Nemzetközi nőnap
Elnök
A következő napirendi pont az elnök felszólalása a Nemzetközi Nőnap alkalmából.
Európában ma a nőnap különbözik attól, amelyre emlékszünk, legalábbis Közép- és Kelet-Európában. Manapság nem csupán arról szól, hogy virágot adunk azoknak a nőknek, akiket ismerünk. Ma a nőnap lehetőség az egyenlőséggel foglalkozó fontos viták lebonyolítására, a sokgyermekes családanyák megsegítésére, valamint a nők elleni erőszak megszűntetésére. Az Európai Parlament aktív szerepet vállal ezekben a vitákban.
A Nőjogi és Esélyegyenlőségi Bizottság rendkívül fontos bizottság. 2009 novemberében a nők elleni erőszak megszüntetésére irányuló határozatot fogadtunk el, amelyben felszólítjuk az Európai Bizottságot és a tagállamokat, hozzanak létre egymással összhangban lévő cselekvési terveket az erőszak ezen formája ellen. Célunk, hogy az Európai Unió ebben a kérdésben példát mutasson a világnak.
A nők ma több odafigyelést érdemelnek, hiszen végül is meg akarjuk menteni Európát a demográfiai összeomlástól, mindez azonban nem mehet a nők rovására. A három- illetve négygyermekes anyáknak biztosítani kell a foglalkoztatás, valamint a férfiakéval egyenlő elveken nyugvó szakmai előrelépés lehetőségét. A megfelelő számú bölcsőde és óvoda a cél elérésének csupán egy módja. Másfelől ugyanakkor azoknak az anyáknak, akik otthon kívánnak maradni gyermekeikkel, szintén biztosítani kell ezt a lehetőséget, például nem csupán a két házastársra, hanem a családra alapuló, megfelelő adórendszer segítségével.
Célunk, hogy elérjük a teljes egyenlőséget, ahol csak lehet és szükséges, más szóval - mindenhol. A munkahelyi és társadalmi szintű hátrányos megkülönböztetés a múlté kell legyen. Az Európai Unióban a nőket és férfiakat az emberi méltóság és a jogok egyenlő mértékben illetik meg, ezeknek a jogoknak a védelme pedig a mi feladatunk is, itt az Európai Parlamentben.
Minden, az Európai Parlamentben jelen lévő hölgynek azt kívánom, hogy minden nap legyen az ő napjuk, soha ne érezzék magukat a hátrányos megkülönböztetés áldozatainak, és hogy az Európai Parlament tagjai között egyre több legyen a hölgy.
Corien Wortmann-Kool
Elnök úr, amint ön is utalt rá, ma van a nemzetközi nőnap. Ma ünnepeljük századik évfordulóját. Vajon van-e okunk ünnepelni? Sok mindent elértünk már, de még nagy utat kell megtennünk, és ez csak akkor lehetséges, ha mindnyájan - nők és férfiak - együttműködünk ebben.
Ebben az évben a nemzetközi nőnap egyik témája világszerte a női szolidaritás és magabiztosság: fontos téma ez gazdasági válság idején. Útmutatásul szolgál férfiaknak és nőknek a tekintetben, hogy együtt dolgozzunk egy, a saját és gyerekeink szempontjából jobb jövőért, mivel csak együtt érhetjük el, hogy férfiak és nők nem csupán a törvény betűje előtt, hanem mindennapi életükben, valamint a gazdasági és társadalmi élet vonatkozásában is egyenlők legyenek. A nők ugyan a világ lakosságának körülbelül 50 százalékát teszik ki, pénzben kifejezett keresetük ugyanakkor a világ összjövedelmének mindössze 10 százalékát éri el. A világ vezetőinek mindössze 5 százaléka nő. A nők teszik ki a világ szegény lakosságának 75 százalékát. Ezen sokat lehet és kell javítani.
Azonban itt nem csupán a szegénységről van szó. Ha megnézzük a világ más részeit - ilyen például Ázsia nagy része - a fiúkat többre becsülik, mint a lányokat; a családnak nagyobb hasznára vannak. Ennek eredményeképpen a lányokat magukra hagyják, sőt a terhességeket is megszakítják, ha a magzat nőnemű. Sajnálatos módon a nőket célzó emberkereskedelem is ismerős és gyakori jelenség. Afrikában sok fiatal nő és lány esik háború és nemi erőszak áldozatává. Mindennek számos, a kultúrából fakadó oka van, ezeket komolyan kell vennünk, amennyiben a nők helyzetén javítani akarunk. A nők és lányok, különösen a muzulmán országokban - ahol ennek a valláson belüli okai vannak - elnyomás alatt élnek.
Ezért fontos, hogy segélyprogramjainkban és nemzetközi kapcsolatainkban mi, az Európai Unió is hangsúlyozzuk a leányok és fiúk, valamint a férfiak és nők közötti egyenlőséget. Ezért mindez nem csupán a szegénység csökkentéséről szól, hanem a kulturális előítéletek megszüntetéséről is. Ebben lehet különleges feladata a főképviselőnek, Ashton bizottsági alelnöknek és Georgieva biztosnak.
Ugyanakkor sok még a saját területünkön, különösen elnökünk, Daul úr segítségével képviselőcsoportunkon belül elvégzendő munka is. Végezetül szeretnék magunkról, az Európai Unióról is szót ejteni. Minden fiatal korban, a gyermek oktatásával kezdődik, a lányok oktatáshoz való joga pedig még nem biztosított Európában. Ebben a civilizációban az aránynak 100 százalékosnak kellene lennie. Ennek az új EU 2020 stratégia egyik fontos célkitűzésének kell lennie.
Martin Schulz
az S&D képviselőcsoport nevében. - (DE) Elnök úr, hölgyeim és uraim, az a társadalom, amelyben a férfiakat és a nőket nem egyenlő jogok illetik meg, nem demokratikus és emberközpontú társadalom. A társadalomban az igazságosság alapfeltétele, hogy az igazságos ítélkezést nem befolyásolja a személyek neme. Mi férfiak ezt adottnak vesszük, nem így a nők, ez még a közép-európai társadalmakban sincs így, egyáltalán nem. Erre az egyik legnagyobb botrány világít rá legélesebben, és véleményem szerint ettől a problémától a lehető leghamarabb meg kell szabadulnunk. Parlamentként nagyban hozzájárulhatunk a probléma megoldásához.
Hogyan állíthatja egy társadalom, hogy egyenlőség van ott, ahol férfiak és nők ugyanazért a munkáért ugyanazon a munkahelyen különböző fizetést kapnak? Ebben a társadalomban sehol nem gyakoribb a nők hátrányos megkülönböztetésének szó nélküli elfogadása, mint épp a munkahelyeken, ahol a nők ugyanazt a munkát végzik, mint a férfiak, bizonyos fokig sokkal nehezebb életkörülmények között, fizetésük pedig nagyrészt 30-40 százalékkal kevesebb. Meg kell szabadítanunk az Európai Uniót ettől a szégyentől. Ha itt Európában üzenünk valamit a nemzetközi nőnap alkalmából, legyen ez az egyenlő munkáért egyenlő fizetés ugyanazon a munkahelyen, férfiaknak és nőknek egyaránt. Ez a társadalmi igazságosság egyik alapkövetelménye.
(Taps)
Elismertük, hogy a Bizottság tesz erőfeszítéseket. Látjuk, hogy ma az Európai Nőjogi Charta előkészületei befejeződtek. Ez jó, és üdvözöljük. Ugyanakkor kissé csalódottak is vagyunk, és az a kérésünk, továbbítsák véleményünket Reding asszonynak és Barroso úrnak. Azt szerettük volna, ha ez az aktivizálódás több mint formális nyilatkozat; azt is szerettük volna, hogy az eredeti ígéretet be is tartsák, nevezetesen, hogy a Parlamentet, valamint a civil társadalom szerveződéseit is bevonják. Ez nem történt meg. Még nem késő. Ugyanakkor szeretnénk, ha többről szólna mindez, mint egy formális nyilatkozatról, azt is szeretnénk továbbá, hogy ha az intézmények együttműködnének, és így próbálnák az előbb említett példából adódó problémát megoldani. Képviselőtársam, Wortmann-Kool asszony más példákat is említett.
A nemzetközi nőnap kapcsán van egy dolog, amelyet nekünk, európaiaknak be kell ismernünk: kontinensünkön még nincs jogegyenlőség, ugyanakkor a világ más részein a nőkkel szemben tapasztalható drámai mértékű igazságtalansággal - amely a nemi szervek megcsonkításától egészen a fátyol kötelező viseléséig tart -, mindazokkal az alapvető jogokkal, amelyektől a nőket és mindenek előtt a leányokat világszerte megfosztják, nem csak március 8-án kellene foglalkoznunk.
Ezért szeretnék tehát köszönetet mondani a Parlament emberi jogi szakértőinek. Itt a strassbourgi hét minden csütörtök délutánján többek között olyan, az emberi jogok megsértését magukban foglaló eseteket vitatunk meg, amelyek nők ellen irányulnak. A nemzetközi nőnapon el kell mondanunk azt is, hogy ezek a csütörtök délutáni viták legalább a jelenlegi plenáris üléshez hasonló mértékű részvételt érdemelnek meg.
Diana Wallis
az ALDE képviselőcsoport nevében. - Elnök úr, azzal kezdem, hogy egészen néhány pillanattal ezelőttig nem volt szándékomban felszólalni, ugyanakkor fontos, hogy megünnepeljük a nemzetközi nőnapot, különösen ezt a mostanit, száz egynéhány évvel azután, hogy először javasolták annak megünneplését. Ez a nap arról kell, hogy szóljon - igen, arról - hogy megünnepeljük, milyen nagy távolságot tettek meg a nők, de arról is, hogy tudatosítsuk magunkban: az egyenlőség vonatkozásában még mekkora utat kell megtennünk.
Elnök úr, ön arra figyelmeztetett bennünket, hogy ebben a parlamentben több női képviselőre lenne szükség. Az eddig elért eredmények jók, de még nem elég jók. Ha megnézzük saját országom parlamentjét, bizonyos becslések szerint 200 évre lesz szükség ahhoz, hogy a jelenlegi ütemet figyelembe véve e tekintetben sikerüljön elérni az egyensúlyt, nem vagyunk tehát elég gyorsak a tényleges egyenlőség elérése terén.
A másik kérdés, amivel a Parlament ezen a héten foglalkozik, az emberkereskedelem és a nők elleni erőszak. A múlt héten otthoni választókerületemben láttam egy kiállítást, ahol olyan nőkről készült festményeket és fényképeket mutattak be, akik illegálisan kerültek valamely, az Unió közvetlen szomszédságában lévő országból - Moldovából - az Unióba. Egyes becslések szerint a nők - és férfiak is - emberkereskedelemből fakadó illegális helyváltoztatása méreteit tekintve hasonló az afrikai rabszolgák 350 évvel ezelőtti kereskedelméhez, itt ugyanakkor elsősorban nők az áldozatok. Ha mi, akik az európai közösség tagjai vagyunk, nem vagyunk képesek tenni valamit ez ellen, ha nem tudunk segíteni azokon a nőkön, akik ennek a kereskedelemnek az áldozatai, akkor sajnálatos lenne, ha ezen a napon nem tudnánk a kérdésben haladást elérni.
A másik kérdés, amire összpontosítanunk kell, az a számos, nők kapcsán felmerülő, megoldásra váró egészségügyi probléma, amelyeknek nem szentelünk az azokat megillető mennyiségű időt és energiát. Sok mindent megoldottunk, számos okunk van az ünneplésre, de nagyon sok tennivalónk van még.
Marije Cornelissen
Nemzetközi nőnap, március 8. Saját emlékeim szerint mindig ünnepeltem ezt a napot, akárcsak az anyám és nagyanyám. Március 8-án néha elkeserít, ha arra gondolok, mi mindent kell még tenni ahhoz, hogy férfiak és nők egyaránt élvezhessék a valódi esélyegyenlőséget. Oly sok nő van köztünk, akik számára az erőszak a napi realitás része, oly sok nő él szegénységben, oly sokuknak kell egyedül gondoskodniuk gyermekeikről és szüleikről; ugyanakkor oly keveseknek sikerül eljutni az üzleti, tudományos és politikai élet csúcsára.
Ilyenkor mégis nagyanyám generációja jut eszembe; ő nem dolgozhatott attól kezdve, hogy férjhez ment, nem volt lehetősége továbbtanulni, és eszembe jut az anyám generációja; ő pedig kemény küzdelmet folytatott azért, hogy legyen beleszólása abba, mi történik saját testével, ilyenkor látom, mekkora utat tettünk meg egy évszázad leforgása alatt; látom, hogy valóban lehet változtatni a dolgokon. Mégis mindent meg kell tennünk, ha azt akarjuk, hogy a közeljövőben a világ jobb hely legyen.
Az Európai Uniónak ebben fontos szerepe lehet, de csak akkor, ha a szép szavakon túl mást is tesz. Az egyenlő jogokért folyó küzdelmet túlságosan hosszú ideje a sokszor elmondott szép szavak nehezítik, és azóta még több szép szó hangzott el. Pénteken a Bizottság bemutatta az Európai Nőjogi Chartát, amely bővelkedik a szép szavakban. Van bennem egy egészséges kételkedés a Charta megvalósíthatóságával kapcsolatban. Ezt a kételkedést tovább erősíti az a tény, hogy - amint azt Schulz úr már említette - sem az Európai Parlamenttel, sem a nem kormányzati szervezetekkel nem konzultáltak. Tekintve azonban, hogy ez Reding biztos asszony első ténykedése az esélyegyenlőségért felelős biztosi poszton, kész vagyok kedvezőbben megítélni az ügyet.
Valójában a szép szavakat kísérő kezdeményezések számítanak. Ha a mostani időszakban a nők elleni erőszak leküzdését, az apasági szabadságot, a nőkkel szembeni hátrányos megkülönböztetést, a nők foglalkoztatási arányának növelését célzó szigorú lépéseket magában foglaló irányelvet terjeszt elénk a biztos asszony - például úgy, hogy javítja a munkaórák és iskolában eltöltött órák kölcsönös kompatibilitását - valamint legalább a Bizottságban dolgozó saját munkatársai vonatkozásában növeli a vezető állást betöltött nők kvótáját, ha a Bizottság a szép szavakat igazi tettekre váltja, akkor Zöldek/az Európai Szabad Szövetség Képviselőcsoportja és jómagam leszünk az elsők, akik kiállunk és megbecsülésünkről biztosítjuk.
Ha változást akarunk, együtt kell működnünk e Házban: a Bizottságnak, a Tanácsnak, bal- és jobboldalnak egyaránt. A mai nap, március 8-a nemcsak nemzetközi nőnap, hanem a fiam születésnapja is; ma két éves. Tiszta szívemből remélem, hogy 30 év múlva egy olyan Európában él majd, ahol ő és a felesége - vagy férje - egyenlően osztoznak a gyermeknevelés felelősségében, és ahol a nőknek ugyanannyi esélyük lesz arra, hogy egyetemi tanárok, vezérigazgatók vagy európai biztosok lehessenek. Az elkövetkező években a fiam mamája mindent megtesz azért, hogy ez sikerüljön, szerencsére ebben nem vagyok egyedül.
(Taps)
Marina Yannakoudakis
az ECR képviselőcsoport nevében. - Elnök úr, a nemzetközi nőnap mindnyájunknak lehetőséget ad arra, hogy azokra az ügyekre és kihívásokra összpontosítsunk, amelyekkel ma a nőknek szembe kell nézniük - az egyenlőtlenség sok nő által megtapasztalt különféle formáira, ugyanakkor lehetőség arra is, hogy ünnepeljük azokat az eredményeket, amelyeket a nők egy évszázad leforgása alatt elértek.
Mi az Egyesült Királyságban különösen büszkén ünnepeljük azokat a személyeket, akik hozzájárultak nemzetünknek a nők jogaival kapcsolatos haladásához: ilyen Emily Pankhurst, a brit szüfrazsettek vezetője, akik kiharcolták a nők választáshoz való jogát, Shirin Ebadi, aki 1993-ban kapott Nobel-békedíjat az emberi jogok, különösen a nők jogainak előmozdítása terén folytatott tevékenységéért, és Margaret Thatcher, az első, 1979-ben megválasztott brit női miniszterelnök.
A nők magas pozícióba kerülésének, valamint a férfiakéval azonos esélyeinek kérdése ma éppolyan aktuális, mint amilyen annak idején az Egyesült Királyságban volt, amikor megválasztották az első női miniszterelnököt.
Tudjuk biztosítani a foglalkoztatáshoz szükséges esélyt, de a rés még nem tűnt el. Hozhatunk törvényt a munkahelyi hátrányos megkülönböztetés ellen, de nem hozhatunk törvényt a munka, a családi élet és az otthoni feladatok között nehezen megteremthető egyensúly kérdésében.
Parlamentként azon kell dolgoznunk, hogy segítsünk a nőknek választani. Ha a karrier irányába kívánnak elindulni, azon kell lennünk, hogy ezt egyenlő eséllyel tehessék. Nem szabad leértékelni őket, ha otthon kívánnak maradni, és gyereket akarnak nevelni. A "csak háziasszony” kifejezést ki kell iktatni. Nincs olyan, hogy egy nő "csak” valami. A maga területén mindenkit értékelni kell.
Ha tehát azokról a nőkről beszélünk, akik sokra vitték, úgy gondolom, van a nőknek egy csoportja, amelyik ennek a listának az élére kell, hogy kerüljön, és az Egyesült Királyságban őket március 14-én ünnepeljük, vagyis mindenkit a világon, aki anya: azokat a nőket, akik önként feladják saját ambícióikat, és életüket gyerekeik nevelésének szentelik. Ezzel a helyes választásukkal ugyanis egy olyan feladat megvalósításához járulnak hozzá, amely mindnyájunké - egy egyenlőségen és tolerancián alapuló társadalom felépítéséhez, amelyben nemtől függetlenül tiszteletben tartják az egyén emberi jogait.
Eva-Britt Svensson
a GUE/NGL képviselőcsoport nevében. - (SV) Elnök úr, ma ünnepeljük a nemzetközi nőnapot, és ezelőtt 15 évvel alakult meg az ENSZ nők jogaiért harcoló platformja. Az eddigiek áttekintésének a felén túl - amely most zajlik New Yorkban - én és az Európai Parlament delegációjának többi tagja csak annyit mondhatunk, hogy a nőknek világszerte be kell érniük a fennálló helyzettel. A Parlament által nemrégiben elfogadott pozitív irányba mutató állásfoglalások, a Tarabella-jelentés és a Peking+15-ről szóló állásfoglalás ellenére az ENSZ ülése egyenlőre még semmilyen eredményt nem hozott.
A tárgyalásokon részt vevő EU-tagállamok kormányainak célkitűzései a nők jogainak tekintetében láthatóan kevésbé ambiciózusak, mint azok, amelyek az Európai Parlament előbb említett állásfoglalásaiban kifejezésre jutnak. Néha az az érzésem, hogy az EU-tagállamok kormányai a pekingi platformot elsősorban arra használják, hogy az EU-n kívüli országokat kioktassák egyenlőségből. Gyakran könnyebb másoknak megmondani, mit csináljanak, mint önálló eredményeket felmutatni.
Megválasztása előtt Barroso bizottsági elnök úr ígéretet tett arra, hogy létrehozzák az Európai Nőjogi Chartát. Ma volt alkalmunk elolvasni a bizottsági dokumentumot. Én és frakcióm, az Egységes Európai Baloldal/az Északi Zöld Baloldal Képviselőcsoportja, a dokumentum tartalmi gyengeségét, valamint a charta létrehozásának módját illetően komoly aggályainak ad hangot. Nagy a kockázata annak, hogy a dokumentum annyit sem ér, mint az a papír, amire írták. Annak létrehozásába nem vonták be sem a Parlamentet, sem a nemzeti szintű testületeket, sem pedig az európai önkéntes szervezeteket, ezek nem vettek részt annak összeállításában, valamint természetesen az európai polgárok sem vettek részt ebben a folyamatban.
Szeretném nyilvánvalóvá tenni Barroso úr számára, hogy nem elég a közös értékekről nyilatkozatot tenni. Az európai nőknek és férfiaknak olyan nagy horderejű dokumentumra van szükségük, amelyet az összes érdekelt fél részvételével alkottak meg és állítottak össze.
Legyen ez a Nőjogi Charta első változata. Használjuk föl a következő nemzetközi nőnapig terjedő időszakot arra, hogy a Parlament, a nemzeti szintű testületek és önkéntes szervezetek részvételével vitákat és megbeszéléseket folytatunk Európában. A következő nemzetközi nőnap megünneplésekor tehát majd egyértelmű lesz, hogy haladást értünk el a kérdésben.
Azon munkálkodunk, hogy nem csak március 8-án, hanem az év minden napján védjük a nők jogait. Európában erre van szüksége a nőknek és férfiaknak.
Marta Andreasen
az EFD képviselőcsoport nevében. - Elnök úr, ezen a napon arra kérem az összes politikust és törvényhozót, hogy a továbbiakban ne hozzanak olyan demagóg jogszabályokat az egyenlőségről, amelyek a munkába állni kívánó nők életét megnehezítik. Ezek a jogszabályok elriasztják a szervezeteket attól, hogy nőket alkalmazzanak. Az egyenlőség nem jogszabályokról szól, hanem egyfajta magatartásról.
Dolgozó anyaként a szakmai munkához kapcsolódó életem harminc esztendeje alatt kizárólag képzettségem és érdemeim alapján alkalmaztak és léptettek elő, és sértésnek venném, ha valaki pusztán a kromoszómáim miatt részesítene különleges bánásmódban. Ezzel együtt vannak olyan konkrét kéréseim a Parlament felé, amelyek a világon élő nők védelmével kapcsolatosak.
A spanyolországi földszerzés problémájának parlamenti vitáját és megoldását szorgalmazom, hogy ezáltal véget vethessünk számos nő és férfi szenvedésének, akiknek a házát a lerombolás veszélye fenyegeti, és akik nem lakhatnak házukban. Nem gondolják, hogy ez erőszak?
A Parlament szüntesse be az EU források eljuttatását azokba a térségekbe, ahol az emberi jogokat ilyen óriási mértékben megsértik. Nem gondolják, hogy ez erőszak?
A Parlament hallja meg azoknak a hangját, és védje meg azokat, akik az európai költségvetést befolyásoló szabálytalanságokkal összefüggő aggályaiknak kívánnak hangot adni úgy, ahogy ezt én nyolc évvel ezelőtt tettem, és biztosítsa, hogy ők ne járjanak úgy, mint én. Ez nem erőszak?
Addig a Parlament ne adjon mentesítést a Bizottságnak, amíg a könyvvizsgálók a költségvetés 100 százalékát fenntartások nélkül nem hagyják jóvá. Szerintem a Parlamentnek így kell Európában kimutatnia megbecsülését nők és férfiak felé, azok felé, akik adójukkal lehetővé teszik az Európai Unió létezését.
Krisztina Morvai
(HU) Arra szeretném felhívni kedves képviselőtársaim figyelmét, hogy óriási hiba általánosságban beszélni európai nőkről és az Európai Unióban élő nők jogairól és nem észrevenni a közép- és kelet-európai posztkommunista, újonnan csatlakozó országokban élő nők másodosztályú helyzetét. Itt lenne az idő, hogy az ő különleges jogfosztottságukról tényfeltáró kutatásokat végezzen az Európai Unió és ezek alapján orvosolja a fennálló súlyos diszkriminációt nő és nő között Európán belül.
Engedjék meg, hogy két területet említsek csupán. Mind a két terület a globalizációval, a neoliberális gazdasággal, a liberalizált szabadkereskedelemmel és ennek hátulütőivel függ össze. Az első, a multinacionális cégek és az egyébként az Európai Unióban bejegyzett nagy európai cégek egészen másfajta munkajogi, munka-egészségügyi normákat alkalmaznak a cégeiknél. Olyan cégekre gondolok, például nagy kereskedőcégekre, hipermarketekre, akár az osztrák-magyar határ két oldalán. Ugyanaz a cég a pihenőidőre, ebédidőre, felmondásra vonatkozóan egészen másfajta normákat alkalmaz. Gyakorlatilag rabszolgasorban tartja a kelet-európai, adott esetben magyar, női munkavállalóit.
A másik terület, ami teljesen feltáratlan, az az Európai Unión belüli női migráció. A másodosztályú helyzetben lévő közép- és kelet-európai nők - így a magyar nők - cselédsorban élnek, gazdasági menekültként nyugat európai háztartásokban, ahova háztartási alkalmazottként kénytelenek sokszor gyermekeik hátrahagyásával menni. Sokkal hasonlóbb az ő helyzetük a jogaik szempontjából, a méltóságuk szempontjából a harmadik világbeli, fejlődő országok nőinek helyzetéhez, mint nyugat-európai, európai uniós tagállambeli állampolgárságú nővéreik helyzetéhez. Ez sürgős orvoslásra szorul.
Elnök
Szeretném melegen üdvözölni Dalli urat. Üdvözöljük önt, Dalli úr. A biztos most pedig a Bizottság nevében fog nyilatkozatot tenni.
John Dalli
a Bizottság tagja. - Elnök úr, nagy megelégedésemre szolgál, hogy az Európai Parlament plenáris ülésén első alkalommal ezen a fontos napon, március 8-án, a nemzetközi nőnapon vehetek részt. Az is megtiszteltetés számomra, hogy a Bizottságot, azon belül elsősorban Reding alelnökasszonyt képviselhetem, aki a Bizottság alapvető emberi jogok védelmére irányuló erőfeszítéseit összehangolja majd.
Egyedülálló lehetőség ez arra, hogy együtt ünnepeljük azokat az eredményeket, amelyeket a nők gazdasági, politikai és társadalmi vonatkozásban a múltban és a jelenben elértek, elérnek, illetve a jövőben el fognak érni. 1957-ben az európai szerződések tartalmazták a nemek egyenlőségét. Azóta uniós szinten jogi eszközök tárházát teremtették meg, amelyeket az Európai Bíróság által hozott számos ítélet követett.
Szeretném emlékeztetni önöket arra, hogy a nemek egyenlősége nem pusztán a szerződésben szereplő alapvető jog, ugyanakkor arra is, hogy a nemek egyenlőségét előmozdító politikák a gazdasági növekedés motorjának bizonyultak. Múlt pénteken az Európai Bizottság elnöke és Reding alelnökasszony a Nőjogi Charta bemutatásával a Bizottságnak a nemek egyenlősége által képviselt értékek iránti elkötelezettségét ismételten kifejezte.
A Nőjogi Charta a Bizottság politikai elkötelezettségét képviseli, amelynek célja a nők és férfiak közötti egyenlőség öt különféle területen történő javítása: egyenlő mértékű gazdasági függetlenség; egyenlő munkáért és egyenlő értéket képviselő munkáért egyelő fizetés; egyenlőség a határozathozatal terén; méltóság, integritás, valamint a nemhez való tartozáson alapuló erőszak megszűntetése; végül a nemek közötti egyenlőség az Európai Unió határain kívül.
A Nőjogi Chartát 2010 szeptemberében egy, a nők és férfiak közötti egyenlőség megteremtését célzó új, átfogó stratégia követi majd. Ez a stratégia a Nőjogi Chartában megfogalmazott elveket az elkövetkező öt évben megvalósítandó konkrét lépésekre bontja le.
Ezek olyan ambiciózus tervek és célkitűzések, amelyeket a Bizottság egyedül nem tud megvalósítani. Szükség lesz arra, hogy uniós szinten szorosan együttműködjön legfőbb partnereivel, ezen belül elsősorban önökkel, az Európai Parlamenttel, valamint a Nőjogi és Esélyegyenlőségi Bizottsággal. A nemzetközi nőnap kiváló alkalom arra, hogy e kötelezettségvállalásunkra mindnyájunkat emlékeztessen.
Elnök
Ezzel nemcsak a nemzetközi nőnaphoz kapcsolódó felszólalások végére értünk, hanem lezárultak a nők egyenlő jogainak eléréséhez és az erőszak megszüntetéséhez kapcsolódó állandó erőfeszítéseinkkel összefüggő felszólalások is.
