
Talmannen.
   – Kära kolleger! Denna förmiddag är det min tunga plikt att informera er om att minst fem bomber exploderade mitt under rusningstid tidigare i dag vid tre tågstationer i Madrid – den största av dessa fanns på ett tåg som rullade in på Atocha-stationen. Tiotals människor har mördats och många har skadats. Antalet offer ökar för varje ny rapportering. Att döma av konsekvenserna är detta inte bara det värsta terrordådet i Spaniens historia, utan också det värsta terrordådet i modern tid i något EU-land. Det är en skoningslös, omotiverad och oförsvarlig attack mot det spanska folket och den spanska demokratin.
På detta parlaments vägnar vill jag uttrycka vårt innerliga, djupa och uppriktiga deltagande med offrens familjer, med deras vänner och, genom Hans Majestät Konungen av Spanien, med det spanska folket och myndigheterna i Madrid som – nu i denna stund – har fältsjukhus uppsatta vid järnvägsstationen och på gatorna.
På söndag är det allmänna val i Spanien. Det som hände i dag är en krigsförklaring mot demokratin. Låt söndagen visa att den spanska demokratin står stark. Låt söndagen visa att den spanska demokratin är fast besluten att besegra terrorism med alla till buds stående medel.
Jag talade i januari i Madrid på den allra första internationella konferensen för terroroffer. Jag upprepar i dag det som jag sade då: vi har ett politiskt ansvar gentemot det spanska folket och Europeiska unionens folk att se till att det inte finns någon fristad för terrorism och terrorister inom vår europeiska union. 

Jag vill på Europaparlamentets vägnar ge uttryck för vårt fasta åtagande för demokratin och de mänskliga rättigheterna. Inga fler bomber. Inga fler döda. Tillsammans kommer vi att sätta stopp för terrorismen. 

Jag har bett kammarens personal att, som ett tecken på vördnad, hissa den spanska och de europeiska flaggorna på halv stång. Jag ber er att, som ni finner lämpligt, visa er solidaritet genom att hålla en tyst minut.

Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är betänkandet (A5-0058/2004) av Marie-Hélène Gillig för utskottet för sysselsättning och sociala frågor om förslaget till Europaparlamentets och rådets förordning om ändring av förordning (EEG) nr 1408/71 om tillämpningen av systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjemedlemmar flyttar inom gemenskapen, samt av förordning (EEG) nr 574/72 om tillämpning av förordning (EEG) nr 1408/71.
Kommissionär Pedro Solbes Mira har ordet på kommissionens vägnar.
Herr kommissionär, låt mig, särskilt med tanke på er nationalitet, uttrycka min djupaste medkänsla. 
Solbes Mira,
   . – Tack så mycket, fru talman. Tyvärr måste vi nu återvända till arbetet, men jag vill först och främst säga att jag instämmer fullständigt med vad talman Pat Cox just har framfört.
Fru talman! Målet med dagens förslag från kommissionen är att uppdatera gemenskapens förordningar (EEG) nr 1408/71 och nr 574/72 med hänsyn till förändringar i nationella lagstiftningar, klargöra den juridiska situationen för vissa artiklar i förordningarna och ta hänsyn till EG-domstolens senaste domar.
Det föreliggande förslaget, som bygger på kriterier som godkänts av rådet, innehåller en ny förteckning över de särskilda icke avgiftsfinansierade förmåner som skall samordnas. Denna samordning, som grundas på principen om bosättning, befästes av EG-domstolen i målet Snares. I sin dom fastställde domstolen dels att förmånerna i fråga inte får exporteras och dels att den nya bosättningsstaten är skyldig att bevilja förmåner på sitt territorium.
På grundval av denna dom var det nödvändigt att på nytt se över förteckningen i bilaga IIa för att kontrollera att alla förmåner uppfyller kriterierna för särskilda icke avgiftsfinansierade förmåner. I detta avseende är särskilda förmåner sådana förmåner som ligger mitt emellan särskilda socialförsäkringsförmåner och socialbidrag, och som framför allt syftar till att garantera – i form av ett komplement eller tilläggsbelopp – en social trygghetsförmån, en minimiinkomst, vars nivå fastställs i enlighet med de socioekonomiska förhållandena i bosättningsstaten eller i enlighet med de förmåner som skall garantera ge funktionshindrade personer särskilt skydd.
Granskningen av bilaga IIa har visat att många av de förmåner som för närvarande anges i den inte bör behållas. Jag avser de förmåner vars huvudsakliga mål, trots att de är avsedda för funktionshindrade personer, är att minska dessa människors beroende samt förbättra hälsotillstånd och levnadsvillkor för de personer som behöver särskild omsorg.
Vad anser kommissionen om ändringsförslagen? Jag vill först och främst gratulera Marie-Hélène Gillig för ett utmärkt betänkande i en känslig och tekniskt komplicerad fråga. Kommissionen kan godta parlamentets ändringsförslag 1–3, eftersom de förmåner som tas upp i dem uppfyller de kriterier jag nämnde tidigare.
Kommissionen kan dock inte godta ändringsförslagen 4–8, som handlar om att undanta två holländska förmåner från bilaga IIa: förmåner vid arbetsoförmåga för unga funktionshindrade och tilläggsbelopp eller minimiinkomster för personer som uppbär förmåner. Kommissionen tar upp dessa två förmåner i sitt förslag; det första ingår redan i den nu gällande bilaga IIa, eftersom kommissionen vid granskningen av deras karaktär konstaterade att de utgör särskilda icke avgiftsfinansierade förmåner.
Kommissionen kan inte heller godta ändringsförslagen nr 9–12, som inte syftar till att undanta, utan snarare till att infoga, fyra förmåner som fastställs i svensk lagstiftning i bilaga IIa, eftersom de är familjeförmåner och följaktligen kan exporteras. I förordningen definieras familjeförmåner som förmåner som är avsedda att täcka en familjs utgifter. EG-domstolens tolkning av denna definition i målen Hoeveroch Zachow var mycket generell.
När det gäller ändringsförslagen nr 4–12, som kommissionen inte kan godta, vidhåller kommissionen vikten av att behandla alla förmåner på samma sätt, både de som tas med i bilaga IIa och de som undantas, vid analysen av kriterierna för särskilda icke avgiftsfinansierade förmåner.
Detta har varit kommissionens inställning i förhandlingarna med kandidatländerna om denna bilaga och vi anser att samma inställning skall gälla gentemot medlemsstaterna.
Att undanta de holländska förmånerna från bilaga IIa och infoga de svenska skulle följaktligen äventyra den balans som kommissionen föreslår när det gäller bilagan.
Av dessa skäl kan kommissionen som sagt godkänna ändringsförslag 1–3, men inte övriga. 
Gillig (PSE ),
   – Fru talman! Jag vill inleda mitt inlägg med att instämma med andra talare och uttrycka min djupaste medkänsla till er, kommissionär Solbes Mira, mot bakgrund av vad som sker i ert land.
Mina damer och herrar! Detta betänkande, som handlar om uppdateringen av förordning nr 1408/71 och om den förordning där det fastställs hur den förstnämnda förordningen skall tillämpas, är således föremål för debatt i parlamentet i dag. Såsom nyss påpekades är syftet med de ändringsförslag som har lagts fram att å ena sidan integrera de förändringar som skett inom de olika sociala trygghetssystemen och å andra sidan att utföra den viktiga uppgiften att infoga EG-domstolens beslut på de områden den avgett domar.
Vi bör minnas att frågan om uppdatering eller allmän modernisering av förordningen diskuteras för närvarande, men även att parlamentet vid många tillfällen har krävt en allmän översyn av de förordningar som samordnar de sociala trygghetssystemen. Avsikten med det förslag som vi behandlar i dag är i huvudsak att uppdatera förteckningen över det som kallas förmåner som inte kan exporteras, vilka tas upp i bilaga IIa till den tidigare nämnda förordning.
EG-domstolens beslut innebär att vi kan skönja två grundläggande kriterier som dessa förmåner måste uppfylla för att betraktas som förmåner som inte går att exportera och följaktligen utgör undantag från den allmänna principen om att sociala förmåner kan exporteras: förmånernas särskilda karaktär i den berörda medlemsstaten, det faktum att förmånstagaren inte betalar några avgifter för dem, med andra ord att de finansieras genom, och på grundval av, allmän beskattning i den berörda medlemsstaten, och slutligen – och som en kompletterande faktor – det faktum att beloppet ligger i linje med den minimiinkomst som krävs för att leva under rådande ekonomiska förhållanden i den medlemsstat som beviljar förmånerna.
Rent praktiskt är förmåner som inte kan exporteras ofta tilläggsbelopp som betalas ut till äldre eller är avsedda att kompensera för transportkostnader; de kan till och med vara förmåner som är knutna till funktionshinder. Vi kan konstatera att även om sådana förmåner inte kan exporteras, finns det i allmänhet likartade varianter av dem i de andra medlemsstaterna och det är följaktligen möjligt att uppbära dem.
Vad är avsikten med denna uppdatering? Vi anser att innebörden i det förslag som läggs fram är mycket positiv. För det första blir det på ett effektivt sätt möjligt att genom en strikt tillämpning av kriterierna för ”särskilda icke finansierade avgifter” begränsa undantagen från den allmänna principen om att sociala förmåner kan exporteras. När vi väl lämnat de system som bygger på undantag, blir villkoren alltid gynnsammare för alla berörda parter.
För det andra sätter vi med detta förslag stopp för de olika nationella förvaltningarnas skilda tolkningar och på så vis garanterar vi rättslig säkerhet för arbetstagare som vill flytta inom Europeiska unionen. Förslaget medför insyn och ökad tydlighet på ett område, som vi vet är synnerligen komplicerat, eftersom det gränsar till både vad som förefaller vara sociala trygghetsförmåner i ordets striktaste bemärkelse och social verksamhet, som är icke obligatorisk och införd av medlemsstaterna. Det är på denna nivå diskussionen skall föras, en nivå där alla tolkningar är möjliga.
För det tredje är det viktigt att detta förslag kan antas utan dröjsmål så att vi undviker ytterligare rättsliga tvister på detta område, som är mycket känsligt för Euroepiska unionens medborgare. Vi vet att denna fråga socialt sett ibland får EU-medborgarna att ta avstånd från Euroepiska unionen. I deras ögon förefaller inte unionen agera så snabbt som den borde för att se till att förhållandena blir lika för alla. Avslutningsvis: genom förslaget underlättas och främjas de framsteg som förväntas bli resultatet av den pågående allmänna översynen av förordning nr 1408/71.
Trots detta måste vi ändå reservera oss inför en av medlemsstaternas särskilda situation. En av förmånerna i denna medlemsstat har tagits bort ur förteckningen över förmåner som kan exporteras och har sedan införts i kategorin förmåner som inte går att exportera. Denna situation bör, enligt vår åsikt, ge upphov till en grundligare undersökning av de medborgare som berörs. De tycks inte vara många, men bara det faktum att ett antal medborgare sannolikt blir lidande är enligt vår åsikt en tillräcklig anledning för att, när sådana fall kommer i dagen, överväga att införa en övergångsperiod och inleda bilaterala förhandlingar.
Fru talman! Vi kommer snart att gå till omröstning och då kommer jag att lägga fram ett muntligt ändringsförslag i form av ett kompletterande skäl i linje med de ändringsförslag som har lagts fram av mina parlamentskolleger, vilka kommissionen säger att den inte kan följa. Detta var också den ståndpunkt som utskottet för sysselsättning och sociala frågor antog. Med detta muntliga ändringsförslag bör vi kunna gå framåt. Jag avslutar med att påpeka att vi med detta scenario står inför noggrant jämkade förhållanden, vilket hör samman med det förfarande som tillämpas. Den öppna samordningsmetoden är känslig. Vi måste absolut dra nytta av de fördelar som den kan ge i fall som detta. Därför hoppas jag att detta betänkande antas.
Smet (PPE-DE ).
   – Fru talman! Jag vill först och främst på PPE-DE-gruppens vägnar ge uttryck för mitt deltagande med Spaniens folk och regering. Att bekämpa terrorism är en oerhört svår uppgift.
I dag diskuterar vi ett förslag som är ett årligen återkommande inventarium och som berör alla medlemsstaterna, eftersom en tydlig skiljelinje mellan de sociala förmåner som kan exporteras och de som inte kan exporteras måste dras upp varje år. De förra har samband med socialförsäkringsavgifter och premier. EU har alltid arbetat för att social trygghet skall kunna exporteras när det gäller de kontor som avgifter och premier kan betalas in till. När det gäller sociala förmåner som inte kan exporteras strävar vi kontinuerligt efter att förbättra definitionen. Även i detta betänkande om kommissionens förslag till förordning har ett försök gjorts att ytterligare specificera definitionen av förmåner som inte kan exporteras. Detta måste göras varje år, eftersom medlemsstaterna uppdaterar sina bestämmelser varje år och marknaden ständigt utvecklas. Det är därför nödvändigt att varje gång överväga frågan om de berörda förmånerna går att exportera.
I sitt meddelande skriver kommissionen följande: ”Den första innebörden av en ’särskild icke avgiftsfinansierad förmån’ är just att den är ’särskild’, och detta gäller oavsett vilken del av det sociala trygghetssystemet som den ingår i. ’Särskilda’ förmåner ligger någonstans mitt emellan de ’klassiska’ socialförsäkringsförmånerna och socialt bistånd, och de har likheter med socialt bistånd ’i det att ett behov utgör ett väsentligt kriterium för dess tillämpning’.”
När det gäller de förmåner som har förtecknats i bilagorna anser jag att frågan om behov förvisso utgör det grundläggande kriteriet för förmånerna. Av den anledningen anser min grupp att de medlemsstater som har förmåner som enligt EU inte kan exporteras, men som exporteras ändå, kommer att bli tvungna att anpassa sin sociallagstiftning. I detta avseende kommer det, som Marie-Hélène Gillig redan har nämnt, att behövas en övergångsperiod medan man försöker finna en lösning i samarbete med de medlemsstater till vilka social lagstiftning exporteras.
Nederländerna har formulerat en tydlig begäran och lagt fram flera ändringsförslag. Situationen är förmodligen inte så annorlunda i andra medlemsstater, till exempel Belgien, än i Nederländerna. Därför menar jag att Marie-Hélène Gilligs muntliga ändringsförslag, vilket överensstämmer med den ståndpunkt som några av mina gruppkolleger intar, bör stödjas. Vi är beredda att godta Marie-Hélène Gilligs text och uppfylla den begäran som kommissionsledamoten framförde nyss. På så vis kan kammaren nå en överenskommelse. 
Weiler (PSE ).
   – Fru talman, mina damer och herrar, ärade kommissionärer! Det är tråkigt att efter att ha hållit en tyst minut behöva tala om en lagstiftning som i själva verket syftar till att sammanföra EU-medborgarna, förse dem med rättigheter som gäller i hela EU och ge dem möjlighet att se EU som ett område med arbetstillfällen och arbetsmarknad.
Lagstiftningen har varit i kraft i över 30 år och varje år reformerar vi den, som andra redan har påpekat, för att tillfoga de senaste ändringarna i de nationella lagstiftningarna, och för att ta hänsyn till EG-domstolens senaste domar. Jag anser att kommissionens förslag är vettigt, och detsamma gäller kommissionsledamot Pedro Solbes Miras förslag när det gäller ändringsförslagen. Jag tycker att det är beklagligt att PPE-DE-gruppen försöker utnyttja detta betänkande som ett verktyg för att tvinga fram ändringar som hör hemma i den allmänna översynen och inte här.
Det kan i själva verket förefalla något förvirrande att vi skall diskutera översynen av förordning nr 1408 i dag, eftersom vi de senaste månaderna och veckorna, och vid utskottets senaste sammanträde, har fört mycket djupgående diskussioner om den stora omedelbart förestående reformen, som pågår parallellt med detta arbete. Även när det gäller denna reform har vi genomfört tydliga förbättringar till förmån för den europeiska allmänheten; detta arbete är vid det här laget praktiskt taget slutfört. Detta skall dock sägas med ett litet förbehåll, nämligen att den stora reformen inte träder i kraft förrän 2007, varför det just nu krävs anpassningar.
Låt mig framföra min grupps tack till föredraganden, Marie-Hélène Gillig, som har utarbetat ett förtjänstfullt och ansvarsfullt betänkande; hon skulle förstås ha kunnat falla för frestelsen att införa en mängd trevliga ändringsförslag, men kommissionen eller rådet skulle till slut ha hindrat oss från att genomföra dem. Därför är betänkandet så ansvarsfullt.
Ett problem kvarstår naturligtvis fortfarande, ett problem som mina två kvinnliga kolleger från Nederländerna och Belgien kommer att ta upp, nämligen situationen för dem som pendlar över gränserna. Detta kommer utan tvivel att ge upphov till större svårigheter i samtliga medlemsstater, och problemen kommer förmodligen att kvarstå efter utvidgningen. Vi har dock lyckats uppnå en jämvikt mellan att å ena sidan ge medborgarna möjlighet att uppbära sociala trygghetsförmåner i en viss medlemsstat och å andra sidan förhindra att de nationella sociala trygghetssystemen blir överbelastade. Betänkandet är nyanserat och realistiskt, och jag skulle vilja säga till ledamöterna i PPE-DE-gruppen att vi inte bör tynga ned det med ändringsförslag som faktiskt är mindre välbetänkta just nu. 
Boogerd-Quaak (ELDR ).
   – Fru talman! Även jag vill framföra mina kondoleanser till Spanien. Det är svårt att återgå till det dagliga arbetet efter en sådan händelse, men det måste vi göra i alla fall.
Jag har lyssnat till mina kolleger som förutsätter att förslaget utgör en förbättring av den nuvarande situationen. En sak är säker, och det är att detta är en mycket komplicerad fråga. Jag har också lyssnat mycket noga till Pedro Solbes Mira som framför allt förutser en förbättring för helt eller delvis funktionshindrade personer. Jag delar Miet Smets åsikt att det kommer att uppstå problem som måste övervinnas i mer än en medlemsstat. Jag är inte insatt i förhållandena i alla medlemsstater, herr kommissionär, men när det gäller Nederländerna kan jag tala om för er att situationen försämras för de personer som inte kan delta i arbetsmarknaden, de som förmodligen aldrig har varit aktiva i arbetslivet och som aldrig kommer att bli det heller. I deras fall är det sant att de inte är berättigade till avgiftsfinansierade förmåner, men enligt min åsikt bör denna rättighet kunna exporteras ändå.
Till de parlamentskolleger som anser att diskussionen bör begränsas till att handla om avgiftsfinansierade kontra icke avgiftsfinansierade förmåner, vill jag betona det faktum att det även finns något som heter social rättvisa. Jag kan inte se att det finns något behov av att kunna exportera bostadsbidrag till en annan medlemsstat, eftersom de hör samman boendets varaktighet. I detta särskilda fall handlar det dock om medborgare, däribland nederländska medborgare, som troligen aldrig kommer att kunna komma in på arbetsmarknaden igen. Jag vill be er att allvarligt överväga frågan om inte andra bestämmelser bör gälla i det här fallet. Vi orerar lyriskt om fri rörlighet för personer, medan 1 300 personer från Nederländerna i detta ögonblick lever på annat håll i EU och kommer att förlora de förmåner de för närvarande uppbär. Jag kommer därför att undersöka vilka premier eller förslag jag skall stödja för att ta hem så mycket vi kan, men jag hoppas att ni har överseende med att jag ber mina kolleger och kommissionen att överväga detta mycket noggrant.
Herr kommissionär! Jag är mycket bekymrad över framtiden för förordning nr 1408/71. Finns det någon möjlighet att tillsätta en kommitté som noggrant undersöker vilka restriktioner det finns? Faktum är att vi kan räkna med stora debatter om huruvida social trygghet kan exporteras i hela EU till följd av utvidgningen. Jag skulle vilja be er att tillsätta en kommitté som kan följa upp alla problem, försöka finna lösningar och även på allvar samråda med medlemsstaterna för att undanröja orättvisor av detta slag på ett sätt eller annat. Jag säger inte att detta är lösningen på alla våra problem, men jag anser att det undantag som Nederländerna har begärt berör de svagaste och minst skyddade. Förmånen i fråga kommer att kunna exporteras till tredjeländer, men kommer inte längre att kunna exporteras inom EU på grundval av förordning nr 1408/71, och det är en mycket stor orättvisa. 
Lambert (Verts/ALE ).
   – Fru talman! Även jag vill instämma i det deltagande som redan har uttryckts i kammaren med anledning av de fruktansvärda händelserna i Spanien i morse.
Jag vill, för att övergå till sammanträdets föredragningslista, tacka föredraganden så mycket för hennes arbete med detta betänkande och för de åtgärder som hon har varit beredd att vidta för att finna en generell lösning på vad som kan vara ett generellt problem, vilket trots allt är ett av syftena med förordningen. Vi är därför beredda att i dag stödja hennes muntliga ändringsförslag.
En av svårigheterna med denna förordning är att vi under årens lopp har fått se EG-domstolen kompensera för bristande tydlighet i den nuvarande förordningen och, sannerligen, för förändringar i utvecklingen av medlemsstaternas system för social trygghet.
En av de viktiga saker som uppdateringen medför när det gäller förenkling och modernisering av förordningen som helhet, vilket vi redan godkänt vid första behandlingen, är definitionerna av särskilda icke avgiftsfinansierade kontantförmåner. När uppdateringen väl har antagits kommer den att utgöra en tydlig referensram för vad som gäller eller inte. Tidigare har detta i större utsträckning överlåtits till medlemsstaternas bedömning och det har inte funnits några tydliga kriterier som folk kan förstå. För vissa medlemsstater innebär det en möjlighet att exportera vissa saker och det kommer därmed att gynna en del människor.
Jag har full förståelse för mina nederländska kolleger och deras situation, och som jag sade kommer det muntliga ändringsförslag som Marie-Hélène Gillig har lagt fram att innebära ett steg i den riktningen.
Ett av de bakomliggande argumenten som vi har hört i diskussionen rör frågor om lika behandling av nationella medborgare och tredjelandsmedborgare. Det hör inte till denna diskussion. Vi behöver tydliga kriterier och därför stöder vi föredraganden. 
Hermange (PPE-DE ).
   – Fru talman! På de franska parlamentsledamöternas vägnar vill jag i min tur framföra våra kondoleanser till den spanska regeringen, till våra spanska kolleger och parlamentsledamöter och till er, herr kommissionär.
Jag går nu över till det betänkande som har lagts fram för oss. Låt mig först och främst gratulera föredraganden som har lyckats utarbeta ett nyanserat betänkande i en känslig fråga, ett betänkande som, anser jag, är tillfredsställande för anställda, egenföretagare och deras familjer.
Dokumentet gör att vi kan uppdatera det nuvarande systemet på ett mycket positivt sätt och det kommer, som föredraganden har sagt, att leda till att vi kan få bukt med de avvikande tolkningarna på nationell nivå, och samtidigt underlätta för medborgarna att flytta inom unionen. Dessutom bygger betänkandet på EG-domstolens domar där domstolen fastställer att vissa förmåner inte kan exporteras. Dessa förmåner har tre kännetecken: de är av särskild karaktär, de är icke avgiftsfinansierade och ligger i linje med varje medlemsstats inkomstnivå.
Jag har förståelse för våra holländska parlamentsledamöters ståndpunkt om några av förmånerna. Man måste dock vara klar över att det i ett socialt förmånssystem å ena sidan finns det som kallas laga förmåner, som rör pensionering och sjukdom, och å andra sidan förmåner av en annan typ, som kallas icke avgiftsfinansierade och i Frankrike betecknas som valfria förmåner. Alla medlemsstater har förmåner av denna typ.
När jag ansvarade för sociala frågor i Frankrike inrättade jag något som kallades en förmån för föräldranärvaro. För familjer som plötsligt fått ett funktionshindrat barn inrättade vi i Paris en förmån i storleksordningen 500 euro per månad i ett år. Denna förmån är nu icke avgiftsfinansierad och uppfyller inte kriterierna för att kunna exporteras, vilket innebär att en familj med ett funktionshindrat barn som i morgon flyttar till Belgien eller Spanien, där de inte beviljas en förmån av samma slag, kommer att drabbas mycket hårt.
Därför måste vi stödja Gilligbetänkandet. I några fall, som inte enbart rör våra holländska vänner, måste vi också nå fram till bilaterala lösningar, som även leder till ökad tydlighet; denna fråga har nämligen inte bara med fri rörlighet att göra, utan även med social rättvisa. Det är därför vi måste stödja föredragandens ändringsförslag och det är därför vi, herr kommissionär, måste kunna räkna med ert stöd. Ni kommer att inse att det är social rättvisa som står på spel i dag för våra medborgare. 
Van Lancker (PSE ).
   – Fru talman, herr kommissionär! Jag instämmer i de ord av medkänsla som riktas till Spaniens befolkning och framför allt till offrens anhöriga. Enligt min mening kan parlamentet inte nog fördöma sådana våldsdåd.
Årets uppdatering av förordningen om samordning är lite ovanlig, eftersom vi inte bara diskuterar tekniska ändringar, utan även försöker formulera en sammanhängande ståndpunkt om förmåner som inte kan exporteras. Jag instämmer med glädje i Marie-Thérèse Hermanges ord när hon konstaterar att EG-domstolen alltid har betonat att undantagen från principen om att förmåner inte kan exporteras skall tolkas bokstavligt. Med andra ord hänför sig dessa förmåner mycket mer till sociala trygghetsåtgärder som kan utbetalas till alla EU-medborgare. Även kommissionen ställer sig bakom en strikt tolkning, och därför stöder jag föreliggande förslag i bilaga IIa.
Jag har dock två viktiga kommentarer. Först och främst kommer inom kort ett övergripande avtal om moderniseringen av förordningen för samordning av systemen för social trygghet att ingås, däribland ett avtal om förmåner som inte kan exporteras. Jag har redan hört att det i rådet görs allvarliga försök att avsevärt utöka förteckningen över förmåner som inte kan exporteras, vilket leder till att förordningen om samordning undergrävs. Genom att anta dessa bilagor i dag kan vi sända ett budskap till rådet om att parlamentet inte finner sig i detta.
För det andra är det intressant om ett system är logiskt uppbyggt, men vi måste också inse att ändringarna berör verkliga människor. Om ändringarna rör bestämmelser som har skapats för att garantera människor en minimiinkomst måste vi sannerligen mycket noggrant överväga vilka följder ändringarna får för en medlemsstats medborgare, i synnerhet om det inte finns någon motsvarande bestämmelse i kraft i andra medlemsstater. Jag anser därför, herr kommissionär, att det är skrämmande att vi återigen måste dra slutsatsen att ingen sådan kontroll har gjorts. Parlamentet har i flera år begärt att marginaleffekten skall kontrolleras, och det som sker nu visar hur rätt vi har i denna fråga. Genom att lägga till den nederländska lagen om tilläggsbidrag, som enligt min åsikt på goda grunder tagits upp i förteckningen, kommer närmare 200 belgiska medborgare som pendlar över gränsen att förlora sina extra bidrag. Några av dem kommer att kompenseras enligt den belgiska lagen om social trygghet, men andra kommer att förlora en del av sin inkomst. Därför, herr kommissionär, ber jag er att grundligt undersöka följderna för de berörda, om så behövs genom Euresnätverket.
Dessutom är det nödvändigt att de ansvariga medlemsstaterna, i det här fallet Belgien och Nederländerna, enas om övergångsperioder och kompensationsåtgärder, eventuellt genom ett bilateralt avtal. Det ändringsförslag som läggs fram i plenum i dag måste stödjas, vad som än händer. Jag har för avsikt att, tillsammans med mina belgiska och nederländska parlamentskolleger, skriva till de ansvariga ministrarna, så att vi kan nå fram till en lösning för de personer som riskerar att förlora en del av sin inkomst och följaktligen hamna under existensminimum. 
Schmidt, Olle (ELDR ).
   – Fru talman! Herr kommissionär, jag vill uttrycka mitt deltagande med ert land och ert folk i denna svåra stund.
Den 1 maj 2004 är det dags. Det är nu det nya Europa skall byggas upp, men tyvärr börjar vårt firande med att alla medlemsländer reser nya murar mot dem som vill komma från de nya medlemsländerna till de 15 nuvarande. Detta är övermåttan dystert. Jag tror att det kan undvikas. Jag delar alltså inte kommissionsledamotens uppfattning.
Förutsättningarna är så olika mellan våra länder. Så länge vi inte har ett gemensamt välfärdssystem, en gemensam finansiering och ett gemensamt skattesystem är det rimligt att vi i det nya stora EU tar hänsyn till olika nationella synpunkter. Det riskerar på intet sätt den fria rörligheten för arbetstagare, tvärtom. Det viktiga är att vi genom dessa förändringar minskar behovet av övergångsregler. Det är inte diskriminerande mot någon. Det är lika för polacker, tyskar och danskar.
De två mest generösa bidragen i Sverige, föräldrapenning och barnbidrag, utfaller till alla som föder barn i Sverige. De är inte kopplade till förvärvsarbete utan är skattefinansierade. De flesta andra länder har redan garderat sig och fört upp många bidrag bland undantagen i bilagan. Jag ber därför om kammarens totala stöd för ändringsförslag 9–12. 
Oomen-Ruijten (PPE-DE ).
   – Fru talman! Eftersom min parlamentskollega Johanna Boogerd-Quaak och jag har stått ensamma i utskottet för sysselsättning och sociala frågor, gläder det mig att se att ett antal kolleger i dag har förstått vad det handlar om. I dag anpassar vi förordningen om samordning av systemen för social trygghet, vilket vi gör nästan varje år, eftersom något ändras i medlemsstaterna så gott som varje år. Vi anpassar också förordningen för att ta vederbörlig hänsyn till EG-domstolens domar.
Resultatet är inte nödvändigtvis en fantastisk gåva till de personer som berörs av förordningen. Tillsammans med några andra parlamentsledamöter har jag återigen visat att Nederländerna har lagt till en förmån till förteckningen över förmåner som inte kan exporteras, avsedd för hushåll med endast en inkomst, i ett försök att förhindra att sådana familjer hamnar under minimiinkomsten, nämligen en förmån på 200 euro i månaden. Genom att ta upp förmånen i förteckningen dras denna förmån in omedelbart. Nederländerna sparar därmed pengar. Detta innebär inte bara att två danska, 193 belgiska, 395 spanska, 94 italienska och 55 franska medborgare förlorar sin förmån, utan även att det enligt min mening är oacceptabelt att ta med denna förmån i förteckningen, eftersom det leder till diskriminering mellan personer inom Europeiska unionen som inte längre erhåller förmånen och personer utanför Europeiska unionen som gör det.
Jag kandiderar visserligen i valet till Europaparlamentet, men bortsett från detta anser jag att en ledamot av Europaparlamentet helt enkelt inte kan försvara att en EU-medborgare behandlas sämre än en tredjelandsmedborgare. Jag kan till och med ge er detaljer: vi exporterar 1 061 förmåner till Marocko och sammanlagt 1 300 förmåner inom EU. Vi exporterar förmåner till Bosnien, Indonesien, Tjeckien, USA, Israel och andra länder. Denna orättvisa behandling har gjort att jag i mitt ändringsförslag tagit med en rad faktorer som jag även hört upprepas av parlamentskolleger i debatten och lagt fram det som en utgångspunkt för en kompromiss. Mitt ändringsförslag går i korthet ut på – och med detta vänder jag mig även till Anne Van Lancker med anledning av hennes kommentarer – att Nederländerna skall få ta med den aktuella förmånen i förteckningen först när EU-medborgare och tredjelandsmedborgare behandlas jämlikt. Det andra villkoret är att åtgärder även borde ha vidtagits för att gradvis avskaffa dessa förmåner och hitta en ersättning till dem.
Om dessa två faktorer läggs in i kompromissen anser jag att vi har en lösning inom räckhåll. Jag respekterar rådet som har lyckats mobilisera personer i frågan genom att ge intrycket av att något fruktansvärt är på gång, fast parlamentet faktiskt har rätt att utan vidare anta texten genom vanlig kvalificerad majoritet. Till saken hör att denna sociala fråga kräver enhällighet i rådet, men om vi märker att saker och ting går på tok har vi rätt att visa tänderna. Hela min grupp stöder Marie-Hélène Gilligs kompromissändringsförslag och kommer också att stödja kompromisserna och Anne Van Lanckers krav på mer exakta formuleringar. Jag hoppas att detta medför att vi kan enas.
Gränsöverskridande arbete är mycket viktigt i min region. Rörlighet är också ett tema inom ramen för Lissabonmålen. Om vi inte reglerar rörligheten effektivt kan vi lika gärna glömma bort Lissabonmålen. 
Van den Burg (PSE ).
   – Fru talman! Jag vill avdramatisera detta nederländska problem vi står inför. Detta är ingen valkampanj. En del frågor måste kritiseras skarpt, men vår kritik måste vara saklig.
Först och främst vill jag säga att jag helhjärtat stöder Marie-Hélène Gilligs och Jean Lamberts ståndpunkt att följa ett tydligt system i denna förordning om samordning och tillhörande bilagor, och jag är positivt inställd till att ta itu med bilagorna på ett mycket restriktivt sätt, eftersom det är där problemen ligger. Redan i fråga om Lambertbetänkandet konstaterade vi att allt som ströks i förordningen kunde återinföras i bilagorna, och detta är vad vi riskerar att göra med de förbättringar som vi har gjort på ett antal områden.
Den tredje punkten är att det bör finnas likvärdiga förmåner och skydd i andra EU-stater när en förmån inte längre går att exportera. Den nederländska regeringen, men även kommissionen i viss utsträckning, kan klandras för att de inte tillräckligt noggrant har kontrollerat om så var fallet. Anne Van Lancker har redan påpekat att det inte finns något jämförbart system i Belgien, och vi kan naturligtvis inte rafsa ihop en sådan utvärdering för EU:s 15 medlemsstater, än mindre för 25 medlemsstater efter utvidgningen. Detta är helt klart något som utelämnats i betänkandet. Det är också den punkt vi bör vara hårdast inriktade på. En lösning är endast möjlig om det finns bilaterala bestämmelser om ersättningar mellan medlemsstaterna. Jag välkomnar Marie-Hélène Gilligs beredvillighet att genom ett muntligt ändringsförslag införa ett skäl i texten som parlamentet förhoppningsvis kommer att anta. Medlemsstaterna bör därefter ta itu med sitt arbete och kommissionen bör se till att arbetet utförs väl. 
Doyle (PPE-DE ).
   – Fru talman! På alla mina irländska kollegers vägnar fördömer även jag direkt de barbarer som i morse gjorde sig skyldiga till denna fruktansvärda grymhet mot Madrids invånare när de var på väg till sina arbeten och skolor. Kommissionär Pedro Solbes och alla mina spanska kolleger har mitt djupa deltagande. 
När det gäller Gilligbetänkandet är det så att vi varje år återkommer till frågan om ytterligare förtydligande av möjligheten att exportera förmåner i syfte att förverkliga målet om fri rörlighet för allt fler av våra EU-medborgare. Detta är nödvändigt då medlemsstaterna gör tillägg till eller ändrar sin egen lagstiftning på området och då EG-domstolens domar visar på avvikelser eller klargör vissa artiklar.
Jag accepterar att flera av de poster som för närvarande finns i bilaga IIa måste tas bort mot bakgrund av nyare rättspraxis. När det gäller frågan om ändringen av artikel 33.1 är jag angelägen om att se till att en medlemsstat inte skall kunna avkräva en pensionstagare som får pension från flera medlemsstater större avgifter än om den pensionstagaren fick hela sin pension endast från den medlemsstaten. Jag välkomnar särskilt tillägget om färdbidrag i bilaga IIa under rubriken G ”Irland”, det vill säga, nytt led (da).
Jag har en invändning som inte direkt handlar om det här, men jag skulle uppskatta ett svar från kommissionären om vad kommissionen kommer att göra åt saken. I nuläget har varje medlemsstat olika kriterier för att få rätt till vissa förmåner, såsom invaliditet, funktionsstörning, blindhet och så vidare. Med en väljares tillåtelse skall jag läsa upp några rader som återger ett specifikt fall där detta vållar problem:
”Jag var med om en trafikolycka i maj 1988. Till följd av hjärnskadan som jag fick har jag registrerats som blind hos Irlands nationella organisation för blinda. En skanning visade att jag hade en hjärnskada och sedan visade olika tester som utfördes av ögonläkare både på olika sjukhus och för blindorganisationens räkning att jag hade fått en bestående synskada. Jag fick därmed rätt till blindhetsersättning och rätt att registreras som blind i Irland. Problemet som jag – och säkert många med mig – nu står inför är följande: min registrering är giltig här i Irland, men så fort jag passerar gränsen i norr, till Förenade kungariket, krävs andra kriterier för att registreras som blind och jag har fått den uppfattningen att det är samma sak i varje europeiskt land. Budskapet tycks vara att när man reser till ett annat europeiskt land inträffar något slags tillfrisknande och om jag skulle flytta till en annan del av Europa skulle jag bli tvungen att gå igenom samma procedur igen. Om jag är invalid i Irland är jag invalid i Europa. Om jag är döv i Irland är jag döv i Europa. Om jag är blind i Irland är jag blind i Europa.”
Min väljare menar vidare att detta inte bara är en gränsöverskridande fråga, utan också en europeisk. Herr kommissionär, vill ni vara vänlig och tala om för oss hur snabbt vi kan lösa frågan om olika kriterier för att få rätt till olika förmåner? Detta skapar nämligen stora problem för våra medborgares rörlighet, särskilt för de handikappade och invalidiserade, på de områden som jag har nämnt.
En annan mindre fråga som jag vill peka på är att det engelska ordet för förmån (”benefit”), särskilt i det irländska systemet, kan betyda olika saker. I vissa länder betyder det ”avgiftsfinansierad pension” och i andra syftar det bara på någon typ av socialbidrag. Vi använder ordet utan större urskiljning här och det kan leda till förvirring. 
Andersson (PSE ).
   – Fru talman! Jag vill å de svenska parlamentsledamöternas vägnar framföra våra kondoleanser till våra spanska kollegor och kommissionsledamot Solbes Mira och fördöma det fruktansvärda dåd som utförts i Madrid idag.
Parallellt med att vi behandlar den årliga förändringen pågår också moderniseringen av förordning (EEG) nr 1408/71, som är knuten till dessa årliga förändringar. Detta innebär att vi antagligen får behandla denna bilaga igen till hösten. Den kommer då att kallas bilaga X i stället. Möjligtvis tycker jag att kommissionen borde ha varit försiktig och inte gjort några ändringar i år förrän vi är klara med moderniseringen, där principerna delvis förändras och slås fast. Det är min personliga uppfattning.
Bilaga IIA bygger på vissa principer för vad som får föras upp av medlemsstaterna. Medlemsstaterna kan inte föra upp vad som helst som de tycker passar in i bilaga IIA. Det skall vara förmåner som inte är generella, utan fordrar en viss behovsprövning. Familjeförmåner hör definitivt inte dit. Till Olle Schmidt och ELDR-gruppen vill jag påpeka att det svenska barnbidraget är generellt. Detta gäller också flerbarnstillägget, studiestödet och garantibeloppet i föräldrapenningen. Det innebär att de inte hör hemma i bilaga IIA. Det kan man tycka är rätt eller fel, men alla måste väl hålla med om att bilagorna måste bygga på vissa principer? Sannolikt kommer inte heller bostadsbidraget för barnfamiljer i fråga, men det är den enda förmån som möjligtvis skulle kunna diskuteras.
Därför säger jag nej till Olle Schmidts förslag. Man kan inte gå förbi alla principer som vi gemensamt har kommit överens om. Olle Schmidt säger att vi har så olika system – vilket är sant – men han säger också att vi skulle kunna leva med dessa olika system, att de inte påverkar den fria rörligheten och att vi inte behöver dessa bestämmelser. Där håller jag inte alls med honom. Vi behöver naturligtvis ett regelverk för människor som flyttar över gränserna och som skall ta del av sociala förmåner. Skulle vi drastiskt ändra i detta system, t.ex. säga att inga familjeförmåner får föras över, skulle det inverka menligt på den fria rörligheten. 
Pérez Álvarez (PPE-DE ).
   – Fru talman! Låt mig först i egenskap av spanjor tacka alla de ärade ledamöter som har gett uttryck för sin solidaritet. Låt mig också uttrycka mitt djupaste förakt för dessa odjur i mänsklig skepnad och framför allt min medkänsla och solidaritet med de familjer som har drabbats i dag; solidaritet och medkänsla med deras smärta och lidande. Såsom kommissionsledamot Pedro Solbes Mira sade måste vi fortsätta med vårt arbete, även om det är svårt.
Vi diskuterar kommissionens förslag om en uppdatering av förordning (EEG) nr 1408/71 när det gäller särskilda icke avgiftsfinansierade förmåner. Avsikten med förslaget är huvudsakligen att integrera EG-domstolens domar där vissa förmåners särskilda och icke avgiftsfinansierade karaktär specificeras; förslaget avspeglar också de ändringar som har gjorts i de olika nationella lagstiftningarna. Jag anser att den springande punkten i debatten är om vi skall föra in de förmåner som fastställs i de nationella lagstiftningarna i bilaga IIa, och följderna av ett sådant införande, vilket med andra ord innebär att de inte kan exporteras, eller när så är tillämpligt, att de kan exporteras.
Av de olika ändringsförslag som har lagts fram samtycker jag till ändringsförslag 1, 2 och 3, antingen på grund av den aktuella förmånens karaktär eller art, på grund av villkoren för att uppbära dem eller på grund av att det är svårt eller omöjligt att kontrollera dem.
Ändringsförslag 4, 5, 7 och 8 gäller förmåner som kan exporteras, vilket nämndes för en stund sedan. Dessa förmåner har ibland motsvarigheter i andra medlemsstater och är dessutom avpassade till rådande levnadsvillkor. I alla händelser anser jag att detta bör undersökas.
Jag kan inte samtycka till ändringsförslag 9–12; för det första på grund av att de i samtliga fall handlar om familjeförmåner. De generella kriterierna i förordningen är att familjeförmåner skall kunna exporteras – allt annat skulle vara diskriminerande och utgöra ett hinder för den fria rörligheten för personer. Inom ramen för denna fria rörlighet skulle familjer hindras från att resa med ett socialt skydd i bagaget.
Fru talman! Jag vill slutligen uppmärksamma frågan om att nuvarande eller framtida hälso- och sjukvård i vissa medlemsstater blir beroende av att vissa avgifter betalas från pensionerna. Jag syftar naturligtvis på den nya punkt 1 i artikel 33 i förordningen. Detta innebär att ett mycket stort antal pensionärers inkomster skulle minskas.
När det gäller spanska medborgare som är bosatta i andra medlemsstater skulle deras pensioner minskas medan de, om de var bosatta i Spanien skulle få hundra procent av sina pensioner, eftersom hälso- och sjukvård är en rätt som vi kan beskriva som automatisk. Vi skulle följaktligen ställas inför ett klart fall av diskriminering och hinder för den fria rörligheten för personer. 
Solbes Mira,
   . – Fru talman! För ovanlighetens skull talar jag som spanjor här i kammaren och jag vill börja med att tacka alla som har gett uttryck för sin solidaritet med offren för terrorismen i Spanien och de fruktansvärda följder som attackerna har haft i mitt land.
Som jag sade tidigare måste vi gå återgå till arbetet och jag skall försöka besvara era frågor.
För det första får vi inte glömma bort att det talar om här är en befogenhet som tillkommer medlemsstaterna: de lägger upp sina egna system för social trygghet.
Det är viktigt att betona den fråga som Avril Doyle tog upp. Det är ett verkligt problem. Trots detta är dessa frågor inte harmoniserade på gemenskapsnivå. Vi kan utan tvivel göra framsteg genom att samordna de nationella lagstiftningarna. Detta innebär naturligtvis att varje medlemsstat inför nationell lagstiftning i överensstämmelse med de andra. I detta avseende kan den öppna samordningsmetoden vara till hjälp, men vi får ingen enhetlig lösning. Det kan finnas en mellanväg – vi arbetar med den och kan även göra framsteg med den – nämligen ömsesidigt erkännande, som inte skulle leda till en fullständig harmonisering, men till en situation med ömsesidigt erkännande, vilket kunde hjälpa oss att lösa några av problemen.
För det andra, om vi arbetar utifrån det grundläggande faktumet att vi talar om nationella beslut och befogenheter, framgår det tydligt att alla former av samordning måste genomföras enligt i förväg fastställda kriterier. Dessa objektiva kriterier har vi försökt infoga, vilket jag nämnde i mitt tidigare inlägg. I några fall godtar vi därför en del av de lösningar som ni föreslår och i andra anser vi inte att de lösningar ni föreslår löser alla problem.
När det gäller den fråga vi talar om bygger den grundläggande tanken på särskilda förmåner som är avhängiga principen om bosättning. I några fall är avsikten därför att om bosättningen ändras skall de förmåner som finns i en medlemsstat ersättas av förmåner i en annan. Dessa förmåner avgörs av objektiva villkor, i enlighet med egenskaper hos de sociala trygghetssystem i respektive medlemsstat. Jag är medveten om att detta i vissa fall kan innebära att relativa förmåner försvinner i jämförelse med förhållandena i ursprungslandet, vilket återspeglar de befintliga skillnaderna för medborgarna i unionens olika medlemsstater.
Jag anser följaktligen att det inte finns någon lucka i lagstiftningen och att hela systemet är sammanhängande. Detta innebär inte att det inte uppstår några problem eller att vi inte måste försöka lösa dem. Enligt min mening är marginalerna i den här frågan betydligt mer uppenbara på nationell nivå än på gemenskapsnivå. I det avseendet skulle den bästa metoden för att gå vidare vara att vidta nationella åtgärder så att problem av det här slaget kan lösas eller bilaterala avtal mellan medlemsstaterna som gör att lösa några av svårigheterna kan övervinnas. Annars kan vi naturligtvis harmonisera på gemenskapsnivå där det är möjligt – i många fall går det inte, vi kan förbättra samordningen med hjälp av den öppna samordningsmetoden och vi kan göra framsteg när det gäller ömsesidigt erkännande för att förebygga de problem med den fria rörligheten för personer som många av er har nämnt. Detta är grunden för vårt arbete och vi kommer att fortsätta enligt samma linje i framtiden. 

 – Debatten är avslutad.Omröstningen kommer att äga rum i dag kl. 12.00. 
Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är ett betänkande (A5-0098/2004) av Karin Jöns för utskottet för sysselsättning och sociala frågor om hälso- och sjukvård och äldreomsorg. 
Jöns (PSE ),
   . – Herr talman! Även jag ansluter mig till de föregående talarna och ge uttryck för min djupaste medkänsla med Spaniens folk, med offren och deras familjer. Hur svårt det än är att fortsätta med föredragningslistan, är temat för dagen ”hälso- och sjukvård och äldreomsorg”, och det är en mycket viktig fråga.
Detta betänkande kommer med all sannolikhet att få ett mycket brett stöd i kammaren i dag – vilket är resultatet av ett utmärkt samarbete mellan ledamöter från samtliga politiska grupper, och jag tackar alla för detta, men särskilt Mario Mantovani. Jag kan tillägga att mitt betänkande är en fortsättning på hans betänkande, som han lade fram för ett år sedan, och de saker vi begärde då är precis lika relevanta i dag som de var då; problemen har i själva verket blivit ännu mer överhängande. Som exempel på detta behöver jag bara nämnda väntetiderna för att få vård, den ökande personalbristen och de alarmerande rapporterna om förhållanden på vårdhem, som i vissa fall är förnedrande.
Även regeringarna har nu insett hur viktigt det i själva verket är att bygga upp ett strukturerat informationsutbyte, såväl inom hälso- och sjukvårdssektorn som inom äldreomsorgen. Resultaten av överläggningarna på hög nivå talar för sig själva; vi har nu ingen mer tid att förlora, och därför uppmanar vi starkt Europeiska rådet att äntligen anta principen om att tillämpa den öppna samordningsmetoden och en detaljerad tidsplan. En överenskommelse om de gemensamma målen och indikatorerna bör ha nåtts till i början av 2006. I utkastet till fördrag nämner konventet trots allt uttryckligen att den öppna samordningsmetoden skall tillämpas för hälso- och sjukvårdspolitiken – givetvis med parlamentets medverkan, som sig bör.
Det som framför allt krävs om medlemsstaterna vill garantera hälso- och sjukvårdssystemens och äldreomsorgens framtida tillgänglighet, kvalitet och hållbara finansiering är ökat förebyggande och ökad insyn. Förebyggande och hälsofrämjande insatser måste ägnas lika stor uppmärksamhet som kurativ medicin, såväl på EU-nivå som på nationell nivå. Om så inte sker, kan vi mycket snart inte klara av det ökande patienttrycket.
Insyn är däremot ett absolut nödvändigt krav om kvaliteten skall upprätthållas och om de resurser som hälso- och sjukvårdssystemen förfogar över skall utnyttjas på bästa möjliga sätt. Vårdtjänsternas kvalitet måste i dag i mycket högre utsträckning än förr, vara påvisbar. Vi måste sluta lägga ut stora summor pengar och få dålig kvalitet tillbaka. Patientorganisationerna har en mycket viktig funktion att fylla här och i framtiden måste de vara mer delaktiga i alla politiska beslut om hälso- och sjukvård.
Alla medlemsstater bör också anta en ”patientlag” eller ”patientstadga”. För att garantera de människor som blir sjuka och måste behandlas utomlands ökad rättssäkerhet behöver vi även gemensamma EU-normer för patienträttigheter. Det skulle verkligen vara ett stort genombrott om vi kunde anta en ”stadga för EU-patienter”, så därför uppmanar vi kommissionen och medlemsstaterna att utforma gemensamma kriterier för en sådan. Många frågor är dock fortfarande obesvarade efter EG-domstolens domar om ersättning för kostnader för vård i en annan medlemsstat, och vi emotser följaktligen förslag från kommissionen, inte bara om hur patienternas rättssäkerhet skall öka, utan även om hur den nationella hälso- och sjukvården kan skyddas från de eventuella negativa följderna av lagstiftningen om den inre marknaden. EU-bestämmelsernas konsekvenser bör övervakas av en ständig expertkommitté som regelbundet utarbetar rapporter. Hälsa är ju faktiskt inte någon ekonomisk handelsvara; vår hälso- och sjukvård bygger på solidaritet, och den måste vi värna om.
Samtliga medlemsstater står också inför stora utmaningar när det gäller långtidsvården och äldreomsorgen. Vi bör göra gemensam sak för att utarbeta strategier för en effektivare integrering av hälsovård och sjukvård, för bättre vård i hemmet och tillräckligt många vårdhem. Vi behöver även tydliga normer för vården, inte bara i hemmet, utan även vid institutioner och, framför allt, för regelbundna och oberoende kvalitetskontroller.
Det finns alltså mycket att göra om vår EU-modell för en hälso- och sjukvårdspolitik som baseras på solidaritet skall kunna upprätthållas på lång sikt. 
Solbes Mira,
   . – Herr talman! Jag vill tacka Karin Jöns och hennes kolleger för det utmärkta betänkande som de har lagt fram och som innehåller ett betydande antal förslag och rekommendationer, vilka förtjänar kommissionens odelade uppmärksamhet.
Fru Jöns! Vi värdesätter särskilt att ni i betänkandet stöder tillämpningen av den öppna samordningsmetoden för att förbättra hälso- och sjukvården och äldreomsorgen i unionens medlemsstater.
Kommissionen avser att inom kort anta ett meddelande med ett förslag om att tillämpa den öppna samordningsmetoden för hälso- och sjukvårdsfrågor. Vi kommer att basera detta på tidigare erfarenheter, eftersom vi anser att det är nödvändigt att ge stöd på detta område, som är av grundläggande vikt, både för att möta problemen med demografiskt åldrande i våra medlemsstater och för att upprätthålla den social tryggheten på en hög och relevant nivå.
Det främsta villkoret för att denna öppna samordningsmetod skall kunna tillämpas är att medlemsstaterna antar en rad gemensamma mål, vilket ger oss möjlighet att upprätta en lämplig ram för processen att reformera hälso- och sjukvårdsområdet.
Enligt slutsatserna i den gemensamma rapport som förra året lades fram vid Europeiska rådets vårtoppmöte, kommer vi att inrikta oss på tre områden: hälso- och sjukvård, tillgänglighet och kvalitet samt ekonomisk hållbarhet.
Vi måste också behandla den andra aspekten som ni nämnde: övervakning. Denna övervakning måste genomföras med hjälp av lämpliga och jämförbara indikatorer. Utan sådana indikatorer är det mycket svårt att utvärdera de olika åtgärder som medlemsstaterna vidtar, och att avgöra huruvida denna inlärningsprocess, som vi tillsammans går igenom, kan bidra till att vi når de avsedda målen.
Vi kommer också att sammanställa detaljerade förslag för arbetet fram till 2006, då vi hoppas kunna inleda en ny förenklad process för att samordna politik om hälso- och sjukvård, pensioner och social integration. För att kunna upprätta en sådan arbetsplan är det nödvändigt att utnyttja synergier och de inbördes sambanden mellan gemenskapens nuvarande strategi och handlingsprogram för folkhälsa.
För att nå bästa resultat är det viktigt att indikatorerna får ett starkt stöd i denna arbetsplan. Annars kommer vi inte att ha den nödvändiga referensramen för att förstå situationen i de enskilda medlemsstaterna.
Vi hoppas att rådet diskuterar kommissionens förslag under innevarande år och i detta avseende anser vi att det betänkande som ni lägger fram i dag är ytterst lägligt och användbart, och att det kommer att bli ett grundläggande bidrag till denna diskussion.
Kommissionen har även noggrant undersökt slutsatserna från överläggningarna på hög nivå om patientrörlighet och kommer inom kort att lägga fram en rapport om övervakningen av patientrörlighet.
Fru Jöns! Ni tar i ert betänkande upp en lång rad frågor som rör socialt skydd, folkhälsa samt fri rörlighet för personer och tjänster inom den inre marknaden. Detta är viktiga instrument för att utforma en övergripande politik inom ramen för våra befogenheter på den inre marknaden och som rör fri rörlighet inom folkhälsoprogrammet och den öppna samordningsmetod som tillämpas för dessa frågor. Kommissionen måste ägna särskild uppmärksamhet åt dessa olika instrument så att de blir sammanhängande och inbördes konsekventa. Det faktum att de alla är av olika rättslig karaktär betyder inte att vi inte måste upprätthålla en fullständig konsekvens mellan dem, och kommissionen kommer inte att spara någon möda för att göra framsteg i den riktningen.
Vi skall alltid komma ihåg – och detta är grundläggande – att det är medlemsstaterna som har det primära ansvaret för dessa frågor, i synnerhet för hälso- och sjukvård och långtidsvård. Vår uppgift i de specifika frågorna är att så långt det är möjligt stödja det arbete som genomförs av våra medlemsstater.
Jag tackar er varmt för era inlägg och synpunkter, som utan tvivel kommer att bli ytterst användbara för kommissionen. 
Santini (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag vill också tacka föredraganden Karin Jöns på Mario Mantovanis vägnar för hennes ypperliga arbete och för det utmärkta samarbete som hon har gett prov på i denna känsliga fråga, som nu mer än någonsin är en prioritet. Som skuggföredragande för vår grupp har Mario Mantovani – som så länge tidigt som i januari 2003 var föredragande för det betänkande som inledde Europaparlamentets debatt om hälso- och sjukvårdssystemens och äldreomsorgens framtid – bekräftat hur centrala de grundläggande utmaningarna är och som särskilt rör tillhandahållande, kvalitet, innehåll och omfattning av hälso- och sjukvårdskostnader i EU.
Såsom kommissionsledamot Pedro Solbes Mira också har bekräftat bidrar befolkningens åldrande, de medicinska framstegen, den förlängda medellivslängden och ökande efterfrågan på hälso- och sjukvård, i kombination med att rörligheten och informationsflödet aldrig varit större, till en betydande allmän ökning av sjukvårdskostnaderna, vilket ibland har visat sig vara ohållbart i nuvarande ekonomiska klimat och, framför allt, för den offentliga sektorn.
Enligt siffror i Europeiska kommissionens senaste rapport om hälsosituationen kommer antalet äldre över 75 års ålder att öka till 27 procent 2010. Under de närmaste 15 åren kommer antalet mycket gamla, dvs. personer över 80 år, att öka med nästan 50 procent. Samtidigt beräknas i detta sammanhang även de äldres beroendenivå öka. Ändringarna i åldersgruppen 80 år och över kommer att bli större och ske snabbare än i någon annan åldersgrupp.
Denna tendens gäller också generellt för de tio nya länder som snart ansluter sig till de nuvarande medlemsstaterna. Med undantag för Polen, Slovakien och Cypern – där den aktiva befolkningen fortsätter att öka, även om ökningen sker tämligen långsamt – har fenomenet med en åldrande befolkning redan fått fäste och tenderar att öka i samtliga övriga nya medlemsstater. Mycket kommer att bero på hur effektiva de strategier är som genomförs på hälso- och sjukvårdsområdet och på vilka politiska val som görs på EU-nivå och på lokal nivå. Det är inte bara nödvändigt att genomföra förändringar på det här området; det är nu en mer prioriterad fråga än någonsin. Även om tillhandahållandet av hälso- och sjukvård och annan omsorg fortfarande huvudsakligen är medlemsstaternas befogenhet, inser vi att det inte är möjligt att enbart på nationell nivå effektivt och grundligt ta itu med liknande tendenser, som får betydande och komplicerade följder.
När Mantovanibetänkandet om hälso- och sjukvårdsystemen i EU antogs i januari 2003 rådde det bred enighet i parlamentet om att utveckla ett gemenskapssamarbete för att förbättra hälso- och sjukvården, vilket enligt min mening är det enda sättet att framför allt hantera problemet med den åldrande befolkningen. Tendensen innebär att EU:s samhällen måste anpassa sig och medborgarna ändra beteende och vanor. Det är nödvändigt att lägga större vikt vid EG-domstolens domar rörande dessa olika frågor – som rör olika politikområden som alla kräver fullständig subsidiaritet, såväl på internationell som på nationell nivå, nämligen patientrörlighet, slutförandet av den inre marknaden och konsumentfrågor – och börja tänka i nya banor för att utöka samarbetet på EU-nivå för att så snart som möjligt nå konkreta resultat.
Det krävs ett mer omfattande samarbete, och gemensamma normer måste utarbetas för kvalitet och kvantitet. Europeiska unionens mål, fastställda i Lissabon för fyra år sedan, är att bli världens mest konkurrenskraftiga ekonomi till 2010. På grund av låg tillväxt och ett ogynnsamt ekonomiskt klimat har det i dag blivit särskilt svårt att nå detta mål; följaktligen kommer vi inte att nå vårt mål om vi inte tar frågan på allvar, på samma sätt som de andra utmaningar vi står inför. 
Ettl (PSE ).
   – Herr talman! Det talas mycket om hur de äldre i framtiden kommer att vara tvungna att arbeta längre och om att de har en särskild betydelse i ekonomiska termer, men det sägs alltför lite om hur de äldre behöver mer hjälp och social- och hälsovård allteftersom de åldras.
Vårt sätt att bemöta de äldres behov och bekymmer är även en kulturell fråga. På vårdhem är mänsklig värdighet och rätt till personlig frihet ytterst viktigt. Alla människor har en inneboende livsvilja och strävan efter att leva, och denna mentala och elementära kraft måste vårdas. Det är framför allt viljestyrkan som gör livet betydligt lättare för de äldre och även för dem som vårdar dem. Därför är det så viktigt att utbildningarna inom alla vårdyrken – från vårdpersonal till läkare – utvecklas. Psykologisk kunskap, empati och känslighet är svårare att förvärva, förstå och utveckla än yrkeskunskap och praktiska färdigheter.
Det är dock inte bara inom yrkesutbildningen det är nödvändigt att ta större hänsyn till den ökade medellivslängden. Även inom forskningen krävs det en ökad inriktning på åldersforskning, ökat stöd till program om palliativ medicinsk vård och egna EU-täckande nätverk. Det krävs ökad forskning, och därmed ökad trygghet, för att ge bättre stöd till förebyggande åtgärder. Vi kan enbart garantera att vi kan kontrollera sjukvårdskostnaderna om vi får ett samspel mellan dessa.
I detta initiativbetänkande betonas frågor och problem kring åldrandet som en av de viktigaste sociala frågorna inom EU, och vi uppmanas att fortsätta arbetet med en politik för hälso- och sjukvård. Jag vill ge uttryck för den stora aktning jag hyser för föredraganden och hennes arbete. 
Lynne (ELDR ).
   – Herr talman! Jag gratulerar föredraganden till ett utmärkt betänkande. Vår hälsa är mycket riktigt medlemsstaternas ansvar och jag vill inte att detta förändras. Jag skulle däremot vilja se ett större utbyte av bästa praxis på europeisk nivå.
Det gläder mig mycket att alla utom ett av mina ändringsförslag godkändes av utskottet, men jag vill poängtera att texten i skäl K inte är helt korrekt. Mitt ändringsförslag handlade om långtidsvård, inte långtidsintensivvård. Jag har tagit upp detta med den administrativa personalen som säger att misstaget kan rättas till i plenum. Jag hoppas att det blir så, eftersom långtidsvård inte är samma sak som långtidsintensivvård. Jag anser fortfarande att den sista meningen är problematisk, men jag är säker på att den administrativa personalen även kan rätta till detta.
Jag är också särskilt nöjd med att mitt ändringsförslag om användningen av sängburar vid psykiatriska institutioner och vårdhem antogs, och att man erkände att detta stred mot alla internationella normer om vård av personer med psykisk ohälsa och/eller förståndshandikapp. Låt oss nu hoppas att användningen av dessa sängar kan upphöra helt, både inom EU och i anslutningsländerna. Vissa förbättringar har gjorts sedan förra årets rapport om detta från Mental Disability Advocacy Centre.
Ett annat av mina ändringsförslag som godkändes – vilket gladde mig – gällde vikten av att på europeisk nivå bedriva fler forskningsprojekt om olika sjukdomstillstånd som drabbar EU-medborgare och, vilket kanske är ännu viktigare, av att all information sprids inom hela EU.
Jag hoppas att kommissionen nu ser över möjligheten att främja det informationsutbytet, i synnerhet om forskningen finansieras av EU, på områden som exempelvis åldersförändringar i gula fläcken, vilket är den vanligaste orsaken till synförlust hos äldre människor inom EU. Mycket bra arbete görs, men inget tydligt system har upprättats för att utbyta forskningsinformation. Jag har redan talat med kommissionen om möjligheten att publicera resultat på Internet, men jag är övertygad om att kommissionen kan komma med en del andra idéer.
Jag har på grund av tidsbegränsningen bara tagit upp ett par frågor som jag tycker är viktiga; Karin Jöns betänkande behandlar många andra områden. På ELDR-gruppens vägnar gratulerar jag henne till hennes arbete och råder kammaren att anta betänkandet. 
Talmannen.
   – Tack, fru Lynne. Jag är övertygad om att tjänsterna kommer att rätta till de fel ni påpekade. 
Schmid, Herman (GUE/NGL ).
   – Herr talman! På GUE/NGL-gruppens vägnar vill jag först säga att vi tycker att Karin Jöns betänkande är bra på många sätt. Framför allt välkomnar vi att det så tydligt klargör att sjukvård skall erbjudas nära patienterna i deras lokala miljö, eftersom familjerelationer, arbetskamrater och andra närstående betyder så mycket för vårdkvalitet och rehabilitering.
Just nu verkar det dock som om utvecklingen går åt rakt motsatt håll. Sjukvården skall bli en del av den inre marknaden. Just idag när vi har denna diskussion sitter rådet för konkurrensfrågor i Bryssel och diskuterar. Där kommer Frits Bolkestein att föreslå ett radikalt steg mot kommersialisering av vårdtjänster och andra tjänster. Grundprincipen skall vara att varje producent som är godkänd operatör i ett medlemsland fritt skall kunna etablera verksamhet i varje annat medlemsland.
Det kommer snabbt att bryta ned de offentliga sjukvårdssystemen och bana väg för en omfattande privatisering. I stället för patientnära vård i lokala miljöer kommer vi att få stora multinationella vårdbolag, läkemedelsindustrikoncerner och sjukförsäkringsbolag som blir de stora och mäktiga aktörerna på en marknad där det är stordrift och vinstintressen som styr verksamheten. Jag har till och med läst en rapport som handlar om hur man skall transportera runt sjuka människor, s.k. mobila patienter, på denna stora marknad.
Detta hotar patienternas rättigheter och vi i Europaparlamentet måste göra allt vi kan för att stoppa en sådan utveckling. Vi måste få kommissionen att stanna upp och ge oss mer tid till ansvarsfull behandling. Det finns många tjänster som kan fungera mycket väl på den inre marknaden, men det finns också tjänster – och sjukvård är en sådan – som har en annan karaktär och inte alls passar för marknadsprinciperna.
Det behövs ett gränsöverskridande samarbete också när det gäller sjukvårdstjänster. Det bör och kan dock utvecklas mellan medlemsstater och gränsregioner utifrån mer praktiska behov i stället för att utgå från den abstrakta principen för den inre marknadens organisation.
Om kommissionens offensiv när det gäller att inordna de tidigare offentliga tjänsteområdena under den inre marknadens principer fullföljs, kommer det folkliga motståndet mot EU-projektet i stort att växa till oanade höjder.
Vad gäller Karin Jöns betänkande måste kammaren avvisa punkt 23, som handlar om att sjukvården skall underordnas den inre marknadens principer. Om det inte sker kan åtminstone GUE/NGL-gruppen inte rösta ja till betänkandet i slutomröstningen. 
Blokland (EDD ).
   – Herr talman! Även jag vill framföra mina kondoleanser till offrens vänner och familjer, det spanska folket, den spanska regeringen och de spanska ledamöterna av denna kammare, och jag beklagar djupt denna brutala attack mot demokratin.
Förra veckan blev jag förvånad över den belgiske premiärministern Guy Verhofstadts uttalanden, som förklarade att familjer som vårdar gamla föräldrar i hemmet måste få större ekonomisk stimulans. Enligt honom skulle detta förslag tas upp till nationell debatt i Belgien.
För det mesta tycker jag att det är bra med nationella debatter, men i det här fallet kan man fråga sig om inte behovet av denna debatt helt enkelt är följden av att det är svårt att tala om åldrande. Med hjälp av flotta politiska förslag och valretorik försöker vi ta itu med problemen med de äldre i sjukvården. Detta kan dock inte dölja det faktum att vi står villrådiga inför denna fråga. När allt kommer omkring hoppas vi själva att vi kommer att kunna åldras med hälsan i behåll och så länge som möjligt slippa behöva bli beroende av vård, men det är något som vi inte kan styra själva.
Jag minns att vi diskuterade Mario Mantovanis betänkande här förra året, närmare bestämt den 14 januari. Vid det tillfället förklarade jag uttryckligen att diskussionen om äldrevård och hälso- och sjukvård inte får fastna i goda avsikter. Det måste löna sig för dem som arbetar i denna sektor. Utbyte av god praxis och behandlingsmetoder bör leda till bättre vård. Dessutom måste det klargöras att hälso- och sjukvård och äldreomsorg inte enbart skall ses ur ett ekonomiskt kostnadsperspektiv. Äldre människor och patienter är mer än en debetpost. Därför stöder jag det ändringsförslag som Jean Lambert har lagt fram om ändring av punkt 23.
Avsikten med den inre marknaden är inte att göra ekonomiska vinster på bekostnad av patienternas trångmål. Lika tillgång till vård i alla medlemsstater är önskvärt, men patientrörlighet förefaller mig inte önskvärd med tanke på de kostnader den medför. Enligt min mening skall punkt 37 inte strykas. Jag instämmer verkligen i slutsatsen att lagstiftningen om den inre marknaden inte enbart har positiva konsekvenser för hälso- och sjukvården.
Jag vill kort återgå till Guy Verhofstadts uttalanden. Det kan bli ännu värre. I min medlemsstat visade en TV-kanal nyligen en dramadokumentär om att fattiga holländska äldre togs emot i ett afrikanskt land där vården är effektivare eftersom lönerna i vårdsektorn är lägre. Många TV-tittare märkte inte förrän senare att det var skådespelare som agerade i programmet och ministern började till och med förbereda sig på att svara frågor i parlamentet – men det faktum att det bara var fiktion förminskar inte intrycket av att det finns ringa utrymme, om något alls, för frivillig vård av släktingar. Både de flotta politiska avsikterna och den gycklande satiren har ett budskap. Detta ger oss en tankeställare. 
Karas (PPE-DE ).
   – Herr talman, herr kommissionär, fru Jöns, mina damer och herrar! Med betänkandet av den 14 januari om tjänster av allmänt intresse klargjorde vi tydligt att social- och hälsopolitiska frågor är frågor av allmänt intresse. Den inre marknaden är inte den enda utgångspunkten för dagens debatt. Demografiska förändringar, som påverkar hela EU och vår kontinent, utgör den största utmaningen för vår politik – vare sig den handlar om arbetsmarknad, ekonomi, sociala frågor, sjukvård eller budget. Om vi vill bygga upp den inre marknaden, skapa rörlighet och flexibilitet och social trygghet, och samtidigt gemensamt ta itu med de stora utmaningar som vår politik för det civila samhället står inför, kan vi inte reducera dessa till en fråga om nationella gränser.
I min egenskap av ordförande för en österrikisk hjälporganisation ställs jag dagligen inför dessa utmaningar. Vi måste enligt min åsikt se över de funktioner inom den offentliga sektorn som är lagstadgade och överföra offentliga uppgifter som utförs av den icke lagreglerade sektorn till privata ideella tjänsteleverantörer på nationell, regional och lokal nivå. Vårdtagarna måste kunna välja var de vill vårdas om de skall kunna utnyttja sin självbestämmanderätt. Även när människor behöver vård, vill de flesta stanna i sina egna hem. De kan ofta vårdas bättre av mobila sjukvårdstjänster, som mer flexibelt anpassar sig till patientens faktiska behov, vilket också är ett mycket mer ekonomiskt sätt att utnyttja tillgängliga medel på. Detta kräver dock först och främst att kvaliteten på vårdtjänsterna regleras, inte bara på nationell nivå, utan även över gränserna, och en så långtgående standardisering som möjligt, åtminstone någon form av samordning. Dessutom krävs det att vårdutbildningarna i så stor utsträckning som möjligt anpassas till nationella standarder och samordnas i hela EU, att tjänsteleverantörer bedöms på ett öppet och objektivt sätt och att finansieringen tryggas genom långtidskontrakt.
De mobila sjukvårdstjänsterna och de stödtjänster som de är beroende av måste uppdateras och utökas. De måste integreras, med bättre samordning mellan vårdhem och mobila sjukvårdstjänster, och en övergripande och patientinriktad hantering av enskilda fall måste främjas. Avslutningsvis vill jag säga att det finns ett behov av att ge familjemedlemmar tillgång till ökade resurser och ökat stöd och hjälp. Såväl medlemsstaterna som EU måste skapa de rättsliga förutsättningar som krävs för att detta skall bli verklighet. 
Van den Burg (PSE ).
   – Herr talman! Även jag instämmer i de många gratulationerna till föredraganden. Hon har utarbetat ett utmärkt betänkande, med en relevant uppmaning till ökat EU-samarbete inom hälso- och sjukvård och äldreomsorg. Detta samarbete bör inte inskränkas till folkhälsoområdet, till de kvantitativa och förebyggande aspekterna, utan bör även omfatta en kostnadsmedveten och effektiv hantering av bestämmelserna och en förstärkning av den ekonomiska grunden för sjukvårdskostnader och kostnader som uppstår till följd av befolkningens åldrande. Generaldirektoratet för sociala frågor och sysselsättning bör spela en aktiv roll i detta.
Jag har huvudsakligen inriktat mig på aspekterna finansiering av och stöd till de nationella hälso- och sjukvårdssystemen, och har lagt fram ett antal ändringsförslag i den riktningen, som handlar om den inre marknaden, bland annat ett ändringsförslag om punkt 37 som PPE-DE-gruppen vill stryka, till min besvikelse. EG-domstolens domar i ärenden som rör den inre marknaden inverkar redan på de nationella hälso- och sjukvårdssystemen. Finansieringen av vården är inte längre en rent nationell fråga. Många av mina kolleger från olika medlemsstater här i parlamentet har svårt att förstå varför jag gör detta till en så viktig fråga. De fortsätter att betona att sjukvården måste skyddas från marknadskrafterna, att den är av allmänt intresse och följaktligen inte har något att göra med bestämmelserna om konkurrens och fri rörlighet. Jag skulle vilja säga dem – och i synnerhet Herman Schmid – att så inte har varit fallet på länge. Vi får inte blunda för att det finns privata kommersiella parter på marknaden för hälso- och sjukvårdstjänster, som driver sin verksamhet enligt fri marknadslogistik. Det är därför vi måste tillhandahålla en gedigen motvikt till marknadskrafterna.
I Nederländerna diskuteras för närvarande översynen av det offentliga sjukvårdskostnadssystemet, och man planerar att helt lägga över detta på privata sjukvårdsförsäkringsbolag. Jag ser detta som en riskabel strategi så länge det inte finns någon ram för detta. Jag har inget emot privata försäkringsbolag, vilket Othmar Karas kan intyga, men regeringen måste skapa tillräckliga förutsättningar för detta. Det får exempelvis inte vara möjligt att avvisa sjuka personer, personer med höga hälsorisker skall inte behöva betala högre premier, och försäkringsskyddet får inte heller vara dyrare för kvinnor eftersom de kan bli gravida.
Den nederländska regeringen tar ingen större hänsyn till det faktum att EU-avtalen om den inre marknaden skulle kunna omintetgöra dess planer. Om försäkringsbolagen i sinom tid anser sig vara alltför begränsade av regeringen, kan de vända sig till EG-domstolen och hänvisa till EU-bestämmelserna. Detta kommer att ske på bekostnad av de svagaste grupperna. De nationella regeringarna kommer då att lägga skulden på EU. Jag skulle vilja förhindra det, och det är därför vi måste försöka nå bättre samordning på EU-nivå.
En sista kommentar: jag är nöjd med Pedro Solbes Miras tillkännagivande att det snart kommer en rapport om de framsteg som har gjorts under högnivågruppens reflektionsprocess. Jag ser verkligen fram emot den. 
Caudron (GUE/NGL ).
   – Herr kommissionär, mina damer och herrar! Även jag vill börja med att gratulera min kollega Karin Jöns, till ett värdefullt betänkande av hög kvalitet. Det är ett mycket innehållsrikt betänkande. Hennes beskrivning av läget, problemen och vad som står på spel är särskilt ingående, och föredragandens analyser är fullkomligt relevanta.
Vi är mycket nöjda, särskilt på grund av att medlemsstaterna i betänkandet uppmanas att avlägsna ojämlikheter på hälso- och sjukvårdsområdet, särskilt de som har samband med socioekonomiska och köns- eller åldersrelaterade faktorer. Vi stöder kritiken mot att patienter måste bära en allt större andel av sjukvårdskostnaderna, vilket går ut över låginkomsttagarna. Vi stöder uppmaningen om att en detaljerad stadga om patienternas rättigheter skall utarbetas, avsedd att leda till ett högkvalitativt system som bygger på solidaritet på kort, medellång och lång sikt. I likhet med föredraganden begär vi att särskilda åtgärder vidtas för de nya medlemsstaterna; i de flesta av dem är situationen allvarligare än i EU-15. Avslutningsvis är jag, liksom ledamöterna av GUE/NGL-gruppen i utskottet för sysselsättning och sociala frågor, negativt inställd till all ytterligare privatisering av sjukvården.
Sammanfattningsvis vill jag säga ett par mycket enkla saker. När det gäller hälso- och sjukvården är det kanske nödvändigt att använda pengarna bättre genom att använda dem annorlunda i ett antal sektorer. Det förnekar jag inte. Det är bra att vi vill behandla och bota allvarliga sjukdomar som snabbt blir mer allmänt förekommande, i synnerhet cancer, att vi vill bli mycket bättre på att behandla så kallade sällsynta sjukdomar, att vi vill tillmötesgå de behov som uppstår när befolkningen i våra samhällen åldras, att vi vill ge patienterna bättre psykiskt och mänskligt stöd, och att vill bli bättre på att utveckla all offentligfinansierad forskning, däribland forskning om embryonala stamceller från överblivna mänskliga embryon, som väcker nya förhoppningar, i synnerhet vad gäller sambandet med sjukdomar som hör samman med åldrandet – men om vi skall kunna nå alla dessa mål krävs det ökade budgetmedel. Detta behov strider utan tvivel mot andra prioriteringar i medlemsstaterna och i EU, och framför allt mot de fasta monetära stabilitetskriterierna.
Slutligen vill jag fästa uppmärksamheten på det faktum att de fattiga i våra samhällen, som alltför ofta utestängs från vården, aldrig får glömmas bort. Vi får inte heller glömma bort de fattiga länderna i världen, som inte ens har ett minimum av hälso- och sjukvård och vars befolkningar till följd av detta har en mycket lägre medellivslängd än vi. Jag avslutar med en tanke, vars innebörd vi utan tvivel känner till, men som vi ändå måste ha kvar i minnet om vi skall kunna förverkliga den. Om jag minns rätt handlar det om att det är livskvaliteten som är det avgörande i sammanhanget, inte livslängden. 
Stihler (PSE ).
   – Herr talman! Jag vill tacka föredraganden. Betänkandet om hälso- och sjukvård och äldreomsorg kommer lägligt. Enligt folkräkningen 2001 är 18,61 procent av Skottlands befolkning över pensionsåldern och än mer intressant är att 19,54 procent – nästan 20 procent – av anhörigvårdarna också är över pensionsåldern. Den åldrande befolkningen ställer oss inför enorma utmaningar, inte bara i Skottland utan i hela EU. Därför är utbytet av bästa praxis mellan EU-länder så viktigt. 
Vi måste hitta enkla lösningar som riktar sig till enskilda individer. Äldre människor har ofta flera medicinska problem. Därför är det så viktigt att tillämpa ett holistiskt tillvägagångssätt som innefattar ett tvärvetenskapligt nätverk av läkare, sjuksköterskor, arbetsterapeuter, sjukgymnaster, tal- och språkterapeuter, dietister och socialarbetare tillsammans med personens familj. Trots att fler läkare utbildas i åldringsvård, som är ett växande intresseområde, behövs ändå större investeringar inom denna ökande specialisering.
För den äldre personen finns det andra frågor att ta ställning till. En vanlig missuppfattning är att en stor andel äldre människor bor på någon form av vårdhem. I själva verket bor många äldre människor hemma, med hjälp av familjen eller socialt stöd. Vid 91 års ålder är min gammelfaster Agnes en av dem. Ibland när en äldre patient är sjuk och ligger på sjukhus är det viktigaste för den personen att få komma hemma igen och att klara sig i hemmet. För somliga äldre patienter är det viktigare än behandlingen av själva sjukdomstillståndet.
I och med att människor lever längre och att en allt större del av befolkningen är över 65 år är det också anmärkningsvärt att många medicinska försök inte omfattar äldre patienter, även om man börjar ta itu med denna fråga. Vi har ett ansvar gentemot EU:s äldre befolkning. En vacker dag kommer även vi trots allt att tillhöra den äldre befolkningen, eftersom ingen av oss blir yngre. 
Figueiredo (GUE/NGL ).
   – Herr talman! Den ökade medellivslängden till följd av de vetenskapliga och sociala genombrotten under 1900-talet får inte ses som en börda för samhället under 2000-talet. De äldre har rätt till ett värdigt liv, tillgång till hälso- och sjukvård och andra vårdformer, oavsett social eller ekonomisk situation. Detta ifrågasätts nu i ett antal länder, till exempel i mitt land Portugal, på grund av en nyliberalism som försöker ta över på en mängd olika områden, däribland hälso- och sjukvårdsområdet, genom att prioritera konkurrens och konkurrenskraft, vilket leder till att tillhandahållandet av kvalitativ samhällsservice sätts på spel och ingen respekt visas för människor eller deras rättigheter.
Det faktum att majoriteten av de äldre i Europeiska unionen är kvinnor – över 63 procent av personerna i åldersgruppen 75–84 år och 72 procent av personerna i åldersgruppen över 85 år är kvinnor – innebär att de kommer att drabbas hårdast av problemen inom hälso- och sjukvården och långtidsvården, antingen som vårdare eller vårdtagare.
Det faktum att kvinnors löner och pensioner fortfarande inte är jämställda gör dem särskilt sårbara för följderna av nedrustningen av de offentliga hälso- och sjukvårdstjänsterna och bristerna inom äldreomsorgen. Det skall noteras att kvinnor utgör majoriteten av de 55 miljoner människor som riskerar att hamna i fattigdom i EU-15 och av de många miljoner människorna i anslutningsländerna. Därför är vi är så starkt kritiska mot att medlemsstaterna höjer den andel av sjukvårdskostnaderna som patienterna skall betala, både för förebyggande vård och behandlingar, mediciner och palliativ eller annan vård. Denna situation äventyrar principen om solidaritet i hälso- och sjukvårdssystemen och bidrar till den ökade sociala utslagningen i samhällets mindre gynnade grupper, som möter fler svårigheter när de skall få tillgång till lämplig hälso- och sjukvård av hög kvalitet.
Även om jag anser att betänkandet har positiva aspekter kan jag därför inte instämma i kravet på att upprätta en inre marknad för vårdtjänster och dito produkter, eftersom detta endast kommer att gagna privata organisationer, i synnerhet försäkringsbolag, och äventyra en högkvalitativ samhällsservice. Vad som krävs är ökade offentliga investeringar i vårdinrättningar och utrustning och i utbildning av de tekniker och specialister som behövs, bättre tillhandahållande av högkvalitativ äldreomsorg, särskilt när det gäller hälso- och sjukvårdstjänster, inrättande av hemvårdstjänster som garanterar att alla medborgare har tillgång till dessa tjänster i Europeiska unionens samtliga medlemsstater. Av dessa skäl har vi lagt fram våra ändringsförslag.
Vad som också krävs är att användarorganisationer, hälso- och sjukvårdssektorn och de anställda inom denna sektor i högre grad deltar i utarbetandet och genomförandet av åtgärder i syfte att garantera ökad demokrati i utförandet av dessa tjänster, som måste vara av hög kvalitet. 
Bushill-Matthews (PPE-DE ).
   – Herr talman! Detta är ett viktigt betänkande om ett viktigt ämne och jag gratulerar föredraganden till hennes sedvanliga grundlighet och engagemang.
Titeln är signifikativ: ”Hälso- och sjukvård och äldreomsorg: Stöd till de nationella strategierna för säkerställande av en hög nivå av social trygghet. ”Det ligger i allas intresse att ha en hög nivå av social trygghet och att lära av varandra genom utbytet av bästa praxis på europeisk nivå, men när allt kommer omkring är det de nationella strategierna som måste infria förväntningarna. I Förenade kungariket finns det definitivt mycket kvar att göra.
För två veckor sedan höll Age Concern England en viktig debatt i London under namnet ”Skapa möjligheter – arbetar Europa för äldre människor?”. Det var en ära att få sitta i panelen tillsammans med tre andra kolleger från denna kammare. Vi var överens på många punkter, särskilt om att dessa frågor måste prioriteras mer. Vi vill gärna tro att Förenade kungariket är ett rikt land, men en av fem pensionärer bor i låginkomsthushåll och inkomsten för dem över 75 år är ännu lägre. Kvinnliga pensionärer har det sämst ställt av alla: hela 25 procent av kvinnliga pensionärer i Förenade kungariket i dag lever i fattigdom. Deras behov av hälso- och sjukvård är proportionellt större och måste därför ombesörjas snabbare.
När antalet äldre människor ökar gör även behovet av bra hälso- och sjukvård och sjukvårdstjänster det. Jag hörde nyligen att det i Förenade kungariket finns omkring 40 000 färre lediga vårdhemsplatser i dag än för tio år sedan. Om detta stämmer är det ett faktum som inget land kan vara stolt över. Det påminner oss alla i varje land om att överdriven reglering, som mycket väl kan ha varit avsedd att skapa större social trygghet, ofta kan försämra det som den är tänkt att gynna. Det är en tankeställare för vårt utskott även när det gäller andra frågor.
Låt mig avslutningsvis protokollföra ett kort meddelande till kommissionär Anna Diamantopoulou, vars efterträdare just har tillkännagivits av den grekiska regeringen. Rollen som kommissionär för sysselsättning och socialpolitik är aldrig enkel, särskilt då den innebär att ha att göra med sådana besvärliga brittiska parlamentsledamöter som Stephen Hughes och jag själv. Hon har lämnat sitt ämbete utan att ha behövt tala om vem som har varit mest besvärlig, men jag är säker på att vi båda två, och förhoppningsvis vi alla i utskottet och kammaren, önskar henne lycka till med sitt nya liv på hemmaplan. Om alla kolleger samtycker vill jag be kommissionär Pedro Solbes att vidarebefordra det meddelandet. 
Meijer (GUE/NGL ).
   – Herr talman! Det förutsätts allmänt att EU:s hälso- och sjukvårdssystem bygger på principerna om solidaritet, rättvisa och allmängiltighet. Dessa principer innebär att alla sjuka eller vårdbehövande oavsett inkomst, förmögenhet och ålder skall garanteras god och högkvalitativ vård. I Europeiska unionens stadga för de grundläggande rättigheterna, vilken utarbetades 2000 och kommer att ingå i konstitutionen för EU, garanteras de äldre rätten att leva ett värdigt och oberoende liv och att var och en har skall ha rätt till tillgång till hälso- och sjukvård och medicinsk vård. I utkastet till fördrag står det också att en hög nivå av socialt skydd skall eftersträvas. Alla kan därför känna sig trygga, eftersom allt är reglerat i minsta detalj på pappret. I praktiken medför dock storskalig ekonomi att klagomålen ökar på grund av oacceptabelt långa ressträckor mellan hemmet och sjukhuset, långa väntetider för sjukhusvård, brist på vårdplatser inom äldreomsorgen, brist på läkare och vårdpersonal, minskat antal tillgängliga mediciner och behovet av att resa utomlands för att få vård.
För en del leder bristen på vård till en för tidig död och för andra leder den till en så dålig livskvalitet att de väljer att dö genom frivillig dödshjälp långt innan de nått döden på naturlig väg. Det finns självklart alla möjliga ursäkter för dessa missförhållanden. I genomsnitt tenderar människorna att leva längre, de får färre barn än förr, och dessa barn – män som kvinnor – är fullständigt uppfyllda av en alltmer tvingande skyldighet att arbeta. Det blir allt svårare att få hjälp från grannar och barn. Under dessa omständigheter är det oansvarigt att sänka skatter och premier med argumentet att vi behöver mindre. Eftersom detta ändå sker, ökar allmänhetens tvivel ifråga om priset för sjukvård, äldreomsorg och pensioner i ett åldrande samhälle. Dessutom ökar bristen på vårdpersonal, eftersom dessa personer i tider av ekonomisk tillväxt försvinner till produktionssektorer som under en tid är mer lönsamma och erbjuder högre löner. Så snart de förlorar sina arbeten till följd av en ekonomisk kris har de inte längre någon lämplig utbildning för att utföra ett effektivt vårdarbete. Sjukvårdspersonalen i länder med lägre levnadsstandard väljer att arbeta på annat håll, vilket förvärrar problemen i dessa länder. I ett kandidatland, Rumänien, är en stor andel av befolkningen inte längre försäkrad, så de är beroende av läkarnas välvilja. Om försäkringsskyddet och vården anförtros privata företag som hävdar att de går med vinst, trots att de tar ut lägre avgifter, kommer tillgängligheten, kvaliteten och den lika behandlingen att urholkas ytterligare. Europeiska unionen bör motverka denna utveckling i stället för att uppmuntra den. Om vi vill förverkliga alla de vackra föresatser som vi fäst på papper, kommer det att krävas ett gemensamt tillvägagångssätt i större skala än vad som är möjligt med hjälp av familjemedlemmars frivilliga arbete. I det fallet bör även de nödvändiga medlen göras tillgängliga, vilket innebär att en större andel av vår nationella inkomst bör användas till allmänna tjänster inom vårdsektorn. 
Pérez Álvarez (PPE-DE ).
   – Herr talman! Även jag vill gratulera föredraganden.
Vi lever i en värld som genomgår en process av åldrande. Vid ett första ögonkast kan detta påstående förefalla negativt, men det har också en positiv sida, nämligen att människor lever längre. Båda aspekterna bör övervägas objektivt. De äldres rätt att leva ett värdigt och oberoende liv och att delta i det sociala och kulturella livet är naturligtvis objektiv, och denna rätt garanteras i artikel 25 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna.
För övrigt ingår denna artikel i det tredje kapitlet, som har titeln ”Jämlikhet” – kanske som en utvidgning eller en specificering av principen om jämlikhet: i artikel 20 fastställs att ”alla människor är lika inför lagen”, samtidigt förklaras det i artikel 21 att all diskriminering, däribland diskriminering på grund av ålder, skall vara förbjuden – och inte i stadgans fjärde kapitel, med titeln ”Solidaritet”, som man logiskt skulle kunna anta; dock ingår i detta fjärde kapitel rätten till tillgång till förebyggande hälsovård och till medicinsk vård på de villkor som fastställs i nationell lagstiftning och praxis.
De tre stora mål som vi måste nå är naturligtvis följande: tillgänglighet för alla oavsett ekonomiska förhållanden, högkvalitativ hälso- och sjukvård och hållbara hälso- och sjukvårdssystem på lång sikt. I ett EU vars principer och mål innefattar fri rörlighet för personer, måste främjandet av modernisering och samordning ingå i de nationella strategierna, både för att förhindra eventuell social utslagning och för att främja en tillbakagång till ett samhälle som bygger på de äldres erfarenheter, lärdom och kunskap.
De mycket äldre, som en del av denna demografiska grupp benämns i betänkandet, är värda att tas under ytterligare övervägande, eftersom vården av dem kommer att kräva stora personalresurser, vilket blir en källa till sysselsättning som i alla händelser innebär att personalen i denna sektor, vårdsektorn, måste utbilda och specialisera sig.
Avslutningsvis vill jag säga att vi måste bli medvetna om problemen. Ökande medvetenhet inom samhället som helhet förhindrar ofta att problem uppstår i framtiden. Ett typiskt exempel på detta är byggnormer och undanröjandet av arkitektoniska gränser. 
Solbes Mira,
   . – Herr talman! För det första vill jag tacka alla talare för deras inlägg i debatten. De frågor som har tagits upp är oerhört intressanta, och vi kommer att beakta dem i så stor utsträckning som möjligt.
Jag har bara två kommentarer. För det första kommer tillämpningen av den öppna samordningsmetoden att ge oss ny dynamisk kraft, i synnerhet på hälso- sjukvårdsområdet. Spridandet av bästa praxis kommer naturligtvis att ge förutsättningar för ökad effektivitet, vilket otvivelaktigt blir till nytta för såväl de nationella hälso- och sjukvårdssystemen som användare och tjänsteleverantörer. Tillämpningen av den öppna samordningsmetoden kommer också att ge oss möjlighet att stärka de socialpolitiska aspekterna i Lissabonstrategin.
För det andra har jag noterat att vissa talare är bekymrade över det inbördes förhållandet mellan den inre marknaden och hälso- och sjukvårdsområdet. Trots detta anser jag att det råder ett brett samförstånd om de tre grundläggande målen: tillgänglighet, kvalitet och hållbarhet. Detta visar att tillvägagångssättet inte enbart är inriktat på den inre marknaden, utan att även tillhandahållande av lämpliga hälso- och sjukvårdstjänster är av grundläggande vikt.
Detta avspeglas också i det meddelande som kommissionen först antog. I meddelandet betonas behovet av att göra framsteg med den inre marknaden, men tonvikt läggs även på behovet av att tillhandahålla tjänster för alla patienter på lämpligt sätt, och naturligtvis på den offentliga finansiering som är nödvändig för tillhandahållandet av dessa tjänster. 
Talmannen.
   – Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag kl. 12.00. 

Swoboda (PSE ).
   – Herr talman! Även om vi alla är skakade av terroristdådet i Spanien, finns det en fråga som jag ber er att informera ledamöterna fullständigt om.
Enligt rapporter i media har det förekommit oegentligheter och bedrägerier i samband med undertecknandet av närvarolistorna. För att detta inte skall ställa alla parlamentsledamöter som undertecknar närvarolistorna ordentligt och korrekt i en ofördelaktig dager, ber jag presidiet att utreda detta grundligt – och även utreda de enskilda fallen – och informera alla ledamöter om vad som pågår. Det värsta tänkbara scenariot under valupptakten skulle vara – vilket nu påstås i media – att det visar sig att enskilda parlamentsledamöter regelbundet utnyttjar närvarolistorna för att stoppa pengar de inte har rätt till i egen ficka.
Jag ber att detta utreds fullständigt och att vi alla får fullständig och ärlig information.
Talmannen.
   – Jag vill inte ha någon diskussion om detta. Låt mig dock lugna kammaren med att vi bett kvestorerna att göra en fullständig undersökning. Deras upptäckter kommer att vara tillgängliga, öppna, och alla kommer att kunna ta del av undersökningens resultat.
För närvarande har vi inga bevis som styrker påståendena i tysk press. 
Karas (PPE-DE ).
   – Herr talman! Det enda jag ville säga som svar på det är att ordförandekonferensen, som sammanträdde denna morgon, redan diskuterar denna fråga och att parlamentet kommer att göra ett offentligt uttalande. Vi måste sätta stopp för att ryktesspridning ständigt undergräver parlamentets hårda arbete. Låt oss offentliggöra namnen. Om vi har namnen måste vi också vidta åtgärder mot de berörda personerna.
Talmannen.
   – Ni har helt rätt, herr Karas. Det är just därför som jag inte vill ha någon diskussion denna förmiddag. Alltihop är bara rykten och försök att skapa panik. 
Nassauer (PPE-DE ).
   – Herr talman! Ni har meddelat att dessa förehavanden kommer att undersökas. Jag vill också be om att tyska tidningsjournalisters hävdanden om att de har alla listor över sekreterarlöner som har utbetalats av parlamentet under 2002 i sin ägo skall beaktas i undersökningen.
Jag vill veta hur listorna för 2002 års sekreterarlöner kan hamna i händerna på journalister och vilka slutsatser ni drar av detta.
Talmannen.
   – Jag tänker inte dra några slutsatser just nu. En fullständig undersökning kommer att genomföras. 
Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är omröstningen.
 – Jag vet att Imelda Mary Read inte kommer att ställa upp till omval till kammaren. Hon har utarbetat många betänkanden om liknande ämnen under de senaste 15 åren. På kammarens vägnar vill jag tacka henne för allt det arbete som hon har utfört.
Collins (UEN ).
   – Herr talman! Jag skulle vilja föreslå ett muntligt ändringsförslag till ändringsförslag 22 som skulle innehålla orden ”förutom Nordsjön och Irländska sjön”. Jag har talat med föredraganden Philip Charles Bradbourn och han godkänner ändringsförslaget om kammaren gör det. 

Talmannen.
   – Låt mig välkomna en delegation från Uzbekistan till åhörarläktaren. De har deltagit i det första mötet i den gemensamma parlamentarikerkommittén EU–Uzbekistan i Strasbourg. Erkin Vakhidov är ordförande för delegationen.
Det gläder oss mycket att hälsa er välkomna hit.
Talmannen.
   – Omröstningen fortsätter.
Gillig (PSE ),
   – Herr talman! Detta betänkande har varit föremål för förhandlingar ända in i sista minuten, och jag vore därför tacksam om ni vill ta hänsyn till detta muntliga ändringsförslag som, i den form som jag kommer att läsa upp det för er, kanske kommer att underlätta antagandet av betänkandet i första behandlingen. Jag kommer att läsa upp ändringsförslaget för er, och jag uppmanar er att fråga kommissionens företrädare om hans inställning till detta ändringsförslag.
Här följer ordalydelsen av ändringsförslaget som det slutligen har förhandlats fram: ”Kommissionen bör uppmana de medlemsstater, i vilka vissa försäkrade personer riskerar att missgynnas, att ta fram bilaterala lösningar och att föreslå en övergångsperiod.” Detta ändringsförslag kan läggas till som ett skäl. 

Solbes Mira,
   . – Herr talman! Kommissionen godtar det muntliga ändringsförslag som har lagts fram. 

Oomen-Ruijten (PPE-DE ).
   – Herr talman! Ett muntligt ändringsförslag kommer att läggas fram om detta. Det lämnades in till parlamentets tjänsteavdelning i går, och det finns också med i omröstningslistan. 

Oomen-Ruijten (PPE-DE ).
   – Herr talman! Vi antog ett ändringsförslag från PSE-gruppen utanför texten. Vad Marie-Hélène Gillig gör här med hjälp av sina vänner är oacceptabelt. Vi lade fram ändringsförslaget i går kväll, vi hade själva enats om en kompromiss, och nu noterar jag att Marie-Hélène Gillig begär ordet. 
Talmannen.
   – Tyvärr, fru Oomen-Ruijten. Arbetsordningen är mycket tydlig: om 32 eller fler ledamöter motsätter sig ett muntligt tillägg kan det inte gå till omröstning.
(1)
Hernández Mollar (PPE-DE ).
   – Herr talman! Vi skall rösta om en resolution, i vilken vi i punkt 4 uttrycker vårt stöd för och vår solidaritet med terrorismens offer och deras anhöriga.
Samma dag som vi kräver att en europeisk dag skall inrättas för att hedra minnet av dessa offer har, genom en ödesdiger och förfärlig tillfällighet, den mordlystna terroristgruppen ETA på flera ställen i Madrid förorsakat en förkastlig massaker på över 138 människor och hundratals skadade.
I min roll som ordförande för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inre frågor, och även på gruppernas talesmäns vägnar, som har gett mig sitt stöd, vill jag lägga fram ett muntligt ändringsförslag till punkt 4 i denna resolution om datumet för den europeiska dagen; och ändra datumet från den 11 september till den 11 mars.
Ribeiro e Castro (UEN ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Jag börjar naturligtvis med att framföra mina kondoleanser till det spanska folket och särskilt till ledamöterna från Spanien, och försäkra dem om min solidaritet.
När det gäller frågan om att anta ett datum för en europeisk dag till minne av terrorismens offer, bör vi ha i minnet att det måste vara på ett datum som Europeiska unionen längre fram kan inrätta som en internationell årsdag, vilket är syftet med punkten.
Jag måste säga att jag stöder detta förslag, eftersom när vi öppnade sammanträdet kl. 10 i morse föregick Europaparlamentets talman Pat Cox med gott exempel för de av oss som var här och kunde hedra offren, och gav oss vägledning i denna fråga. Han gav tydligt uttryck för att detta inte bara är en attack mot Spaniens folk. Det är en attack mitt under en valkampanj, det är en direkt attack mot demokrati och frihet. Det är också den första attacken av denna omfattning mot en medlemsstat i Europeiska unionen. Jag anser följaktligen att ingen skulle förstå varför vi inte – eftersom vi av en ren tillfällighet måste rösta om detta i dag – väljer den 11 mars som en europeisk dag för att hedra nuvarande och framtida offer för terrorismen, och även tidigare offer.
Talmannen.
   – Jag föreslår att vi antar Jorge Salvador Hernández Mollars muntliga ändringsförslag.
Cappato (NI ).
   – Herr talman! Jag tror att det är bäst att vi funderar ett slag över denna så viktiga fråga. Trots all vår uppriktiga och djupt kända medkänsla inför den tragedi som har inträffat, och när det gäller inrättandet av en dag för att hedra terrorismens offer, är det en sak att uttryckligen koppla den 11 mars till den 11 september, men det är en annan sak att helt ersätta den 11 september med den 11 mars. Detta förefaller vara ett tämligen obetänksamt beslut, även när det gäller viljan att göra detta datum till en internationell årsdag. Händelserna den 11 september ledde till ett allmänt politiskt ramaskri i hela världen, och jag anser att det skulle vara farligt att i dag ersätta det datumet och följa det förhandenvarande terrorismläget: det skulle vara en tämligen obetänksam gest. Jag vet inte om vi kan skjuta upp detta beslut eller om vi symboliskt kan lägga till datumet den 11 mars till den 11 september. Att ersätta det senare tycker jag nog är ett riskfullt val. 
Talmannen.
   – Jag respekterar det sätt som ni har fört er talan på. Det är av förståeliga skäl mycket starka känslor här i dag. Det sista jag vill är att kammarens värdighet på något sätt smutsas ned av en diskussion om datum, när så många människor har lidit sådana enorma förluster i dag. Jag vill inte ha någon generaldebatt om det här. 
Terrón i Cusí (PSE ).
   – Herr talman! Jag har föreslagit att grupperna inte skall uttala sig. Jag anser att detta förslag är vettigt. Vi kan fundera på saken och arbeta vidare med den senare. Detta är den värsta terroristattacken hittills i Europeiska unionen. Vi har gott om tid. I dag kommer vi helt enkelt med ett förslag och en gest, som jag anser vara passande. Låt oss rösta om ändringsförslaget och inte förvandla något som var menat som en gest till en absurd och malplacerad diskussion.
Ribeiro e Castro (UEN ).
   – Herr talman! Som författare till detta resolutionsförslag ber jag kammaren om tålamod. Jag vill inte inleda något gräl, men när diskussionen nu har inletts vill jag klargöra några betänkligheter som har tagits upp här och som även jag själv, uppriktigt sagt, har hyst. Det var därför jag hänvisade till Europaparlamentets talmans uttalande vid öppnandet av dagens sammanträde. Jag anser att han är tillräckligt objektiv och oberoende för att vi skall kunna solidarisera oss med hans ord. För det andra, återigen som författare till resolutionsförslaget, vill jag påminna om att, även om den 11 september var det datum som vann flest röster i utskottets omröstning, var det inte alla i utskottet som röstade för det. Det är till vår fördel om det även råder större enighet i kammaren om valet av datum för årsdagen. Jag vädjar till kammaren att finna en gemensam grund, åtminstone om vårt resolutionsförslag. Därefter är det naturligtvis rådet som fattar beslutet. 
Talmannen.
   – Trots det som Marco Cappato sade – och jag respekterar det sätt som han framförde sin åsikt på – är det min förhoppning att kammaren accepterar att vi i dag gör en solidaritetsgest. Det är bara en rekommendation. Jag hoppas att vi kan gå vidare utifrån detta.
Nicholson of Winterbourne (ELDR ),
   . – Herr talman! Jag vill föreslå kammaren att vi delar upp omröstningen i två och att vi, enligt kammarens önskemål, stryker den första halvan av punkten och sedan röstar om den andra halvan. Jag tror att det skulle tillgodose alla ledamöters intressen. 
Leinen (PSE ).
   – Herr talman! Eftersom Baroness Nicholson har meddelat att den första meningen skall strykas, vill PSE-gruppen dra tillbaka ändringsförslag 2. 
Podestà (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag skulle föredra att behålla ändringsförslag 13. 
Talmannen.
   – Ändringsförslag 2 har strukits, men som vi just har hört gäller fortfarande ändringsförslag 13.
Manders (ELDR ).
   – Herr talman! I går kväll bad vi parlamentets tjänsteavdelningar att beakta ändringsförslag 12, som PSE-gruppen lade fram i ett försök att införa lika behandling, som ett tillägg. Vi motsätter oss inte lika behandling, bortsett från när den har företräde framför minskning av administrativa bördor för företag, eftersom dessa två helt saknar samband. Utan tvivel är detta ett knep för att stryka denna minskning från texten. Jag ser fram emot att höra om Bill Miller kommer att se detta som ett komplement. Om detta inte är möjligt, ser jag det som ett knep för att stryka minskningen av administrativa bördor för företag från texten, vilket den socialistiska gruppen, kanhända, inte vill ha med. 
Miller (PSE ),
   . – Herr talman! Jag ägnar mig inte åt att hjälpa liberalerna. Punkt 33 är dålig. Även om man gjorde det här tillägget skulle det inte förbättra punkten tillräckligt mycket för att den skall bli bra. Därför skulle jag hellre rösta mot punkt 33 och rösta om ändringsförslaget. 

 – Omröstningen är avslutad.
Oomen-Ruijten (PPE-DE ).
   – Herr talman! Vad vi just sett i omröstningen är ett exempel på antisocialt uppträdande från PSE-gruppens sida. Vi var tvungna att komma överens med PSE-gruppen om en rad punkter när det gällde att lägga fram muntliga ändringsförslag – det är mycket viktigt att notera att detta gjordes på grundval av ömsesidighet. Så snart deras ändringsförslag antogs, vilka inte innehöll några viktigare punkter, reste sig ledamöterna från den socialistiska gruppen för att gå. Vad jag vänder mig mot är personer som nollställer sig, vilket är vad föredraganden Marie-Hélène Gillig har gjort genom att vara fullständigt beredd att stödja saker som kommer att inverka ytterst negativt på gränsarbetare, trots att hon är den socialistiska gruppens talesman, och dessutom har den socialistiska gruppen följt hennes exempel. Jag är tacksam mot den liberala gruppen och D66-delegationen för det stöd de gav till detta muntliga ändringsförslag. Det gick inte att göra något mer, men vi kanske får en ny chans. Jag kan tillägga att det som gäller för den socialistiska gruppen även gäller för de gröna. Vi kommer att få ett nytt tillfälle när det gäller själva förordningen. Spelet är inte över ännu, men jag vill kritisera detta antisociala, dumma och fega beteende här inför er. Detta leder till att människor som inte förtjänar det blir svikna. 
Talmannen.
   – Tack så mycket, fru Oomen-Ruijten. Jag förmodar att ni inte är särskilt nöjd.

Figueiredo (GUE/NGL ),
   .– Enligt artikel 23 i anslutningsakten kan Europeiska unionen besluta om anpassningar av bestämmelserna i anslutningsakten om den gemensamma jordbrukspolitiken som ändringar i gemenskapslagstiftningen kan motivera. Med andra ord kan anslutningsfördragen, som har ratificerats av de tio länder som kommer att ansluta sig till Europeiska unionen den 1 maj 2004, ändras på jordbruksområdet av beslut som fattas av EU-15.
Resultatet av denna anpassning är att situationen på jordbruksområdet, vilken redan nu är diskriminerande mot de nya medlemsstaterna, förvärras för dem. Det skall noteras att direktstöd för jordbrukare i de nya medlemsstaterna redan skulle avvecklas gradvis, med början vid endast 25 procent av de nuvarande medlemsstaternas direktstöd under det första året. Nu skall de även underställas bestämmelserna om finansiell disciplin, vilket innebär att de kan drabbas av ytterligare nedskärningar av jordbruksstöden.
Dessutom kommer de nya direktstöden till energigrödor och nötter, vilka infördes i och med GJP-reformen, omfattas av samma gradvisa infasningsmekanism. Dessa länder kommer inte längre att ha möjlighet till partiella upphävanden när det gäller systemet med gårdsstöd, vilket medför att diskrimineringen ökas och redan har lett till protester från Tjeckien, Polen, Slovenien och Estland. Detta är bara ytterligare en …
Ribeiro e Castro (UEN ),
   .– Kommissionen har föreslagit ändringar av anslutningsakterna för de tio nya medlemsstaterna för att ta hänsyn till förra årets reformer av den gemensamma jordbrukspolitiken, särskilt införandet gårdsstödet. Som föredraganden har betonat tas i de nuvarande GJP-reformstexterna i själva verket ingen hänsyn till resultaten av anslutningsförhandlingarna eller själva utvidgningen. 
Det är väl känt att observatörsledamöterna är missnöjda med förslaget, eftersom jordbrukarna i deras medlemsstater först kommer att behandlas annorlunda genom att direkta stöd för vissa produkter endast kommer att betalas gradvis under tio år. Trots att observatörerna är missnöjda med ett stort antal frågor godkändes kommissionens förslag utan ändringar av föredraganden, och hans ståndpunkt antogs enhälligt av utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling. Beslutet återspeglar också det faktum att rådet redan har nått en överenskommelse i frågan. Jag röstade för betänkandet. 

Ribeiro e Castro (UEN ),
   .– Jag anser att jag måste stödja denna andrabehandlingsrekommendation, genom vilken ett förslag godkänns i syfte att ge gemenskapen ett giltigt instrument till skydd för intressena inom flygtrafiken, en viktig sektor i Europas ekonomi.
Den allvarliga snedvridningen av den internationella konkurrensen inom denna sektor, vilken delvis beror på att vissa medlemsstater ger sina egna flyglinjer omfattande subventioner, motiverar till fullo kommissionens initiativ till att ge gemenskapen ett reaktionsinstrument, vilket grundas på den modell som redan finns inom den privata sektorn. Om det kan bevisas att en viss subvention på ett otillbörligt sätt skadar gemenskapens civila flygindustri kommer det att bli möjligt att inleda en undersökning och på så sätt klargöra situationen, så att de berörda utländska företagen kan åläggas att betala ersättning.
De europeiska flyglinjernas tvivel på att detta instrument är effektivt, på grund av svårigheten att bevisa att företag från andra länder utanför gemenskapen använder sig av otillåtna metoder genom att sätta alltför låga biljettpriser, kommer helt att bero på kommissionens förmåga att tillämpa instrumentet. 

Ribeiro e Castro (UEN ),
   .– Jag stödde denna andrabehandlingsrekommendation, eftersom jag anser att James Nicholsons förslag var mycket balanserat genom att mycket få förslag om ändringar lades fram, vilket inte får hindra att detta viktiga ärende kan färdigbehandlas snabbt. 
Syftet med detta förslag till förordning om försäkringskrav för lufttrafikföretag och luftfartygsoperatörer är att återskapa en viss stabilitet för den europeiska försäkringsmarknaden för lufttrafik efter händelserna den 11 september 2001 i USA och kommissionens beslut att inte medge någon förlängning av avtalen om statsstödda försäkringar i Europeiska unionen.
De åtgärder som kommissionen föreslagit, det vill säga antagande av rättsliga bestämmelser som är bindande för lufttrafikoperatörer både i gemenskapen och i tredjeländer, och fastställande av minimikrav för försäkringar rörande ansvar för passagerare, bagage, varor, post och tredje part, kommer att stärkas genom föredragandens positiva bidrag. 

Ribeiro e Castro (UEN ),
   .– Som jag sade vid omröstningen under första behandlingen välkomnar jag kommissionens förslag och föredragandens utmärkta arbete.
Elektronisk kommunikation mellan nationella myndigheter samt mellan nationella myndigheter och EU-institutionerna är mycket viktigt på två nivåer. På operativ nivå är de en betydelsefull informationskälla och källa till samarbete mellan nationella, lokala och regionala aktörer inom offentlig förvaltning, vilket därmed leder till större effektivitet. När det gäller att garantera medborgarnas rättigheter underlättar den elektroniska kommunikationen förbindelserna med de nationella myndigheterna och gemenskapens organ samt bidrar till större öppenhet. 
Nu när rådet enhälligt har antagit den gemensamma ståndpunkten (inbegripet de ändringar som parlamentet föreslog vid första behandlingen), hoppas jag att de goda resultat som uppnåtts genom IDA-programmet (datautbyte mellan förvaltningar), såsom kommissionen föreslår, kommer att garantera en fortsättning av det föregående programmet (IDA II), hädanefter kallat IDABC – driftskompatibla alleuropeiska e-förvaltningstjänster för offentliga förvaltningar, företag och medborgare.
Slutligen måste jag betona vikten av att verkligen utvidga fördelarna med informationsutbytet till företagen och medborgarna, och att därmed uppfylla både målen i Lissabonstrategin och handlingsplanen Europe 2005, vilken godkändes vid Europeiska rådet i Sevilla i juni 2002. 

Alyssandrakis (GUE/NGL ),
   .– Den sociala och ekonomiska utvecklingen kräver att viktiga arbeten för att förbättra infrastrukturen slutförs. Kommissionens program för transeuropeiska nät uppfyller dock inte det verkliga behovet av utbyggnad för arbetstagarna och gräsrötterna, behovet av att förbättra deras levnadsstandard eller behovet för människor att lättare kunna kommunicera med varandra. Programmet binder däremot upp viktiga nationella resurser, i vissa länder nästan alla offentliga investeringar, genom arbeten som valts ut av stora företag utifrån deras behov som enda kriterium: att öka företagens lönsamhet och befästa deras ställning.
Sektorer och arbeten som garanterar bidrag från och användning av privat kapital prioriteras, medan infrastrukturen bör tillhöra folket och utformas för dess behov. Det finns sålunda arbeten som inte kan kopplas till produktiv verksamhet, arbeten som skadar miljön och arbeten som ger lite eller ingenting alls tillbaka till lokalsamhället.
Vi är motståndare till alla bidrag från privat kapital, särskilt genomförande av arbeten med hjälp av privat kapital. Vi anser att arbetstagarna måste kräva att arbeten inom infrastruktur genomförs av den offentliga sektorn, att prioriteringarna av dessa skall definieras och kräver helt offentliga investeringar med bidrag från gemenskapen. 
Borghezio (NI ),
   .– Frågan om förbättrade kommunikationsmedel är en strategisk faktor för utvecklingen av ”Padaniens” ekonomi. Av detta skäl röstade Lega Nord för järnvägsförbindelsen genom ”Padanien” och Korridor 5 som skulle sätta ”Padanien” i centrum för sträckan mellan Lissabon och Ukraina. 
Di Lello Finuoli (GUE/NGL ),
   .– Omröstningen i parlamentet om de transeuropeiska transportnäten (TEN) har lyckligtvis återinfört skyldigheten att respektera gemenskapsdirektiven på följande områden: strategiska miljökonsekvensbedömningar, samråd med boende, inrättande av bevarandeområden och skyddade bosättningar. Detta är en skyldighet som ignorerades i de ursprungliga förslagen från utskottet och kommissionen.
Bron över Messinasundet, ett tillägg till den nord-sydliga järnvägslinjen – som endast föreslagits av den italienska regeringen, men som inte varit föremål för någon miljökonsekvensbedömning, vilket den före detta kommissionsledamoten Karel Van Miert medgav för Europaparlamentets ledamöter – har tagits bort från förteckningen över projekt av europeiskt intresse. Detta var verkligen ett ohållbart projekt på vilket 80 miljoner euro redan slösats bort genom utarbetande av ofullständiga undersökningar om effekterna av mer än 60 km väg och järnväg i ett starkt urbaniserat område. Landskapen i Costa Viola och Messina-området skulle bli ödelagda, och turismtillgångarna och stadsbebyggelsen skulle bli förstörda. 
Efter förslag från Gruppen Europeiska enade vänstern/Nordisk grön vänster, Gruppen de gröna/Europeiska fria alliansen och Europeiska socialdemokratiska partiets grupp kommer detta projekt, vilket kom till på grund av den italienske premiärministerns storhetsvansinne och bristande respekt för miljön, som tur är inte i onödan tömma gemenskapens fonder. Strid måste också tas för att se till att detta projekt även tas bort från förteckningen över italienska arbeten som fastställs i lagen om målsättningar, och att medel i stället anslås till sysselsättning och utveckling i södra Italien.
Gobbo (NI ),
   .– Problemet med att förbättra kommunikationsmedlen, både vägar och järnvägsförbindelser, är en strategisk beståndsdel i Europas ekonomiska utveckling. I detta sammanhang är genomförandet av Korridor 5 och järnvägsförbindelsen genom ”Padanien” för höghastighetståg ett svar på att detta behövs mer än någonsin och det är till stor nytta för problemet med trafikstockningar och ineffektiva offentliga och privata transporter i Venetien. Denna ineffektivitet beror på att myndigheterna i Rom i åratal har visat bristande intresse för en balanserad utveckling i vår region Venetien och i nordöstra Italien i allmänhet. 
Berlusconis regering, som av Lega Nord uppmuntrats att vidta åtgärder i denna fråga, har med all rätt vidtagit åtgärder i Europa för att få klartecken och nödvändiga ekonomiska resurser för att bygga ut Korridor 5. Detta kommer att placera ”Padanien” i centrum för en ekonomisk och kommersiell förbindelse som sträcker sig mellan Lissabon och Ukraina. Det blir i synnerhet möjligt att främja och utveckla utrikeshandeln på marknaderna i öster.
Allt detta inverkar negativt på alternativa projekt som fastslog att Korridor 5 skulle gå på andra sidan Alperna, vilket skulle medföra att våra regioner och företag skulle utestängas från marknaderna i öster.
Marques (PPE-DE ),
   .– Jag gratulerar Philip Charles Bradbourn till det betänkande, vilket jag stöder, som han lagt fram för oss. Detta arbete visar på stora tekniska kunskaper om ett ämne av stor betydelse: utbyggnaden av verkliga transeuropeiska transportnät i samband med utvidgningen. Jag skulle dock vilja betona följande:
– Att ta bort klassificeringen av projekt av gemenskapsintresse borde vara en uppgift för rådet och parlamentet.
– Förteckningen över prioriterade projekt i bilaga III måste godtas utan ändringar.
– Det är viktigt att utveckla ”motorvägar till sjöss”. Sådana är nödvändiga för att ta bort trängseln i det transeuropeiska transportnätet och få till stånd en verklig förändring i detta nät. 
Ribeiro (GUE/NGL ),
   .– Den fråga som tagits upp i Portugal såväl som i andra länder gäller höghastighetsförbindelser som är integrerade och sammanhängande med det övriga järnvägsnätet. Ett sammanhängande nät bildas som befolkningen har tillgång till och förbindelser med landets regioner och andra länder garanteras. Detta bidrar till ekonomisk, social och territoriell sammanhållning. Det är därför viktigt att samtidigt med utbyggnaden av höghastighetstågförbindelserna avsluta arbeten med att modernisera det nationella nätet, såsom avsevärt ökade hastigheter, nya signalsystem, elektrifiering, dubbla spår på sträckor med stor trängsel, automatiska kontrollsystem, omfattande förbättringar av stationers kvalitet och funktion, samt inköp av fordonsenheter som kan anpassas till olika spårvidder.
I kommissionens förslag fortsätter kommunikationen om investeringar i nät och kunskaper i syfte att öka tillväxten och sysselsättningen. I Portugal görs investeringar i höghastighetstågförbindelser, vilka nu ingår i snabbstartspaketet, men samtidigt förbereds nedskärningar för Bombadier, ett högspecialiserat nationellt företag som är redo för denna utmaning.
Många höghastighetstågprojekt som rådet tagit med i detta paket är avsedda att slutföras ungefär vid den tidpunkt som kommissionen föreslagit för avreglering av de internationella passagerartransporterna. Det vore egendomligt om detta inte är ett exempel på motsägelser. Den situation som råder är alltid den som är minst användbar för befolkningen, och det är alltid till nackdel för de offentliga tjänsterna.
I denna röstförklaring vill jag starkt betona att projekt och åtgärder måste utvärderas med utgångspunkt från den nödvändiga kopplingen mellan den nationella politiken och de transeuropeiska näten. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
   .– Jag stödde detta betänkande om gemenskapens riktlinjer för utbyggnad av det transeuropeiska transportnätet. Detta är verkligen en strategi som kommer att ha stor betydelse för Europa, både när det gäller tillväxt och sysselsättning, och som borde innebära stora framsteg för Europas ekonomi.
Jag ställer mig bakom det ansvariga parlamentsutskottets ståndpunkt som stöder grunddragen i kommissionens strategi, men som föreslår betydande ändringar beträffande Europaparlamentets delaktighet, särskilt när det gäller utvärdering av projekten över tiden, vilket också innebär möjlighet att avskaffa klassificeringen ”projekt av europeisk intresse” och att utse en europeisk samordnare för ett gränsöverskridande projekt. Jag anser också att förslaget om att kommissionen inom ett år bör lägga fram projekt för så kallade motorvägar till sjöss är mycket lämpligt.
Mot bakgrund av att många tvivel nyligen har uppkommit rörande meddelandet om snabbstartprogrammet, i vilket prioriterade projekt förtecknas som kan genomföras i snabbare takt, intar utskottet för regionalpolitik, transporter och turism en försiktig hållning och framhåller att detta meddelande inte är bindande. 

Ribeiro e Castro (UEN ),
   .– Jag stöder detta betänkande som rör godkännande av förslaget att undanta de delar av flygplatserna som endast är avsedda för små flygplan från tillämpningen av förordning (EG) nr 2320/2002.
Denna förordning som trädde i kraft i januari 2003 antogs till följd av de fruktansvärda händelserna den 11 september 2001 och avsikten var att anta bestämmelser om ökade säkerhetsåtgärder, särskilt på flygplatser.
Ändringen gäller särskilt flygfält för små flygplan och fritidsflyg som ligger intill flygplatser och grundas på att det är ineffektivt och kostsamt att tillämpa samma säkerhetsbestämmelser för dessa områden som för flygplatser.
I de fall då små flygplan använder anläggningar som är en del av en flygplats föreslår kommissionen att det införs ”avgränsade områden” som är avskiljda från de andra områdena. 
Jag röstade för betänkandet. 

De Rossa (PSE ),
   .– Jag stöder detta betänkande till fullo och välkomnar parlamentets antagande av det. Antagandet av betänkandet är avgörande för att den allmänna översynen och förenklingen av förordning (EEG) nr 1408/71 skall kunna godkännas, vilket borde ha gjorts för länge sedan. Jag stöder föredraganden, som har arbetat hårt med att avsluta frågan på ett positivt sätt i första behandlingen i syfte att främja samordningen av systemen för social trygghet.
Det är viktigt att vi fortsätter att öka insynen och tydligheten och stärka medborgarnas rättsliga skydd. Det är särskilt viktigt att vi fortsätter att undanröja hinder för arbetstagares rörlighet inom unionen. Stor rörlighet är ett måste om vi någonsin skall uppnå Lissabonmålen. 
Marques (PPE-DE ),
   .– Jag gratulerar Marie-Hélène Gillig till hennes enkla, men effektiva betänkande om förslaget till Europaparlamentets och rådets förordning om ändring av förordning (EEG) nr 1408/71 om tillämpningen av systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjemedlemmar flyttar inom gemenskapen, samt av förordning (EEG) nr 574/72 om tillämpning av förordning (EEG) nr 1408/71. Jag stöder betänkandet mot bakgrund av att medborgarna behöver system för social trygghet som är bättre samordnade mellan medlemsstaterna. Detta är ett försök att undanröja de återstående hindren för arbetstagarnas rörlighet inom EU. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
   .– Marie-Hélène Gilligs betänkande handlar om det årliga förslaget om ändring av förordning (EEG) nr 1408/71 och förordning (EEG) nr 574/72 för att ta hänsyn till utvecklingen av de nationella systemen för social trygghet, att införliva ändringar i den nationella lagstiftningen och beakta EG-domstolens rättspraxis. Avsikten med kommissionens aktuella förslag är i huvudsak att uppdatera delar av förordning (EEG) nr 1408/71 beträffande särskilda icke avgiftsfinansierade kontantförmåner, med anledning av ett antal av EG-domstolens domar. Domstolen anser att dessa undantag från principen om att sociala trygghetsförmåner kan exporteras skall tolkas strikt.
Vi måste i detta sammanhang betona vikten av att på ett ytterst tekniskt område garantera att medlemsstaternas nationella lagstiftning överensstämmer med området för socialt skydd och hålla i minnet att det slutliga syftet med önskad samordning av systemen är att garantera en dubbel dimension: social trygghet och socialt bistånd i hela EU. Detta blir allt mer betydelsefullt i fall som rör funktionshindrade eller personer i behov av särskilt stöd, och det är dessa grupper som tas upp i de ändringsförslag vi nu behandlar. Begreppen verklig sammanhållning och social integration gör detta nödvändigt. Av det skälet har jag röstat för betänkandet. 

Esclopé (EDD ),
   – Detta betänkande läggs åter fram för oss efter att ha hänvisats till ett parlamentsutskott. Detta visar hur olämpligt kommissionens förslag är. Ledamöterna inom rörelsen Jakt, fiske, natur och traditioner i Gruppen för demokratiernas och mångfaldens Europa håller fast vid sin ursprungliga ståndpunkt beträffande postsektorn. Mot bakgrund av de särskilda egenskaperna hos denna sektor – särskilt i Frankrike, med tanke på den roll sektorn spelar för att främja social och territoriell sammanhållning – är vi motståndare till alla former av avreglering inom gemenskapen. De ändringsförslag som läggs fram här är mindre dåliga på så sätt att de ger utrymme för en viss anpassning när det gäller beskattning av posttjänster.
Av detta skäl stöder vi inte den logik som består i att ta bort undantaget från mervärdesskatt, eftersom vi inte kan vara säkra på hur de framtida förhållandena kommer att se ut, särskilt vad gäller höjda räntor, breddad mervärdesskattebas och skadliga konsekvenser för konsumenterna. Vi vill därför förkasta kommissionens förslag, men i motsats till föredraganden stöder vi fortfarande inte gemenskapens inre marknad för posttjänster. 
Figueiredo (GUE/NGL ),
   .– Avsikten med detta förslag från kommissionen är att ta bort det undantag från mervärdesskatt som beviljas offentliga postföretag. Antagande av detta förslag skulle inte endast påverka företagen själva, utan också konsumenterna, och skulle i synnerhet leda till högre priser för de tjänster som tillhandahålls. Förslaget bör även ses mot bakgrund av den pågående avregleringen av posttjänster som genomförs på gemenskapsnivå och hänger samman med inrättandet av ett gemensamt system för mervärdesskatt. Det bör erinras om att kommissionen har insisterat på att behålla förslaget, trots att parlamentet förkastade förslaget till direktiv den 18 december 2003. 
Föredraganden lade fram ett antal kompromissändringsförslag till direktivet, men även om de syftade till att mildra konsekvenserna av direktivet var avsikten med dem att se till att förslaget antogs utan att ifrågasätta logiken i systemet för mervärdesskatt eller direktivet om avreglering. 
Meijer (GUE/NGL ),
   .– Vid första behandlingen den 15 december 2003, då jag var föredragande för detta betänkande, kom jag fram till att privatisering av posttjänster hade stora nackdelar vad gäller kvalitet, punktlighet, priserna på de avgifter som tas ut av konsumenterna och arbetsvillkoren för personalen. Nu finns det dessutom ytterligare nackdelar i och med att de som postar brev måste betala ännu en skatt. Jag är därför glad att majoriteten av parlamentet delade min oro och förkastade betänkandet. Sorgligt nog har det franska postföretaget äventyrat det tidigare goda resultatet genom att utöva påtryckningar på den franska vänstern. La Posteanser att det tjänar deras intressen att välkomna skatten, vilken företaget kommer att kunna kräva tillbaka från staten. Till min förvåning försvarade min kollega Philippe Herzog denna ståndpunkt i går eftermiddag, och i dag har de franska ledamöterna i Europeiska socialdemokratiska partiets grupp förhindrat att betänkandet förkastas igen. I morgon kommer min grupp, trots den särskilda situationen i ett visst land, att hålla fast vid det ursprungliga beslutet att förkasta betänkandet, något som jag förordade. Men skadan har redan skett. Återigen har Europas medborgare fått en skatt som inte är relaterad till deras inkomst eller förmögenhet. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
   .– Efter det att parlamentet den 16 december 2003 förkastade kommissionens förslag om att ta bort undantaget för mervärdesskatt för offentliga posttjänster drog inte kommissionen tillbaka sitt förslag. Betänkandet återförvisades till det ansvariga utskottet i enlighet med arbetsordningen och det är detta nya betänkande som lades fram inför dagens omröstning.
Låt oss komma ihåg att avsikten med kommissionens förslag är att ta bort undantaget för mervärdesskatt för offentliga postföretag för att skapa lika villkor för de tjänster som tillhandahålls av privata konkurrenter vilka omfattas av full mervärdesskatt. Kommissionen föreslår därför att den normala mervärdesskattesatsen skall tillämpas på all post som väger mer än 2 kg och att låta medlemsstaterna själva besluta om en lägre skattesats skall tillämpas på post som väger mindre än 2 kg. Föredraganden föreslår dock att man denna gång skall beakta de invändningar som ledde till att betänkandet ursprungligen förkastades, och föreslår att viktgränsen för den reducerade skattesatsen höjs från 2 kg till 10 kg för normal post och att direktivets ikraftträdande skjuts upp till 2007. 
Jag anser att förslaget är en avsevärd förbättring av det tidigare förslaget och jag gav det därför min röst. 

Caudron (GUE/NGL ),
   – Jag röstade för detta avtal, vilket jag också gjorde beträffande det föregående avtalet. Jag röstade för, inte för att jag stöder Ariel Sharons regering, utan för att ett sådant avtal enligt min åsikt skulle främja freden genom att hjälpa de krafter för fred som i stor omfattning finns inom vetenskapsvärlden.
Jag är dessutom säker på att allt som främjar intelligens besegrar fundamentalism och därmed våldet. 
Jag skulle denna torsdag den 11 mars 2004 vilja tillägga att den förskräckliga attacken i Madrid som chockar Europa borde medföra att vi bättre ”förstår” den allmänna inställningen bland Israels civila befolkning som lever under ständiga hot och är offer för blodiga terroristattacker. 
De Rossa (PSE ),
   .– Jag vill föra till protokollet att jag är emot betänkandet. Det är fullständigt olämpligt att EU inleder denna typ av samarbete med Israel så länge den staten fortsätter att helt ignorera internationell rätt och kränka det palestinska folkets mänskliga rättigheter.
Jag besökte nyligen den så kallade säkerhetsmuren och såg med fasa hur palestinierna stängs in i enklaver. Deras möjlighet att lämna dessa enklaver bestäms helt av de israeliska säkerhetsstyrkorna.
Jag fördömer utan förbehåll de grymheter som begås av båda sidor i konflikten. Palestinsk frihet uppnås inte genom att mörda civila – terrorism utplånar friheten. Israelisk säkerhet uppnås inte genom att bygga en ”apartheidmur”, vilket har mer med Ariel Sharons mångåriga planer på att annektera palestinskt territorium än med frihet att göra.
Parlamentet bör förkasta kommissionens förslag till rådets beslut och ingåendet av avtalet i protest mot Israels förakt för världsopinionen och internationell rätt och landets underlåtenhet att arbeta konstruktivt tillsammans med valda palestinska ledare för att skapa fred i området. 
Figueiredo (GUE/NGL ),
   .– Hur skall vi se på detta förslag när vi ställs inför den israeliska regeringens kolonialistiska och aggressiva behandling av det palestinska folket? Hur skall vi se på detta förslag när den israeliska armén har genomfört ytterligare attacker som har dödat mängder av människor, inklusive barn? Hur skall vi se på detta förslag när de israeliska myndigheterna fortsätter att bygga en illegal och oacceptabel mur som syftar till ockupation och apartheid? Hur skall vi se på detta avtal när vi hör vittnesmål från palestinier som har förvägrats de mest grundläggande rättigheterna som fred, säkerhet, livsmedel, hälsa, utbildning, bostäder, sysselsättning, fri rörlighet, de mest grundläggande livsvillkoren, värdighet samt en oberoende och suverän stat? Hur skall vi se på detta avtal när vi hör vittnesmål från israeler som strider i sitt eget land för fred och mot regerings politik, varav många riskerar fängelse för att ha vägrat att tjäna i den ockuperande israeliska armén? Hur skall vi se på detta förslag när EU intar en oacceptabel ställning och hävdar att EU är opartiskt samtidigt som man insisterar på att jämställa angriparen med offret, ockupationsstyrkan med dem som är offer för ockupationen, den israeliska armén med det palestinska folket? Hur skall vi se på detta förslag när den israeliska armén har förstört praktiskt taget all palestinsk infrastruktur, varav en stor del har byggts med hjälp av finansiering från EU? 
Ribeiro e Castro (UEN ),
   .– I Godelieve Quisthoudt-Rowohlsbetänkande föreslås att vi skall godkänna rådets beslut och ingå ett avtal om vetenskapligt och tekniskt samarbete, särskilt om forskning på områdena för bioteknik, optoelektronik, medicinsk forskning och rymdfärder, informationsteknik, telekommunikation och mjukvaruutveckling.
Från forskningspolitisk synpunkt instämmer jag i föredragandens uttalande att ”det finns inget som talar mot en förlängning av avtalet” och det finns fördelar med att behålla de ekonomiska och politiska förbindelserna med Israel, vilket skulle göra det möjligt för Europeiska unionen att ha en effektiv roll i regionen. Avtalet har också hälsats varmt välkommet från vetenskapsvärlden som ser klara fördelar med att fortsätta samarbetet.
För att återgå till den grundläggande politiska frågan skulle detta konstruktiva partnerskap kunna underlätta dialogen mellan de parter som är i konflikt med varandra eller att inleda en ny dialog mellan dem i förhoppning om att palestinska forskare och institutioner också kommer att kunna samarbeta med de israeliska institutionerna och EU-institutionerna. Vi måste också komma ihåg att de som åtar sig att bygga upp något kommer att finna det svårt att stödja förstörelse. Jag röstade för förslaget. 

Alyssandrakis (GUE/NGL ),
   . – Panik har brutit ut i Bryssel på grund av att det mål som EU fastställde i Lissabon för fyra år sedan om att EU skulle bli världens mest konkurrenskraftiga ekonomi – till förmån för sina monopol – är mycket långt ifrån att uppnås. Man har efterlyst att rådet, som skall mötas den 25 och 26 mars, skall vidta fler åtgärder mot gräsrötterna för att återta mark som förlorats på grund av reaktioner bland gräsrötterna och demonstrationer.
Kommissionens förslag är i sin helhet och för varje land avslöjande. Vårt land anklagas till exempel för att ännu inte ha satt äldre människor i arbete, inte ha genomfört långtgående ändringar av pensionssystemet, inte ha minskat arbetsgivaravgifterna, inte ha gjort anställningsavtal tillräckligt flexibla, inte på lämpligt sätt ha främjat deltidsanställningar och för att inte ha genomfört privatiseringar. Även det nationella kollektivavtalet om sysselsättning har kritiserats, eftersom det hindrar arbetsgivare som skulle föredra lokala eller individuella anställningsavtal.
Den grekiska regeringen och andra regeringar måste bemöta dessa provocerande krav och vi betvivlar inte att de är villiga att göra detta, på samma sätt som de har gjort så många år. Men motpolen finns också, arbetstagar- och gräsrotsrörelserna i allmänhet, vilka har makten att tillintetgöra dessa planer genom att samlas och kämpa. 
Berthu (NI ),
   – I Europaparlamentets resolution om den konstitutionella processen och förberedelserna inför Europeiska rådet den 25 till den 26 mars 2004 används den vanliga utpressningsmetod som vi har sett inför varje fördrag, då det hävdas att om ett avtal inte uppnås har det skadliga effekter både på integrationen och utvidgningen och skulle leda till en ”förödande förlust av solidaritet och legitimitet”.
Vi anser däremot att allting är att föredra framför ett dåligt avtal som skulle binda våra händer för en lång tid framöver. Måste vi framhålla våra varningar om Amsterdamfördraget, som i synnerhet överförde grundläggande behörighet till gemenskapen i frågor rörande invandring och ökad makt till kommissionen? Måste vi framhålla våra varningar om Nicefördraget som syftade till att ta bort Frankrikes andra kommissionsledamot och minska vår representation i Europaparlamentet från 87 ledamöter till 78 (och snart till 72) medan Tyskland får behålla sina 99 ledamöter?
Våra regeringar har aldrig beaktat några av dessa varningar. Det har inte så många andra heller. Nu känner sig alla desperat inlåsta i processer som leder till att Frankrike försvagas.
Det aktuella förslaget till en konstitution för Europa är olämpligt, vilket jag återigen förklarade i mitt uttalande i går i samband med debatten om utvidgningen. Om vi skulle godkänna det skulle vi snart ångra att vi gjorde det. 
Figueiredo (GUE/NGL ),
   .– Sedan december förra året har de tongivande krafterna i parlamentet – på högersidan (inklusive PSD-gruppen) och socialdemokraterna, PES-gruppen inräknad – arbetat för högtryck för införandet av den så (opå)kallade Konstitutionen för Europa, om möjligt före den 1 maj. Vi bevittnar det ena initiativet efter det andra från parlamentariker som brinner av iver.
Vi har det förslag som förespråkas av Giscard D’Estaing – en av dem som står fadder för den så kallade konstitutionen – om att Europaparlamentet symboliskt skall anta utkastet till konstitution som ett mediejippo och det synnerligen absurda förslaget att Europaparlamentet skall utöva utpressning mot rådet genom att vägra att godkänna nästa ordförande för kommissionen. Scenarier skapas enligt vilka det leder till katastrof om ”konstitutionen” inte antas, kanske med tanke på de intressen som finns hos unionens arbetsgivare. Jag kan inte förbigå PSE-gruppens ordförande, Barón Crespo, som förutser en seger för spanska socialistpartiet i det spanska valet den 14 mars, vilket skulle betyda att vi får en regering med andra utgångspunkter i detta land. Dessutom har förhandlingarna i rådet ökat kraftigt, där ett förslag har lagts fram, uppenbarligen av Tyskland, om att inte längre göra det omöjligt att nå en överenskommelse i frågan om ”vem som bestämmer” – är det bara tre länder eller några till?
Hela denna fråga och alla som är inblandade i den befinner sig långt från de verkliga intressen och behov som finns hos arbetarna och medborgarna i de olika länder som Europeiska unionen består av. 

Berthu (NI ),
   – Den resolution som Europaparlamentet just har antagit på området med frihet, säkerhet och rättvisa når utan tvivel samma höjder i fråga om brist på ansvarstagande som detta parlament har vant oss vid när det gäller invandringsfrågor.
När det till exempel gäller asyl uppmanas vi av parlamentet att snabbt ratificera kommissionens dåliga förslag om flyktingar. Europaparlamentet lägger till egna idéer, såsom den om skyddade ankomstorter för asylsökande utifrån EU parat med ett ”omflyttningsprogram på gemenskapsnivå”, varvid flyktingar skulle flyttas från ett första mottagarland till Europeiska unionen (punkt 13).
Eftersom det tycks finnas en risk att invånarna i Europas länder inte förstår dessa frågor föreslår Europaparlamentet medlemsstaterna att de skall vidta de ”åtgärder som är nödvändiga för att främja förståelsen av att invandring och integration är positiva faktorer för ekonomin och den ekonomiska tillväxten och som kulturberikande element” (punkt 20).
I resolutionen uppmanas rådet ihärdigt att anta kommissionens förslag snabbare. Vi uppmanar däremot rådet att sätta stopp för dessa förslag och avslå dem så snart de är otydliga. Vi beklagar än en gång att kommissionen den 1 maj kommer att få monopol på initiativ i dessa frågor. 
Coelho (PPE-DE ),
   .– Det är nu dags att utvärdera resultaten och de framsteg som gjorts i samband med antagandet och genomförandet av de åtgärder som är nödvändiga för att nå de mål som har satts upp i Amsterdamfördraget och vid Europeiska rådets möte i Tammerfors.
Vi har lyckats framställa ett mycket balanserat betänkande med brett stöd i fråga om det budskap som parlamentet vill sända både till rådet och till kommissionen.
Fastän avsevärda framsteg har gjorts när det gäller att skapa vissa delområden på området med frihet, säkerhet och rättvisa, har några av dessa framsteg inte nåtts inom den tidsfrist som sattes upp i Tammerfors, och vad värre är, andra mål som formulerats tidigare har ännu inte uppnåtts.
Rådet och kommissionen måste vidta praktiska åtgärder, vilka tydligt anges i betänkandet, inom olika områden på området med frihet, säkerhet och rättvisa. På det sättet hoppas jag att alla de åtgärder som har blivit försenade, och som ingår i de mål och tidsscheman som redan har satts upp, kommer att vara antagna vid slutet av 2004.
Jag vill också påminna om att det initiativ som antagits av några medlemsstater för att avsevärt minska gemenskapens budget i EU:s kommande budgetplan (2007–2013) bara kan hindra de mål som vi vill nå, eftersom detta skulle hindra kommissionen från att fullfölja sitt arbete bland annat på området rättsliga och inrikes frågor. 
Figueiredo (GUE/NGL ),
   .– Detta resolutionsförslag ligger i linje med federalisternas ståndpunkt att gradvis föra över området för rättsliga och inrikes frågor till gemenskapens sfär, sedan förutsättningar skapats för detta genom Amsterdamfördraget. Avsikten är att gradvis flytta de prerogativ och kompetenser som utgör själva kärnan av medlemsstaternas suveränitet.
Processen utvidgades genom Nicefördraget, som antogs år 2000 och sköt fart under förevändning av den så kallade kampen mot terrorismen efter den 11 september 2001. Detta har lett till att repressiva åtgärder har genomförts, särskilt i samverkan med USA, vilka undergräver frihet och grundläggande rättigheter och garantier utan att detta vare sig kritiseras eller fördöms i resolutionsförslaget.
Trots en del relevant och nödvändig kritik, ges i resolutionsförslaget i huvudsak stöd för Europeiska unionens nuvarande politik på detta område, till exempel genom följande åtgärder: en utvidgning av Schengens informationssystem, Europol och Eurojust, så att en gemensam förvaltning av de yttre gränserna stegvis säkras, en restriktiv asylpolitik, en invandringspolitik som kriminaliserar invandrare och som främjar deras repatriering, användning av biometriska data, arresteringsordern och Europeiska unionens definition av terrorism.
I detta resolutionsförslag argumenterar man även för den så kallade Konstitutionen för Europa och dess användning som ett redskap för en ny och farlig utveckling. 
Souchet (NI ),
   – I punkt 63 i resolutionen från år 2003 om framsteg som har gjorts för att genomföra ett område med frihet, säkerhet och rättvisa förklarar man sig oenig med ett suveränt beslut som fattats i det franska parlamentet: den lagstiftning som det franska parlamentet har antagit rörande respekten för principen att offentliga utbildningsanstalter i Frankrike skall vara sekulära inrättningar. Detta ställningstagande utgör en otillåtlig inblandning av Europaparlamentet i en fråga som ligger inom det strikt nationella kompetensområdet Denna grova inblandning föranleddes av en felbedömning, eftersom syftet med lagen i fråga är att skydda grundläggande rättigheter, särskilt kvinnors, och inte att undergräva dem. Denna inställning från Europaparlamentets sida bådar inte gott för framtiden när Stadgan om de grundläggande rättigheterna skall gälla. Det finns en risk att detta rättsliga instrument blir till förfång för nationer där man är angelägen om att skydda sina medborgares frihet. 
Turco (NI ),
   .– I denna resolution uppmanas Europaparlamentet att granska utvecklingen inom ”området med frihet, säkerhet och rättvisa” under år 2003. De radikala ledamöter som finns med i Lista Bonino anser att man i den text som har antagits borde ha varit mycket mera kritisk mot kommissionen, rådet och särskilt medlemsstaterna, genom att fördöma det obalanserade sätt på vilket de institutioner som har initiativ- och beslutsrätt på sådana områden har agerat och agerar. Den energi och den skyndsamhet med vilka dessa institutioner har föreslagit och antagit åtgärder i syfte att stärka de instrument som möjliggör repressiva åtgärder för att bekämpa terrorism, samarbeta mot kriminalitet, harmonisera sanktioner och bekämpa illegal invandring har inte motsvarats av åtgärder i syfte att stärka de medborgerliga rättigheterna, vare sig EU-medborgarnas eller andras. Som exempel behöver man bara hänvisa till det faktum att kommissionen ännu inte har antagit det aviserade rambeslutet om skydd i procedurfrågor. Dessutom innebär frysningen av Konstitutionen för Europa att de strukturproblem som Europaparlamentet har kritiserat i åratal förblir olösta. Som exempel kan nämnas frånvaron av eller misslyckandet med den demokratiska och rättsliga kontrollen på europeisk och nationell nivå över åtgärder och organisationer som har utvecklats på EU-nivå. 

Alyssandrakis (GUE/NGL ),
   . – Än en gång har parlamentet riktat sin uppmärksamhet mot framstegen i kandidatländerna. Sanningen är att detta är en fråga om annektering av dessa länder till EU, vilket är orsaken till att det grekiska kommunistpartiets ledamöter i Europaparlamentet kommer att rösta mot detta betänkande, enligt vilket det finns all anledning att välkomna de ”framsteg” som sägs ha åstadkommits i dessa länder. Deras folk har all anledning till oro. Avyttrandet av offentliga bolag och deras rikedomar till storföretagen, avskaffandet av alla socialistiska landvinningar och allt socialistiskt ägande, inskränkningarna i deras suveräna rättigheter och så vidare är det pris som folken i kandidatländerna betalar och kommer att fortsätta att betala.
Betänkandet är fyllt till brädden av hyckleri vad frågan om de mänskliga rättigheterna beträffar. Det innehåller inte en enda hänvisning till bristen på politiska rättigheter för den ryska minoriteten i de baltiska staterna, till förföljelserna av och förbudet mot kommunistpartierna och deras ledare och symboler, som enligt EU:s synsätt på intet sätt kan betecknas som en kränkning av de mänskliga rättigheterna, vilket EU:s befattningshavare vid upprepade tillfällen på ett provocerande sätt har konstaterat.
Vi är särskilt bekymrade när det gäller Cypern och undrar vad hänvisningen till den förestående anslutningen av enbart grekcyprioterna betyder. Likaså undrar vi varför den grekcypriotiska sidan avkrävs ytterligare eftergifter, när alla vet att Denktash bär ansvaret för bristen på framsteg i förhandlingarna. Vi är övertygade om att det cypriotiska folket kommer att kämpa för en rättvis och hållbar lösning. 
Arvidsson, Cederschiöld, Grönfeldt Bergman, Stenmarck och Wachtmeister (PPE-DE ),
   .– I den svenska folkomröstningen om EU-medlemskap 1994 hävdade samtliga politiska partier som arbetade för ett svenskt EU-medlemskap att samlevnadsfrågor, äktenskapslagstiftning och abortfrågor inte låg inom EU:s beslutskompetens. Samtliga partier lovade att man skulle arbeta för att dessa frågor skulle förbli ett strikt nationellt lagstiftningsområde utan inblandning av EU. Vi moderater står fast vid detta löfte till svenska väljare, och vi anser att nationell lagstiftning är mycket bättre än gemensam EU-lagstiftning på detta område.
Vi kan konstatera att andra svenska politiska partier har gett upp löftet och nu är redo att föra upp frågorna till EU-nivå. I förlängningen är detta till förfång för svenska medborgare och riskerar att stå i kontrast mot traditioner och sedvänjor i vårt land. Det föreligger inget uppenbart behov av samordning; den bäst anpassade lagstiftningen erhålls om de olika nationella parlamenten inom EU själva utformar lagstiftningen.
Inför EU:s utvidgning måste respekt även visas för enskilda anslutningsländers lagstiftning på detta område. Vi svenska moderater delar den svenska synen på rätten till abort och homosexuella partnerskap, men av respekt för andra EU-länder har vi röstat emot det avsnitt i Brokbetänkandet där krav ställs på ny abort- och partnerskapslagstiftning i Polen. 
Berthu (NI ),
   – Jag lade ned min röst om Brokbetänkandet, även om det är uppenbart att jag helt och hållet stöder utvidgningen av Europeiska unionen med de tio medlemsstater vilkas medlemskap träder i kraft den 1 maj 2004.
Jag har emellertid problem med två punkter i resolutionen. I punkt 63 konstateras att frånvaron av en överenskommelse om Cyperns återförening skulle kunna utgöra ett ”allvarligt hinder för Turkiets strävan efter EU-medlemskap”. Allt detta är gott och väl. Det behöver emellertid tilläggas att det finns många andra problem som är minst lika allvarliga. Annars kommer Turkiet i morgon att säga att man har blivit lovad medlemskap om man stödde en överenskommelse som gjorde slut på utbrytningen på den norra delen av ön.
Dessutom konstateras i punkt 64 att Europeiska unionen omedelbart skulle vara redo att ”acceptera turkiska som ett officiellt språk” om Cypern återförenas. Detta är helt fel tillfälle för en sådan åtgärd. Turkcyprioterna är få till antalet och deras situation är jämförbar med den som gäller för de irländare som talar gaeliska, vilkas språk inte har godkänts som officiellt. Varför skall man gå längre när det gäller Cyperns turkiska minoritet? Måste översättningstjänsterna överbelastas i det här läget? Det finns ingen anledning att ge Turkiet sådana utfästelser i förväg. 
Figueiredo (GUE/NGL ),
   .– Innan tio länder från Östeuropa och Medelhavet ansluts till Europeiska unionen den 1 maj lägger kommissionen och parlamentet än en gång fram sin långa lista över de krav som dessa länder har att uppfylla. Även om denna lista är mer återhållen än den har varit tidigare år, vittnar den ändå om den fullständiga brist på balans som kännetecknar förhandlingsprocessen, med andra ord de förpliktelser som Europeiska unionen lägger på de länder som har ansökt om anslutning.
I betänkandet sätts stark press på de nya länderna att före den 1 maj anta den farliga skrivning som finns i utkastet till den så kallade Konstitutionen för Europa och att se till att dessa länder till fullo har infört gemenskapens regelverk. Betänkandet speglar en besatthet för åtlydnad av reglerna för den kapitalistiska ”inre marknaden” och ger signaler till stöd för införandet av ”skyddsklausuler”, som är redskap för utpressning och påtryckningar mot dessa länder.
Angående de oacceptabla inskränkningar som påtvingats dessa länder i fråga om frihet och fri rörlighet vill jag bara säga att dessa måste undanröjas så snabbt som möjligt.
När det gäller följderna av en nyliberal politik innehåller betänkandet bara en bekräftelse om en ”betydande ökning av arbetslöshet, ojämlikhet och socialt utanförskap”.
Vad beträffar en seriös utvärdering av den socioekonomiska betydelsen och följderna av utvidgningen och de åtgärder som behöver vidtas i detta sammanhang sägs överhuvudtaget ingenting i betänkandet. 
Meijer (GUE/NGL ),
   . – Inom två månaders tid kommer EU att få tio nya medlemsstater. Även om förra årets beslut gör utvidgningen till ett faktum, innehåller Brokbetänkandet en lista på 148 områden som väcker oro, och listan utökas med ännu fler frågor i form av ändringsförslag, av vilka jag själv har lagt fram några. Av dessa texter att döma verkar det som om vissa ledamöter av detta parlament i första hand är bekymrade över uteblivna privatiseringar, den långsamma takt med vilken alla hinder för den fria marknaden avlägsnas och vad som ses som en ytterligt hög grad av offentliga utgifter. Jag tar kraftigt avstånd från denna ståndpunkt. I själva verket har dessa länder redan gett vika för många orimliga och okloka krav, vilket betyder att deras problem bara kan bli värre i framtiden. Det pris som de har varit tvungna att betala för anslutningen till EU kommer att hindra dem från att motsvara folkens förväntningar, vilket kommer att utgöra ett hot mot demokratin. Andra är mer bekymrade för den förtvivlade situationen för miljontals romer, för marginaliseringen av den ryska befolkningen i de baltiska staterna, den fortsatta diskrimineringen av homosexuella, införandet av vallagar i syfte att utestänga mindre politiska rörelser och den allvarliga bristen på omsorg om miljön. Jag stöder denna kritik och kommer att fortsätta göra det även efter dessa länders anslutning. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
   .– Den 1 maj kommer tio nya stater att anslutas till EU i enlighet med anslutningsfördraget, som undertecknades den 16 april 2003 i Aten. Dessa länder har gjort ihärdiga ansträngningar för att rätta sig efter EU:s krav med särskild hänsyn till institutionella och ekonomiska frågor. Jag kommer därför att rösta för betänkandet.
Jag vill emellertid ta upp två frågor. Den första av dessa rör Cypern, ett land som ännu inte har återförenats. Cypernfrågan förblir den största politiska frågan att lösa. Det synes mig därför nödvändigt att vi sätter in alla våra ansträngningar på att stödja förhandlingar som syftar till att nå en uppgörelse mellan den grekcypriotiska och den turkcypriotiska sidan. Min andra fråga gäller föredragandens maximalistiska tendenser i riktning mot federalism, vilken alla opinionsmätningar, inklusive Eurobarometer, enhälligt avfärdar som orealistisk, eftersom en majoritet av EU:s medborgare inte anser att den är vettig och inte vill ha den. 
Saint-Josse (EDD ),
   .– Vi är inte nöjda med detta betänkande och den utvärdering av de blivande medlemsstaterna som den innehåller. Vi vill inte gå in på detaljer om varje land utan snarare uttrycka vår allmänna uppfattning om själva principen för denna utvidgning. I själva verket har ledamöterna i delegationen Jakt, fiske, natur och traditioner i Gruppen för demokratiernas och mångfaldens Europa vid åtskilliga tillfällen sagt att den är emot särskilt denna utvidgning med tanke på bristen på förberedelse både från dessa staters sida och från Europeiska unionens sida.
Det är sannerligen förvånande att se att, även om alla är överens om att det finns en rad områden där inget av länderna klara (nödvändiga ekonomiska reformer, korruption, mänskliga rättigheter, politiska institutioner, bestämmelser om miljön och det sociala området och så vidare), vi mot alla odds fortsätter på den påtvingade vägen mot denna utvidgning som har planerats äga rum 2004, sedan 2007, sedan … utan några förberedande demokratiska samråd. Vi avvisar därför detta betänkande av samma skäl som vi förut har avvisat dess föregångare, eftersom vi anser att vi går för långt alltför snabbt och jag vill avsluta med att säga att vi kommer att köra fast ordentligt. 
Souchet (NI ),
   – Till skillnad från tidigare inlägg, särskilt det senaste i november 2003, är Turkiet på ett märkligt sätt frånvarande i den rad av betänkanden som ägnas åt utvidgningsprocessen och granskas under denna session. Är det så att de nära förestående valen gör det lägligt att skymma den envist förekommande mycket livliga debatten om möjligheten av Turkiets anslutning? I Tyskland delas opinionen i en het debatt i denna fråga som till och med splittrar kommissionen, om vi får tro kommissionsledamoten Bolkesteins senaste ställningstagande mot Turkiets inträde i EU.
I vilket fall som helst är det farligt att påstå, såsom man gör i Brokbetänkandet, där det liksom ett eko från kommissionen hävdas att frånvaron av en överenskommelse om Cypern är ett hinder för Turkiets anslutning till EU, eftersom detta omvänt kan tolkas som att en sådan överenskommelse automatiskt skulle ge Turkiet rätt till anslutning.
Likaså är det alldeles för tidigt att föreslå att turkiska skall bli ett officiellt EU-språk vid en tidpunkt när ingen vet vilken ställning detta språk skulle få vid en anslutning, inte heller den berörda befolkningens betydelse, vilket måste tas med i beräkningen om vi vill sätta stopp för en flerspråkighet som leder till ohanterliga problem. Det ligger i varje fall en misstänkt skyndsamhet i detta. 

Figueiredo (GUE/NGL ),
   .– Detta betänkande ”om Bulgariens framsteg på vägen mot anslutning” beskriver de ekonomiska och politiska mål som ligger bakom den pågående utvidgningen av EU.
I betänkandet belyses särskilt ekonomiska frågor: man ”lovordar Bulgarien för dess fungerande marknadsekonomi”, ”uppmanar regeringen att fortsätta sitt ekonomiska reformprogram”, ”välkomnar den privata sektorns ökade inflytande” och ”är oroad över att varje försening eller upphävande av strategiska privatiseringar kan leda till minskade utländska direktinvesteringar i Bulgarien”. Med andra ord välkomnas kapitalismen och kritik riktas mot alla invändningar mot privatiseringsprocessen och mot varje hinder riktat mot girigheten hos de nuvarande EU-ländernas storskaliga kapital inom Bulgariens strategiska ekonomiska sektorer.
Cyniskt nog uppmanas Bulgarien i betänkandet att ”ta bort kravet på att EU-medborgare måste ha permanent uppehållstillstånd i Bulgarien för att bedriva ekonomisk verksamhet i landet”, medan man inte har något att säga om de oacceptabla inskränkningar som drabbar bulgarer – även efter anslutningen – i fråga om fri rörlighet och bosättning i EU-länder.
Betänkandet nämner även Bulgariens anslutning till Nato, planerad till 2004 – vilket förblir en underförstådd förutsättning för anslutning till EU. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
   .– Som vi alla vet lämnade Bulgarien in sin ansökan om medlemskap i EU den 18 december 1995. Enligt kommissionens rekommendationer skulle emellertid Bulgarien inte tillhöra den första vågen av anslutningsländer. Vid denna tidpunkt var landet på rätt spår i renodlat politiska frågor. I fråga om ekonomiska kriterier hade framstegen emellertid varit ytterst långsamma. Detta var 1997 och 1998.
När väl tydliga förbättringar hade iakttagits på detta område inbjöds Bulgarien slutligen 1999 till Helsingfors för att påbörja förhandlingar om en framtida anslutning. Sedan dess har landet gjort ihärdiga ansträngningar att rätta sig efter EU:s rekommendationer, särskilt när det gäller att införa EU-lagstiftning.
Dessa ansträngningar har nu blivit erkända och föredraganden uppmanar EU att förstärka sitt stöd i syfte att förbereda en anslutning så snart som möjligt. Jag stöder till fullo denna uppfattning och iakttagelsen att Bulgarien uppfyller huvudkriterierna för anslutning till EU. Jag röstade därför för betänkandet. 

Figueiredo (GUE/NGL ),
   . – Detta parlamentariska betänkande om ”Rumäniens framsteg på vägen mot anslutning” är synnerligen belysande och typiskt för EU:s pågående utvidgning till Östeuropa och Medelhavsländerna.
Jag vill lyfta fram föredragandens nit när hon konstaterar att ”Rumänien hittills inte har fått godkänt när det gäller en fullt fungerande marknadsekonomi” och hävdar att landet ”måste framhärda i sina ansträngningar för ekonomiska reformer på alla områden”. I betänkandet uppmanas Rumänien att ”driva sitt strukturella reformprogram med ännu större kraft” och att ”slutföra sin privatiseringsplan” för att komma vidare, eftersom ”privatiseringen och strukturomvandlingen av de offentliga företagen kommit i gång så sent”. Målet för detta är, vilket framgår av betänkandet, att skapa affärsverksamhet som är tilltalande för utländska direktinvesteringar, med andra ord att placera de strategiska sektorerna av Rumäniens ekonomi så att de kontrolleras av EU-ländernas storföretag.
Avslutningsvis måste jag säga att det vid läsningen av några av punkterna i detta betänkande är frestande att fråga sig om inte parlamentet snarare än att ge ”lektioner” till andra först borde rikta sin uppmärksamhet mot vad som händer i olika länder inom EU. 
Meijer (GUE/NGL ),
   .– Rumäniens anslutning till EU 2007 ger med rätta upphov till farhågor och oro, men ibland av fel orsaker. I går hörde jag Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokraterna använda argumentet att för få företag i Rumänien har privatiserats under senare år. Det fanns minst lika många skäl att rikta allvarlig kritik mot Rumänien när det stod under sin förra högerregering som det finns nu när den nuvarande regeringen, som säger sig stå till vänster, är vid makten. Barn som tigger och sniffar lim, fattiga utan någon rätt till sjukvård, byggnader och offentliga inrättningar i förfall, ett demokratiskt underskott, korruption och offentliga sektorns sönderfall präglar tillvaron i lika hög grad nu som de gjorde då. Jag har även nyligen tagit emot klagomål från ett rumänskt parti, Socialistiska arbetarpartiet, som nu måste kalla sig Socialistiska alliansens parti för att förbli lagligt, och som började med att få 4,6 procent av rösterna vid val på 1990-talet men senare officiellt fick 3,9 procent, varigenom man hamnade under 4-procentsspärren och fick stanna utanför parlamentet. Det är tvivelaktigt om Rumänien någonsin har motsvarat Köpenhamnskriterierna för en demokratisk stat där rättssäkerhet råder eller att det kommer att göra det inom rimlig tid. Detta kan vara ett gott skäl att inte påskynda dess anslutning mera än vad som sker med Turkiet, där också mycket återstår att göra. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
   .– Jag erinrar mig att det var den 22 juni 1995 som Rumänien lämnade in sin ansökan om anslutning till EU.
Så snart läget hade analyserats enligt de kriterier som fastställts i Köpenhamn flyttades Rumänien ned till den andra gruppen. Rumäniens situation förtjänar särskild uppmärksamhet och dess väg till anslutning tycks vara lång, med många svåra kvarvarande hinder att passera. Landet har ett stort antal problem att lösa, vilket man måste klara av om förhandlingarna skall bli framgångsrika. Jag medger emellertid att viktiga steg har tagits i riktning mot anslutning – framför allt att grundlagen ändrades i höstas. Jag kommer därför att rösta för betänkandet.
Jag är emellertid särskilt bekymrad över vissa områden, som kräver att man finner omedelbara lösningar. Någon rättssäkerhet existerar ännu inte. Korruptionen befinner sig på en oroande hög nivå. Den dömande makten fungerar inte självständigt. Pressfriheten är inte garanterad. Detta är bara några av de problem som snabbt måste lösas.
Jag stöder betänkandet, men jag uppmanar Rumänien att arbeta hårdare för en förening med EU 2007, annars kommer landets anslutning med säkerhet att försenas. 

Manders (ELDR ),
   .– VVD-delegationen är nöjd med betänkandet och hoppas att det kommer att sända ett kraftfullt budskap till kommissionen och rådet om behovet för EU att till 2010 bli världens mest konkurrenskraftiga kunskapsbaserade ekonomi. Om detta skall bli möjligt måste EU:s ekonomi ges adekvata möjligheter. Sådana möjligheter ger det ändringsförslag till punkt 33 som utskottet för rättsliga och inrikes frågor har antagit, där man betonar behovet av avreglering och en minskning av företagens administrativa bördor liksom behovet av ett oberoende rådgivande organ som skall undersöka gemenskapslagstiftningens genomförbarhet och konsekvenser.
EU:s lagar, som blir mer och mer detaljerade och ibland inkräktande, resulterar i ett stort missnöje i näringslivet och bland allmänheten, vilket undergräver stödet för EU och har visat sig vara en av orsakerna bakom det svaga intresset för valet till Europaparlamentet. Den snedvridning av konkurrensen som har åstadkommits genom det överflöd av administrativa bördor som lagts på EU-företagen betyder att ekonomiska regioner såsom USA och Kina utgör ett ekonomiskt hot mot våra arbetstillfällen och vårt välstånd.
Som en del av Europeiska liberala, demokratiska och reformistiska partiets grupp har VVD-delegationen röstat emot ändringsförslag 12 från Europeiska socialdemokratiska partiets grupp, inte för att liberalerna på något sätt är motståndare till principen om likabehandling utan snarare eftersom ändringsförslag 12 skulle ersätta den version av punkt 33 som vi vill se. 
Patakis (GUE/NGL ),
   . – Genomförandet av den inre marknaden är storföretagens huvudsakliga mål, med syfte att säkra största möjliga privilegier, suga ut små och medelstora företag och utnyttja arbetskraften mer effektivt. Utvidgningen av marknaderna går hand i hand med den privata sektorns intrång bland offentliga inrättningar och en avyttring av folkets välstånd. Tanklös privatisering, som utgör grunden för den enda inre marknaden, påverkar de mest livaktiga sektorerna och förvandlar alla samhällets egendomar till handelsvaror.
I Millerbetänkandet välkomnas kommissionens förslag till privatisering av allmännyttiga företag. Här flaggas för konkurrens och de fyra friheterna som betjänar storföretagen. Öppnandet av marknadens nätverk under förevändning av påstådda ”fördelar” för konsumenterna gäller även vattenförsörjningen. I vinstintressets namn struntar man fullständigt i att vatten är samhällets egendom som ingen kan fråntas. Med andra ord kommer ingenting att lämnas orört av storföretagen och de multinationella företagen i vinstintressets namn. Det enda vi ännu inte har sett är en privatisering av luften vi andas!
Vi anser att arbetarna måste göra sina prioriteringar och kämpa emot storföretagens alternativ och vi kämpar på arbetarnas och arbetarklassens sida för nya rättigheter som svarar mot moderna behov. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
   – I det betänkande vi har framför oss behandlas strategin på den inre marknaden, ett ämne av avgörande betydelse för EU.
I betänkandet slås fast vilka uppgifter som måste genomföras av EU eller, för att vara mer exakt, av medlemsstaterna själva. De olika verksamhetsområdena omfattar nyckelfrågor i strävan att nå det viktigaste målet, som alltid har varit en fortsatt utveckling av den inre marknaden.
Vi välkomnar sådana åtgärder som syftar till att minska överträdelserna av gemenskapens regler och sådana som främjar att marknaderna för energi, transporter, telekommunikationer och posttjänster öppnas för konkurrens. Det är lika viktigt att vi lyckas utveckla konkurrenskraften med förhoppning om ökad tillväxt och flera jobb. Jag vill även framhäva de förslag som kommer att leda till en minskning av de skattemässiga hindren och till större öppenhet vid offentlig upphandling.
I övertygelsen om att detta betänkande kommer att bidra till att vi får en som vi hoppas perfekt inre marknad ur olika synvinklar, såsom i fråga om personal, varor, tjänster och kapital, röstade jag för betänkandet.
I detta sammanhang vill jag också påpeka att staternas suveränitet är en förutsättning som alltid har legat till grund för uppbyggnaden av den inre marknaden. Så har det fortsatt att vara genom alla utvecklingsfaser som den har genomgått. Suveräniteten måste garanteras.
Jag är därför för Millerbetänkandet. 

Arvidsson, Cederschiöld, Grönfeldt Bergman, Stenmarck och Wachtmeister (PPE-DE ),
   .– Moderaterna anser att organisation av och innehåll i hälso- och sjukvård samt äldreomsorg är nationella frågor som ej bör hanteras på överstatlig nivå. Eftersom betänkandet på ett mycket detaljerat vis föreskriver hur medlemsstaterna skall organisera sin hälso- och sjukvård samt äldreomsorg, har vi röstat nej till det. Detta trots att vi i princip kan ställa oss bakom en del av de förslag som presenteras i betänkandet, till exempel EU-medborgares rätt till sjukvård i hela unionen. 
Bastos (PPE-DE ),
   .– Hälsovårdssystemen inom hela EU står inför samma utmaningar: att ge tillgänglighet för alla, hög kvalitet och finansiell hållbarhet. Medlemsstaterna ansvarar för organisering och finansiering av hälsovårdssystemen, men samarbetet måste öka genom utbyte av information, erfarenheter och bästa metoder.
Vi är för att man använder den öppna samordningsmetoden och en konkret tidsplan, men medlemsstaterna måste fastställa gemensamma mål och indikatorer till Europeiska rådets möte våren 2006.
En del medlemsstater brottas med långa väntetider för vissa behandlingar och ett stadigt minskande antal läkare och andra yrkesverksamma inom vården samt leverantörer av hälsovårdstjänster med lämpliga kvalifikationer. Medlemsstaterna måste förbättra tjänsternas kvalitet och, med hjälp av strukturfonderna, investera i infrastruktur samt utbildning och utveckling av yrkesverksamma inom dessa sektorer. Det är nödvändigt att inrätta ett nätverk av europeiska referenscenter för sjukdomar som kräver särskilda resurser och fackkunskaper, i syfte att förbättra användningen av den befintliga kapaciteten inom EU.
Mot bakgrund av befolkningens åldrande kommer dessa problem att förvärras och resultera i en markant ökning av antalet sjukdomar som kräver intensiva medicinska insatser och långtidsvård. Detta kommer att sätta hälsovårdssystemens finansiella hållbarhet på spel. 
De Rossa (PSE ),
   .– Jag har röstat för betänkandet för att visa att jag stöder samarbete mellan medlemsstaterna på området hälso- och sjukvård och långtidsvård. Jag stöder särskilt de tre mål som handlar om tillgänglighet för alla oavsett inkomster eller förmögenhet, vård av hög kvalitet och hållbar finansiering av vårdsystemen.
Jag anser att införandet av en integrerad ram och närmare samordning inom social trygghet är en viktig del i arbetet med att uppnå den sociala dimension och det sociala skydd som ingår i Lissabonprocessen.
Jag stöder kravet att kommissionen lägger fram förslag om fortsatta åtgärder i denna fråga, att rådet fattar ett principbeslut om användning av den öppna samordningsmetoden och fastställer en konkret tidsplan vid dess möte i juni, och att medlemsstaterna fastställer gemensamma mål och indikatorer i tid till Europeiska rådets möte 2006. 
Malmström, Paulsen och Olle Schmidt (ELDR ),
   .– Som liberaler sätter vi alltid den enskilde individen i fokus för alla politiska beslut. Karin Jöns tar i sitt betänkande upp hälso- och sjukvård, som på olika sätt och i stor utsträckning påverkar enskilda individer i deras dagliga liv. Hon tar upp många viktiga hälso- och sjukvårdsaspekter, vilka naturligtvis även vi anser vara av stor vikt för Europas befolkning. Vi anser dock att ansvaret för hälso- och sjukvården skall ligga så nära brukaren som möjligt. För att få den bäst anpassade hälso- och sjukvården anser vi att ansvaret skall ligga på nationell nivå och inte på EU-nivå. Därför har vi valt att rösta emot detta betänkande.
Marques (PPE-DE ),
   .– Jag vill gratulera Karin Jöns till hennes förträffliga betänkande om kommissionens meddelande till rådet, Europaparlamentet, Europeiska ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén om ett förslag till en gemensam rapport om hälso- och sjukvård och äldreomsorg: Stöd till de nationella strategierna för säkerställande av en hög nivå av social trygghet, som har mitt helhjärtade stöd. Jag stöder i synnerhet behovet av att lägga fram åtgärder för att uppfylla de tre mål som EU har föreslagit på det här området: tillgänglighet, kvalitet och finansiell hållbarhet.
Befolkningens åldrande är en av de största utmaningarna som EU står inför på lång sikt. Alla medlemsstater måste därför samarbeta mer ingående och på ett mera strukturerat sätt, inklusive de som ansluter sig i maj, för att klart ange bästa metoder inom sektorn. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
   .– Detta betänkande bygger på kommissionens meddelande om ett förslag till en gemensam rapport om hälso- och sjukvård och äldreomsorg: Stöd till de nationella strategierna för säkerställande av en hög nivå av social trygghet.
Jag välkomnar betänkandets stöd till samarbete inom hälsovård och långtidsvård, där medlemsstaterna fortsätter att bära ansvaret för att organisera och finansiera hälsovårdssystemen. Detta kommer att underlätta utbyte av idéer, erfarenheter och bästa metoder.
Jag instämmer även med föredraganden när hon säger att det finns fördelar med vård i hemmet utförd av en familjemedlem eller annan person och att människor som utför sådana tjänster bör få stöd. Viktiga framsteg på detta område gjordes även i Bastosbetänkandet om möjligheterna att förena yrkesliv med familje- och privatliv som vi röstade om under denna sammanträdesperiod.
Det måste finnas en balanserad geografisk spridning mellan tätorter och landsbygdsområden av lämpliga inrättningar för hälsovård och långtidsvård, och strukturfonder måste användas för att skapa infrastruktur som kan erbjuda hälsovård och långtidsvård. Detta är viktiga steg som måste vidtas om vi skall uppnå våra mål. Jag röstade för. 
Talmannen.
   – Röstförklaringarna är avslutade.(2)

Ford (PSE ).
   – Herr talman! Jag har en ordningsfråga som rör artikel 181 i arbetsordningen. Jag lade fram en skriftlig förklaring enligt artikel 51 som uppmanade till bojkott av företaget Ferrero SpA. Denna delades ut till en början, men den 9 mars fick jag en skrivelse från talman Pat Cox där han angav att skrivelsen enligt hans åsikt inte var tillåten och att han därför skulle dra in den. Jag letar och letar i arbetsordningen, men kan inte hitta någon artikel som tillåter talmannen att agera på ett så godtyckligt sätt och ingen artikel åberopas heller i hans skrivelse.
Därför begär jag att frågan överlämnas till ansvarigt utskott. Det finns en lång tradition av politiska påtryckningar genom bojkotter: Barclays gällande Sydafrika, Nestlé gällande bröstmjölksersättningar och Shell gällande både Brent Spar och Kabinda. Jag tycker att det är häpnadsväckande att Europaparlamentet tystar ned oss på detta sätt, utan att det behöriga utskottet har fått komma till tals. Jag ber er därför att överlämna ärendet till behörigt utskott så att det kan behandlas så snart som möjligt. 
Talmannen.
   – Jag tackar er herr Ford. Era kommentarer kommer naturligtvis att tas i beaktande och föras till protokollet.(3) 

Talmannen.
   –Nästa punkt på föredragningslistan är kommissionens uttalande om Haiti.
Jag ger ordet till kommissionär Pedro Solbes Mira för kommissionen. 
Solbes Mira,
   . – Herr talman! Kommissionen är extremt bekymrad över den politiska, ekonomiska och sociala situationen i Haiti och uppmanar alla grupper att avhålla sig från våld och respektera författningen. Denna idé om respekt för internationell rätt, inklusive humanitär lagstiftning om mänskliga rättigheter och flyktingar, är absolut grundläggande.
Kommissionen stöder en fredlig och författningsenlig lösning av krisen som är nödvändig för att fria och rättvisa val skall kunna hållas i framtiden i en atmosfär som gör dem möjliga.
Unionen har även stött Caricoms initiativ och uppmanar alla medlemsstater att också acceptera och stödja det. Detta initiativ bygger på resolutioner från Amerikanska samarbetsorganisationen (OAS) och skall bidra till en hållbar lösning av krisen. Europeiska kommissionen har beviljat ekonomiskt bistånd till delegationen från OAS i Haiti med 1,25 miljoner euro.
Kommissionen har noterat en i viss mån positiv utveckling på den politiska fronten sedan president Aristide lämnade ön. I synnerhet den utveckling som har lett fram till utnämningen av Gérard Latortue som tillförordnad premiärminister. Hans utnämning är en viktig milstolpe i Caricoms initiativ och bör öppna vägen för en författningsenlig lösning av de problem som landet nu står inför, förutsatt att nödvändiga åtgärder vidtas för att bryta våldscykeln och skapa ett klimat av trygghet i Haiti.
I förra veckan avsatte Europeiska kommissionen 1,8 miljoner euro till brådskande humanitärt bistånd huvudsakligen avsett för hälsovård till människor i de områden som berörs av upproret och i Port au Prince, och vi är beredda att överväga möjligheten till ytterligare stöd i enlighet med humanitära behov. I detta avseende har vi ett nära samarbete med FN:s samordningskontor för humanitära frågor i Haiti för att fastställa de befintliga behoven. Detta team får stöd och finansiering från vårt kontor för humanitärt bistånd (ECHO).
Slutligen vill jag framhålla att kommissionen även samarbetar med andra internationella givare som finns i Haiti för att samordna utvecklingsstrategier och reagera på landets omedelbara behov, i avsikt att påskynda utvecklingsbiståndet så snart som omständigheterna tillåter. 
Bowis (PPE-DE ).
   – Herr talman! För 200 år sedan utbröt ett slavuppror i Santo Domingo. Slavarna störtade sina franska herrar och grundade världens första svarta republik, som de gav namnet Haiti. En självständighetsförklaring utfäste både broderskap med de forna herrar som ”skall behandla oss rättvist” och att ”dess regering hädanefter skall vara rättvis”.
Bättre än så gick det aldrig för Haiti, som under vår livstid har förfallit i fattigdom och terror. Landet har blivit ökänt för våld och skräck i statens regi, med Tonton Macoutes och åren med Papa Doc. Med Aristide kom en strimma av hopp, men den släcktes av en militärkupp, tändes igen när Aristide återinsattes, men sedan förföll landet gradvis till en regim med ekonomisk nedgång, kränkningar av de mänskliga rättigheterna, mordlystna miliser och tvivelaktiga valförfaranden.
Nu har det brutit ut igen. Det ligger kroppar på gatorna – offer från alla sidor – och barn som har ertappats med att stjäla ber för sina liv. Barnen är särskilt utsatta på grund av svält och sjukdomar. Fabriker och lagerlokaler har rivits och med dem har jobben försvunnit. Beväpnade förbrytare, knarklangare och ledare för dödspatruller utnyttjar det ledarskapsvakuum som har uppstått. Världen lyssnade för sent på Caricoms uttryck för ökande oro, som vice premiärministern i Saint Vincent och Grenadinerna, Louis Straker, så välformulerat uttryckte det vid den gemensamma parlamentariska AVS-församlingen i Addis Abeba för några veckor sedan. Då var det för sent att sammanföra regeringen och oppositionen – inte för att oppositionen var särskilt tillmötesgående när det gällde att följa samarbetsvillkoren.
Vad kan göras? Frankrike har skickat trupper som skall ansluta sig till USA:s. De kommer troligen att hålla sina bundsförvanter i EU informerade, rådgöra med dem och vända sig till dem när det behövs. Skall resten av oss två våra händer och låta dem ta hand om det? Skall vi följa i FN-resolutionernas kölvatten? Skall vi förbereda och aktivera vårt humanitära utvecklingsstöd, som kommer att behövas i ett senare skede? Skall vi hjälpa till att finansiera fredsbevarandet? Skall vi besvara FN:s krav på att häva vägspärrar för att kunna sända mat och hjälp till den norra delen? Skall vi hjälpa den lokala polisen att åter gripa de 3 500 fångar som har rymt från 20 fängelser och som därmed gjort det svårare att åtala de som har begått brott under militärstyret? Vi måste göra allt detta. Vi måste betala ut de frysta EUF-medlen. Vi måste, så snart den multinationella insatsstyrkan har återupprättat ordningen, stödja Caricoms initiativ till en stabiliseringsstyrka. Vi måste ge vårt stöd till premiärminister Gérard Latortue, som har utsetts av de sju vise männens råd, och den tillfällige presidenten Boniface Alexandre. Därefter måste vi hjälpa till med att ställa de skyldiga inför rätta och upprätta en sannings- och förlikningskommission.
En dag som denna då terrorn har drabbat vår egen del av världen, Spanien, och våra tankar är hos det spanska folket måste vi finna plats i våra hjärtan även för det haitiska folket och skänka dem vårt stöd och hjälpa dem att skipa rättvisa. 
Belder (EDD ).
   – Herr talman! Haitis djupgående strukturkris påkallar ett långsiktigt engagemang från det internationella samfundet. I annat fall hotar ett fortsatt politiskt och socioekonomiskt sammanbrott, med förskräckliga följder för människorna där.
Jag har nyligen läst rapporter från tillförlitliga källor i Haiti om hur lite situationen har förändrats och hur allvarlig den fortfarande är. Den första prioriteten bör vara återupprättandet av Haitis nationella poliskår, som till och med bör komma före återställandet av den allmänna ordningen. Inom poliskåren finns det pålitliga människor som förtjänar allt stöd från den tillfälliga internationella krisstyrkan. Det är trots allt endast på det viset som en fortsatt avväpning av alla de laglösa stridande grupperna blir möjlig. Hittills har den internationella krisstyrkan emellertid fortsatt att inta en alltför passiv hållning som har lämnat fältet fritt för brottslingar och väpnade gäng. Enligt sagesmän på fältet fortsätter blodsutgjutelsen i Haiti. Detta är fullständigt oacceptabelt, herr kommissionär. Jag uppmanar det internationella samfundet att vidta kraftfulla åtgärder i Haiti för att stabilisera situationen. Hur skall det annars gå att tillhandahålla humanitärt bistånd?
Under tiden utsätts de kvarvarande utländska biståndsarbetarna för ett oerhört tryck när de försöker lindra eländet. Låt mig citera vad en av dem sade: ”För egen del är jag trots allt fortfarande övertygad om nyttan av det vi gör här, i annat fall skulle jag ha lämnat landet för länge sedan. Min familj är orolig för mig och det är vad de har bett mig att göra. Jag anser att det i denna svåra tid är viktigare än någonsin att vi inte lämnar det haitiska folket ensamma i deras kamp för självbestämmande och demokrati och att vi stöder dem utan att försöka styra eller tvinga dem.”
En sådan modig och orubblig röst måste tala till oss och mana oss att engagera oss i Haiti. Hur skall vi uppfatta dessa modiga biståndsarbetares outtröttliga hängivenhet? De varken vill eller kan lämna Haiti. Jag ber därför kommissionen att göra allt den kan för att återuppta verksamheten så snart som möjligt, medan vi väntar på en ny regering i Haiti. På så vis kommer vi att hålla landsbygdsbefolkningens hopp vid liv och inte slösa bort mer tid. 
Berthu (NI ).
   – Herr talman! Jag häpnade när jag läste denna kammares resolutionsförslag om situationen i Haiti. Jag hade väntat mig att man skulle gratulera Frankrike och Förenta staterna – i synnerhet Frankrike, som ett europeiskt land – till att ha satt stopp för en kris som inför våra ögon höll på att urarta till ett mycket allvarligt inbördeskrig. Men jag såg inte några sådana gratulationer i resolutionsförslaget, trots att Europeiska unionen i flera veckor har sagt att man är mycket bekymrad över våldsutbrotten och uppmanade alla politiska krafter utan undantag – och jag citerar ordförandeskapets förklaring från den 18 februari – att avhålla sig från varje form av våldsamt agerande. Dessa vänskapliga uppmaningar gav inte något resultat, medan Frankrike och Förenta staterna åtminstone har åstadkommit något.
Jag hade även förväntat mig att man skulle gratulera Frankrike för att man inte agerade med feg likgiltighet inför ett land med vilket man har kulturella och mångåriga emotionella band, även om detta land ligger i Förenta staternas omedelbara närhet. På så sätt vill Frankrike visa att det fortfarande är medvetet om sina historiska åtaganden, och Europaparlamentet borde ha kunnat stödja detta ansvarsfulla agerande. Jag hade även förväntat mig att man skulle gratulera Frankrike för att ha genomfört en åtgärd för preventiv diplomati, en åtgärd som Europeiska unionen, om den hade varit en god förlorare, borde ha kunnat ge sitt stöd.
I stället tycks resolutionsförslaget i första hand beklaga, utan att man vågar säga det tydligt och klart, det faktum att ett europeiskt land tog ett initiativ i stället för att stanna kvar bland de som kom med vänskapliga uppmaningar. Detta är en negativ och djupt beklaglig hållning, som har fått överraskande uttryck i resolutionsförslaget. Så ser jag till exempel, i skäl F, att villkoren för Jean-Bertrand Aristides avgång kritiseras på ett förtäckt sätt och att man hänvisar till honom som president, fastän alla vet, och betänkandet själv erinrar om detta i skäl H, att valet till hans andra ämbetsperiod ägde rum utan deltagande av oppositionspartierna som ville protestera mot rösträkningen vid de tidigare parlamentsvalen, vilket gav upphov till en kris som sedan dess bara har blivit värre och urartat.
Jag ser även, i punkt 11, att Europaparlamentet krävde att den multinationella interimsstyrka som godkändes av Förenta nationernas säkerhetsråd inte skulle bestå av militärer från Frankrike, USA och Kanada utan av fredsbevarare från Förenta nationerna, som om det enda som verkligen låg Europaparlamentet om hjärtat vore att utesluta de länder som har en närvaro i området från denna styrka därför att det är de som i första hand är intresserade.
Jag är kort sagt, herr talman, besviken över att resolutionsförslaget inte erkänner att Frankrike handlade utifrån pliktkänsla och i det allmänna intresset, att det gav bistånd till en befolkning i fara – för att undvika det värsta – och att Frankrike försvarade det haitiska folkets suveränitet och att Frankrike dessutom bemödade sig om att skydda legitimiteten i en process av politisk normalisering. Jag framhåller att detta är vad man kunde vänta sig för de sju vise männens råd, som är representativa för det haitiska samhällets mångfald, har just utnämnt en premiärminister, Gérard Latortue, med den provisoriske presidenten Alexandres godkännande vilket, för övrigt, gör skäl K i resolutionsförslaget något passé. Vi bör välkomna detta nya beslut inom ramen för en vändning mot försoning som öppnar vägen för att bilda en övergångsregering för nationell enhet som skall svara för att förbereda nästa val. 
Solbes Mira,
   . – Herr talman! Låt mig tacka talarna för deras kommentarer.
Jag vill bara nämna ytterligare två faktorer. För det första, rådet framhävde i sitt uttalande av den 1 mars tydligt sitt stöd för bildandet av en provisorisk multinationell styrka som skall placeras i Haiti och stöder därigenom Förenta nationernas säkerhetsråd.
För det andra har unionen, när det gäller möjligheten att använda medel från den åttonde EUF, ställt som villkor en normalisering av relationerna för att tillmötesgå de nödvändiga villkor och åtgärder som fastställs i resolutioner från Amerikanska samarbetsorganisationen (OAS), och det är i den riktningen vi fortsätter att arbeta. Under tiden är vi, i samarbete med Caricom, beredda att stå för inte bara det planerade humanitära biståndet utan även för ytterligare belopp som kan komma att bli nödvändiga. 
Talmannen.
   – Tack, kommissionär Solbes Mira, speciellt för att ni har varit så kortfattad.
För att avsluta debatten har jag tagit emot sex resolutionsförslag enligt artikel 37.2 i arbetsordningen.(1)
Omröstningen kommer att äga rum efter debatten. 
Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är kommissionens uttalande om effekternapå havsmiljön av användning av aktiv sonar med låg frekvens.
Solbes Mira,
   . – Herr talman! Kommissionen är medveten om oron över effekterna av sonar på marina däggdjur. Dess låga och medelhöga frekvenser kan störa valar och det finns även uppgifter som tyder på att dessa ljud kan påverka andra fiskarter och deras beteende.
Europeisk lagstiftning – i synnerhet livsmiljödirektivet – förpliktigar EU:s medlemsstater att vidta nödvändiga åtgärder för att inrätta ett strikt skyddssystem för alla valar som finns i europeiska vatten. I avsaknad av en uttömmande och godkänd analys som behandlar alla tillgängliga uppgifter om effekterna av sonar är det dock oerhört svårt att inta en tydlig ståndpunkt i denna fråga.
Frågan togs upp av kommissionen vid mötet i livsmiljökommittén den 20 november 2002, och den mycket komplexa information i detta avseende som senare har erhållits från medlemsstaterna och regionala havsmiljöorganisationer måste bedömas tillsammans med ytterligare vetenskapliga studier.
Den 25 september 2003 bad kommissionen ett specialiserat och oberoende vetenskapligt organ – Internationella havsforskningsrådet (ICES), i Danmark – att utarbeta en rapport och en vetenskaplig utvärdering av alla relevanta uppgifter om effekterna av sonar på valar och fiskar, att belysa luckorna i våra nuvarande kunskaper och att ta fram rekommendationer avseende framtida forskning.
Kommissionen vill gärna även höra synpunkter om andra möjliga åtgärder som kan minska effekterna av sonar på detta slags havsdjur.
Endast på grundval av tillförlitlig vetenskaplig information kommer det på gemenskapsnivå att vara möjligt att, på ett konsekvent och samverkande sätt, fastställa vilka åtgärder som behövs för att inte störa valar genom sonarrelaterad verksamhet och därmed garantera att föreskrifterna i vårt livsmiljödirektiv efterlevs.
Kommissionen är även medveten om de möjliga effekterna av militär verksamhet på miljön, men det är inte möjligt att vidta vidare gemenskapsåtgärder för att reglera utvecklingen av ny militär teknologi eftersom unionen saknar befogenhet på just detta område. 
Korhola (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag vill tala om hur glad jag är över att debatten om aktiva sonarsystem med låg frekvens (LFAS) fortsätter i Europaparlamentet, även om det går långsamt framåt. I januari i fjol diskuterades min muntliga fråga till kommissionen om miljökonsekvenser av radarsystemet LFAS. Kommissionär Solbes Mira, ni lovade då att kommissionen skulle skicka ett meddelande i frågan till alla medlemsstater. Jag tackar er för att ni säger att radarutrustningens eventuella negativa effekter på miljön strider mot livsmiljödirektivet om skydd för naturen. Kommissionen förklarade att åtgärder måste vidtas för att undersöka effekterna av LFAS. Det är bra att framsteg görs i frågan.
I oktober i fjol överlämnade vi, som en del av en delegation från parlamentet, till Natohögkvarteret i Bryssel en petition i denna fråga som hade undertecknats av 85 000 människor och 68 miljöorganisationer. Efter detta initiativ kom det också fram mera vetenskapliga bevis i frågan. Nyligen publicerade tidskriften en artikel i frågan där man hänvisade till 14 valar som drev upp på stränderna på Kanarieöarna i september i fjol, av vilka alla dog. Samtidigt pågick flottövningar i området och fyra timmar efter det att övningarna hade inletts började valarna kasta sig upp på stränderna. Efteråt kunde man konstatera att de hade drabbats av allvarliga inre blödningar, skador på lever och inre organ och att de uppvisade symptom på dykarsjuka.
Jag fortsätter därför att vädja till de stater som är medlemmar i Nato att begränsa användningen av radarsystem tills deras miljöeffekter och sambandet med de dödsfall bland valar som har inträffat på senare tid har undersökts ordentligt. Det lågfrekventa radarsystem som har utvecklats av Amerikas förenta stater och Natoländerna kan orsaka att valarna förirrar sig till stränderna och ge dödliga skador på deras inre organ. Det ljud med hög decibel och låg frekvens som radarn producerar kan fortplanta sig tusentals kilometer i havet. Förenta staterna har utvecklat LFAS-systemet sedan 1980-talet för att övervaka ubåtar som använder ny teknik, vilka är svåra att upptäcka med de tidigare passiva radarsystemen. Övervakning av territorialvatten är ett legitimt syfte, men LFAS-systemets skadliga effekter förefaller inte vara berättigade. Därför bör alternativa tekniker utvecklas.
Valdöd har förekommit inom områden där Förenta staterna har testat systemet. I mars 2000 drev 17 valar upp på stränderna på Bahamasöarna, och åtta av dem dog, samtidigt som man testade flottans radarsystem på havet. Vid obduktionen av de döda valarna kunde man konstatera blodutgjutningar i deras hjärnor och inneröron orsakade av extremt högt ljud. Förenta staternas flotta konstaterade själv i sin rapport över dödsfallen på Bahamasöarna att radarsystemet var den mest sannolika orsaken till att valarna dog. Det höga ljudet drev valarna till stranden, där de dog av värmeslag och till sist även av inre blödningar. 
Medina Ortega (PSE ).
   – Herr talman! Den fråga som vi behandlar har sysselsatt Europaparlamentet i åratal, även om intensiteten har varit låg. Det finns en parlamentsresolution från 1999 om den militära teknikens inverkan på miljön och beträffande just denna fråga så finns det ett par skriftliga frågor till kommissionen. Den första ställdes av Robert William Sturdy och besvarades av Philippe Busquin, som uppgav att bistånd inte hade begärts för forskning i denna fråga. Den andra, om effekterna av sonar med låg frekvens, ställdes av Caroline Lucas och besvarades av kommissionär Wallström.
Kommissionär Wallström höll med om – eller åtminstone så håller Pedro Solbes Mira nu med om vad hon sade den gången – att denna fråga faller inom livsmiljödirektivets tillämpningsområde. Det innebär att gemenskapen har vissa befogenheter på detta område, även om det är av militär karaktär.
Vi får inte glömma att federala domstolar i Förenta staterna just nu har utfärdat ett förbud för att förhindra att Förenta staternas flotta använder sonar med hög decibel och låg frekvens i Stilla havet så att skador på den marina faunan kan avvärjas.
Som Eija-Riitta Anneli Korhola påpekade genomförde Nato år 2002 militärmanövrar med deltagande av fartyg från Europeiska unionen i vattnen utanför Fuerteventura och Lanzarote, vilka ledde till att 14 valar strandade.
Studier som har genomförts av två professorer, den ena av Paul Jepson vid universitetet i London och den andra av Fernández vid universitetet i Las Palmas, och som har publicerats i tidskriften i november 2003 belyser effekterna av sonar på valar. Det verkar som att de gör valarna desorienterade och får dem att plötsligt gå upp till ytan, vilket ger upphov till dekompression, att kväve ackumuleras i valarnas blod och detta framkallar det klassiska fenomenet dykarsjuka. Sambandet är med andra ord bevisat från vetenskaplig synpunkt.
Vi talar om en art av små delfinliknande valar, näbbvalar, som befinner sig i en hopplös situation och vi frågar oss nu vad denna militära teknik är till för. För orsaken till att Förenta staterna utvecklar denna nya sonar med låg frekvens är för att kunna upptäcka tystgående ubåtar som bara de själva tillverkar. Med andra ord, vad är det för mening med att utveckla denna teknik för våra fartyg, som redan hör till Nato och står i förbindelse med Förenta staternas flotta, om det för närvarande inte finns något annat land i världen som har den teknik som krävs för att tillverka dessa tystgående ubåtar? 
Dessa arter utsätts för omedelbara skador. Jag tror att kommissionsledamotens svar är korrekt, men med hänsyn till de vetenskapliga studier som redan har gjorts och Europaparlamentets resolution från 1999 – som kommissionsledamoten känner till eftersom han är mycket väl bekant med de vatten jag talar om – anser jag att det är dags för kommissionen att överväga möjligheten till initiativ som, inom ramen för kommissionens behörighet, tillåter gemenskapsinstitutionerna att ta itu med denna fråga.
Som kommissionsledamoten vet är Europeiska unionen för närvarande på väg mot att utveckla någon form av försvars- och säkerhetspolitik. En sådan finns åtminstone redan med i unionsfördraget och jag anser att vi, inom ramen för denna försvars- och säkerhetspolitik, även måste överväga de negativa följderna av en sådan politik. 
Därför hoppas jag att detta första uttalande från kommissionen skall markera inledningen av en ny gemenskapspolitik och att detta parlament, åtminstone under nästa parlamentsperiod, kommer att få indikationer från kommissionen om vart vi är på väg. På grundval av den studie som publicerades i tidskriften av professorerna Jepson och Fernández har jag ett intryck av att effekterna av denna sonar med låg frekvens på valarternas överlevnad ur vetenskaplig synpunkt är belagda.
Nu måste vi börja rekommendera konkreta åtgärder, uppmana medlemsstaterna, åtminstone inom ramen för det mellanstatliga samarbetet, att ta hänsyn till dessa slutsatser för att bidra till bevarandet av vår redan hårt ansatta marina fauna. 
Duthu (Verts/ALE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Beträffande användningen av sonar med låg frekvens vill jag först och främst ta upp tre frågor och sedan avslutningsvis framföra ett förslag.
För det första har denna fråga, som nämndes av de två ledamöter som talade före mig, diskuterats här i denna kammare vid flera tillfällen och vi har redan fått höra, i synnerhet av kommissionär Solbes Mira, att vi behövde mer information. I dag får vi veta att en studie har beställts från en dansk organisation, men i slutändan kan det verka rätt märkligt att det har tagit så lång tid att få fram kompletterande information.
I själva verket har vi, om vi skulle tillämpa försiktighetsprincipen i enlighet med fördragen, redan tillräckligt med bevis för allvarliga risker förknippade med användningen av denna sorts sonar, i synnerhet för valar. Detta motiverar ett omedelbart moratorium för användningen av dem för att kunna samla in de uppgifter som krävs för att erhålla ytterligare vetenskapliga bevis. Måste vi verkligen vänta på att ett värsta scenario skall inträffa innan vi gör något?
För det andra är vi mycket väl medvetna om fiskbeståndens bekymmersamma tillstånd, både i Europa och globalt. Det är inte överraskande att vi har fått höra att det finns indikationer som tyder på att de signaler som skickas av denna sonar med låg frekvens påverkar fiskstimmens rörelser, vilket kan föra dem till farliga zoner som hotar deras existens. Kan vi tillåta oss lyxen att utveckla och använda en teknik som hotar att förvärra situationen för de minskande fiskbestånden när den testas i fredstid?
För det tredje har EU tagit de första stegen mot en gemensam försvarspolitik och även mot en gemensam vapenindustri. Detta kommer utan minsta tvekan att påverka europeisk forskning, industripolitik och utvecklingen i stort inom EU. I en tid då våra samhällen uppvisar en växande efterfrågan på miljövänliga lösningar måste vi visa att Europa, när vi fullföljer Lissabonmålen, är kapabelt att vara världsledande på hållbara tekniker. Kommer att vi kunna göra det om vi inte kan reagera effektivt på utvecklingen av användning av tekniker som är så suspekta som sonarer med låg frekvens?
Avslutningsvis är det absolut nödvändigt, om utvecklingen skall vara miljömässigt, socialt och ekonomiskt hållbar, att vi gör allt vi kan som Europaparlamentariker för att, med de medel som står till vårt förfogande, påverka de grundläggande gemensamma besluten som fattas inom vapenindustrin. Det är därför som jag kraftfullt uppmanar ledamöterna att stödja mitt förslag att avsluta denna debatt med en resolution under vår nästa sammanträdesperiod, här i Strasbourg. Detta är det enda sättet på vilket parlamentet kan förmedla en betydelsefull ståndpunkt till de olika aktörerna. 
Solbes Mira,
   . – Herr talman! Kommissionen är lyhörd för detta problem. Vi är medvetna om att de vetenskapliga bevisen på problem som orsakas av denna sorts sonar ökar. Icke desto mindre anser vi det nödvändigt att göra en mera uttömmande analys av de nuvarande vetenskapliga kunskaperna som otvivelaktigt kommer att inbegripa de framsteg som redan har gjorts – till exempel de som nämndes av Manuel Medina Ortega i anslutning till artikeln av professorerna Jepson och Fernández.
När kommissionen fattar sitt beslut kommer den utan tvivel att överväga de aspekter som ligger inom dess behörighet, nationellt ansvar i förhållande till livsmiljödirektivet och medlemsstaternas manöverutrymme vid tillämpningen av försiktighetsprincipen och, otvivelaktigt, de särskilda förbehåll i militära frågor som inte får hindra oss från att insistera på att Nato och de militära myndigheterna ägnar dessa problem den uppmärksamhet som de förtjänar, i synnerhet när det gäller de fall som inte utgör uttryckliga problem på kort sikt. 
Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är den gemensamma debatten om de resolutionsförslag som har lagts fram av följande ledamöter:
– Marie Anne Isler Béguin och Elisabeth Schroedter, för Gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen, om Ukraina (B5-0129/2004),
– Bastiaan Belder, för Gruppen för demokratiernas och mångfaldens Europa, om Ukraina (B5-0132/2004),
– Bob van den Bos, för Europeiska liberala, demokratiska och reformistiska partiets grupp, om Ukraina (B5-0135/2004),
– Isabelle Caullery, för Gruppen Unionen för nationernas Europa, om Ukraina (B5-0137/2004),
– Jan Marinus Wiersma och Margrietus J. van den Berg, för Europeiska socialdemokratiska partiets grupp, om Ukraina (B5-0139/2004),
– Bernd Posselt, Gabriele Stauner och Charles Tannock, för Gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokraterna, om Ukraina (B5-0141/2004),
– Luigi Vinci, för Gruppen Europeiska enade vänstern/Nordisk grön vänster, om Ukraina (B5-0143/2004). 
Tannock (PPE-DE ).
   – Herr talman! I en sann demokrati är kampen om den politiska makten och de politiska idéerna sund och ger folket möjlighet att själva välja sin regering och sina politiska ledare. Ett valresultat kan dock aldrig fastställas före själva valet, så att människor hindras från att avsätta en impopulär regering. President Leonid Kutjmas sent påkomna försök att, strax innan hans ämbetstid går ut, omvandla Ukrainas konstitutionella system från presidentstyre till majoritetsparlamentarism, med en tillförordnad verkställande premiärminister, väcker misstankar om att detta är politisk taktik som skall hjälpa honom att behålla sitt grepp om makten i ett läge då han ligger långt efter oppositionsledaren Viktor Jusjtjenko i opinionsmätningarna.
Den första omröstningen om konstitutionella förändringar av det här slaget, som hölls den 24 december, kritiserades starkt av Europarådets parlamentariska församling (PACE) därför att omröstningen skedde genom handuppräckning. Somliga ledamöter fotograferades till och med med båda händerna i luften, vilket strider helt mot det ukrainska parlamentets egen arbetsordning och mot artikel 3 i Europarådets stadga som Ukraina har förbundit sig till. Detta brott mot artikel 3 kan komma att äventyra landets medlemskap.
PACE kritiserade också oppositionens uppträdande, som protesterade genom att hindra parlamentets arbete. Under internationella påtryckningar ändrades lagförslaget om konstitutionen den 3 februari, vilket vi måste välkomna som ett framsteg. Ändringen innebär att man behåller en direktvald president – låt vara ett presidentskap med mindre makt – och inför livslång anställningstrygghet för domare för att få stöd av Olexander Moroz socialistiska block, som också har förklarat att det kommer att stödja den slutliga behandlingen av lagförslaget endast om omfattande reformer genomförs för att demokratisera parlamentet genom att införa ett proportionellt valsystem. Ännu en gång använde sig regeringen av tvivelaktiga parlamentariska nödåtgärder för att påskynda omröstningen och undgå nationell eller parlamentarisk debatt.
Jag vill dessutom påminna den ukrainska regeringen om att en konstitutionell förändring, enligt deras egen konstitution, normalt måste ha stöd av en folkomröstning.
Liksom övriga ledamöter i kammaren är jag också bekymrad över åtgärder som kan komma att tysta ned den öppna och fria debatten i Ukraina. Påtryckningar på oppositionella medier är utan tvivel vanligt förekommande. Exemplet med tidningen Silski Visti är enligt min åsikt dåligt, eftersom tidningen förståeligt och riktigt nog åtalades för att ha publicerat tre extremt antisemitiska artiklar. Regeringen hävdar dessutom att Radio Libertys sändningar endast upphörde på grund av kommersiella intressen snarare än av politiska skäl som handlade om påtryckningar på oppositionen.
Till Leonid Kutjmas försvar skall sägas att USA:s anklagelser om att Ukraina förra året skulle ha brutit mot FN-sanktionerna genom att exportera radarsystemet Koltjuga till Irak inte har bevisats, eftersom inget sådant radarsystem någonsin har påträffats under sökandet efter massförstörelsevapen i Irak.
Ukraina befinner sig nu vid ett vägskäl mellan en västerländsk demokratisk framtid med en strävan efter EU-medlemskap, vilket vi i Europaparlamentet i princip stöder, och en återgång till ett halvdemokratiskt auktoritärt system. Valet är Ukrainas. Vi anser absolut att det förra är att föredra för detta underbara lands och dess folks framtida välstånd och frihet. 
Isler Béguin (Verts/ALE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Europeiska unionen utvidgas genom att på grundval av dess värderingar och normer föra samman länderna i Central- och Östeuropa, vilka har befriats från årtionden av kommunistiskt förtryck. Denna harmonisering av de politiska och ekonomiska sfärerna uppifrån-och-ned, vilket är vad anslutningsländerna har begärt och sökt, bidrar till stabilitet och välstånd i detta europeiska område.
Utvidgningen har emellertid även riktat uppmärksamheten mot ett nytt grannskap i Europas utkant som vi nu ser. Ukraina är ett av de europeiska länder som arbetar hårt för att frigöra sig från de negativa effekter och sedvänjor som härrör från det förra århundradets sovjetiska system. Kontrasten mot Centraleuropa och de baltiska länderna, vilka normaliseras och återinför rättigheter, sätter strålkastarljuset på de demokratiska bristerna, de många restriktionerna och den ekonomiska otrygghet som finns kvar i hela detta nya grannskap.
Denna sociala, politiska och ekonomiska skiljelinje mellan två diametralt motsatta delar av samma Europa innebär naturligtvis att Europeiska unionen, mot bakgrund av utvidgningen, måste mobilisera sina åtgärder, medel och initiativ och sitt ömsesidiga bistånd grundat på solidaritet. Att den utvidgade unionen på detta sätt frikopplas från sina grannar i öster väcker även och framförallt frågan om Europeiska unionens historiska band med sina kusiner i öst, där gemenskapens intresse är alltför snävt inriktat på att göra gränsen säkrare och på deras kärnkraftsanläggningar. Varför erbjöd vi dem inte vår solidaritet, våra program och vår budget efter 1991, istället för att i dag kräva att Tacisprogrammet i Ukraina skall utökas för att återställa någon sorts stabilitet med denna granne i ekonomiskt avseende? Icke desto mindre bidrar Ukraina fullt ut till den europeiska identiteten, och dess regering står fast vid sina anspråk på att inta sin legitima plats däri, trots Europeiska unionens motvillighet.
Europeiska unionen har en politisk och moralisk förpliktelse till det ukrainska folket att arbeta för att i praktiken återupprätta de grundläggande friheterna i deras land: tankefrihet, yttrandefrihet, föreningsfrihet och facklig frihet. Europeiska unionen måste bevara sin vaksamhet när det gäller fångläger och häkten, och den bör också finnas på plats vid nästa val. Den nuvarande utvidgningen visar dock att det inte finns några bättre grunder för rättsstatsprincipen, demokrati, mänskliga rättigheter och miljörättigheter än de i Europeiska unionen, och inte på dess dörrtröskel. Det kommer att ske till priset av en ny utvidgning: detta kommer att vara det pris som vi måste betala för Europas enande. 
Belder (EDD ).
   – Herr talman! I förrgår demonstrerade uppskattningsvis mellan 5 000 och 7 000 ukrainska medborgare i sin huvudstad Kiev för att kräva ”ordets frihet”. Denna demonstration var ett svar på den allt mer repressiva politiken mot medierna från president Leonid Kutjmas regim. I lördags kunde med ett visst berättigande på sin förstasida skriva att oppositionella medier i Ukraina har anledning att frukta för sin fortsatta existens. Situationen återspeglar detta. För exakt en vecka sedan framförde Nikola Tomenko, ordförande för det ukrainska parlamentets utskott för mediernas frihet – lägg märke till namnet! – en förkrossande anklagelse i parlamentet, . Presidentval skall hållas i år och president Leonid Kutjma använder alla medel för att tysta ned avvikande uppfattningar. I detta sammanhang råder det för närvarande en hel del polemik kring Jurij Tjetjiks död i onsdags. Tjetjik, som var chef för en privat radiostation, miste livet i en trafikolycka på väg från sitt hem i Poltava till Kiev för ett möte med Radio Svoboda, den ukrainska förgreningen av Radio Liberty. Detta faktum har varit tillräckligt för att väcka misstankar om Tjetjiks oväntade frånfälle. Bara några timmar efter hans död stormade den ukrainska säkerhetstjänsten radiostationen Radio Continent i Kiev och beslagtog hela dess sändningsutrustning. Uppenbarligen hade denna station ådragit sig makthavarnas missnöje genom att sända program från Radio Liberty. Under tiden har chefen för Radio Continent hastigt lämnat landet, enligt honom själv därför att han fruktade för sitt liv. Journalisten Georgij Gongadze, som försvann år 2000 och senare återfanns halshuggen, var också anställd på Radio Continent. Den kampanj som president Leonid Kutjma och hans kompanjoner tydligen bedriver, för närvarande mot oberoende medier, dementerar Kievs officiella anspråk på att främja demokrati i Ukraina och söka ett närmande till Europa.
I början av denna vecka skrev USA:s tidigare utrikesminister, Madeleine Albright, i och uppmanade båda sidor av Atlanten att handla för att försvara politisk och personlig frihet i Ukraina. Jag hoppas att Washington och Bryssel verkligen kommer att sluta leden, som Albright uttrycker det, för att försvara och vidga frihetens gränser. 
Ford (PSE ).
   – Herr talman! På PSE-gruppens vägnar vill jag säga att vi erkänner Ukrainas betydelse som ett land med historiska, kulturella och ekonomiska band till EU och med en långvarig strävan efter medlemskap i EU. Vi välkomnar även kommissionens utarbetande av den handlingsplan – vilken skall vara färdig till våren – som kommer att göra det möjligt för Ukraina att successivt införliva EU:s politik och program.
Ett verkligt partnerskap kan dock enbart etableras på grundval av gemensamma värderingar, i synnerhet demokrati, rättssäkerhet och respekt för mänskliga och medborgerliga rättigheter. I nuläget uppfyller Ukraina inte de förutsättningarna och situationen håller dessutom på att förvärras. Fängelseförhållanden, godtyckliga fängslanden och för långa häktningsperioder är fortfarande allvarliga problem i Ukraina. Yttrandefriheten – som några av mina kolleger har talat närmare om – hotas allt mer och det har förekommit ett antal allvarliga brott mot oberoende mediers och journalisters rättigheter.
Vi uppmanar därför de ukrainska myndigheterna att förbättra fängelseförhållandena och upphöra med godtyckligt fängslande och för långa häktningsperioder. Vi uppmanar Ukrainas regering att respektera yttrandefriheten och att vidta långsiktiga och kraftfulla åtgärder för att förhindra och bestraffa oförrätter mot fria och oberoende medier. Vi ber regeringen att utreda anklagelser om att underrättelsetjänsten har beordrats att spionera på journalister och ukrainska och utländska politiker i deras respektive hemland i avsikt att, om så behövdes, hindra dem från att fortsätta lyfta fram frågor om mänskliga rättigheter. Vi ber de ukrainska myndigheterna att göra ett formellt åtagande att genomföra det förestående presidentvalet i oktober med största möjliga öppenhet och insyn, och hoppas att Europeiska kommissionen, tillsammans med parlamentet och andra institutioner, överväger om vi skall skicka en valövervakningsdelegation. 
Posselt (PPE-DE ).
   – Herr talman! Det råder inte någon tvekan om att Ukraina är ett europeiskt land – ett av de största – och vi får inte glömma hur detta land som en sovjetisk koloni under årtionden förtrycktes och plundrades. Det finns inte utrymme för självrättfärdigande i den kritik som vi riktar mot Ukraina i dag, eftersom vi till all lycka har besparats ett sådant öde som deras – eller, de flesta av oss har åtminstone besparats det. Därför finns det mycket som vi måste bli medvetna om och förstå.
Det kommer att ta tid för Ukraina att utvecklas. Vi i denna kammare har under de senaste åren gjort en hel del för att stödja Ukraina, och även före de stora förändringarna mellan 1989 och 1991 fanns det de i Västeuropa som samarbetade med landet. Jag tänker då på det ukrainska exiluniversitetet i min valkrets i München och på Radio Liberty som brukade sända från München, som kanske var något av en fri ukrainsk metropol. Detta har alltid gjort att vi känner en hel del sympati och förståelse för det ukrainska folket i dess längtan efter ett eget liv.
Vi kan emellertid inte ha någon som helst förståelse för politiker som inte bara är korrupta, som inte bara drar fötterna efter sig när det gäller att skapa framsteg i deras land, utan som till och med gör raka motsatsen genom att försöka ta död på demokratins och rättsstatsprincipens ömtåliga skott, som aktivt använder sig av brottsliga metoder för att motarbeta oppositionen och försöker tysta sina kritiker i medierna. För att ta ett exempel, det är en förfärlig skandal när en ledamot av Europaparlamentet – Gabriele Stauner, och hon är säkerligen inte den enda – skuggas av en officer från den ukrainska hemliga polisen därför att hon har fört medlemmar av den ukrainska oppositionen till denna kammare eller tagit upp känsliga frågor, som handeln med organ, handeln med barn och många andra problem, som olyckligtvis finns inte bara i Ukraina utan även i utbytet med Ukraina.
Vår politik måste därför var synnerligen entydig. Medan vi i princip måste visa medkänsla med det ukrainska folket som en viktig europeisk partner, måste vi kraftigt protestera och vidta kraftfulla åtgärder mot alla dem som på något sätt försöker slösa bort och förstöra den demokrati som håller på att födas i deras land. 
Sacrédeus (PPE-DE ).
   – Herr talman! Kommissionär Solbes Mira, ärade ledamöter! Påsken 2002 åkte jag som en av Europaparlamentets valobservatörer till Ukraina. Jag märkte en påfallande rädsla och oro över att fritt uttala sin politiska mening, inte minst bland unga kandidater, vilket bekymrade mig. Inom ramen för kommissionens program om ett vidare Europa, har jag arbetat för att Europaparlamentet skulle uttala sig positivt, vilket också skedde, till att Ukraina får ett europeiskt perspektiv och som europeisk nation en gång i tiden skall kunna bli medlem av denna union.
Samtidigt vill jag påminna om att Ukraina är en mycket gammal nation. Det är dock en ung stat, som har levt under ryskt och sovjetkommunistiskt styre. Mot denna bakgrund är det extra beklagligt att så många inom medierna och journalistiken råkar illa ut, att Radio Liberty läggs ned, att den största oppositionstidningen Silsky Visty har dragits inför rätta, att den privatägda radiokanalen Radio Dovira har stoppats och att journalister både utsätts för hot och faktiskt har mördats. Journalisterna Georgij Gongadzes och Jurij Tjetjiks dödsfall är faktiskt fortfarande ouppklarade.
Många här i Europaparlamentet har hjärtan som klappar varmt för Ukraina. Därför är vi extra bedrövade över den utveckling som sker, inte minst på mediaområdet, i detta land, som är ett av de absolut farligaste länderna att arbeta i som journalist.
Den kanadensiska senaten antog i juni 2003 en resolution där de tog upp folkmordet och massvälten under Stalin då 7 miljoner ukrainare avled. Låt oss minnas detta. Den fjärde söndagen i november varje år är en minnesdag för detta folkmord och denna massvält. 
Pohjamo (ELDR ).
   – Herr talman! Jag anser att det är viktigt att vi i varje policy som rör ett större Europa och partnerskap kommer ihåg Ukrainas betydelse som ett land som förvisso har historiska, kulturella och även ekonomiska band med Europa. På samma gång måste vi komma ihåg och erinra den ukrainska förvaltningen om att verkligt partnerskap endast kan utvecklas genom demokrati, rättsstatsprincipen och respekt för medborgerliga och mänskliga rättigheter. Det återstår mycket för Ukraina att göra på de här områdena. Yttrandefrihet och oberoende medier hotas till exempel ständigt i Ukraina och rättsstatsprincipen kan inte sägas fungera på ett tillfredsställande sätt. Undermåliga fängelseförhållanden, godtyckliga gripanden och alltför långa häktningstider utgör fortfarande allvarliga problem. Resolutionen nämner många konkreta brister och kränkningar av medborgerliga och mänskliga rättigheter som måste rättas till för att partnerskapet skall kunna utvecklas på allvar.
EU måste uppmuntra Ukraina att arbeta för bättre styrelseformer och demokrati. Tacis demokratiprogram är ett instrument för detta, och det bör användas för att stärka oberoende medier som är så viktigt för att skapa ett civilt samhälle och demokratiska institutioner. Rådet och kommissionen bör noga följa utvecklingen i Ukraina och spela en aktiv och tydlig roll vid anordnandet av presidentvalet i oktober, liksom i andra frågor. 
Solbes Mira,
   . – Herr talman! Jag vill börja med att betona den betydelse som Europeiska unionen fäster vid Ukraina som strategisk partner. Detta återspeglas i den gemensamma strategi som vi kom överens om 1999 och i vårt samarbete inom ramen för associations- och samarbetsavtalet.
Med unionens utvidgning den 1 maj blir unionen och Ukraina grannar och därför kommer vi under de kommande åren att ha ännu större möjligheter att stärka våra förbindelser.
I detta sammanhang har vi, som ni vet, genomfört vårt grannskapsinitiativ som anger ambitiösa mål för ett intensifierat samarbete på många områden, ett samarbete som bygger på ett otvetydigt engagemang för gemensamma värden och ett faktiskt genomförande av politiska, ekonomiska och institutionella reformer.
Europeiska kommissionen uppskattar därför den uppmärksamhet som i dag ägnas debatten om den process av politiska och konstitutionella reformer som pågår i Ukraina och i synnerhet pressfriheten.
Detta är frågor som vi måste fortsätta att ta upp i våra debatter om aktuella frågor. Jag vill även ge några kommentarer och framhålla frågornas betydelse mot bakgrund av de stundande valen i oktober.
När det gäller de konstitutionella reformernas innehåll vill jag upprepa uttalandet från den 29 januari. Det är naturligtvis, i enlighet med europeiska demokratiska normer, Ukraina som måste välja sin regeringsform och sin konstitution, men omständigheterna kring reformen och det sätt på vilket debatten om den förs ger fortfarande anledning till oro.
Samtidigt gläder det oss att det ukrainska parlamentet, i början av februari, antog förslag till konstitutionell reform som ursprungligen var avsedda att ta hänsyn till den kritik som hade framförts av den nationella oppositionen och de kritiska kommentarer som hade framförts av Europarådet och unionen. Detta är ett steg framåt.
Med tanke på de stundande valen kommer problemet med pressfrihet att kräva särskild uppmärksamhet. Unionen har vid flera tillfällen framhållit behovet av ett öppnare förhållande mellan pressen och den offentliga makten som entydigt bygger på rättsstatsprincipen och ett effektivt skydd för journalisternas rättigheter.
Det rättsliga beslutet nyligen att stänga en oppositionstidning och en radiostation har gett upphov till nya allvarliga frågor. Unionen kommer därför att fortsätta att tydligt uttrycka sin oro när det gäller pressfriheten, och den kommer att fortsätta att insistera på att pressens roll måste respekteras på ett tillfredsställande sätt som sig bör i ett demokratiskt system.
Jag skall kommentera er begäran om information när det gäller utsändande av observatörer till valen. Prioriteringarna för formella delegationer med valobservatörer inom unionen har fastställts i nära samarbete mellan kommissionen och parlamentet. I allmänhet skickas inte några delegationer till länder som är medlemmar i OSSE – vilket är fallet när det gäller Ukraina. Vi har dock, som brukligt är, för avsikt att samordna vårt arbete med OSSE:s kontor för demokratiska institutioner och mänskliga rättigheter, som förbereder valövervakning på lång sikt. Vidare hoppas kommissionen att Europaparlamentet än en gång kommer att skicka sina egna valövervakare för att samverka med denna OSSE-delegation såsom man gjorde inför det senaste parlamentsvalet i Ukraina.
Jag avslutar med att försäkra er om att kommissionen noga följer alla de frågor som har tagits upp av de ärade ledamöterna i denna debatt i en konstruktiv anda med våra ukrainska partner. I detta sammanhang håller vi just nu på att utarbeta och genomföra flera konkreta projekt för att stödja och samarbeta med Ukraina så att framsteg kan nås i institutionella frågor. 
Talmannen.
   – Tack så mycket, kommissionär Solbes Mira.
Jag förklarar den gemensamma debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum efter debatterna. 
Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är den gemensamma debatten om de resolutionsförslag som har lagts fram av följande ledamöter:
– Fernando Fernández Martín och José Ignacio Salafranca Sánchez-Neyra, för Gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokraterna, om Venezuela (B5-0123/2004),
– Rolf Linkohr, Manuel Medina Ortega, Giovanni Pittella och Margrietus J. van den Berg, för Europeiska socialdemokratiska partiets grupp, om situationen för mänskliga rättigheter i Venezuela (B5-0126/2004),
– Alima Boumediene-Thiery, Monica Frassoni, Alain Lipietz, Miquel Mayol i Raynal, Camilo Nogueira Román och Josu Ortuondo Larrea, för Gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen, om situationen för mänskliga rättigheter i Venezuela (B5-0128/2004),
– Anne André-Léonard och Bob van den Bos, för Europeiska liberala, demokratiska och reformistiska partiets grupp, om Venezuela (B5-0136/2004),
– Fausto Bertinotti, Ilda Figueiredo, Pedro Marset Campos och Francis Wurtz, för Gruppen Europeiska enade vänstern/Nordisk grön vänster, om Venezuela (B5-0144/2004),
– Cristiana Muscardini och Luís Queiró, för Gruppen Unionen för nationernas Europa, om situationen i Venezuela (B5-0147/2004). 
Salafranca Sánchez-Neyra (PPE-DE ).
   – Herr talman! Venezuela genomlider för närvarande en kris som leder till en social polarisering, vars följder inte kan förutsägas och som redan har krävt flera människoliv.
Parlamentets ståndpunkt under den långa krisen i Venezuela har tydligt formulerat behovet av att finna en fredlig lösning, en lösning genom dialog, en konstitutionell lösning och en lösning som i huvudsak uppnås genom val. Denna lösning fanns inskriven i ett avtal mellan företrädare för regeringen och demokratiska i form av en omröstning om att avsätta presidenten, vilket är den konstitutionella mekanism som fastställs i Venezuelas Magna Carta och gör det möjligt att ompröva det folkliga stödet för republikens president.
Det beslut som nyligen har fattats av det nationella valrådet att inte godkänna ett betydande antal namnunderskrifter som samlats in för att begära en omröstning respekterar, enligt vår mening, varken bokstaven eller andan i dessa avtal och har varit katalysatorn för händelserna under senare tid i det landet.
Vi anser, herr talman, att det står utom tvivel att medborgare inte kan förvägras att utöva sina legitima rättigheter och att det nationella valrådet är förpliktat att underlätta och garantera att folkviljan kan utövas.
Detta parlament måste därför, enligt denna kompromissresolution, undertecknad av tre politiska grupper, för det första uppmana till lugn och moderation. Det måste uppmana regeringen att garantera alla medborgares rättigheter, inklusive rätten att genomföra fredliga demonstrationer. Det uppmanar det nationella valrådet att utan dröjsmål acceptera och anta rekommendationerna från delegationerna för Carter-centret och Amerikanska samarbetsorganisationen (OAS). Det upprepar sitt stöd för de avtal som har överenskommits mellan regeringen och demokratiska . Det uttrycker sin oro över underlåtenheten att följa dem och uppmanar regeringen att garantera att de genomförs så snart som möjligt.
Herr talman, det är även nödvändigt att begära en fördubbling av Europeiska unionens ansträngningar för att garantera att dessa avtal mellan regeringen och demokratiska efterlevs. Jag anser att det mest önskvärda resultatet av dessa avtal skulle vara att en omröstning om att avsätta presidenten kunde äga rum inom kort, vilket är Europeiska unionens önskan uttryckt genom flera uttalanden från ministerrådet på kommissionens initiativ, och att en delegation med europeiska valövervakare utses för att följa denna process att stadfästa och genomföra omröstningen om att avsätta presidenten, vilken är den institutionellt fastställda mekanismen. 
Medina Ortega (PSE ).
   – Herr talman! Detta resolutionsförslag stöds, som den föregående talaren José Ignacio Salafranca Sánchez-Neyra sade, av tre politiska grupper, de tre största i kammaren.
Resolutionsförslaget är i linje med uttalandet från ordförandeskapet i februari, vilket uppmanade till efterlevnad av avtalen mellan regeringen och oppositionen. I detta avseende står vi i viss mån inför en inkonsekvens, eftersom den nuvarande venezuelanska konstitutionen har utarbetats av det parti som för närvarande innehar regeringsmakten med stor majoritet. Ingen tvingade regeringen att införa en omröstning om avsättning av presidenten i konstitutionen, men den infördes. Ingen tvingade regeringen att nå ett avtal med oppositionen den 29 maj 2003, men det uppnåddes. Dessutom håller denna process på att genomföras i samarbete med Amerikanska samarbetsorganisationen (OAS), Carter-centret och även, i viss mån, Europeiska unionen – för vi bidrar till processen.
För närvarande, i linje med uttalandet från rådets ordförandeskap och mot bakgrund av händelseutvecklingen, önskar parlamentet, som har uttryckt sin uppfattning om Venezuela vid andra tillfällen, framhålla att konstitutionella rättigheter kan kränkas genom brott mot viktiga formella krav, och vi anser att det i detta fall rör sig om brott mot viktiga formella krav eftersom hundratusentals namnunderskrifter har förklarats ogiltiga därför att man har gjort gällande att det har förekommit vissa ”sammanträffanden” i handstilen. Man kunde ha använt sig av andra förfaranden. Om man trodde att dessa namnunderskrifter inte var korrekta kunde man till exempel ha tagit prover för att kontrollera huruvida dessa hundratusentals namnunderskrifter verkligen var korrekta. Men vad som inte kan accepteras är att de har förklarats ogiltiga på detta sätt utan att man har tagit hänsyn till det faktum att den miljon namnunderskrifter som krävs för en omröstning om avsättning av presidenten skulle ha varit insamlade.
Vi står för närvarande inför ett beslut som har fattats av det nationella valrådet med regeringens stöd och som syftar till att beröva venezuelanska medborgare en konstitutionell rättighet som erkänns i Bolivariska republiken Venezuelas konstitution.
Jag anser att resolutionen är mycket tydlig. Vi försöker inte att piska upp känslorna. Tvärtom, vi vädjar om lugn. Men vi vill att denna process för att återställa den konstitutionella normaliteten skall äga rum i överensstämmelse med andan i avtalet från den 29 maj 2003. Det handlar med andra ord inte om att en sida skall påtvinga den andra sin vilja, men det handlar inte heller om att hindra människor från att utöva en konstitutionell rättighet, som att kräva att presidenten avsätts. Och om man gör det på det sätt som det nationella valrådet har gjort, genom att ogiltigförklara namnunderskrifter , blir det omöjligt att utöva den rättigheten.
För ögonblicket är det uppenbart att Carter-centret och Amerikanska samarbetsorganisationen förhandlar med Venezuelas regering och med oppositionen för att försöka hitta en väg ur konflikten, och vi hoppas att kommissionen, som alltid, kommer att samarbeta med parlamentet och rådet för att lugna den venezuelanska befolkningen och göra det möjligt att föra den konstitutionella processen i Venezuela tillbaka till demokratiska val. 
Meijer (GUE/NGL ).
   – Herr talman! Förr kände Europa bara till Venezuela som leverantör av råolja och järnmalm och som en bas för europeiska äventyrare. Nu när en envis president vägrar att acceptera folkets demokratiska vilja, skall då landet tvingas tillbaka till att bli som det var? Jag vill delge kammaren mina egna erfarenheter av detta.
För ett halvsekel sedan var jag ett av barnen i Caracas, Venezuelas huvudstad, som inte gick i skolan utan i stället strövade omkring i kloaker och i de kåkstäder som klättrade uppför bergssluttningarna, med hus byggda av apelsinlådor och tak av korrugerad plåt. En liten elit kunde njuta av stora bilar, lyxhus och golfbanor, samtidigt som jag såg sjuka tiggare utan ben på gatorna intill flotta kontor och affärer. Sjukhuset där min far dog var smutsigt och kaotiskt. De få offentliga kommunikationer som fanns kontrollerades av olika bolag, som vart och ett hade bussar i sina egna färger men utan riktiga anslutningar. I andra delar av landet, till exempel i dess andra stad Maracaibo, såg jag indianer. De var utarmade och alla undvek dem. Vägen från huvudstaden till kusten var full av kors för människor som hade störtat ned i döden, medan man på andra vägar piskade upp sandstormar när man körde där. Presidenten var en diktator som såg till att polisen, som rekryterades bland italienska invandrare, hängde hans motståndare i lyktstolparna.
Mina erfarenheter på den tiden gav mig hopp och en förväntning om att folket inte alltid skulle acceptera denna skandalösa kombination av diktatur och extrem rikedom, extrem fattigdom och extrem vanvård. Fyrtio år senare slutade de att finna sig i sitt öde och kunde äntligen hoppas på en säker tillvaro, tillväxt och solidaritet. Med stor majoritet valde de demokratiskt ett parlament med en annan sammansättning, en ny konstitution och en annan sorts president.
Att president Hugo Chávez litade för mycket på armén och inte gjorde mycket för att hjälpa offren för den stora naturkatastrofen kan inte rättfärdiga statskuppen, då han fördes bort och tillfälligt ersattes av arbetsgivarorganisationens ordförande. Lika lite kan hans tillkortakommanden rättfärdiga att man har förfalskat ett ofantligt antal namnunderskrifter för att få tillräckligt stöd för en omröstning som syftade till att avsätta honom en gång till.
Under det att Förenta staterna erkänner den nuvarande venezuelanska regeringen som legitim, låter de två största grupperna i detta Europaparlament sig ledas av sina kontakter med partier som tidigare satt i regeringen men röstats bort av de venezuelanska väljarna. Saker och ting kan och måste bli bättre i Venezuela, men att gå tillbaka till hur det var tidigare kommer inte att vara till någon som helst hjälp. Europeiska unionens stöd för det nya Venezuela är det bästa sättet att förhindra provocerande och våldsamma handlingar från både regeringen och den politiska oppositionen, men oberättigad nostalgi leder endast till katastrof.
Ford (PSE ).
   – Herr talman! Jag vill på PSE-gruppens vägnar klargöra att vi kommer att motsätta oss samtliga av GUE/NGL-gruppens och Verts/ALE-gruppens ändringsförslag. Detta till trots anser vi att det mycket försenade beslutet av det venezuelanska nationella valrådet att avvisa 1,2 miljoner av 3 miljoner namnunderskrifter för en omröstning för att avsätta presidenten inte är trovärdigt; två av fem namnunderskrifter har faktiskt förklarats ogiltiga. Vi har förståelse för den våg av protester och oroligheter som har uppstått i Venezuela i kölvattnet av det beslutet. Däremot fördömer vi ovillkorligen användningen av våld och beklagar djupt förlusten av människoliv. Vi uttrycker vårt deltagande med dessa våldsoffer.
Vi uppmanar den nationella valkommissionen att genast godkänna och anta rekommendationerna i den preliminära rapporten från övervakningsdelegationen från Amerikanska samarbetsorganisationen (OAS) och Carter-centret. Vi stöder det irländska ordförandeskapets uttalanden från den 23 februari och den 2 mars, och ber kommissionen att utnyttja sitt betydande politiska inflytande i landet för att se till att de avtal som träffats på grundval av demokratisk samordning faktiskt hålls. 
Patakis (GUE/NGL ).
   – Herr talman! Venezuelas folk tog landet i sina egna händer och valde Hugo Chávez till president. Såvitt man kan se uppskattades detta inte av Förenta staterna, den lokala plutokratin eller Europeiska unionen, som iakttar en eftergiven tystnad. De gick till och med så långt att de organiserade en statskupp för att kasta ut president Chávez och hans regering, men tack vare det beslutsamma ingripandet av det venezuelanska folket misslyckades de. Nu utspelar sig en ny attack. Oppositionen har gjort en väldig ansträngning för att samla in namnunderskrifter, men jag undrar vart den skickade petitionen, som var ett misslyckande i och med att de flesta namnunderskrifterna visade sig vara förfalskade. Och nu gastar oppositionen om att den har blivit utsatt för diskriminering.
Den tid då imperialisterna kunde införa diktatur var som helst är förbi. Folket i Venezuela, Colombia, Ecuador, Bolivia, Brasilien, Argentina, Uruguay, i hela Latinamerika trappar upp sin kamp för demokrati och social förändring. Vi uttrycker vår solidaritet med och vårt odelade stöd för alla dessa folk. 
Solbes Mira,
   . – Herr talman! Europeiska kommissionen gläder sig över att parlamentet har lagt fram ett initiativ i denna fråga. Den allvarliga politiska krisen i Venezuela och dess allvarliga ekonomiska konsekvenser är en källa till oro för kommissionen, som nära följer händelseutvecklingen.
Venezuelas politiska stabilitet är viktig inte bara för detta lands utveckling, utan även för säkerheten i den andinska regionen och hela Latinamerika. Venezuela behöver internationellt stöd för att nå en fredlig och demokratisk lösning på den inre konflikten utan att detta måste innebära inblandning i landets inre angelägenheter. Kommissionen välkomnade därför början av en dialog mellan regeringen och oppositionen och stödde ansträngningarna för att underlätta denna dialog av den trepartsgrupp som består av Amerikanska samarbetsorganisationen (OAS), Carter-centret och Förenta nationernas utvecklingsprogram (UNDP).
Vi stödde även undertecknandet i februari 2003 av deklarationen mot våld och för fred och demokrati i Venezuela och avtalet från den 29 maj samma år. Detta avtal erbjöd möjligheter att uppnå en fredlig, demokratisk, konstitutionell lösning som innefattar ett utlysande av val så som förespråkas både av Amerikanska samarbetsorganisationen i resolution 833 från dess permanenta råd och av Europeiska unionen, en idé som vi fortsätter att stödja.
Därför organiserade nationella valrådet en insamling av namnunderskrifter för att begära en omröstning om presidentens avsättning och oppositionen började samla in namnunderskrifterna. Samtidigt samlade anhängare till regeringen också in namnunderskrifter för att avsätta vissa företrädare i nationalförsamlingen.
Kommissionen delar de farhågor som har uttryckts av Amerikanska samarbetsorganisationen och Carter-centret i dess deklaration från den 2 mars i fjol och fruktar de möjliga konsekvenserna av nationella valrådets beslut att granska 876 000 namnunderskrifter för omröstningen om att avsätta presidenten som betraktats som tvivelaktiga.
Kommissionen befarar att detta kan utgöra ett oöverstigligt hinder för en lösning som innefattar ett utlysande av val eller påverka resultaten av processen. Vi vill icke desto mindre mana oppositionen att underkasta sig denna valideringsprocess och regeringen och nationella valrådet att garantera skyddet av folkviljan på så sätt att denna kan uttryckas i ett val.
Kommissionen beklagar den våldsamma atmosfär som har skapats, förlusten av människoliv och de många skadade och uppmanar parterna att tillämpa den deklaration mot våld och för fred och demokrati som de själva har kommit överens om.
Unionen har offentliggjort flera uttalanden om nödvändigheten av att söka en lösning som är fredlig, demokratisk, konstitutionell och innefattar ett utlysande av val och vi har även lämnat ekonomiskt stöd till Amerikanska samarbetsorganisationen i dess ansträngningar att genomföra majavtalet. Vi är, om det skulle behövas, beredda att undersöka hur detta stöd kan utökas om denna organisation skulle begära det.
Vidare, som svar på vissa framförda frågor, om det nationella valrådet beslutar att genomföra omröstningen och de venezuelanska myndigheterna bjuder in Europeiska unionen då skulle kommissionen, om det är tillrådligt, till nytta och möjligt, vara beredd att skicka valobservatörer på ett undersökningsuppdrag. 
Talmannen.
   – Tack så mycket, kommissionär Solbes Mira.
Jag förklarar den gemensamma debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum efter debatterna. 
Figueiredo (GUE/NGL ),
   . – Vi beklagar i starkast möjliga ordalag innehållet i det resolutionsförslag som lades fram för omröstning i parlamentet i dag. Det hade undertecknats gemensamt av högern, bestående av Gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokraterna och Gruppen Unionen för nationernas Europa, och av socialdemokraterna i form av Europeiska socialdemokratiska partiets grupp. Detta är liktydigt med oacceptabel inblandning och påtryckningar på Venezuelas nationella valråd. Vi får inte glömma bort den kortlivade militärkuppen den 11 och 12 april 2002 som omgående stöddes av det spanska ordförandeskapet för Europeiska rådet, det misslyckade embargot mot oljeutvinning och de fortsatta försöken att destabilisera landet ekonomiskt och socialt. Allt genomfördes av industrimagnater och av sektorer knutna till den oligarki som har exploaterat det venezuelanska folket under de gångna årtiondena, och det uppmuntrades och stöddes aktivt och skamlöst av Förenta staternas administration.
Denna demokratiska och patriotiska process är inskriven i Bolivariska republiken Venezuelas konstitution, som antogs med brett folkligt stöd i en folkomröstning. Under de senaste åren har denna process försökt att ta itu med de djupt rotade orsakerna till ojämlikhet i Venezuela och reagerat på de mest trängande behoven hos den överväldigande majoriteten av befolkningen. Vad Venezuela behöver är stöd för och solidaritet med denna process. Vi har alltid visat och skall fortsätta att visa sådan solidaritet. 
Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är den gemensamma debatten om de resolutionsförslag som har lagts fram av följande ledamöter:
– Ulla Margrethe Sandbæk, för Gruppen för demokratiernas och mångfaldens Europa, om Burma/Myanmar (förnyande av sanktioner) (B5-0127/2004),
– Bob van den Bos, för Europeiska liberala, demokratiska och reformistiska partiets grupp, om Burma (B5-0134/2004),
– Glenys Kinnock och Margrietus J. van den Berg, för Europeiska socialdemokratiska partiets grupp, om Burma (B5-0138/2004),
– Philip Bushill-Matthews, John Walls Cushnahan, Nirj Deva, Thomas Mann, Bernd Posselt och Geoffrey Van Orden, för Gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokraterna, om Burma (B5-0140/2004),
– Yasmine Boudjenah, Marianne Eriksson och Luisa Morgantini, för Gruppen Europeiska enade vänstern/Nordisk grön vänster, om Burma (B5-0145/2004),
– Patricia McKenna, för gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen, om Burma/Myanmar (förnyande av sanktioner), (B5-0146/2004). 
Sandbæk (EDD ).
   – Herr talman! För fjärde gången på ett år står Burma på Europaparlamentets föredragningslista och vår resolution kräver förnyade och hårdare sanktioner. En ny utvärdering visar dock att de sanktioner som man tidigare har beslutat om inte ens har tillämpats fullt ut. Vi vet att militärregimens makt i stor utsträckning är beroende av utrikeshandel och utländska investeringar och regimen har, till förfång för det burmesiska folket, valt att satsa på militär expansion och försvar. Burmas sociala indikatorer är bland de sämsta i världen. EU:s investeringar i Burma har fått ökad betydelse under det senaste årtiondet och EU-medlemsstaterna tillhör Burmas största investerare och handelspartner. Den stora majoriteten av det burmesiska folket arbetar inom den informella sektorn, medan militären och dess bundsförvanter huvudsakligen förfogar över den formella ekonomin. 
Ekonomiska sanktioner, stödda av Aung San Suu Kyi och National League for Democracy (NLD), skulle till största delen drabba regimen och dess anhängare. Det finns absolut inget försvar för passivitet och obeslutsamhet. Det vore skamligt av EU och medlemsstaterna att hålla fast vid en linje som inte försvagar utan tvärtom uppenbarligen stärker militärregimen.
Aung San Suu Kyi sitter fortfarande i husarrest. Politiska ledare fängslas och det burmesiska folket förtrycks brutalt. EU har möjlighet och därmed skyldighet att skapa förändring. Det är dags att förvandla våra resolutioner till handlingar. Internationella diplomatiska insatser bör tillämpas beslutsamt, men EU måste också konfrontera Burmas militärregim genom kraftfulla och fullt tillämpade sanktioner. 
Ford (PSE ).
   – Herr talman! Jag talar på den socialistiska gruppens vägnar. Vi inser att EU:s målinriktade sanktioner mot Burmas militärregim – Statens råd för fred och utveckling – måste ses över och förnyas före den 29 april 2004. När rådet först införde sanktioner enades man om att noga övervaka den vidare utvecklingen av situationen i Burma och man bekräftade på nytt sin beredvillighet att handla därefter. Situationen har enligt vår uppfattning inte förbättrats nämnvärt. Aung San Suu Kyi, som var fängslad fram till september 2003, sitter nu åter i husarrest där hon måste stanna utan tillgång till telefonkommunikation och där besökare måste ha tillstånd från regeringen för att få träffa henne. Burma har 1 350 politiska fångar och många av dessa är medlemmar av NLD. Förra veckan hade FN:s speciella sändebud till Burma, Razali Ismail, möten med både Aung San Suu Kyi och general Khin Nyunt, ledaren för Burmas militärjunta. När han återvände uppgav han att frigivningen av Aung San Suu Kyi och andra fängslade NLD-ledare var en absolut nödvändig förutsättning för att inleda en meningsfull dialog med regimen.
FN:s speciella rapportör sade att de viktigaste kraven i nuläget är att återstående begränsningar av yttrandefriheten, rörelsefriheten, informationsfriheten samt mötes- och föreningsfriheten hävs, att rättssäkerheten upphävs och att alla politiska kontor i hela landet öppnas.
I Burma sker många brott mot de mänskliga rättigheterna: tvångsarbete, förföljelse av oliktänkande, rekrytering av barnsoldater och så vidare. Vi kräver att Aung San Suu Kyi och alla de som har fängslats eller placerats i husarrest omedelbart och ovillkorligen släpps fria, tillsammans med samtliga politiska fångar, och att de NLD-kontor som stängdes i maj 2003 öppnas igen. Vi yrkar också på att den auktoritära regimen släpper greppet om makten och att resultatet av det senaste valet respekteras. Om så inte sker kräver vi att sanktionerna skärps. Vi yrkar dessutom på att Burma inte närvarar vid Asien–Europa-mötet på Irland i april 2004 och att ordförandeskapet nekar till att utfärda de visum som krävs. 
Deva (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag för PPE-DE-gruppens och de brittiska konservativas talan. Burmas militärregim, som eufemistiskt kallar sig Statens råd för fred och utveckling, är en heroinfinansierad knarkdiktatur som brutalt utnyttjar och terroriserar sitt eget folk. Detta omfattar tvångsarbete, förföljelse av oliktänkande, tvångsförflyttning och rekrytering av barnsoldater såväl som regeringstruppers våldtäkt på kvinnor och barn från etniska minoriteter. Dessa brott begås inte av rebeller eller hemliga gerillastyrkor. Nej! Burmas folk är offer för sina egna regeringssoldater. Burma har fortfarande 1 350 politiska fångar som lever under omänskliga förhållanden i fängelser, medan landets politiska hopp – Aung San Suu Kyi – är kvar i husarrest. Det är helt enkelt oacceptabelt att EU:s medlemsstater fortfarande är en av Burmas största investerare och handelspartner. 
EU:s gemensamma ståndpunkt om Burma måste skärpas. Sanktionerna måste träda i kraft om regimen inte vidtar dessa viktiga åtgärder för att återupprätta demokratin. Den gemensamma ståndpunkten kommer att ses över under 2004, men rådet bör också försäkra att situationen i Burma omprövas i juni 2004.
Om dessa viktiga åtgärder, som till exempel frigivningen av Aung San Suu Kyi och andra fängslade NLD-medlemmar såväl som en trepartsdialog mellan NLD, ledare för de etniska minoriteterna och makthavarna i Burma, inte har ägt rum bör sanktioner genomföras med omedelbar verkan.
Sanktionerna bör omfatta följande åtgärder: företag och medborgare i EU förhindras att investera i Burma; importerade varor och tjänster från företag som ägs av militären, militär personal eller deras bundsförvanter förbjuds; import av strategiskt viktiga varor från monopoliserade ekonomiska sektorer, som ädelstenar och timmer, förbjuds; och internationella finansiella överföringar och transaktioner av antingen en medborgare eller en enhet inom en EU-medlemsstat förbjuds.
Jag uppmanar andra Asean-länder att samarbeta med EU i denna fråga och att utöva större påtryckningar på Burmas regim för att få den att ta de nödvändiga stegen mot demokrati. 
Isler Béguin (Verts/ALE ).
   – Herr talman, kommissionär Solbes Mira, mina damer och herrar! Den militärjunta som tog makten i Burma har slagit rot genom att dra nytta av den beklagligt bördiga jordmånen för diktatorer i denna del av Asien och även genom att dra fördel av undfallenhet från stater och bolag i Väst. En ny våg av våld och tvångsåtgärder som drabbar Burmas förtryckta och lidande befolkning för detta land tillbaka på vår föredragningslista. Den här gången vägrar vi emellertid att nöja oss med principförklaringar och verbala fördömanden medan vi väntar på att allt skall börja om igen. Tidsschemat är till vår fördel och verktygen för tvångsåtgärder mot förtryckarna är inom räckhåll; att inte använda dem skulle vara detsamma som att vägra hjälpa en person i fara.
Två datum framträder som äntligen kan tvinga Burmas totalitära regim att ta reson och ge upp. Nästa månad, den 29 april 2004, måste Europeiska unionens gemensamma ståndpunkt revideras. Denna månad skall ämbetsmän från den burmesiska juntan resa till Irland inom ramen för Asien–Europa-mötet. Denna tilldragelse är lika nära i tiden som den är avgörande för att sända en ärlig och otvetydig signal till denna junta. Det skulle inte ha funnits några undantag från vår politik att förbjuda gemenskapsvisum till burmesiska ämbetsmän och de som har makten. Vilken provokation, i strid mot våra grundläggande värden, att Irland, som för närvarande innehar ordförandeskapet för Europeiska unionen, kan välkomna dem på sin jord. Vilken skam dessutom att Irland, symbolen för europeisk framgång, återupprättade diplomatiska förbindelser med Burma i februari. Detta visar mycket tydligt att ovan och bortom de officiella och opersonliga uttalandena från demokratier kan berörda parter med rötter i våra länder samarbeta med dessa ökända diktaturer, stödja dem och tjäna pengar på dem. Hur många år tog det att få ett beslut om att de burmesiska dignitärernas tillgångar utomlands skulle frysas? Hur många massgravar och arbetsläger i Burma kommer det att behövas innan vi vägrar utfärda visum till detta lands plågoandar?
Denna resolution kräver skärpta sanktioner och restriktioner riktade mot denna regim, liksom även ett omedelbart frisläppande av politiska fångar, med början av vår Sacharovpristagare Aung San Suu Kyi. Allt vi har gjort under lång tid är att förbjuda handel, investeringar och partnerskap som kan gynna ledarna för denna junta. Burmas folk förtjänar mer än så och det gör även den utvidgade Europeiska unionen. 
Solbes Mira,
   . – Herr talman! Unionen har antagit en mycket bestämd gemensam ståndpunkt i förhållande till Burma. Den består av ett vapenembargo, avskaffande av försvarssamarbete, indragning av allt bilateralt bistånd annat än det rent humanitära, förbud mot att utfärda visum och frysning av tillgångar för medlemmar av militärregimen, regeringens medlemmar, människor som samarbetar med dem och deras familjer. Regeringsbesök på hög nivå har också ställts in.
Rådets arbetsgrupp för Asien har nyligen analyserat åtgärdernas effektivitet och granskat de olika alternativ som står till Europeiska unionens förfogande för att reagera på den nuvarande situationen. För tillfället består responsen i grund och botten av tillämpningen av vissa ekonomiska sanktioner tillsammans med en serie konstruktiva strategier för att avgöra hur vi skall föra den politiska dialogen med Burma och grannstaterna framåt.
Rådets grupper diskuterar för närvarande förnyandet av den gemensamma ståndpunkten om Burma och dess yttrande borde komma före den 29 april.
Även om parlamentet måste vara medvetet om att kommissionen inte på förhand kan känna till resultatet av de diskussioner som äger rum i rådet så kan vi för tillfället inte utesluta att nya sanktioner införs som är särskilt riktade mot regimen och som kan utöka eller komplettera de befintliga sanktionerna.
Kommissionen väntar fortfarande på att Aung San Suu Kyi skall släppas. Det är en åtgärd som vi anser vara ett nödvändigt villkor för att framsteg i försoningsprocessen verkligen skall vara trovärdiga. Kommissionen avser därför att fortsätta med att förse befolkningen med humanitärt bistånd, och till och med öka det. För tillfället uppgår det humanitära bistånd som vi skickar till området, till landet och till flyktingar i de angränsande länderna, till 10 miljoner euro per år.
Den 15 december hölls Forum for international support for national reconciliation. Unionen stöder den öppna processen genom Burma Forum och anser att unionen för egen del måste delta i den processen. Det är faktiskt en mycket positiv utveckling och kommissionen hoppas att Bangkokmötet kan utvecklas till en ”Bangkokprocess” som kan fungera som ett instrument för att säkra ett åtagande från det internationella samfundet.
Det är viktigt att stödja det arbete som utförs av Razali Ismail, särskilt sändebud för Förenta nationernas generalsekreterare, vilket bör underlätta debatten mellan Statens råd för fred och utveckling och de andra politiska aktörerna. Kommissionen är nöjd med Razali Ismails besök, som planeras äga rum i början av mars och utgör ett sista försök att föra försoningsprocessen mellan militärregeringen och oppositionen, ledd av Aung San Suu Kyi, framåt.
Jag skulle vilja göra en sista kommentar om eventuella ytterligare sanktioner. Som jag sade tidigare avvaktar vi fortfarande att den gemensamma ståndpunkten skall omarbetas. Om Burmas regering inte presenterar några ytterligare politiska förändringar måste vi överväga den möjligheten. Vi måste dock vara mycket försiktiga eftersom effekterna av dessa sanktioner på handel och investeringar måste utvärderas utifrån deras effekter för de fattigaste delarna av befolkningen. För tillfället har vissa sanktioner som vidtagits av Förenta staterna lett till betydande arbetslöshet i klädsektorn som huvudsakligen drabbar kvinnliga arbetare, med en betydande ökning av effekterna i form av handel med människor och prostitution.
Vi måste därför söka finna en lämplig balans mellan behovet att snabbt kunna svara på förändringar i den politiska situationen och eventuella reaktioner, som måste stå i rimlig proportion till situationen på fältet och orsaka så lite skada som möjligt för de minst gynnade delarna av den burmesiska befolkningen. 
Talmannen.
   – Tack så mycket, kommissionär Solbes Mira.
Jag förklarar den gemensamma debatten avslutad.
Vi skall nu gå vidare med omröstningen om resolutionsförslagen inom omröstningen. 

(1)
(2)

Talmannen.
   – Parlamentet har fullbordat sin föredragningslista.(1)
Jag förklarar denna sammanträdesperiod för Europaparlamentet uppskjuten.

