Slavnostna seja - Kostarika
Predsednik
Bienvenido al Parlamento Europeo, Presidente Arias! Predsednik Republike Kostarika, gospe in gospodje, v imenu Evropskega parlamenta vam izrekam zelo toplo dobrodošlico, predsednik Arias.
Vaš obisk je mejnik v odnosih med Evropskim parlamentom, Evropsko unijo, Kostariko in Latinsko Ameriko.
Dr. Óscar Arias, predsednik Kostarike ste bili že od leta 1986 do 1990, pri čemer ste bili leta 2006 ponovno izvoljeni za štiriletni mandat. Najbolj ste poznani kot dobitnik Nobelove nagrade za mir, ki ste jo prejeli leta 1987 kot priznanje za obsežno prizadevanje, ki ste ga vložili v iskanje poti do miru v Srednji Ameriki.
Prizadevanje predsednika Ariasa v vlogi mednarodnega posrednika je obrodilo sadove v mirovnem sporazumu iz Esquipulasa, ki so ga 7. avgusta 1987 podpisali predsedniki vseh držav Srednje Amerike. Evropska unija je v celoti podprla to prizadevanje.
Predsednik Kostarike je torej vzornik za ljudi po vsem svetu. Nekoč je dejal, da je bistveno imeti vrednote, načela in ideale ter se boriti za njih. Predsednik Arias, temu ste bili predani veliko let, pri čemer so Kostaričani počastili rezultate vašega dela in vas pred dvema letoma ponovno izvolili.
Med govorom na petem srečanju vrha EU-Latinska Amerika in Karibi v Limi v Peruju, ki je potekal maja letos, sem poudaril ustanovitveno pomembnost regionalnega združevanja za 21. stoletje. Kot se je tako jedrnato izrazil Jean Monnet, eden od ustanovnih očetov Evropske unije: "Ne povezujemo držav, ampak združujemo ljudi." Predsednik Arias, tudi vi ste predani temu idealu in ste dejavno delali, da bi ga dosegli.
Z vidika Evropskega parlamenta je zaželeno, da se pridružitveni sporazum med Srednjo Ameriko in Evropsko unijo kmalu sklene, kar sem dejal tudi v Limi, pri čemer bi rad dodal to, o čemer smo pravkar podrobno razpravljali na srečanju: kadar kje izbruhne vojna, je na voljo veliko denarja v dolarjih, eurih ali kateri koli valuti, a ko je potrebna podpora za vzpostavitev miroljubnih odnosov, se države prepirajo zaradi veliko manjših zneskov denarja. Miru moramo dati priložnost.
(Ploskanje.)
To je naše današnje sporočilo drugim evropskim institucijam.
Predsednik Arias, naj na koncu povem, da verjamemo, da bosta vi in vaša država še naprej imela ključno vlogo pri uspešnem dokončanju teh pogajanj.
V imenu vseh poslancev Evropskega parlamenta vas ponovno pozdravljam. Upam, da nam bo vaš obisk dal priložnost za krepitev prijateljskih vezi med Evropo, Kostariko in Latinsko Ameriko.
Gospe in gospodje, dovolite mi, da neuradno nekaj dodam: čudovito je, da je tu predsednik Kostarike; zelo prijetno naključje je, pri čemer mi je danes izjemoma dovoljeno omeniti starost nekoga, da evropska komisarka, ki je odgovorna za zunanjo politiko, komisarka Ferrero-Waldner, danes praznuje 60. rojstni dan. To je še en vesel dogodek in dober razlog, da ji zaželimo vse najboljše.
(Ploskanje.)
Óscar Rafael Arias Sánchez
Gospod predsednik, pozdravljam vas v imenu majhne ameriške republike, v kateri si vsak dan slabih 4,5 milijona ljudi upa živeti in sanjati; v kateri je mogoč ideal družbe brez vojske in v kateri bomo kmalu praznovali 110 let demokracije. Pozdravljam vas v imenu majhne ameriške republike, ki je bila v drugi polovici 20. stoletja obkrožena z najgrozljivejšimi diktaturami, medtem ko sama nikoli ni izkusila zatiranja; ki ni hotela biti lutka v hladni vojni in noče uporabljati orožja za doseganje miru. Pozdravljam vas v imenu Republike Kostarike.
Gospod predsednik, gospe in gospodje:
danes imata prednost dva dogodka, ki ju ločujejo stoletja in desetletja, a sta s sedanjostjo povezana kot jutranja zora. Prav na današnji dan pred 225 leti se je končala vojna za neodvisnost Združenih držav s podpisom pariškega miru, prvim valom gibanja za neodvisnost po skoraj vsej ameriški celini. Prav tako na današnji dan pred 69 leti se je začela druga svetovna vojna z nemško napovedjo vojne Franciji in Združenemu kraljestvu ter nastajanjem zaveznikov, ki so vključevali velik del Amerike. Te dogodke omenjam, ker na ta oder, simbol stika med različnimi narodi, prihajam z zavedanjem o zgodovinskem bremenu, ki ga nosim na svojih ramenih in ki ga nosite tudi vi iz preteklosti vsakega naroda, ki ga predstavljate. Nismo prišli, da bi vzpostavili odnose med našima celinama, ampak da bi priznali, da ti odnosi obstajajo že dolgo ter da bi jih morali, če bi jih želeli izboljšati, najprej razumeti kot celoto.
Odkrito, kot bi moralo biti med prijatelji, moramo priznati, da naša skupna zgodovina izhaja iz prevlade ene civilizacije nad drugo. Amerika je Evropo spoznala predvsem prek njene moči in ne njenih zamisli. Strah je zaznamoval osvajanje in ogorčenje kolonizacijo. Vseeno moramo občudovati to staro kulturo. Kljub bitkam, ki smo jih bili, ne moremo zanikati, da je Evropa zanetila luč razuma v naši deželi in v nas zbudila zavezanost do najboljših namenov humanosti, namenov, ki se jim nismo odrekli, ko smo dosegli neodvisnost.
Ti razlogi so me v Evropo pripeljali pred 21 leti med mojim prvim mandatom predsednika Kostarike. Takrat sem prišel, da bi prosil za pomoč te močne celine pri iskanju miru v Srednji Ameriki, v kateri se je pet narodov borilo za življenje sredi državljanske vojne. Prelivanje krvi je delilo naše narode in ščuvalo brata proti bratu. V okrutnem poskusu so nas takratne sile uporabile kot poskusne zajčke za izkazovanje svoje moči: pripeljali so orožje, zaradi česar se je umiralo. Število smrtnih žrtev je po nekaterih ocenah doseglo 350 000. To bi bilo sorazmerno enako temu, kot bi v iraški vojni umrlo skoraj štiri milijone državljanov Združenih držav.
Le z doseganjem miru smo lahko zagotovili prihodnost naše regije.
Takrat je bila Evropa odgovor na naše prošnje. Moralna podpora te celine je upravičila naša prizadevanja za iskanje diplomatske rešitve konfliktov, rešitve Srednje Amerike za težave Srednje Amerike. Mednarodna pomoč, ki ste nam jo takrat zagotovili, je bila obsežna in velikodušna, pri čemer je predstavljala pristno željo Evrope, da nam pomaga pri napredku narodov Srednje Amerike.
Zdaj, 21 let pozneje, se vračam v Evropo, pri čemer moram kot Fray Luis de León, ko je prišel na svobodo po štirih letih zapora, začeti z besedami, "kot smo rekli včeraj ...", ker moramo pri veliko pogledih nadaljevati tam, kjer smo končali. Odnosi med Evropo in Srednjo Ameriko, ki so bili tako tesni v obdobju vojne, so se ohladili v obdobju miru. Pomoč Evrope za Srednjo Ameriko, ki je bila tako velika v obdobju zatiranja, je postala zmernejša v obdobju svobode. Nikoli si nismo predstavljali, da bomo pozabljeni, ko bomo dosegli mir. Rad bi si mislil, da je zdaj čas, da se pokaže, da bodo prijatelji, ki so nas podpirali v najtemnejšem obdobju, to lahko nadaljevali tudi v lepših časih prav zato, ker zdaj doživljamo lepše čase.
Danes predlagam tri načine ukrepanja, s katerimi bi lahko okrepili vezi in se skupaj borili za doseganje utopij, pri čemer ste nas vi sami naučili, naj jim sledimo: podpis pridružitvenega sporazuma EU-Srednja Amerika, soglasja Kostarike in "Miru z naravo".
Dobro se zavedam, da v tem parlamentu obstajajo različni pogledi na prosto trgovino. Vendar vem tudi, da so ti pogledi izraženi z visokega vidika tistih, ki imajo srečo, da živijo v razviti državi. Danes vam ponujam pogled z nižjega vidika, z ravnine. Država, kot je moja, ki je ena od najmanjših na svetu, ne more pridelati vsega, kar porabimo. Obsojeni smo na to, da smo moderni Feničani. V dobi globalizacije je dilema, pred katero so postavljene države v razvoju, ostra in preprosta: če ne bomo mogli izvažati vse več blaga in storitev, bomo navsezadnje izvažali vse več ljudi.
Jasno je, da mora Evropa paziti na interese Evropejcev. Jasno je tudi, da interese Evropejcev in katere koli rase na svetu vse bolj določa skupna usoda človeštva. Nobena država ne more brezbrižno živeti naprej, če se onkraj njenih meja širijo lakota, nevednost, nasilje in bolezen. Dokler bodo razlike med našimi narodi tako velike, bo globalna diaspora še naprej na tisoče ljudi popeljala čez oceane, reke in mestna obzidja v iskanju priložnosti, ki jih niso našli v svojih državah.
Pridružitveni sporazum med Srednjo Ameriko in Evropsko unijo, ki je morda prvi sporazum med regijami, ki ga sklepa Evropska unija, je najtesnejša, najjasnejša in najbližja priložnost Evrope, da oživi svojo prisotnost v Latinski Ameriki. Od oblikovanja srednjeameriškega skupnega trga je malo pobud imelo večji potencial za pospeševanje gospodarske rasti v Srednji Ameriki, pri čemer bi se naše institucije modernizirale in bi se zagotovile nove priložnosti za tiste prebivalce Srednje Amerike, ki še vedno živijo v revščini. Evropa bi lahko s sklenitvijo tega sporazuma ponovno prevzela položaj voditeljice, ki ga je izgubila, in zasedla prazen položaj v ospredju bitke za razvoj naše Latinske Amerike. Včeraj smo bili zavezniki za mir, danes smo lahko partnerji v razvoju.
Vendar med Srednjo Ameriko in Evropo še vedno obstajajo velike razlike, ki jih je treba upoštevati. Prva je razlika med našima modeloma združevanja: Evropa mora sprejeti, da se je Srednja Amerika združila na način, ki ga je dovoljeval naš institucionalni razvoj. Zdaj smo najbolj združena regija med državami v razvoju, pri čemer menimo, da ni pošteno, da se nam vsiljujejo pogoji glede našega vključevanja, da bi napredovali v pogajanjih; pogoji, ki jih Srednja Amerika težko izpolnjuje, se poleg tega ne zahtevajo od drugih regij na svetu.
Druga razlika med našima regijama, ki je mogoče tudi najpomembnejša, je razlika v stopnji razvoja: bistveno je, da trgovinski del sporazuma predpisuje neenako obravnavanje v dobro Srednje Amerike in zlasti da se izogne strašni praksi ohranjanja ovir na področjih, na katerih ima primerjalno prednost prav Srednja Amerika. Če dosežemo sporazum na podlagi teh predpostavk, bi Evropa naredila veliko za pomoč prebivalcem Srednje Amerike in tudi Evrope, ker bi lahko Evropa v obdobju mednarodne krize veliko pridobila od gospodarstva, ki se je v zadnjih petih letih razvijalo približno dvakrat hitreje od evropskega gospodarstva.
Evropa lahko prevzame novo vodilno vlogo v državah v razvoju, a mora najprej zagotoviti, da bo ta vodilna vloga resnično koristila razvoju. Goethe je dejal, da ima stara zmota več prijateljev kot nova resnica. Ne moremo vstopiti v novo obdobje mednarodnega sodelovanja, če nosimo breme preteklosti, zlasti breme vojaških izdatkov, ki so sami po sebi resnično žaljivi za skoraj 200 milijonov prebivalcev Latinske Amerike, ki trpijo v revščini. Prišel je čas, da se mednarodna finančna skupnost nauči ločevati pleve od zrnja ter na podlagi dokazov spozna, kateri izdatki bodo izboljšali življenjski standard ljudi in kateri ne.
Ne moremo biti ponosni na dejstvo, da so leta 2007 vojaški izdatki Latinske Amerike znašali 36 milijard dolarjev na območju, na katerem z izjemo Kolumbije zdaj ni oboroženih spopadov. Z denarjem, porabljenim za nakup enega samega letala Sukhoi Su-30k, bi se lahko kupilo 200 000 prenosnikov MIT Media Lab XO za naše študente. Z denarjem, porabljenim za nakup enega samega helikopterja Black Hawk, bi se lahko vsak mesec namenilo 100 dolarjev štipendije za 5 000 mladih v Latinski Ameriki. Razvite države sveta ne smejo s pomočjo in sredstvi podpirati odločitve tistih, ki raje opremljajo svoje vojake kot izobražujejo svoje otroke. Zato, gospe in gospodje, je moja vlada razglasila soglasje Kostarike, pobudo za ustvarjanje mehanizmov za odpis dolga in finančno podporo držav v razvoju, ki več vlagajo v varstvo okolja, izobrazbo, zdravje in domove za svoje ljudi ter manj v orožje in vojake. Še vedno upam, da bo soglasje Kostarike z vašo podporo nekoč postalo resničnost.
Upam tudi, da bomo lahko sprejeli načrt, ki je tesno povezan s soglasjem: pogodbo o prenosu orožja, ki jo je Kostarika predlagala v Združenih narodih, ki državam prepoveduje prenos orožja v države, k skupinam ali posameznikom, če obstaja zadosten razlog za sum, da se bodo s tem orožjem kršile človekove pravice ali mednarodno pravo. Ne vem, kako dolgo bomo lahko preživeli brez spoznanja, da je uboj veliko ljudi, a vsak dan po malo, prav tako nerazumljiv kot uboj veliko ljudi v enem dnevu. Uničevalna moč 640 milijonov kosov orožja malega kalibra in lahkega orožja na svetu, pri čemer ga je 74 % v rokah civilistov, se je izkazala za bolj smrtonosno od jedrskih bomb ter predstavlja eno od glavnih gibal za negotovost javnosti na nacionalni in mednarodni ravni. Strah pred smrtjo ne sme biti izhodišče za prihodnost naših ljudi. Danes lahko storimo nekaj, da se zagotovi, da se to ne bo zgodilo.
Rad bi omenil le še nekaj, kar je povezano z nasiljem in uničenjem, a ne le ljudi, ampak vseh oblik življenja. Zaradi vsakega gozda, ki ga posekamo, vsake tone ogljikovega dioksida, ki jo spustimo v ozračje, vsake reke, ki jo onesnažimo, smo bližje izumrtju naših vrst, pragu, na katerem bomo morali kot pri vhodu v Dantejev pekel opustiti vsako upanje. Nočem biti priča vstopu človeštva skozi ta vrata.
Pred 60 leti je imel nekdanji predsednik Kostarike José Figueres vizijo odprave državne vojske in s tem razglasitve miru svetu. Zdaj smo sprejeli odločitev za razglasitev "Miru z naravo". Zadali smo si cilj, da postanemo nevtralna država glede CO2 do leta 2021, ko bomo praznovali 200 let neodvisnosti. Lansko leto smo postali država z največ drevesi na prebivalca in na kvadratni kilometer na svetu, saj smo posadili pet milijonov dreves. Leta 2008 bomo posadili še sedem milijonov dreves. Vodimo mednarodno vojno proti globalnemu segrevanju, pri čemer vas danes ponižno prosim, da se nam pridružite.
Globalno segrevanje je omogočilo gojenje oljk na obali Anglije, kar je resnično skrb vzbujajoče za znanstveno skupnost. Za razliko od biblične zgodbe grlica tokrat ne bo prinesla oljčne veje v znak miru, ampak v znak nevarnosti. Danes prosim, da to grlico pošljemo v najbolj oddaljeni kotiček sveta, da se bo lahko vrnila z voljo za spremembo vseh narodov sveta. Le skupaj bomo lahko ustvarili novo zavezništvo, tokrat ne med Bogom in človekom, ampak med človekom in božjo stvaritvijo.
Gospod predsednik:
veliki argentinski pisatelj Jorge Luis Borges je govoril, da je izgnan Evropejec, pri čemer je mislil na evropsko poreklo velikega deleža prebivalstva naše ameriške celine. Po stoletjih mešanja in izmenjavanja ras je tu najbrž tudi veliko izgnanih Američanov. Izgnala sta nas geografsko dejstvo oceana in zgodovinsko dejstvo nihanja mnenja, ki nas združuje ter oddaljuje glede na okoliščine. Menim, da je čas, da pozabimo na to določeno nihanje v Uniji in sledimo poti, ki so jo vetrovi zarisali pred 180 milijoni let, preden se je na Zemlji pojavila prva razpoka, ko je bila Evropa združena z Ameriko, pri čemer je bilo mogoče priti peš iz Pariza v New York.
Vsi smo pripadniki ene vrste, ki je še vedno zmožna živeti zelo uspešno. Naše sanje so skupna dediščina in naše odločitve vplivajo na življenja drugih, če nam je to všeč ali ne. Mislim, da je to daleč od grožnje, ampak nedvomno čudovita priložnost. Mislim, kot je rekel največji kostariški pesnik Jorge Debravo: "Nadvse čudovito je vedeti, da imamo moč, da oživimo najbolj samotne stvari, ki se jih dotaknemo, da razširimo svoje obzorje in ne vidimo robov, ker vse, kar vidimo, skupaj z nami postane neskončno." Ne dvomim, da bomo zmožni uporabiti to neskončno moč v dobro vseh, Evropejcev in Američanov, ter da bomo tesno sledili jutrišnji zvezdi večje pravice in svobode.
(Poslanci so vstali ter glasno in navdušeno ploskali.)
Predsednik
Predsednik Arias, v imenu Evropskega parlamenta se vam iskreno zahvaljujem za ta odlični in pomembni govor. Z besedami ste izrazili, da vi in vaša država predstavljata demokracijo in svobodo; borite se proti nasilju, terorju in diktaturi. Pravite, da je Kostarika majhna država, pri čemer želim poudariti, da število prebivalstva države ali njeno geografsko območje nista najpomembnejša dejavnika. Štejeta duh države in njen predsednik. Kdor je slišal vaš govor, ve, da predsednik Arias in Kostarika predstavljata svobodo in demokracijo. Zato je Kostarika velika država v svetu.
(Ploskanje.)
Vi ste mož miru; zato ste leta 1987 prejeli Nobelovo nagrado za mir. Vendar se zatem niste upokojili; minilo je 21 let, pri čemer zdaj zagovarjate mir med ljudmi in mir z naravo. Evropski parlament vas bo podprl pri ohranjanju teh načel.
Prav tako iskreno pozdravljam ministra vaše vlade, ki vas spremljata - to sta minister za zunanje zadeve Stagno Ugarte in minister za zunanjo trgovino Ruiz Gutiérrez, ki sta prav tako tu v dvorani skupaj z veliko Kostaričani, ki živijo tu v Bruslju in Belgiji. Ponosni bodite na svojo državo. Ne v nacionalističnem duhu, ker bi bile lahko potem nase ponosne tudi države, v katerih vladata diktatura in nasilje, ampak na svojo državo, Kostariko, ker zagovarjate prave vrednote: demokracijo, svobodo in mir.
Še enkrat najlepša hvala. Muchas gracias, predsednik Arias.
(Ploskanje.)
