Az EU Afganisztánra és Pakisztánra vonatkozó új cselekvési terve (vita)
Elnök
A következő napirendi pont a Tanács és a Bizottság nyilatkozata az EU Afganisztánra és Pakisztánra vonatkozó új cselekvési tervéről.
Cecilia Malmström
a Tanács soros elnöke. - (SV) Elnök asszony! Azok a problémák, amelyekkel Afganisztánnak és Pakisztánnak szembe kell néznie, természetesen az egész világ számára aggodalomra adnak okot. Az erőszakos szélsőségek a régión túl is terjednek. Az Afganisztánban megtermelt és előállított kábítószerek az európai utcákra is eljutnak. Kötelezettségvállalásunknak az az egyik hajtóereje, hogy meg kell akadályoznunk, hogy Afganisztán és Pakisztán a terrorista tevékenységek és a szervezett bűnözés menedéke legyen. Ugyanakkor természetesen jobb országokat akarunk teremteni Afganisztán és Pakisztán népeinek lakhelyéül.
Nagyon sok figyelem irányul Afganisztánra. Országaink közül sok állomásoztat csapatokat és jelentős számú polgári személyzetet ebben az országban. Az afganisztáni helyzet megváltoztatása hatalmas kihívást jelent. Pakisztán is súlyos kihívásokkal néz farkasszemet. Nem lehet megoldani az afganisztáni konfliktust, ha ezzel együtt nem sikerül fogást vennünk a pakisztáni helyzeten, és fordítva.
Átfogó kezdeményezésre van szükség. Valamennyiünknek többet és jobban kell cselekednünk. Júniusban a Tanács felkérte a Tanács Főtitkárságát és a Bizottságot konkrét ajánlások és politikai prioritások előterjesztésére, a régióval kapcsolatos elkötelezettségünk megerősítése és fokozása érdekében. Ennek eredményeként született meg az EU afganisztáni és pakisztáni részvételének megerősítésére vonatkozó európai uniós cselekvési terv. Ezt októberben elfogadták. Meggyőződésem, hogy ez a cselekvési terv hasznos eszköz. Az alapvető stratégia már érvényben van. A cselekvési terv lehetővé teszi majd a számunkra a jelenleg használt eszközök kiigazítását, hogy megfeleljenek politikai prioritásainknak.
A terv a jelenlegi kötelezettségvállalásunkra épül, és számos prioritást határoz meg. Ezek azok a területek, amelyeken véleményünk szerint az EU intézkedései a leghatékonyabbak lehetnek. Ezzel megerősítjük kötelezettségvállalásunkat és egységes választ adunk azokra a kihívásokra, amelyekkel Afganisztánnak és Pakisztánnak szembe kell néznie. Ugyanakkor ezáltal azt is megüzenjük az érintett régiónak, hogy elszántan ki fogunk tartani. A regionális dimenzió nagyon fontos, ez az oka annak, hogy a cselekvési terv olyan nagy hangsúlyt helyez a regionális együttműködésre.
Afganisztán döntő jelentőségű időszakhoz érkezett. Nem kell tovább vitáznunk a választási eljárásról. Ezen már túl vagyunk. Sok kívánnivalót hagyott maga mögött, és reméljük, hogy ez nem fog megismétlődni. Meggyőződésem, hogy az afgán népnek is ez a véleménye. Az EU készen áll a még elvégzendő munka támogatására - többek között - az EU választási megfigyelőinek javaslatai alapján. Reméljük, hogy az új kormány hamarosan feláll. Ez lehetőséget kínál egy új napirend és új megállapodás elfogadására az afgán kormány és a nemzetközi közösség között. Karzai elnök székfoglaló beszédében új kezdetre tett ígéretet, amelyet mindenki örömmel fogadott. Reméljük, hogy a hamarosan megrendezésre kerülő londoni konferencia némi lendületet ad majd ennek az ügynek.
Az EU szilárd kötelezettségvállalást és vezetői fellépést vár el Karzai elnöktől és kormányától. Öt év változások nélkül szóba sem jöhet. Most annak biztosítására kell összpontosítanunk, hogy az afgán állam fokozatosan nagyobb felelősséget vállaljon, és emellett a nemzetközi közösség inkább támogató szerepet töltsön be. Ezen nem a kivonulást értem. A következő évben lényegesen nagyobb létszámú nemzetközi személyzet dolgozik majd Afganisztánban. Az Egyesült Államok további 30 000 fővel egészíti ki a már az országban lévő 68 000 katonáját. Más NATO-országok és szövetségesek további személyzetet, legalább 7000 embert ígértek a már ott tartózkodó 38 000 emberen felül.
Ezt a katonai kötelezettségvállalást össze kell egyeztetni a polgári kezdeményezésekkel. Nem lehet tartós katonai kivonulást elérni Afganisztánból a stabilitás polgári kereteinek létrehozása nélkül. A hatékony állami intézmények, jobb kormányzati formák, az alapvető jóléti szolgáltatások elérhetősége, a jogállamiság és a működő polgári állam legalább olyan fontos, mint a szilárd biztonság. Ezt senki sem kérdőjelezi meg. A biztonságnak, a felelősségteljes kormányzásnak és a fejlődésnek kéz a kézben kell haladnia. Hosszú távú kötelezettséget vállalunk Afganisztán felé. Az afgán népnek azonban gondoskodnia kell arról, hogy ne a nemzetközi szervezetek, hanem a saját kormánya hajtsa végre az életkörülmények javítását. Ez az egyetlen módja annak, hogy a lakosság visszanyerje a vezetőikbe vetett bizalmát. A nemzetközi közösség ott van. Többet kell tennünk és jobban. Támogatnunk kell a már zajló folyamatot - az afgánosítás folyamatát, ami annyira fontos az ország számára.
Ez alkotja cselekvési tervünk magvát. Megerősítjük az EU-nak az afgán képességek fejlesztésére irányuló erőfeszítéseit és együttműködünk a kormánnyal a hatékony állami intézmények előmozdítása érdekében, amelyek felelőssé tehetők helyi és regionális szinten egyaránt. Nagy hangsúlyt helyezünk a jogállamiság elvére, a felelősségteljes kormányzásra, a korrupció elleni harcra és az emberi jogi helyzet javítására. A mezőgazdaság és a vidékfejlesztés további prioritási területet alkot Európa számára. Nagyon fontos, hogy a vidéki térségekben élő afgánok nagy többségének javuljanak az életkörülményei. Arra is készen állunk, hogy támogassuk a harcok korábbi résztvevőinek az afgánok által vezetett rehabilitációs folyamatát. Alternatívákat kell felajánlani azoknak, akik a múltban részt vettek a konfliktusokban. Természetesen a választási rendszer támogatása is kiemelt helyen szerepelt a programban.
Szeretnék néhány szót szólni Pakisztánról is. Pakisztán alapos változásokon ment keresztül az elmúlt évek során. A 2008. évi választások helyreállították a demokráciát és a civil kormányzást. A demokráciába való átmenet elismerésre méltó volt. A demokrácia azonban jelenleg törékeny és instabil állapotban van. Ugyanakkor a pakisztáni tálibok a béke és a stabilitás valós fenyegetésévé váltak az országban. Alig telik el hét, amikor a tömegtájékoztatási eszközök nem számolnak be újabb öngyilkos támadásról. A múlt héten több mint négyszáz ember halt meg a militáns csoportok által végrehajtott támadásokban.
Az EU hozzá kíván járulni Pakisztán polgári intézményeinek támogatásához. Különösen fontos, hogy kövessük Michael Gahler, a 2008. évi választási megfigyelőnk ajánlásait. Ezek biztosítják a jövőbeni demokrácia, a választási reform és az intézményfejlesztés alapvető kereteit. A pakisztáni kormány tudja, hogy ezt meg kell tennie. Jeleznie kell felénk azokat a területeket, amelyeken szeretne velünk együttműködni. Az EU kidolgozza Pakisztánnal azt a stratégiai partnerséget, amely a 2009 júniusában megrendezett sikeres különleges csúcstalálkozó eredményeként született meg. Meg akarjuk erősíteni a demokráciát és meg akarjuk teremteni a stabilitást. Ezért dolgozunk a polgári állam létrehozása, a terrorizmus elleni harc és a kereskedelem érdekében. Magától értetődik, hogy ennek központi eleme egy működő kormány, amely elfogadja a népéért viselt felelősséget és az ország előrelépéséhez szükséges vezetői magatartást tanúsít.
A pakisztáni kormánnyal megkötött partnerséggel az EU támogatja az ország demokratikus intézményeinek és struktúráinak megerősítését. Ugyanezt fogja eredményezni a gazdasági fejlődés és a kereskedelem is. Üdvözöljük azt a tényt, hogy Pakisztán nagyobb felelősséget vállal a saját biztonságáért. Elvárjuk, hogy Pakisztán ugyanazt a hozzáállást tanúsítsa a terrorizmus minden formájával szemben, azokat a militáns szervezeteket is ide számítva, amelyek Pakisztán területét használják fel arra, hogy támadásokat indítsanak Afganisztánon belül. A kormánynak a pakisztáni tálibok elleni erőfeszítései pozitív lépésnek minősülnek. Ugyanakkor a polgári személyeket meg kell óvni, a nemzetközi jogot pedig be kell tartani. A kormánynak szem előtt kell tartania továbbá a humanitárius segélyek és az újjáépítés szükségességét az érintett térségekben.
További lépéseket kell tennünk az afganisztáni és a pakisztáni műveleteinkben. Az EU az eddigiekben is jelentős kötelezettségeket vállalt a régió kihívásai kapcsán, és továbbra is ezt fogja tenni. Nagy eredményeket értünk el mindkét országban - mind Afganisztán és Pakisztán, mind pedig a nemzetközi közösség erőfeszítései által. Stratégiák és dokumentumok önmagukban nem fognak javítani a helyzeten. Eljött az ideje, hogy cselekvésre váltsuk azokat, afganisztáni és pakisztáni partnereinkkel közösen.
Catherine Ashton
a Bizottság alelnökjelöltje. - Hadd kezdjem Afganisztánnal. Kapcsolataink most fontos ponthoz érkeztek. A jövőben nyújtandó támogatásainknak hozzá kell járulniuk egy olyan kormány létrehozásához, amely felelősségteljes magatartást tanúsít az afgán nép szükségleteivel és érdekeivel kapcsolatban. Mivel a helyzet nagyon ingatag, egyrészt a terepen uralkodó állapotok figyelembevételével kell dolgoznunk, másrészt viszont befolyásolnunk is kell az ottani viszonyokat. Erről szólnak azok a nemzetközi konferenciák, amelyek a jövő hónapban megrendezésre kerülő londoni konferenciával kezdődnek.
Készen állunk további erőforrások bevetésére. A Bizottság egyharmadával megemeli a fejlesztési segélyt, amelynek összege így 200 millió euró. Szükségünk van ezekre a többlet erőforrásokra az olyan sikerek megismétléséhez mint például az elsődleges egészségügyi ellátórendszer kiterjesztése az afgánok 80%-ára - ide számítva a nőkkel és a lányokkal szemben tanúsított sokkal jobb bánásmódot - és azt is, hogy a közelmúltban sikereket értünk el abban, hogy kiirtsuk a mákot a tartományokban. Tagállamaink arra nézve is kötelezettséget vállaltak, hogy segítenek rendőrségi képzési programunk megerősítésében.
De ez csak a kezdet. Mindezt egy következetes európai uniós hozzájárulás részeként kell megvalósítanunk, egy összehangolt nemzetközi válaszadás keretein belül. Ennek a válaszadásnak a középpontjába kell állítani az afgánoknak az ENSZ tevékenységében való részvételét.
A Tanács által októberben elfogadott cselekvési terv lehetőséget biztosít nekünk ennek megvalósítására. Az Egyesült Államok erőfeszítéseivel és a NATO biztonsági műveleteivel együtt ez határozott üzenetet küld a régió és a nemzetközi közösség számára kötelezettségvállalásunkról. Emellett természetesen illeszkedik a Karzai elnök által felállított prioritásokhoz, különösen a hatékonyabb kormányzás és a korrupcióellenes fellépés területén.
A terv megerősíti azt, hogy a kulcsfontosságú ágazatokat, ilyen például a jogállamiság elve és a mezőgazdaság, továbbra is szerepvállalásaink központi elemének tekintjük.
Már ma is támogatjuk a kormányt a kabuli tisztviselők készségeinek fejlesztése terén. Most fogjuk megkezdeni ezeknek a készségeknek a kiterjesztését a tartományokra, hogy ezzel is segítsük az afgán népet a saját ügyeik kezelésében, és hogy így gondoskodjunk arról, hogy a kormány - jól látható módon - biztosítson szolgáltatásokat a számukra.
A terv azt üzeni, hogy támogatjuk azoknak a lázadóknak az integrációját, akik hajlandóak reagálni Karzai elnök arra vonatkozó felszólítására, hogy működjenek együtt kormányával.
Az európai választásmegfigyelő misszió ma szintén benyújtja jelentését Kabulban, és szeretném kifejezni elismerésemet Berman úrnak és munkacsoportjának, amiért ilyen rendkívül nehéz körülmények között ilyen nagyszerű munkát végzett. Gondoskodnunk kell az utólagos feladatok ellátásáról, mivel egyértelmű, hogy a kormány és a politikai rendszer hitelessége a választási rendszer alapos átalakításától függ.
Befejezésül azt szeretném mondani Afganisztánról, de talán ez a legfontosabb, hogy ésszerűsítjük a terepen dolgozó szervezeteinket. Támogatásuk érdekében a tagállamok hozzáigazítják politikáikat az erőforrásokhoz, és remélem, hogy a lehető leghamarabb sikerül egységes beosztásban összevonnunk az EU különleges képviselőjének és az Európai Unió képviselete vezetőjének beosztását. Ez megkönnyíti majd egy következetes megközelítési mód felépítését, amely máshol is modellként szolgálhat majd.
Ami Pakisztánt illeti, legfontosabb szempontunk és érdekünk az, hogy Pakisztánban stabil, a terrortól mentes demokrácia jöjjön létre, és hogy az ország képes legyen csatlakozni szomszédaihoz a közös fenyegetésekkel szembeni fellépések területén.
A cselekvési terv kihangsúlyozza ezt, és épít az Európai Unió és Pakisztán között júniusban megrendezett csúcstalálkozón megszületett és érvényben lévő kötelezettségvállalásokra, ide számítva a humanitárius segítségnyújtást, az újjáépítési támogatást, a rendőrségnek és a bíróságoknak nyújtott segítséget, a demokratikus intézményeknek és a civil társadalomnak az emberi jogi helyzet javítását célzó megerősítését, valamint a kereskedelem és a társadalmi-gazdasági helyzet fejlesztésére irányuló megállapodásokat. Továbbra is támogatjuk a 2008. évi választásmegfigyelő misszió ajánlásainak végrehajtását.
A cselekvési terv jelentős támogatásban részesül a Bizottság 500 millió eurós pénzalapjának pénzügyi erőforrásaiból 2013-ig, emellett ott áll mögötte az Európai Beruházási Bank 100 millió eurós hitele, amely a megújuló energiaforrások fejlesztésére szolgál, valamint a kereskedelmi és politikai kapcsolataink elmélyítésére irányuló kötelezettségvállalásaink. A cselekvési terv emellett az ezekről a kérdésekről folytatott párbeszéd felerősítését is előírja, és a következő évben, a spanyol elnökség alatt meg kell rendezni egy második csúcstalálkozót.
A cselekvési terv emellett azt is leszögezi, hogy az Európai Unió felhasználja a regionális integráció területén megszerzett szakértelmét, hogy segítsen Afganisztánnak, Pakisztánnak és szomszédaiknak a gazdasági kapcsolatok beindításában, különösen Indiával. A jelenlegi feszültségeket nem lehet egyik napról a másikra megoldani, de el kell kezdenünk a bizalmatlanság leküzdését. Az ilyen jellegű regionális együttműködésből fakadó, a kereskedelem és a beruházások területén elérhető potenciális nyereségek mellett minden más eltörpül, amit az Európai Unió tehet.
Végezetül, az Afganisztánra és Pakisztánra vonatkozó terv végrehajtása az ezekkel az országokkal kapcsolatos jövőbeni kötelezettségvállalásaink szempontjából központi jelentőségű. Ez a tagállamok és az európai uniós intézmények közös vállalkozása, az első ilyen jellegű vállalkozás, amely - ha sikeresnek bizonyul -, hozzájárulhat a válságokra adott nemzetközi civil válaszok kialakításához, amelyeket mindeddig jelentős részben katonai szempontok alapján határoztak meg.
A cselekvési terv jelentős kötelezettségvállalást alkot nemcsak Afganisztánnal és Pakisztánnal, hanem Dél- és Közép-Ázsia egészével szemben is. De a megvalósítandó ötleteknél többre van szükségünk: szükségünk van a megfelelő emberekre és a megfelelő készségekre is, nekik pedig biztonságra van szükségük munkájuk elvégzéséhez. A befogadó országok kormányainak erősebb politikai kötelezettségeket kell vállalniuk, és erősebb kohézióra van szükség az adományozók között, a tagállamok közötti belső kohéziót is ide számítva.
Dél-Ázsiának nap mint nap szembe kell néznie a szélsőségekkel, legyen szó akár a helmandi csatamezőről, akár Pesavar, Lahore és Ravalpindi utcáiról. Nem fogjuk tudni kizárólag katonai eszközökkel kezelni ezt a helyzetet, hanem emellett hozzá kell járulnunk egy biztonságos környezet létrehozásához is, amely mentes a szélsőségeket tápláló feszültségektől és egyenlőtlenségektől.
Európa a saját tapasztalatai alapján sok mindent fel tud ajánlani. A cselekvési terv lehetőséget biztosít nekünk arra, hogy mások megsegítése érdekében felhasználjuk ezeket a tapasztalatokat, és remélem, hogy a Parlament ezt támogatni fogja.
Ioannis Kasoulides
a PPE képviselőcsoport nevében. - Elnök asszony! Afganisztánban a tálibok legyőzése volt a cél, mert ez az ország biztos menedéket nyújtott az Al-Kaidának. Afganisztán ma már nem biztos menedék, de a tálib felkelést nem sikerült legyőzni, mert bebizonyosodott, hogy a győzelmet nem lehet kizárólag katonai eszközökkel elérni, és hogy a katonai erőre történő túlzott támaszkodás és a felkelők megölése kontraproduktív volt.
A stratégia eltolódott a lakosság védelme, az afgán biztonsági képesség felépítése, a felelősségteljes kormányzás központi és különösen helyi szinten történő előmozdítása, valamint a fejlesztés elősegítése irányába. Ebben az összefüggésben az afgánok által vezetett megbékélési folyamatnak bátorításra van szüksége a tálibok azon rétegei esetében, akik a sajátos körülmények miatt a rossz oldalra kerültek.
Az EU cselekvési terve foglalkozik mindezekkel a kihívásokkal, és az EU fontos szerepet játszhat a civil területeken. Én azonban arra számítottam, hogy nagyobb hangsúlyt helyezünk a narkotikumok kérdésére - Ön említést tett erről, miniszter asszony -, és keményebb figyelmeztető szavakat vártam a korrupció és a rossz kormányzás kapcsán.
Ami Pakisztánt illeti: igent mondunk a cselekvési tervre. A két eset szorosan összefonódik egymással, és bármelyik ügy csak akkor lehet sikeres, ha mindkettő sikeresnek bizonyul. Pakisztánt olyan helyzetbe kell hoznunk, hogy megfelelő harcot folytathasson az Afganisztán felől behatoló lázadókkal szemben. És végül: diplomáciai lépésekre is szükség van az India és Pakisztán közötti örökös bizalmatlanság elkerülése érdekében, amely lassan az átfogó siker akadályává válik.
Roberto Gualtieri
az S&D képviselőcsoport nevében. - (IT) Elnök asszony, miniszter asszony, főképviselő úr, hölgyeim és uraim! Az Európai Parlament ezzel a vitával hozzá kíván járulni ahhoz a párbeszédhez, amely Európának egy olyan régióban betöltött szerepköréről folyik, amely kritikus jelentőségű a teljes bolygó biztonsága és stabilitása szempontjából.
Az Obama elnök által bejelentett új katonai stratégia és az ISAF-országok külügyminiszterei által ezt követően tett nyilatkozat még egyértelműbb megfogalmazása összekapcsolja az új csapatok küldését a lakosság védelmének, valamint a biztonsági erők és az afgán intézmények képességei megerősítésének elsődleges céljával. Ez az örömmel fogadott változás figyelembe veszi a hagyományos katonai erőfeszítések céltalanságát - azt is ki merem jelenteni, hogy kontraproduktivitását -, amelyek kizárólag a tálib gerillák tevékenységeinek elfojtására összpontosítottak.
Ha azonban azt akarjuk, hogy ez az új irányvonal produktív legyen és elindítsa a biztonságos, virágzó, stabil és ezért önálló Afganisztán felé vezető átmenetet, akkor teljesen nyilvánvaló, hogy a nemzetközi közösség beavatkozása katonai dimenziójának együtt kell járnia a polgári és politikai fronton vállalt növekvő kötelezettségvállalással. Az egyik oldalon elő kell mozdítanunk a gazdasági fejlődést és erősítenünk kell az intézményeket, a kormányzást és a jogállamiság elvét, a másik oldalon pedig támogatnunk kell a belső megbékélés folyamatát és segítenünk kell a pakisztáni helyzet stabilizálódását.
Itt találjuk meg az Európai Unió helyét és szerepét. Európa már hosszabb ideje jelentős kötelezettségeket vállal ebben a régióban: évi egymilliárd euró Afganisztánban, 300 millió euró Pakisztánban, az EUPOL misszió, amely személyzeti problémái ellenére is felbecsülhetetlen munkát végez, a nemzetközi megfigyelő misszió, és természetesen az egyes államoknak az ISAF-misszióban vállalt kötelezettségei.
Ennek ellenére Európa azzal kapcsolatos képességei, hogy jelentős változásokat érjen el ebben a régióban, határozottan kevésnek tűnnek az erre fordított emberi és pénzügyi erőforrások nagyságához mérten. Ezért meg kell erősítenünk vállalásunkat, más szavakkal, Európa vezető szerepét, és következetesebbé és hatékonyabbá kell azt tennünk a polgári stratégia és a politikai vállalkozás szempontjából. Ebből a szempontból a cselekvési terv fontos előremutató lépést alkot, és a Szocialisták és Demokraták Progresszív Szövetsége Európai Parlamenti Képviselőcsoportja támogatja azt és igényli annak határozott végrehajtását.
Ugyanakkor szeretnénk tudni, hogy a tervben megfogalmazott célkitűzések megkövetelik-e ad hoc intézkedések azonosítását és azt, hogy újragondoljuk az európai biztonság- és védelempolitika EUPOL-missziója céljainak kiterjesztését és eszközeinek megerősítését. Az Európai Parlament készen áll arra, hogy felajánlja támogatását az Európai Unió cselekvéséhez mindezeken a frontokon.
Pino Arlacchi
az ALDE képviselőcsoport nevében. - Elnök asszony! Azért vagyunk itt, hogy az EU Afganisztánnal és Pakisztánnal kapcsolatos cselekvési tervével foglalkozzunk. A Parlament Külügyi Bizottsága lehetőséget adott nekem arra, hogy az Afganisztánnal kapcsolatos új stratégia előadója legyek.
Új stratégiára van szükségünk - vagy talán egyszerűen szükségünk van valamilyen stratégiára - a civil oldalon, mivel egészen mostanáig az EU beavatkozása ebben az országban nem volt kellően koherens, és a jelek szerint csak nagyon korlátozott hatást gyakorolt. Attól tartok, Ashton asszony, hogy nem oszthatom az Ön Afganisztánnal kapcsolatos bevezető nyilatkozatát, mivel túlzottan általános, túlzottan bürokratikus, túlzottan fókuszálatlan - a jelenlegi cselekvési tervhez hasonlóan. Meggyőződésem szerint a Parlamentnek hozzá kell járulnia ahhoz, hogy ez a stratégia erőteljesebb és koherensebb legyen.
Összeszedem az összes szükséges információt. Először is azt kell mondanom, hogy még a legalapvetőbb adatok megszerzése is nagyon nehéz arról, hogy az EU mennyit költött el Afganisztánban a 2001. évi megszállás után, hova jutottak el az európai uniós segélyek és mennyi eredményt lehet ezeknek tulajdonítani. Tudjuk, hogy csaknem egymilliárd eurót költünk el ott évente, ami roppant nagy összeg. Az afgán GDP alig 6,9 milliárd eurót ér el. Polgári védelmi segítségnyújtásunk így az éves afgán GDP-nek több mint 20 százalékát teszi ki, ez az összeg pedig megfelelő felhasználás esetén elegendő lenne az ország sorsának megfordítására.
Másodszor: az új afganisztáni stratégia összeállítására irányuló kísérletemet azzal fogom kezdeni, hogy megpróbálom meghatározni, az eddigiekben melyek voltak az EU érdekei és mit kell az EU érdekeinek tekinteni ebben a térségben. Jelentésem egy részében az ópiummák termelésének az alternatív fejlesztési stratégia útján történő megszüntetésére fogok összpontosítani.
Jean Lambert
a Verts/ALE képviselőcsoport nevében. - Elnök asszony! Úgy gondolom, hogy a cselekvési tervnek vannak bizonyos üdvözlendő elemei, de amint erre képviselőtársaim helyesen rámutattak, számos kérdésre nem ad választ.
Úgy gondolom, hogy amikor ezt vizsgáljuk, mindig annak a problémának a szempontjából tesszük ezt, hogy alábecsültük és időnként még mindig hajlamosak vagyunk alábecsülni a sok halálesetnek a mindennapi realitását az Afganisztánban és Pakisztánban élő emberek számára, például a hazara népesség ellen elkövetett célzott gyilkosságokat Pakisztán egyes részeiben, a lányiskolák, a rendőrség és sok más célpont ellen elkövetett támadásokat.
Az afgán rendőrséget a közelmúltban alapvetően a tálibok ágyútöltelékeként írták le előttünk. Úgy gondolom, hogy közülünk sokan még mindig azon tűnődnek, valójában mit is akartunk elérni a bevonulással. Ami a nemzetközi válaszadást illeti, örömmel hallottam, hogy a biztos asszony az együttműködés elindításáról beszélt, és különösen örültem India megemlítésének. A regionális megközelítési mód nagyon fontos, és nagyon szeretném hallani, hogyan tervezzük kezelni a valós feszültségek más területeit, ilyen például Kasmír, amely az afgán nagykövet korábbi beszámolója szerint valós problémát jelent mindenben, amit a régióban élő emberek megpróbálnak megtenni.
Ezenkívül - különösen Pakisztánban - meg kell vizsgálnunk, milyen területeken tudunk hatékony támogatást felkínálni a lakóhelyét elhagyni kényszerült sok ezer személynek, és tanulnunk kell abból, hogy nem vállaltunk szerepet azokkal kapcsolatban, akiket a múltban a vákuum kitöltése céljából áttelepítettek Pakisztán és Afganisztán határaira. Ezért valóban oda kell figyelnünk az oktatásra, és annak a népességnek a szükségleteiről is gondoskodnunk kell, akik a lakóhelyüket elhagyni kényszerült személyekkel is törődnek.
Charles Tannock
az ECR képviselőcsoport nevében. - Elnök asszony! Nem engedhetjük meg magunknak azt, hogy hagyjuk kudarcot vallani az afganisztáni NATO-ISAF katonai missziót. Ha megvan a kellő politikai akarat, a megfelelő katonai felszerelések, és ha több katonát küldünk a terepre az összes tagállamból, akkor a NATO képes lesz legyőzni a tálibokat, és ezt természetesen társítanunk kell egy, a szívre és az észre ható kampánnyal is. Viszont a szomszédos ország, Pakisztán egy kialakulófélben lévő potenciális katasztrófa - egy atomfegyverrel rendelkező állam, amelyet az iszlám radikalizálódás, a korrupció és a gyenge vezetés csapásai sújtanak, és amelyet stratégiai okokból ennek ellenére is támogatnunk kell.
De például a pakisztáni ISA egyes elemeiről régóta gyanítják, hogy hallgatólagosan támogatja az afgán tálibokat, és csak vonakodva vesznek tudomást ennek a hozzáállásnak a hazai veszélyeiről. Az a fenyegetés, amelyet Pakisztán India és Kasmir számára jelent - különösen azáltal, hogy menedéket nyújt terroristáknak -, az egész régió számára is súlyos veszélyforrásnak számít.
Ha Pakisztán továbbra is szeretne katonai segélyeket kapni az EU országaitól a lázadások leveréséhez, a terroristák dzsihádjai ellen, és ha gazdasági támogatásban is akar részesülni az EU részéről, akkor kőkemény garanciákat kell nyújtania arra nézve, hogy ezeket a segélyeket nem fogja az indiai határon állomásozó hagyományos haderőinek megerősítésére fordítani.
És végül: Pakisztán és Afganisztán instabilitása éles kontrasztként áll előttünk India, demokratikus szövetségesünk és partnerünk stabilitásával és mérsékelt magatartásával, amely megérdemli az EU teljes támogatását.
Willy Meyer
a GUE/NGL képviselőcsoport nevében. - (ES) Elnök asszony, alelnökjelölt asszony! Képviselőcsoportom soha nem támogatta az Egyesült Államok előző elnökének, Bush úrnak az Afganisztánnal kapcsolatos stratégiáját. Mi ezt soha nem támogattuk, és az idő minket igazolt.
Afganisztánt jelenleg egy korrupt, illegitim kormány irányítja, ártatlan áldozatok halnak meg, és a nők helyzetében semmiféle változás nem következett be. Ezért logikus lenne a stratégiaváltás, és nagyon sajnáljuk, hogy Obama elnök a katonai megoldás mellett döntött, és további 30 000 katonát akar az országba telepíteni. Meggyőződésem, hogy az Európai Uniónak nem szabad követnie ezt az irányvonalat, mivel fennáll annak valós kockázata, hogy ezzel egy új Vietnámot hozunk létre a 21. századi Afganisztánban.
A történelem Afganisztánban szemléltette, hogy van olyan helyzet, amelyre nem létezik katonai megoldás. Fokozni kell az együttműködést, és fokozni kell a diplomáciai megoldásra irányuló erőfeszítéseket. Magában a konfliktusövezetben, geostratégiai szempontok szerint úgy kell döntenünk, hogy tiszteletben tartjuk a nemzetközi jogot Afganisztán belső problémáinak megoldása során.
Nicole Sinclaire
az EFD képviselőcsoport nevében. - Elnök asszony! Néhány héttel ezelőtt abban az örömben lehetett részem, hogy találkozhattam a brit haderők Afganisztánból visszatért néhány egységével, és újra meg újra hallottam ugyanazt a történetet arról, hogy mennyire rosszul voltak felszerelve. Az Egyesült Királyság ennek ellenére napi 45 millió angol fontot fizet ki ennek a korrupt intézménynek a fenntartására. Ennek a pénznek egy részét okosabban is fel lehetett volna használni az Afganisztánban állomásozó haderőink felfegyverzésére, amelyek kiképezik az afgán rendőri erőket stb.
Amint néhányan nagyon helyesen megjegyezték, ez a világ egyik nagyon fontos területe, és egy olyan terület, ahol előrehaladást kell elérnünk.
Nekem a külügyi főképviselő, a Cathy "mosom a kezeimet és a tarsolyom is üres” Ashton tapasztalatlanságával van problémám. Tapasztaltabb emberre van szükségünk. Semmiféle külügyi tapasztalattal nem rendelkezik; nem volt külügyminiszter, de szerintem még részmunkaidős utazó megbízott sem volt. Ugyan már! Ez egy érzékeny természetű munkakör, amelyben jobbító céllal változtatásokat kell végrehajtani, és ő ehhez egyszerűen nem eléggé tapasztalt.
Andrew Henry William Brons
Elnök asszony! A Tanács Afganisztánnal kapcsolatos következtetései első pillantásra örömmel fogadott kontrasztnak tűnnek az Egyesült Államok és az Egyesült Királyság harcias magatartásával szemben. De alaposabban megvizsgálva azonban csak a naivitás és a cinkosság elegyét találjuk a módszereikben. A Tanács súlyos naivitást tanúsít azzal, hogy a nyugati demokrácia törékeny virágát megpróbálja átültetni az afgán törzsi rendszer sivár talajába. A társadalom vertikális tagozódásai és a törzsi összetartásnak a személyes döntések feletti dominanciája ezt lehetetlenné teszi. Meg akarja szüntetni a korrupciót, de egyszerűen nem érti, hogy semmi esélye sincs annak, hogy az objektív véleményalkotás, valamint a pénzügyek és az erőforrások feletti döntések bürokratikus modelljét tiszteletben tartják. Ennek nem az az oka, hogy az afgánok körében népbetegség a becstelenség, hanem az, hogy az afgán törzsi társadalom a családról és a törzsről való gondoskodást magától értetődő erénynek tartja.
A Tanács meg akarja akadályozni az ópiummák termelését. Ám a táliboknak a kormányból történő eltávolítása nem a legjobb módszer volt a máktermelés csökkentésére. A tálib kormány 90%-kal csökkentette a máktermelést, de Afganisztán inváziója után Afganisztán újból a világ vezető ópiumtermelőjévé vált. A jelentés ezt mondja: "Az afganisztáni bizonytalan helyzetet nem lehet kizárólag katonai eszközökkel megoldani”. Ez csak azt jelentheti, hogy a katonai fellépés a részvétel jogszerű részét alkotja. Véleményem szerint ez nem így van. Három háborút veszítettünk el Afganisztánnal szemben a 19. században és a 20. század elején; most már valóban meg kellene értenünk ennek tanulságait.
A tálibok elnyomják a nőket, semmibe veszik a demokráciát és megölik a brit katonákat: valóban nagyon kellemetlen ez a szervezet. De megakadályozhatjuk, hogy holnap is megöljenek brit és szövetséges katonákat, ha kivonjuk onnan csapatainkat. Ezt a gyilkos, céltalan háborút egyszerűen nem lehet megnyerni.
José Ignacio Salafranca Sánchez-Neyra
(ES) Elnök asszony! A nemzetközi közösségnek, és nemcsak az Egyesült Államoknak, van egy problémája Afganisztánban. Obama elnöknek három hónapjába került egy globális stratégia felállítása McChrystal tábornok riasztó jelentésére adott válaszként.
Közismert tény, hogy az új stratégia tartalmazza a katonai jelenlét rövid távú megerősítését, a 2011. évi kivonulást, a biztonsági szempontoknak az afgán haderőkre történő fokozatos átruházását, a polgári és a katonai erőfeszítések jobb összehangolását, és a nagy városokra történő összpontosítást.
Most pedig, Ashton asszony, meg kell oldani egy európai válasz megfogalmazásának és meghatározásának hatalmas kihívását, főleg a londoni konferencián. Nyilatkozatában Ön két kulcsszóra hivatkozott. Azt mondta, hogy válaszunkat egyeztetnünk kell más nemzetközi szervekkel, és támogatjuk az Egyesült Nemzetekkel történő egyeztetést. Azt is mondta, hogy válaszunknak koherensnek kell lennie.
Két megjegyzést szeretnék tenni ezzel kapcsolatban, Ashton asszony. 2005-ben abban a kiváltságban lehetett részem, hogy én vezethettem egy parlamenti választásmegfigyelő missziót, és lehetőségem nyílt arra, hogy találkozzam a Nemzetközi Biztonsági és Támogató Erők (ISAF) parancsnokával, Graziano altábornagy úrral, akinek megbízatása az ENSZ Ideiglenes Libanoni Haderejénél (UNIFIL) hamarosan lejár. Az a 44 ország, amely ma részt vesz az ISAF tevékenységeiben (ezek közül 28 NATO-ország) egy meglehetősen heterogén haderőt alkot, amely nem képes hatékony választ adni a lázadók ellen folytatott jelenlegi harcokban.
A második létfontosságú szempont az, Ashton asszony, hogy egy háborút nem lehet megnyerni - és jelenleg háború zajlik Afganisztánban -, ha a polgári lakosság nem áll a mi oldalunkon, a nemzetközi koalíció oldalán. Meggyőződésem, Ashton asszony, hogy az Európai Unió egyik legfontosabb célkitűzéseként arra az erőfeszítésünkre kellene összpontosítanunk, amely az Európai Unió egymilliárd eurójának felhasználásával arra törekszik, hogy a mi oldalunkra állítsa a polgári lakosságot.
Richard Howitt
Elnök asszony! Hadd kezdjem azzal, hogy megemlékezem a 23 éves Adam Drane címzetes őrvezetőről, az Angol Királyi Ezred katonájáról, aki az én választókerületemben fekvő Bury St Edmunds városból származott, és aki december 7-én meghalt Helmand tartományban, a brit fegyveres erők ebben az évben megölt századik katonájaként.
Adam családjára és mindazokra az európai, afgán és pakisztáni családokra kell most gondolnunk, akik hasonló veszteséget szenvedtek el.
Ilyen áldozatokkal szembenézve nekünk, a Parlament képviselőiként kötelességünk gondoskodni arról, hogy minden tőlünk telhetőt megtegyünk az afganisztáni béke és jólét előmozdításáért. Ha komolyan akarjuk venni az új lisszaboni változásokat és a megfelelő közös európai uniós külpolitikát, akkor az afganisztáni küzdőtér a legsürgősebb hely, ahol be kell bizonyítanunk saját magunknak először is azt, hogy képesek vagyunk gondoskodni az egyes tagállamok új stratégia mögött álló tevékenységeinek megfelelő összehangolásáról, másodszor pedig azt, hogy üdvözöljük Ashton főképviselő asszony azzal kapcsolatos mai kötelezettségvállalását, hogy a következő évnek egészen az elején lesz egy átütő képességekkel rendelkező új, kettős szerepet betöltő képviselőnk Afganisztánban. Ez egyrészt annak próbája, hogy az EU képes-e hatékonyabban működni a szerződés alapján, másrészt Afganisztánnal kapcsolatos jövőbeni eltökéltségünk mutatója.
Végül, ennek kapcsán, a tagállamoknak gondoskodniuk kell arról, hogy az EUPOL toborozza a megígért 400 rendőrtisztet; ez megkerülhetetlen annak biztosításához, hogy Afganisztán saját rendészeti szolgálatai képesek legyenek munkájukat megfelelően ellátni.
Charles Goerens
(FR) Elnök asszony! Szeretném félreérthetetlenül kijelenteni, hogy teljes mértékben elutasítom Sinclaire asszony megjegyzéseit, amelyeket az előbb Ashton asszonyról mondott.
Elnök asszony! Négy gyermekből egy nem éri meg az ötéves kort Afganisztánban, abban az országban, amelyet szociális és egészségügyi hiányosságok jellemeznek, amelyek mellett még a demokratikus és mindenekfelett a biztonsági hiányosságokat is megemlíthetjük. A Pakisztánnal való konfrontáció valószínűsége ösztönzést kínál a táliboknak a mozgósításra, és rávilágít arra, hogy regionális szempontból kell foglalkoznunk Afganisztán problémáival. Ehhez még azt is hozzá kell tennünk, hogy mivel a helyzetet pusztán katonai eszközökkel nem lehet megoldani, ez különleges szerepkör betöltésére predesztinálja az eszközök gazdag tárházával rendelkező Európai Uniót.
A NATO, amely az elsődleges felelősséget viseli a katonai vonatkozásokért, elérte lehetőségeinek korlátait az afgán kihívással szemben. Nyilvánvaló, hogy az Európai Unió humanitárius tevékenységei, együttműködése, fejlesztési eszközei és hatékonyabban működő diplomáciája sem garantálhatja a sikert, de ettől a támogatástól megfosztva a NATO tevékenysége kudarcra van ítélve.
Reménykednünk kell abban, hogy mindezeknek az elemeknek egy új kombinációja ígéretesebb kilátásokat eredményez majd az afgán polgároknak. Bár az Európai Unióra hatalmas felelősség nehezedik a jelenlegi helyzetben, a továbbra is korrupt, megosztott és szervezetlen Afganisztán felelőssége nyomasztó.
Ne feledkezzünk meg arról, hogy az Afganisztánnak felkínált partnerség csak akkor lehet sikeres, ha a polgárok jelentős része támogatja országuk újjáépítését. Bár ez roppant nagy feladat, nem adhat okot arra, hogy hátradőljünk és odavessük ezeket az országokat a mindenféle fundamentalisták zsákmányának.
Nicole Kiil-Nielsen
(FR) Elnök asszony! Igen, ki kell szabadulnunk az afgán csapdából, amelybe a George Bush által követett politika miatt beleestünk. Ám nem az a kérdés, hogy mikor, hanem az, hogy hogyan vonuljunk ki Afganisztánból.
Ha nem kérdőjelezzük meg a nemzetközi közösség által elkövetett számtalan hibát, akkor kitesszük magunkat annak a veszélynek, hogy teljesen elveszítjük az afgán lakosság bizalmát és támogatását, a tálibok javára. A humanitárius segítségnyújtás és a fejlesztési segélyek militarizálódásának véget kell vetnünk, mivel zavart kelt az emberek gondolkodásában és hitelteleníti a nem kormányzati szervezeteket.
Erősebben kell támaszkodnunk a kialakulófélben lévő civil társadalomra és az afgán reformmozgalomra. Miért van jelen Európa Afganisztánban? Azért, mert az Egyesült Államok azt mondta, vagy azért, hogy megszabadítsa ezt az országot a maradiságtól és az erőszaktól? Meg kell erősítenünk a leghatékonyabb afgán szervezeteket, prioritásként kell kezelnünk a közszolgáltatásokban - oktatás, egészségügy és közlekedés - végrehajtott beruházásokat és támogatnunk kell a helyi hatalmak által gyakorolt felelősségteljes kormányzást, mivel ezeknek az országoknak a kultúrája megköveteli tőlünk, hogy figyelembe vegyük a nemzet állapotának relevanciáját. Európának támogatnia kell például Habiba Sarabit, Bamiyan tartomány kormányzóját. Az ő kinevezése úttörő jellegű ennek az országnak a történelme során, ahova - emlékezzenek vissza - 2001-ben azért mentünk el, hogy segítséget nyújtsunk a női népességnek.
Geoffrey Van Orden
Elnök asszony! Az EU Afganisztánra és Pakisztánra vonatkozó cselekvési tervét olvasva az ember azt képzeli, hogy az egész helyzetet az EU tevékenységei határozzák meg.
Meggyőződésem, hogy az Európai Unió képes hasznos és gyakorlatias módon hozzájárulni a helyzethez, de ezt bele kell illeszteni egy szélesebb nemzetközi erőfeszítés összefüggéseibe, és bizonyos konkrét tevékenységekre kell összpontosítani, ahol az EU részvétele valós értéket képes létrehozni. Ez a helyzet túl komoly ahhoz, hogy az EU csak pózoljon. Egy jó tucatnyi oldalból álló dokumentumban alig négy rövid, az Egyesült Államokra vonatkozó hivatkozást találtam, és ami talán még ennél is fontosabb, csak egy NATO-ra utaló hivatkozást, pedig tulajdonképpen a NATO ISAF misszió játszik központi szerepet a teljes vállalkozás sikerében.
Biztonság és stabilitás nélkül nem lehet felelősségteljes kormányzásról vagy tényleges tartalommal bíró újjáépítési és fejlesztési programról gondoskodni.
Ami a civil oldalt illeti, az európai országok és maga az EU 8 milliárd eurót pumpált Afganisztánba 2001 óta, de ez a roppant nagy összeg a jelek szerint nem sok változást idézett elő; van bármilyen fogalmunk arról, hogy ebből a pénzből mennyi ment veszendőbe?
Átfogó nemzetközi tervre van szükség Afganisztánra és Pakisztánra nézve, de még nem látom, hogy az EU hozzájárulása hogyan illeszkedik bele ebbe a szélesebb nemzetközi kötelezettségvállalásba.
Cornelia Ernst
(DE) Elnök asszony! Ma, nyolc év eltelte után valamennyien tudjuk, hogy a katonai erőre épülő korábbi afganisztáni stratégia lényegében kudarcot vallott. A katonai műveletek, valamint az elégtelen polgári célú erőforrások közötti kiegyensúlyozatlanság közvetlenül megakadályozta az afganisztáni életfeltételek bármilyen javítását.
Így tehát az Egységes Európai Baloldal/az Északi Zöld Baloldal Képviselőcsoportjának az a legfontosabb üzenete, hogy radikális stratégiaváltásra van szükségünk. Radikális stratégiaváltásra van szükségünk, amely eltávolodik a katonai stratégiától, és mindenekfelett egy emberközpontúbb stratégia felé közelít. Az afgánok negyven százaléka munkanélküli és több mint a fele a legteljesebb nyomorban él, mindenféle egészségügyi ellátás vagy megfelelő oktatás nélkül. A szociális kérdéseket kell a középpontba állítani, és ezt várom el a Tanácstól, a Bizottságtól és minden érintett szereplőtől.
Ez természetesen kiterjed a felelősségteljes kormányzás javítására, a mezőgazdaság megerősítésére és a volt tálib harcosok integrálására. De ezt most nagyon őszintén mondom Önöknek: ha csak félmunkát végzünk ebben a tekintetben és újból a katonai erőre támaszkodunk, akkor ezzel elpazaroljuk esélyeinket. Kezdünk kifutni az időből!
Philippe Juvin
(FR) Elnök asszony! Meggyőződésem, hogy meg kell próbálnunk néhány egyszerű ötlettel előállni ezeknek a rendkívül bonyolult ügyeknek a tekintetében.
Első kérdésem nagyon egyszerű: Miért mentünk Afganisztánba? Egyetlen célkitűzéssel mentünk el Afganisztánba: hogy leromboljuk az Al-Kaida kiképzőtáborait, a nemzetközi terrorizmus támaszpontjait, amelyek veszélyeztettek bennünket és veszélyeztették a régió stabilitását. Ezek a táborok ma már nem léteznek.
Második megfigyelésem az, hogy sajnálatos módon, akár tetszik ez nekünk, akár nem, az Afganisztánba telepített nyugati csapatokat egyre inkább megszálló, nem pedig baráti haderőknek tekintik. Ez egy súlyos, mindennapos probléma, amelyet szem előtt kell tartanunk. Akik ennek az ellenkezőjét állítják, azokat felkérem, hogy menjenek el és nézzék meg, mi folyik abban az országban.
A harmadik pont az, hogy a biztonsági helyzet jelentősen romlott. 2004-ben még lehetett gyalog közlekedni Kabulban. Kabul ma egyetlen hatalmas megerősített tábor. Ezért ha nem tanulunk a terepen végrehajtott műveletek hibáiból, és végeredményben csak a régi módszereket alkalmazzuk, akkor elkerülhetetlenül meg fogjuk ismételni ezeket a kudarcokat.
Mi következik mindebből? Meggyőződésem szerint valójában el kell ismernünk azt, hogy leszereltük az Al-Kaidát - ez egy valós megállapítás -, és hogy ki kell vonulnunk. Vajon kivonulhatunk-e most azonnal, még ma? Nem, mivel ha kivonulunk, akkor ezzel kétségtelenül hatalmas zűrzavart idéznénk elő, és talán még azok a táborok is újból megjelennének, amelyek ellen harcolunk. Ezért kivonulásunkat bizonyos feltételekhez kell kötnünk.
Először is, amint ezt mindenki mondja, át kell adnunk a kulcsokat maguknak az afgánoknak; gondoskodnunk kell arról, hogy a konfliktus afgán konfliktus legyen. Másodszor, meg kell teremtenünk a párbeszédet az összes lázadóval, és figyeljék meg, hogy nem azt mondtam, hogy "a tálibokkal”, mert a "tálib” szó erősen korlátozó jellegű. Harmadszor, el kell fogadnunk egy távolról sem tökéletes szociális szintet. Ne gondoljuk azt, hogy a mi európai kritériumainkat kell Afganisztánra alkalmaznunk. Ezt el kell fogadnunk.
Elnök asszony! A katonai műveleteket mindig nehezebb befejezni, mint elkezdeni, és annak érdekében, hogy képesek legyünk befejezni, szem előtt kell tartanunk az eredeti célkitűzést, ami az Al-Kaida táborainak lerombolása volt. Ezt mára már megtettük.
Ana Gomes
(PT) A Tanács azt állítja, hogy az afganisztáni és a pakisztáni helyzet közvetlen hatást gyakorol Európára. Valójában ez az az alapvető üzenet, amelyet őszintén és bátran meg kell tudnunk értetni Európa polgáraival. Ebben a vonatkozásban üdvözlöm az EU Afganisztánra és Pakisztánra vonatkozó új cselekvési tervét, amely egy hatalmas kapacitásépítési programba történő beruházást is magában foglal az afgán közigazgatás minden szintjén.
Ennek a cselekvési tervnek az Európa afganisztáni erőfeszítései egységesítésének eszközeként történő hatékony végrehajtása az egyetlen mód arra, hogy hozzájáruljunk ahhoz az államépítéshez, amely szükséges ahhoz, hogy véget vethessünk a háborúnak és az elmaradottságnak. Európa nem hagyhatja magukra az afgánokat, de nem azért, mert az amerikaiak így döntöttek. A nemzetközi katonai és polgári jelenlétre még sok éven keresztül szükség lesz.
Végezetül, erősen elítélem a francia kormánynak azt a döntését, hogy erőszakkal hazatelepíti azokat az afgánokat, akik elmenekültek az országukban zajló háború elől.
Reinhard Bütikofer
(DE) Elnök asszony! Ha van valami, amire valóban nincs szükségünk az Afganisztánban megtapasztalt keserű valóság kapcsán, akkor biztosan a hatásvadász szónoklatokat kell megneveznünk. Ön felé nézek, Ashton bárónő, amikor ezt mondom. Ön arról beszélt, hogy a tagállamok elkötelezték magukat az EUPOL rendőri kiképzési misszió mellett. Valóban ez a helyzet? Ha igen, akkor hogy lehetséges az, hogy még csak nem is állt össze ez a 400 rendőrtiszt? Mindez az alattomosságnak és az abszurditásnak a keveréke. Őszintén gondoljuk azt, amit mondunk?
Már két évvel ezelőtt, a European Security Review-ban megállapították, hogy a rendőrségi oktatók alacsony száma megkérdőjelezi Európa kötelezettségvállalásának valós működését. Miért nem finanszírozzuk a képzett rendőrtiszteket, és miért nem akadályozzuk meg ezzel, hogy a hadurakhoz vagy a tálibokhoz csatlakozzanak? Nem kerülne túl sokba, és nagyon hatékony lenne. Az a benyomásom, Ashton bárónő, hogy Európa tele van hangzatos beszédekkel, de szégyenteljes, mennyire kevesek és elégtelenek a tettei.
Michael Gahler
(DE) Elnök asszony! Az "Afganisztánra és Pakisztánra vonatkozó új cselekvési terv” mint kiválasztott cím megfelelő. Ám a dokumentum tartalma számomra sokkal inkább két különálló, egymás után bemutatott cselekvési tervnek tűnik.
Lényegében támogatom mindazt, ami a két országról elhangzott. Remélem, hogy tanultunk a múltban elkövetett afganisztáni hibáinkból, és ennek megfelelően kiigazítjuk politikáinkat és struktúráinkat. Ami Pakisztánt illeti, nagyon örülök annak, hogy az új politikát a választások megfigyeléséről készített jelentésem folyományának tekintik. Meggyőződésem, hogy azokban az országokban, ahol választásmegfigyelő missziókat hajtottunk végre, feltétlenül bele kell építenünk az ajánlásokat az adott országokkal kapcsolatos sajátos politikákba.
Szeretném, ha a Tanács és a Bizottság a vitára adott válaszként világosabban kifejtené az ezzel a két országgal kapcsolatos közös stratégiát, mivel fel kell ismernünk például azt, hogy ezer kilométeres határunk van ebben a régióban, amelyet egyik oldalról sem lehet megfelelően ellenőrizni, miközben az egyik oldalon követett politikák közvetlen hatást gyakorolnak a másik oldalra. Ezért valójában milyen struktúrákat akarunk felállítani? Hogyan akarjuk megteremteni a párbeszédet az afgán és a pakisztáni kormány között? Hogyan tudunk gondoskodni arról, hogy a helyi emberek elfogadják politikáinkat? Ezekre a kérdésekre továbbra is várjuk a választ, és remélem, hogy meg is fogjuk kapni.
Ioan Mircea Paşcu
Elnök asszony! Az Afganisztánra és Pakisztánra vonatkozó, tavaly októberben elfogadott cselekvési terv önmagában jó dokumentum. Célja azoknak a feltételeknek a megteremtése, amelyek lehetővé teszik, hogy a nemzetközi közösség, az Európai Uniót is ide számítva, újból az afgán államra ruházhassa a felelősséget, miközben ő maga támogató szerepet tölt be. Ugyanezt irányozza elő az Egyesült Államok is a biztonságpolitikában. A várakozások szerint a további 30 000 amerikai katona olyan helyzetet fog teremteni, amelyben át lehet adni a felelősséget az afgán haderőknek 2011-ig, amikor az amerikai kivonulás megkezdődik.
Bár az Európai Unió és az Egyesült Államok céljai hasonlóak, nevezetesen azoknak a feltételeknek a megteremtése, amelyek között az afgán állam magára vállalhatja a felelősséget a saját ügyeiért, a célok elérésének időkeretei elkerülhetetlenül különbözőek. 2011-ig el kell érni a biztonság megfelelő szintjét, miközben az államépítés elkerülhetetlenül tovább fog tartani.
A kérdés tehát a következő: ha azt feltételezzük, hogy vagy nem sikerül 2011-ig elérni a megfelelő szintű biztonságot, vagy pedig a helyzet újból romlani kezd az Egyesült Államok kivonulása után, akkor az EU, amely már bekapcsolódott az államépítésbe, készen áll-e arra, hogy a biztonságról történő gondoskodás feladatait is átvegye? Szerintem nem - és akkor bajban leszünk.
Francisco José Millán Mon
(ES) Elnök asszony! Nagyon örülök annak, hogy a svéd elnökség a cselekvési terven keresztül megerősítette az Európai Uniónak az afganisztáni stabilitással és fejlesztéssel kapcsolatos kötelezettségvállalását. Természetesen szeretnék többet tudni ennek a tervnek a finanszírozásáról, és annak is az afganisztáni vonatkozásairól.
Újabb nagyon fontos pillanat lesz Afganisztán számára a januári londoni konferencia. Ezen a konferencián megismerhetjük az Európai Unió és a tagállamok konkrét felajánlásait. Hallanunk kell továbbá az új afgán kormány kijelentéseit arról a sok kötelezettségvállalásról, amelyet meg kell tennie az olyan területeken, mint a korrupció és a kábítószer-kereskedelem elleni harc. Meglehetősen riadtan olvastam a mai újságokban szereplő beszámolókat Karzai elnöknek a korrupció kérdéseivel kapcsolatos tegnapi beszédéről.
Hölgyeim és uraim! Csak a közelmúltban született meg Obama elnöknek az a döntése, hogy 30 000 katonával megnöveli katonai kontingensének létszámát. Összegezve, Afganisztán kritikus szakaszban van, és az Egyesült Államoknak és Európának nagyon összehangolt módon kell cselekednie.
Afganisztánban nemcsak az afgánok jóléte és szabadsága a tét, hanem a régió stabilitása is, Pakisztánt, ezt a nagyon fontos országot is ide számítva. A saját biztonságunk is kockán forog, figyelembe véve az Al-Kaida folyamatos fenyegetését, amint ez már elhangzott.
A NATO és az általunk Nyugatnak nevezett világ hitelessége szintén jelentős mértékben függ az afganisztáni eredményektől. Nem vallhatunk kudarcot. A siker érdekében azonban, amint ez szintén elhangzott, szükségünk van saját polgáraink támogatására. Ennek a támogatásnak előfeltétele az átláthatóság és az egyértelműség. El kell magyaráznunk, hogy honfitársaink Afganisztánban súlyos veszélynek vannak kitéve, ugyanakkor hangsúlyoznunk kell az ottani misszió fontosságát és azt is, hogy a kudarc lehetősége nem fogadható el. Amint már mondtam, sok fontos tényező forog kockán.
Elmar Brok
(DE) Elnök asszony! Egy afgán barátom egyszer azt mondta nekem, hogy az jó, hogy a Nyugat megszállta Afganisztánt, de gondoljak arra, hogy az afgán történelem során mindazok, akik egy évnél hosszabb ideig maradtak, megszállókká váltak, még akkor is, ha eredetileg felszabadítóként érkeztek. Ez 2001-ben történt. Most 2009-et írunk, és pontosan ez történt.
Valójában a tálibok uralják az ország 80 %-át, miközben az Egyesült Államok katonai vezetése és az európai védelmi miniszterek azt állítják, hogy ezt a háborút nem lehet katonai eszközökkel megnyerni. Akkor viszont mi a cél? Ha egy országot nem tartunk az ellenőrzésünk alatt, akkor ott a demokráciát sem tudjuk központilag bevezetni, és semmi mást sem, ha az országnak soha nem volt központi kormányzata. Más szavakkal: nem lenne értelmesebb, ha az Al-Kaidára és a terrorizmusra összpontosítanánk, aztán kivonulnánk onnan? Ezekre a kérdésekre meg kell adnunk a választ.
Azokra a kérdésekre is válaszolnunk kell, amelyeket Van Orden úr nagyon helyesen felvetett annak kapcsán, hogy miként lehet ezt a cselekvési tervet integrálni az általános stratégiai céllal, a londoni konferenciával, Obama elnök afganisztáni tervével és így tovább. Ezek a szempontok összeegyeztethetők egymással? Ezért nagyon helyes és szükséges, hogy egységes módon közelítsük meg Afganisztán és Pakisztán problémáit, és azt is figyelembe kell vennünk, ami végül India kapcsán elhangzott.
Ami a legfontosabb: szemmel kell tartanunk a nemzetközi fejleményeket. Még soha nem láttam olyan helyzetet, hogy amikor egy adott országra nehezedő idegen katonai nyomás megszűnik, és ennek az országnak képzett katona- és rendőrtisztjei vannak, akiknek nincsenek saját céljaik, akkor ezek a katona- és rendőrtisztek lemondtak volna a polgárháború ideológiájáról, amelynek van valós célja. Ez mindig bejön! A történelem is ezt mutatja, és ezért nagyon aggódom amiatt, hogy az, amit itt teszünk, az esetleg nélkülözi a kontinuitást. Valóban mérlegelnünk kell, milyen jellegű terv tenne képessé minket arra, hogy ésszerű módon vonjuk ki katonáinkat, ugyanakkor a terrorizmusnak is véget vethessünk.
Lara Comi
(IT) Elnök asszony, hölgyeim és uraim! Az afganisztáni biztonsági helyzet a közelmúltban sokat romlott, mivel hiányzik a teljes ellenőrzés a terepen. Az ország roppant nagy területeit ma már a törzsi szabályok, és ezért nem az országos törvények szabályozzák. A bizonytalanság érzése még a nagyobb városokban is elterjedt, az ISAF haderőinek folyamatos kötelezettségvállalása és megfigyelési tevékenységei ellenére is.
Mivel a terrorizmus elleni harc szorosan kapcsolódik a terepen végrehajtott tevékenységekhez, egyértelmű, hogy az Egyesült Államok, a szövetséges országok és a NATO nem vonulhat ki. Folyamatos jelenlétünk és a sikerek elérése Afganisztánban jelentős mértékben függ attól a politikai és katonai megközelítési módtól, amelyet nemzetközi szinten osztunk, és amelynek célja egy regionális megközelítési mód elérése a terepen, Afganisztánban és Pakisztánban egyaránt.
Ebben az értelemben az Európai Unió új cselekvési terve fontos lépést jelent a biztonság megerősítésében, valamint a kapacitásépítés érzékeny folyamatában, ahol a demokratikus intézmények, az emberi jogok, valamint a társadalmi-gazdasági fejlődés a tét a régión belül.
Janusz Władysław Zemke
(PL) Elnök asszony! Úgy gondolom, hogy az Európai Unió cselekvési terve jó irányba halad, mivel az általunk nyújtott segítségnek két területre kell irányulnia. Az első a biztonság javítása. A második az emberek életkörülményeinek javítása. Elmondható, hogy az első területen - a biztonság tekintetében - elért előrehaladás nagyon előnyös hatás gyakorol majd az emberek életkörülményeire, míg a második területen - az emberek életkörülményeinek javítása tekintetében - elért előrehaladás elősegíti a biztonság javítását.
Úgy gondolom azonban, hogy folyamatosan vizsgálnunk kell az általunk nyújtott segítség hatékonyságát. Véleményem szerint sokkal hatékonyabb lehetne, ha számíthatnánk a Közép-Ázsiát körülvevő országok támogatására. Különösen arra szeretném ösztönözni az Európai Uniót, Ashton asszony és Malmström asszony, hogy vegye fel a kapcsolatot Oroszországgal és Tádzsikisztánnal, mert ezek azok az országok, amelyek nagyon hasznosak lehetnének, különös tekintettel a logisztikára és a lakosságnak szánt készletek szállítására.
Sajjad Karim
Elnök asszony! Ma a terroristák bombatámadásai mindennapos eseményeknek számítanak Afganisztánban és Pakisztánban egyaránt. Iskolák, bevásárlóközpontok, városközpontok, sőt még katonai parancsnokságok is vannak támadásaik célpontjai között.
A pakisztáni hadseregnek sikerült visszaszorítania az Afganisztánból Pakisztánba beszivárgó fegyvereseket, de fel kell tennem a kérdést: vajon honnan tudnak folyamatosan fegyvereket beszerezni ezek a terroristák? Túlságosan leegyszerűsített lenne az az érvelés, hogy ez pakisztáni belügy. Ez a kérdés ennél sokkal bonyolultabb.
Malmström miniszter asszony, Ön elég helyesen felvetette a regionális együttműködés kérdését. Új külügyi szerepkörünkön, a főképviselő szerepkörén keresztül fogunk-e szólni Pakisztán szomszédaihoz, és fogjuk-e arra ösztönözni őket, hogy tegyenek meg minden tőlük telhetőt Pakisztán megsegítésére ezekben a nehéz időkben?
Az is igaz, hogy miközben kölcsönös bizalmatlanság feszül Pakisztán és India között - és én lelkes híve vagyok a két ország megbékélésének -, csak nagyon kevés előrehaladásra számíthatunk. Tartok tőle, hogy mindaddig, amíg a központi kérdést, Kasmírt nem sikerül megoldanunk, nem fogunk hatalmas eredményeket elérni.
Ivo Vajgl
(SL) Véleményem szerint az Afganisztánra vonatkozó cselekvési tervnek csak akkor lesz bármi értelme, ha kihangsúlyozza európai politikánkat, vagyis Európa Afganisztánnal kapcsolatos megközelítési módját. Már amúgy is mélyen belekeveredtünk az ottani eseményekbe, és nem tehetjük meg azt, hogy egyszerűen követjük fontosabb szövetségeseink döntéseit, aztán meglepődünk, mi mindent tesznek stratégiai döntéseikkel.
Én azt tartom fontosnak ennek a cselekvési tervnek a kapcsán, hogy egyértelműen elsőbbséget ad a polgári kezdeményezéseknek. Egyszer s mindenkorra el kell temetnünk a katonai győzelemmel kapcsolatos gondolatokat. Nem győzhetünk egy olyan területen, ahol a lakosság minket, akik segíteni mentünk oda, megszállóknak tekint, és a tálibokat tekinti az úgynevezett szabadságharcosoknak.
Szeretnék csatlakozni azokhoz, akik hangsúlyozták a regionális megoldás szükségességét, valamint a régió Afganisztánnal szomszédos országai jelentősebb részvételének szükségességét. Az emberek bennük jobban megbíznak.
Arnaud Danjean
(FR) Elnök asszony! Már nagyon sok minden elhangzott az Afganisztánra vonatkozó cselekvési tervről. A magam nevében szólva nagyon sajnálom, hogy a ma hallott felszólalások nem helyeztek egy kicsivel nagyobb hangsúlyt az afganisztáni EUPOL-misszió és a NATO-misszió közötti kapcsolatra. Ezt a missziót végre kell hajtanunk. Azok a mennyiségi és minőségi problémák, amelyekkel találkozunk, alapvetően a NATO-val fenntartott kapcsolatok miatt jelentkeznek, és ha hatékonyak akarunk lenni, akkor a lehető leggyorsabban meg kell ezeket oldanunk. Örültem volna, ha többet mondanak erről.
Kérdésem Pakisztánra vonatkozik, amelynek krónikus instabilitása, amint ezt valamennyien tudjuk, a teljes régió és Afganisztán válságának is az egyik tényezője. Látom, hogy a cselekvési terv előirányozza a Pakisztánnal folytatott együttműködést a terrorizmusellenes tevékenységek és a biztonság területén. A kérdéses országban, amint ezt valamennyien tudjuk, jelentős ideológiai, alkalmanként pedig strukturális és szervezeti kapcsolódás is létezik a Kasmírban és az afgán határnál tevékenykedő radikális iszlám mozgalmak között. Szeretnék biztos lenni abban, hogy az előirányzott segítségnyújtás módszerei, természete és időkerete megfelelően van-e méretezve, hogy megelőzhessük ennek a kapcsolódásnak a rendkívül hátrányos és káros hatásait.
Corina Creţu
(RO) Országaink már jóval több mint nyolc éve emberéleteket, energiát és roppant nagy pénzügyi erőforrásokat pazarolnak el egy háború dúlta országban, ahol két birodalom, a brit és a szovjet birodalom már kudarcot vallott. Sajnálatos módon a tálib befolyás politikai és katonai megerősödése, az országot letaroló nyomor, a nők jogállása, az ópiumkereskedelem és az általánosan elterjedt korrupció mind-mind olyan valós tény, amely rávilágít az Afganisztánban jelenleg folytatott műveletek kudarcára.
Meggyőződésem, hogy az Európai Unió stratégiájának a katonai jelenlét megerősítésével és hatékonyabbá tételével, valamint Afganisztán újjáépítésére, fejlesztésére és demokratizálására irányuló erőfeszítések megerősítésén keresztül kell szembeszállnia az egyre erősödő zűrzavarral és erőszakkal. A fokozott fejlesztési segítség Afganisztánban alapvetően a saját biztonságunkba történő beruházást jelenti. Ezért kell minden tőlünk telhetőt megtenni ennek a bukott államnak a felszínen tartása érdekében, és ezért kell garantálnunk polgárai számára a fizikai és az anyagi biztonság minimális szintjét.
Piotr Borys
(PL) Elnök úr! Ma az afganisztáni helyzet a legfontosabb probléma, amellyel szembe kell nézniük a nemzetközi intézményeknek, és most, hogy a Lisszaboni Szerződés hatályba lépett, az Európai Unióra ez különösen igaz. Ennek a kihívásnak nem lehet megfelelni stratégiánk három eleme nélkül: az első egy rendkívül nagyra törő, kétéves katonai misszió sikere, amelynek az Al-Kaida vereségével, valamint a tálib vezetésnek a kormányoldalba történő részleges befogadásával kell véget érnie. A második Pakisztán és a teljes régió stabilitása, ide számítva Indiát is - ez egy második, kulcsfontosságú kihívás -, a harmadik pedig a civil társadalom felépítésének szükségessége. Harminc év háború súlyos problémát jelent. Ez egy képzetlen társadalom - az emberek több mint 90 %-a nem tud olvasni. Ennek kapcsán roppant nagy társadalmi segítségre lenne szükség a jogállamiság, a felelősségteljes kormányzás és a szociális gondoskodás felépítéséhez.
El akarom mondani, hogy az iskolába járó gyermekek száma Afganisztánban mára 700 000-ről 7 000 000-ra emelkedett, és ennek kapcsán az egyik kulcsfontosságú kérdés, amellyel szembe kell néznünk, Ashton asszony, elsősorban az, hogy hatékony pénzügyi segítségre van szükség az afganisztáni civil társadalom felépítéséhez.
Martin Ehrenhauser
(DE) Elnök úr! Talán megengedi nekem mint az iráni küldöttség tagjának, hogy tegyek egy rövid megjegyzést. Egyszer az Európai Parlament Brüsszelben megbeszélést tartott Irán brüsszeli nagykövetével. Amikor megkérdezték tőle, miért emelkedett négyszeresére Iránban a halálos ítéletek száma, amióta az iráni elnök elfoglalta hivatalát, ő ezt az emelkedést az Irán és Afganisztán határvidékén folytatott kábítószer-kereskedelemnek tulajdonította. Azért akartam megemlíteni Önnek ezt a kijelentést, mert a korrupció mellett talán ezt a problémát is megfelelően figyelembe lehetne venni a cselekvési tervben.
Cecilia Malmström
a Tanács soros elnöke. - (SV) Elnök úr! A Tanács valóban nagyon hálás azért a hatalmas elkötelezettségért, amelyet az Európai Parlament e kérdés mellett tanúsít. Szeretnék válaszolni néhány kérdésükre.
Kasoulides úr: a cselekvési terv a regionális perspektívát tekinti kiindulási pontnak. Ez vitathatatlanul központi jelentőségű. Óriási hangsúlyt helyezünk a felelősségteljes kormányzásra, a korrupció elleni harcra és a jogállamiság elvére, és ez a dokumentum az EU vezérfonala. Ezeken a területeken Afganisztánnak és Pakisztánnak már nagyon régóta szüksége lenne a segítségünkre. Kasoulides úrnak igaza van, amikor azt mondja, hogy nem figyeltünk oda eléggé a kábítószerek kérdésére. Támogatjuk a folyamatban lévő erőfeszítéseket, például az UNIDOC-együttműködést és technikai segítségnyújtást. Ennek folytatódnia kell. Természetesen az a legfontosabb, hogy támogassuk azt a munkát, amelyet az afgán kormány végez a nagyobb jólét és a helyes szociális kormányzás megteremtése érdekében.
Arlacchi úrnak ezt mondanám: egyetértünk abban, hogy az erőfeszítéseket az eddigiekben nem koordinálták kielégítően. Ez az EU problémája, és ezért olyan fontos a számunkra ez a terv. A svéd elnökség szintén nagyon sokat küszködött az ősz folyamán az olyan típusú információk megszerzésével, amelyekre Ön is rákérdezett - ki mit csinál és mennyit -, és hogy átfogó képet kapjon a folyamatokról. Most már jobban látjuk a helyzetet, és nagyon várjuk az Ön jelentését, amely segítséget jelenthet nekünk, amint ezt a munkát végezzük, és számítunk az együttműködésre Önnel és a Külügyi Bizottsággal.
Azt szeretném mondani Önnek, Danjean úr, hogy az EUPOL nagyon fontos elem az együttműködésünkben, és a legfontosabb elem az afgán kormány számára a rendőri szolgálatok munkája tekintetében. Kiderült, hogy a szervezet nagyon erős vezetés alatt áll. Az EUPOL képességeit mindegyik fél elismeri - az afgánok, az amerikaiak és a többi fél is. 280 fős nemzetközi személyzettel növeltük a munkaerő létszámát. Sajnáljuk, hogy a tagállamok nem képesek biztosítani azt a 400 főt, amelyre szükségünk van, és jelenleg további hozzájárulásokat kérünk, mert azt akarjuk, hogy a tagállamok részt vegyenek ebben a feladatban.
A helyzet jelenlegi állása szerint az EUPOL hat stratégiai területre összpontosítja tevékenységeit, amelyeken meggyőződésünk szerint hozzáadott értéket teremthet: rendőrségi felderítés, bűncselekmények kivizsgálása, a rendőrség vezetési struktúrája, a rendőrség és az ügyészség közötti kapcsolatok, a korrupció elleni küzdelem, valamint az emberi jogok és az egyenlőség. Ezek az afgán prioritások. A NATO most arra készül, hogy bekapcsolódik a rendőrségi kiképzésbe saját kiképzési misszióján keresztül, és természetesen el kell mélyítenünk együttműködésünket ezen a területen.
Végezetül azt szeretném mondani, hogy a cselekvési terv hihetetlenül fontos, mert képessé teszi az EU-t arra, hogy eredményesebben és összehangoltabban használja fel erőforrásait. Most mindezeknek a jó gondolatoknak a végrehajtására kell összpontosítanunk. Ezt megtehetjük a regionális nézőpontból, az afgán és a pakisztáni kormány által vállalt felelősségen keresztül, és a saját politikai prioritásainkra, a jogállamiság elvére, a demokráciára és az emberi jogokra összpontosítva.
Az EU egységes partner. Nagyon fontos partner, de vannak más partnerek is a régióban, és természetesen együtt kell működnünk velük. Nagyon várjuk a londoni konferenciát és reméljük, hogy Karzai elnök ott bemutatja terveit, és már alig várjuk, hogy ezt követően fokozhassuk támogatásunkat.
Az EU támogatása hosszú távú és tartós, és fenntarthatónak kell lennie. Ezt a jelzést kell elküldenünk. Ehhez időre van szükség. Realistáknak kell lennünk. Roppant nagy munka vár ránk. Ezért van szükség az EU elkötelezettségére. Azt a jelzést kell elküldenünk, hogy hosszú távon számíthatnak ránk - nem utolsósorban a nők és a gyermekek érdekében, amint ezt sok képviselőtársam említette.
Catherine Ashton
a Bizottság alelnökjelöltje. - Elnök úr! Ha megengedi, szeretnék kiemelni néhány kulcsfontosságú szempontot, amelyet tisztelt képviselőtársaim felvetettek.
Egyetértve az elnökséggel a kábítószerek kérdéseiben, átfogó válasz kidolgozására törekedtünk, amely valóban egyesíti a probléma vidékfejlesztési szempontjait a szociális kérdésekkel, és természetesen a jogállamiság elvével. Nagyon fontos, hogy az összes különféle nézőpont figyelembevételével kezeljük a problémát.
Egyetértek azzal, amit tisztelt képviselőtársaim a polgári kérdések fontosságáról elmondtak. Már az eddigiekben is sikerült jelentős eredményeket elérnünk; számos képviselőtársam aggódott emiatt. Csak egy példa: 2002-ben a lakosságnak körülbelül 7 %-át részesítettük egészségügyi ellátási támogatásban; 2009-ben ez a szám 85 % volt. További példákat is megemlíthetek; ez csak az egyik olyan példa, amelyről úgy gondolom, hogy tökéletesen bemutatja, mit teszünk a terepen, és hogy ez mennyire hatékony. Azzal is egyetértek, amit néhány képviselőtársam, például Lambert asszony elmondott arról, hogy az oktatás központi jelentőségű mindannak kapcsán, amit a gyermekek támogatásának, és természetesen a felnőttek foglalkoztatási képzésének tekintetében is teszünk.
A pénzalapok: elégedetten mondhatom, hogy ezek valóban nagyon jól kezelt pénzalapok. Az ENSZ vagy a Világbank útján kezelik őket, és azt hiszem, hogy tisztelt képviselőtársaim kapnak erről egy helyzetjelentést. Az utolsó, ami itt van nálam, 2009. júliusi dátumot visel. Azoknak, akik nem látták, készíttethetünk fénymásolatokat. Ez a dokumentum érthetően és pontosan ismerteti a pénz útját, pontos felhasználását, és hogy mit szeretnénk vele elérni. De egyetértek azzal, hogy még hatékonyabban kell felhasználnunk. Erre mindig van lehetőség. Feladatkörömnek az az egyik kihívása, hogy össze kell fognom mindazt, ami a terepen történik, hogy koherensebb legyen és hatékonyabban működjön. Több munkatársam is megemlítette azt, hogy gondoskodnunk kell az EUPOL kapcsán vállalt kötelezettségeink teljesítéséről.
Az is elhangzott, hogy együtt kell működnünk a NATO-val; már volt egy megbeszélésem a NATO főtitkárával, és részt vettem azon az ülésen, amelyen McChrystal tábornok és Richard Holbrook Afganisztánról tárgyalt Clinton külügyminiszter asszonnyal. Már készülünk a londoni konferenciára a terepen lévő fontos és kulcsfontosságú partnereinkkel folytatott párbeszédünk útján.
Magától értetődik, hogy ami a regionális szempontokról elhangzott, az rendkívül fontos. A cselekvési terv részeként össze akarjuk fogni ezt a regionális együttműködést. A munka folyamatban van: nagyon gyakorlatias munkát végzünk ennek kidolgozására, különös tekintettel a vasúti kapcsolatokra, a kereskedelmi együttműködésre és így tovább. De tökéletesen egyetértek: még nagyon sok a tennivalónk ebben az ügyben.
A január 28-án megrendezésre kerülő londoni konferencia a következő fontos mérföldkő, és ez fel fogja vetni a biztonság, a kormányzás, valamint a szociális, gazdasági és regionális fejlesztés kérdéseit - ezek nagyon fontos kérdések. Én az oktatás, az egészségügy, a gazdasági fejlődés, a kereskedelem, az igazságszolgáltatás és az emberi jogok területén azonosítottam megoldandó kérdéseket, ezek mind olyan kérdések, amelyekről elmondhatom, hogy széles körű tapasztalatokkal rendelkezem róluk.
Elnök
A vitát lezárom.
Írásbeli nyilatkozatok (az eljárási szabályzat 149. cikke)
Charalampos Angourakis  
írásban. - (EL) Az EU Afganisztánra és Pakisztánra vonatkozó új cselekvési terve az EU arra irányuló stratégiai törekvésének végrehajtására szolgál, hogy még aktívabb imperialista szerepet töltsön be Afganisztánban, Pakisztánban és az egész térségben. Pakisztánban olyan szabadkereskedelmi megállapodást támogat, amely még nagyobb térhódítást tesz lehetővé az euro-egységesítő monopóliumok számára Dél-Ázsiában. Afganisztánban jelenlétének további stabilizálására törekszik, mind önállóan, az afganisztáni EUPOL rendészeti misszióval, mind pedig a NATO-n belül, az Európai Csendőri Erők felépítésével. Az Amerikai Egyesült Államokkal és a NATO-val megkötött együttműködési stratégia ellenére is kezd felforrósodni a zsákmány felosztásáért folytatott imperialista közelharc. Az EU az évi egymilliárd euró értékű csomaggal és a különféle "fejlesztési programokkal” az európai tőke helyzetének megerősítésére törekszik, amikor kirabolja a megszállt országot, és megkaparint egy ugródeszkát, az emberek és az egész térség gazdagságának kizsákmányolása érdekében. Ugyanakkor a "demokrácia exportjának” politikája arra törekszik, hogy a demokrácia támogatását kiterjessze az imperialista megszálló struktúrára. Az emberek nem választhatják a "jobb imperialistákat”. Nekik az összes imperialista terv ellen fel kell lépniük annak érdekében, hogy lerázhassák magukról Afganisztán és az egész térség megszállásának igáját.
Elena Băsescu  
írásban. - (RO) Az Afganisztánt és Pakisztánt érintő problémák nem korlátozódnak kizárólag erre a két országra. Valójában valamennyiünket érintenek. Az Afganisztánban elkezdett missziót be kell fejezni. Ennek szem előtt tartásával Románia nyíltan mérlegeli részvétele fokozásának lehetőségét ebben az országban, ide számítva a fegyveres erők képzésének megerősítését, valamint egészségügyi és intézményi támogatás nyújtását. Románia jelenleg 1 020 katonát állomásoztat Afganisztánban, akiknek a béke és a stabilitás garantálásában való részvételét szövetségeseink egyhangúlag nagyra értékelik. Nemcsak a katonai fronton kell részt vennünk, hanem az afgán állam intézményeinek megerősítésében, a helyi és regionális szintű kormányzás biztosításában, a korrupció és a kábítószer-kereskedelem elleni harcban, a rendőrtisztek kiképzésében és a mezőgazdasági fejlesztéshez nyújtott technikai segítségnyújtásban is. Ebben a vonatkozásban szeretném megemlíteni Catherine Ashton bejelentését azoknak a pénzalapoknak a megnöveléséről, amelyeket az Európai Bizottság az afganisztáni fejlesztések céljaira elkülönít. Az Európai Unió afganisztáni és pakisztáni tevékenységeit koordinálni kell. A két ország helyzete szorosan összekapcsolódik, és az egyiknek a sikere a másikétól függ. Az Európai Uniónak fenn kell tartania Pakisztánnal ápolt partnerségét, és segítséget kell nyújtania ennek az országnak a szélsőségek és a terrorizmus ellen vívott harcában, valamint a kereskedelmi kapcsolatok és az emberi jogok előmozdítása tekintetében.
Ricardo Cortés Lastra  
írásban. - (ES) Elégséges nemzetközi jelenlétről kell gondoskodni a béke és a biztonság alapvető feltételei létrehozásának elősegítéséhez, hogy lehetővé tegyük az ország kormánya képességeinek és a jogállamiság elvének megerősítését, a korrupció elleni harcot és az emberi jogok tiszteletben tartását.
A kormányról szólva a nemzeti szint alatti hatóságokra, a polgárokhoz közelebbi szintre és a szélesebb értelemben vett kormányzásra is utalok, az összes afganisztáni érintett beleértésével. Az ország fejlődése, valamint a mezőgazdaság, az infrastruktúra és a kereskedelmi hálózat fejlesztése sürgősen megköveteli a békés és biztonságos légkör megteremtését, és mindenekfelett a polgárok megvédelmezését azáltal, hogy harcolunk a büntetlenség és az őket közvetlenül érintő jogbizonytalanság megszüntetéséért.
Mindemellett nem szabad figyelmen kívül hagynunk azokat a mindennapi, sürgős problémákat sem, amelyekkel a polgároknak szembe kell nézniük. Ezek a problémák nem korlátozódnak a biztonságra, és az élelmezéssel, az egészségüggyel és az oktatással kapcsolatosak. Afganisztán fenn fog maradni, méghozzá maga az afgán nép erejének és erőfeszítéseinek köszönhetően. Nekünk azonban segítséget kell ehhez nyújtanunk, és különösen fontos, hogy nem szabad ezt a segítséget idő előtt megvonnunk, amikor a legnagyobb szükségük van rá.
Jaromír Kohlíček  
írásban. - (CS) Ha bárhol a világon létezik megdöbbentő példa arra, hogy az EU képtelen független álláspontot elfogadni az Egyesült Államok által előidézett valamely probléma kapcsán, akkor ez a jelenlegi szerencsétlen afganisztáni helyzet: szétzúzott infrastruktúra, több generáció, amelynek minimálisak az esélyei a műveltség megszerzésére, középkori viszonyok a nemek közötti egyenlőség tekintetében és a végletes korrupció globális szabványai. Ez a helyzet, azzal együtt, hogy itt állítják elő a világ ópiumtermelésének több mint 70 %-át, és hogy egyre fokozódik a terrorista csoportok tevékenysége, jól mutatja a megszálló hatalmak teljes tehetetlenségét. A jogtiprás jól ismert példái, amelyeket még választott képviselőkkel szemben is elkövetnek, az Egyesült Államok közigazgatásának törvénytelen gyakorlataival együtt, bizonytalan környezetet teremtettek. Hiába is próbálják leplezni a jelenlegi káoszt és zűrzavart azzal, hogy szűnni nem akaró módon emlegetik azt, hogy a szovjet megszállás alatt nem tartották tiszteletben az emberi méltóságot. Mivel több mint kétmillió menekült él Pakisztánban és a két ország között akadálytalanul átjárható a határ, ez kiváló feltételeket teremt a fegyveres csoportoknak az ország déli és keleti részeibe történő behatolása számára. A pastu törzsek már régóta ott élnek a határ két oldalán, és a jelenlegi zűrzavarban nehéz megállapítani, ki honnan származik. Az EP 2008. évi állásfoglalása pontosan leírja ezt a helyzetet, de ki kell mondanunk, hogy az optimista kijelentések nem helyénvalóak. A jelenlegi helyzetben a katonai jelenlét megerősítése és további pénzügyi források és szakértői csoportok átcsoportosítása teljesen értelmetlen. A helyzet jelentős mértékben romlott az elmúlt évben, és az Európai Bizottság optimista kijelentései nem a jelenlegi afganisztáni realitásra épülnek.
Krzysztof Lisek  
írásban. - (PL) Feltétlenül tennünk kell valamit az afganisztáni helyzet javítása érdekében. Különösen fontos intézkedések a következők: a rendőrtisztek, a katonai állomány, az igazságszolgáltatási rendszerben dolgozó személyek és a tanárok kiképzése, valamint a kábítószerek termelése és kereskedelme elleni harc. Ez lehetővé teszi az afganisztáni szociális rendszer stabilizálását. Kétségtelen, hogy meg kell erősíteni a katonai és rendőri kontingenst, és meg kell kettőzni az erőfeszítéseket a Pakisztánnal határos területeken, a fegyverek és a kábítószerek két ország közötti áramlásának megakadályozása érdekében. Most már érdemes elgondolkodni azon, hogy az afgán gazdaságnak milyen irányba kell fejlődnie a jövőben, hogy az emberek feladhassák a máktermelést és az ópiumkereskedelmet. Röviden összefoglalva, a katonai és a rendőrségi tevékenységekhez polgári intézkedéseket is kell társítani: az afgán állami struktúrák létrehozásának támogatását és a fejlesztési segélyt.
