre argument, och vårt ändringsförslag 107 innehåller ett krav på detta.
Slutligen och – eftersom jag märker att jag har slut på tiden – vill jag mycket kort säga att eftersom vi är för en nedskärning av byråkratin till ett minimum har vi valt att förorda ett anmälningsförfarande, vilket vi anser erbjuder tillräckliga garantier för konsumenterna och innebär mindre förmynderi. Till sist håller jag med om att fetma måste diskuteras och angripas men inte i samband med detta direktiv utan desto mer i samband med direktivet om märkning av livsmedel, som vi hade velat se framlagt vid det här laget. När ni lägger fram det för oss, herr kommissionsledamot, tror jag att det kommer att vara mycket lättare att tala om fetma som ett problem. 
Hiltrud Breyer,
   . – Fru talman! Morgondagens omröstning kommer att vara ett avgörande prov på hur allvarligt parlamentet kommer att se på konsumentskydd i framtiden.
Vi vet alla att det antal människor, särskilt barn och ungdomar, som är överviktiga eller sjukligt feta snabbt ökar. Vetenskapsmännen slår larm, eftersom kostnaderna exploderar och snart spränger alla gränser. Enbart i Tyskland kostar oss diabetes 20 miljarder euro om året. Vi vet också att frivilliga överenskommelser inte hjälper. Därför behöver vi en tydlig lagstiftning.
Artikel 4 är nyckeln när det gäller att skydda konsumenterna mot vilseledande reklam. Det är också därför som vi inte får göra oss av med artikel 4 och dess näringsprofiler. Vi får inte ta bort kärnan ur lagförslaget. Vi bör även rätta till allmänhetens missuppfattningar. Detta handlar inte om att förbjuda produkter eller reklam. Det handlar om insyn och tydlighet för konsumenterna och förnyelse och konkurrens för industrin. Vi måste vara trovärdiga på den punkten. Vi kan inte beklaga oss över de exploderande kostnaderna å ena sidan och sedan å andra sidan helt öppet bli ett språkrör för till exempel en godistillverkare och glömma allt om konsumentskydd. Vi får inte tillåta att livsmedel med oönskade egenskaper, som är för söta, för feta eller innehåller för mycket salt, genom små tillsatser ges sken av att vara hälsosamma.
Jag hoppas att ni inte ger efter i fråga om konsumentskyddet i morgon utan att Europaparlamentet än en gång visar att vi vill ha kvar näringsprofilerna – förslagets kärnpunkt – och att vi vill att de än en gång skall vara ett sätt att bryta mark för öppenhet och konsumentskydd. 
Kartika Tamara Liotard,
   . – Jag anser att kommissionens förslag i grunden är klokt, även om jag anser att Adriana Poli Bortones ursprungliga förslag var ännu bättre på ett antal punkter. Detta ämne har varit på dagordningen i några år, och detta är andra gången som någon lägger fram ett betänkande om det. Att detta är ett besvärligt ämne illustreras dessutom av resultatet av omröstningen i utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet.
För ett ögonblick trodde jag att Adriana Poli Bortone nu också skulle kasta in handduken, för resultatet av omröstningen i utskottet undergrävde fullständigt kommissionens förslag och även föredragandens betänkande. Artikel 4 om näringsprofiler, som är av avgörande betydelse, sveptes helt enkelt undan genom ett enda ändringsförslag. Denna artikel skulle inte få gälla för livsmedel som chips, choklad och alkohol, som i grunden är ohälsosamma men som förses med märkning som kan få konsumenten att dra slutsatsen att de är hälsosamma, eftersom de till exempel innehåller kalcium.
Folkhälsan har således verkligen blivit bortmanipulerad, och livsmedelsindustrins lobbyverksamhet har dragit det längsta strået. För att försvara sin uppfattning om att ett påstående inte behöver grundas på en produkts verkliga näringsvärden har utskottet använt samma argument som livsmedelsindustrin, nämligen att det inte finns något sådant som bra och dåliga livsmedel utan endast dåliga kosthåll och dåliga vanor.
I samma andetag har utskottet svept undan det föreslagna tillståndsförfarandet och ersatt det med en anmälningsplikt. Det innebär att producenten eller importören av livsmedel bara är skyldig att anmäla till en livsmedelsbyrå att de använder det ena eller det andra påståendet utan att det finns något krav på vetenskapliga bevis.
Min grupp har lagt fram ett antal ändringsförslag för att rätta till en situation som vi finner oacceptabel. Vi vill att artikel 4 skall återinföras, och låt mig avsluta med att säga att om artikel 4 inte finns med – inte ens i urvattnad form – kommer vi att rösta mot förslaget. 
Marianne Thyssen (PPE-DE ).
   – Fru talman! Jag vet inte om den genomsnittliga EU-medborgaren i dag lever sundare än vad som tidigare var fallet, men faktum är att många människor i vissa avseenden har en tendens att bli sundare, och det tycker jag inte är så illa. Det är onödigt att säga att detta inte har undgått livsmedelsindustrins uppmärksamhet i dess iver att sälja, och som vi också har märkt lyckas den då och då finna mycket nyskapande och positiva sätt att tillgodose konsumenternas önskningar.
Vad vi konstaterar i dag och vad vi i själva verket har vetat i åratal är att den sammanlagda lagstiftning som finns på EU-nivå på detta område släpar efter och att det därför är hög tid att vi anpassar den rättsliga ramen i ett försök att skydda konsumenterna effektivt, förse dem med användbar information och erbjuda dem tillräcklig rättssäkerhet, vilket i sin tur kommer att stimulera till förnyelse och i praktiken harmonisera reglerna på den inre marknaden.
Kommissionens förslag uppfyller dessa kriterier i den meningen att det ger utrymme för mer information, fler fördelar, bättre vetenskaplig underbyggnad och mer harmonisering, men som några av våra kolleger redan har nämnt måste ett antal förändringar vidtas.
Ett område där nedskärningar skulle vara till fördel är anmälningsområdet, åtminstone när det gäller tillståndsförfarandet för att tillåta vissa enskilda påståenden. Enligt vår uppfattning är kontroll möjlig genom anmälan, och ett byråkratiskt tillståndsförfarande är verkligen att gå för långt. Vi anser också att de näringsprofiler som föreslås i förslaget till direktiv och som skall innehålla minst ett påstående är överflödiga. Det är också att gå för långt; andra ledamöter har förklarat varför.
Slutligen anser jag att vi måste säga att det inte finns fog för att från början utesluta alkoholhaltiga produkter från alla tänkbara påståenden. Vi vet att inget har lämnats åt slumpen och att kommissionen, kompetenta och representativa organisationer ur alla läger och även Europaparlamentet har lagt ned ett oerhört stort förberedelsearbete på detta.
För tretton år sedan var jag en mycket grön parlamentsledamot. Mitt första telefonsamtal till kommissionen gällde en förfrågan om vilka framsteg som hade gjorts i fråga om hälsopåståenden, som var ett aktuellt ämne redan på den tiden. Det gläder mig att vi till slut röstar om dessa i morgon, och jag hoppas att resultatet kommer att bli tillfredsställande. 
Phillip Whitehead (PSE ).
   – Fru talman! Jag vill också gratulera föredraganden till hennes slit och den hängivenhet som hon har visat denna uppgift, vilken hon har lagt fram med mer framgång än sina föregångare i det förra parlamentet. Hon sade att vi borde tala till konsumentgrupper inom EU och se vad de anser. Ja, många av oss har gjort det. Jag har ett brev här, från totalt 28 av medlemsstaternas konsumentgrupper, och vad säger de? De uppmanar oss att rösta för artikel 4 och för en vettig version av artikel 11.
Jag hörde vad Angelika Niebler sade tidigare i debatten, och jag blev förvånad. Vad i Guds namn har allt detta att göra med Lissabonprocessen? Jag vet inte hur det förhåller sig med Gud – han har funnits till ett bra tag så han har tydligen sunda kostvanor – men jag vet vad jag anser, och det är att Lissabonprocessen, bland annat, kräver att vi har välinformerade konsumenter som fattar verkliga beslut som ökar säljbarheten för de produkter de köper. Alla tjänar på detta, det är en gynnsam cirkel, och att fördöma det för att det inte skulle vara någonting annat än ett instrument för förmyndarsamhället och så vidare, som vi har hört under denna debatt, är ingenting annat än struntprat.
Jag hoppas personligen att vi röstar för att behålla artikel 4. Vi behöver ett sätt för att ta itu med vilseledande påståenden som görs, som balanserar ett underlag mot ett annat, och som bara berättar för oss om sådana saker som är relevanta för påståendet. Det enda sättet att göra detta på är att ha någon effektiv mall som detta kan göras utifrån. Kommissionen har arbetat länge och hårt med detta.
Det finns många företrädare för livsmedelsindustrin i min egen valkrets som har sagt att har vi bara denna mall som finns i Poli Bortone-betänkandet, så behöver vi den inte i Karin Scheeles förslag; vi behöver den inte som förstärkning, men vi bör ha den någonstans. Och det bör vi. Jag kan inte rösta för detta förslag i morgon om urvattningen av artikel 4 äger rum. 
Frédérique Ries (ALDE ).
   – Fru talman! ”Utan tillsats av socker”, ”rik på järn” ”låg kolesterol” eller en riktig bästsäljare i dag, ”rik på omega-3”. Sådana hälsopåståenden återfinner man nu för tiden på nästan alla förpackningar, och naturligtvis påverkar det också våra val som konsumenter. Vi behöver därför vägleda konsumenten genom denna formliga djungel, och det är syftet med detta utmärkta förslag till förordning: först se till att påståendena är korrekta, som ett minimikrav, och därefter sätta stopp för dem som leder till missförstånd.
Jag skall återgå till mitt exempel: rik på omega-3. I princip är det mycket bra men naturligtvis inte för produkter med för hög halt av fett, socker eller salt. Texten handlar om hälso- och näringspåståenden, inte reklam, som vi hörde här i dag. Ingen produkt kommer att förbjudas, och det kommer inte heller reklamen att bli. Det mest rättvisa för de här produkterna vore helt enkelt att reklamen inriktades på njutning, om tillverkarna vill det, i stället för på hälsa.
Det är därför som det i morgon är mycket viktigt att vi återinför näringsprofilerna i textens kärna, ett kriterium som erkänns av WHO, särskilt för bekämpningen av det här århundradets sjukdom, övervikt, något som drabbar 40 procent av alla barn i Europa. Det här är dessutom ett kriterium som förbjuder varje form av hälsopåståenden för alkoholhaltiga drycker, vilket är det minsta vi kan göra. Det håller ni säkert med om. Om vi avslutningsvis i morgon följer det utmärkta arbete som vår föredragande, Adriana Poli Bortone, lagt ned och ändrar inriktning så bevisar det att parlamentet verkligen bryr sig om välmenande producenters, skulle jag säga, och europeiska konsumenters intressen. 
Jillian Evans (Verts/ALE ).
   – Fru talman! Även jag skulle vilja tacka föredraganden, som har haft ett enormt arbete att utföra. En färsk undersökning, som har utförts av konsumentorganisationen ”Which?” i Förenade kungariket, har visat att 98 procent av de människor som de talade med vill att hälso- och näringspåståenden på livsmedel skall vara godkända, så att de kan vara säkra på att det livsmedel som de köper verkligen är den produkt som beskrivs på förpackningen med de egenskaper som denna produkt tillskrivs.
I min grupp är vi överens om att det finns ett behov av godkännande, eftersom självreglering inte fungerar. Vi behöver ett förfarande för godkännande och, som andra har sagt, vi måste behålla näringsprofilerna – artikel 4 – inte minst för att skydda barn från att bli måltavlor för vilseledande reklam. Sexton procent av barnen i Storbritannien i åldern två till femton år är sjukligt feta, och problemet håller på att förvärras. Detta kräver mycket kraftiga åtgärder. Vi får inte tillåta att livsmedel som har hög salt- eller sockerhalt marknadsförs som bra mat för barns hälsa.
Slutligen måste vi se till att bättre och tydligare information ges till allmänheten, så att denna viktiga nya lagstiftning blir så effektiv som möjligt. 
Åsa Westlund (PSE ).
   – Fru talman! Det är många medborgare som oroar sig för den ökade fetman och den ohälsa som den orsakar hos många medborgare och framförallt hos redan utsatta grupper, de med väldigt låg inkomst. Detta är ett stort samhällsproblem, men kanske framförallt ett stort problem för de enskilda som drabbas. Därför är det också många enskilda som försöker handla mera hälsosamt och välja livsmedel som är hälsosammare.
Tyvärr utnyttjas detta rent skrupellöst. Många företag som försöker få produkter som frukostflingor, läsk och annat att framstå som nyttigare än vad de i själva verket är. Som företrädare för medborgarna tycker jag faktiskt att vi här i Europaparlamentet måste se till att ingen konsument skall luras att köpa produkter som de egentligen inte vill ha. Därför måste vi kräva att man tar hänsyn till hela produktens innehåll när man använder sig av hälsopåståenden. Annars kan i alla fall inte jag stödja detta betänkande.
Särskilt viktigt är det självklart att ingen luras att köpa alkoholhaltiga drycker, med de problem som vi vet att de orsakar, i tron att det är nyttigt. Därför kan inte hälsopåståenden få användas på alkohol. Detta ärende handlar ju överhuvudtaget inte om att bestämma vad människor skall äta utan att ge människor rätt och möjligheter att själva träffa välinformerade val. Därför har jag faktiskt svårt att förstå att PPE-gruppen t.ex. kan tycka att företag skall ha rätt att vilseleda konsumenter. Tror ni verkligen inte att företag kan tillverka produkter som konsumenter vill ha, utan att de måste luras att köpa dem? 
Horst Schnellhardt (PPE-DE ).
   – Fru talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! När kommissionsledamoten räknade upp fördelarna med det här förslaget just nu – låt mig ta dem en gång till: att säkerställa en hög konsumentskyddsnivå, underlätta fri rörlighet för produkter på den inre marknaden, förbättra den rättsliga säkerheten för ekonomiska aktörer samt att säkra en rättvis konkurrens och främja och skydda innovation på livsmedelsområdet, samtliga lovvärda målsättningar – så nickade jag eftersom det naturligtvis är helt rätt! I förordningen skall dock detta uppnås genom inskränkande av marknadsprinciperna, degradering av medborgare till fåraktiga konsumenter och införande av en hel del byråkrati.
Den grundläggande inställningen att göra mer för att främja en hälsosam diet och livsstil är något som jag stöder utan förbehåll. Vi måste vidta åtgärder här. De medel som föreslås för att göra det är emellertid olämpliga. Det gör bara att vi får ett alibi så att vi om några år skall kunna säga: ”Vi gjorde något. Det hjälpte inte men vi kan i alla fall två våra händer.”
Att begränsa reklamen till en förbudsnivå strider också mot en hel uppsättning vetenskapliga och politiska argument. Tanken att förbjuda skapandet av sådana påståenden om näringsprofilen i ett visst livsmedel strider mot den livsmedelsvetenskapliga principen, enligt vilken det inte finns några bra eller dåliga livsmedel utan bara en bra eller dålig diet.
I alla sina utskott har parlamentet försökt minska förmyndarskapet över konsumenterna, följa marknadsprinciperna och lösa upp byråkratin. Borttagandet av artikel 4 är själva kärnan i grunden för dessa förändringar. Det är hög tid att ni i kommissionen också radikalt började tänka om när det gäller era förfaranden. Låt oss koncentrera oss på konsumentupplysning, låt oss täppa till dessa kryphål i lagen för att sätta stopp för några få ekonomiska aktörers oärliga metoder och låt oss skapa ett klimat där det är godtagbart att sträva efter en hälsosam livsstil, vilket i sig måste läggas fram på olika sätt för varje generation. Man kan inte leva utan salt eller socker. Fru Corbey! Jag hörde era inledande kommentarer, och jag är verkligen orolig över er livsstil. Snart kommer det inte att finnas något kvar som ni kan äta!
Jag skulle vilja lägga fram ett annat förslag som skulle kunna vara en uppföljning av ert. Varför inte fastställa människors näringsbehov utifrån deras kroppsbyggnad, med ett datachips inopererat i huvudet så att de bara kan röra sig i en viss riktning i varuhuset och endast komma åt vissa livsmedel. Det skulle vara verkligt förmyndarskap över konsumenterna, och då skulle vi bara ha smarta människor i Europa. Det är ett bra råd jag ger er, så se till att komma ihåg det! 
Avril Doyle (PPE-DE ).
   – Fru talman! Jag skulle vilja välkomna kommissionsledamot Markos Kyprianou hit i kväll och säga att vi ser fram emot att välkomna honom till utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet. Vi har bjudit in honom i över sex månaders tid, och uppenbarligen är han alltför upptagen för att träffa oss, men han skulle vara varmt välkommen.
För några veckor sedan försäkrade ordförande José Manuel Barroso oss om att han skulle ”Lissabonsäkra” all lagstiftning som kom från kommissionen. Han nämnde REACH och tjänstedirektivet. Får jag be kommissionsledamot Kyprianou om att fästa hans uppmärksamhet vid denna särskilda del av lagstiftningen och omedelbart ”Lissabonsäkra” den? Det finns alltför mycket onödig byråkrati i den, och det kommer att lägga en mycket betungande och oproportionerlig börda på i synnerhet små och medelstora företag.
Jag instämmer i den grundläggande principen bakom det förslag som ligger framför oss om att konsumenter inte bör vilseledas, men jag tvivlar starkt på kommissionens tillvägagångssätt, särskilt i förhållande till näringsprofiler och tillämpade hälsopåståenden, dvs. artiklarna 4 och 11. Denna lagstiftning luktar av förmyndarsamhälle och gränsar i sin nuvarande form till att vara beskyddande på ett överlägset sätt. Konsumenterna bär det yttersta ansvaret för sina egna livsmedelsval. Nästan inga livsmedel är dåliga i sig.
Det som räknas är konsumtionsmönster för livsmedel. Betoningen borde ligga på att uppmuntra till en hälsosammare livsstil och hälsosam diet, inte på att censurera information, så som är fallet när det gäller de så kallade näringsprofilerna i artikel 4 i detta förslag.
Efter att ha rådfrågat näringsexperter från Gents universitet och från Trinity College i Dublin är jag övertygad om att konceptet inte är grundat på vederhäftig vetenskap och att det därför kommer att få motsatt effekt i form av att konsumenterna undanhålls mycket information. Referensvärden för intaget är den accepterade vetenskapliga normen i dag, och den bör användas för att se till att märkningen är tydlig, entydig och meningsfull; det skulle förenkla konsumenternas val oerhört mycket, inte minst som ett verktyg i kampen mot fetma.
Efter att ha poängterat detta stöder jag fullständigt förslaget att ta bort artikel 4. Som en reservutväg stöder jag det förslag som lades fram av PPE-DE-gruppen tillsammans med andra på utskottsnivå och som nu läggs fram på nytt av ALDE-gruppen, nämligen att frikoppla artikel 4 genom att kräva en studie om näringsprofilernas vetenskapliga grunder, innan man fattar ett beslut om genomförandet av dem. Detta är ett mycket rimligt alternativ.
Alla närings- och hälsopåståenden bör beläggas vetenskapligt i enlighet med bästa vetenskapliga metoder. I synnerhet skulle jag vilja hänvisa till inbegripandet av en positiv lista över tillåtna närings- och hälsopåståenden. Jag ifrågasätter huruvida detta är rättsligt sunt, och det är en dålig lagstiftningsstrategi. Det skulle kunna leda till att vissa påståenden förbjuds av misstag för att lagstiftaren inte var medveten om dem vid tidpunkten för utformandet. En sådan strategi ger inte utrymme för tillräcklig flexibilitet för att man skall kunna ta hänsyn till nya produkter som släpps ut på marknaden.
Dessutom konstaterades det så sent som förra månaden att direktivet om kosttillskott, som innehöll en positiv lista över tillåtna ämnen, var olagligt enligt generaladvokaten i Luxemburg. Det är ännu inte klargjort vilken effekt detta kommer att få på detta förslag om närings- och hälsopåståenden. Jag skulle vilja att kommissionen tydliggjorde just denna fråga i kväll. Kommer detta förslag till förordning också att sluta i en fjärde behandling i Luxemburg? 
Markos Kyprianou
   , . – Fru talman! Jag skulle vilja påminna de ärade ledamöterna om två saker. Vi talar om hälsa, om EU-medborgarnas hälsa. Vi talar samtidigt om verktyg för marknadsföring, om ett medel för att göra vinst för industrins del, frivilligt, utan att vara tvingad att göra det. Industrin väljer att använda hälsopåståenden för att sälja en produkt. Det är bara logiskt att detta påstående grundas på vetenskap, är riktigt, sanningsenligt och korrekt. Detta är en mycket enkel fråga.
Det är en sak att säga att konsumenterna skall välja. Förväntar vi oss att varenda konsument skall ha en doktorsexamen i kemi eller i bioteknik, eller inrätta ett litet laboratorium hemma så att de kan analysera varje påstående för att se om det stämmer eller inte? Det är omöjligt; det är fånigt; det kommer inte att ske. Det är därför som vi måste se till att den industri som väljer att använda detta verktyg för marknadsföring genomför de begärda testerna för att säkerställa att den tillhandahåller korrekta uppgifter. Som jag sade tidigare vill ingen ha ett förmyndarsamhälle, men i våra ansträngningar för att inte få ett förmyndarsamhälle får vi inte gå till den andra ytterligheten och överge konsumenterna, och tillåta dem att bli bombarderade med oriktig eller vilseledande information. Resultatet kommer att bli precis motsatsen av det som åsyftades. Det kommer att leda till att konsumenten inte har förtroende för något påstående. Konsumenter kommer till och med att ignorera sanna, vetenskapligt grundade påståenden, eftersom de inte kan välja mellan bra och dåliga påståenden, riktiga och oriktiga påståenden. Tendensen kommer därför att bli – och ni hörde tidigare från Phillip Whitehead om konsumenternas ståndpunkt – att de struntar i alla påståenden.
Jag är säker på att industrin inte vill ha det så. Ja, vi stöder nyskapande, det råder inget tvivel om det, men nyskapande som grundas på vetenskap, inte på vilseledande information. Vi förbjuder inte reklam. Detta är ett missförstånd, och jag måste klargöra att det inte alls handlar om att förbjuda reklam. Vi är oroade över det budskap som reklamen innehåller. Om det inte på vetenskaplig väg kan bevisas att en särskild produkt bidrar till hälsan, borde reklamen bara säga att produkten smakar gott, i enlighet med det gamla goda sättet att marknadsföra en produkt. Allt behöver inte baseras på hälsopåståenden om det inte finns vetenskapliga belägg för det.
En riktig diet är naturligtvis bra, men för att konsumenterna skall kunna besluta om sin kost måste de ha rätt att få riktig information. När det gäller listan anser jag igen att det kan röra sig om ett missförstånd. Listan är inte någon uttömmande förteckning; dess syfte är att harmonisera. De påståenden som har godkänts kommer därför att kunna användas av alla, något som kommer att vara till hjälp för mindre industrier, eftersom de kommer att kunna stödja sig på listan och använda den utan att själva behöva gå igenom förfarandet för godkännande.
Små och medelstora företag har samma skyldigheter som större industrier när det gäller hälsa. Vi måste bara göra det enklare för dem att uppfylla dessa åtaganden. Jag instämmer i att vi måste förenkla förfarandet för godkännande, men det innebär inte att små och medelstora företag kan påstå något som inte stämmer.
Det finns inga planer på att dra tillbaka detta förslag; det är mycket viktigt. Vi har en skyldighet gentemot EU:s medborgare, ett ansvar mot dem att upprätthålla denna nivå på konsumentskyddet. Det som vi försöker göra är att stödja konsumenter så att de kan använda korrekt information.
Näringsprofiler är viktiga; de måste bli kvar. De kommer att hjälpa oss att se till att påståendena är riktiga och inte vilseleder konsumenten. Förfarandet för godkännande är också mycket viktigt. Det räcker inte med föranmälan. Det skulle inte ge ett tillräckligt konsumentskydd, inte heller skulle det skapa rättvis konkurrens inom industrin. Vi kan emellertid diskutera att förenkla förfarandet för att göra det lättare för mindre företag att uppfylla kraven för godkännande.
Artikel 11, om förbjudna påståenden, kan mjukas upp. Vi kan diskutera vilka påståenden som får och inte får tillåtas. Det finns ett antal påståenden som skulle kunna leda till en motsatt effekt, och de borde inte tillåtas. Men detta står öppet för diskussion.
När det gäller barn är vi alla överens om att det finns ett behov att skydda dem. Frågan är huruvida detta är den lämpligaste lagstiftningen för att göra det. Vi har annan lagstiftning; vi har direktivet om otillbörliga affärsmetoder, som nyligen godkändes. Vi har också icke-reglerande förfaranden som plattformen om fetma, som vi nyligen inledde. Genom dessa rättsliga och icke-rättsliga förfaranden kan vi erbjuda barnen skydd. Att tillämpa denna särskilda lagstiftning för att skydda barn skulle enbart komplicera saker och inte nå sitt syfte.
Slutligen, fru talman, ber jag om ursäkt för att ha överskridit min talartid, och jag skulle vilja säga att en fullständig lista över kommissionens ståndpunkt till alla ändringsförslagen finns tillgänglig för parlamentet. Jag skulle vilja att den inkluderas i protokollet för denna sammanträdesperiod.(1)
Avril Doyle (PPE-DE ).
   – Fru talman! Jag ville veta om kommissionsledamoten skulle vilja vara så vänlig och svara på min fråga om positivlistan, och om den kommer att överleva den fjärde behandlingen i EG-domstolen. 
Talmannen.
   –Det var ingen ordningsfråga i ordets rätta bemärkelse. 
Markos Kyprianou
   , . – Fru talman! Jag har fått information om att domstolen inte var emot att positivlistan finns. Den var emot förfarandet. Vi kommer därför att anpassa oss enligt förfarandet. För det andra är detta inte någon uttömmande lista, så därigenom undviker vi också alla problem. Vi anser därför att denna form av positivlista kommer att överleva.
Medan jag har ordet skulle jag också vilja nämna något som jag glömde påpeka för den ärade ledamoten. Sedan en tid tillbaka har vi försökt ordna ett datum då jag kan besöka utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet för att lägga fram hälso- och konsumentprogrammet och svara på andra frågor. På grund av olika problem som påverkar utskottet och mig själv har det tagit längre tid än jag hade önskat. 
Talmannen.
   – Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 11.00.
18 ändringsförslag kan godtas: ändringsförslagen 6, 12, 14, 20, 21, 26, 27, 31, 32, 33, 41, 50, 62, 74, 80, 87, 88 och 91.
Nio ändringsförslag kan i princip godtas efter omformuleringar: 7, 18, 28, 42, 45, 52, 61, 76 och 84.
Sju ändringsförslag kan i princip godtas: ändringsförslagen 10, 13, 15, 37, 38, 51 och 101.
Ett ändringsförslag kan i princip godtas efter omformuleringar: ändringsförslag 54.
14 ändringsförslag kan delvis godtas: ändringsförslagen 1, 2, 4, 9, 16, 17, 30, 43, 44, 67, 71, 72, 78 och 93.
Sex ändringsförslag kan delvis godtas efter omformuleringar: 8, 36, 59, 73, 92 och 102.
51 ändringsförslag bör förkastas: 3, 5, 11, 19, 23, 24, 25, 29, 34, 35, 39, 40, 46, 47, 48, 49, 53, 55, 56, 57, 58, 60, 63, 64, 65, 66, 68, 69, 70, 75, 77, 79, 81, 82, 83, 85, 86, 89, 90, 94, 95, 96, 97, 98, 99, 100, 103, 104, 105, 106 och 107.
Ingen ståndpunkt om ändringsförslag 22 som inte kommer att bli föremål för omröstning (språklig fråga). 
Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är ett betänkande (A6-0127/2005) av Agnes Schierhuber för utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling om finansiering av den gemensamma jordbrukspolitiken (KOM(2004)0489 – C6-0166/2004 – 2004/0164(CNS)). 
Mariann Fischer Boel,
   . – Fru talman! Jag skulle vilja tacka Agnes Schierhuber för kvaliteten på hennes betänkande, liksom för de ändringsförslag som har lagts fram. Detta förslag till förordning är av största vikt. Det ingår i det förslagspaket som kommissionen genomförde inom ramen för budgetplanen, och i detta fastställs reglerna för finansieringen av den gemensamma jordbrukspolitiken. Syftet med denna förordning är att klargöra och förenkla dessa finansiella regler, att förbättra vårt förvaltnings- och kontrollsystem samt att anpassa och förstärka våra regler om budgetdisciplin genom att ta hänsyn till reformen av GJP, som man beslutade om 2003.
Detta sammanförande av de regler som hör samman med de två nya fonderna i en enda förordning måste anses vara en viktig förenkling när det gäller politiken för landsbygdsutveckling, genom vilket vi slutar använda olika finansiella regler för samma åtgärder beroende på vilken region de gäller för. Det enhetliga förvaltnings- och kontrollsystem som valts för de båda fonderna innebär att vi drar fördel av den goda erfarenhet som vi har erhållit på det område som avser EUGFJ:s garantisektion. Detta system behöver dock viss förstärkning för att bli ett modernt förvaltnings- och kontrollsystem. Ett viktigt nytt element i det är den revisionsförklaring som ges av cheferna för de utbetalande organen.
Jag skulle också vilja fästa er uppmärksamhet på det nya uppföljningssystemet för oegentligheter och indrivning. Detta system skulle säkerställa att stora summor inte blir utestående på obestämd tid. Båda dessa element ligger i linje med parlamentets rekommendationer om ansvarsfrihet från 2003.
Denna förordning om finansiering av GJP skulle inte vara fullständig utan de relevanta reglerna om budgetdisciplin. Men dessa regler förstärks där det behövs och anpassas till de nya regler som vi beslutade om i den reform som antogs 2003.
Min ståndpunkt när det gäller ändringsförslagen lyder enligt följande. Även om jag kan instämma i syftet med ändringsförslag 1 anser jag det inte vara nödvändigt rättsligt eller ens god rättslig sed att följa det. Det undantag för utgifter som fastställs i artikel 13 kommer att tillämpas. Det är inte nödvändigt att uppge detta en gång till i artikel 5. Jag kan godta ändringsförslag 2 och ändringsförslag 7, men med några små förändringar i utformningen. I alla tre ändringsförslagen 3, 4 och 5 förkortas den 36-månaders period som använts för avslutande av räkenskaperna för att fastställa de utgifter som kan bli föremål för ett beslut om avslutning av räkenskaperna. Jag måste informera er om att detta förslag grundas på en rekommendation från Europeiska revisionsrätten och från parlamentet. Men om ni antar dessa ändringsförslag, och tar hänsyn till att medlemsstaterna också ber om att denna tidsfrist skall minskas till 24 månader, kommer jag att godta dem.
Jag beklagar att jag inte kan godta ändringsförslag 6. Förslaget om att fastställa enhetliga belopp när det gäller indrivning i händelse av oegentligheter är en grundläggande del av kommissionens förslag. Vi kan inte rättfärdiga inför EU:s skattebetalare att mer än 2 miljarder euro är utestående och att vi inte kan få till stånd ett hanterbart uppföljningssystem för dessa. Tidigare erfarenhet har visat att det befintliga systemet, som kräver en årlig granskning för varje enskilt fall på över 10 000 obetalda indrivningshandlingar, är omöjligt. Genom strategin med enhetliga belopp delas det finansiella ansvaret lika mellan medlemsstaterna och kommissionen, då den normala indrivningsperioden har löpt ut.
För fall där indrivningsåtgärder går domstol föreslår vi nu att lämna utrymme för en normal period på åtta år. Ert förslag skulle vara att vänta på det slutliga juridiska beslutet. Detta skulle ta bort alla de fördelar som faktiskt eftersträvas. Dessutom gör det hela systemet överflödigt, eftersom när det slutliga juridiska beslutet väl har fattats finns det ingen anledning att tillämpa den preliminära lösningen med enhetliga belopp för att dela den ekonomiska bördan mellan medlemsstater och gemenskapsbudgeten. 
Agnes Schierhuber (PPE-DE ),
   . – Fru talman, fru kommissionsledamot, mina damer och herrar – de av er som fortfarande är kvar, trots den sena timmen! Först och främst vill jag tacka för det goda samarbetet, inte bara med alla partigrupper i utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling, utan även främst med kommissionen och dess tjänstemän samt rådets ordförandeskap och all personal i parlamentet och i våra grupper. Det gjorde det möjligt att förverkliga detta betänkande som verkligen är mycket konstruktivt.
Fru kommissionsledamot! Ni sade nyss att ni inte kan godta alla våra ändringsförslag. Ni vet dock att de antogs enhälligt i utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling. Jag hoppas ändå att parlamentet i morgon kommer att rösta för det här betänkandet med en mycket stor majoritet.
Detta betänkande om finansieringen av den gemensamma jordbrukspolitiken har även – som ni redan sagt, fru kommissionsledamot – ett nära samband med betänkandet om landsbygdsutveckling. Jag är glad att vi lyckats hålla den tidsplan som vi ställde upp för oss själva när jag utsågs till föredragande för det här betänkandet och att vi kommer att kunna genomföra omröstningen i plenum medan vi fortfarande har ett luxemburgskt ordförandeskap. Det var enda sättet att låta programmen för landsbygdsutveckling fortsätta i den nya planeringsperioden på ett smidigt sätt.
Det har med rätta sagts att det här är ett tekniskt mycket administrativt ärende. På den positiva sidan skall det noteras att det här förslaget verkligen förenklar strukturen i de nuvarande rättsliga grunderna för finansiering, särskilt vad gäller landsbygdsutvecklingen under perioden 2007 till 2013. Det politiska målet är att förenkla systemet och göra det lättare att förstå och naturligtvis att ha bättre och effektivare kontroller, utbetalning av medel och insyn, vilket vi alla här inte kan annat än välkomna.
I framtiden kommer dessa två fonder – en europeisk garantifond för jordbruket och en europeisk fond för jordbruket och landsbygdens utveckling – att kunna fungera mycket bra. Jag välkomnar också det faktum att kommissionen avser att införa ett system för skärpt kontroll, utvärdering och rapportering för att se till att de överenskomna övre gränsvärdena inte överskrids.
Vi vet alla hur invecklade redovisningsförfarandena för EU-fonder inom jordbrukssektorn är, och därför välkomnas också förslaget om ökad effektivitet och insyn. Utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling använder motsvarande kommissionsförslag för att skapa en gemensam rättslig ram för finansiering av dessa två delar av den gemensamma jordbrukspolitiken. I utskottet antogs sju ändringsförslag som kommissionen nu tyvärr inte lyckats godta helt och hållet.
Även om det här betänkandet endast innehåller den tekniska ordningen för genomförande av finansieringen så måste en sak nämnas i det här sammanhanget: om Europeiska unionen verkligen skall uppnå sina ambitiösa mål för landsbygdens utveckling så måste tillräckliga finansiella medel anslås för landsbygdsutvecklingsfonden.
Landsbygdsområden har en viktig ställning i Europeiska unionen, särskilt i de tio nya medlemsstaterna. Över hälften av våra EU-medborgare bor i landsbygdsområden, vilka utgör cirka 90 procent av EU:s geografiska yta. Det gäller att se till att dessa områden fortsätter att vara platser som är värda att bo på – attraktiva och aktiva – och alltså skapa en livsduglig värld där människor kan leva och arbeta. Utvecklingen och genomförandet av positiva strategier och framtidsutsikter har högsta prioritet.
Reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken 2003 medförde bestående förändringar för jord- och skogsbrukssektorerna i Europa, och i den här reformprocessen har landsbygdsområden blivit allt viktigare för att uppfylla Lissabon- och Göteborgsmålen. Landsbygdsutvecklingspolitiken är en politik som gäller människor överallt i Europeiska unionen.
Det kan inte sägas tillräckligt ofta att i striden om EU:s budget måste vårt ambitiösa mål vara att se till att lämpliga resurser anslås för landsbygdsutveckling, den andra pelaren. Fru kommissionsledamot! Ni har mitt stöd i den här kampen för landsbygdsutvecklingens framtid. 
Janusz Wojciechowski,
   . –  Agnes Schierhuber har gjort ett utmärkt arbete i utarbetandet av detta betänkande, och det finns inte mycket som skulle kunna förbättras. Jag vill gratulera föredraganden till det resultatet, och själva förslaget till förordning håller verkligen en mycket hög standard.
Om ni tillåter skulle jag dock vilja komma med några allmänna anmärkningar.
Mina damer och herrar! Det är av avgörande betydelse att nödvändiga kontroller utförs på de miljarder euro som Europeiska unionen ger ut på den gemensamma jordbrukspolitiken och andra gemenskapsstrategier. EU borde föregå med gott exempel inför resten av världen i sitt sätt att betala ut medel och, viktigast av allt, EU borde uppfylla alla normer för motarbetande av korruption. EU-medel borde fördelas enligt objektiva kriterier, med hjälp av öppna förfaranden och systematiska kontroller.
Tyvärr uppfylls det idealet inte i verkligheten. Alltför ofta är det sätt på vilket EU-medel betalas ut allt annat än tydligt och öppet, och de nödvändiga kontrollerna saknas. De strängaste kontrollerna borde inte utföras på medlens mottagare, alltså lantbrukare eller icke-statliga organisationer, utan på de institutioner som ansvarar för fördelningen av EU-bidragen.
De kontroller som Europeiska kommissionen utför är ingen tillräckligt noggrann granskning av EU:s utgifter. De är inte helt objektiva eftersom det ibland förekommer att oegentligheter i samband med utbetalningen av dessa medel inte bara är resultatet av misstag från medlemsstaternas sida utan även från kommissionen själv. Man kan knappast förvänta sig att kommissionen skall påpeka sina egna misstag.
Det finns ett akut behov av strängare kontroller av externa organ. Dessa borde utföras av Europeiska revisionsrätten, vilken i möjligaste mån borde samarbeta med kontrollorgan i medlemsstaterna. Det finns också ett akut behov av ett lämpligt kontroll- och balanssystem, vilket nu saknas. Revisionsrätten måste få en starkare funktion, och den borde inte bara utfärda positiva utlåtanden utan även påpeka faktiska oegentligheter. Det är mycket viktigt om gemenskapsmedlen skall kunna fördelas rättvist och ärligt. 
Kyösti Tapio Virrankoski,
   . – Fru talman! Det betänkande som lagts fram av Agnes Schierhuber är viktigt eftersom det skapar regler för finansieringen av den gemensamma jordbrukspolitiken. Vi vet att nästan hälften av EU:s nuvarande budget används för det här ändamålet. Agnes Schierhuber har lagt fram ett väldigt bra betänkande, och det vill jag tacka henne så mycket för.
Den gemensamma jordbrukspolitiken har hittills finansierats genom Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket. Det har varit svårt att fördela medlen. Fonden har varit uppdelad i två olika avdelningar, där olika regler gäller. Som en del av en allmän jordbrukspolitisk reform är nu avsikten att inrätta två skilda fonder: en europeisk garantifond för jordbruket och en europeisk fond för jordbruket och landsbygdens utveckling. Då avsikten är att inrätta endast ett förvaltnings- och kontrollsystem för båda fonderna, kommer förvaltningen att förenklas och göras effektivare. Vi vet ju ändå att det nuvarande byråkratiska och ineffektiva förvaltningssystemet har en tendens att förvärra situationen.
För att garantera ett oklanderligt system för budgetkontroll föreslår kommissionen en förlängning av tidsfristerna för återkrävande av medel som utbetalats felaktigt eller av fel skäl. Utskottet gjorde dock tidsfristerna kortare igen. Personligen skulle jag ha velat ha längre tidsfrister. Förordningen är dock väldigt omfattande och innehåller många avsevärda förbättringar, även vad gäller budgetkontroll, så därför är jag beredd att acceptera det totala förslaget. 
Mairead McGuinness (PPE-DE ).
   – Fru talman! Vi vet vad detta handlar om: i grund och botten är det en teknisk debatt. Jag skulle vilja gratulera föredraganden till hennes arbete. Jag antar att de tekniska detaljerna i denna debatt kommer att passera rakt över huvudet på många jordbrukare. Deras oro rör mycket mer grundläggande saker.
Jag skulle vilja ta upp frågan om teknikaliteter. Det verkar rimligt att förenkla det sätt som vi driver fonderna på. Jag oroar mig lite för att ett överbyråkratiskt system inrättas, eftersom det i alla händelser skulle krävas mer dokument från medlemsstaternas sida. Men om det leder till mer öppenhet och ansvarsskyldighet för en bredare grupp av Europeiska unionens medborgare, så är det en positiv utveckling. Jag är alltjämt orolig för att fler papper inte leder till mer öppenhet. I det här fallet hoppas jag att det gör det.
För att återvända till jordbrukarnas fråga så oroar de sig, i synnerhet med det nya systemet med samlat gårdsstöd, för att inte få omedelbar betalning genom det som de nu kallar ”checken på posten”, att få den i tid och inom produktionsåret, eftersom det omfattar en så stor del av deras gårdsinkomst. De oroar sig också för, något som jag delar, de mycket stränga straff som medlemsstaterna kan påföra dem för oavsiktliga brott mot förordningarna. Detta måste undvikas.
Jag skulle särskilt vilja ta upp frågan om landsbygdsutveckling. Jag känner till att kommissionsledamoten tror mycket bestämt på landsbygdsutveckling och att det verkligen är jordbrukspolitikens framtid, en ståndpunkt som delas av OECD. Europeiska unionens bekymmer är att samtidigt som vi har storslagna planer för landsbygdsutvecklingen har vi inte en budget för att finansiera dessa planer. Detta är område som ger upphov till stor oro. Det är av denna anledning som vi alla, när vi diskuterar budgetplanen för perioden 2007–2013, måste komma ihåg de åtaganden som vi tidigare har gjort gentemot jordbrukare när det gäller det samlade gårdsstödet, och naturligtvis för landsbygdsutvecklingen, och vi måste rätta mun efter matsäcken. 
Mariann Fischer Boel,
   . – Fru talman! Jag vill tacka Agnes Schierhuber och utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling för deras goda samarbete, som jag uppskattar mycket. Jag hoppas att det blir möjligt att nå en politisk kompromiss i denna fråga under det luxemburgska ordförandeskapet.
När det gäller landsbygdens utveckling skulle jag vilja tala om för Mairead McGuinness att vi delar en gemensam vision. Det är jordbrukets framtid, och, som jag brukade säga, det är också jordbrukets livförsäkring.
När det gäller finansiering, om vi ser på kommissionens förslag för nästa räkenskapsperiod, kommer ungefär 100 miljarder euro att finnas tillgängliga för nästa räkenskapsperiod, inräknat de modulerade pengarna. Jag anser att det kommer att räcka. Det skulle dock oroa mig om de länder som stöder 1 procent skulle nå framgång under den pågående diskussionen om finansieringsramen, eftersom vi då inte skulle ha tillräckligt med pengar för att förverkliga vår vision om en gemensam politik för landsbygdsutveckling. Jag kan därför inte göra annat än att uppmuntra dem som verkligen är för denna politik att utöva påtryckningar på medlemsstaterna att finansiera politiken för landsbygdsutveckling upp till den nivå som vi anser vara nödvändig för att ge den en riktig framtid. 
Talmannen.
   – Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 11.00 i morgon. 
Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är debatten om en muntlig fråga till kommissionen från Pervenche Berès för utskottet för ekonomi och valutafrågor om möjligheten av börsfusioner inom EU och de europeiska finansmarknadernas framtida struktur (00069/2005 – B6-0240/2005). 
Ieke van den Burg (PSE ),
   . – Fru talman! Jag skall undvika att göra en ren nederländsk diskussion av detta och tala på engelska, så att andra kan delta direkt i denna intressanta debatt.
Möjligheten att Deutsche Börse eller Euronext tar över Londonbörsen (LSE) har väckt debatt i Europaparlamentet om huruvida ett sådant övertagande endast kan bedömas på nationell nivå. För närvarande behandlar Förenade kungarikets konkurrensmyndighet Office of Fair Trading och konkurrenskommissionen i Förenade kungariket dessa två fall. Rättsligt sett kan övertagandet av LSE höra till ansvarsområdet för de berörda medlemsstaternas konkurrensmyndigheter, eftersom EU:s konkurrensregler inte är tillämpliga så länge som nationella tillsynsmyndigheter anser att de relevanta marknaderna tillhör deras respektive medlemsstater och omsättningsnivån ligger under tröskeln för EU:s konkurrensregler.
Trots detta har utskottet för ekonomi och valutafrågor lagt fram denna muntliga fråga till kommissionen för att uppmana den att spela en mer aktiv roll. Vi skulle vilja att kommissionen övervägde de olika scenarier som skulle kunna inträffa och utvärdera de effekter som de skulle kunna få på konkurrensen och prissättningen vad gäller noteringstjänster, börshandelstjänster, informationstjänster och inte minst, viktiga efterhandelstjänster, clearing och avveckling.
Vi känner till de noggranna studier som har genomförts av konkurrenskommissionen i Förenade kungariket och som har förberetts av British Office of Fair Trading. Den ståndpunkt som framträder i den utvärderingen är dock främst eller till och med uteslutande effekten på Förenade kungarikets marknad, och vi skulle vilja se att detta utvidgades i kommissionens utvärdering.
Ni kanske minns den chock som några mäklare inom nederländska säkra värdepapper förorsakade 2002-2003, när de utmanade Euronext Amsterdam att sänka priserna och tillhandahålla bättre tjänster, genom att leta efter en alternativ handelsplats med Deutsche Börse och LSE. Detta visade att konkurrens verkligen har betydelse. Detta karakteriserar vår nuvarande situation med en öppen integrerad EU-marknad med gränsöverskridande konkurrens. Frågan är om olika scenarier ökar denna tendens till konkurrens eller leder i motsatt riktning och tenderar att skapa monopol – situationer i vilka konkurrenslagstiftning på förhand skulle vara ett lämpligt svar, i förbigående sagt.
En annan relaterad fråga är reglerings- och övervakningsaspekten. I samma ögonblick som det eventuella övertagandet av LSE dök upp på finanstidningarnas sidor, började spekulationerna om var huvudkontoret för den sammanslagna enheten skulle ligga och vilken regleringsmyndighet som skulle få befogenhet att övervaka den. Detta var mer än spekulationer. Jag är böjd att tro att det låg sanning i historierna om att frågan om regleringssystemet var ett viktigt ämne i fusionssamtalen. Vem vet, det kanske till och med var en del av bakgrunden till upproret mot Deutsche Börses ledande ställning, som ni i Tyskland har sådana fina smeknamn för.
Som föredragande för flera betänkanden om omdömesgill övervakning och handlingsplanen för finansiella tjänster (FSAP), vågar jag inte ge uttryck för om jag föredrar något av de nationella regleringssystemen. Jag är avsevärt mer bekymrad över att det kommer att finnas kontraproduktiv konkurrens mellan nationella system, i stället för ytterligare samordning och samarbete. Det är ett av mina starkaste argument för en övervakare på EU-nivå. I det betänkande som jag utarbetade i utskottet för ekonomi och valutafrågor, och som antogs under det förra plenarsammanträdet, betonas detta åter som ett alternativ för den närmaste framtiden.
En sådan övervakare på EU-nivå borde verkställa tillämpningen av FSAP:s europeiska rättsliga ram, som utvecklats under tidigare år. När det gäller finansmarknadens del, som redan är överstatlig och fungerar gränsöverskridande och ofta sektorsövergripande, är ett av våra viktigaste budskap att skapa verklig konvergens i samband med tillämpningen av EU:s direktiv och verklig konvergens när det gäller övervakningspraxis, och därmed undvika tillsynsarbitrage och möjlig konkurrens om andra etableringsfaktorer som skatter och kostnader.
De möjliga effekterna av kommissionens ambitioner när det gäller integrering av finansmarknaderna samt regleringen och övervakningen av olika scenarier borde därför också utgöra en del av den utvärdering som vi efterfrågar. Mot denna bakgrund skulle jag vilja uppmana er att koncentrera er uppmärksamhet på scenarier där fusionsverksamhet inte är begränsad till enbart EU-länder. Det kan också finnas tänkbara scenarier i vilka New York-börsen och en annan nyligen inrättad börs förbunden med LSE eller, å andra sidan Euronext och Deutsche Börse, kanske går samman. Det kan då bli tal om en upplösning snarare än ytterligare konvergens i europeiska förordningar. Detta borde tas med i beräkningen i er utvärdering och i era förväntningar.
Det är synd att denna debatt hålls så sent, men jag tackar kommissionsledamoten för att hon är här och önskar Charlie McCreevy, som skulle ha varit här, all välgång med sin hälsa. Jag hoppas naturligtvis också att vi kan fortsätta debatten i utskottet. 
Neelie Kroes
   , – Fru talman! Kommissionen tackar den ärade ledamoten för hennes fråga. Det gläder mig verkligen, även om det är sent, att vi kan tala om denna mycket viktiga fråga.
Jag borde ha inlett med ursäkterna från min kollega, kommissionsledamot Charlie McCreevy. Han var mycket ledsen över att inte kunna vara här, men ni kan vara säkra på att hans tankar är med oss i denna debatt.
Kommissionen är medveten om de pågående projekten och diskussionerna på detta område och övervakar all utveckling. Den nationella och även, som Ieke van den Burg redan har nämnt, alleuropeiska konsolideringen och omstruktureringen inom denna sektor är marknadsstyrd.
En fusion av två eller tre av EU:s börser skulle ovillkorligen ha en betydande inverkan på marknadens struktur för EU:s aktiehandel och efterhandel. Kommissionen har för avsikt att upprätthålla sin roll som ledande drivkraft mot en integrerad EU-marknad för finansiella tjänster. Kommissionen är också positiv till den kombinerade interventionen från marknadskrafter och offentliga myndigheter för att garantera konkurrens mellan alla former av handelsplatser för värdepapper, inbegripet handel på reglerade marknader, liksom nyare handelsverktyg, som multilaterala handelsplattformar och internationalisering av ordningen i värdepappersföretag.
Fusioner inom denna sektor är föremål för tillsyn av normala tillsyns- och konkurrensmyndigheter. När det gäller tillämpande av rådets förordning (EG) nr 139/2004, koncentrationsförordningen, liksom konkurrensreglerna mer allmänt, skulle kommissionen vilja påminna om att dessa regler är lika giltiga för alla industrisektorer.
Kommissionen anser att de rådande bestämmelserna i koncentrationsförordningen tillåter effektiva och lämpliga utvärderingsförfaranden. Vi är övertygade om de nationella konkurrensmyndigheternas kapacitet när det gäller att genomföra utvärderingarna. Kommissionens enheter har kontakt med de berörda konkurrensmyndigheterna och har träffat ett antal intressanta parter, däribland möjliga anbudsgivare. Vanligtvis är det bättre ju mer man kan decentralisera eftersom dessa nationella konkurrensmyndigheter är mycket skickliga på att göra sitt arbete. Därför är jag vanligtvis för att de nationella konkurrensmyndigheterna gör sitt arbete. Det pågår mycket kontakt och diskussion inom nätverket, så det handlar inte om att de måste arbeta var och en på egen hand, utan de gör det tillsammans.
Den ärade ledamoten oroade sig för att en fusion skulle kunna pressa upp kontraktspriserna. Detta undersöks noga. En av de centrala frågorna i den undersökning som utförs av konkurrensmyndigheterna är att se till att en koncentrerad enhet inbegriper mekanismer som säkerställer att konkurrensregler respekteras, också på medellång och lång sikt.
Det är också värt att notera den ökade konkurrens som troligen uppstår till följd av direktivet om marknader för finansiella instrument, internationaliseringen och i synnerhet till följd av multilaterala handelsplattformar samt att kapitalmarknaderna blir alltmer globala. Vi får därför inte glömma möjligheten att fusioner leder till ökat nyskapande när det gäller produkter och tjänster som erbjuds investerare. Kommissionen kan inte ta ställning till ett enskilt företags beslut som fattas av New York-börsen och dess framtida strategier. Ieke van den Burg berörde frågan. I händelse av någon eventuell framtida fusion skulle normala bestämmelser gälla och, i den mån som det möjligen finns några tillsynsrelaterade bekymmer, så är det finansinspektionens uppgift att ta hand om dem. I detta avseende noterar kommissionen att av de viktiga börserna i Europa, inbegripet alla de parter som är inblandade i fusionsdiskussionerna kring Londonbörsen, redan är uppförda på listan som reglerande marknader inom EU. I Europa har vi funnit metoder för att säkerställa att tillsynsfunktioner hålls tillräckligt åtskilda från kommersiella intressen när det gäller börsverksamhet, och det finns ingen anledning att misstänka att detta inte skulle vara fallet på andra utvecklade marknader.
Jag skulle vilja tacka Ieke van den Burg för att ha nämnt denna fråga. Som den ärade ledamoten känner till har Förenade kungarikets konkurrensmyndighet Office of Fair Trading hänvisat fallen till konkurrenskommissionen, och detta motsvarar vad vi skulle kalla undersökningsfas 2 på EU-nivå. De nationella myndigheterna tar uppenbarligen denna fråga på största allvar, och kommissionen är övertygad om att de undersöker alla aspekter som potentiellt skulle kunna påverka konkurrensen. Detta illustreras – för att svara på den punkt som Ieke van den Burg har berört – av de frågor som tagits upp i deras underlag.
Detta skulle naturligtvis täcka avvecklingsverksamhet, som uttryckligen nämns i FTA:s beslut i de fall som hänvisades till konkurrenskommissionen.
Jag har bara en sak till att påpeka. Ni nämnde den nederländska situationen när det gäller säkra värdepapper, som vi båda känner till. Enligt min mening fungerade det inte; det var inte lyckat. Det var emellertid möjligt att det skulle ha kunnat fungera; det fanns potential. Det fanns konkurrens. Det beror på vad marknaden gör. Vi håller alltid ett öga på situationer som denna. Sådana saker kan ibland lyckas och ibland misslyckas. 
Talmannen.
   – Debatten är avslutad. 

