A 2009. október 29-30-i Európai Tanács következtetései, beleértve a következőket: az Európai Tanács elnökének, az Unió külügyi és biztonságpolitikai főképviselőjének / a Bizottság alelnökének megbízatása és hatásköre, továbbá az új Bizottság struktúrája (a vita folytatása)
Elnök
A következő napirendi pontban folytatjuk a vitát, amelynek témája: az Európai Tanács jelentése és a Bizottság nyilatkozata a 2009. október 29-30-i Európai Tanács következtetéseiről, beleértve a következőket: az Európai Tanács elnökének, az Unió külügyi és biztonságpolitikai főképviselőjének/a Bizottság alelnökének megbízatása és hatásköre, továbbá az új Bizottság struktúrája.
Elmar Brok
(DE) Elnök úr, tisztelt Bizottság, soros tanácsi elnök asszony, Borghezio úr beszéde tipikus volt - az euroszkeptikusok nem tudnak különbséget tenni az Európa Tanács és az Európai Unió között -, mivel a feszületekről az Emberi Jogok Európai Bírósága hozott ítéletet, amely az Európa Tanács szerve. Ez az Alapjogi Charta értelmében nem történhetne meg.
Mindazonáltal engedjék meg, hogy tegyek néhány észrevételt a jelenlegi vitával kapcsolatban. Úgy vélem, a svéd elnökség rendkívüli érzékenységgel és célzottan bonyolította le a ratifikációs folyamatot, tudván, hogy hivatali ideje alatt a ratifikációt még négy országnak kell teljesítenie. Hálámat szeretném kifejezni azért, hogy ez a kilenc évig tartó folyamat ily módon lezárult. Úgy vélem, ez lehetőséget nyújt számunkra ahhoz, hogy mindezt most, az első alkalommal a gyakorlatban is megvalósítsuk, hiszen ami a gyakorlatban történik, az az alkotmányos valóságot is meghatározza. Ezért világossá kell tenni, hogy az Európai Tanács elnöke csak az állam- és kormányfők felhatalmazásával rendelkezik, és minden alkotmányban, minden olyan hivatalban levő elnököt, aki nem felel a Parlamentnek, az emberek közvetlenül választanak meg. Így kell lennie az Európai Tanács elnökének esetében is. Csak a Bizottság elnöke rendelkezik teljes felhatalmazással.
Barroso úrhoz hasonlóan, aki Jean Monnet-t idézte, szeretném felhívni a figyelmet arra, hogy mennyire fontosak az intézmények a tartós fennmaradásunkhoz. Ami a főképviselőt, illetve a Bizottság alelnökét illeti, világossá kell tenni, hogy amikor ez a személy hivatalba lép, azonnal mindkét feladatkört átveszi. Nem lehet, hogy december 1-jén csak mint főképviselő lép hivatalba, aztán később alelnök is lesz. Csak úgy foglalhatja el hivatalát, mint az alelnök, azaz miután az Európai Parlament jóváhagyását adta. Ezt egyértelművé kell tenni, máskülönben jogi nehézségeink lesznek.
Ezenkívül meg szeretném jegyezni, hogy az Európai Parlament gyakorolni fogja jogait az Európai Külügyi Szolgálattal kapcsolatban. Nem szeretnénk, ha a Lisszaboni Szerződést Európa "kormányközivé tételére” használnák fel. Ez nem követi a szerződés szellemét. Az Európai Külügyi Szolgálat e tekintetben döntő szerepet fog játszani. Arra kérem önöket, vegyék komolyan a Parlament ezzel kapcsolatos álláspontját, amelyet - természetesen - jól ismernek, és ne tegyenek ezzel kapcsolatban olyan kijelentéseket, hogy el fogjuk pusztítani önöket, mert ehhez megvan a hatalmunk.
Adrian Severin
Elnök úr, a Lisszaboni Szerződés hatálybalépése történelmi jelentőségű esemény. Üdvözölnünk kellene. Örülnünk kellene neki. Gratulálnunk kellene magunknak és feltétlenül gratulálnunk kellene a svéd elnökségnek ahhoz, hogy elérték ezt az eredményt.
Egy szerződés azonban nem elegendő. Önmagában még a legtökéletesebb szerződés sem tudná megoldani az összes problémát. Elhivatott és rátermett emberekre van szükség a megvalósításához. A Lisszaboni Szerződés esetében ez még inkább fontos, mivel ez a szerződés végtelen kompromisszumok, hosszú eszmecserék és viták eredménye. Ezért a szöveg elkerülhetetlen módon sok félreérthető dolgot és hiányosságot tartalmaz.
A jövő döntéshozóinak a feladata, hogy tisztázzák a dolgokat, kiigazítsák a szabályokat, formálják az intézményeket, megadják a szerződés valamennyi rendelkezésének helyes értelmezését, és hogy részletezzék a munkaköri leírásokat. A következő mandátum, a következő jogalkotói testület döntő fontosságú lesz az Európai Unió jövőbeni felépítése szempontjából. Ahhoz, hogy ez a szerkezet működőképes legyen, össze kell fognia az összes európai régió és az összes európai polgár történelmi tapasztalatait, kulturális szempontjait és politikai tradícióit.
Tehát az Európai Unió három legfontosabb pozícióját, azaz a Tanács elnöki tisztjét, a Bizottság elnöki tisztjét és a főképviselő tisztjét betöltő személyek csapatának figyelembe kell venniük minden politikai szempontot, minden régiót, valamint minden geopolitikai, kulturális és földrajzi régiót Európában. Úgy vélem, ez megvalósításra kerül, és hiszek abban, hogy ha ez valóra válik, polgáraink szemében jótékony hatása lesz a szervezet életképességére és az intézmény hatékonyságára, valamint az Unió hitelességére.
Anneli Jäätteenmäki
(FI) Elnök úr, engedje meg, hogy most az egyszer köszönetet mondjak a médiának. A szabad és szemfüles média nélkül az emberek semmit sem tudnának az EU vezető tisztségeinek jelöltjeiről. Viszont szerencsére ott van a média, amely beszámol a lobbifolyamatokról, és bemutatja az EU elnöki és főképviselői tisztjének valószínű és kevésbé valószínű jelöltjeit. Tulajdonképpen még ebben a vitában is kevés szó esett a nevekről, és csak néhány került említésre. Ennek ellenére mi megpróbálunk iránymutatást adni másoknak, az EU-n kívül, a demokratikus választások fontosságáról.
Egyszer lehetőségem volt Törökországba látogatni, és amikor a Lisszaboni Szerződés után meghozandó döntésekről beszéltünk, a török parlament egyik képviselője megkérdezte, mikor kell a döntéseket meghozni. Az Európai Unió küldöttsége azt válaszolta, hogy fogalma sincs, kik a jelöltek vagy hogy mikor születik döntés, mivel minden zárt ajtók mögött történik. Az EU-nak még sokat kell fejlődnie ezen a téren, hogy az ilyen ügyekben átláthatóbban járhassunk el.
Ashley Fox
Elnök úr, szeretnék néhány észrevételt tenni a nem hivatalos megbeszélésekkel kapcsolatban, amelyekről mindannyian tudjuk, hogy meghatározó szerepük volt az Európai Tanács legutóbbi ülésén. Most természeten a Tanács következő elnökének kiválasztásáról beszélek, és az e személy által betöltött szerepről.
Véleményem szerint az elnöknek a Tanácsot kell szolgálnia - egy vezető testület elnökeként, nem pedig végrehajtó szerepet betöltő elnökként. Ezért fontos, hogy az elnök egy irányító testület tagja legyen és egyben olyan személy, akiben bíznak az emberek. Nos, ezt a két szempontot figyelembe véve a legrosszabb személy Tony Blair lenne. Megértem Merkel kancellárt, hogy attól retteg, hogy az elkövetkező öt évben nehogy Flash urat kelljen hallgatnia, ahogyan gépjárműkonvojával végigcikázik a világon.
A bizalom kérdése szintén nagyon fontos, és túl sokszor fordult már elő, hogy Blair úr tökéletesen hiteltelennek bizonyult. Blair úr nem megfelelő személy közfeladat ellátására, és nyomatékosan kérem a Tanácsot, hogy ne nevezze ki őt.
Bastiaan Belder
(NL) Elnök úr, nagy érdeklődéssel olvastam a svéd elnökségnek az Európai Külügyi Szolgálatról szóló dokumentumát. A projekttel kapcsolatos kételkedésem mégsem csökkent. Mindenesetre úgy vélem, hogy a svéd elnökség részéről ésszerű lépés, hogy több időt ad az új tisztségek megfelelő jelöltjeinek megtalálására, tekintve, hogy a főképviselőnek olyan kiemelkedő képességű személynek kell lennie, amilyen nem sok van Európában.
Elnök úr, még mindig nagyon aggaszt, hogy milyen hatással lesznek az új tisztségek a intézményközi egyensúlyra. Lehetetlen, hogy képviselőtársaim ne osztozzanak véleményemben. Tőlük eltérően én örülök annak, hogy a külügyi szolgálat a Bizottság hatáskörén kívül marad. A külpolitika elsősorban a tagállamok felelőssége, de ha mégis "európaivá” teszik, akkor inkább a Tanács, mint a Bizottság köreit preferálnám. Pontosan ez történik most, minden jó szándékú állásfoglalásunk ellenére.
Philip Claeys
(NL) Elnök úr, az Európai Tanács elnökének kinevezése kapcsán folyó alkudozás nem túlzottan felemelő. Például Belgiumban most azt láthatjuk, hogy miniszterelnökünk, Herman Van Rompuy jelölését olyan érvekkel támasztják alá, hogy ő "feltűnésmentes, viszonylag kevés ellenfele van és jó a kompromisszumkészsége”. Mindezek mögött a valódi érv az, hogy egy olyan személy, aki irányítani tud egy olyan mesterséges országot mint Belgium, Európát is irányítani tudja.
Ugyanakkor Európában senkinek sem érdeke, hogy az Európai Unió egy nagy Belgiummá váljon. Azonkívül Herman Van Rompuyról nem kifejezetten mondható el, hogy miniszterelnökként kormányoz. A belga modell nem irányítható, ezen azt értem, hogy Van Rompuy úr inkább a fennálló helyzetet felügyelő személy, aki tulajdonképpen nem tesz mást, mint intézi a napi dolgokat.
Nincs szükségünk egy színtelen, íztelen, szagtalan alakra, aki úgy táncol, ahogyan az Európai Bizottság fütyül. Amire valóban szükségünk van, az egy erős hang, amely a tagállamokat és nem mellesleg a polgárokat képviseli, akiket sajnálatos módon egyáltalán nem vesznek figyelembe ebben a kérdésben.
Othmar Karas
(DE) Elnök úr, hölgyeim és uraim, húsz éve történt, hogy békésen véget vetettünk Európa erőszakos kettéosztottságának, amely az egyik oldalon szabadságot, a másik oldalon diktatúrát eredményezett. Az Európai Unió az a politikai projekt, amely lehetővé tette kontinensünk újraegyesülését. Az Európai Unió az a politikai projekt, amely célul tűzi ki a béke, a szabadság, a demokrácia és a stabilitás térségének kiterjesztését Európában. Felelősek vagyunk az értékeken és a jogon alapuló közösség megszilárdításáért. Minden tőlünk telhetőt meg kell tennünk már itt és most, hogy az elért eredmények feletti örömből erőt és elszántságot merítsünk annak biztosítása érdekében, hogy soha többé ne épülhessenek falak vagy szögesdrót-kerítések kontinensünk népei és a világ többi része között.
A Lisszaboni Szerződés a harminc évvel ezelőtti első közvetlen választások óta a demokrácia terén a legnagyobb lépés, amely biztosítja az Európai Unió és az intézmények számára azt a lehetőséget és azt a képességet, hogy a kontinens hangjának szerepét töltsék be. Meg kell ragadnunk ezt a lehetőséget! Meg kell lennie a politikai akaratnak a szerződés átültetéséhez és végrehajtásához. Ha rendelkezünk ezzel a politikai akarattal, az azt is jelenti majd, hogy fel kell hagyunk azzal, hogy mindig a legkisebb közös nevező megtalálására törekszünk. A mentesség minden lehetősége gyengíti a Közösséget. Csak akkor vethetünk véget a válságnak, ha a munkanélküliség már folyamatosan csökken, és ha óriási költségvetési hiányt okozó, milliárdos tőkeinjekciók nélkül ismét fenntartható növekedéssel rendelkezünk.
Az utolsó dolog, amiről beszélni szeretnék, szintén egyértelmű: az európai gondolkodás lényege az, hogy félúton találkozzunk a többiekkel és megtaláljuk a legjobb megoldásokat. Az elmúlt néhány napban a kinevezésekről szóló viták aggodalommal töltenek el, hogy nem a legjobb, európai megoldásokat keressük, hanem azokat, amelyek a tagállamok és a politikai pártok számára a legkönnyebbnek bizonyulnak. Nem ez a jó válasz az elmúlt néhány év fejleményeire és a Lisszaboni Szerződésre.
Juan Fernando López Aguilar
(ES) Elnök úr, két észrevételt szeretnék tenni: mindkettő az Európai Tanács következtetéseivel kapcsolatos, az Állampolgári Jogi, Bel- és Igazságügyi Bizottság elnökének szemszögéből, tehát az észrevételek kapcsolódnak a szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló térséghez.
Először a bevándorlás kérdéséről szeretnék szólni: üdvözlöm, hogy a Tanács következtetéseiben a bevándorlás kérdése nagy szerepet kapott. Véleményem szerint fontos, hogy a bevándorlási politika - most először - közösségi politika lesz, és hogy e politikáról a spanyol elnökség ideje alatt előzetes értékelés készül, amely foglalkozik majd az Európai Parlament és a nemzeti parlamentek szerepével. Ugyanakkor mivel a migrációs mozgások kezelése kapcsán utalás történt a szolidaritásra, sajnálom, hogy ez az utalás nem a kötelező erejű szolidaritási záradék keretében történt, mivel annak pénzügyi vonatkozásai lettek volna.
Másodsorban a szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló térség intézményi szempontjairól szeretnék beszélni, mivel ez azt vonja majd maga után, hogy a Parlament tevékenységeiben lesz egy "szerződés előtti” és egy "szerződés utáni” szempont. Végül lennie kell egy közösségi politikának; és végeredményben az Európai Parlament fog erről döntést hozni.
Az európai polgárok jogosan remélnek sokat az Európai Tanács következtetéseitől, amely a svéd elnökség december 10-i lezárulását jelzi, és amelyben a szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló térséget végre olyan nagy jelentőségű intézkedési területként azonosítják, amely - a stockholmi program elfogadásával - valóban európai és valóban emberközpontú területté vált. Az Állampolgári Jogi, Bel- és Igazságügyi Bizottság az ezen a héten elfogadásra kerülő jelentésével ebben döntő szerepet vállalt.
Andrew Duff
Elnök úr, nagyszerű dolog, hogy végre lezárhatjuk a szerződés sagájának utolsó fejezetét. Ugyanakkor sajnálattal tölt el, hogy meg kellett fizetnünk annak az árát, hogy a Chartáról szóló brit jegyzőkönyv rendkívül rossz precedensét a csehekre is kiterjesztettük.
A sajtó a Charta hatálya alóli kibúvásként számol be a jegyzőkönyvről. Hálás lennék, ha az elnökség a vita lezárultával megerősítené, hogy egyáltalán nem ez a helyzet, és hogy a Charta kötelező érvényű lesz a csehekre és a kastélyában üldögélő elnökükre nézve.
A jegyzőkönyv alkalmazásának célja, hogy korlátozzák a bíróságok ítélkezési gyakorlatát a Charta belföldi peres eljárásokban történő alkalmazása során, ami jelentéktelennek és mellékesnek - és a saga lezárásaként - lényegtelennek mondható.
Mirosław Piotrowski
(PL) Elnök úr, az arról szóló nagyszerű kijelentések ellenére, hogy a Lisszaboni Szerződés javítani fogja az Európai Unió működését, kiderült, hogy a szerződéssel kinyitottuk Pandóra szelencéjét: a benne foglalt rendelkezések pontatlanok, és amellett, hogy vitát váltanak ki, már most megosztják az EU vezetőit.
A szerződés nem határozza meg az Európai Tanács jövőbeni elnökének az előjogait és az e tisztségre történő megválasztás demokratikus eljárását sem, továbbá az elnök valódi tekintélye személyiségének erejétől és a korábban betöltött tisztségétől függ majd. Az is nehezen átlátható, hogy megmarad-e a nemzeti szinten betöltött elnöki funkció klasszikus modellje, ami megadja az uniós politikák alaphangját. Hasonló a dolgok állása az Európai Unió külügyminiszteri posztját illetően.
Európa polgárainak többsége választ vár arra kérdésre, hogy a nemzetek szuverenitásának árán egy erős európai föderális állam létrehozása felé haladunk-e, vagy hogy egy erős tanácsi elnök nem akar-e majd visszatérni a 20. századi Európa antidemokratikus hagyományaihoz.
Mario Mauro
(IT) Elnök úr, hölgyeim és uraim, ezer köszönet a svéd elnökségnek azokért a döntő fontosságú eredményekért, amelyeket a rendelkezésükre álló hathónapos időszak alatt elértek. Most a svéd elnökséghez szeretnék szólni: engedjék meg, hogy egy ajándékot nyújtsak át. Ez egy üres papírlap, amelyet az elkövetkező néhány napban különleges eszközként használhatnak fel azon nehézségek megoldására, amelyek az Európai Tanács elnöki tisztsége és a külpolitikáért felelős uniós főképviselői tisztség jelöltjeinek azonosításakor felmerülnek.
Az pedig, ha sikerül meggyőzniük az állam- és kormányfőket arról, hogy e papírra ne az újságokból és a televízióból ismert neveket írják le, hanem az Európai Unió külpolitikájával kapcsolatos elképzeléseiket, komoly előrelépést jelentene, mert ha egyértelművé teszik számunkra, hogy hisznek-e például az erősebb koordinációban vagy egy hitelt érdemlő külpolitikában, akkor már könnyű lesz megnevezni azt a személyt, akinek képviselnie kell bennünket a világban. Ez a valódi átláthatóság, amire szükségünk van: az, hogy megértük, mi is az Európáról és az európai uniós külpolitikáról alkotott elképzelésünk, mi az, amihez leginkább ragaszkodunk.
Ezért alapvető fontosságú, hogy a kiválasztott személyek olyanok legyenek, aki megtestesítik az európai projekt szellemét és értékeit, akik garantálhatják Európa vezető szerepét a nemzetközi kapcsolatokban, és akiknek - az eredményesség érdekében - meg kell erősíteniük az alapító atyáinkra jellemző ideálokat, az egyedüli igazi egyesítő és ezáltal robbanékony elemet a világ színpadán. Az Európai Unió nem monolitikus egész, hanem férfiak és nők cselekedeteinek terméke, és ekképpen lépést kell tartania az idővel ahhoz, hogy fennmaradhasson. Röviden, Európának új kezdetre van szüksége a létrehozásának alapjául szolgáló értékek, az eddig elért szép eredményeink, valamint - higgyenek nekem - egy jó adag realizmus mentén.
David-Maria Sassoli
(IT) Elnök úr, hölgyeim és uraim, szeretnék köszönetet mondani a svéd elnökségnek munkájáért és azért, hogy sikerült megteremtenie a feltételeket a Lisszaboni Szerződés végső ratifikálásához. Nagy szükségünk van az új szerződésre, mert lehetőséget kínál számunkra a megerősödésre, a hatáskörök - például a Parlament hatáskörének, valamint a politikai és intézményi egységet képviselő, két új tisztséget betöltő személy hatáskörének - kiterjesztésére. Ezért reméljük, hogy a Tanács képes lesz bölcsen értelmezni a nagy európai politikai csoportosulások kéréseit, hogy a következő ülésen határozott és erőteljesen támogatott döntés születhessen a szerződés által létrehozott új intézményi pozíciók betöltésére felkért személyek kinevezéséről.
Mire van szükségünk? Szükségünk van a Tanács elnökére, akik garantálni tudja a következetességet és a folytonosságot. Szükségünk van egy főképviselőre, aki - tapasztalata és tekintélye révén - képes vezető szerepet biztosítani Európa számára egy többpólusú világban, és aki ugyanakkor kapocs az Unió kormányközi és közösségi dimenziója között. Ezenkívül szükségünk van a biztosok testületére, amely erős, egységes, és amely politikai és földrajzi szempontból, illetve a nemek szempontjából is kiegyensúlyozott. Különösen jelentőségteljes, hogy ezekre az eseményekre 20 évvel a berlini fal, az Európát kettéosztó fal leomlása után kerül sor. Mindez újjáélesztheti az egységes és erős Európa iránti reményt, ami továbbra is alapja lesz a szolidaritás és a jog érvényesülése iránti igénynek.
Louis Michel
(FR) Elnök úr, soros tanácsi elnök asszony, először is szeretnék köszönetet mondani és gratulálni a svéd elnökségnek kiváló munkájukhoz.
Mindazonáltal megragadnám az alkalmat, hogy egy harmadik félen keresztül szóljak Barroso úrhoz: Malmström asszony bizonyosan közli vele észrevételeimet, amelyeket Barroso úr azon felszólalásával kapcsolatban szeretnék tenni, amellyel Verhofstadt úr beszédére reagált.
Mi mindannyian hatékony és hitelt érdemlő Bizottságot szeretnénk, amely teljes mértékben kihasználja kezdeményezési hatáskörét, és amely nem fél alkalmazni a közösségi módszert. De ha ezt a Bizottságot akarjuk - és én úgy értettem, hogy Barroso úr is ezt akarja -, akkor úgy vélem, a Bizottságnak négy vagy öt pillérbe szervezett hatáskörök mentén kellene működését folytatnia, oly módon, hogy az egyes pillérek egy adott alelnök politikai felelőssége alá tartoznak, aki rendelkezik felhatalmazással és képességgel, valamint a szükséges hatáskörrel ahhoz, hogy biztosítsa a saját pillére alá tartozó teljes politika összhangját.
A Bizottság jelenlegi hatáskörmegosztása - van rálátásom a kérdésre, hiszen öt évig biztos voltam -, tehát a Bizottság jelenlegi hatáskörmegosztása aláássa a közösségi módszert, akadályozza a kezdeményezési jogkört és árt magának az intézménynek. Kérem, ezt mondja el Barroso úrnak a nevemben.
Az érthető, hogy nehéz volt azonnal újraszervezni a hatáskörök struktúráját, amelyek a múlt időnként furcsa, ha nem megalkuvó megállapodásaiból hagyományozódtak tovább, de azt nem érteném meg, ha a jelenlegi elnök nem állapítaná meg azt a sorrendet, amit ezen intézmény új célja kiérdemel.
Michel Barnier
(FR) Elnök úr, köszönetet mondok a svéd elnökségnek állhatatosságáért, és köszönetet mondok a Lisszaboni Szerződésért. Mindazonáltal egy ilyen szerződés nem projekt, hanem eszköz, az európai projektet szolgáló eszközkészlet. Ezért az intézmények irányításáért felelős nők és férfiak feladata - a Bizottságé, a Bizottság elnökéé, a Tanácsé - és a mi feladatunk, hogy a jövőben jól alkalmazzuk ezeket az eszközöket az átmeneti időszak lezárultával, amely hosszú volt, túlságosan hosszú.
Mostantól több eszköz áll rendelkezésünkre, hogy szembenézzünk három nagy kihívással. E kihívások leküzdése érdekében - hölgyeim és uraim - nem csak az Európai Unió hitelességért fogunk cselekedni, hanem a szuverenitásáért is, hogy Havel urat idézzem.
Az első kihívást a válság jelenti, amiből nem jöhetünk ki úgy, ahogyan belementünk, mintha semmi sem történt volna. Le kell vonni az Egyesült Államokkal folytatott párbeszéd tanulságait, különösen ami a kormányzást, a szolidaritást, az átláthatóságot és a világgazdaság szabályozását illeti. Nekünk, európaiaknak, le kell vonnunk a tanulságokat a belső piac konszolidációjának védelme tekintetében - szándékosan használtam ezt a szót -, a "piac és a társadalom összeegyeztetése” során, hogy egy olyan kifejezést használjak, amelyet Mario Monti úrtól hallottam, akire Barroso elnök úr nagyon bölcsen feladatot bízott ezzel a kérdéssel kapcsolatban.
A második kihívást a zöld növekedés jelenti. Kiotóban vezető szerepet vállaltunk az Európai Bizottságnak köszönhetően. Fenn kell tartanunk ezt a pozíciónkat, de közben biztosítanunk kell, hogy partnereink, a többi nagy ország és a nagy régiók hozzánk hasonlóan cselekszik.
A harmadik kihívást azt jelenti számunka, hogy az ott legyünk azoknak a tárgyalóasztalánál, akik dönteni fognak az elkövetkező 20 év világrendjéről vagy a világ zűrzavaráról, és ne csak messziről nézzük őket. Ez nem könnyű, amikor Uniónknak már 27 tagállama van, mindenestre döntő fontosságú, hacsak nem bánjuk, hogy alvállalkozók vagyunk, vagy más országok kiterjesztik ránk befolyásukat, amit én személyesen nem szeretnék.
Ezért is van nagy bizodalmunk a főképviselő jövőbeni munkájában, akinek az lesz a feladata, hogy egy valódi közös diplomáciai és stratégiai kultúrát hozzon létre. Elnök úr, soros tanácsi elnök asszony, minél hamarabb állunk készen, annál jobb lesz az európai polgároknak. Ezért várjuk olyan nagyon és olyan bizakodóan az önök döntését.
Kinga Göncz
(HU) Én kivételesen nem a Lisszaboni Szerződésről szeretnék szólni, hanem az európai tanácsi következtetéseknek a gazdasági, pénzügyi és szociális fejezetével kapcsolatban mondanám el, hogy egyrészt örömmel látjuk, hogy a pénzügyi stabilizálódás jelei megjelennek ebben a dokumentumban is. Mi magunk is így látjuk ezt, de közben az is egyértelmű, hogy az emberek tartalékai kimerülőben vannak Európában.
A vállalkozások nehezen jutnak pénzügyi segítséghez, bankkölcsönhöz, nő a munkanélküliség. Ez szintén megjelenik ebben a dokumentumban, és fontosnak tartom hangsúlyozni, hogy nem lehet tartós a gazdasági növekedés, nem beszélhetünk arról, hogy Európa erősebben kerül ki a válságból, mint ahogy belépett addig, amíg nem tudjuk egyértelműen biztosítani azt, hogy a társadalmi kohézió jelenlegi szintje fennmaradjon, illetőleg erősödjön, amíg nem tudjuk növelni a foglalkoztatottságot és nem tudjuk megakadályozni a társadalmi kirekesztődést.
A szociálpolitikai koordináció módszerei, a nyitott koordináció, meglehetősen gyenge eszköz a kezünkben, erősítenünk kell a koordinációs módszereket, hatékonyabb eszközökre van szükségünk. A társadalmi kohézió és a szociális Európa vívmányai azok a tényezők, amelyet az emberek a legfontosabbnak tekintenek. Ezt kell hangsúlyoznunk és ez közös felelősségünk.
Lena Ek
(SV) Elnök úr, a politika és a pszichológia együtt jár, és jelenleg sokan megpróbálják lehűteni a várakozásokat a néhány hét múlva Koppenhágában megrendezésre kerülő klímatárgyalások előtt. Pontosan ez történt, amikor az éghajlatváltozási célokról tárgyaltunk. Azokat az éghajlatváltozási célokat, amelyeket mi, itt a Parlamentben javasoltunk, és amelyekért dolgoztunk, nem egyszer, de talán már tízszer is soha meg nem valósulónak nyilvánították, mire megszületett a végső döntés.
Ugyanez a helyzet a klímacsomaggal. Soha meg nem valósulónak nyilvánították azok, akik tulajdonképpen ellenzik az éghajlatváltozási célokat. Ezért felszólítom a svéd elnökséget, hogy folytassa a tárgyalások kapcsán végzett jótékony munkáját és építő jellegű tevékenységét, mert ha nem tűzünk ki célul egy kötelező erejű megállapodást Koppenhágában, nem is fogjuk elérni. Ugyanakkor a két fokos cél rendkívül fontos, és ezért most minden tőlünk telhetőt meg kell tennünk. Seneca mondta egyszer, hogy az emberiség két csoportba sorolható: azok, akik előre mennek és tesznek valamit, és azok, akik utánuk járnak és kritizálnak.
Marietta Giannakou
(EL) Elnök úr, az elnökséggel ugyanazt mondjunk a gazdasági válságról, de az világos, hogy egy ország kivételével egyetlen ország sem alkalmazhatja a stabilitási paktumot. Ezenkívül a gazdasági válság nem fordulhat át az értékek és az elvek válságába.
Az éghajlatváltozás kérdésével kapcsolatban az elnökség pontosan azt tette, amit tennie kellett. Azonban nem csak a fejlődő országokat kell meggyőznie, hanem az Amerikai Egyesült Államokat is, ha változtatni akar a helyzeten. Koppenhágában valódi kezdeményező szerepet kell vállalnia.
A harmadik kérdéssel, a Lisszaboni Szerződéssel kapcsolatban elégedettek vagyunk. Kilenc évvel a Nizzai Szerződéssel kapcsolatos válság után, illetve azután, hogy képtelenek voltunk választ adni az intézményi kérdésre, olyan szerződés van előttünk, amellyel kapcsolatban több oldal is nyaggatott bennünket az aláírás előtt. De nem csak az intézmény és a szerződés fontos. A szerződést alkalmazó emberek is fontosak, és ebben az értelemben az elnökség is felelős - az Európai Bizottság szintjén - annak biztosításáért, hogy az illetékes személyek - elsősorban a külügyminiszterek - egy jól felépített Unió összes érdekét kifejezzék.
Másrészről a Tanács szintjén, és most konkrétan a Tanács elnöki tisztjére gondolok, ez olyan kérdés, amit sokunk nem fogadott el. Az Európai Konvent tagjaként tudom, hogy sokan közülünk inkább azt támogattuk volna, hogy a Tanács elnökének tisztjét a Bizottság elnöke töltse be, mint a múltban, mivel lényegében a Bizottság elnökének feladata a Tanáccsal folytatott koordináció és a bomlasztó nézeteltérések elkerülése.
Bízom benne, hogy az Európai Bizottság elnöke és - ami még fontosabb - a Tanács elnöke egyaránt megfelelő ajánlásokat tesz a tagállamoknak, tehát a két intézmény működési módja nem nagyon tér el a Közösség működési módjától, valamint Európa sikeres múltjától, amely oly sok évi jólétet biztosított számunkra.
Ramón Jáuregui Atondo
(ES) Elnök úr, véleményem szerint a cseh probléma kapcsán létrejött megállapodás ésszerű megoldás volt. Nem volt tökéletes, de ez volt a legjobb megoldás, és szükségszerű volt egy ilyen súlyos probléma megoldásához.
2010 nagy év lesz Európa számára: új biztosi testület, az Európai Unió irányításának új szervezeti felépítése, és új jogállás. Az Európai Unió mostantól egységes jogalany, amit Európai Uniónak hívnak. Saját jogi személyiséggel rendelkezik, nem csak különböző nemzetek összessége. Most - mint korábban már elhangzott - lehetőségünk van a cselekvésre, de ehhez a szándékra is szükség van. Úgy vélem, hogy Európának felül kell kerekednie azokon a komoly nacionalista tendenciákon, amelyek megakadályozzák az előrehaladásban.
Mérlegelnünk kell, mennyit haladtunk volna előre - tíz éve - az eurót használó Európai Unió felé, ha nem adtuk volna fel a frankot, a márkát, a pezetát stb. Valami újat kell létrehoznunk ebből a megközelítésből az európai szellemben, ahogyan Barroso úr is mondta.
Két dologról szeretnék említést tenni, amelyeket alapvető fontosságúnak tartok. Az egyik sürgős ügy: a biztosok testületét decemberben jóvá kell hagyni Strasbourgban. Nagyon fontos, hogy januárban a következő elnökség úgy kezdje meg mandátumát ezen az új úton, hogy az év végén már létrejön a biztosok új testülete.
Másodszor, szeretném újból meghatározni az Európai Unió alapjául szolgáló okot - hogy az Európai Unió minek a megvalósítására törekszik. Úgy vélem, hogy a világ legjelentősebb vitafórumain nagyon fontos kérdésekről döntenek, és Európának egységes véleményt hangoztatva és hangosan kell megszólalnia ahhoz, hogy támogathassa projektünk különleges jellemzőit: egy szociális modellt és egy új jogi, gazdasági és politikai struktúrát egy olyan világ számára, amelyben az állam fontosabb szerepet tölt be, és amelyben jobb a piac működése. Európának hangosabban, egységesebben és erőteljesebben kell hallatnia a hangját.
Olle Schmidt
(SV) Elnök úr, gratulálnunk kell a svéd elnökségnek. Az a makacs ember Prágában végül aláírta a szerződést, és mi végre elérkeztünk utunk végére. Remélhetőleg az elkövetkező évtizedben nem intézményi kérdésekkel fogunk időnk nagy részében foglalkozni, jóllehet Václav Havel, egy igazi európai hős, készen állt arra, hogy azonnal további lépéseket tegyen. Az a tény, hogy a Cseh Köztársaság mentességet kapott az Alapjogi Charta alól, véleményem szerint csalódást keltő. Ahogyan Duff úr is rámutatott, az is elég, hogy Lengyelország és az Egyesült Királyság mentességet kapott.
Koppenhágában globális megállapodást kell elérni, amelynek keretében a világ gazdag nemzetei nagyobb felelősséget vállalnak. A világ szegény országai nem felelősek bolygónk felmelegedéséért. Ugyanakkor természetesen a felemelkedőben lévő gazdaságoknak is ki kell venniük részüket az intézkedésekből. Végül, miniszter úr, meg szeretném jegyezni, hogy nagyobb átláthatóság közepette kellett volna lebonyolítani azt az eljárást, amely megelőzte a jövő heti csúcstalálkozót, amikor megnevezik az elnököt és a külügyminisztert. A jelenlegi titokzatoskodás kínos a demokratikus Európa számára, és úgy vélem, véleményemmel nem vagyok egyedül.
Tunne Kelam
Elnök úr, három észrevételt szeretnék tenni. A Lisszaboni Szerződés hatálybalépésével az EU-nak az eddigieknél sokkal nagyobb szüksége lesz a szolidaritáson alapuló, hatékony közös biztonságpolitikára és energiapolitikára. Csak ilyen politikák akadályozhatják meg, hogy megismétlődhessenek a Schröder-Putyin ügyletek.
Másodszor, fel kell ismerünk, hogy az új helyzetben mennyire fontos egy folyamatosan erős Bizottság megléte, amely felelősséget tud vállalni a Lisszaboni Szerződés végrehajtásáért.
Harmadszor, ami az új pozíciókat illeti, mindenekelőtt bátorságra van szükségünk ahhoz, hogy portfóliók helyett személyeket jelöljünk és támogassunk, olyan személyeket, akik hosszú távú jövőképpel bírnak és elkötelezettek az európai értékek folytonosságának biztosítása mellett.
Tehát a hatalmas új kihívások kezeléséhez az EU-nak két kiemelkedő európai politikusra van szüksége, Adenauer, Schuman vagy De Gasperi mintájára. Előítélet nélkül kell keresnünk e két személyt. Ezek a politikusok az új tagállamokban is megtalálhatók, amelyeket okvetlenül képviselni kellene az új trojkában. Václav Havel ma azt mondta nekünk, hogy Európa szülőföldünk szülőföldje. E meglátás alapján úgy vélem, sikeresek lehetünk a Lisszaboni Szerződés végrehajtásában.
Sandra Kalniete
(LV) El szeretném mondani, mekkora öröm, hogy a Lisszaboni Szerződés végre hatályba lépett, és hogy arról beszélhetünk, ki legyen Európa elnöke. Az Európai Tanácsban való elnöklés nem jelenti azt, hogy az elnök Európa elnöke. Inkább azt jelenti, hogy az elnök együtt van az Európai Unió tagállamaival, a tagállamok vezetőivel, valamint az Európai Unió által a holnap vezető globális államai között betöltött szerep megerősítése érdekében támogatja és bátorítja őket. El szeretném mondani, hogy Vaira Vīķe-Freiberga, Lettország korábbi elnöke rendelkezik minden személyes vezetői képességgel és politikusi vezetői tapasztalttal, ami az Európai Tanács sikeres elnökévé teheti. Sorsa megosztott kontinensünk történelmét szimbolizálja - a második világháború után menekültté vált, majd miután országunk ismét szabad lett, visszatért Lettországba és elnökké választották. Elnökségének nyolc éve alatt Lettország az Európai Unió tagállama és a NATO tagja lett. Vaira Vīķe-Freiberga elvhű európai polgár. Magasan képzett és befolyásos személyiség, aki jól átlátja az Európa jövője előtt álló kihívásokat. Ő bizonyosan képes arra, hogy ha a szükség úgy kívánja, népszerűtlen döntéseket hozzon.
Csaba Sándor Tabajdi
(HU) Tisztelt elnök asszony! A Lisszaboni Szerződést elsőként ratifikáló tagállam, Magyarország nevében szeretnék gratulálni a svéd elnökségnek. Kiváló munkát végeztek és láttunk itt Hável elnök úr személyében egy Európa-barát csehet, és elég sok gondot okozott Klaus cseh elnök, aki nem mutatkozott Európa-barátnak.
A Lisszaboni Szerződés hatálybalépésével, az új Bizottság felállításával, a struktúrák felállításával minél előbb végeznünk kellene, hogy az érdemi munkára koncentráljunk.
Nagyon fontosnak tartom, hogy a Lisszaboni Szerződés először tartalmazza a kisebbségekhez tartozó személyek jogait. Kérem Wallström asszonyt, aki igen kisebbségbarát, jelezze Barroso elnök úrnak, hogy ígéretet tesz, hogy az alapjogi leendő biztos foglalkozni fog a kisebbségek jogaival, az őshonos kisebbségek, mint a számik, a bevándorló kisebbségek és a romák jogaival.
Mairead McGuinness
Elnök asszony, Írországban azt kérdezik tőlünk, hogy nagy-e az izgalom most, hogy megtörtént a Lisszaboni Szerződés ratifikálása. Igazság szerint azt szoktam válaszolni, hogy nincs nagy izgalom, mert idáig olyan sok idő telt, és a szülés is nagyon nehéz volt. Van megkönnyebbülés és öröm, de ott a felismerés is - mint ebben a vitában -, hogy a valódi munka csak most kezdődik, és nehéz feladat a megfelelő emberek kiválasztása. Nem hétköznapi embereket keresünk, a leginkább megfelelő személyeket kell kijelölnünk a szerződés által létrehozott rendkívül fontos pozíciókra. Sajnálom, hogy ez a vártnál tovább tart, mert valóban késlelteti az intézmények végső felállítását. Sok a tennivalónk, de talán jobb is, hogy kicsit késésben vagyunk, ha megtaláljuk a megfelelő embereket a pozíciókhoz.
A legmagasabb pozíciók, ahogyan utalni szoktunk rájuk, fontosak. Olyan személyeknek kell betölteni ezeket, akiket nem csak a pozíció érdekel, hanem elkötelezettek, elhivatottak és vágyat éreznek az Európai Unió jobbá tételére.
Végül, az erős intézményekkel kapcsolatban Barroso úrnak teljesen igaza van. Hallani kell, hogy miről beszélünk itt a Parlamentben. Hallgassunk figyelmesen. Mi vagyunk legközelebb a választóinkhoz. Bennünket közvetlenül választottak meg.
Petru Constantin Luhan
(RO) Nagyra értékelem a Reinfeldt úr által elmondottakat, és különösen azt a tényt üdvözlöm, hogy az Európai Tanács októberi ülésén az Európai Unió a koppenhágai konferenciáról közös álláspontot alakított ki.
Az Európai Unió - saját kezdeményezésre - már erőteljes intézkedéseket foganatosított az éghajlatváltozás elleni küzdelem érdekében, hogy haladást érjen el az üvegházhatású gázok csökkentése terén. Ugyanakkor nyilvánvaló, hogy az Európai Unió erőfeszítései önmagukban nem tudnak teljes sikert garantálni a nemzetközi tárgyalásokon.
Véleményem szerint az Európai Unió számára rendkívül fontos, hogy csak bizonyos feltételek mellett váltson át a 20% feletti csökkentési célra, mivel szerintünk e feltételek nélkül az EU túlságosan nagy erőfeszítést vállalna.
A feltételeknek különösen a jövőbeni megállapodás kötelező erejére kell vonatkozniuk. Ezenkívül a fejlett országoknak konkrét kibocsátás-csökkentési célokat kell elfogadniuk az EU céljaihoz hasonlóan, a fejlődő országok kapcsolódó hozzájárulásai mellett.
Heidi Hautala
(FI) Elnök asszony, jelenleg nagyon érdekes helyzet áll fenn e Házban, mivel mind a három intézményt nő képviseli: Malmström asszony Svédországot, az EU soros elnökségét, Wallström asszony a Bizottságot, és ön, elnök asszony a Parlamentet. Azt szeretném, ha a jövőben rendszeresen láthatnánk nőket a legmagasabb pozíciókban, sokkal többet, mint most. Tudom, hogy Wallström asszony és Wallis asszony, az Európai Parlament alelnöke érdekes kezdeményezést terjesztett elő, és minket, a Parlamentben és a Bizottságban vezető szerepet betöltő nőket is bevont a folyamatba.
Levelet írtam a Bizottság elnökének, Barroso úrnak, amelyben közöltem vele, hogy változásokat szeretnénk: azt akarjuk, hogy a Bizottságban és más magas tisztségekben kiegyensúlyozottabb legyen a nők és a férfiak aránya. Remélem, hogy most megragadhatjuk a lehetőséget, mert - bár az Európai Bizottság elnöke teljes mértékben támogatja elképzeléseinket - az állam- és kormányfők sajnos semmit sem tesznek e szomorú helyzet megváltoztatása érdekében. Nem engedhetjük meg, hogy az EU-t folyamatosan csak férfi arcok képviseljék.
Jaroslav Paška
(SK) Először is támogatásomat szeretném kifejezni Klaus elnök úr és a Cseh Köztársaság álláspontja iránt. Elképzelem, hogy ahogyan Németországnak meg kellett hallgatnia az alkotmánybíróság ítéletét, úgy Klaus úrnak is várnia kellett az alkotmánybíróság ítéletére.
Ami Klaus úr szemléletmódját illeti, tetteit egy államférfi felelős tetteinek tekintem, aki mivel jogi bizonytalanságot érzett, megvárta az illetékes intézmény - jelen esetben a bíróság - véleményét.
A Lisszaboni Szerződés hatálybalépésekor gazdasági válság uralkodik Európában. A kormányok által a válság megoldása érdekében tett lépések nem voltak eredményesek, nem voltak hatékonyak. Ezért úgy vélem, hogy a jövőben összehangoltabban kell cselekednünk, nem szabad ad hoc döntéseket hoznunk, amelyek a foglalkoztatás támogatása és a gazdasági fejlődés terén nem hozzák meg a kellő eredményt.
Ezért úgy vélem, hogy az új Bizottság kinevezésekor gondoskodnunk kell arról, hogy a biztosok szakértők, szakemberek legyenek.
Enikő Győri
(HU) Meggyőződésem, hogy a Lisszaboni Szerződés révén Európa kétségkívül biztosabb alapokon, ésszerűbben és a polgárok mindennapi életét érintő problémákra jobban koncentrálva működhet majd.
Azonban arról is kell szólnunk, hogy ezt milyen áron értük el. Az ár ugyanis az volt, hogy értékeinket arcul csaptuk, a pragmatizmust hagytuk diadalmaskodni az értékek felett. Mire gondolok? A cseh elnök abszurd kérését teljesítette az Európai Unió, méghozzá a cseh elnök arra hivatkozott, hogy a Benes-dekrétumok miatt van szükség a cseh opt-out-ra. Emlékeztetőül: a Benes-dekrétumok nevében jogfosztottá tettek, kitelepítettek sok millió magyart és németet, és én azt gondolom, hogy az Unió jogi, politikai és erkölcsi szempontból is vállalhatatlant tett.
Jogi szempontból belerúgtunk a cseh alkotmányos rendbe, felülbíráltuk a cseh parlament véleményét, politikai szempontból a dokumentumot hozzákötjük egy majdani következő csatlakozáshoz, esetlegesen büntetve egy olyan országot, amelyik erről nem tehet - Horvátországra gondolok. Erkölcsi szempontból pont opt-out-ot adni ilyen témában, vállalhatatlan.
Silvia-Adriana Ţicău
(RO) Üdvözlöm, hogy az Európai Tanács elfogadta a balti-tengeri régió fejlesztésére irányuló stratégiát. Ez olyan modell, amelyet az Európai Uniónak a Duna régió tekintetében is alkalmaznia kell, ezzel hozzájárulva e régió gazdasági fejlődéséhez, gazdasági és társadalmi kohéziójához és - végül de nem utolsósorban - az Európai Unió versenyképességéhez.
Az Európai Unió az éghajlatváltozás elleni küzdelem élharcosként fog részt venni a koppenhágai konferencián. Az Európai unió már egyhangúlag jóváhagyta a "20-20-20”-as célt. Az energetikai és klímacsomag a közösségi jog része, és végrehajtása folyamatban van.
Nyomatékosan kérem az EU-t, hogy minél előbb hozzon létre egy hatékony és innovatív keretet az ökológiailag hatékony gazdaság finanszírozására.
Ezenkívül az EU-nak az éghajlatváltozás hatásaihoz való alkalmazkodást segítő, megfelelő intézkedések finanszírozására is kell koncentrálnia.
Végül, de nem utolsósorban az Európai Uniónak képesnek kell lennie arra, hogy a munkahelyek védelme érdekében beruházásokat generáljon az iparban és a közigazgatásban.
Kinga Gál
(HU) Tisztelt elnök asszony, Malmström asszony, Wallström asszony! Két évtized telt el azóta, hogy a vasfüggönyöket átvágták, mégis egyes új tagállamokban a rendszerváltás a jogi keretek tekintetében, államszervezetben megtörtént, de a politikai gondolkodásban, a hatalom reflexeiben kiélezett helyzetekben kísért a múlt. Gondoljunk csak a Budapesten történtekre 2006 őszén, ahol a mai napig nem kapták meg igazságukat és jogukat azok, akiknek legalapvetőbb szabadságjogait és emberi jogait akkor lábbal tiporták. Vagy a nemzeti kisebbséghez tartozókra az új tagállamokban, akik mai napig bőrükön érzik a diszkriminációt, mind jogaikban, esélyeikben.
Az Európai Bizottságnak éppen a Lisszaboni Szerződésben foglaltak miatt is készülnie kell, hogy a portfóliók kialakításakor az Unión belüli emberjogi, szabadságjogi kérdések megfelelő hangsúlyt kapjanak. Ugyanakkor egy ilyen portfóliónak ki kell terjednie a hagyományos nemzeti kisebbségek, a nyelvi kisebbségek jogainak védelmére is, hiszen azt tapasztaljuk, ezen a területen még sok a tennivaló. Ezen őshonos közösségek megoldatlan problémái pedig akár tetszik, akár nem, itt vannak benn az Unióban. Foglalkozni kell velük, és az Uniónak pedig kötelessége segíteni a jogaik érvényesítéséért küzdő állampolgároknak.
Czesław Adam Siekierski
(PL) Elnök asszony, megtörtént a Lisszaboni Szerződés elfogadása, amire már régóta vártunk, és ami a jövőben bizonyosan erősebbé és jobbá teszi az Európai Uniót.
A szerződés bevezetéséhez számos döntést kell meghozni a felhatalmazásra, személyekre és mindenekelőtt az új vezetők közötti együttműködési forma kialakítására vonatkozóan - ezeknek a vezetőknek pedig valóra kell váltaniuk Európa új jövőképét. A szerződéssel kapcsolatos kérdések nem akadályozhatnak meg bennünket abban, hogy meglássuk a sürgető problémákat, azaz hogy tevékenyen kell fellépnünk a gazdasági válsággal szemben, intézkedéseket kell tennünk a munkanélküliség növekedésének megállítására, továbbá meg kell szerveznünk a pénzügyi intézmények felügyeletét.
Fontos és szükségszerű, hogy Koppenhágában megállapodás szülessen, de egy válság nem a legmegfelelőbb idő ahhoz, hogy arról döntsünk, melyik ország és melyik nemzetközi szervezet mekkora összeget jelöljön ki erre a célja, és milyen kötelezettségvállalásokat tegyen. Ma az EU és tagállamai számára a legfontosabb feladat a gazdasági és társadalmi problémák megoldása.
Seán Kelly
Elnök asszony, nagy megtiszteltetés számomra, hogy - csakúgy mint kollégám, McGuiness asszony - itt lehetek ma a berlini fal leomlásának 20. évfordulóján és a Lisszaboni Szerződés megszületésének előestéjén. Nagy öröm ez nekem, különösen azután, hogy Írországban a szavazók 67%-a a Lisszaboni Szerződés mellett tette le voksát, ami az Európai Unió sokéves munkájának támogatását jelzi.
A jövőben, ha az emberek megvizsgálják a Szovjetunió széthullását, láthatják, hogy nem volt gyakori a polgárháború, mint ahogyan oly sok országban történt. Az én hazámban is ez történt: először béke és szabadság köszöntött az országra, de később polgárháború bontakozott ki.
A történészek hangsúlyozni fogják az Európai Unió szerepét abban, hogy támogatást és iránymutatást nyújtott ezeknek az országoknak, így jellemzően sehol sem alakult ki polgárháborús helyzet.
Végül, sok szó esik arról, hogy ki töltse be az elnök és a főképviselő tisztjét. Azt hiszem, meg kellene vizsgálnunk az elnöki cím kérdését. Ha az elnök tulajdonképpen nem elnök (angolul "president”), akkor mondjuk azt, hogy ő a Tanács testületi elnöke (azaz angolul "chairman”). Miért nem hívjuk így? Három elnök ("president”) elég zavaró az emberek számára.
Gay Mitchell
Elnök asszony, először is el szeretném mondani, mennyire örültem, hogy részt vehettem a Stockholmban megrendezett Európai Fejlesztési Napokon, és gratulálni szeretnék az elnökségnek az esemény megszervezéséhez.
Nemrég részt vettem egy vitában az RTÉ ír közszolgálati rádióban egy hölggyel, aki aggasztónak tartotta, hogy csökkentjük az egészségügyi kiadásokat és nem teszünk eleget azért, hogy visszafogjuk a fejlesztési segélyeket. El kellett magyaráznom, hogy ez nem vagy-vagy kérdése, hanem a kettő együtt jár. Mindkettőt meg tudjuk tenni. Hangsúlyozni szeretném, hogy miközben annyira erősen koncentrálunk az európai fellendülés megvalósítására és arra, hogy kezelni tudjuk a válságot - természetesen ezekkel kiemelten kell foglalkozni az Unióban -, nem szabad megfeledkeznünk arról, hogy évente 11 millió gyermek hal meg a fejlődő világban, köztük ötmillióan olyan betegségekben, amelyekre mi már 30 éve gyógyszerekkel rendelkezünk.
Ezért kérem, hogy ezt a szempontot kiemelten kezeljék és gondoskodjanak arról, hogy amikor kinevezik a külkapcsolatokért felelős új tisztviselőt, e kérdés kezelése továbbra is az egyik legfontosabb célunk maradjon. Gratulálok az eddigi teljesítményükhöz.
Crescenzio Rivellini
(IT) Elnök asszony, hölgyeim és uraim, a lehető legjobb egybeesés, hogy a Lisszaboni Szerződés ratifikálása és a Tanács tagjainak kinevezése a berlini fal leomlása után 20 évvel történik. A berlini fal leomlása a valódi Európa kezdetét jelentette. Húsz éve ledöntötték ezt a falat, ezt a betonfalat, amely a Kelet sok polgára számára előítéleteket, elnyomást és éhezést jelentett. Ma a fal leomlásának ünneplése helyett inkább fel kellene tenni magunknak a kérdést, hogy mit kell tennünk most, hogy a fal már nincs többé. A valóság az, hogy időközben más falak jelentek meg: a Föld északi és déli országai között, a gazdagabb és a szegényebb országok között, vagy azon országok között, amelyek árut, és amelyek gondolatokat hoznak létre. Ezek a falak sokkal magasabbak és ezeket sokkal nehezebb lebontani. Súlyos problémákat okoznak az emberiség egészének, és esetenként háborút is kiváltanak.
Ezért nem szabad, hogy a Lisszaboni Szerződés után az Európai Tanács jelöltjeit zárt ajtók mögött, egy kis csoport nevezze meg. Azoknak, akik ebben részt kívánnak venni, és akik jelöltként szeretnének indulni, az Európai Parlament és egész Európa előtt világossá kell tenniük, hogy mit szándékoznak és mit tudnak megtenni. Ha ledöntjük a "jelölésnek” ezt a falát, ami azt okozza, hogy a jelöltek a nemzetek közötti egyensúly és nem személyes képességeik alapján kerülnek kiválasztásra, akkor elmondhatjuk majd, hogy felépítettük Európa nemzetét.
Andrew Henry William Brons
Elnök asszony, a brit ellenzék vezetője bejelentette azon szándékát, hogy újratárgyalja a Lisszaboni Szerződés egyes részeit. Ehhez természetesen szükség van mind a 27 tagállam jóváhagyására. Emellett bejelentette a szuverenitási törvényjavaslat benyújtását, amely az újabb szerződések esetében népszavazás megtartását írja elő. Ezt a következő kormányok természetesen könnyen hatályon kívül helyezhetik.
A Tanács és a Bizottság egyetért-e azzal, hogy a konzervatív vezető tervei mindössze üres szófordulatok? Pártjának döntenie kell, vagy elfogadja a Lisszaboni Szerződést vagy - véleményem szerint még jobb, ha - az Egyesült Királyságot teljesen kiléptetik az Európai Unióból.
Cecilia Malmström
a Tanács soros elnöke. - (FR) Elnök asszony, hölgyeim és uraim, nagyon érdekes vitán vagyunk túl, és köszönöm felszólalásaikat.
A svéd elnökség osztozik afeletti örömükben, hogy a Lisszaboni Szerződést végre mind a 27 tagállam ratifikálta. Ezzel Európa hatékonyabbá, demokratikusabbá válik, és nemzetközi szinten erősebb szerepet tölthet be. Ennek nagyon örülök.
Azokkal is egyetértek, akik azt mondták, hogy - bár talán véletlen egybeesés volt, de - Klaus elnök nagyon jól megválasztotta, melyik héten írja alá a szerződést: ugyanazon a héten, amikor a berlini fal leomlását, a kommunista diktatúra végét, az európai egység kezdetét, illetve azt ünnepeljük, hogy Robert Schuman eszméi diadalmaskodtak Joszip Sztálin eszméi felett.
(Taps)
a Tanács soros elnöke. - Ha már a Cseh Köztársaságról beszélünk, szeretnék reagálni Duff úr kérdésére: a csehek nem kaptak átfogó mentességet az Alapjogi Charta alól. A 30. jegyzőkönyv nem függeszti fel a Charta kötelező erejét az Egyesült Királyság, Lengyelország és a Cseh Köztársaság tekintetében. Mindössze korlátozza a Bíróság általi alkalmazását, és vita esetén a Bizottság és a Bíróság feladata lesz az értelmezés.
Ahogyan azt távozása előtt a miniszterelnök úr mondta, a konzultáció már folyamatban van mind a 26 kollégájával. Nehéz lesz, de ez a célja. Már meghívta őket jövő csütörtökre, egy munkavacsorára.
Még korai nevekről beszélni. Én is olvastam az újságokat. Hallottam olyan személyek neveit, akiket önök nem támogatnak. Hallottam olyan személyek neveit is, akiket támogatnak. Azt hiszem, láttam, hogy a tisztségre a Parlamentből is érkezett egy-két jelentkezés. Önök természetesen benyújthatják jelentkezésüket az elnökséghez, meg fogjuk vizsgálni azokat. Csütörtökig még van egy hetünk. És természetesen halljuk, hogy aggódnak a regionális egyensúly és a nemek közötti egyensúly miatt - ezt magam is rendkívül fontosnak tartom. Meg kell tudnunk mutatni az európai polgároknak, hogy Európát nem csak férfiak vezetik. De ahogyan a miniszterelnök úr is mondta, csak két új tisztség jön létre. Nagyon nehéz lesz megfelelni az összes követelménynek, de minden tőlünk telhetőt megteszünk, és meghallgattuk tanácsaikat.
Ami a főképviselőt illeti, ő lesz az, aki kialakítja és végső formába önti azt a keretet, amelyet az Európai Külügyi Szolgálattal kapcsolatban most elfogadtunk. A főképviselő fogja ezt a munkát elvégezni a Parlamenttel együttműködésben, majd legkésőbb jövő áprilisig a Tanács elé terjeszti.
Amint már többször elhangzott, a főképviselőnek szintén kérdésekre kell válaszolnia és meghallgatáson kell részt vennie itt, a Parlamentben, ami lehetőséget nyújt számára, hogy kifejtse és körvonalazza a külpolitikáról vallott nézeteit.
A gazdasággal kapcsolatban azt szerettem volna mondani Marita Ulvskog képviselő asszonynak, aki talán már nincs jelen, hogy a svéd elnökség egyáltalán nem hagyott fel azzal, hogy menekülési stratégiákat találjon. Ellenkezőleg, rendkívül fontos, hogy ragaszkodjunk - ne most, de kicsit később - két menekülési stratégiához. Mert ha nem tesszük, ha hagyjuk, hogy gazdaságaink tovább növeljék költségvetési hiányukat, az a társadalom leginkább kiszolgáltatott részét fogja súlyosan érinteni, ezt pedig nem akarjuk.
Látjuk a fényt az alagút végén. A gazdasági fellendülés már elkezdődött, de a legtöbb országban továbbra is magas lesz a munkanélküliség, és ezért még túl korai lenne menekülési stratégiákat alkalmazni. Mindazonáltal beszélnünk kell ezekről, és kell, hogy tervünk legyen ezzel kapcsolatban, ha azt akarjuk, hogy a jövő nemzedékeire fenntartható gazdaságot hagyjunk.
Végül, az éghajlatváltozás kérdésében nem vettünk vissza a céljainkból. A svéd elnökség, a Bizottság és sokan mások éjjel-nappal dolgoznak ezen. Meggyőzünk partnereket, tárgyalunk, érvelünk, megpróbáljuk megragadni és magunk mellé állítani őket. Már számtalan találkozón vagyunk túl, és még mindig lesznek találkozók, jóllehet már csak 25 napunk maradt Koppenhágáig.
Igaz, hogy világszerte már nőtt a tudatosság az éghajlatváltozás problémájával kapcsolatban, és a világ számos országában intézkedésekre kerül sor. Ez reményt keltő, de nem elegendő, ha meg akarjuk valósítani a 2 °C-os célt.
Nem rendelkezünk a kirakójáték összes darabjával ahhoz, hogy egy kötelező erejű megállapodást érjünk el: ez tény. Nagyon sajnálom, de ez tény. Mondhatjuk, hogy még küzdünk érte, mert még ezt tesszük, de ez a célunk nem fog megvalósulni, mivel számos partnerünk egyértelművé tette, még nem állnak készen e lépés megtételére. Európa még mindig élen jár. Még mindig folyamatosan dolgozunk egy nagyra törő megállapodásért, amely világos keretben magában foglalja a partnereket és a tárgyalások lefolytatásának ütemtervét. A cél az, hogy a kiotói jegyzőkönyvet egy kötelező erejű megállapodással váltsuk fel. Szeretnék köszönetet mondani a Parlamentnek azért a munkáért, amit ebben a kérdésben most folytat, és amit Koppenhága után fog végezni.
Európa még mindig vezető szerepet tölt be. Továbbra is élen fogunk járni. Eddig nekünk vannak a legambiciózusabb céljaink. Megerősítettük a Bizottság becsléseit és támogatjuk azokat. Készek vagyunk arra, hogy kivegyük a részünket a küzdelemből. Lesz majd egy globális elosztási kulcs, amelynek alapját a kibocsátások és a fizetési képesség alkotja majd. Egy munkacsoportunk már vizsgálja a belső tehermegosztást. Ugyanakkor a tagállamok még nem álltak készen arra, hogy felfedjék, pontosan milyen összegű hozzájárulást tesznek. Ennek az az oka, hogy folyamatosan nyomást akarunk gyakorolni a többi országra, mert - érdekeikkel összhangban - nekik is fizetniük kell.
Tehát minden ébren töltött percet ezzel a munkával fogunk tölteni. Köszönjük a bátorítást, és örömmel várjuk, hogy együtt dolgozhassunk a Parlamenttel e témában és más témákban is.
Margot Wallström
a Bizottság alelnöke. - (FR) Mivel a svéd miniszter francia és angol nyelven szólalt fel, nekem svédül kellene beszélnem.
a Bizottság alelnöke. - (SV) Elnök asszony, megpróbálok svéd nyelven felszólalni, és egy, a mai nap során felvetett kérdésről kívánok szólni, egészen pontosan arról, hogy miként kapcsolódik az új szerződés szövege az általunk megváltoztatni kívánt valósághoz, hogy miként mutat számunkra utat az új Lisszaboni Szerződés szövege, illetve hogyan biztosítja számunkra az azzal kapcsolatos döntés meghozatalához szükséges eszközöket, hogy hogyan küzdhetünk az éghajlatváltozás ellen, hogyan foglalkozhatunk a gazdasági válsággal és azzal, ami a válsággal jár, azaz a munkanélküliséggel és a szociális problémákkal, továbbá hogy miként küzdhetjük le a migrációs problémákat, valamint a napirendünkön előkelő helyet elfoglaló további problémákat.
Ez az, ahogyan az említettek összekapcsolódnak egymással, amint azt korábban Barnier úr is mondta. Ez természetesen a megvalósításhoz és a végrehajtáshoz kapcsolódik, és ahhoz, kiket nevezünk ki bizottságbeli képviselőinknek, valamint - természetesen - a most betöltésre váró legfelsőbb pozíciókra. Amint azt önök is tudják ez az, amikor - legalábbis svéd nyelven mondva - "a megfelelő ember a megfelelő helyen gyakran egy nő”, és én úgy gondolom, ez vonatkozik erre az esetre is. Szerencsére tudom, hogy magaménak tudhatom a Bizottság elnökének támogatását, amikor azt mondom, hogy a most következő eljárás természetesen nagyon fontos demokratikus szempontból. Lehetőség ez a tagállamok számára is, hogy megmutassák, nem csak szép szavakat hallatnak erről, de ténylegesen vannak hozzáértő és rátermett jelöltjeik, akik nők, és akiket felkészítettek a jelöltségre.
Egyébként azok közülünk, akik az EU népességének többségét alkotják, kisebbségé válnak akkor, amikor a demokratikus döntések meghozatalára kerül sor. Ahogyan azt Václav Havel is oly sokszor leírta és elmondta, a demokrácia nem olyasvalami, amely egyszer és mindenkorra, visszavonhatatlanul hullott alá az égből: a demokrácia olyasvalami, amelyet folyamatosan fenn kell tartanunk, és amelyért újra és újra meg kell küzdenünk. Természetesen szorosan együttműködtünk a svéd elnökséggel, és szeretnék ismételten úgy a magam, mint a Bizottság részéről köszönetet mondani azért a kemény munkáért, amelyet a svéd elnökség végzett, és annak előkészítéséért is, amelynek végrehajtására most kerül sor.
Ahogyan azt Barroso úr korábban már elmondta, a Bizottság ma döntést hozott azokról az első intézkedésekről, amelyekért mi vagyunk a felelősek, nevezetesen a polgári kezdeményezésről. Egy széles körű konzultációval kezdünk, amint közzétesszük a tíz kérdést tartalmazó zöld könyvet. Ha január végéig elegendő számú választ kapunk erre, akkor - egy gyors, itt a Parlamentben is lefolytatott vita után - reményeink szerint képesek leszünk bevezetni az új polgári kezdeményezést, amely készen áll majd arra, hogy a jövő év végére végrehajtsuk. Ez természetesen jó példája annak, hogy miként használhatjuk a Lisszaboni Szerződés új szakaszait és az általa biztosított új lehetőségeket arra, hogy a polgárok erősebben hallathassák hangjukat, és véleményük nagyobb súllyal essen a latba.
Az éghajlat kérdését és az éghajlatról folyó tárgyalásokat már itt is többen említették, és megemlítette az európai ügyekért felelős miniszter is. Természetesen erőnk javát az adja, ha egy hangon szólunk, és ha továbbra is erős és természetesen kötelező érvényű megállapodáshoz ragaszkodunk. Természetesen akkor vizsgálhatjuk majd a megállapodás formájának kérdését, ha tudjuk, milyen ajánlatokat és ellenajánlatokat tesznek le az asztalra partnereink. Végezetül természetesen azt remélem, hogy a Lisszaboni Szerződés végrehajtása terén a továbbiakban is szorosan együttműködünk. E munkának most kell elkezdődnie, itt is és a Bizottságban is, én pedig örömmel ismertetem Barroso úrral a Parlament azzal kapcsolatos nézeteit, hogy miként kellene megszervezni a Bizottság munkáját. Ismételten elmondom, mi vagyunk a Szerződés őrei, és természetesen biztosítani fogjuk, hogy a szerződés betűje szerint járjunk el.
(Taps)
Elnök
A vitát lezárom.
Írásbeli nyilatkozatok (az eljárási szabályzat 149. cikke)
Elena Oana Antonescu
írásban. - (RO) A szennyezőanyag-kibocsátási tanúsítványok kereskedelméről szóló jogszabály végrehajtása olyan költségekkel jár, amelyeket országonként más-más módon, az adott ország gazdasági modelljének megfelelően határoznak meg. Egyes országok már több olyan lehetőséggel is rendelkeznek, amelyek lehetővé teszik számukra a kibocsátásoknak az energiaárak jelentős növekedése nélkül való csökkentését. Azok az országok, amelyekben még most zajlanak az energiaágazat szerkezetátalakítási folyamatai, a változások költségeinek kiegyenlítésére való lehetőségeikkel kapcsolatban fogyasztói szinten aránytalanul jobban megérzik az intézkedések hatását. Az olyan ország, amelynek esetében a szélenergia az energiahordozó-összetétel jelentős részét adja, megengedhette magának, hogy a megújuló energiaforrásokba fektessen be akkor, amikor már fejlett volt, a szennyezés pedig e folyamat során keletkezett. Másfelől pedig az az ország, amely még mindig jelentős mértékben függ a szén alapú energiatermeléstől, olyan technológiai szakadék előtt áll, amelyet neki kell áthidalnia, miközben a szennyezőanyag-kibocsátását is csökkentenie kell. A kelet-európai országok az utóbbi helyzetben vannak. Ezért azt gondolom, hogy az éghajlatváltozás elleni küzdelem finanszírozásáról szóló határozatnak ezt a tényezőt is figyelembe kell vennie, és mentesítenie kell az utolsó bővítési körben csatlakozó országokat az e gazdaságokra túlzott terhet rovó adók megfizetése alól.
Elena Băsescu
írásban. - (RO) Az Európai Tanács jelenleg különös figyelmet fordít az Európai Unió gazdasági és pénzügyi helyzetére. A globális pénzügyi válság rendkívül súlyosan érintette az európai államokat, polgárokat és üzleti vállalkozásokat. Mivel a helyzet az európai munkanélküliséget illetően várhatóan tovább romlik, a dinamikus munkaerő-piaci szakpolitikák melletti folyamatos politikai elkötelezettségre van szükség. Az Európai Bizottság 10,25%-os munkanélküliségi arányt jelzett előre a 27 tagállamra vonatkozóan. A Tanácsnak és a Bizottságnak az Európai Parlamenttel és a tagállamokkal együttműködésben, az európai gazdasági fellendülési terv végrehajtásával kell folyatniuk a helyreállítási stratégiák kialakítására tett erőfeszítéseiket.
Amikor a válságellenes stratégiáik leállítására határidőket szabunk meg a kormányoknak, akkor az egyes tagállamok helyzetét és kötelezettségvállalásait külön-külön kell figyelembe venni. Románia esetében az Európai Unióval és a Nemzetközi Valutaalappal kötött megállapodások a tervek szerint a 2009-es és a 2010-es évre terjednek ki. Következésképpen e pénzügyi támogatás esetleges leállítása romba döntené a Románia által elindított válságellenes programot. Sajnálatos, hogy a romániai parlamenti többség (PSD (Szociáldemokrata Párt) + PC (Konzervatív Párt), PNL (Nemzeti Liberális Párt), UDMR (Romániai Magyar Demokrata Szövetség)) blokkolása által okozott instabilitás kétségeket ébreszt az IMF-től származó harmadik részlet beérkezésével kapcsolatban.
Dominique Baudis
írásban. - (FR) Az Európai Tanács október 29-i és 30-i tárgyalásait és a cseh alkotmánybíróság november 3-i határozatát követően a Cseh Köztársaság elnöke, Václav Klaus aláírta a Lisszaboni Szerződést.
A szerződés így már hatályba léphet, két és fél évre külügyi főképviselőt biztosítva az intézményeknek és stabil helyzetben lévő elnököt a Tanácsnak. Az új Bizottság összetétele, ahogyan a Tanács elnökének és a külügyi főképviselő posztját elfoglaló személyeknek a kiválasztása is, alapvető fontosságú.
A Tanács elnökének kiválasztása azért kulcsfontosságú, mert két és fél éven keresztül ő testesíti majd meg Európát. Ráadásul a globalizáció és a kontinensek között folyó hatalmi harcok idején a külügyi főképviselő személyének kiválasztása tagadhatatlanul stratégiai jelentőségű.
November 19-én összeül a rendkívüli Európai Tanács, hogy megvitassa a jelöléseket. Az európai történelem fordulópontjához érkeztünk. Az, hogy önök, állam- és kormányfők kit választanak, határozza meg, hogy milyen Európát akarnak a jövőben. Ezért legyenek ambiciózusak, mert Európának dinamikusnak, kezdeményezőnek, hatékonynak és politikusnak kell lennie, ha azt akarjuk, hogy folytassa az előrehaladást.
Maria Da Graça Carvalho
írásban. - (PT) Üdvözlöm az európai uniós állam- és kormányfők múlt hónapi Európai Tanács során mutatott, az éghajlatváltozás elleni küzdelem vezetésének folytatása iránti eltökéltségét.
Az európai vezetők azt a becslést fogadták el, amely szerint 2020-ra a fejlődő országokban való mérséklés és kiigazítás teljes költsége évente körülbelül 100 milliárd EUR lehet. Az EU azzal erősítette meg tárgyalási pozícióját, hogy megállapodásra jutott a fejlődő országok és különösen a legszegényebb országok megsegítéséhez szükséges finanszírozásról. Aggaszt azonban, hogy nincsen egyértelmű határozat az EU hozzájárulásáról és az egyes tagállamoknak a teljes terhekből való, az egyes országok fizetőképességét figyelembe vevő részesedéséről. Ahhoz, hogy a koppenhágai konferencia sikeres lehessen, alapvető fontosságú, hogy olyan politikai megállapodás szülessen, amely még megfelelőbben terjed ki a legfontosabb pontokra, különös tekintettel a valamennyi érintett által elvállalandó kötelezettségvállalásokra.
Nessa Childers
írásban. - Európai vezetőinknek a koppenhágai konferenciáról folyó tárgyalások során nem sikerült túljutniuk a holtponton. Természetesen a csúcstalálkozót sikerként tálalták a médiában, noha a valóságban az üres beszéden kívül egyéb nem hangzott el. Európai vezetőinknek megvolt a lehetősége arra, hogy igazságos és hiteles finanszírozási ajánlatot tegyenek a fejlődő országoknak, amely fedezte volna annak az éghajlatváltozásnak a költségeit, amely a fejlődő országokat sújtja a leginkább, ám amelyeket mi, a fejlett világban élők okozunk. A csúcstalálkozó nem felelt meg a Környezetvédelmi, Közegészségügyi és Élelmiszer-biztonsági Bizottság és a világ civil társadalma által felállított elvárásoknak, amely nem kevesebb mint 30 milliárd EUR összegnek az EU általi felajánlására és arra a határozott kötelezettségvállalásra szólított fel, hogy ez a meglévő tengerentúli fejlesztési támogatás melletti újabb, további összeg.
Koppenhága ide, Koppenhága oda, az éghajlatváltozás velünk lesz az elkövetkezendő évtizedekben. Eddig ez a 21. század legnagyobb próbatétele. Jogilag kötelező érvényű megállapodásra kell jutnunk Koppenhágában, és ehhez több valódi politikai bátorságot várunk európai vezetőinktől, és kevesebb üres halandzsát.
Diogo Feio
írásban. - (PT) Amikor Európának végre sikerült legyőznie azt a szerződéses válságot, amelybe belekeveredett, és a Lisszaboni Szerződést végre ratifikálta a 27 tagállam, akkor én üdvözlöm azt a tényt, hogy olyan új jogi és intézményi keretrendszer áll rendelkezésünkre, amely lehetővé teszi, hogy az Unió működésének módját az Unió aktuális méretéhez szabjuk a Parlament felelősségi köreinek konszolidálásával és különösen a nemzeti parlamenteknek az európai integrációban betöltött szerepére összpontosítva.
Ez az a pillanat, amelyre vártunk, és miután a Lisszaboni Szerződést jóváhagyták, lehetőség az Unió számára, hogy miután az új intézményi keretrendszere rendelkezésére áll, azokra a fő feladatokra összpontosítson, amelyeket a közeljövőben kell végrehajtania. Ennél a pontnál kell rámutatnom arra, hogy az Európai Uniótól a válság leküzdése, a gazdaság ösztönzése, a piaci bizalom megerősítése tekintetében elvárt fellépésnek különös hangsúlyt kell fektetnie az európai munkanélküliség helyzetének javítására. Most, hogy már látjuk a gazdasági fellendülés egyelőre bizonytalan jeleit, erőfeszítéseinket az európai gazdaság ösztönzésére kell összpontosítanunk, külön figyelmet fordítva a válság által súlyosan érintett elsődleges és a másodlagos ágazatokra - külön hangsúlyt fektetve a mezőgazdaságra - és az európai felügyeleti rendszer létrehozására.
Ilda Figueiredo
írásban. - (PT) Ismételten elmondom, hogy ezen Európai Tanács során az elsődleges prioritást sajnálatos módon az úgynevezett Lisszaboni Szerződés 2009 végéig való hatálybalépését szavatoló feltételek elfogadása, más szóval a Cseh Köztársaság általi gyors ratifikációt lehetővé tevő álláspontok elfogadása jelentette. Az Európai Unió vezetői számára a fő problémát azok az intézményi kérdések jelentik, amelyek az Európai Unió kapitalista, föderalista és katonai integrációjának gyorsabb előrehaladását teszik lehetővé.
A gazdasági, pénzügyi és szociális válsággal kapcsolatos kérdések éppen ezért csak másodlagos szerepet élveznek. Az elért apró előrehaladás a különböző tagállamok fontosabb ágazatai által gyakorolt nyomás - jó példa erre a tejipari válság - eredménye. És a Tanács még itt is csak annyit tett, hogy a 2010-es költségvetést mindössze 280 millió euróval megemelte.
Ugyanakkor a Tanács iránymutatásait követően az Európai Bizottság által most előterjesztett javaslatok nagyon aggasztóak, mind a túlzott hiány, mind pedig a nyugdíjkorhatár emelésének bejelentése tekintetében. A szegénység és a munkanélküliség súlyos szociális problémáira adott válaszok helyett olyan intézkedéseket javasolnak, amelyek tovább rontják a szociális helyzetet és a már fennálló, kirívó mértékű egyenlőtlenségeket.
Zita Gurmai
írásban. - A Tanács ülése kulcsfontosságú volt az Európai Unió szempontjából, mivel felszámolta a Lisszaboni Szerződés hatálybalépése előtt álló utolsó akadályt. Ugyanakkor arra figyelmeztetek mindenkit, ezt önmagában véve ne tekintse eredménynek. Félúton járunk: most hozzá kell szoknunk az új intézményi keretrendszerhez. Ha kiigazításra kerül sor, a Parlament jó úton jár, mivel már foglalkozott eljárási szabályzatával és megvitatta az új intézmények, például az európai külügyi szolgálat létrehozásának kérdését. A következő lépés egy olyan Bizottság felállítása, amely vezető szerepünket és értékeinket tükrözi. Ezért arra ösztönzöm a tagállamokat, hogy hozzáértő, szakértelemmel rendelkező embereket jelöljenek, és tegyenek erőfeszítéseket a nemek eloszlása tekintetében kiegyensúlyozott összetételű Bizottság létrehozására. Ugyanilyen fontos, hogy a felső szintű vezetőket is a lehető leghamarabb válasszuk meg, ne vesztegessük az időt. Nincs idő a szerencsétlenkedésre. Ha az univerzális értékek hordozóinak tekintjük magunkat, akkor olyan vezetőkre van szükségünk, akik alkalmasak arra, hogy hitelt érdemlően képviseljék ezeket az értékeket - például Koppenhágában, ahol a nemzetek az emberiség közeljövőjét vitatják meg, és Európának minden tehetségére, felelősségére és nagylelkűségére szüksége lesz a megállapodáshoz.
Marian-Jean Marinescu
írásban. - (RO) Először is üdvözlöm a Lisszaboni Szerződésnek a Cseh Köztársaság által való ratifikálását. A Lisszaboni Szerződés december 1-jei hatálybalépése és az általa előírt új intézményközi kapcsolatok lehetővé teszik az Európai Unió képviselői számára, hogy hatékonyabban kezeljék mind a gazdasági és pénzügyi válság kihatásait, mind pedig az éghajlatváltozás elleni küzdelemről szóló koppenhágai tárgyalásokat. A gazdasági fellendülés első jeleire nem kell azonnal visszavonni a támogatási szakpolitikákat, mivel egy ilyen lépés hosszú távon káros hatással lehet a gazdaságra nézve. Remélem azt is, hogy a tagállamok megállapodásra tudnak majd jutni az ösztönző intézkedések visszavonására szolgáló összehangolt stratégia kialakításáról, ha elérkezik a megfelelő pillanat. Várakozással tekintünk az Európai Unió új pénzügyi felügyeleti struktúrájának létrehozására irányuló javaslatcsomagról szóló jövőbeni megállapodás elé is. Végül, de nem utolsósorban: nem szabad megfeledkeznünk arról, hogy az európai polgárok egyre jobban számítanak a konszolidált Európára, és azt várják az EU-tól, hogy az elkövetkezendő években javulni fog a foglalkoztatási helyzet. Ezért kell az európai intézményeknek a lehető leghamarabb előmozdítaniuk az új, dinamikus munkaerő-piaci szakpolitikákat.
Iosif Matula
írásban. - (RO) Támogatásomnak szeretnék hangot adni az Európai Bizottság és az Európai Tanács által elfogadott, az előterjesztett dokumentumokban kiemelt állásfoglalásokkal kapcsolatban. A koppenhágai konferencia időpontja közeleg, és az EU-nak meghatározó szerepet kell játszania az éghajlatváltozás leküzdésére szolgáló, átfogó és ambiciózus globális megállapodás tárgyalása során.
Az Európai Tanács következtetései megemlítik az éghajlatváltozás káros hatásainak - így az évente oly sok halálos áldozatot követelő és oly nagy anyagi veszteséggel járó szárazságoknak, tüzeknek és áradásoknak - a leküzdéséhez globális és európai szinten is szükséges finanszírozást.
Hiszem, hogy az EU-nak a lehető legkövetkezetesebb módon kell pénzügyi támogatást biztosítania a tagállamai által az öntözés, gátépítés, erdősítés és a megújuló energiaforrások, például a napenergia, a szélenergia, a bioüzemanyagok és a vízenergia előállításának ösztönzése tekintetében hozott intézkedések vonatkozásában. Tudomásunk van arról is, hogy az EU által nyújtott pénzügyi támogatásra nagy szükség van a helyi hatóságok és a magánszemélyek szintjén is, ahol nem állnak rendelkezésre az épületek energiahatékonyságának növeléséhez szükséges összegek. Az EU-nak továbbra is nagyobb figyelmet kell fordítania erre a szempontra, hogy a polgárok megmaradhassanak az európai szakpolitikák középpontjában.
Franz Obermayr
írásban. - (DE) Ami néhány napja az Európai Tanács csúcstalálkozóján történt, az felháborító, és alapjaiban rázza meg az EU által oly gyakran hangoztatott közös értékekbe vetett hitet. Az EU minden áron rá akarta venni Klaus elnök urat az aláírásra, akár úgy is, hogy közvetett módon jóváhagyását adja egy történelmi igazságtalanságra. A Beneš-dekrétum alapján 1947-ig 2,9 millió embert nyilvánítottak az állam ellenségének, és űztek el csupán a nemzetisége alapján. Ennek eredményeként közel 230 000 ember tragikus halált halt. A dekrétum az embereket nem az általuk elkövetett konkrét bűnök alapján ítéli meg; a kiindulási pont maga az etnikai származás. Ma ezt etnikai tisztogatásnak neveznénk, ami olyasmi, amelyet valamennyi tagállamnak határozottan el kell utasítania. Jogi szempontból nézve: az elűzöttektől megtagadták az ártatlanság vélelmét, a tisztességes tárgyalást és a vagyonuk kisajátítása miatti megfelelő ellentételezést. Felix Ermacora, a nemzetközi jog professzora és az ENSZ egykori szakértője arra a következtetésre is eljutott 1991-es jogi jelentésében, hogy a kitelepítés felért a népirtással. Mindezek ellenére, és mindennemű objektív indokolás nélkül, Klaus elnök úr eltérést kapott azért, hogy biztosítsák: eltekintenek az EU Alapjogi Chartájának alkalmazásától. Ez a "lábjegyzet” azonban addig nem lép hatályba, míg Izland vagy Horvátország nem ratifikálja a szerződést. Ez lehetőséget teremt a kártérítési igények benyújtására.
Rovana Plumb
írásban. - (RO) Az EU egyoldalú fellépése akkor sem elégséges, ha az éghajlatváltozás elleni küzdelem előterében kerül rá sor.
A fejlődő országok, és különösen közülük a legfejlettebbek bevonása nélkül nem lesz lehetséges a kibocsátás csökkentéséről és az éghajlatváltozás hatásaihoz való igazodásról szóló globális megállapodás elfogadása. Az éghajlatváltozás hatásai - a szárazság, az áradások, a természeti katasztrófák, az elsivatagosodás, valamint az ezekkel járó gazdasági és szociális következmények - már most is hatást gyakorolnak ezen államok fejlődésére.
A hatások mérséklésére és a helyzethez való igazodásra irányuló valamennyi intézkedés robusztus, a fejlemények mérésére, a róluk való jelentéstételre és igazolására szolgáló mechanizmust tesz szükségessé, amelyhez állami és magánfinanszírozásból álló, megfelelően irányított pénzügyi alap társul.
Ezek a kombinált erőfeszítések hozzásegítenek majd az üvegházhatást okozó gázok kibocsátásának csökkentését, a fenntartható gazdaság kialakítását és a környezetbarát munkahelyek megteremtését jelentő célkitűzések eléréséhez.
Joanna Senyszyn
írásban. - (PL) Barroso úr hamarosan meghatározza az új biztosok feladatköreit. Remélem, nem követ el akkora baklövést, mint a legutóbbi parlamenti ciklusban, amikor egy 19. századi mentalitású, katolikus fundamentalista, hímsoviniszta, homofób jelöltet javasolt igazságügyi biztosnak. Akkor az Európai Parlament nem engedte meg a Bizottságnak, hogy ilyen módon kompromittálja magát. Bízom benne, hogy a Parlamentnek nem kell ismételten beavatkoznia.
Barroso úr nyilatkozataival összhangban a feladatköröket az arany középút megtartása mellett kell meghatározni. A Bizottságnak határozottan szociálisabbnak, a biztosoknak pedig hozzáértőknek kell lenniük. Barroso úrnak már nem kell aggódnia újraválasztása miatt, így erőfeszítéseit a válság kezelésére és programjának szociális aspektusaira összpontosíthatja. Emiatt alapvető fontosságú, hogy a gazdasági és a szociális portfólió a mi szocialista politikai csoportosulásunkból származó biztosokhoz kerüljön.
Ha a Bizottság nem kiegyensúlyozott a nemek tekintetében, akkor az annak a jele, hogy nincs valódi egyenlőség. Éppen itt az ideje, hogy a férfiak és nők egyenlőségének rendre beteljesületlenül maradó ideálja tényleges valósággá váljon. Férfiakat választottak az Európai Unió legmagasabb pozícióiba (az Európai Parlament elnökévé és az Európai Bizottság elnökévé). Ez sajnos a nőkkel szembeni hátrányos megkülönböztetés nyílt hirdetése. Itt az ideje, hogy ezt megváltoztassuk, és végre valósággá váljon a megkülönböztetés valamennyi válfaját tiltó európai uniós jog. Eljött a nők ideje! Könnyen találhatunk alkalmas jelölteket az Európai Unió 250 millió dinamikus, merész és erős nőnemű állampolgára között, többek között az Európai Tanács elnökének és a közös külpolitika főképviselőjének posztjára is.
