Necesitatea unei strategii UE pentru Caucazul de Sud (dezbatere) 
Preşedinte
. Următorul punct pe ordinea de zi este raportul elaborat de dl Kirilov, în numele Comisiei pentru afaceri externe, referitor la necesitatea unei strategii a UE pentru Caucazul de Sud (2009/2216 (INI)).
Evgeni Kirilov
raportor. - Dle preşedinte, în primul rând, aş dori să le mulţumesc raportorilor alternativi şi tuturor colegilor care au contribuit la elaborarea acestui raport important, care subliniază necesitatea unei strategii a UE privind regiunea Caucazul de Sud. Caucazul de Sud nu este numai o regiune din imediata vecinătate a Uniunii - România şi Bulgaria se învecinează pe mare cu această regiune - dar şi o regiune de o mare importanţă strategică pentru Uniune din punct de vedere politic, economic şi al securităţii.
Prin urmare, principalul obiectiv al Uniunii Europene în această regiune ar trebui să fie acela de a participa activ la stabilizarea ei şi de a încuraja evoluţia Armeniei, a Azerbaidjanului şi a Georgiei către stabilitate şi democraţie; de a stabili relaţii de vecinătate bune şi o integrare în politicile UE. Parlamentul European sprijină ferm toate iniţiativele care consolidează prezenţa UE în regiune şi, în special, cea mai recentă iniţiativă, Parteneriatul estic. Acesta oferă un cadru valoros pentru o cooperare regională sporită, pentru eliminarea vizelor de călătorie în Uniune şi încheierea unor acorduri multilaterale de liber schimb. Este un proces bidirecţional, care necesită eforturi şi dedicare din partea ambelor părţi; continuarea eforturilor către o democratizare mai profundă este de interes vital pentru cele trei ţări.
Buna guvernanţă, pluralismul politic, statul de drept şi respectarea drepturilor omului sunt cruciale pentru stabilirea viitoarelor relaţii cu Uniunea. Prin urmare, Uniunea Europeană ar trebui să furnizeze în continuare asistenţă financiară şi tehnică acestor state în vederea promovării acestor principii în cadrul condiţionării politice. Amplasarea geopolitică strategică a regiunii, importanţa sa din ce în ce mai mare ca şi coridor de transport şi comunicaţii care leagă Marea Caspică şi Asia Centrală de Europa şi preocuparea crescândă a UE cu privire la siguranţa energetică sugerează o participare mai activă în proiectele energetice din regiune, inclusiv finalizarea proiectului privind conducta Nabucco.
Totuşi, aceste politici ambiţioase ale UE nu se pot realiza atunci când o mare ameninţare pluteşte peste regiune: conflictele nerezolvate din Georgia şi din regiunea Nagorno-Karabah. De asemenea, aceste conflicte sunt un obstacol serios către democratizare, stabilitate politică şi dezvoltare socială şi economică. Din păcate, Uniunea a constatat că trebuie să joace un rol mai activ în regiune în ceea ce priveşte prevenirea şi gestionarea conflictelor tocmai din cauza războiului din 2008 din Georgia. Situaţia fără ieşire cauzată de aceste conflicte şi intrarea în vigoare a Tratatului de la Lisabona justifică acest caracter din ce în ce mai proactiv al politicii UE. Acest lucru este valabil în special pentru conflictul din Nagorno-Karabah, unde Uniunea a fost practic absentă. Simpla afirmare a sprijinului pentru activitatea Grupului de la Minsk în această etapă nu este suficientă dacă UE îşi ia în serios noul rol mai activ în politica externă.
Uniunea este mediatorul internaţional acceptat de ambele părţi, a cărui prezenţă nu trezeşte controverse. Uniunea trebuie să conducă eforturile internaţionale de reabilitare şi reconstrucţie în această zonă de conflict prin iniţierea unor proiecte de reconciliere, programe "oameni pentru oameni” şi contacte, precum şi prin trimiterea unei misiuni în regiune, după găsirea unei soluţii politice.
De asemenea, conflictele din regiune necesită un efort special în ceea ce priveşte situaţia sutelor de mii de persoane strămutate, fapt cu consecinţe umanitare grave. Uniunea Europeană are mijloacele şi experienţa necesare pentru a contribui la crearea unei atmosfere mai tolerante în Caucazul de Sud. De asemenea, ar trebui să se folosească de experienţa sa istorică şi să arate oamenilor din regiune că pot convieţui în pace şi prosperitate şi că pot restabili bunele relaţii şi încrederea care au existat în trecut. Uniunea are principala sarcină de a încerca să îi convingă pe conducătorii şi pe oamenii din regiune - sufleteşte şi raţional - să sprijine iniţiativele de pace, nu ameninţările, nu tensiunile. Aşadar, ne aşteaptă un viitor bun dacă încercăm să îl facem împreună.
Štefan Füle
membru al Comisiei. - Dle preşedinte, sunt bucuros să iau parte la acest schimb de opinii cu Parlamentul European în ceea ce priveşte relaţiile Uniunii Europene cu Armenia, Azerbaidjan şi Georgia, cele trei ţări din Caucazul de Sud. Am avut deja o discuţie foarte interesantă referitoare la Caucazul de Sud cu membrii Comisiei pentru afaceri externe, la 28 aprilie, la puţin timp după vizita mea în regiune.
Salut acest raport ca pe o contribuţie preţioasă la analiza modului în care Uniunea Europeană poate construi o relaţie mai solidă şi mai cuprinzătoare cu Armenia, Azerbaidjan şi Georgia. Permiteţi-mi să vă reamintesc că avem un cadru solid de angajament, şi anume, solida politică europeană de vecinătate şi Parteneriatul estic lansat anul trecut. Prima este în continuare una dintre priorităţile de vârf ale Uniunii Europene în ceea ce priveşte relaţiile sale externe. Punerea în aplicare cu succes a Parteneriatului estic, cu angajamentul activ al ţărilor partenere, va consolida şi mai mult relaţiile noastre pe baza unor valori comune.
Permiteţi-mi să subliniez două repere foarte importante în acest proces.
Săptămâna trecută, Comisia şi-a publicat raportul anual de activitate privind ţările din Caucazul de Sud. Planurile de acţiune din cadrul PEV şi evaluarea regulată a punerii lor în aplicare rămân un instrument esenţial pentru evoluţia reformelor politice şi economice din aceste ţări, precum şi pentru cooperarea cu Uniunea Europeană.
De data aceasta, am ales să efectuăm o evaluare pe cinci ani pentru pachetul de măsuri privind politica europeană de vecinătate. Obiectivul principal este să folosim constatările ca punct de plecare pentru consultări extinse cu statele membre, cu dumneavoastră de aici din Parlamentul European şi cu partenerii noştri din ţările vecine, pentru a vedea dacă dvs. - şi dumnealor - consideră că am instituit mijloacele şi instrumentele adecvate, dacă sumele şi alocarea resurselor sunt potrivite şi dacă viteza şi raza de acţiune a eforturilor noastre sunt corecte şi merg în direcţia care trebuie.
Rezultatele vor fi prezentate în cadrul pachetului de măsuri de anul viitor, care ar trebui să îi confere politicii noastre mai multă coerenţă şi care, fără îndoială, va determina o implicare mai intensă a vecinilor noştri. De asemenea, va fi ocazia ideală de a ne consolida argumentele în favoarea furnizării resurselor adecvate până la viitoarea perspectivă financiară.
Al doilea reper este acţiunea Consiliului, de săptămâna trecută, de a autoriza deschiderea negocierilor privind acordurile de asociere cu Armenia, Azerbaidjan şi Georgia. Adoptarea acestor directive de negociere este un semnal clar al angajamentului nostru ferm în vederea consolidării relaţiei dintre Uniunea Europeană şi ţările din Caucazul de Sud, pe baza unor valori şi principii comune, care includ democraţia, statul de drept şi respectarea drepturilor omului.
Comisia se pregăteşte deja pentru aceste negocieri, preconizate să demareze în următoarele câteva luni. Aceste două domenii arată clar că UE dispune de o strategie solidă şi cuprinzătoare pentru Caucazul de Sud, al cărui potenţial încercăm să îl exploatăm la maximum, o strategie care să aducă această regiune mai aproape de Uniunea Europeană.
În lumina raportului elaborat de dl Kirilov, care reprezintă o contribuţie foarte preţioasă şi foarte apreciată, trag concluzia că opiniile Parlamentului European sunt convergente în mare măsură cu cele ale Comisiei asupra mai multor aspecte. Stabilitatea şi securitatea din Caucazul de Sud au un impact direct asupra Europei. Prin urmare, Uniunea Europeană are responsabilitatea de a sprijini rezolvarea paşnică a conflictului şi construirea încrederii. Caucazul de Sud este important pentru Uniunea Europeană, nu în ultimul rând pentru conexiunile sale energetice şi de transport. O guvernanţă mai bună şi un sistem mai solid al statului de drept vor facilita comerţul şi investiţiile, precum şi mobilitatea persoanelor. Noile acorduri de asociere vor extinde dispoziţiile comerciale prevăzute de acordurile de parteneriat şi cooperare.
Consider că Uniunea Europeană se află pe drumul cel bun în consolidarea relaţiilor cu Armenia, Azerbaidjan şi Georgia. Cu toate acestea, permiteţi-mi să subliniez că responsabilitatea instituirii unui cadru constructiv pentru angajament este un efort comun. Angajamentul asumat de partenerii noştri din Caucazul de Sud în vederea apropierii de Europa trebuie să se traducă prin continuarea progresului către democraţie, economie de piaţă şi stabilitate politică în zonă. Fac astfel apel către Armenia, Azerbaidjan şi Georgia de a se îndrepta prin eforturile lor către o societate modernă, incluzivă, pluralistă, democratică şi prosperă, care convieţuieşte paşnic cu vecinii săi.
Metin Kazak
Dle preşedinte, doamnelor şi domnilor, în calitate de coordonator din partea Grupului Alianţei Liberalilor şi Democraţilor pentru Europa, am avut ocazia de a prezenta avizul Comisiei pentru comerţ internaţional privind necesitatea unei strategii europene pentru Caucazul de Sud. Ştiu că acest raport este complex şi sensibil sub multe aspecte.
Strategia este extrem de importantă pentru asigurarea unei politici de vecinătate consecvente şi corecte. Aceasta reafirmă rolul Uniunii Europene ca jucător global în regiune în ceea ce priveşte politica externă generală şi politica de securitate. Cooperarea cu Caucazul de Sud în sectorul energetic şi în încurajarea democraţiei şi a bunei guvernanţe trebuie să fie incluse printre principalele priorităţi ale UE.
Acest lucru este important şi pentru cooperarea regională, precum şi datorită situaţiei geopolitice a Armeniei, a Georgiei şi a Azerbaidjanului, pe de o parte, şi a Rusiei, a Iranului şi a Turciei ca şi candidată la aderarea la Uniunea Europeană, pe de altă parte. Trebuie să ridicăm barierele comerciale şi să consolidăm legăturile comerciale şi economice dintre Uniunea Europeană şi Caucazul de Sud. Acest lucru va încuraja stabilitatea politică şi respectarea drepturilor omului şi va genera creştere durabilă şi prosperitate în regiune.
Acesta este un alt motiv pentru care semnarea unui acord de asociere şi a unor acorduri cuprinzătoare de liber schimb trebuie să devină obiectivul-cheie pentru politica noastră externă referitoare la Caucazul de Sud. Acest lucru va contribui la rezolvarea unor conflicte îngheţate, va da posibilitatea Azerbaidjanului de a se alătura foarte curând Organizaţiei Mondiale a Comerţului şi va îmbunătăţi capacitatea administrativă şi instituţională a acestor ţări. În această privinţă, invit Comisia să dea dovadă de un angajament mai pregnant în îndeplinirea acestor obiective.
Anna Ibrisagic
Dle preşedinte, vom vota astăzi un raport referitor la necesitatea unei strategii europene pentru Caucazul de Sud. Este un subiect foarte important. Dată fiind situaţia politică predominantă din regiune, este esenţial ca UE să joace un rol politic mai activ.
În calitate de raportor alternativ pentru Grupul Partidului Popular European (Creştin Democrat), am lucrat intens, în special pentru a evidenţia rolul UE în regiunea Caucazul de Sud şi pentru a identifica măsurile concrete, pe care noi, în Uniunea Europeană, le putem lua în vederea ajutorării ţărilor afectate şi a aproprierii acestora de UE, în propriul lor ritm, pe baza propriilor condiţii specifice. Raportul propune două măsuri importante pe care UE ar trebui să le adopte rapid pentru a putea pune în aplicare strategia - accelerarea ritmului negocierilor privind facilitarea procesului de acordare a vizelor şi stabilirea unei zone a liberului schimb între UE şi Caucazul de Sud.
Toate ţările din regiune - Georgia, Armenia şi Azerbaidjan - sunt foste membre ale Uniunii Sovietice, iar Rusia continuă să aibă asupra lor o influenţă mult mai mare decât înţeleg unii oameni. Pentru a putea menţine securitatea, stabilitatea şi pacea în viitor, prezenţa UE în regiune trebuie să fie mai pregnantă decât în prezent. Este foarte important ca cetăţenii acestor ţări să aibă perspective mai bune de aderare la UE şi este esenţial ca UE să înţeleagă importanţa stabilităţii din regiunea Caucaz.
Şi eu am fost nerăbdătoare să obţin rapoarte clare privind antagonismele pe termen lung care există în regiune şi pericolul permanent ca acestea să escaladeze în conflicte armate. Prin urmare, sunt foarte bucuroasă să văd cum raportul reafirmă în mod clar sprijinul nostru necondiţionat pentru integritatea teritorială a Georgiei şi pentru inviolabilitatea graniţelor, recunoscute pe plan internaţional, şi cum condamnă vehement, considerând-o contrară dreptului internaţional, recunoaşterea de către Federaţia Rusă a independenţei regiunilor georgiene separatiste Oseţia de Sud şi Abhazia.
Raportul pe care îl vom vota astăzi a primit un sprijin politic larg în cadrul comisiei, fapt care m-a fost bucurat. Aş dori să fac apel la toată lumea să voteze "da” pentru amendamentele prezentate de Grupul PPE alături de Grupul Alianţei Progresiste a Socialiştilor şi Democraţilor din Parlamentul European şi de Grupul Verzilor/Alianţa Liberă Europeană.
Hannes Swoboda
Dle preşedinte, în primul rând, aş dori să îi mulţumesc foarte mult dlui Kirilov pentru activitatea sa complexă, care, aşa cum s-a mai spus, a adus o contribuţie preţioasă la strategia noastră în această regiune.
Cu ocazia vizitei mele recente în regiune, la Tbilisi, cineva dintr-o altă ţară din zonă a spus Europa a fost cea care impus conceptul de cooperare regională în zona respectivă. Acest lucru demonstrează atitudinea multor politicieni şi oameni aflaţi în funcţii de răspundere în regiune. De fapt, noi nu dorim deloc să cooperăm, dar dacă Europa vrea să o facem, atunci probabil că nu avem de ales.
Trebuie să fie foarte clar că, în Europa, cooperarea regională a stat la baza reunirii noastre şi a dezvoltării paşnice, şi la fel trebuie să se întâmple şi în această regiune. Multe din influenţele externe negative la care este supusă regiunea, inclusiv presiunea exercitată de fostul frate mai mare, Rusia, ar avea cu siguranţă un impact mult mai mic dacă ţările din regiune ar fi capabile să conlucreze.
Regiunea nu este importantă numai pentru Europa, ci, desigur, şi pentru vecinii săi. Mă gândesc în special la Turcia, care este un vecin cu care putem colabora foarte strâns în această regiune. Aş dori să găsim în viitorul apropiat o soluţie comună la cele două probleme pentru care Turcia este sau poate fi parţial răspunzătoare, respectiv problemele referitoare la vecinul său Armenia, pe de o parte, şi la Nagorno-Karabah, pe de altă parte.
Nu există nimic care să împiedice trupele armene să părăsească cel puţin acele provincii din Azerbaidjan care nu fac parte din Nagorno-Karabah. Acest lucru ar reprezenta punctul de pornire pentru o relaţie mai bună între Armenia şi Turcia.
Membrii acestui grup, în special dl Severin şi eu însumi, am invocat în mod repetat ideea unei uniuni între UE şi ţările din jurul Mării Negre, deoarece credem că o cooperare între această regiune şi UE, precum şi cu vecinii săi Turcia şi Rusia, este foarte importantă. Cred că textul acestui raport ar putea reprezenta începuturile unei uniuni de acest gen. În prezent, acest lucru este încă o viziune, dar sper să devină în curând o realitate.
Norica Nicolai
în numele grupului ALDE. - Ca raportor alternativ al Grupului liberal, consider că acest raport este un punct semnificativ de plecare într-o abordare coerentă a zonei Caucazului şi un adaos de calitate specific pentru viitoarele rapoarte pe care le vom avea, motiv pentru care îl felicit pe domnul Kirilov şi cred că munca depusă de toate grupurile politice a reuşit să creeze o abordare absolut coerentă asupra zonei.
Cred că anul 2010 poate fi o fereastră de oportunitate atât pentru Uniunea Europeană, cât şi pentru ţările zonei, pentru că pentru cele trei dosare semnificative de conflict, mă refer la Abhazia şi Oseţia, la Nagorno-Karabah şi la diferendul dintre Turcia şi Armenia, printr-o implicare mai activă a diplomaţiei europene se pot face paşi semnificativi înainte.
Concluzia acestui raport care evidenţiază un fapt esenţial pentru securitatea noastră energetică este că este nevoie de mai multă implicare a noastră, a Uniunii Europene, pentru normalizarea situaţiei securităţii din zonă. Cred că o cale de urmat este extinderea parteneriatului comercial, în acelaşi timp însoţită, însă, de încercări semnificative ale Uniunii pentru democratizarea şi stabilizarea zonei, pentru că în această zonă, influenţele unei tentaţii totalitare sunt încă semnificative şi avem deficite de ordin democratic.
Trebuie să creăm politici şi proiecte importante şi susţinute pentru ca ceea ce este semnificativ pentru zonă, anume un deficit de guvernare, o propagare a mentalităţilor conflictuale şi nu în ultimul rând corupţia, să fie eliminate, dar pentru asta este nevoie de o voinţă democratică a noastră şi de o voinţă democratică a guvernelor din zonă.
Raportul menţionează toate aceste aspecte despre care eu am vorbit, multe altele, care sunt importante pentru abordarea Uniunii Europene şi mă refer la drepturi şi libertăţi individuale şi cred că, pentru Uniunea Europeană şi pentru statele membre considerarea unui parteneriat strategic este vitală.
Ulrike Lunacek
Dle preşedinte, ca şi antevorbitorii mei, şi eu aş dori să îi mulţumesc dlui raportor Kirilov pentru munca deosebită şi pentru calitatea acestui raport extrem de cuprinzător.
Aş dori să abordez câteva aspecte care nu au fost evidenţiate până acum, dar care, în opinia mea, sunt foarte importante. Din păcate, adevărul este că cele trei conflicte îngheţate din această regiune reprezintă un obstacol imens în calea dezvoltării depline a politicii europene de vecinătate şi nu numai, ci şi în calea dezvoltării ţărilor însele. Dacă ai un duşman extern real sau presupus, lucrurile sunt destul de simple. În acest caz, guvernele şi statele adesea pun foarte puţin accent pe combaterea sărăciei, pe măsuri luate pentru propria populaţie şi pe asumarea răspunderii pentru cetăţenii lor. Acest lucru înseamnă că necesitatea de a trece de la cheltuieli militare ridicate, care sunt criticate în acest raport şi care au crescut în ultimii ani, la cheltuieli legate de servicii sociale, de cultură şi de mediu, de pe urma cărora populaţia are de câştigat, este un element central al acestui raport şi sunt bucuros că a fost inclus.
Un alt aspect care a fost abordat, de exemplu, în raportul Tagliavini referitor la conflictul dintre Georgia şi Rusia, este nevoia de dezarmare la nivel intelectual şi lingvistic în vederea contracarării limbajului incendiar şi a manipulării istoriei. Toate acestea sunt necesare pentru ca noi să înregistrăm progrese reale în instaurarea păcii în această regiune.
Alţi factori se referă la nevoia unei democraţii sporite, sprijinirea societăţii civile, protejarea minorităţilor etnice, sexuale şi religioase şi aspecte referitoare la drepturile omului. Toate aceste lucruri sunt în continuare pertinente. Un exemplu din Azerbaidjan este cazul celor doi tineri bloggeri care au avut destul curaj să critice guvernul, care sunt în închisoare de şase luni şi încă nu au fost eliberaţi. Libertatea mijloacelor de informare în masă este o problemă în toate ţările. Din fericire, toate aspectele de mai sus sunt abordate de acest raport şi eu împărtăşesc opiniile antevorbitorilor mei. Dimensiunea regională şi cooperarea transfrontalieră sunt importante. Prin urmare, sprijinim Comisia în activităţile sale comune desfăşurate în această zonă.
Charles Tannock
în numele Grupului ECR. - Dle preşedinte, aşa cum precizează în mod clar raportul Kirilov, ţările din Caucazul de Sud sunt importante din punct de vedere strategic pentru Uniunea noastră, nu în ultimul în ceea ce priveşte securitatea energetică, de exemplu producţia de petrol şi de gaz din Marea Caspică şi tranzitul acestora prin ţările din regiune. Cu toate acestea, din păcate, această regiune este în continuare paralizată de conflicte îngheţate, cel mai recent dintre ele fiind, desigur, ocupaţia rusă de facto a regiunii Abhazia şi Oseţia de Sud, care, după părerea noastră, sunt teritorii suverane georgiene. În ceea ce priveşte relaţiile dintre UE şi Rusia, nu putem să pretindem pur şi simplu că acest lucru nu s-a întâmplat.
Prin mecanismele Parteneriatului estic din cadrul PEV, în prezent trebuie bineînţeles să ne străduim şi mai mult pentru a răsplăti eforturile ferme ale Georgiei de a-şi realiza aspiraţiile euro-atlantice, iar eu şi grupul din care fac parte sprijinim întru totul un posibil ALS, facilitarea obţinerii vizelor şi acorduri de asociere pentru toate ţările din Caucazul de Sud. Ca prieten de nădejde al Armeniei, sunt bucuros că versiunea finală a raportului este mai echilibrată decât cele iniţiale. Cu toate acestea, sunt în continuare îngrijorat în legătură cu elemente din raport care par a contrazice poziţia oficială a UE privind rezolvarea chestiunii Nagorno-Karabah şi în special poziţia Grupului de la Minsk.
Armenia a depus eforturi curajoase pentru a rezolva acest impas de lungă durată referitor la Nagorno-Karabah. De asemenea, a încercat să îşi normalizeze relaţiile cu Turcia, o mişcare care ar trebui să stabilizeze Caucazul de Sud. Mi-aş dori ca Turcia să răspundă într-un mod la fel de constructiv, fără condiţii prealabile. Dacă această graniţă ar putea fi redeschisă, nu numai că ar ridica un embargo impus de prea mult timp unei Armenii care suferă, dar ar permite pătrunderea prosperităţii economice într-o regiune foarte săracă şi subdezvoltată din estul Turciei. Turcia are, aşadar, un interes propriu pentru a acţiona în această privinţă. După părerea mea, nu este credibil ca Turcia să poată justifica închiderea permanentă a graniţei cu Armenia în baza aşa-zisei solidarităţi cu fratele său de origine turcă, Azerbaidjan, referitor la problema nerezolvată a regiunii Nagorno-Karabah. Este la fel de logic cu a spune că Grecia ar trebui să îşi închidă graniţa cu Turcia, în semn de solidaritate cu ciprioţii greci, din cauza ocupaţiei turce a Ciprului. Noi, în UE, credem în graniţe deschise şi în liber schimb ca o condiţie sine qua non a păcii şi a stabilităţii pe continentul nostru, dar şi în Caucazul de Sud.
Fiorello Provera
Dle preşedinte, doamnelor şi domnilor, şi eu aş dori să îl felicit pe dl Kirilov pentru excelenta activitate pe care a desfăşurat-o într-un domeniu plin de dificultăţi, dar şi de oportunităţi, cum este cel al relaţiilor dintre statele membre ale UE şi ţările din Caucazul de Sud.
Europa s-a lansat într-un proiect interesant de Parteneriat estic, care s-a bucurat de sprijin şi interes din partea Armeniei, Georgiei şi Azerbaidjanului. Cu toate acestea, provocările cărora trebuie să le facă faţă sunt multe şi se referă la aspecte energetice, economice şi politice, dar în special la chestiuni de securitate, ca de exemplu în cazul Georgiei, chestiunea Nagorno-Karabah şi tensiunile dintre Turcia şi Armenia.
Dezvoltarea relaţiilor dintre Uniunea Europeană şi aceste trei ţări va fi mult mai eficientă dacă se va instaura un climat de cooperare reciprocă între Armenia, Georgia şi Azerbaidjan, în conformitate cu principiul integrităţii teritoriale şi cu rezoluţiile ONU, pe baza cărora să se pună capăt conflictelor nerezolvate din zonă. Este important să se pună accent pe politica de inviolabilitate a graniţelor unui stat, pe care UE a sprijinit-o întotdeauna: graniţe care în niciun caz nu pot fi modificate prin folosirea forţei militare.
Dimitar Stoyanov
(BG) Dle preşedinte, doamnelor şi domnilor, aş dori să încep prin a vă informa că raportorii, dl Kirilov şi dl Kazak fac parte din partide care votează în mod automat în Adunarea Naţională a Bulgariei împotriva recunoaşterii genocidului armean. În acest context, nu este ciudat faptul că, aşa cum a spus şi dl Tannock înaintea mea, acest raport deviază de la unele din poziţiile avansate până acum. Un mare număr de organizaţii armene respectabile m-au contactat, în special în legătură cu chestiunea Nagorno-Karabah şi m-au informat că, de exemplu, raportul nu a fost menţionat şi că nu au existat consultări cu liderii din Grupul de la Minsk. De aceea, deşi face referire la criteriile de la Madrid, raportul se îndepărtează de ele.
Acesta este motivul pentru care aş dori să îi aduc aceste critici constructive dlui Kirilov, deoarece cred că reprezentarea unilaterală a unei părţi nu va ameliora situaţia şi nu va ajuta la rezolvarea conflictelor. Este necesară o abordare flexibilă care să privească lucrurile din absolut toate punctele de vedere. Altfel, nu vom face decât să adâncim conflictele în loc să le rezolvăm.
Iuliu Winkler
Dle preşedinte, cred că democratizarea, buna guvernanţă, statul de drept şi respectarea drepturilor omului sunt pietrele de temelie pe care trebuie construite viitoarele noastre relaţii cu Armenia, Azerbaidjan şi Georgia. Cooperarea transfrontalieră la nivel regional în Caucazul de Sud va intensifica, de asemenea, cooperarea potenţială a acestei regiuni cu Uniunea Europeană.
Există mai multe dimensiuni foarte importante ale cooperării noastre economice, una dintre ele fiind cooperarea în domeniul energiei şi al securităţii, în special în contextul proiectelor valoroase sprijinite de Comisia Europeană - precum proiectului conductei Nabucco. Regiunea Mării Caspice şi regiunea Mării Negre sunt vitale pentru securitatea energetică europeană, iar strategia UE pentru Caucazul de Sud recunoaşte pe bună dreptate aceste elemente.
Aş vrea să evidenţiez foarte pe scurt trei elemente foarte specifice. Unul dintre ele îl reprezintă implicarea autorităţilor locale în cooperarea transfrontalieră, deoarece avem nevoie de o cooperare regională strânsă în Caucazul de Sud; apoi, aspectul referitor la aderarea Azerbaidjanului la OMC. În opinia mea, Comisia trebuie să îi acorde Azerbaidjanului asistenţa tehnică şi orice fel de ajutor necesar pentru a reuşi această aderare.
Al treilea şi ultimul punct îl reprezintă mecanismul de asistenţă tehnică pe care o putem probabil furniza în vederea consolidării sistemelor bancare şi financiare ale statelor din Caucazul de Sud. Acest lucru ar oferi mediului de afaceri şi investitorilor perspective foarte bune.
Adrian Severin
Dle preşedinte, raportul dlui Kirilov vorbeşte despre necesitatea unei strategii a UE pentru Caucazul de Sud. Într-adevăr, cred că este nevoie de o strategie, dar o strategie are nevoie de obiective, iar obiectivele presupun o identitate geopolitică clară. Poate trebuie să mai lucrăm la identitatea noastră geopolitică pentru a o defini mai bine. Care sunt obiectivele noastre în Caucazul de Sud? Într-un cuvânt, stabilitate, deschidere în regiune şi interoperabilitate, pe plan legislativ, democratic, politic şi aşa mai departe.
Trebuie să recunoaştem specificitatea regiunii în cadrul Parteneriatului estic şi să abordăm această specificitate ca atare. De asemenea, trebuie să recunoaştem specificitatea fiecărei ţări din regiune şi să o abordăm cum se cuvine. Trebuie să admitem şi să apreciem rolul Turciei în regiune şi să ne folosim de negocierile cu Turcia ca de un cadru pentru dezvoltarea unui parteneriat UE-Turcia în abordarea provocărilor de pe plan local şi regional. Aşa cum s-a mai spus, sunt sigur că Turcia poate fi de mare folos din acest punct de vedere.
De asemenea, trebuie să admitem că regiunea face parte din vecinătatea noastră comună cu Rusia şi trebuie să găsim căi de promovare a politicilor comune în această vecinătate comună. Desigur că aspectele legate de securitate şi poate unele aspecte legate de energie ar putea fi abordate într-un format trilateral. Acest lucru ne-ar ajuta probabil să promovăm soluţii pentru aşa-numitele conflicte "îngheţate” de la nivel local. În acest sens, trebuie să acceptăm că acele conflicte sunt doar părţi dintr-o problemă coerentă, mai largă şi mai complexă, având consecinţe mai importante, la nivel global. Prin urmare, o înţelegere globală ar trebui poate să fie luată în considerare. De asemenea, consider că trebuie să eliminăm unele ambiguităţi şi să înţelegem că principiile autodeterminării şi integrităţii teritoriale nu pot fi mereu aplicate împreună.
În sfârşit, cred că trebuie să avem în vedere o conferinţă pe tema securităţii şi a cooperării în Caucazul de Sud în vederea dezvoltării unui pact de stabilitate pentru această regiune.
Tomasz Piotr Poręba
(PL) În calitate de raportor permanent al Parlamentului European pentru Armenia, aş dori să evidenţiez necesitatea de a defini o strategie clară şi eficientă a Uniunii Europene pentru Caucazul de Sud. Ne punem mari speranţe în această regiune pe măsură ce construim o Europă liberă şi democratică. Pentru a face acest lucru, trebuie să sprijinim în mod constant ţările din această regiune şi să le încurajăm să elaboreze în continuare reforme privind piaţa liberă.
În acest context, este deosebit de important să finalizăm, cât mai repede cu putinţă, procesul de negociere pentru un nou tip de acord de asociere între ţările din Caucazul de Sud şi Uniunea Europeană. Sunt convins că aceste argumente vor stimula regiunea să continue eforturile de introducere a standardelor democratice. Exemplul Georgiei arată că astfel de reforme au dat deja roade. În Doing Business 2010, un top al statelor cu mediu propice pentru afaceri, pregătit de Banca Mondială, Georgia este pe locul 11, ceea ce înseamnă că în patru ani a avansat nu mai puţin de 101 de poziţii. Transparency International a declarat că Indexul privind percepţia asupra corupţiei pentru Georgia s-a înjumătăţit ca urmare a reducerii birocraţiei realizate în cursul mandatului preşedintelui Saakashvili.
Uniunea Europeană ar trebui să aprecieze faptul că preşedintele Saakashvili aplică în mod consecvent o politică de piaţă liberă şi că reformele sale sunt un bun exemplu pentru celelalte state din Caucaz.
Bernd Posselt
(DE) Dle preşedinte, la 9 mai, dl Preşedinte Buzek şi 20 000 de oameni au celebrat cea de-a şaizecea aniversare a declaraţiei lui Robert Schuman aici, la Strasbourg. În acest context, aş dori să spun că regiunea Caucazul de Sud are două alternative. Una este de a deveni ceva de genul Balcanilor înainte de primul Război Mondial, dar la scară globală, iar cealaltă de a deveni ceva de genul Comunităţii Europene a Cărbunelui şi a Oţelului de după cel de-al doilea Război Mondial. În raportul Kirilov, o alegem pe cea de-a doua dintre aceste opţiuni.
Sunt de acord cu dl Swoboda că, dacă cele trei state din Caucazul de Sud ar conlucra mai strâns, impactul influenţei externe, precum influenţa Rusiei, ar putea fi redus. Prin urmare, este în interesul tuturor celor trei ţări să se apropie. Sprijin Armenia în eforturile sale de a câştiga recunoaşterea genocidului comis de Imperiul Otoman. Cu toate acestea, Armenia ar fi mult mai credibilă dacă şi-ar retrage trupele din Azerbaidjan. Avem nevoie urgent de o soluţie paşnică în regiunea Nagorno-Karabah şi în zonele ocupate din Azerbaidjan. La fel de important, avem nevoie de mai multă stabilitate în Georgia, deoarece, dacă Georgia va fi divizată, aşa cum doresc mulţi la Moscova, atunci întreaga regiune va fi destabilizată.
Din acest motiv, principalele aspecte sunt negocierile pentru pace, o soluţie pentru conflictele pe tema naţionalităţii şi, mai presus de toate, reîntoarcerea populaţiilor strămutate la casele lor. În secolul al XXI-lea, strămutarea nu trebuie să mai fie folosită ca instrument politic. Oamenii nu ar trebui să încerce să menţină acest proces de strămutare. Avem nevoie de mult mai multă sensibilitate şi de mult mai multă acţiune în această zonă.
Justas Vincas Paleckis
(LT) Aş dori să îi mulţumesc colegului meu, dl Evgeni Kirilov, pentru acest raport minuţios şi foarte semnificativ. Uniunea Europeană invită Armenia, Azerbaidjan şi Georgia să facă tot ce le stă în putinţă pentru a asigura transformarea lor în state stabile, paşnice şi cu adevărat democratice, în care drepturile omului şi ale minorităţilor sunt garantate şi în care există o concurenţă civilizată între guvern şi opoziţie.
Nu este atât de uşor de vorbit despre cooperare regională când ştim foarte bine că toate cele trei ţări au fost afectate de conflicte îngheţate sau complet noi. Cu toate acestea, experienţa europeană (în special, dacă ne amintim originile Uniunii Europene care a urmat războaielor sângeroase) reprezintă o mărturie grăitoare pentru faptul că singura soluţie este de a sta de vorbă, de a negocia, de a vindeca rănile şi de a acţiona privind către viitor şi nu către trecut. Ţările din Caucazul de Sud vor avea perspective europene mai clare dacă vor putea coopera între ele şi în cadrul regiunii mai extinse. În mod clar, acest lucru depinde şi de comportamentul ţărilor vecine.
Uniunea Europeană are ocazia de a juca un rol politic mai activ în Caucazul de Sud pentru a asigura, mai presus de toate, punerea în aplicare a programelor de reducere a sărăciei, diminuarea izolării sociale, egalitatea de gen şi drepturile femeii şi investiţii în educaţie şi sănătate.
Este important să se accelereze dezvoltarea unui contact direct între cetăţenii din Caucazul de Sud şi cei din statele membre ale Uniunii Europene. În special, trebuie să mărim numărul de studenţi, profesori şi cercetători care participă la programe de mobilitate.
Acesta este interesul comun pe care îl împărtăşim cu toţii.
Ryszard Czarnecki
(PL) Acesta este un pas important pentru Parlamentul European către deschiderea uşii pentru naţiunile care sunt evident europene, precum georgienii şi armenii. Sincer vorbind, este un pas care cu siguranţă vine târziu. Este păcat că nu a fost făcut în urmă cu doi ani, când Georgia a devenit obiectul intervenţiei militare ruseşti. Cu toate acestea, este un pas în direcţia cea bună. Sper că i se va da un conţinut politic specific şi că, de asemenea, Adunarea parlamentară EURONEST va juca un rol de instrument de sprijin pentru ambiţiile acelor state care sunt evident europene per ansamblu.
În ultimul rând, mi-ar plăcea foarte mult ca aceia dintre noi care vorbesc în prezent despre deficitul democratic din ţările din această regiune, să vorbească în mod clar despre deficitul democratic existent într-una din ţările vecine ale acestor ţări, şi mă refer la Rusia, ca să nu avem un standard dublu.
Krzysztof Lisek
(PL) Armenia, Azerbaidjan şi Georgia sunt fără îndoială state europene, sunt fără îndoială naţiuni europene. Aceste state sunt membre ale Consiliului Europei şi iau parte la multe misiuni internaţionale în cooperare cu ţările Uniunii Europene. Uniunea Europeană trebuie să recunoască dreptul fundamental al tuturor statelor la autodeterminare şi dreptul naţiunilor de a-şi decide singure viitorul. Nu putem accepta principiul arhaic al regiunilor şi al sferelor de influenţă.
Aş dori să dedic câteva secunde chestiunii referitoare la integritatea teritorială a Georgiei. Este foarte bine că Uniunea şi-a declarat sprijinul în această privinţă. Uniunea este considerată, nu numai în lume, ci - şi mai important - şi în aceste ţări, ca un garant al securităţii în regiune. Nu trebuie să uităm acest lucru. Din păcate, unele părţi din acordurile de încetare a focului din 12 august şi 8 septembrie 2008 nu au fost puse în aplicare. Înţeleg că la Geneva au loc discuţii, dar poate ar trebui să atragem atenţia asupra acestui lucru încă o dată în cadrul discuţiilor noastre bilaterale cu Federaţia Rusă.
Un al doilea aspect se referă la vize. Sunt de acord cu dna Malmström, care a spus că acesta este modul de a-i apropia pe oameni şi de a da cetăţenilor Europei posibilitatea să călătorească. Acest lucru ar trebui, fără îndoială, să se aplice şi Georgiei, Armeniei şi Azerbaidjanului.
George Sabin Cutaş
Având în vedere importanţa situaţiei geopolitice a Armeniei, a Georgiei şi a Azerbaidjanului în relaţie cu Uniunea Europeană, cu Turcia în calitate de ţară candidată a Uniunii Europene, cu Rusia şi cu Iran, elaborarea unei strategii a Uniunii Europene pentru Caucazul de Sud axată pe promovarea creşterii economice, a stabilităţii politice şi a respectării drepturilor omului este o necesitate.
Comerţul constituie unul dintre instrumentele cheie pe care Uniunea le are la dispoziţie pentru realizarea acestor obiective. Concluzionarea unor acorduri de liber-schimb cu aceste state ar impulsiona investiţiile străine, ar conduce la crearea de noi locuri de muncă şi ar stimula creşterea economică în regiune. Asigurarea securităţii energetice constituie o preocupare comună a Uniunii Europene şi a regiunii Caucazului de Sud.
Cooperarea în domeniul energetic trebuie să fie intensificată, în speţă prin intermediul încheierii cât mai rapide a proiectului Nabucco şi sprijinirii de către Uniune a proiectelor energetice ce promovează eficienţa energetică şi dezvoltarea surselor alternative de energie în Caucazul de Sud.
Paweł Robert Kowal
(PL) Georgia şi Armenia, şi acest lucru este subliniat de autorii raportului, pun în aplicare în mod activ şi cu succes o strategie europeană, o strategie bazată pe politica de vecinătate. Suntem datori să răspundem la aceasta şi ar trebui, oricum ar sta lucrurile, să ţinem cont de caracterul specific al unor ţări specifice din Caucazul de Sud. Această strategie ar trebui să includă, pentru fiecare dintre ţări, domenii precum transportul, mediul natural, cultura şi societatea.
Dle preşedinte, în contextul Caucazului de Sud, se vorbeşte foarte des de conflicte îngheţate şi de probleme etnice. Este foarte bine că vorbim despre ele. Cu toate acestea, răspunsul corect al Uniunii Europene la problemele Caucazului de Sud ar trebui să fie accentul pus pe modernizare şi pe schimbare în aceste ţări, astfel încât conflictul să nu mai joace un rol atât de important.
În această dezbatere, am uitat adesea că Georgia tocmai a încheiat un război. Ne gândim acum ce să facem în legătură cu acest lucru. Dacă dorim eliberarea Caucazului de Sud de război, trebuie să ne axăm pe modernizare, deoarece Georgia cel puţin, dar şi Armenia şi Azerbaidjan, au înregistrat o creştere economică atât de mare în ultimii ani încât merită sprijinul nostru. Vă mulţumesc.
Andrey Kovatchev
(BG) Dle preşedinte, salut raportul dlui Kirilov, care evidenţiază necesitatea ca Uniunea Europeană să joace un rol mai activ în Caucazul de Sud, o regiune cu importanţă geopolitică semnificativă. Dezvoltarea pozitivă a Caucazului de Sud este atât în avantajul regiunii vecine a Mării Negre, pentru care Uniunea Europeană nu are încă, din păcate, o strategie clară, pe care ne aşteptăm să o discutăm aici cât de curând, cât şi spre binele Uniunii Europene în ansamblu.
Doresc să îmi exprim îngrijorarea în legătură cu întârzierea procesului de ratificare a protocoalelor semnate între Turcia şi Armenia în octombrie anul trecut. Sunt de părere că nicio parte nu ar trebui să stipuleze condiţii pentru ratificarea acestor protocoale, care sunt în interesul popoarelor turc şi armean deopotrivă. Aşa cum se observă în mod corect în raport, negocierile dintre Armenia şi Turcia privind deschiderea graniţei şi stabilirea unor relaţii diplomatice şi negocierile desfăşurate în cadrul Grupului de la Minsk al OSCE în legătură cu regiunea Nagorno-Karabah trebuie tratate ca probleme separate.
În mod cert, Uniunea Europeană trebuie să îşi asume un angajament mai activ în soluţionarea viitoare a conflictului Nagorno-Karabah. Pe baza experienţei noastre din Balcani şi recent, şi din Georgia, Uniunea Europeană este în măsură să joace un rol-cheie în această regiune. Un Caucaz de Sud stabil, sigur şi prosper este în interesul nostru şi este timpul să ne asumăm responsabilitatea în acest sens.
Tratatul de la Lisabona oferă Uniunii Europene un cadru pentru a deveni un veritabil jucător global. Un exemplu specific în această privinţă ar fi participarea Uniunii Europene în calitate de membru oficial al Grupului de la Minsk, grup format nu numai din state membre considerate ca entităţi separate.
Preşedinte
Doamnelor şi domnilor, există opt solicitări de a lua cuvântul conform procedurii "catch the eye”. Nu este timp pentru toată lumea deoarece trebuie să trecem la exprimarea votului. Prin urmare, doar şase membri vor putea lua cuvântul.
Andrzej Grzyb
(PL) Raportul privind Caucazul de Sud este un raport bun. Aş dori să subliniez faptul că în raport se atrage atenţia în special asupra rolului Uniunii Europene ca mediator şi ca promotor de valori, dar, mai presus de toate, ca promotor al cooperării între ţările din regiune. Problemele pe care trebuie să le rezolvăm sunt, în principal, chestiuni referitoare la integritatea teritorială a acestor ţări, dar şi la modalitatea de a le consolida din punct de vedere economic. Uniunea Europeană poate sprijini ţările respective în această privinţă.
Aş dori să subliniez că una din principalele probleme este chestiunea nerezolvată a refugiaţilor. Dl Posselt a vorbit despre acest lucru. Sunt de părere că este într-adevăr ruşinos că în vremurile şi timpurile de azi această problemă nu poate fi rezolvată. Cred că o anumită deficienţă rezultă din faptul că raportul nu se referă la Convenţia-cadru pentru protecţia minorităţilor naţionale, deşi, la urma urmei, toate ţările din regiune au semnat-o. Vă mulţumesc foarte mult.
Ioan Mircea Paşcu
Dle preşedinte, astăzi dezbatem un raport foarte important şi bine elaborat privind o zonă importantă apropiată de UE, Caucazul de Sud. Zona motivează perfect recomandările generale din strategia UE privind securitatea. Este amplasată strategic; permite transportarea către UE a petrolului şi a gazului din Marea Caspică; şi are propriile rezerve însemnate. Acest lucru necesită întreaga noastră atenţie şi hotărâre de a acţiona. Cu toate acestea, tocmai fiindcă este importantă din punct de vedere strategic şi energetic, zona este contestată violent de puteri străine, care exploatează disensiunile interne şi conflictele de aici, indiferent dacă acestea sunt "îngheţate” sau în curs de "dezgheţare”.
Dacă UE este interesată să folosească la maximum potenţialul Caucazului de Sud, atunci trebuie să acţioneze în comun şi nu separat şi să fie mai fermă în acţiunile sale, chiar dacă acest lucru presupune să îi nemulţumească pe alţii. Pentru aceasta avem nevoie de o strategie.
Graham Watson
Dle preşedinte, îi felicit pe dI Kirilov şi pe dl Kazak pentru activitatea lor.
Dacă relaţiile noastre sunt considerate doar prin prisma nevoii noastre de petrol şi gaz, vom exacerba tensiunile şi nu vom reuşi să obţinem securitatea pe alte planuri. Politica noastră ar trebui să fie determinată de nevoia de pace şi dezvoltare economică în Caucazul de Sud; acest lucru înseamnă cooperare cu NATO pentru a ne asigura că noul concept de strategie al organizaţiei reflectă acest lucru, înseamnă cooperare cu Rusia şi Turcia ca puteri din regiune pentru a încerca să obţinem o maximizare a domeniului de aplicare a acordurilor şi înseamnă o mână a prieteniei întinsă oamenilor prin acordurile de asociere şi prin procedurile legate de vize şi aşa mai departe.
Ar trebui să salutăm afirmaţia dlui Medvedev şi a dlui Yanukovich referitoare la Moldova, care arată cât de mult se poate realiza prin diplomaţie, şi îl felicit pe dl comisar Füle în legătură cu evoluţia de până acum a Parteneriatului estic de vecinătate. Aştept cu nerăbdare, întrucât Uniunea Europeană dezvoltă o politică externă şi de securitate comună, o implicare mai activă a Uniunii în toate aspectele relaţiilor cu regiunea Mării Negre.
Cristian Dan Preda
Aş vrea să-l felicit şi eu pe domnul Kirilov şi să-i mulţumesc pentru modul în care a colaborat în realizarea raportului. Vreau să subliniez două idei. Prima priveşte chestiunea democratică. Bernd Posselt spunea mai devreme că ţările din această regiune trebuie să coopereze. Aceste ţări pot coopera dacă Azerbaidjanul, Georgia şi Armenia sunt state de drept, dacă ele vor fi previzibile şi plurale. Dacă lucrul acesta se va întâmpla, Uniunea va avea de câştigat.
A doua idee priveşte, desigur, chestiunea energetică. Vreau să accentuez aici rolul Georgiei şi al Azerbaidjanului ca ţări de tranzit pentru resurse energetice şi pentru diversificarea surselor de aprovizionare cu energie. Vreau să spun însă, că e bine ca şi Armenia să fie asociată acestor proiecte, precum şi celor referitoare la transport. În această privinţă cuvântul-cheie este transparenţa
Andreas Mölzer
(DE) Dle preşedinte, pentru a reduce dependenţa Europei de Rusia în ceea ce priveşte furnizarea de energie, ar trebui să aducem gazul natural din bazinul Mării Caspice prin Caucazul de Sud către UE. Astfel, Caucazul va dobândi un rol-cheie. Această regiune nu este numai cel mai mare punct de tranzit pe plan mondial pentru comerţul cu petrol şi gaz. Este deopotrivă locul în care interesele Rusiei şi ale Vestului se ciocnesc şi în care chiar şi Turcia doreşte să se implice. În plus faţă de contractele pentru petrol şi gaz, Turcia încearcă în prezent că încheie un pact de stabilitate şi de cooperare.
Stabilitatea în regiunea Caucazului este fără îndoială şi în interesul UE, dar nu trebuie să îi lăsăm Turciei responsabilitatea acestui plan, în caz contrar, în procesul de aderare vor apărea noi dependenţe şi chiar presiuni. Aşa cum arată exemplul Ciprului, Ankara nu ezită să lovească. Permanentele lupte pentru putere pentru rezervele europene de gaz natural au întârziat deja construcţia proiectului gigant referitor la conducta Nabucco, care se află de mult timp în stadiul de proiect. Sper că proiectul concurent South Stream va avea mai mult succes, astfel încât resursele din regiunea Mării Caspice să nu fie pierdute în favoarea Chinei.
Jaroslav Paška
(SK) Reprezentanţii guvernului armean m-au avertizat ieri că raportul referitor la necesitatea unei strategii a UE pentru Caucazul de Sud, în secţiunea referitoare la conflictul Nagorno-Karabah, include formulări care nu sunt conforme cu poziţia oficială a UE aşa cum este stabilită în dispoziţiile declaraţiei adoptate de miniştrii afacerilor externe ai tuturor statelor OSCE şi nici cu dispoziţiile declaraţiei miniştrilor OSCE de la Atena, din 2 decembrie 2009.
Punctele 8 şi 10 în special cuprind formulări care nu corespund principiilor de la Madrid convenite între părţile semnatare ale Grupului de la Minsk din cadrul OSCE. Dacă aceste puncte sunt adoptate în formularea actuală, ele ar putea deveni un obstacol serios în calea progreselor viitoare în rezolvarea paşnică a conflictului din Nagorno-Karabah.
Cu scopul de a face posibilă revizuirea punctelor menţionate anterior, aş dori să propun, aşadar, să luăm în considerare una dintre cele două opţiuni menţionate mai devreme: fie să înlăturăm dispoziţiile litigioase din raport, fie să amânăm votarea raportului până la o dată ulterioară, astfel încât să lăsăm timp prietenilor noştri din regiunea Caucazului să îşi explice poziţia privind raportul prezentat Parlamentului European.
Štefan Füle
membru al Comisiei. - Dle preşedinte, ultimul vorbitor, dl Paška, a subliniat un aspect foarte important. Aş dori să fac trei observaţii foarte scurte.
În primul rând, sunt de părere că avem o strategie, prin Parteneriatul estic, pentru a apropia aceste trei ţări de Uniunea Europeană - şi, de fapt, se precizează "cât mai aproape posibil”.
În al doilea rând, cred că avem instrumentele necesare pentru a face acest lucru; acorduri de asociere, acorduri de integrare economică, mobilitate (problema vizelor) şi, nu în ultimul rând, o Uniune Europeană diferită - o Uniune Europeană care ar putea combina abordarea comunitară cu abordarea specifică politicii externe şi de securitate comune.
A treia observaţie pe care o fac este că aştept cu nerăbdare o discuţie cu distinşii deputaţi pe tema pachetului de măsuri referitor la vecinătate, în care am putea aborda şi măsura în care conceptul "cât mai aproape posibil de Uniunea Europeană” are nevoie de o definiţie instituţională.
Evgeni Kirilov
raportor. - Dle preşedinte, încă o dată, vă mulţumesc foarte mult pentru comentarii şi pentru cooperarea fructuoasă de care am avut parte în cursul discuţiilor. Mulţumesc pentru toate comentariile şi pentru sprijinul primit de la majoritatea colegilor care au luat cuvântul.
Aş dori să îi mulţumesc dlui Kazak, raportor pentru aviz al Comisiei INTA, pentru ideile constructive prezentate de comisia din care face parte, şi Comisiei ITRE pentru contribuţia sa, multe dintre sugestiile sale găsindu-şi locul în raport. Îmi exprim recunoştinţa şi faţă de secretariatul AFET şi faţă de numeroşii experţi, ONG-uri şi alte organizaţii care au o activitate intensă în regiune şi care au avut o contribuţie şi un sprijin preţios.
Aş dori să spun un singur lucru. Ar trebui să aplicăm aceleaşi principii. Am auzit unele critici din partea colegilor mei. Ar trebui să ştim că în mod clar acest Parlament nu ne-ar sprijini dacă am vorbi despre integritate teritorială şi autodeterminare în legătură cu Georgia. Ar trebui să ştim că aplicarea universală a principiilor este cel mai bun punct de plecare în construirea relaţiilor. Sper că recomandările formulate de Parlament în acest text vor fi luate în considerare de Consiliu şi de Comisie şi că aceste instituţii vor elabora o strategie cuprinzătoare a UE pentru Caucazul de Sud şi aş dori să subliniez faptul că dl comisar Füle a făcut o vizită foarte oportună în această regiune.
Aş dori să fac apel la dna baroneasă Ashton să facă acelaşi lucru şi să încerce să se implice în prevenirea conflictelor din zonă. Permiteţi-mi să spun că salut şi sprijin decizia de săptămâna trecută a Consiliului de a adopta directivele de negociere a viitoarelor acorduri de asociere cu cele trei ţări şi suntem convinşi că actualizarea relaţiilor contractuale cu cele trei ţări este un pas important. Este momentul să propunem măsuri de prevenire a evoluţiilor negative din regiune şi a escaladării tensiunilor. Altfel, riscăm să intervenim din nou când va fi prea târziu. Nu ar trebui să aşteptăm ca acest lucru să se întâmple încă o dată.
Lecţia importantă pe care a învăţat-o Europa este lecţia integrării. Este singura cale durabilă de reconciliere cu trecutul şi de investiţie într-un viitor mai bun.
Preşedinte
Dezbaterea a fost închisă.
Vom proceda acum la exprimarea votului.
Declaraţii scrise (articolul 149 din Regulamentul de procedură)
Elena Băsescu  
în scris. - Prin adoptarea acestui raport, Parlamentul European reafirmă importanţa deosebită a Caucazului de Sud pentru Uniunea Europeană, precum şi necesitatea dezvoltării unei strategii pentru această regiune. Cele 3 ţări din zona Caucazului de Sud: Georgia, Armenia şi Azerbaidjan fac parte atât din Sinergia Mării Negre, cât şi din Parteneriatul estic. Prin urmare, avem cadrul şi instrumentele care să permită o implicare mai activă a Uniunii Europene în regiune.
Comisia Europeană trebuie să vină cu iniţiative concrete privitoare la cooperarea în domenii precum: securitatea energetică, transportul, dezvoltarea economică şi protecţia mediului. Regiunea Caucazului de Sud este deosebit de importantă pentru coridorul sudic şi, prin urmare, pentru securitatea energetică a întregii Europe. România se implică în proiecte concrete pentru dezvoltarea coridorului sudic.
În acest sens, reprezentanţii ţării mele, ai Georgiei şi Azerbaidjanului au semnat acordul AGRI. Acesta prevede construirea a două terminale de gaz natural lichefiat în două porturi la Marea Neagră, unul în Georgia şi celălalt în România, la Constanţa. Doresc să subliniez faptul că nu putem ignora conflictele îngheţate din zonă deoarece ele pot degenera, ceea ce ar duce la destabilizarea regiunii
Tunne Kelam  
în scris. - Situaţia din regiunea Caucazul de Sud are nevoie mai ales acum de o abordare proactivă din partea Uniunii Europene, dat fiind faptul că Tratatul de la Lisabona oferă UE un mandat prin care aceasta poate deveni mult mai implicată şi mai prezentă în regiune. Invazia militară rusească la scară mare a unor părţi întinse din teritoriul Georgiei, în august 2007, a demonstrat în mod dramatic că aşa-numitele conflicte îngheţate pot deveni uşor surse de conflicte regionale devastatoare, dacă mari puteri ca UE nu se implică în mod activ în zonă. În 2007, atât UE, cât şi NATO au fost, în mod clar, nepregătite pentru a face faţă noii situaţii. În cadrul politicii europene de vecinătate, UE se află într-o poziţie favorabilă pentru a contribui semnificativ la restabilirea încrederii, la reconstrucţie şi reabilitare. În primul rând, acest lucru înseamnă consolidarea prezenţei UE în regiune. Sprijinim pe deplin misiunea constructivă a reprezentatului nostru special Peter Semneby. Însă nu ne putem limita la monitorizarea misiunilor. În plus, prin încălcarea acordurilor din 2007, Misiunilor de monitorizare ale UE nu li se permite nici acum să intre pe teritoriile separatiste aflate sub controlul Rusiei. O astfel de situaţie nu este numai intolerabilă, ci şi umilitoare. Putem continua cooperarea cu autorităţile ruse doar cu condiţia ca acestea să îşi onoreze propriile angajamente.
Marek Siwiec  
Conflictele din Caucazul de Sud au atins un prag foarte periculos, în care ne-am obişnuit cu ideea că sunt conflicte insolubile. Indiferent de eforturile depuse - indiferent dacă sunt reale sau simulate -, ele vizează doar crearea unui climat de confuzie în jurul negocierilor, ceea ce în mod sigur nu va duce la soluţionarea conflictelor. Acest lucru se aplică disputelor teritoriale dintre Georgia şi Rusia, dar şi, într-un fel special, regiunii Nagorno-Karabah.
Din punctul meu de vedere, evoluţia situaţiei dintre două ţări - Armenia şi Azerbaidjan, care, în cadrul Parteneriatului estic şi al politicii europene de vecinătate, sunt partenerii noştri - este o politică inacceptabilă de consimţire a faptului că acest conflicte sunt insolubile.
Uniunea Europeană, acţionând în acord cu Rusia, care este un partener foarte important în această chestiune, trebuie să ajungă la o situaţie în care să se afirme clar poziţiile. Acest lucru ar trebui să implice, mai presus de toate, transmiterea unui mesaj clar către acele ţări care doresc să aspire la statutul de membru al UE, conform căruia soluţionarea problemelor teritoriale şi cel puţin rezolvarea parţială a problemei referitoare la refugiaţi sunt condiţii de bază pentru a lua în considerare în mod serios aderarea la UE în viitorul apropiat sau îndepărtat.
Pentru mine, viitorul provinciei Nagorno-Karabah şi felul în care este tratat conflictul din această provincie reprezintă un test care arată cu adevărat ceea ce părţile doresc în materie de probleme europene şi felul în care îşi demonstrează credibilitatea în această zonă.
Indrek Tarand  
în scris. - Era şi timpul să se discute despre o strategie pentru Caucaz, o strategie care nu ar trebui să închidă ochii la procesele neplăcute care au loc acum între Ucraina şi Rusia. Cazul se referă la prelungirea perioadei de închiriere a bazei navale de la Sevastopol până în 2050. Declaraţiile date de conducătorii ruşi conform cărora flota Mării Negre nu va mai fi niciodată folosită împotriva vecinilor săi nu par a fi prea sincere. Atunci de ce se află flota acolo - să îi distreze pe copiii şi pe bătrânii din Crimeea? Ceterum censeo, Franţa s-a hotărât să vândă Rusiei o navă de război din clasa Mistral; credem că va regreta sincer acest demers.
