Andmete edastamine liikmesriikide poolt Ameerika Ühendriikidele vastastikuse mõistmise memorandumite alusel (arutelu) 
Juhataja
Järgmine päevakorrapunkt on arutelu järgmistel teemadel:
suuliselt vastatav küsimus, mille esitasid komisjonile Sophia in 't Veld ja Alexander Alvaro Euroopa Demokraatide ja Liberaalide Liidu fraktsiooni nimel ning Birgit Sippel Sotsiaaldemokraatide ja demokraatide fraktsiooni Euroopa Parlamendis nimel: andmete edastamine liikmesriikide poolt Ameerika Ühendriikidele vastastikuse mõistmise memorandumite alusel - B7-0555/2010);
suuliselt vastatav küsimus, mille esitasid komisjonile Rui Tavares ja Marie-Christine Vergiat Euroopa Ühendatud Vasakpoolsete / Põhjamaade Roheliste Vasakpoolsete liitfraktsiooni nimel: andmete edastamine liikmesriikide poolt Ameerika Ühendriikidele vastastikuse mõistmise memorandumite alusel - B7-0558/2010);
suuliselt vastatav küsimus, mille esitas komisjonile Jan Philipp Euroopa Ühendatud Vasakpoolsete / Põhjamaade Roheliste Vasakpoolsete liitfraktsiooni nimel: andmete edastamine liikmesriikide poolt Ameerika Ühendriikidele vastastikuse mõistmise memorandumite alusel - B7-0561/2010).
Sophia in 't Veld
autor. - Austatud juhataja! Ma teen üsna lühidalt. Ma usun, et suuliselt vastatav küsimus oli väga selge. Me töötame praegu PNR-paketiga. Komisjon on valmistanud ette kolm volituste projekti Ameerika Ühendriikide, Kanada ja Austraaliaga läbirääkimisteks. Vahepeal peavad liikmesriigid siiski kahepoolseid läbirääkimisi Ameerika Ühendriikidega isikuandmete edastamise üle ehk pigem Ameerika Ühendriikidele Euroopa andmebaasidele, sealhulgas reisijaandmetele juurdepääsu andmise üle.
Enne kui täiskogu saab võtta seisukoha mis tahes PNR-ettepaneku või PNR-lepingu kohta, peame teadma, milline olukord on. Kui liikmesriigid lepivad Ameerika Ühendriikidega kahepoolselt kokku PNR-andmeid edastada, siis tahan teada, mida me siin täiskogul teeme.
Mulle on ka öeldud - kuid seda ei saa kuidagi tõestada, sest kahepoolsed lepingud ja kahepoolsed läbirääkimised on salajased -, et see võib puudutada väljaspool ELi asuvate kodanike või ELi kodanike PNR-andmeid lendude kohta, mille sihtpunkt ei ole Ameerika Ühendriigid ja seega võimalik ELi-USA vaheline leping ei hõlma neid. Me peame selle kohta selgust saama enne, kui jätkame kõnelusi PNRi üle.
Lõpetuseks, lugupeetud volinik, eelmisel nädalavahetusel sattusin veel ühe asjaolu peale, millest meid ei ole teavitatud ja mis võib selles arutelus oluline olla. See on programm nimega "Ühekordne kontrollimine”, mille üle komisjon peab praegu ilmselt läbirääkimisi Ameerika Ühendriikide transpordijulgeoleku ametiga. Selle kohaselt tühistatakse julgeolekukontroll USA reisijatele, kes saabuvad Euroopasse, ja vastupidi.
Mulle tundub suhteliselt kummaline, et Ameerika Ühendriikidesse reisivate Euroopa kodanike julgeolekukontroll muutub aina karmimaks ja karmimaks - peame isegi maksma elektroonilise reisiloa süsteemi ESTA kasutamise eest - ja samal ajal peab Euroopa Komisjon läbirääkimisi siia saabuvate ameeriklaste julgestuskontrolli tühistamise üle.
On aeg, et Euroopa Komisjon teavitaks meid täielikult sellest programmist ja läbirääkimiste seisust, ning tahaksin teada - ja ma lõpetan sellega -, kas tõepoolest on Ameerika Ühendriigid kehtestanud julgeolekunormid, mis teevad selle programmi võimalikuks.
Birgit Sippel
autor. - (DE) Austatud juhataja! Head kolleegid! Täna on palju kordi mainitud Lissaboni lepingut. Tahaksin selle kohta kordki midagi positiivset öelda. Enamik meie kodanikest arvab, et on tore, et Euroopas saab piirideta reisida, et me saame Euroopas vabalt liikuda hariduse, töö ja vaba aja eesmärkidel. Seda tehes jääb meist aga loomulikult maha andmete jälg. Juba pikka aega ei säilitata meie andmeid enam ühes liikmesriigis, vaid need on levinud üle kogu Euroopa Liidu. Just seetõttu on hea, et meil on Euroopa tasandil selles valdkonnas suuremad volitused - mis puudutab Euroopa kodanike andmete kaitset -, sest meie kodanikud eeldavad täiesti õigustatult, et nende andmeid kaitstakse kõikjal Euroopas hästi, ja nad ei oota, et suuri andmehulkasid edastatakse vajaduseta, võimalik, et isegi kolmandatele riikidele.
Kuidas peaksime meie Euroopa Liiduna - ja ma ütlen seda täiesti selgelt: Euroopa Parlamendi ja nõukoguna, teiste sõnadega koos teiste liikmesriikidega - tagama sellise kaitse, kui peame samal ajal kolmandate riikidega läbirääkimisi andmete edastamise üle; selle üle, missuguseid andmeid tegelikult nõutakse, nende kasutamise eesmärgi ja kaitseabinõude üle, mis on vajalikud andmete kaitsmiseks; kui samal ajal peavad üksikud liikmesriigid kolmandate riikidega andmete üle läbirääkimisi? Eriti kuna me isegi ei tea seda, mis andmetest jutt käib, missuguseid julgeolekunorme rakendatakse, kas võib-olla edastatakse dubleeritud andmeid, ega isegi seda, kas edastatakse andmeid, mida Euroopa tasandil ei lubata edastada.
On veel üks tahk, millega liikmesriigid võib-olla piisavalt ei arvesta. Kui liikmesriik peab läbirääkimisi kolmanda riigiga, siis kuidas saan tagada - kuidas saab individuaalne liikmesriik tagada ja kuidas see tagab -, et tegelikult edastatakse ainult oma riigi kodanike andmeid, kui andmeid üldse edastatakse? Meil on nüüd Euroopa Liidus andmebaasid, kuhu kogutakse keskselt andmeid igasuguste kodanike kohta ja millele on juurdepääs mitmete Euroopa riikide ametiasutustel. Teiste sõnadega: kui minu andmeid säilitatakse kuskil riigis A ja riik A otsustab andmed edastada, kas minu andmed edastatakse ka kolmandale riigile? See ei saa olla lisandväärtus Euroopa Liidu jaoks, mida kavatseti, kui me headel põhjustel pidasime läbirääkimisi Lissaboni lepingu üle. Ka liikmesriigid peavad tähele panema uut institutsioonidevahelist võimude tasakaalu, tegutsema vastavalt ja pidama kinni eeskirjadest, milles sedastatakse, et andmekaitse on Euroopa Liidu asi. Me peame Euroopa tasandil tagama selle, et edastatakse võimalikult vähe andmeid ja ainult kitsalt määratletud eesmärgil ning et seda kõike ei õõnestataks kahepoolsete ettepanekutega.
Rui Tavares
Austatud juhataja! Head kolleegid! Me oleme viimase aasta jooksul korduvalt arutanud eri andmekaitse ja Euroopa kodanike eraeluga seotud küsimusi ning oleme öelnud, et inimeste, kes näiteks reisivad lennukiga, füüsilise turvalisuse tagamiseks peaksime kaitsma Euroopa kodanike isikuandmeid. See on mõttevahetus, millel on nii juriidilised kui ka poliitilised tagajärjed, mida parlament peaks hoolikalt kaaluma.
Me teame, et see on nagu maja ehitamisel katusest alustada: iga kord, kui meil on probleem, proovime seda probleemi lahendada. Kõigepealt oli meil pangatehingute kohta teabe edastamiseks kasutatav sõnumiedastussüsteem Secure Widespread Identies for Federated Telecommunications (SWIFT) ja broneeringuinfo (Passenger Name Record, PNR). Me ei suuda ehitada maja vundamendist üles välja. Teiste sõnadega: me ei saa kõigepealt kindlaks teha, kuidas Euroopas andmekaitsesse üldiselt suhtutakse ja siis seda teavet rakendada üldiselt iga asja ja iga rahvusvahelise partneri puhul, olgu selleks praegu Ameerika Ühendriigid või tulevikus Hiina, Lõuna-Korea või Saudi Araabia - ükskõik milline rahvusvaheline partner, kes sedalaadi andmeid küsib.
Samal ajal kui töötame sellega killustunult ja tükkhaaval, on meil loomulikult juba tegemist väga keerulise raamistikuga ning parlament on üritanud sellest aru saada. Me kõik teame siiski, et asjad peaksid olema üsna teistsugused. Kui olukord on juba halb, siis muutub see veelgi halvemaks, kui saavad kinnitust teated, et mõned liikmesriigid on pidanud USAga läbirääkimisi vastastikuse mõistmise memorandumite üle, milles lubatakse vahetult edastada andmeid reisijate kohta, kes reisivad sellest liikmesriigist USAsse.
Tahan selgelt välja öelda, et minu kaebused ei ole seotud USAga. USA on üks meie rahvusvahelistest partneritest; tegemist on riigiga, kus on palju imetlusväärset ja millega on meil ühised huvid. Ma kaeban aga liikmesriikide üle, kes peavad läbirääkimisi, mida peaksime pidama Euroopa tasandil. See näitab nende liikmesriikide ebalojaalsust ja sellega ei kahjustata mitte ainult käimasolevaid läbirääkimisi USAga, vaid ka institutsioonidevahelist mõistmist ELis endas. Sellega tehakse kahju ka võimalusele, et võime jõuda hiljem USAga kokkuleppele - andmekaitse raamlepingu puhul, mille raportöör on Jan Philipp Albrecht.
Tegemist on ka sedalaadi suhtumisega, millel võivad olla ettearvamatud tagajärjed, sest kui USA peab praegu läbirääkimisi üksikute liikmesriikidega, siis mis takistab teda hiljem vahetamast kodanike andmeid üksikute lennuliinidega või tegemast seda isegi vahetult, käsitades neid individuaalselt pileti ostmise ajal?
Keegi peab püsti tõusma ja kaitsma 500 miljoni Euroopa kodaniku õigusi. Parlament on seda sellel tasandil teinud. Tähtis on, et komisjon, liikmesriigid ja USA teaksid, et PNR puhul on parlamendi sõrm nupul. Pealegi näitas parlament juba SWIFTi juhtumi puhul, et ei karda kasutada oma eesõiguseid kas siis selleks, et sekkuda vahelepingu sõlmimisse või lükata tagasi alaline leping, mis ei vasta andmekaitse ja Euroopa kodanike julgeoleku tagatistele.
Jan Philipp Albrecht
autor. - (DE) Austatud juhataja! Komisjoni esindajad, palun teid tungivalt suhtuda väga tõsiselt küsimusse, mille teile esitasime, sest meile teeb muret põhimõttelise tähtsusega küsimus - nagu siin just öeldi -, kas on mõtet töötada välja andmekaitsenormid, kui samal ajal peetakse Euroopa Parlamendi ja võib-olla isegi liikmesriikide selja taga läbirääkimisi, mis kahjustavad neid standardeid.
Tihe Atlandi-ülene koostöö julgeolekuküsimustes - kogu Atlandi-ülene koostöö - on väga tähtis, eriti vabadusel ja õigusel põhineva ala loomise puhul. Me ei tohi lasta aga juhtuda sellel, et tagatakse kollektiivsed julgeolekuhuvid, samal ajal kui üksikisiku vabadused ja põhiõigused jäävad tagaplaanile. See kehtib eelkõige andmekaitse suhtes rahvusvahelises koostöös.
Parlamendina oleme korduvalt paljude aastate jooksul selgitanud, et peame kõigi nende meetmete puhul - olgu siis tegemist PNR-andmete edastamise või SWIFTi pangaandmetele juurdepääsuga - oluliseks seda, et on olemas üldiselt kohaldatavad andmekaitsepõhimõtted, mida on võimalik rakendada ka üksikisiku tasandil. See on midagi, mida pidevalt eiratakse. Seetõttu oleme parlamendina ka selgitanud, et tahame üldiseid norme, mida kohaldatakse kogu ELis ja milles seejärel USAga kokku lepitakse. Ma olin ELi ja USA raamlepingu raportöör ning pean vajalikuks öelda, et on väga tähtis, et liikmesriigid ei kohaldaks seda mitte ainult ELi lepingute suhtes, vaid ka liikmesriikide lepingute suhtes. On ilmne, et see on valdkond, milles volitused on jagatud; teiste sõnadega on alati olemas liikmesriikide kahepoolsed lepingud USAga. See ei ole vale, tingimusel et selliste lepingutega esiteks ei vähendata ega kahjustata Euroopa tasandil ühiselt kokkulepitud norme - selle üle käib arutelu - ja teiseks, et need jääksid kehtiva õigusraamistiku piiridesse.
Nüüd, pärast Lissaboni lepingu jõustumist, ei ole meil mitte ainult olukord, kus Euroopa Parlament on täiesti õigustatult nendesse asjadesse kaasatud, vaid meil on ka õigusraamistik, mille kohaselt volitusi jagatakse. Kui ELi tasandil on regulatsioon vastu võetud - näiteks PNR-andmete kohta -, siis on see valdkond seega väljaspool liikmesriikide ulatust. Minu arust ei tohi liikmesriikidel lubada alustada USAga oma läbirääkimisi, sest sellega lihtsalt kahjustatakse andmekaitse puhul meie läbirääkimispositsiooni.
Palun seega teid kui Euroopa Komisjoni tungivalt sekkuda, kui asi puudutab liikmesriike, ning teha nõukogu eesistujariigile selgeks, et sellised läbirääkimised tuleb peatada ning et eelkõige tuleb selgeks rääkida Lissaboni lepingu järgselt kohaldatav õiguslik alus. Meile kui parlamendile on selge, et EL peab läbirääkimistel kõnelema ühel häälel ja et komisjonile - mille ettepanekuid ma pean paljudel juhtudel õigeks - tuleks öelda, et igal juhul peab kehtima järgmine selge põhimõte: peame rääkima läbi üksnes ühel häälel ja mitte pidevalt pidama uusi läbirääkimisi kahepoolsel baasil.
Maria Damanaki
komisjoni liige. - Mul on väga hea meel parlamendiliikmete küsimuste üle. Tahaksin kohe alguses teatada, et komisjon jagab tundlikku suhtumist meie kodanike andmete kaitse küsimusse.
Lubage mul sellele küsimusele viidata kohe alguses! Te arvatavasti teate, et tegemist ei ole uue probleemiga. 2007. aasta augustis nüüdisajastasid Ameerika Ühendriigid oma viisatühistamise programmi, lisades teatavad tingimused turvalisuse parandamise eesmärgil. Peame tunnistama, et need tingimused mõjutavad kõiki ELi liikmesriike sõltumata sellest, kas nad on viisatühistamise programmis osalised või mitte. Nende tingimuste kohaselt peab riik viisatühistamise programmiga liitumiseks või selles jätkamiseks nõustuma tegema Ameerika Ühendriikidega õiguskaitse valdkonnas koostööd. Eriti peab riik vahetama teavet õiguskaitse kohta.
Selle uue seaduse tulemusel hakkas EL rakendama paralleelset käsitusviisi, nagu te juba mainisite. Rääkides EList, alustati ELi ja Ameerika Ühendriikide läbirääkimisi teatavate ELi pädevuses olevate tingimuste üle, et saada juurdepääs USA viisatühistamise programmile. ELi puhul käsitleti kõigi kodanike tagasisaatmispoliitikat, reisidokumentide turvalisust ja lennujaamade turvalisust. Need küsimused on meie pädevuses.
Siiani on USA ja üksikute liikmesriikide vahel eksisteerivat kahepoolset suunda kasutatud, et täita Ameerika Ühendriikide koostöönõuet terrorismivastaste ideede ja teabejagamise kohta. Viisatühistamise programmiga mitte veel liitunud liikmesriikide jaoks on nendes küsimustes lepingute sõlmimine viisatühistamise programmi riigiks saamise eeltingimus. Me peame selle eest hoolt kandma!
Viisatühistamise programmiga liitunud liikmesriikide puhul toimuvad läbirääkimised hilisemas staadiumis, nii et nende jaoks on see palju lihtsam. Komisjoniliikmesriikidelt kogutud teabe kohaselt on see ainus viis küsimus lahendada. Kaheksa liikmesriiki kirjutasid alla vastastikuse mõistmise memorandumitele Ameerika Ühendriikidega, sedastades, et nad on nõus Ameerika Ühendriikidega nendes küsimustes koostööd tegema. Need riigid on Tšehhi Vabariik, Eesti, Kreeka, Läti, Leedu, Ungari, Malta ja Slovakkia. See oli probleem, mida nad püüdsid lahendada. Nii oli neil kaheksal liikmesriigil võimalik liituda viisatühistamise programmiga ja see on põhjus, miks nad seda tegid.
Komisjon saab aru, et vastastikuse mõistmise memorandumid ei olnud iseenesest kavandatud olema Ameerika Ühendriikide ja asjaomaste liikmesriikide vahel andmete vahetamise õiguslikuks aluseks. Memorandumites lihtsalt väljendati kahe poole kavatsust leppida kokku konkreetses korras ja lepingutes, millest juhindutakse andmete vahetamisel. Sellest käib jutt.
Pean rõhutama, et vastastikuse mõistmise memorandumite täpset sisu teavad liikmesriigid ise. See hõlmab andmeliike, mida memorandumis käsitletakse. Seega, kui Euroopa Parlament tahab lisateavet, peate seda küsima asjaomastelt liikmesriikidelt.
Komisjon on siiski - ja ma tulen nüüd meie vastutuse juurde - taganud, et Ameerika Ühendriigid ei nõua liikmesriikidelt kahepoolseid kokkuleppeid PNR-andmete vahetamise kohta, sest see küsimus on kooskõlas asjaomase ELi ja Ameerika Ühendriikide vahelise PNR-lepinguga ELi pädevuses. See on see, mida teinud oleme.
Lõpetuseks: ELi-USA lepingu läbirääkimiste käigus vahetati kirju, milles fikseeriti, et USA juriidilised nõudmised viisatühistamise programmis osalemise jätkamiseks on ELi pädevusse kuuluvates punktides rahuldatud. Sellel taustal tegi komisjon selgeks, et käimasolevate läbirääkimiste osaks oleva kirjavahetusega ei saa anda juurdepääsu ELi andmebaasidele.
Carlos Coelho
Austatud juhataja! Lugupeetud volinik! Head kolleegid! Kuulasin teie vastuseid ja pean tunnistama, et olen segaduses, sest ühest küljest ütleb komisjon, et kui tahame teavet juurde saada, siis peame koputama liikmesriikide uksele. Seda saab tõlgendada üheselt: komisjon väidab, et ei saa liikmesriikidele survet avaldada ega sellesse küsimusse sekkuda. Teisest küljest väidab komisjon aga, et on palunud USA valitsuselt, et see ei nõuaks andmeid, millega kahjustatakse juurdepääsu Euroopa andmebaasidele. Ma ei saa aru, miks komisjon arvab, et liikmesriikide ja ELi liikmesriikide valitsustega kontaktide loomise asemel on lihtsam pöörduda USA valitsuse poole.
Pean tunnistama, et mulle tundub, et sellele on ainult üks selgitus: see näitab, et komisjon on nõrgas positsioonis ja see tähendab, et parlamendi väljendatud mure küsimuses on täiesti asjakohane. Meile teeb peamiselt muret asjaolu, et USA on kasutanud jaga-ja-valitse-strateegiat - ilmselt karistamatult. Teiseks teeb meile muret asjaolu, et mitmed liikmesriigid otsustasid minna kahepoolsete suhete ja läbirääkimiste teed mööda, näidates üles Euroopa solidaarsuse puudumist. Veel teeb meile muret Euroopa institutsioonide resigneerumine ja nende vastutuse kokkukuivamine, mis ei anna meile läbirääkimistel jõudu juurde.
Euroopa peab end selles küsimuses kuuldavaks tegema. Peame tagama, et kahepoolsete lepingutega ei anta juurdepääsu andmebaasidele. Pealegi on peamised meile muret valmistavad põhjused järgmised: läbirääkimisi ümbritsev saladuseloor; asjaolu, et liikmesriikide või nende parlamentide teatavad esindajad on avalikustanud vastastikuse mõistmise memorandumite sisu; ja asjaolu, et parlamendil puudub jätkuvalt teave selle küsimuse kohta ning komisjoni esindaja äsja antud vastused ei ole neid probleeme lahendanud.
Alexander Alvaro
Austatud juhataja! Tahaksin väljendada oma suurt tänu lugupeetud volinikule, kes vastab esitatud küsimusele oma kolleegi Cecilia Malmströmi nimel! Me kiidame teie tegevuse tõesti heaks. Kui aga aus olla, siis arvan, et me ei lähtu samadest faktidest. Asja tuum ei ole ainult DNA-andmebaaside kasutamine. Minu kaasparlamendiliikmed on hoidunud sõnaselgelt välja ütlemast järgmist: DNA-andmete nõudmine, sõrmejälgede nõudmine, andmete nõudmine kriminaalkaristuste kohta - kõike seda süsteemi kaudu, mille rajasime Prümi konventsiooni alusel. Kui asi puutub sellesse, siis räägime Euroopa poliitika elementaarsest osast.
Kui päris aus olla, siis siinkohal ei tee see mulle tegelikult muret. Me saame sellest rääkida, mõtteid vahetada, me saame leida viise ja vahendeid ning arutada nende üle, kui seda õigeks peame. Mis mind häirib, on see, et ei nõukogul ega komisjonil ei ole piisavalt selgroogu, et öelda USA-le, et tolle käitumine on vastuvõetamatu. Viisatühistamise programmi ei saa kasutada väljapressimiseks liikmesriikide vastu - antud juhul Austria vastu, mis ei ole sugugi uus liikmesriik -, ähvardades lõpetada viisatühistamise programm, kui te ei ole valmis meile andmeid andma. Huvitav on, et Euroopa Liidu liikmesriik ei saa ühepoolselt loobuda USA viisatühistamisest - nii-öelda vastulöögiks -, sest meie lepingus on sätestatud, et viisatühistamise annab EL kui tervik. Mind häirib praegune toon ja see, et mitte kellelgi ei ole selgroogu end sirgu ajada ja öelda, et ehkki me tahame koos teiega töötada ja Atlandi-ülest partnerlust, siis selle toimimiseks peavad igas heas suhtes - nagu heas abieluski - olema head kombed ja austus. Täpselt seda me ootame meie suhetest USA rahva ja USA poliitikaga ning tahame, et komisjon ja nõukogu paneksid sellele suuremat rõhku.
Andreas Mölzer
(DE) Austatud juhataja! Kohe kui SWIFTi lepingus oli kokku lepitud, sai selgeks, et andmekaitse sildi all tõmmati eurooplastele häbiväärselt kott silmile. Nüüd on minu arvamus saanud ametlikuks: ELi enda järelevalvesüsteem ei osutunud - nagu kahtlustasingi - platseeboks, rahustiks kriitikutele mitte mõne aasta jooksul, vaid pigem mõne kuu jooksul.
On selge, et USA vilistab lepingutele. Taas kord on USA näidanud, et ei ole huvitatud partneritest, vaid parimal juhul üksnes riikidest, mis ütlevad jah ning aamen kõigevägevama USA mis tahes kõikvõimsale teole. Me oleme pidanud hambaid kiristama ja tunnistama, et USA on aastaid innukalt kasutanud Euroopa pangaandmeid, ning kui nõudsime lepingus Euroopa andmekaitsenorme ja panime paika ELi järelevalvesüsteemi, siis oli USA sellega rõõmsasti nõus, sest tal on kahepoolsete lepingute tagatrepi kaudu ikkagi takistamatu juurdepääs andmetele.
Minu arvates ei peaks me ära ootama järgmiseid Atlandi-üleseid kõnelusi, vaid peaksime sellele luupainajale kohe lõpu tegema.
Ernst Strasser
(DE) Austatud juhataja! Lugupeetud volinik! Head kolleegid! Tahaksin toetada ühe eelneva sõnavõtja öeldut. Me hindame kõrgelt, et tulite isiklikult siia ja esinesite avaldusega. Ma saan aru, et see ei ole teie spetsialiseerumisala. Tunnen aga, et pean ütlema, et komisjoni avaldus ei ole üldse rahuldav. Siin leidis aset midagi, millele pean tõesti teie tähelepanu juhtima.
Täiskogu kõik peamised fraktsioonid tahavad arutada põhimõtet. Meid kohutab, pehmelt öeldes, et komisjon ei tegutse. SWIFTiga oli sama lugu. Viimasel istungjärgul pidime komisjoni teavitama 14dollarilisest sisenemistasust. Täna küsis minu kaasparlamendiliige täiesti õigustatult, et mida komisjon teeb? Mida teevad liikmesriigid? Nüüd kuulsin, et isegi arutatakse ameeriklaste eeliskohtlemist võrreldes eurooplastega!
Peame selgelt välja ütlema, et tahame komisjoniga väga tõsiselt aluspõhimõtteid arutada. Aluspõhimõtted peavad sisaldama vähemalt võrdväärset vastastikust kohtlemist. See tähendab, et Euroopa andmetele juurdepääsu lubamise alusel tuleb andmed välja võtta kooskõlas push-meetodiga. Need põhimõtted on praegu veelgi rohkem õigustatud; samuti kodanike õigused - nimelt, et kodanikul on õigus teada missuguseid andmeid kus ja kuidas kasutatakse, ning loomulikult peab selle aluseks olema Euroopa kontseptsioon. Täna kuulsime siin, et komisjon tegelikult nõrgendab meie läbirääkimispositsiooni USAga, kuna ei pöördu liikmesriikide poole ja ei koordineeri seda, ning teiseks seeläbi, et ei võta ise meetmeid.
Millal läbirääkimised algavad? Kuna võetakse meetmeid? SWIFTi puhul oli parlamendi avaldatud surve tulemus see, et kõik sai järsku ühe kuuga tehtud. Meil on vaja samasuguseid meetmeid PNRi ja andmete puhul üldiselt.
Zuzana Roithová
(CS) Kuigi terrorismi vastu on vaja võidelda jõuliselt ja kõigi vahenditega, siis ei ole selle valdkonna rahvusvahelise koostöö taustal võimalik kõrvale hiilida demokraatlikest normidest, mis toimivad Atlandi-ülese ala riikides. Olen seetõttu väga pettunud, et liidu ja USA hiljutiste kahepoolsete lepingulistega suhete puhul ei ole komisjon ja liikmesriigid õppinud mineviku vigadest ning sõlmivad kokkuleppeid Euroopa Parlamendi ja liikmesriikide parlamentide selja taga. Kiirkorras koostatud lepingus, mis tundub olevat koostatud Ameerika valimiseelse kampaania vajadusi silmas pidades, on kahtluse alla seatud seaduslikkus, läbipaistvus ja demokraatlik kontroll. Pealegi toimub see ajal, mil USA on kehtestanud viisatühistamise tasu liidule, milles lepiti kokku Euroopa üldsuse arvamuse põhjal. Minul isiklikult ei ole probleemi valitud isikuandmete edastamisega Euroopa kodanike kohta - näiteks lennureisijate kohta - demokraatlikele riikidele, kuid see peab toimuma kooskõlas kõigi seadussätetega ja nii, et seda saaks kontrollida sõltumatu organ, näiteks parlamendiliikmed või kohtunikud.
Monika Flašíková Beňová
(SK) Kodanike isikuandmete edastamine on alati olnud tundlik teema, ükskõik kas kodanikuõiguste või inimõiguste vaatenurgast lähtudes.
Euroopa Liidu liikmesriikide kodanike andmete edastamine on Ameerika Ühendriikide puhul õigustatud eriti meie terrorismivastase võitluse ja meie ühise huviga tagada meie kodanike turvalisus. Kindlasti on see õilis eesmärk, kuid mõnikord tunnen, et terrorismivastase sõja nimel jätame aina enam oma kodanikud ilma privaatsusest. Ma ei taha sugugi vähendada Euroopa Liidu ja USA läbirääkimiste tähtsust ning olen jätkuvalt veendunud, et USA on meie lähim liitlane. Teisest küljest räägib aga iseenda eest asjaolu, et USA peab üksikult ja kahepoolselt läbirääkimisi liikmesriikidega, mitte ainult Euroopa Liidu kui tervikuga.
Lõpetuseks tahaksin toetada neid liikmesriike, mis on juba memorandumi sõlminud. See juhtus, kuna nendel konkreetsetel riikidel olid Ameerika Ühendriikidega viisapõhised suhted ja kuna Euroopa Liit ei tegutsenud ühtselt, siis ei olnud neil riikidel muud valikut, kui kahepoolsele memorandumile alla kirjutada. Usun siiski, et tulevikus võtab Euroopa Liit üksikute liikmesriikidega võrreldes silmapaistvama rolli.
Jaroslav Paška
(SK) Usun kindlalt, et peame jätkama terrorismivastast võitlust, mis on endiselt tsiviliseeritud maailmale suur oht.
Reisivate eurooplaste isikuandmete käsitlemine terrorismivastase ennetuse ettekäändel tundub aga olevat kooskõlastamata ja korrastamata. Ameerika Ühendriigid on peamine isikuandmete koguja, mis kogub andmeid Euroopa Liidu kodanike kohta nii Euroopa Liiduga sõlmitud lepingute kui ka üksikute riikidega sõlmitud kahepoolsete lepingute alusel. Arvan, et sellist paralleelset käsitusviisi ei tohi enam taluda. Me peaksime ELi kodanike isikuandmete käsitlemist muutma viisil, mis takistaks isikuandmete kaitse õiguse rikkumist liikmesriigi poollegaalses menetluses. Peame seega oma suhetes USAga rakendama võrdväärset vastastikust kohtlemist ning tagama hoolikalt, et eeskirjad on vastuvõetavad ka meile, eurooplastele, ning et Euroopa andmeid või ELi kodanike andmeid jagatakse kooskõlas Euroopas kehtivate eeskirjadega.
Juhataja
Krisztina Morvai, võtan seda sõnavõttu kui erandit! Head kolleegid! Vaba mikrofon ei toimi tegelikult viimase hetke põhimõttel. Kui tahate protsessis osaleda, siis palun teil lahkelt käsi eelnevalt üles tõsta! Ma teen erandi, sest hetkel ei ole nimekirjas palju inimesi.
Krisztina Morvai
Tänan teid väga, austatud juhataja! Pidage kergendavaks asjaoluks seda, et ilmselt ei tekita see tähtis teema erilist põnevust ega huvi, nii et ma ei raiska just paljude aega!
Igasugune andmekaitseprotsess või menetlus, millega rikutakse põhimõttelisi andmekaitsehuvisid, peab olema seotud selgelt tuvastava eesmärgiga ning sellega peab olema võimalik see õigustatud eesmärk saavutada. Mis täpselt on USA arvates see õigustatud eesmärk ja kuidas aitab isikuandmete edastamine seda eesmärki saavutada? Teiste sõnadega, kuidas nad neid andmeid kasutavad? See on minu esimene küsimus komisjonile.
Tahaksin ka küsida, miks kasutavad nad kahte kontrollitaset - ühte nn vanade liikmesriikide puhul ja teist nn uuemate liikmesriikide, sealhulgas minu kodumaa Ungari puhul? Miks on Ungari kodanik terrorismi seisukohast ohtlikum kui vanemate liikmesriikide kodanikud? Kas see küsimus kerkis läbirääkimistel üles või kas seda käsitletakse?
Sophia in 't Veld
autor. - Austatud juhataja! Tänan teid, et lubasite mul küsida selgitust kahe punkti kohta!
Ma olin üsna üllatunud, kui kuulsin komisjoni esindajat väitvat, et viisatühistamise programm puudutab ainult liikmesriike - vähemalt ma arvan, et seda te ütlesite, volinik. 2007. aastal väitis Euroopa Komisjon alguses, et see valdkond on tema ainupädevuses ning pidi hiljem loovutama pädevuse liikmesriikidele. Kas mul on õigus, kui ma mõtlen, et Euroopa Komisjon on nüüd muutnud oma arvamust omaenda pädevuste kohta?
Teiseks, lugupeetud volinik, väidate, et vastastikuse mõistmise memorandumites ei ole viidet PNR-andmete edastamisele. Noh, ma võin teile anda ärakirja ühest vastastikuse mõistmise memorandumist, milles mainitakse PNRd. Kas see tähendab, et komisjon isegi ei tea, mis toimub?
Selgitan teile nüüd ühte asja, lugupeetud volinik! Parlament otsustas edasi lükata kahe PNR-lepingu hääletuse, sest me tundsime, et me ei saa usaldada komisjoni, et see oleks ELi institutsioonina sama vastutustundlik nagu meie Euroopa Parlamendis. Ma olen hakanud mõtlema, kas komisjon väärib seda usaldust. Loodan, et te ei valmista meile pettumust.
(Aplaus)
Maria Damanaki
komisjoni liige. - Austatud juhataja! Ma tahaksin hakatuseks öelda, et ma leian, et see on väga huvitav arutelu ja ma olen siin, et teile selgitusi jagada, kuid ma ei saa nõustuda väidetega, et komisjon ei suhtu tundlikult ELi kodanike andmete kaitsesse, samuti ei saa ma nõustuda väitega, et ma olen siin vaid oma kolleegi asendajana ja ei tunne teemat ega tea, mis toimub. Me teame komisjonis kõik väga hästi - tõepoolest väga hästi -, mis toimub, ja võin teile öelda, et me suhtume tõepoolest tundlikkusega meie kodanike andmete kaitsesse.
Tuleme nüüd faktide juurde: kas me peame või ei pea austama Lissaboni lepingut? Mis on teie ettepanek? Ignoreerida nõukogu? Kuulsin teid väga lihtsalt ütlemas, et tahaksite, et Euroopa oleks selles küsimuses ühehäälne. Ma nõustun teiega: ka mina tahaksin seda.
Nii et mida te eelistate? Öelda komisjonile, et see peaks nõukogu täielikult ignoreerima? Ma tahaksin teid teavitada - ja ma räägin faktidest, mitte unistustest -, et me oleme juba nõukogu poole pöördunud, mida te teate hästi, sest tegemist ei ole uudisega. Tegime eelmise aasta mais nõukogule ettepaneku, et kui tulevases ELi-USA raamlepingus viidatakse isikuandmetele, siis tuleks seda kohaldada ka liikmesriikide suhtes. Me tegime sama ettepaneku, millest te kõik siin rääkisite.
Kui selles kokku lepitakse, siis me teeme selle ära. Nii on lugu! Kui selles nõukoguga aga kokku ei lepita, siis mida soovitate meil teha? Kas peame pöörduma liikmesriikide poole ja teatama, et me ei saa kaugemale minna? Ma saan aru, et see on teie ettepanek ja minu vastus on väga lihtne: peame austama Lissaboni lepingut.
Niisiis läheme edasi teiste väga huvitavate küsimuste juurde: ma olen palju kuulnud Euroopa andmebaasist ja Prümi andmebaasist. Minu vastus on, et kui liikmesriikidel on vastastikuse mõistmise memorandumid ja kahepoolsed lepingud, siis võivad nad edastada andmeid oma kodanike kohta. Nad ei või edastada andmeid ELi andmebaasist ega Prümi andmebaasist ja ma väljendasin end selles küsimuses väga selgelt. Ma ütlesin ka väga selgelt, et oleme pöördunud Ameerika Ühendriikide poole - ja oleme saatnud kirju ja läbirääkimised selle üle käivad -, et nad nõustuksid sellega, et kahepoolsetes lepingutes ei tohi viidata PNR-andmetele. See ei tähenda, et liikmesriigid ei ole proovinud selles küsimuses Ameerika Ühendriikidega läbi rääkida, kuid see on komisjoni seisukoht.
Saan teie muredest väga hästi aru, kuid peame edasi liikuma, et paremini - kõige paremal moel - Ameerika Ühendriikidega läbi rääkida ja proovida saavutada selles lepingus liikmesriikidele siduvad eeskirjad, sest see on ainus viis saavutada just see, mida saavutada tahame. Nii saame toimida ja komisjon liigub selles suunas: peame praegu Ameerika Ühendriikidega läbirääkimisi ja proovime saavutada lepingu, mis on liikmesriikidele siduv.
Seepärast pöördusime nõukogu poole ja ütlesime: palun kandke hoolt, et kui nii kokku lepitakse ja kui saame meie pool - ELi ja Ameerika Ühendriikide vahel - andmeid kaitsta, siis peate teie sama tegema. On teil mõni muu ettepanek, mis lähtub õigusraamistikust, mida austama peame? Kui jah, siis tahan seda väga kuulda. Kui sellist ettepanekut siiski ei ole, siis palun saage aru, et ka meie suhtume väga tundlikult kodanike andmetesse ning proovime neid kaitsta, kuid proovime austada ka liikmesriike ja nõukogu.
See probleem kestab. Kuulasin ära kõik teie mured ja ma proovin neid kõiki arvestada. Komisjon saab pöörduda nõukogu poole ja paluda neil peatada läbirääkimised teiste riikidega. Saame öelda, et peame läbirääkimisi ja proovime nad hiljem meie poolega siduda. Niimoodi saame toimida.
Juhataja
Lugupeetud volinik! Kuna ma seda teemat valdan, siis lubage mul lihtsalt rõhutada, et praktiliselt kõik fraktsioonid siis istungisaalis on väljendanud oma suuri muresid, nagu te kuulsite. PNR-lepingu üle peetakse uusi läbirääkimisi ja see on kuju võtmas. Parlamendi jaoks on ülioluline, et komisjon suhtuks meie muredesse väga tõsiselt ja et me ei tunneks samasugust vastastikuse mõistmise puudumist, nagu näiteks juhtus SWIFTi lepinguga.
Me oleme lähiminevikus osutanud aruteludes hallidele aladele, mis on väga ohtlikud. Näiteks kui iga liikmesriik peaks kolmandale riigile edastama kõik andmed, mida ta Euroopa andmebaasides - näiteks Schengeni andmebaasis - säilitab, siis võib see kolmas riik lõpuks kokku koguda kõik Schengeni andmebaasis säilitatavad andmed. Kuigi ta ei saaks neid Schengenist, saaks ta need üksikult igast liikmesriigist.
Selles mõttes - nagu väga õigesti ütlesite - oleme tänulikud selle eest, kui jõuliselt kaitseb komisjon selles olukorras ühenduse sammast. Lubage mul teilt ka paluda, et kannaksite hoolt, et asjad saaksid tehtud parimal võimalikul viisil!
Maria Damanaki
komisjoni liige. - Austatud juhataja! Ma olen teiega nõus, et me peame kõigi muredega arvestama, ning nõustun, et meil on murettekitav ala.
Ma olen seda algusest peale väga selgesti väljendanud ja sooviksin, et te sellest aru saaksite.
Me üritame komisjonis leida selle probleemi lahendamiseks seaduslikku viisi, mis on kooskõlas aluslepingutega, et kaitsta andmeid ja proovida ühenduse sammast selles olukorras tugevamaks teha.
See ei ole siiski ainus sammas. Tahaksin, et te jätaksite meelde, et ma mõistan teie kõiki muresid. Tahaksin, et te mõistaksite, et me oleme pöördunud nõukogu poole, et see end selle küsimusega seoks. Kui meid saadab edu ja lisame tõepoolest lepingusse isikuandmete kaitse, siis oleme palunud nõukogu end sellega siduda.
See on ainus seaduslik viis edasi minna.
Juhataja
Arutelu on lõppenud.
