A zimbabwei helyzet (vita) 
Elnök
A következő napirendi pont a Tanács és a Bizottság nyilatkozata a zimbabwei helyzetről.
Jean-Pierre Jouyet
a Tanács soros elnöke. - (FR) Elnök úr, biztos úr, hölgyeim és uraim! A nemrégiben tartott elnökválasztáson Zimbabwéban Robert Mugabét újabb öt évre országa elnökének választották. A szavazás második fordulójára az egyetlen másik jelölt, Morgan Tsvangirai visszalépése után került sor, melynek következtében Robert Mugabe 85%-os eredménnyel nyert. A választásokat a demokrácia megcsúfolásának tartotta számos, többek között afrikai államfő, továbbá az ENSZ főtitkára, aki törvénytelennek minősítette a választást.
Robert Mugabe felesketése után azonnal Sharm el-Sheikhbe utazott az Afrikai Unió csúcstalálkozójára, amelyet idén június 30-án és július 1-jén tartottak. A csúcstalálkozó ideje alatt Nigéria élénk tárgyalást kezdeményezett a választásokról. Elfogadtak egy határozatot, amelyben kifejezik a zimbabwei helyzettel kapcsolatos aggodalmukat, továbbá felhívják a figyelmet a Dél-afrikai Fejlesztési Közösség (SADC), az Afrikai Unió és a Pánafrikai Parlament választási megfigyelői által tett bíráló jelentésekre, valamint az erőszakra és halálos áldozatokra.
A határozat arra bíztatja Robert Mugabét és Morgan Tsvangirait, hogy a zimbabwei emberek érdekében kezdeményezzenek párbeszédet, iktassanak be egy nemzeti egységkormányt, továbbá hogy támogassák a SADC által vállalt közvetítői küldetést.
Ezen fejlemények tükrében a nemzetközi közösség mozgásba lendült. Az Egyesült Államok benyújtott egy határozatot az ENSZ Biztonsági Tanácsának Zimbabwe elleni szankciók - fegyverembargó, pénzeszközök befagyasztása, utazási tilalom - alkalmazását kérve, csatolva továbbá annak a 14 egyénnek a listáját, akik ellen szankciókat kell alkalmazni, beleértve Robert Mugabét és más politikusokat, akiknek a többsége már a 2002-ben elfogadott európai szankciólistán is szerepel.
Kanada szintén erőteljesebb intézkedéseket tett, és a június 20-ai értekezleten az Európai Tanács kijelentette, hogy kész további lépések megtételére, amelyek lehetőségét történetesen Michel biztos úrral fogják megvizsgálni július 22-én. Az Európai Unió elnöksége határozottan elítélte a szavazás második fordulóját mint a demokrácia megtagadását, rögtön a választás után, vagyis június 29-én, és az elnökség egy, az Európai Unió nevében július 4-én tett azonnali nyilatkozatban hangsúlyozta, hogy nem fogja kész tényként elfogadni a június 27-ei eltorzított szavazás eredményét, továbbá hogy az egyetlen lehetséges megoldás a szavazás első fordulójának eredményein alapuló átmeneti megoldás alkalmazása.
Fontos továbbá, hogy a regionális krízissel szemben Afrikának is ki kellett volna fejeznie aggodalmát, és különösen az Afrikai Unió, továbbá a SADC által tett erőfeszítéseket támogatni kell. Biztosítani kell, hogy az Afrikai Unió Emberi Jogi Chartájában lefektetett alapelveket pontosan betartsák. Jó lenne, ha mind az Afrikai Unió, mind az ENSZ részesévé válna ennek a megoldásnak annak érdekében, hogy a SADC regionális perspektívája egy afrikai és nemzetközi perspektívával egészüljön ki.
Az Afrikai Unió határozatában az érintett államokat és feleket is arra bíztatta, hogy tartózkodjanak az olyan lépésektől, amelyek valószínűleg rossz hatással lennének a párbeszéd hangulatára. Ezt az üzenetet különösen az Európai Uniónak célozták. Mindazonáltal az EU nem fog tartózkodni azon személyek listája kibővítésének előkészítésétől, akik felelősségre vonhatóak az erőszakért, és akikkel szemben célzott szankciókat fognak alkalmazni a vízum megtagadása, illetve a pénzeszközök befagyasztása által. Az EU-nak biztosítania kell továbbá, hogy eléri a vízumkiadás megtagadása és az új, különösen a gazdasági szankciók létrehozása alóli tervezett mentességek korlátozását, és természetesen ezek a megtorló intézkedések a tárgyalások előrehaladásától kell, hogy függjenek.
A két fél közötti tárgyalásokat a lehető leghamarabb el kell kezdeni. Úgy gondolom, hogy a biztos úr ezt meg fogja erősíteni, még akkor is, ha a tárgyalások kimenetele bizonytalan. Véleményünk szerint a tárgyalásoknak mindenképpen a március 29-ei első szavazás eredményein kell alapulniuk, amely a zimbabwei emberek akaratának leghitelesebb kinyilvánítása, míg a második választási forduló a demokrácia megtagadása volt. A koalíció bármilyen formája átmeneti intézkedésnek tekinthető, azzal a szándékkal, hogy új, szabad, demokratikus és átlátható választásokat írjanak ki, ahogy Robert Mugabe ellenjelöltje megjegyezte.
Végezetül, szeretném megemlíteni, hogy legutóbbi találkozójukon, amely éppen most fejeződött be, a G8 tagjai kiegészítő pénzügyi intézkedéseket helyeztek kilátásba a legutóbbi választásokon tapasztalható erőszakért felelős személyek ellen. Itt tartunk tehát, és haladéktalanul kezelnünk kell ezt a helyzetet, hogy véget vessünk ennek az elfogadhatatlan jogsértésnek.
Louis Michel
a Bizottság tagja. - (FR) Elnök úr, miniszter úr, hölgyeim és uraim! Nagyon örülök, hogy a mai eszmecsere a keretében megoszthatom önökkel azokat a gondolatokat és elképzeléseket, hogy hogyan támogathatjuk a válság olyan módon történő rendezését, amely az összes főbb politikai szereplő számára elfogadható, és mindenekelőtt olyan megoldást jelent, amely tartós lehet, és jólétet hozhat egy olyan ország és nép számára, akiknek nagyon nagy szükségük van rá.
Röviddel az ülés megkezdése előtt alkalmam volt beszélgetni Jean Pinggel, az Afrikai Unió bizottságának elnökével, és körülbelül fél órával ezelőtt meglehetősen hosszan tárgyaltam az ellenzék vezetőjével, Morgan Tsvangiraival. Így van néhány friss hírem, amelyeket természetesen még nem erősítettek meg, de legalább, valószínűleg, részletesebb és újabb információkkal tudok szolgálni önöknek.
Először is, természetesen, szeretném megosztani önökkel mélységes aggodalmamat a helyzettel kapcsolatban. Rendkívül sajnálom, ahogy azt nyilvánosan ki is fejeztem az esemény előtt és után is, hogy az elnöki választás második fordulóját megtartották, ahogy a miniszter úr mondta, annak ellenére, hogy több kérelem is érkezett a forduló elhalasztására a nemzetközi közösség részéről, beleértve többek között Zimbabwe afrikai partnereit is. Természetesen a rendkívül erőszakos politikai környezet és a módszeres megfélemlítés bemocskolta a választásokat, és megfosztotta legitimitásától és hitelességétől.
Többször is elmondtam nyilvánosan, csakúgy, mint az Európai Unió elnöksége, hogy figyelembe véve a második forduló körülményeit, teljes mértékben ki van zárva, hogy legitimitást kapjon a szavazásokból győztesként kikerülő elnök. Újra és újra el kell ismételni, hogy ez egy jogtalanul elért győzelem, és nagyon messze van annak a demokratikus reneszánsznak a szellemétől, amely áthatja napjaink Afrikáját. Az Afrikai Unió csúcstalálkozóján, amelyet Egyiptomban tartottak, és amelyen Mugabe elnök is jelen volt, nagyon feszült és szenvedélyes vita zajlott az afrikai vezetők között, olyan vita, amelyet sokan példátlannak tituláltak.
Az Afrikai Unió határozata bírálja Mugabe elnököt, és felszólítja, hogy próbáljon meg politikai egyezségre jutni Morgan Tsvangiraival, a Mozgalom a Demokratikus Változásért (MDC) vezetőjével annak érdekében, hogy nemzeti egységkormányt alakítsanak. Emellett az Afrikai Unió felkérte az SADC-t, hogy folytassa a párbeszéd megkönnyítésére vonatkozó munkáját a politikai egyezség elérése céljából. Ezt a határozatot természetesen elítélhetjük. Különösen azt a tényt bírálhatjuk, hogy az Afrikai Unió tartózkodott a legitimáció, vagy másképpen Mugabe elnök személyének kérdéséről való világos állásfoglalástól, de el kell ismerni, hogy jelen körülmények között ez a határozat jelentős eredménynek nevezhető. Természetesen ez nem jelenti az ügy végét. Fontos, hogy az Afrikai Unió és az SADC egyértelmű bizonyítékokkal támassza alá a politikai megoldás megtalálása iránti elkötelezettségét.
Ebből a szempontból az Európai Unió és más nemzetközi szereplők is világosan kifejezték, hogy mit szeretnének látni. A politikai egyezséget csak a szavazás első fordulójának eredményei alapján lehet megkötni, mivel ez tükrözte a zimbabwei emberek szabadon és demokratikusan kifejezett véleményét. A szavazás második fordulójának eredményeit nem lehet a közvetítés, a tárgyalások kiindulópontjának tekinteni. Másképpen fogalmazva, véleményünk szerint a politikai megoldást egy koalíciós kormány létrehozása jelentené Morgan Tsvangirai, mint miniszterelnök vezetésével, akit a lehető legnagyobb hatalommal kellene felruházni, és aki emellett számíthat a parlamenti többség támogatására is.
Ami az Európai Uniót illeti, még minden lehetőség nyitva áll. Először is, készek vagyunk az SADC és az Afrikai Unió erőfeszítéseit támogatni, és kézzel fogható fejlődést várunk a következő két hét folyamán.
Amennyiben egy olyan konstruktív politikai egyezség jön létre, amely a szavazás első fordulójának eredményeit tükrözi, akkor természetesen, ahogy mondtuk, készek vagyunk fokozatosan újra kötelezettséget vállalni Zimbabwe iránt. Mi több, készek vagyunk azonnal elkezdeni. Emlékeztetném önöket, hogy amikor a tizedik európai fejlesztési alap programját készítettük, gondoskodtam róla, hogy úgy dolgozzunk, mintha már visszaállították volna a demokráciát Zimbabwéban, hogy elkerüljük a zimbabweiek megbüntetését azért a tragikus helyzetért, amibe kerültek.
Most pedig szeretnék rátérni arra a két beszélgetésre, melyeket ma délután folytattam azzal a szándékkal, hogy beszámolhassak róluk a mai parlamenti értekezleten. Először is a Jean Pinggel folytatott beszélgetés. Mi is a probléma? A probléma ma az, hogy az Afrikai Unióban mindenki egyetért azzal, hogy támogatniuk kell a Robert Mugabe és Morgan Tsvangirai közötti tárgyalásokat, és az alapelv természetesen az, hogy a kormányt az ellenzék vezetőjének, Morgan Tsvangirainak kellene vezetnie, hogy a kormánynak egy koalíción kellene alapulnia, amelyben Morgan Tsvangirai pártja, amely többségben van a parlamentben, rendelkezne erőfölénnyel, és a kormányt a végrehajtó hatalmat illetően a legátfogóbb és legkiterjedtebb jogosítványokkal kell felruházni.
Pillanatnyilag, gondolom tudják, ezt a megközelítést úgy tűnik, vitatják. Tovább bonyolítja a helyzetet, hogy Morgan Tsvangirai kétségét fejezte ki azzal kapcsolatban, hogy a közvetítés vajon kiegyensúlyozott-e, és természetesen egyfajta keretet adna a folyamatnak, egyfajta szabályozást, alátámasztást, mondhatjuk, amely lehetővé teszi az egyensúly biztosítását. Ezzel nem mondok értékítéletet, csupán bemutatom a helyzetet. Pillanatnyilag Ping úr arról biztosított, hogy a munka - szándékosan nem közvetítői munkát, hanem munkát emlegetek - célja az emberek felkészítése erre a folyamatban lévő fejleményre, és, ha minden jól megy, ennek valódi távlatot kellene nyitnia az elkövetkezendő napokban.
Később hosszasan beszéltem Morgan Tsvangiraival. Megerősítette, hogy támogatja egy olyan kormány ötletét, amelyben helyet kapnak a Zimbabwe Afrikai Nemzeti Unió Nemzeti Front tagjai, de ezen belül természetesen övé lenne az utolsó szó a kormány tagjainak a kijelölésében. Alapjában véve, bár ő nem így fogalmazott, olyasmi lenne, mint a kenyai forgatókönyv, még akkor is (és én egyetértek ezzel a nézőponttal), ha a két helyzetet össze sem lehet hasonlítani. A két helyzet egyáltalán nem hasonló egymáshoz. Az emberek megragadják a lehetőséget, hogy úgy tegyenek, mintha a két helyzet azonos lenne, de teljesen objektívan nézve a két szituáció nagyon is különbözik egymástól. Ez az első észrevételem.
Másodszor, egy "állandó tárgyaló csapatot” szeretne felállítani, vagyis egy olyan csapatot, amely a közvetítést vezetné, és amelynek, természetesen, biztosítani kellene őt az egyensúly meglétéről. Természetesen szeretné, ha ez a csapat az Afrikai Unió és az ENSZ égisze alatt működne. Meglehetősen optimistának tűnt a számomra - hiszi, hogy a dolgok elmozdulnak a holtpontról. Természetesen a szankció kérdését relevánsnak érzi, és hangsúlyozta, amivel szerintem mindnyájan egyetértünk, hogy amennyiben szankciókat alkalmazunk, azokat az egyénekre kell alkalmaznunk, és természetesen nem szabad, hogy a lakosságot érintsék, akár közvetlenül, akár közvetve.
Úgy érzem, hogy az Afrikai Unió teljesen felmérte saját felelősségét, aktívan részt vesz az eseményekben, és a közvetítés segítségével olyan megoldást keres, amely mindenképpen számol azzal - ahogy a miniszter úr hangsúlyozta -, hogy a szavazás első fordulójában elért eredményeket végrehajtó hatalomra kell lefordítani, lévén ez az egyetlen olyan eredmény, amely legitimálja a győzteseket.
Michael Gahler
a PPE-DE képviselőcsoport nevében. - (DE) Elnök úr! A zimbabwei helyzet politikai, gazdasági és humanitárius szempontból is abszolút mélyponton van. Az emberek egy olyan rendszer túszai, amely nem akarja átadni a hatalmat, mert az elnök körüli klikk, a katonai parancsnokság és titkosszolgálat még jobban meg akar gazdagodni az ország erőforrásainak rovására. Ennek érdekében nemzetőrséget alapítanak, rossz célra használják a rendőrséget és a katonaságot, akik országszerte terrorizálják a lakosságot.
Az SADC mércéje szerint már a március 29-ei parlamenti választás sem volt szabad és igazságos. Az azt követő országos megfélemlítési kampány, amelynek többtucat halálos áldozata, több ezer sebesültje és üldözöttje volt, lehetetlenné tette, hogy az első forduló győztese, Morgan Tsvangirai rávegye választóit, hogy elmenjenek szavazni, mert féltek a megtorlástól. A Pánafrikai Parlament választási megfigyelő küldöttségének vezetője, Marwick Khumalo és az SADC küldöttség a következőképpen értékeli a június 27-ei történéseket:
"Az országban uralkodó hangulat nem adott alkalmat egy szabad, igazságos és hitelt érdemlő választás lebonyolítására. A választások nem tükrözik a zimbabwei nép akaratát.”
Ami most fontos, az egy átmeneti forgatókönyv kidolgozása, amely olyan helyzetet eredményez, hogy legitim kormány és legitim elnök léphet hivatalba. Az Afrikai Uniónak és az SADC-nek létfontosságú szerepe van ebben. Sajnálatos módon Mbeki elnök úrnak semmit sem sikerült elérnie csöndes diplomáciájával a hivatalban töltött évei során. Nem sikerült továbbá megszereznie a bizalmát a konfliktusban részt vevő feleknek, ő tudja a legjobban, miért.
Én arra bíztatnám a dél-afrikai politikai pártokat, hogy ragadják magukhoz a kezdeményezést. Felszólítom dél-afrikai kollégáimat, hogy hozzanak olyan döntést a parlamentben, hogy befagyasztják a Mugabe-rendszer haszonélvezőinek számláit és pénzeszközeit Dél-Afrikában. Nem kellene hagyniuk, hogy Grace Mugabe és mások Cape Townban vagy Sandtonban vásárolgassanak, amíg az emberek éheznek. Arra kérem őket, hogy fejezzék ki szolidaritásukat azzal a három millió országukban élő zimbabweivel kapcsolatban, akik akkor térnek haza, amikor Mugabe uralmának vége szakad, és ezáltal országuk több millió munkanélkülije is jobb helyzetbe kerülhet. Sikeresen gyakoroltunk nyomást európai cégekre, hogy vonuljanak ki Zimbabwéból, mert tevékenységük segített a rendszer stabilizálásában.
Alain Hutchinson
a PSE képviselőcsoport nevében. - (FR) Elnök úr, miniszter úr, biztos úr! Mugabe elnök hihetetlen erőszakot alkalmazott, és botrányosan semmibe vette a legalapvetőbb emberi jogokat a hatalom megszerzése érdekében, és túszul ejtette az amúgy is viharvert lakosságot.
A szocialisták elítélik ezt az erőszakot, és nem ismerik el, hogy a jelenlegi hatalomnak bármilyen legitimitása lenne. Az európai szocialisták azonban elsősorban a zimbabwei lakossággal törődnek. Különösképpen pedig azzal, hogy az ENSZ Élelmezési és Mezőgazdasági Szervezete (FAO) becslései szerint 2009 elejére öt millió zimbabwei lakost fog éhínség fenyegetni.
Tudjuk továbbá, hogy a zimbabwei lakosság harmada csupán a nemzetközi segélyeknek köszönheti túlélését. Következésképpen elengedhetetlen, hogy az Európai Bizottság, a Tanács, minden tagállam és az egész nemzetközi közösség maximális nyomást gyakoroljon a zimbabwei hatóságokra, hogy biztosítsák a nemzetközi humanitárius segélyekhez való teljesen szabad hozzáférést a lakosság leginkább rászoruló rétegei számára. Nem győzzük ezt hangsúlyozni, mivel Robert Mugabét jelenleg egyszerűen bűnözőnek kell tekinteni.
Hasonló szellemben, ha arra kérjük az Európai Uniót és a nemzetközi közösséget, hogy erős szankciókat alkalmazzon Zimbabwéval kapcsolatosan, amelynek kilátásba helyezését ön is említette, miniszter úr, hangsúlyoznánk, hogy nem szabad, hogy ezek a lakosságot sújtsák, hanem a rendszer azon tagjai ellen kell irányulniuk, akik felelősek az emberi jogok megsértéséért és a terror jelenlegi eluralkodásáért az országban.
Természetesen arra is bíztatnunk kell az Európai Uniót és a regionális szervezeteket, például az SADC-t, hogy Zimbabwe választott parlamentjével és a civil társadalommal együtt ragadják magukhoz a kezdeményezést a jelenlegi válság gyors és demokratikus megoldása érdekében.
Elnök úr! Egy utolsó gyors megjegyzést szeretnék tenni a lakóhelyüket elhagyni kényszerült 200 000 zimbabwei emberrel kapcsolatosan. Arra kérjük dél-afrikai szomszédaikat, és különösen Mbeki elnök urat, hogy cselekedjenek felelősségteljesen, és ne küldjék vissza azokat a zimbabwei menekülteket, akik menedéket találtak Dél-Afrikában.
Fiona Hall
az ALDE képviselőcsoport nevében. - Elnök úr! A zimbabwei emberek rettentően szenvednek! Évek megfélemlítése, brutalitása és gazdasági szétesése után az utolsó tőrdöfés a választás volt. A választások óta az erőszak mértéke nem csökkent. Legalább 90 embert öltek meg március 29-e, a választások első fordulója óta, és most hétfőn Hararétól keletre egy belföldön máshova kényszerült személyek táborát megtámadták és lakóit erőszakkal elüldözték.
Kísértést érezhetünk, hogy csupán a kezünket tördeljük kétségbeesésünkben, de én hiszem, hogy az EU tehet valamit a válság megoldása érdekében. Először is, az EU diplomáciai támogatást nyújthat azoknak, akik egy ideiglenes átmeneti kormányban keresik a kiutat, amelyben a civil társadalom egésze részt vesz, és amely tiszteletben tartja a választások első fordulójának eredményeit.
Az ideiglenes koalíció egy afrikai módszer, amely az évek során számos más országban is bevált, mint például Togóban és a Kongói Demokratikus Köztársaságban.
Mindazonáltal az állásfoglalási indítvány megemlíti Mbeki elnök úr csendes diplomáciájának eddigi kudarcát, és lehetséges, hogy egy másik, minden fél által tiszteletben tartott afrikai szomszéd jobb közvetítője lehetne a tárgyalásoknak. Nemzetközi résztvevők jelenléte szintén segíthetné a tárgyalásokat.
Másodszor, a nemzetközi közösségnek fokoznia kell a nyomást Robert Mugabe ellen. Oroszország ragaszkodása ahhoz, hogy a G8 csúcstalálkozón szankciókat követeljenek, nagyon bíztató volt, és örülök a Tanács megjegyzésének, hogy számos ország a szankciók erősítését követeli.
Harmadszor, már előre készülnünk kell arra a napra, amikor Zimbabwénak legitim kormánya lesz és széleskörű nemzetközi támogatásra lesz szüksége.
Végezetül, nem szabad elfelejtenünk, hogy az átlagos zimbabweiek nagy nyomorban élnek és segélyekre van szükségük már alapvető szükségleteik kielégítéséhez is.
Philip Claeys
(NL) Az Európai Unió egy ideje szankciókat léptetett életbe a szocialista diktátor, Mugabe elnök ellen, de ezeket a szankciókat nem mindig érvényesítik következetesen és világosan. A portugál elnökség például minden gond nélkül meghívta Mugabe elnököt az EU és Afrikai közötti csúcstalálkozóra.
Az Európai Uniónak is erőteljesen tiltakoznia kellett volna az ellen a groteszk tény ellen, hogy Mugabe megjelent a FAO csúcstalálkozón Rómában nem is olyan régen. A Robert Mugabe és rendszerének magasabb rangú képviselői ellen kiadott utazási tilalmat megszeghetetlenné kell tenni és ki kell terjeszteni. Mindenképpen el kell gondolkodnunk a Mugabe rendszere elleni szankciók általános kiterjesztéséről. Ezeknek a szankcióknak nyomatékosnak és egyértelműeknek kell lenniük, és nyomást kell gyakorolnunk Dél-Afrika kormányára is, amely "csendes diplomáciájával” valójában időt nyert Mugabe rendszerének.
Geoffrey Van Orden
Elnök úr! A zimbabwei válság nem derült égből villámcsapásként érte a gyanútlan világot: nyolc év alatt ez a 16. alkalom, hogy egy állásfoglalási indítványról vitatkozunk Robert Mugabéval kapcsolatosan, mivel módszeresen és szándékosan fosztogatta országát, döntötte romba a gazdaságot és nyomta el a zimbabwei népet.
A nemzetközi közösség reakciója egészen a legutóbbi időkig szánalmas volt. Legalább az Európai Unió kivetett célzott szankciókat - de még ő sem tudta megfelelően fenntartani azokat. Az afrikaiak - tisztelet a csekély számú kivételnek - meg egyszerűen megtapsolták Mugabét. Szégyellniük kellene magukat.
Mit is kellene tenni? Először is, világosan tisztázni kellene a Tanácsban, hogy egy EU tagállam sem ismeri el Mugabe illegitim rendszerét. Támogatom, hogy az EU kibővíti a szankciókat.
Másodszor, az Európai Uniónak és tagállamainak meg kellene győznie az afrikai országokat, és különösképpen az SADC-t, hogy álljanak ezeknek a szankcióknak az oldalára Mugabe ellen, amennyiben a tárgyalások nem járnak sikerrel.
Harmadszor, az Egyesült Műveleti Bizottság - a Mugabe mögött álló katonai csoport - tagjait figyelmeztetni kell, hogy őket fogják felelősnek tartani a zimbabwei embereket ért rendszeres atrocitásokért. Még mindig nem késő, hogy a fegyveres erők és a rendőrség néhány magas rangú tagja - és néhány magas rangú ZANU-PF tisztviselő - elhagyja Mugabét és átálljon a demokratikus erők oldalára.
Negyedszer, Franciaországnak kérnie kell, hogy az Emberi Jogi Tanács rendkívüli ülésszakot tartson Genfben a zimbabwei helyzet megvitatására, és, ötödször, az ENSZ-től is erőteljesebb fellépésre számítunk.
Mindezeken túl, bíztatnunk kell az Afrikai Uniót, hogy még határozottabban és aktívabban kötelezze el magát a nemzeti egység kormányának előmozdítása érdekében. Ennek a kormánynak természetesen a március 29-ei, nem pedig a komédiának nevezhető június 27-ei választások eredményein kell alapulnia, ahogy azt mind a soros elnök, mind a Bizottság jelezte.
Az MDC szóvivőjétől, Nelson Chamisától hallottuk, hogy a ZANU-PF és az MDC jelenleg nem folytat tárgyalásokat egymással. Ezzel szemben folytatódik az erőszak. Az Afrikai Uniónak ragaszkodnia kell az erőszak megszüntetéséhez és egy olyan közvetítő kijelöléséhez, akit megfigyelők is támogatnak, és akiben az MDC is megbízik.
Mugabe megint az időre játszik. Ki kell tűzni egy határidőt, amire a tárgyalásokat sikeresen be kell fejezni, és közben valaki ajánlhatna egy nyugdíjasotthont Robert Mugabénak.
Glenys Kinnock
Elnök úr! A többiekhez hasonlóan én is arról fogok beszélni, hogy a Zimbabwéban március 29-én rendben megválasztott parlament soha nem ült össze, és választott tagjait továbbra is zaklatják, megfélemlítik és erőszaknak teszik ki.
Határozatunkban a szankciók megerősítését kérjük, és természetesen csatlakozni fogunk az ENSZ kérelméhez is a nemzetközi fegyverembargóról, az egész világon érvénybe lévő utazási tilalomról és a pénzeszközök befagyasztásáról.
Tudjuk, hogy kik azok a további főkolomposok, akiket célba kell vennünk, tudjuk, kik a csatlósok és kik a fegyverhordozók. Itt van Chihuri, a rendőrfőnök; Shiri, a légierő főparancsnoka; Gono, a központi bank kormányzója; Chinamasa, az igazságügyminiszter; Bonyongwe, a Központi Hírszerzési Szervezet főigazgatója: ezek azok az emberek, akiket célba vehetünk, és célba is kell vennünk. Határozatunk világosan tükrözi az MDC által lefektetett előfeltételeket.
Minden tárgyalásnak a március 29-ei választás eredményén kell alapulnia, amit az MDC nyert meg, és nem a júniusi hamis pótválasztásokon.
Olyan átmeneti megegyezést kell elérni, amelynek célja egy új alkotmány megalkotása - ezt senki nem említette, és ez az, amit Morgan Tsvangirai szeretne elérni - amelyet új választások követnek. Tsvangirai nagyon világosan fogalmaz, és idézném őt: "Nem akarok alkudozni a hatalomról, és nem akarom megosztani a hatalmat”.
Ahogy Geoffrey van Orden mondta, jelenleg nem folynak tárgyalások, így nem szabad felbátorodnunk a jelenlegi helyzeten.
Szükség van egy további közvetítőre is. Világos, hogy Thabo Mbeki nem képes ezt a feladatot egyedül ellátni, és szeretnénk, ha az Afrikai Unió jelöltje kerülhetne a helyére. A jelöltnek hasonló rangúnak kellene lennie, és ezen a ponton olyan nevek merülnek fel, mint Joaquim Chissano, vagy John Kufuor.
Végezetül pedig a határtalan, az állam által támogatott brutalitásnak, erőszaknak és kegyetlenségnek véget kell vetni, és a nemzetközi közösségnek tennie kell ez ellen, mégpedig sürgősen, a szenvedő zimbabwei emberek érdekében.
Eoin Ryan
az UEN képviselőcsoport nevében. - Elnök úr! Zimbabwe, amely nemrég még reménysugarat jelentett és az öngondoskodás példája volt Afrikában, továbbá egyike a vezető afrikai államoknak, most az afrikaiak elkeseredettségének és reményvesztettségének központja. A zimbabwei nép jobbat érdemel, és meg is kell kapnia. De hogy ez megvalósuljon, az Robert Mugabe, egy gyilkos gonosztevő rendszerének a bukásába fog kerülni.
Nekünk a nemzetközi közösségben meg kell szilárdítanunk eltökéltségünket a zsarnoki Mugabe-rendszer ellen. Én üdvözlendőnek tartom a tényt, hogy az ENSZ Biztonsági Tanácsa további szankciók kivetését fontolgatja Zimbabwe vezetői ellen, beleértve a fegyverembargó bevezetését is. Hogyan lehetséges, hogy egy olyan ország, ahol 5 millió ember függ az élelmiszersegélyektől, ahol az infláció meghaladta a tízmilliárd százalékot és ahol egy kiló kenyér több mint 1 milliárd zimbabwei dollárba kerül, még mindig az egyik legjobban felszerelt hadsereggel rendelkezik az afrikai kontinensen, és teljesen el van árasztva fegyverekkel? Ez mindennél többet mond.
A legújabb elnökválasztás nem legitim választás volt. A Mugabe-rendszer brutalitását tükrözi, hogy 90 embert öltek meg, 3 500-an megsebesültek, és további 200 000 személyt kényszerítettek lakóhelye elhagyására a választások során. Nem ezek a tipikus összetevői egy szabad, igazságos és átlátható demokratikus versenynek.
Dél-Afrikának és más afrikai országoknak is növelniük kell a Robert Mugabe elleni nyomást. Nelson Mandelának igaza volt, amikor azt mondta, hogy a zimbabwei vezetés tragikusan megbukott. Dél-Afrika erős politikai nyomást gyakorol a Mugabe-kormányra, és Dél-Afrikának erősnek és határozottnak kell mutatkoznia a kérdésben a zimbabweiek és az összes afrikai előtt, akiknek végig kell nézniük, ahogy ez az ember lehúzza országát a mocsárba.
Josep Borrell Fontelles
(ES) Elnök úr! Hogy ne ismételjem, amit képviselőtársaim már elmondtak, a parlament ülésszakának megnyitására fogok koncentrálni.
A márciusi választásokon az ellenzék nyerte el a szavazatok többségét, és július 17-éig az ország parlamentje még mindig nem alakult meg. Nekünk, mint parlamenti tagoknak arra kell törekednünk, hogy az Európai Unió által nyomást gyakoroljunk annak biztosítása érdekében, hogy a demokrácia egy ellenzéki többségű parlamentben is működjön. Ezt a folyamatot azonnal el kell indítanunk. Ténylegesen mindent el kell követnünk annak biztosítása érdekében, hogy a hamis elnökválasztást követően a törvényhozási választások, amelyek igazolt többséget hoztak az ellenzéknek, képessé tegyék a parlamentet a működésre.
A második kérdés a közvetítőre vonatkozik. Eléggé világossá vált, hogy Dél-Afrika elérte közvetítői képességének a határát, hogy finoman fogalmazzak. Elengedhetetlen, hogy egy másik közvetítő, ha nem is cseréli le, de legalább támogassa a dél-afrikai elnököt ebben a szerepében. Máskülönben a közvetítés is korruptnak fog tűnni a zimbabwei kormány kénye-kedvének kiszolgáltatva.
José Ribeiro e Castro
Elnök úr! Most már nem csak Robert Mugabét és rendszerét kell vizsgálat alá venni. Robert Mugabét már korábban elítélte a nemzetközi közvélemény szörnyű tetteiért és az egész tragikus bohózatért. Most a nemzetközi közösséget kell vizsgálat alá vetni. Thabo Mbekit, az SADC-t és az Afrikai Uniót, Kínát, minket az EU-ban és az ENSZ-t. Zimbabwe népe, Morgan Tsvangirai és az MDC minden támogatást és együttérzést megérdemel ezekben a nehéz időkben. Meghívhatnánk Morgan Tsvangirait, hogy jöjjön el a Külügyi Bizottság és a Fejlesztési Bizottság júliusi vagy szeptemberi ülésére.
Mindannyian folyamatosan szörnyű híreket kapunk Zimbabwéból az ottani erőszakról. Nem szabad kudarcot vallanunk. Morgan Tsvangirai és az MDC többség nem csak megnyugtató szavakat és megerősítő állásfoglalásokat érdemel, sokkal inkább azt, hogy beiktatják őket hivatalukba a március 29-ei választások eredményének megfelelően. A nemzetközi közösséget, ha nem sikerül változást elérnie - ha kudarcot vallunk - szégyen fogja övezni. Remélem, hogy nem így fog történni.
Marios Matsakis
Elnök úr! Robert Mugabe rendszere nem csupán a választási csalásért, de évek óta folyamatosan zimbabwei állampolgárok százainak önkényes letartóztatásáért, kínzásáért és meggyilkolásáért is felelős.
Eddig úgy tűnik, hogy a határozatok és szankciók nem érték el céljukat. Úgy gondolom, eljött az idő, hogy kezdeményezzük Robert Mugabe nemzetközi bíróság elé állítását az emberiség ellen elkövetett bűntetteiért. Tudom, hogy Zimbabwe nem írta alá a hágai Nemzetközi Bírósággal kapcsolatos egyezményt, de biztos vagyok benne, hogy találhatunk valamilyen más, nemzetközi jogalappal rendelkező eljárást, és talán Michel biztos úr vagy a soros elnök tájékoztatást adhatna erről.
Hiszem, hogy ez az afrikai diktátor és cinkosai csak akkor kezdenek el gondolkodni és a józan eszükre hallgatni, ha egy ilyen drasztikus lépésre szánjuk el magunkat, amely végső fokon megszabadítja országukat és a nemzetközi közösséget bűnös jelenlétüktől.
Ewa Tomaszewska
(PL) Elnök úr! Arra bíztatom a Bizottságot, hogy fontolják meg és készítsenek elő egy javaslatot, amely hatékony intézkedéseket tartalmaz Robert Mugabe ellen, aki továbbra is erőszakot alkalmaz, és aki teljes mértékben figyelmen kívül hagyta a márciusi választások eredményeit. Jelenleg tulajdonképpen tehetetlenek vagyunk, és az egyetlen megmaradt eszközünk a szavak. Igencsak sürgetném, hogy fontoljuk meg azokat a lépéseket, amelyek alkalmazásával bíróság elé állíthatjuk, hogy béke lehessen Zimbabwéban és hogy a zimbabwei népnek lehetősége legyen élvezni azokat az állampolgári jogokat, amelyek megilletik őket.
Czesław Adam Siekierski
(PL) Elnök úr! Zimbabwénak szüksége van a nemzetközi segélyekre és a mi támogatásunkra, de ugyanakkor saját magát is meg kell reformálnia. Az Európai Uniónak, az Afrikai Uniónak és a Dél-Afrikai Köztársaságnak segíteniük kell egy párbeszéd kialakulását a hatalmon lévő fél és az ellenzék között. Zimbabwénak végül el kell indulnia a demokrácia felé vezető ösvényen, és ki kell neveznie egy nemzeti egységkormányt. [...] ENSZ kezdeményezés, amely értelmében fegyverszállítási embargót vetnének ki a Zimbabwéba érkező fegyverekre, és a Robert Mugabéhoz legközelebb álló emberek pénzeszközeit befagyasztanák. Azonnal lépéseket kell tenni annak érdekében, hogy lehetővé tegyük a humanitárius szervezetek működését. A civil szervezetek egy lehetséges megoldást jelenthetnének a segélyeknek a leginkább rászoruló térségekbe való eljuttatására.
Mairead McGuinness
Elnök úr! Robert Mugabe nem hallgat ránk, és ez a tragédia, mert ha hallgatna, helyesen cselekedne és visszatérne a márciusi választásokhoz és beérné annak eredményével. Úgy gondolom, az egyik legszégyenletesebb esemény az volt, hogy Robert Mugabe részt vett a világélelmezési csúcstalálkozón, ahol hagyták, hogy parádézzon, amikor lényegében ő az oka több nagyobb globális élelmezési bizonytalanságnak országában és a kontinensén.
Múlt héten egy brüsszeli konferencián beszélgettem egy zimbabwei gazdával; az ország élelmiszertermelési alapjait szörnyű károk érték. Másvalaki szerint borzasztó, hogy egy ország állig felfegyverkezhet, miközben a lakosok éheznek, erőszaknak, megfélemlítésnek és kínzásoknak vannak kitéve.
Dél-Afrikának többet kell tennie. A kontinensnek határozottan el kell ezt ítélnie, és nekünk nyomást kell gyakorolnunk rájuk, bíztatnunk kell őket és meg kell győznünk őket arról, hogy ez a helyes hozzáállás, mert az általunk képviselt emberek figyelnek minket, azt figyelik, hogy egy ilyen megdöbbentő helyzetben képesek vagyunk-e döntő lépéseket tenni.
Luís Queiró
(PT) Ami jelenleg történik Zimbabwéban, az kihívás lelkiismeretünk és cselekvőképességünk számára. Egyik oldalon ott van egy kormány, amely erőszakot alkalmaz az ország népe ellen, szenvedést okoz és hasznot húz más afrikai diktatúrák és önkényuralmak hallgatólagos támogatásából. A másik oldalon olyan erők vannak, amelyek békésen küzdenek a demokráciáért és az emberi jogokért: a zimbabwei nép, a nemzetközi közösség és természetesen az Európai Unió.
Ahogy már itt szó esett róla, az Európai Unió felhasználhatja diplomáciai hatalmát, szankciókat vethet ki, visszautasíthatja a vízumkérelmeket, nyomást gyakorolhat a regionális hatalmakra és támogathatja a demokrácia és az emberi jogok védelmezőit. Mit tehetünk mi az Európai Parlamentben? Támogathatjuk a határozatunkat holnap, javasolhatjuk, hogy a Bizottság és a Tanács ragadja magához a kezdeményezést, de ennél többet is tehetünk. Bebizonyíthatjuk, hogy tetteink alátámasztják szavainkat, és az ellenzék vezetőjének, Morgan Tsvangirainak felajánlhatjuk a Szaharov-díjat. Erre hívjuk fel képviselőtársainkat. Ily módon lehetőségünk van megjutalmazni a küzdelmet és ugyanakkor hozzájárulunk egy demokratikus és békés győzelemhez.
Jean-Pierre Jouyet
a Tanács soros elnöke. - (FR) Elnök úr, biztos úr, Michel úr, hölgyeim és uraim! A vita tökéletesen világos, csakúgy, mint azok a következtetések, amelyeket le kell vonnunk belőle. Az emberek erős kifejezéseket használtak, és ez így helyes, mivel az Európai Unió csak egy megoldást fogadhat el, mégpedig azt, hogy a zimbabwei népnek a választások első fordulójában kifejezett akaratát tiszteletben kell tartani, és annak a választásnak az eredményeit kell alapul venni bármilyen egyezség létrehozásához.
A Bizottsággal együtt meg fogjuk vizsgálni a zimbabwei helyzetet a következő, július 22-ei tanácsi értekezleten. Figyelembe fogjuk venni az önök nézeteit és az elhangzott javaslatokat - amelyeket nem Franciaországnak tettek, Van Orden úr, hanem az Európai Unió Tanácsa elnökségének, mivel Franciaországnak nincs önmagában hatalma, hanem csak azon mandátum alapján, amelyet az Európai Unió ruházott rá ezzel kapcsolatban - beleértve azt a javaslatot is, miszerint az Emberi Jogi Tanács genfi értekezletén a Tanács kezdeményezze egy rendkívüli ülésszak összehívását, amennyiben ez megoldható, természetesen.
Követni fogjuk Michel úr ajánlásait - amelyek mindig ésszerűek és a tapasztalaton alapulnak - a közvetítés elősegítésére irányuló erőfeszítéseink folytatására vonatkozóan. Azt gondolom, hogy ami ezeket az erőfeszítéseket illeti, nem követelhetünk többet, mint amit Morgan Tsvangirai maga ajánlott Michel úrnak találkozójukon, és azt hiszem, hogy erre az álláspontra kell helyezkednünk.
Az Európai Uniónak, a Tanácsnak és a Bizottságnak kapcsolatban kell maradnia az érintettekkel, az SADC-vel, az Afrikai Unióval és Dél-Afrikával - és még egyszer szeretném üdvözölni a ma velünk lévő dél-afrikai delegációt - és természetesen a Tanácsnak elkövetkezendő munkájában figyelembe kell vennie azt a határozatot, amelyről a Parlament holnap fog szavazni.
Mást nem szeretnék hozzáfűzni az elhangzottakhoz, és hogy ne raboljam az idejét, átadnám a szót Michel úrnak, hogy ossza meg velünk tapasztalatait a témáról.
Louis Michel
a Bizottság tagja. - (FR) Elnök úr! Nagyon rövid leszek. Jouyet úr és a többi felszólaló már mindent elmondott.
Természetesen teljes szívemből helyeslem a kifejtett nézeteket, különösképpen Van Orden úrét és Kinnock asszonyét, de ugyanakkor hozzá kell tennem, hogy a Bizottság hatalma természetesen elsősorban a diplomácia hatalma, de talán kiterjed arra is, hogy felkészüljünk azokra az intézkedésekre, amelyeket akkor fogunk meghozni, ha - és természetesen ez az, amit teljes szívünkből akarunk, és amit sürgetni próbálunk minden rendelkezésünkre álló eszközzel - a közvetítés által sikerül létrehozni egy Morgan Tsvangirai által vezetett kormányt.
Ezért teljesen egyetértek Van Orden úr és Kinnock asszony nézeteivel, és a többi felszólalóéval is, Hall asszonyéval, Hutchinson úréval és Gahler úréval - remélem, senkit nem felejtettem ki. Csupán egy ponton tér el a véleményem. Tudják, nekem szokásom, hogy őszintén beszélek. Nem értek egyet azzal, hogy el kell ítélnünk a portugál elnökséget azért, mert Lisszabonban megszervezett egy csúcstalálkozót, amelyet már évek óta halogattak, és amelynek a megtartását a zimbabwei kérdés akadályozta meg.
Ez az Európai Unió és Afrika közötti csúcstalálkozó már régóta esedékes volt, és ideje volt, hogy cselekedjünk. Tökéletesen tisztában vagyunk azzal, hogy Robert Mugabe jelenlétét az Afrikai Unió azon kívánsága biztosította, hogy a másik fél, vagyis az európai fél ne korlátozza, hogy kit hívjanak meg. Éppen ezért úgy érzem, hogy a kritika nem igazságos.
Mi több, szeretném hangsúlyozni azt a rendkívül nehéz helyzetet, amelyben Dél-Afrika találta magát. Dél-Afrikának jelenlegi helyzetében egyáltalán nem könnyebb cselekednie, mint Thabo Mbekinek a közvetítő szerepét játszania. Mindenki nagyon jól tudja, hogy ebben az esetben jelenleg az első ország, amely megérzi a zimbabwei válság hatásait - vagy még inkább a válság megoldásának a kudarcát -, az Dél-Afrika. Ezért szeretném arra kérni önöket, hogy próbálják meg a helyzetet Dél-Afrika szemszögéből nézni. Hiszem továbbá, hogy Dél-Afrika olyan lelkiismeretesen vezeti a közvetítést, ahogy kell.
Természetesen osztom azt a nézetet, amelynek minden felszólaló hangot adott, hogy a közvetítés folyamatát ki kell terjeszteni, nem csak azért, hogy megkönnyítse Dél-Afrika helyzetét, hanem azért is, hogy a válság megoldásában érintett különböző felek kiegyensúlyozottabban lássák a helyzetet.
Végezetül, hogy válaszoljak egy elhangzott kérdésre, most készítünk egy igazi "fejlesztési és humanitárius” csomagot annak biztosítására, hogy amennyiben Morgan Tsvangirai hatalomra kerül, azonnali támogatást élvezzen, hogy a zimbabwei népnek azonnal legyen oka hinni a kormányváltásban, és talán azért is, hogy helyi szinten is bizonyos mértékig felkeltsük a rendszerváltás utáni vágyat, megtámogatva a helyiek véleményével, a közvélemény és természetesen az aktívan közreműködő nemzetközi közösség által.
Egy utolsó megjegyzést szeretnék tenni az Afrikai Unióval kapcsolatban. Egy kicsivel több megértés mellett érvelnék. Mi is az Afrikai Unió problémája? Ahogy már mondtam, az Afrikai Unió problémája az, hogy két különböző vélemény között kell zsonglőrködnie. Az egyik oldal rendkívül és nyíltan kritikus Zimbabwéval és virtuális elnökével, míg a másik azt hangoztatja, hogy nagyobb rugalmasságra van szükség, a szankciók haszontalanok lesznek, és hogy nem kellene szankciókat alkalmazni. Éppen ezért nem könnyű egyetértésre jutni az Afrikai Unión belül. Ezt fel kell ismernünk, és az Afrikai Unió találkozóinak eredményeit ilyen perspektívából, ilyen szemszögből kell nézni.
Mindazonáltal el kell mondanom, hogy az imént rendelkezésemre bocsátott információ alapján azt hiszem, hogy jelenleg az egység felé haladnak és az Afrikai Unió olyan helyzetben lesz, hogy hasznos és hatékony javaslatokat tehet annak a rendkívül sajnálatos válságnak a megoldására, amely igazi támadás mindazok számára Afrikában, akik támogatják a demokráciát és biztosítani akarják előrehaladását.
Elnök
Két állásfoglalás-tervezetet nyújtottak be az Eljárási Szabályzat 103. cikkének (2) bekezdése alapján.
A vitát berekesztem.
Szavazásra 2008. július 10-én, csütörtökön kerül sor.
Írásban benyújtott nyilatkozatok (az eljárási szabályzat 142. cikke)
Colm Burke  
írásban. - A legutóbbi zimbabwei választás csalás volt, mert Robert Mugabe volt az egyetlen végső jelölt, miután olyan mértékben megfélemlítette Morgan Tsvangirait és az MDC más tagjait, hogy visszavonták jelöltségüket. Most olyan új elnökválasztást kell tartani az országban, amely eleve kizárja az állam által támogatott erőszakot, megfélemlítést és gyilkosságokat.
Üdvözlöm a Japánban tartott G8 csúcstalálkozó tegnapi döntését a zimbabwei kormány tagjai ellen irányuló pénzügyi és egyéb szankciókról. Nagyon fontos, hogy ezen a szinten, még Oroszország részéről is, megegyezés szülessen a Mugabe-rendszer elítéléséről. Van rá esély, hogy az ENSZ Biztonsági Tanácsa olyan határozatot hoz, miszerint Zimbabwe veszélyezteti a nemzetközi békét és biztonságot. Arra bíztatnám Kínát, hogy ne akadályozza ezt a fontos lépést a jövő hét folyamán.
Sajnálom, hogy az Afrikai Unió nem tesz eleget Robert Mugabe elszigetelése érdekében, mert hiszem, hogy a Dél-afrikai Fejlesztési Közösséggel és a Pánafrikai Parlamenttel együtt ezeknek a kulcsfontosságú fórumoknak a feladatuk egy ilyen zsarnok eltávolítása. A zimbabwei kormány által elkövetett emberijog-sértések az emberiség ellen elkövetett bűncselekmények határát súrolják, és azt hiszem, hogy ezért az ENSZ Biztonsági Tanácsának is fontolóra kell vennie a mostani kormány tagjainak a Nemzetközi Büntetőbíróság elé állítását a nem túl távoli jövőben.
James Nicholson  
írásban. - A legutóbbi zimbabwei választások teljes mértékben törvénytelenek és nem demokratikusak voltak, és a nemzetközi közösség széleskörű bírálatát és ítéletét vonták maguk után.
Bár a zimbabwei helyzet egy ideje amúgy is aggodalomra adott okot, a jelenlegi választások és az állam által támogatott, Morgan Tsvangirai ellenzéki pártjának, az MDC-nek a támogatói ellen irányuló brutális erőszak új szintre emelte a válságot.
Zimbabwe nagyon súlyos helyzetben van. A politikai válság mellett a Mugabe-rendszer rossz vezetése az évek folyamán romba döntötte az ország gazdaságát és az ország valutája gyakorlatilag értéktelenné vált. A várható élettartam mind a nők, mind a férfiak esetében negyven év alatt van, és a mostani történések sokakat arra késztettek, hogy hagyják el országukat és a szomszédos afrikai országokban keressenek menedéket, ami az egész régió stabilitására nyomást gyakorol.
Üdvözlöm ezt a határozatot, amely hangsúlyozza, hogy az EU határozottan elutasítja a legutóbbi zimbabwei választások eredményeit, mivel az nem demokratikus és törvénytelen volt. A határozat továbbá teljes mértékben leleplezi a Mugabe-rendszer általi politikai erőszakot, és szankciókat helyez kilátásba azok ellen, akik ezt támogatták, akár Zimbabwén belül, akár Zimbabwén kívül.
