Justering av protokoll
Ordföranden
Protokollet från det senaste sammanträdet har delats ut.
Finns det några synpunkter?

Faber-Aubrespy
Fru ordförande! Den franska veckotidningen " Marianne" har just meddelat att ledamöterna i de vises kommitté, som inrättats av parlamentet och kommissionen, kommer erhålla 29 200 euro per månad, eller 191 000 franska francs.
Eftersom denna kommitté har inrättats under överinseende av parlamentet är det viktigt att kontrollera om denna information är korrekt. Vilka är annars de verkliga siffrorna som vi måste låta skattebetalarna i de olika medlemsländerna få kännedom om? Var i budgeten kommer dessa belopp att tas?
Jag skulle vilja veta om denna information verkligen är riktig, bl.a. när det gäller de ledamöter i kommittén som redan erhåller pension ur gemenskapens budget, och i så fall om den planerade ersättningen läggs ovanpå deras pension eller ej.

Ordföranden
Mina damer och herrar! Vi kan inte här diskutera alla tidningsartiklar som publiceras någonstans. Det finns ett beslut från presidiet. Det kan ni erhålla, och sedan kan man diskutera det på den nivå som är lämplig för ändamålet. Men kammaren är inte rätt plats för det.

Hardstaff
Fru ordförande! Igår kväll önskade jag gå igenom ändringsförslagen till Philippe Marins betänkande, men de fanns inte tillgängliga på engelska. Trots att jag har en hel bunt på tyska, skulle jag föredra dem på mitt eget språk. Eftersom detta är ett mycket viktigt och tekniskt betänkande, vill ni vara vänliga och se till att dessa finns tillgängliga, så att alla får en möjlighet att gå igenom dem noggrant på sitt eget språk före omröstningen på torsdag.

Ordföranden
Tack så mycket för att ni påpekar det. Vi skall se till att allt finns till hands i rätt tid.

Ford
Fru ordförande! Får jag mot bakgrund av den senaste politiska utvecklingen i Frankrike fråga om ministerkonferensen kommer att införa frågan om artikel 31 på föredragningslistan samt överväger, med tanke på ordningen i kammaren, att skilja Mégrets lilla fraktion av Nationella fronten från Le Pens " diva" -grupp. För det andra vill jag säga till herr Fabre-Aubrespy att jag misstänker att den dagstidning som han läser liknar dem vi har i Förenade kungariket i vilka, som det sägs, det enda man kan lita på är datumangivelsen.

Flemming
Fru ordförande! Jag ber så mycket om ursäkt. I går hade jag äran och nöjet att få tala två minuter i denna kammare. Det var uppenbarligen min upphetsning över denna stora händelse som gjorde att jag glömde skriva under. Det är säkert att jag var närvarande.

Ordföranden
Naturligtvis, det har ni ju dokumenterat med ert tal.

Azzolini
Fru ordförande! Motivet för mitt inlägg är detsamma som för föregående talare. Jag hittar inte mitt namn på listan trots att jag var närvarande i parlamentet från kl. 10.30.

Ordföranden
Vi noterar det, och det kommer att undersökas.

Barzanti
Fru ordförande! Jag vill bara säga att jag var närvarande i går. Jag vill därför att min närvaro antecknas, trots att jag glömde skriva på.

Ordföranden
Mina damer och herrar! Det är ju bra om man i efterhand rättar till uppgifter om närvaron. Om det är fråga om ett eller två påpekanden så går det an, men om det är tio eller tjugo blir det problematiskt. Jag ber er vänligen se till att ni för in era namn.
Parlamentet godkände protokollet.

Ordföranden
I går uppstod det uppenbarligen ett missförstånd, nämligen att omröstningen om Fitzsimons betänkande skall äga rum först på onsdag. Det stämmer inte. På föredragningslistan är det riktigt angivet, och omröstningen kommer att äga rum klockan 12.00 i dag. Tidsfristen för ändringsförslag har nämligen gått ut, och det betyder att om vi inte röstar så försummar vi att göra vår mening hörd. Omröstningen måste ske i dag. Jag ville bara meddela det än en gång.

Blokland
Fru ordförande! Jag förstår det, det har ni alldeles rätt i, men jag vill ändå göra er uppmärksam på att ändringsförslagen till Fitzsimmonsbetänkandet inte fanns tillgängliga i morse.

Ordföranden
Det måste också kontrolleras. Vi kommer att undersöka det.

Beskattning av energiprodukter
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A4-0015/99) av Cox för utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik om förslaget till rådets direktiv om en omstrukturering av gemenskapens regelverk för beskattning av energiprodukter [KOM(97)0030 - C4-0155/97-97/0111(CNS)].

Cox
Fru ordförande! I sitt förslag till utvidgning och fördjupning av beskattningsunderlaget för beskattning av energiprodukter kommer kommissionen att ha parlamentets stöd. Direktivet om beskattning av energiprodukter kommer lägligt med tanke på våra åtaganden om att minska den globala uppvärmningen och är önskvärt som ett medel för att främja ett effektivare energiutnyttjande och uppmuntra en lägre energiintensitet per produktionsenhet; vidare är det nödvändigt att utforska de nya beskattningsunderlagen om vi någonsin på ett framgångsrikt sätt skall kunna hantera den strukturella svårigheten i alltför många av våra stater vad gäller en minskning av icke-lönekostnader för arbetskraft i samhällen som har oacceptabelt höga arbetslöshetshetssiffror.
Vi i parlamentet kommer att säga " ja" till de nya skatterna men " nej" till högre skatter. Parlamentet kan tyvärr inte enligt lag insistera på skatteneutralitet, men det gör detta som en fråga om politisk övertygelse. Medlemsländer och rådet kommer att förråda det bredare allmänna syftet med detta förslag om de inte använder de extra intäkterna från energiskatten för att motverka överdrivna, skatteuppdrivna arbetskraftskostnader. Vi insisterar i fråga om en sådan avvägning eftersom, för att upprepa denna punkt, detta parlamentet vill ha nya skatter men inte högre skatter.
Kommissionen föreslår en utvidgning av ordningen för punktskatter för mineraloljor för att åstadkomma ett mycket mera mångsidigt beskattningsunderlag, inklusive inom de sektorer som hittills har varit undantagna i vissa eller samtliga medlemsstater - sådana sektorer som kol, gas, elektricitet och olja för uppvärmning. Parlamentet stöder detta såsom varande lovvärt, men definitionen av denna beskattningsunderlag kan inte åstadkommas i kommissionens förslag med mindre än att kommissionen, med hjälp av en komplicerad serie av totala eller delvisa undantag, totala eller delvisa bidrag, som antingen kan vara obligatoriska eller frivilliga, föreslår en form av beskattningssystem som i högre grad bygger på undantag än på regler. Detta är, enligt vår mening, ett dåligt förslag till rättsakt eftersom det är alltför komplicerat. Det saknar kännetecknen hos en lyckad skattelagstiftning, som bör vara lätt att förstå, lätt att inkassera, förutsägbar i sina lagstiftningsmässiga effekter samt svår att kringgå.
Jag anser att vissa kolleger blandar ihop detta förslag med koldioxidskatten. Detta är inte ett direktiv för koldioxidskatt. Kommissionens tjänstemän, och ytterst kommissionärskollegiet, har till parlamentet överlämnat ett förslag som vi anser återspeglar för många av prioriteterna hos de lobbygrupper med vilka de har haft att göra och för liten omsorg om det bredare allmänintresset.
Vid en första studie av förslaget, drog jag mig till minnes den ganska ovänliga kommentar om ett av de senaste ordförandeskapen, som fälldes i Förenta staterna, och som jämförde ordförandens beteende med en kudde som, rapporterades det, alltid bar avtryck av den ända som senast suttit på den. I vissa avseenden, tycks mig detta dokuments " undantagspolitik" återspegla denna typ av logik. Detta är den typ av förslag till rättsakt som måste få ett slut. I mitt betänkande föreslås en radikal kirurgi för att avlägsna detta överflöd av undantag men ändå föreslås ett bibehållande av " gröna" undantag.
Vad gäller fördjupning av skatter, anser vi att kommissionen har valt en onödigt komplicerad modell. Vi föreslår en start med kommissionens förslag för beskattningsnivåer för år 2000 och därefter en tillämpning av en accelererande modell, föremål för översyn vart femte år, men vilken skall bibehållas i avvaktan på översynen. Detta har sådana fördelar som klarhet och säkerhet, och man kringgår de ändlösa institutionella komplikationerna hos det alternativ som har föreslagits oss.
Det överväldigande problemet med företag och sektorer kvarstår, vars kostnader dramatiskt kan stiga till en punkt där deras konkurrensläge kan skadas. Vi tar hänsyn till denna fråga: vi föreslår en form av begränsad subsidiaritet, där sådana företag eller sektorer kan ansöka om lättnader förutsatt att det finns förmildrande omständigheter, men där de måste klara ett bredare EU-test gällande objektivitet, så att de inte bryter mot lagarna om sund konkurrens eller reglerna för statsstöd.
Jag föreslår också ett ytterligare ändringsförslag i detta skede, om att sektorer där detta förekommer i systematisk skala möjligen kan bli föremål för ett av kommissionen godkänt gruppundantag eller stöd.
Sammanfattningsvis kommer Europaparlamentet att godkänna nya energi- och miljöskatter, men stöder inte högre skatter. Vi kräver skatteneutralitet av staterna. Vi insisterar vad gäller sänkningen av inkomstskatter som motvikt till denna skatt. Vi vill ha ett enklare och säkrare skattebaserad definition än den som föreslås av kommissionen. Vi vill ha en mera förutsägbar modell för en fördjupning av beskattningsunderlaget, för att bedöma beskattningsnivåernas utveckling. Vi vill att konkurrensnackdelar skall tas upp där det finns verkliga problem men inte som en ursäkt för att tveka vad gäller nödvändiga förändringar. Jag rekommenderar parlamentet att stödja detta betänkande.

Estevan Bolea
Fru ordförande, herr kommissionär! Vi i utskottet för forskning, teknologisk utveckling och energi förstår mycket väl att en skatteharmonisering är nödvändig, och som Cox sade så vill vi inte ha fler skatter, andra vägar måste finnas för att belasta de europeiska ekonomierna.
Betänk dock att vi just nu tillämpar det direktiv som liberaliserar el- och gasmarknaderna för att i huvudsak sänka energiavgifterna. Något som faktiskt ser ut att lyckas. Jag är bäst insatt i mitt lands omständigheter, Spanien, där elpriserna har gått ned med 11 procent. I andra länder har det inte gått lika snabbt. Direktiven tillämpas och elmarknaden håller på att avregleras. Om vi i detta läge ytterligare belastar energin så tror jag att vi gör alltför mycket på en och samma gång.
Herr kommissionär, vi instämmer därför med att man i framtiden omvandlar de direkta skatterna till indirekta och att man enbart belastar energin när skatteneutralitet uppnåtts, och när detta inte medför ökade kostnader för företagen.
Vi lever i en värld där vi måste bli mera konkurrenskraftiga. I Förenta staterna är energin mycket billig, vilket ni alla känner till. I Europa utgörs större delen av energikostnaden, till exempel kolvätet, av skatter. I en del länder, exempelvis i Frankrike och Belgien, är transportskatterna mycket höga medan de är betydligt lägre i andra länder, som i Spanien till exempel.
I unionen måste vi lagstifta för femton länder, något som inte är alltför lätt. Vi måste ta itu med avregleringen av gasmarknaden, vi måste bli mer konkurrenskraftiga och införa otaliga miljörättsliga regler som företagen måste uppfylla. Den här veckan skall vi behandla direktivet om vattenpolitik, något som kommer att drabba industrin mycket hårt och kräva stora investeringar. Vi skall också behandla direktivet om avfallsprodukter. Ett direktiv som vi menar att vi borde vänta med. Så, herr kommissionär, trots att vi instämmer med andemeningen i direktivet så menar vi att tillfället inte är riktigt gynnsamt.
Låt oss inte fortsätta diskutera koldioxidskatten. Visst är det så att om vi höjer energipriserna så kommer användningen att bli mera effektiv, man kommer att konsumera mindre. Detta kräver dock stora investeringar, något som naturligtvis kommer att leda till mindre utsläpp av såväl koldioxid som andra föroreningar.
Vi kommer inte att ge Coxbetänkandet vårt stöd. Vi gör det inte, för, herr kommissionär, om det direktiv ni föreslår redan är komplicerat som det är och fyllt av undantag, så är det förslag Cox lägger fram och som utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik har godkänt betydligt mera radikalt och dessutom går det inte att tillämpa. Allt stöd försvinner, alla bidrag försvinner.
Vi kommer att rösta mot ändringsförslag 13, 14, 15 och 16 samt något till. Godkänns betänkandet av kammaren så röstar vi emot betänkandet. I dag är det ett samrådsförfarande, men nästa gång blir det kanske fråga om ett samtyckesförfarande. I vilket fall som helst skulle det vara bra om vi kunde flytta fram direktivet något.

Spencer
Fru ordförande! Låt mig uttrycka min tillfredsställelse över att tala till parlamentet i denna fråga. Jag vill också tillägga att eftersom jag måste ha blivit distraherad, underlät jag att registrera mig i går.
Jag vill till fullo ansluta mig till det som föredraganden har sagt. Jag vill tala om min egen åsikt å miljöutskottets vägnar, där ändringsförslagen godkändes enhälligt av alla ledamöter från samtliga grupper. Syftet med dessa ändringsförslag är att visa att trots att Montis förslag är bra, så skulle en grön version av Montis förslag vara bättre. Så vår åsikt är att " brun Monti bra, grön Monti mycket, mycket bra" . Jag misstänker emellertid att rådet inte kommer att kommer att vara klokt nog att vare sig ta upp Montis " bruna" förslag eller ens någon " grön" version av Montis förslag som vi väljer att förorda inför det. Jag anser att när man diskuterar en harmonisering av skatter, talar man inte bara om de teknikaliteter som är förknippade med en harmonisering av skatter utan hur man använder dem, och det tycks mig som om rådet skulle försitta ett ypperligt tillfälle om det inte tar med Montis förslag. Rådet bör komma ihåg vad det har sagt om Kyoto och Buenos Aires och använda detta som ett tillfälle att påverka det sätt på vilket energi används i vår gemenskap.
Som en följd av min egen dumhet, kan det bli så att Spencers betänkande om en energiskatt för CO2, för vilken jag ärvde rollen som föredragande för nästan tio år sedan, inte kommer att nå parlamentet under min tid. Den kvarhålls i utskotten och jag förordar starkt inför parlamentet att den förblir hos utskotten. Jag anser att kommissionen och rådet måste återkomma till en energiskatt för CO2, eftersom detta är ett av sätten att utöva en verklig påverkan. Jag rekommenderar att framtida parlament behåller detta betänkande i utskotten och, om jag tillåts vara en smula retsam, kanske låta namnet Spencer stå kvar i det, inte för min skull utan - eftersom klimatförändring är en långsiktig fråga - kanske för min dotters tid i detta parlament.

Randzio-Plath
Fru ordförande! Europeiska socialdemokratiska partiets grupp stöder både Montis förslag och förslaget i betänkandets form, eftersom det i många frågor omfattar konkretiseringar som gör mer rättvisa åt målet med skatteomläggningen. Därför bör det understrykas att förslaget till direktiv liksom förslaget i den av Europaparlamentet ändrade formen inte kan vara något annat än ett första steg i riktning mot en ekologisk skattereform, även om jag måste ge Spencer rätt i att det i förslaget till direktiv i sig ju egentligen inte föreskrivs någon " grön" energiskatt. Därför stöder min grupp även ändringen av Cox betänkande i så måtto att vi i varje fall gör det obligatoriskt att medlemsstaterna i Europeiska unionen inte skall lägga på någon skatt på el och andra produkter från förnybara energikällor.
Jag anser att direktivet förbättras genom detta förslag, som med all rätt syftar till att beskatta energiresurserna för att arbetsfaktorn skall kunna avlastas skattemässigt, som det redan föreskrivits i Delors vitbok 1993, och att direktivet därmed också kommer att innehålla ett " grönifieringselement" . Jag anser inte att det är mot systemet, utan jag finner det nödvändigt. Vi vill visserligen genom detta direktiv göra den inre marknaden mer funktionsduglig och undanröja allt intrång, även i förbrukarlandet, men vi måste också tänka på att den framlidne nationalekonomen Pigou 1920, när han över huvud taget först utvecklade idén om att genom pålagor bidra till att skona resurserna, med hjälp av denna ansats också införde en kvalitativ förändring i våra debatter.
Det är också viktigt att skatteneutraliteten betonas i förslaget till direktiv. Därför måste man vid genomförandet även i medlemsstaterna arbeta för en skattemässig avlastning av arbetsfaktorn för att det faktiskt också skall kunna uppstå några sysselsättningseffekter. Energiskatten - det måste understrykas - är ingen ekoskatt. Jag anser att vi i själva verket absolut måste återuppta de beklagliga diskussionerna och debatterna som i anslutning till Rio och Kyoto inte har lett till något resultat på europeisk nivå. Jag tror att många medlemsstater nu har kommit längre än förslaget till direktiv gjorde.
Jag anser också att det vore bra om de europeiska staterna kunde lära av varandra, och jag skulle välkomna om de mest energiintensiva företagen, vilka absolut måste medges en ersättning, skulle ansluta sig till Danmarks exempel, vilket haft en sådan framgång, och underkasta sig en energirevision.

Areitio Toledo
Fru ordförande! Med detta direktiv vill vi i själva verket uppnå tre mål, något som har försvårat såväl en analys av direktivet som Coxbetänkandet. Å ena sidan eftersträvas en skatteharmonisering för att förbättra marknadens sätt att fungera. Å andra sidan eftersträvas ekonomiska mål, det vill säga att överföra skatt på arbete till skatt på energi. Därtill tillkommer det ekologiska målet. Att blanda tre olika mål i ett och samma direktiv är alltid svårt. Jag tror att föredragande Cox i sitt direktiv har försökt åtgärda detta, han har försökt begränsa området för de tre målen. Det är emellertid mycket svårt att utforma ett samstämmigt direktiv i en så pass komplicerad fråga som energifrågan inom Europeiska unionen ändå är.
Jag tycker att kommissionens sätt att se på saken är korrekt, för att lösa problemet behövs nämligen otaliga undantagsbestämmelser. Det finns inget annat sätt att hantera den här frågan. Vår grupp instämmer inte med Cox. Det är faktiskt så att när man inför skatteregler, är undantag något som är allmänt vedertaget, vilket vi kan se i vårt eget regelverk för skatter, och jag förstår inte varför vi inte också här kan acceptera några undantag som vi anser vara nödvändiga för att inte skada konkurrenskraften i det produktionssystemet inom EU.
Fru ordförande, om föredragandens ståndpunkt är den allmänt gällande och vissa artiklar upphävs, i första hand artikel 13, 14 och 15, så kommer vi att rösta emot betänkandet, något som Estevan Bolea redan har nämnt. Vi anser nämligen att frågans hantering kräver en djupgående analys av alla kommissionens kasusistiska undantag samt några fler som vi vet tillkommer.

Gasòliba i Böhm
Fru ordförande, ärade kolleger! Europeiska liberala, demokratiska- och reformistiska partiets grupp stöder vår kollega, Cox, och dennes betänkande. Ett betänkande som uppvisar en rad förbättringar i kommissionens förslag till direktiv samtidigt som det visar på ett riktigt synsätt ur Europeiska unionens synvinkel för att nå tre grundläggande mål.
För det första en förstärkning av den inre marknaden, eftersom man med förslaget om skatteharmonisering inom detta område vill undvika de orosmoment som för närvarande finns.
För det andra vill man förvissa sig om större internationell konkurrenskraft på den inre marknaden. Det är uppenbart att om vi lyckas uppnå en större skatteharmonisering, vilket en tillämpning av den föreslagna skattesatsen innebär, så kommer vi att kunna eliminera eller minska arbetskostnaderna utan att minska unionens och medlemsstaternas skatteintäkter och därmed ge Europeiska unionen en kostnadsstrukturell konkurrenskraft på den internationella marknaden.
För det tredje, och även om jag här har hört viss kritik, så är det tredje målet viktigt eftersom miljöpolitiken utan tvekan bidrar till en hållbar ekonomi, vilket är en av Europeiska unionens främsta målsättningar. Vi anser att Coxbetänkandet täcker dessa tre mål, dessutom får medlemsstaterna ett betydande manöverutrymme för en anpassning till direktivet så länge, och detta insisterar jag på, konkurrensnivån eller uppnåendet av den inre europeiska marknaden inte störs, en av unionens grundläggande målsättningar.

Theonas
Fru ordförande! Jag skulle vilja framföra tre kommentarer angående kommissionens förslag till direktiv och vår kollega Cox betänkande.
Kommentar nummer ett: Det kan inte finnas några som helst tvivel om behovet av att skydda miljön från utsläppen från energiprodukterna. Vad som behövs är en stimulering av de " mjuka" energiformerna och en modernisering av anläggningarna och produktionsmetoderna, för att göra dem mer miljövänliga, och inte åtgärder som ökar den indirekta beskattningen, vilket slår hårt mot vanliga människors inkomster.
Kommentar nummer två: En ökad beskattning av alla slags energiprodukter, vilket föreslås, kommer enligt vår åsikt att leda till en kraftig prisökning, som i vissa fall kommer att ligga på mellan 9 och 11 procent och som, i en tid av stränga finansiella begränsningar inom EMU: s ramar, kommer att öka trycket på de breda folklagrens levnadsstandard och livsvillkor.
Kommentar nummer tre: Jag skulle än en gång, fru ordförande, vilja uttrycka vår oro över den föreslagna växlingen från " skatt på arbete" , som ju utgör grunden för socialförsäkringssystemen, till " skatt på energi" . En sådan skatteväxling kommer inte bara att minska inflödet av medel till socialförsäkringssystemen, utan den kommer också att möjliggöra för regeringarna att lägga beslag på dessa medel, med allvarliga följder för socialförsäkringssystemen.

Hautala
Fru ordförande! Kollegan Cox har utfört ett utmärkt arbete med kommissionens förslag. Jag vill också tacka Tom Spencer för det arbete han redan i åratal i detta parlament har lagt ner på förslaget om koldioxidskatten. Gruppen De gröna instämmer helt med Tom Spencer, dvs. vi måste bibehålla detta förslag om koldioxidskatt. Vi får inte förkasta det eftersom det innehåller fler element som styr miljöbeteendet än det så kallade Monti-förslag som vi nu behandlar.
Men kollegan Cox har verkligen gjort detta Monti-förslag " grönare" . Där finns klara motiveringar för undantag och dessa undantag måste vara motiverade från miljösynpunkt. Även hans motivering för hur industrin kan få lättnader i energiskatten är ytterst klar. Han föreslår ju att industrin måste kunna motivera dessa lättnader med skäl som har med konkurrenskraften att göra och att allt sedan skall ske under kontroll av kommissionen.
I Cox betänkande föreslås som utgångspunkt skattesatsen år 2000 som sedan under 5 år skulle höjas årligen med 2 procent plus inflationen. Bästa kolleger! Detta är en mycket anspråkslös höjning av skattenivån. Om vi vill att detta skall ha en effekt i en hållbar riktning med tanke på miljön så skulle vi kunna överväga en något djärvare linje. Därför har De gröna lagt fram ett förslag där detta årliga index är 4 procent plus inflationen. Skillnaden mellan kollegan Cox förslag och vårt förslag är att Cox förslag skulle under fem år höja energiskatten med cirka 10 procent, och inte heller vårt förslag skulle höja den med mer än 20 procent. Således vädjar jag verkligen till er att ni skall överväga detta ändringsförslag av De gröna.

Bonde
Fru ordförande! Junirörelsen stöder minimiskatter på energi, men pengarna skall stanna i de nationella statskassorna och inte vara en ny intäkt för EU. Vi vill ha rätt att höja skatten på energi, så vi sparar och främjar en omställning till förnybara energikällor. Junirörelsen fokuserar också på att företräda dem som inte har rösträtt, de som kommer efter oss. Vi kan inte bara stjäla jordklotets knappa resurser. Om gränsen mellan Danmark och Tyskland läggs ned, kommer folk att resa till Tyskland och köpa billig bensin och eldningsolja. Skatterna kommer att hamna i den tyska statskassan i stället för den danska. Vi kommer då att tvingas sänka våra skatter och avgifter till den tyska nivån. Då blir det mindre pengar i gemenskapskassan till att finansiera utbildningsstöd, förtidspensioner och folkpensioner. Vi har större jämlikhet mellan människor i Danmark än i Tyskland och i det övriga EU. Junirörelsen försvarar denna nordiska välfärdsmodell, och det är skälet till att vi röstar för de högsta möjliga minimipriserna, men samtidigt vill vi ha rätt att avgiftsbelägga den energi som förs in till lägre priser, så att fransk kärnkraft inte kommer att ersätta en insats för omställning till förnybar energi, till sol- och vindkraft. Det finns bara garanterade minimipriser för vindenergi i tre EU-länder: Tyskland, Spanien och Danmark. Och det är här merparten av världens vindkraftverk finns. Sol och vind skall inte bytas ut mot kärnkraft.

Lukas
Fru ordförande! Föredraganden har lyckats åstadkomma en meningsfull kompromiss mellan de nödvändigheter som påkallas av miljösektorn, och nödvändigheten att minska den lagstadgade belastningen på arbetsfaktorn. Det handlar om en väl utförd balansakt mellan de båda huvudsakliga inriktningarna i vår politik, som hamnar i motsatsställning till varandra när de drivs fundamentalistiskt. I en tid när bekämpningen av den enorma arbetslösheten är den huvudsakliga ekonomiska och socialpolitiska frågan i europeisk politik, och där vi alla känner till riskerna med den miljöbelastning som orsakas av icke förnybara energikällor, tycks en försiktig men tydlig väg, så som den här beskrivs, vara den rätta.
Man kan hoppas att några av de ändringsförslag kommer att antas som i högre grad gör betänkandet till ett " grönt" betänkande och ännu starkare framhäver och inom denna ram främjar de förnybara energikällornas ställning, vilken är viktig för framtiden. Å andra sidan bör ändringsförslag som till exempel förslag 13 avslås, vilket skulle medföra stora förluster för vissa industrigrenar och en nedskärning av antalet sysselsatta.

Lange
Fru ordförande, herr kommissionär, kära kolleger! Jag stöder eftertryckligen Cox betänkande. Han förtydligar kommissionens förslag och garanterar att det genomförs på ett effektivt sätt. Icke desto mindre vill jag ta upp två punkter som nämns i betänkandet från utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentskydd. Här vill jag också särskilt tacka herr Spencer för hans idoga ansträngningar i detta ärende och för hans tillitsfulla samarbete.
Den första punkten rör frågan om de förnybara energikällorna. Jag anser att vi, om vi med denna skattereform också vill uppnå en kontrolleffekt, måste undanta de förnybara energikällorna från denna skatt, eftersom vi inte bör utsätta dem för någon nationell konkurrens. Det ena landet säger att man skall undanta dem, det andra säger att man inte skall göra det, och genast bollar konkurrenterna denna fråga mellan sig. Vi bör därför ge en klar signal baserad på Cox förslag - klara, effektiva bestämmelser. Jag vädjar om att vi skall undanta de förnybara energikällorna från denna skatt.
Den andra punkten rör det område, där koldioxidutsläppen i dag ökar mest, nämligen luftfarten. Förra året ökade koldioxidutsläppen med 17 procent. Detta område har man lämnat fullständigt utanför, eftersom det finns vissa problem med att låta denna skatt omfatta fotogen. Men det får ju inte vara så att vi lägger fram ett förslag och lämnar den procentuellt största orsaken till ökningen utanför. Därför vädjar jag eftertryckligen om att ta fasta på och överväga ändringsförslag 29, och ge kommissionen i uppdrag att föreslå en lämplig lösning, så att även detta område kan ingå.

Thyssen
Fru ordförande! Med det här förslaget om att införa harmoniserade miniminivåer för energibeskattning vill man tjäna flera herrar. Man åsyftar både att förbättra miljön, att lätta skatten på arbete och att främja den inre marknadens optimala funktion och allt detta naturligtvis utan att löpa risken att näringslivets konkurrenskraft försämras. Förslaget grundas utan tvivel på vackra utgångspunkter, men både originalförslaget och den ändrade varianten får mig dock att undra över de konkreta följderna av det för de arbetsintensiva företagen, däribland flera små och medelstora företag. Om man utifrån en berättigad omsorg om de energiintensiva företagens konkurrenskraft tillåter en dispens från, en återbetalning av eller en minskning av energiskatten, även på enskild grund, finns det då inte en reell risk, undrar jag, för att det när allt kommer omkring framför allt är de arbetsintensiva företagen som kommer att betala koldioxidskatt? Om vi utgår från att skatteneutraliteten inte tillämpas per näringsenhet utan genomförs på ett allmänt, snarast horisontellt sätt, är det då inte risk för att skattetrycket förskjuts från energiintensiva företag till arbetsintensiva företag? Jag undrar också om vi då inte uppnår just det motsatta än vår målsättning? De små förorenarna betalar förhållandevis mer än de stora och de arbetsintensiva företagen drabbas hårdare än de energiintensiva.
Herr kommissionär! De små och medelstora företagen är inte så glada åt det här. Jag får svårt att sälja det här förslaget ute i världen och jag skulle gärna höra argument från er sida som motsäger det som jag har sagt här. Jag skulle också gärna vilja veta hur ni ser på tidsplanerna. När tror ni att rådet kommer att fatta beslut om det här?

Seppänen
Fru ordförande! En bra miljöskatt är sådan att man kan kringgå den. Den styr producenternas och konsumenternas beteende på ett sätt som är positivt ur miljösynvinkel. Skattens primära mål kan inte vara dess fiskala betydelse.
Men det finns ting som man inte kan kringgå. Det är den nordliga synpunkten på den här frågan. I Finland har man i vinter satt ett nytt köldrekord: minus 54 grader. I Helsingfors är temperaturen för närvarande minus 30 grader och i norr lägre än minus 40 grader. Dessutom skulle jag påpeka att avstånden i norr är långa och kräver energi för transporter. Diametern i min valkrets är 1300 kilometer. Och när jag tar hänsyn till dessa två ting, behoven av uppvärmning och transport, måste vi ha möjligheter till undantag och dessa undantag måste vara möjliga även för hushåll, eftersom folk som bor i avlägset belägna orter i annat fall tvingas betala för de skattelättnader som man i det här fallet vill ge till den energiintensiva industrins förfogande. När man föreslår sänkta arbetsgivaravgifter skulle dessa sänkningar i vårt fall komma på grund av felaktiga syften.
Eftersom naturen inom Europeiska unionen är varierande måste man även ha möjlighet att tillämpa varierande skattesystem. Vi godkänner en minimistandard, men där måste EU: s reglering sluta.

Breyer
Fru ordförande! Även jag som en av De gröna skulle naturligtvis ha önskat att jag på samma sätt som Spencer hade kunnat säga att det blir ett ännu " grönare" förslag. Men jag kan ändå som en av De gröna säga att jag anser att det är ett viktigt tresteg, och verkligen bara ett första litet steg i rätt riktning mot en beskattning, eller åtminstone en harmonisering på detta område.
Men låt mig också ta upp två punkter: Jag anser att det är rätt att man som Cox säger måste undanta de förnybara energikällorna, ty det handlar ju också om att ta ett steg in i en förändring av energipolitiken. Vi vet alla att de förnybara energikällorna tillhör framtiden, och att vi här måste dra upp de rätta riktlinjerna.
Men jag önskar också att kammaren stöder vårt ändringsförslag att undanta de lokala allmänna kommunikationerna, ty även detta är en avgörande punkt. Om vi vill åstadkomma en minskning av koldioxidutsläppen, måste den skadliga individuella personbilstrafiken trängas tillbaka något, vilket vi ju också vill åstadkomma med denna konsumtionsskatt. Men det gäller också att skapa impulser till miljövänliga lokala allmänna kommunikationer.
Även vi anser att vi inte längre bör tillåta en subventionering av flygtrafiken. Det finns andra möjligheter, exempelvis en avgift för koldioxidutsläpp, som skulle kunna innebära att vi inte behöver någon enhällighetsprincip, och som även skulle vara förenlig med internationella överenskommelser. Därför kan man hoppas att kommissionen i mars här äntligen också kommer med ett lämpligt förslag.
Låt mig alltså sammanfatta det på så vis: Vi anser att detta är ett viktigt steg i rätt riktning.

Metten
Fru ordförande! Arbete har under de två senaste årtiondena beskattats allt hårdare i Europeiska unionen. Om den här tendensen kan vändas, såsom det i mitt eget land skett sedan 1994 som undantaget som bekräftar regeln, så kan den ihärdiga höga arbetslösheten i Europeiska unionen sjunka kraftigt. Det är i det sammanhanget som vi måste betrakta dagens två skattebetänkanden av Cox och Pérez Royo. Skattetrycket måste förskjutas från arbete till miljö och till kapitalinkomster. I Coxbetänkandet tar man sig an punktskatterna på energikällor. Det viktigaste problemet i den befintliga lagstiftningen är att den rättsliga grunden för beskattningen är mycket ofullständig. Ett antal energikällor, till exempel naturgas, stenkol och elektricitet, har hittills varit undantagna från punktskatter. För andra, normalt beskattade bränslen, är speciell användning av dem undantagna, till exempel kerosin för luftfarten eller bränsle för sjöfart eller fiskeri.
Ett tredje problem är att samma bränslen beskattas olika beroende på användningen. Bränsle för transportändamål beskattas alltså hårdare än bränsle för uppvärmningsändamål. Dessutom beskattas bränslen som vanligtvis används inom industrin lägre än bränsle för konsumentbruk. Ett sista problem är att minimitarifferna på europeisk nivå visserligen är harmoniserade men på en så låg nivå att de knappast har någon betydelse.
I Coxbetänkandet kan naturligtvis inte alla de här problemen behandlas på en gång. Det handlar här om lagstiftning som kräver enhällighet i rådet och det är oftast en garanti för stagnation. Vad som dock görs i förslaget - och det stöder vi verkligen - är att i det stöds utvidgningen av den rättsliga grunden för skatterna till att även gälla stenkol, naturgas och elektricitet, en del av de obligatoriska undantagen för användningsområden upphävs samt höjs och indexeras minimitarifferna. Vid den här indexeringen införs samtidigt idén med en farthållare. Varje år måste skatterna inte bara följa inflationen utan till och med ligga två procent över den.
Slutligen upprätthålls i Coxbetänkandet även de dispenser som medlemsstaterna får utfärda men villkoren för dem skärps. Sammantaget är det här betänkandet ett viktigt steg i rätt riktning, inte endast med tanke på förskjutningen av skattetrycket utan även med tanke på miljön, eftersom många användningsområden som hittills inte har beskattats nu för första gången kommer att beskattas. Det är dock också tydligt att det utifrån båda dessa synvinklar borde göras mycket mer. De låga skatterna för energikällor för industriell användning är till exempel ur miljösynpunkt fullständigt oacceptabla eftersom det handlar om de mest förorenande bränslena.
Till sist så är även de dispenser som medlemsstaterna fortfarande kan ge fullständigt irrationella ur miljösynpunkt. Trots det så är det här betänkandet alldeles nödvändigt och det är en viktig signal till rådet om i vilken riktning parlamentet vill gå. Den här signalen behövs eftersom rådet verkar hålla på att, inte förstärka kommissionens förslag utan till och med urholka dem till en sådan grad att de knappast har någon betydelse längre. Därför uppmanar jag härmed mina partivänner i de europeiska regeringarna att ta mer allvarligt på en skatteförskjutning bort från arbete än på nationella kortsiktiga intressen. Det här är ett dokument som enligt min åsikt måste bli en test för det här.

Porto
Fru ordförande! Det finns väl få områden som energiskatten som kräver en opartisk analys med klargörande av anpassning till de mål som man vill uppnå, och där man också beaktar mål som jämlikhet och sammanhållning vilka inte får glömmas bort.
Liksom när man säger att initiativet till koldioxidskatten syftar till skatteneutralitet och ersättning för beskattning på arbete, vilket skulle bidra till att främja sysselsättningen. Förutom den formella aspekten om att något som förändrar produktionsverksamheten faktiskt inte är neutralt, är det viktigt att, å ena sidan, få veta om en straffskatt på energi inte kommer att avskräcka från investeringar - framför allt från små och medelstora företag -, och därmed skapandet av sysselsättning, och å andra sidan till vilken grad beskattningen på arbete i betydande grad skall ersättas av en beskattning som om den är effektiv skulle avskräcka från energianvändning och därigenom inte bidra med extra finansiella resurser. Det finns alltså en konflikt mellan avgiftsmålen och skattemålen, eftersom man inte kan få allt på samma gång.
Vi måste också fråga hur man kan garantera en icke-tillbakagång i beskattningen, då de fattigas energikostnader blir högre procentuellt sett i förhållande till deras inkomster, och inte straffskatt för de fattigaste perifera länderna med äldre utrustning och med högre transportkostnader? Problemet finns i norr, som Seppänen sade, men är ännu värre i söder. Man kan speciellt inte acceptera att den skadar vägtransporterna då det inte finns mer korrekta alternativ, främst järnvägstransporter där Europeiska unionen borde stödja en linje av högsta kvalitet.
Om vi tittar på siffrorna kan vi se att de som använder motorvägarna, redan i dag (genom bränsleskatter, fordonsskatter och vägavgifter) betalar det dubbelt så mycket som det som går tillbaka, när man på järnvägen betalar 56 procent och på flyget 18 procent, kostnader som utgör 2 procent av BNP i Europeiska unionen.
Som en form för att undvika snedvridningen mellan de olika transportsätten, inklusive de förorenande flygtransporterna, bör ett ändringsförslag som ingivits i denna kammare av Esteban Bolea, i min grupp, stödjas.

Schörling
Fru ordförande! Med kommissionens förslag om beskattning av energiprodukter var det väl ungefär som det sägs i yttrandet från miljöutskottet, nämligen ett förslag för att skapa en bättre fungerande inre marknad. Nu har föredragande Cox och yttranden från andra utskott samt en del av ändringsförslagen faktiskt gjort detta betänkande till ett " grönt" förslag, som innebär att vi är på rätt väg mot överenskommelserna som vi har träffat i Kyoto, Buenos Aires och i andra konventioner för att komma till rätta med koldioxidutsläppen. Med skatteundantagen för sol, vind och vatten kan det också bli en tydlig signal till industrin när den skall göra sina investeringar. Därmed kan övergången till förnybara energiprodukter underlättas. Jag ser alltså detta som ett första steg i rätt riktning.
Också önskan att göra förslaget skatteneutralt, dvs. att man rekommenderar medlemsstaterna att sänka skatten på arbete och beskatta energin i stället, så kallad skatteväxling, är också ett mycket, mycket bra förslag som går helt i rätt " grön" riktning. Jag ber er också att stödja ändringsförslagen som har lagts fram från gruppen De gröna.

García Arias
Fru ordförande! Det är sant att vi måste eftersträva en skatteharmonisering inom energisektorn trots svårigheter på grund av befintliga skillnader mellan de femton medlemsstaterna och trots att vi inte kan höja priserna och därmed förlora konkurrenskraft och arbetstillfällen, vilket skulle gå stick i stäv med våra mål.
Förslaget innebär för ögonblicket att skattesatser och transportpriser i " sammanhållningsländerna" höjs, det vill säga i perifera länder i Europa med mindre förorening.
Å andra sidan, när vi nu utvidgar skatten till att omfatta även andra energiprodukter, så ser vi att detta inte harmoniserar med den inre marknaden. Vi förvanskar i stället konkurrensen mellan olika energikällor genom att till exempel straffbelägga i första hand kolet som fortfarande är den största inhemska energikällan och där enorma kraftansträngningar görs.
När det gäller Cox förslag så är situationen motsägelsefull. Vi förlorar konkurrenskraft om vi förskonar den energiförbrukande europeiska industrin som kraftfullt försöker införa energibesparande åtgärder. Därmed bestraffar vi såväl de tekniska kraftansträngningarna som försvårar konkurrensen i den internationella sektorn. Ett exempel på den typen av industri skulle kunna vara järnindustrin, som inte bara konkurrerar inom Europeiska unionen utan också internationellt och där energi är en betydelsefull konkurrensfaktor.
I det läget finns vissa unilaterala förslag som är svåra att godkänna. Fru ordförande, vi spanska socialister kommer att rösta emot Cox förslag samtidigt som vi hoppas att man inom rådet kan nå en överenskommelse. En svår uppgift om vi betänker att vi måste harmonisera olika energifrågor i olika länder och dessutom bestraffa de länder som i själva verket inte är ansvariga för den enorma föroreningen i Europa.

Hoppenstedt
Fru ordförande, herr kommissionär! Frågans komplicerade natur framgår tydligt av att vi släpar med oss hela denna fråga som om den vore ett icke avslutat spelparti, och så kommer det att fortsätta länge än på grund av att ståndpunkterna är så skilda från varandra. Cox försök att åstadkomma en förenkling av förslaget är naturligtvis principiellt sett positivt, men stöds inte av majoriteten inom Europeiska folkpartiets grupp, vilket ju redan har konstaterats.
Jag tror att vi också inom utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik redan tydligt har framhållit att kommissionens förslag till artiklarna 13 och 15 kommer att godkännas av oss, och att artiklarna inte kommer att strykas. Vi föredrar kommissionens försök att få de stora undantagen definierade av EU och inte av medlemsstaterna, eftersom vi tror att konkurrensfrågan starkt kommer med i spelet om medlemsstaterna får fastslå undantagsbestämmelserna, ty det fastställs ju inte inom vilka gränser undantagsbestämmelserna får röra sig. Här kommer vi att få en översvämning av kontrollåtgärder.
Vi har hört och vi vet att både miljön och arbetet står i centrum. Men här står också konkurrenskraften för de stora förbrukarna i det slutliga konsumtionsledet på spel, exempelvis stål, cement, aluminium och annat, och även med tanke på konkurrensen från tredje land borde man skapa enhetliga bestämmelser inom EU, som kommissionen påpekar.
Vi avvisar en höjning av energipriserna, som det föreslås av utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik, och särskilt i Cox ändringsförslag, eftersom just dessa tycks oss vara kontraproduktiva för sysselsättningen.

Linkohr
Fru ordförande! Även jag anser att Cox förslag är förnuftigt och kommer också att rösta för det. Jag vill också tacka Tom Spencer, som ju i många år har hållit lågan vid liv. Tyvärr krävs det nog att denna låga brinner länge till, ty jag förmodar att ministerrådet inte kommer fram till någon enighet. Det visar nog också den mycket motsägande bilden här i kammaren på. Det är det egentliga problemet. Därför anser jag att kommissionens förslag är intelligent, eftersom det inte tar miljön utan artikel 99 till utgångspunkt, alltså en harmonisering av befintliga skatter. Jag anser att det är mycket intelligentare, och kanske hjälper det oss att komma närmare målet, helt enkelt därför att vi på grund av avreglering av marknaderna är tvingade att också harmonisera ramvillkoren. Att det också för med sig en ekologisk sidoeffekt, är desto bättre. Om rådet förstår detta, vet jag inte, jag förmodar att det blir stora svårigheter där, men jag önskar i varje fall det tyska ordförandeskapet lycka till i de fortsatta strävandena.
Ytterligare ett påpekande: Paradoxalt nog har ju industrin under de senaste åren lyckats bäst när det gäller att spara, medan energikonsumtionen för hushållen och transportsektorn snarare har ökat. Det är mycket tydligt i de mellaneuropeiska staterna. Energikonsumtionen har avtagit i förhållande till BNP, delvis drastiskt, medan energikonsumtionen för hushållens och transporternas del har ökat. Om man alltså vill ha ett instrument, ett ekologiskt instrument för att minska energikonsumtionen, måste man, tyvärr, framför allt se på hushållen och transporterna och konstruera ett skatteinstrument som särskilt riktar sig till dem. Därför är denna skatt förmodligen också så impopulär. Inget parti kommer att vinna något val om det sätter den frågan i centrum. Trots detta anser jag att det är en långsiktig uppgift som vi måste ta itu med, och jag vill tacka alla som medverkar till denna synnerligen impopulära, men förnuftiga åtgärd.

Schmidbauer
Fru ordförande! Det gläder mig att jag som ledamot av utskottet för transport och turism (transportutskottet) och som föredragande av grönboken om internalisering av de externa kostnaderna och den efterföljande vitboken från kommissionen om rättvisa och effektiv prissättning inom transportsektorn får tillfälle att i denna debatt betrakta hela frågeställningen med energibeskattningen ur transportpolitisk synpunkt.
I ett förslag till direktiv för förnyande av ramvillkoren för energibeskattningen har kommissionen lagt fram ett förslag om vägtransport, som föredraganden Cox uppenbarligen bara betraktar som en av de många oöverskådliga undantagsbestämmelser, som han vill ha bort ur förslaget till direktiv. Kommissionen föreslår i artikel 16 i sitt förslag att det skall vara möjligt med skattelättnader för vägtransporterna i medlemsstaterna, om man samtidigt på en icke-diskriminerande grundval tar ut avgifter, som återspeglar kostnaderna för infrastruktur, miljö och överbelastning.
Som ni vet har mina kolleger inom Europeiska socialdemokratiska partiets grupp i utskotten röstat mot att man stryker artikel 16, och jag vill absolut uppmana alla att göra samma sak vid omröstningen i kammaren, ty det som föredraganden vill stryka ur förslaget till direktiv är försöket till en ny inriktning av den europeiska transportpolitiken, mot en miljövänlig och effektiv transportpolitik. Kommissionen var enbart konsekvent när man integrerade avgiftskonceptet i förslaget till energibeskattning, ty det motsvarar det som man har föreslagit i sin grönbok och nu även i vitboken.
Som föredragande röstar jag för de principer som det innehåller, och därför vill jag rekommendera parlamentet att också vara konsekvent och stödja denna nya ansats till transportpolitik inom ramen för debatten om energibeskattningen, framför allt som vi i parlamentet redan har gjort det när vi antog beslutet om grönboken. Jag vill alltså uppmana er att möjliggöra en effektiv och hållbar transportpolitik i Europa. Rösta för artikel 16 i enlighet med kommissionens förslag!

Rübig
Fru ordförande, mina damer och herrar! Schmidbauer har slagit huvudet på spiken: Modellen med effektiva transportpriser har visat oss att vi måste arbeta med väsentliga punkter, det vill säga vi bör avstå från korssubventioneringar. Tilkommande kostnader förutom lönekostnaderna är ett helt separat block, som det gäller att arbeta med. Vi behöver mer konkurrens på detta område, och vi måste se till att vi sänker kostnaderna tydligt där, och kommer fram till mer eget ansvar i systemet.
Energibeskattningen är ett helt annat område. Här handlar det i själva verket om bättre priser, så att vi internationellt sett blir mer konkurrenskraftiga och kan skapa fler arbetstillfällen. Om vi fördyrar energikostnaderna oproportionerligt kommer detta helt enkelt att leda till att vi förlorar arbetstillfällen på de mest energiintensiva områdena, t.ex. stål - vi känner till alla områden. Jag måste också påpeka att vi inte får bortse från konsumenterna. När allt kommer omkring är det konsumenten som skapar arbetsplatserna, när han beslutar om vilka produkter han skall köpa och vilka tjänster han skall utnyttja. Dessa avgöranden kan man inte tvinga fram med hjälp av lagstiftningsramar.
Därför anser jag att det är mycket viktigt med en övre gräns för energiintensiva företag. Den skall säkerställa att man uppmuntrar företag som redan tidigare har förnyat tekniken i sina anläggningar till den nya tekniken och därigenom i stor utsträckning fått energiförbrukningen att närma sig den minimiförbrukning som är tekniskt möjlig. Vi bör belöna dem som minimerar energiförbrukningen. Med hjälp av en högre energiskatt kan vi i det här fallet inte uppnå några större besparingseffekter. Förutom miljöargumentet har man även ifrågasatt minskningen av skattebördan för arbetskraften. Det är bara konkurrenskraftiga företag som förmår tillfredsställa dessa krav. Jag förespråkar därför en avvägd reglering som också gör det möjligt att omsätta den beslutade målsättningen i praktiken.

Monti
Fru ordförande, kära ledamöter! Låt mig rikta ett varmt tack till herr Cox för ett betänkande som utmärks av klarhet och stringens, och för de slutsatser som han presenterar. Det gläder mig verkligen att ni helhjärtat stöder de argument som ligger till grund för förslaget och det sätt på vilket de har utformats.
Kommissionen har i rådet lagt fram ett förslag vars huvudsakliga syfte har varit att modernisera gemenskapens system för beskattning av mineraloljor och att utsträcka systemets tillämpningsområde till att omfatta samtliga energiprodukter. Detta är nödvändigt för att förbättra den inre marknadens funktion. De åtgärder som föreslås syftar till att minska de skattemässiga skevheter som uppkommit och som i dag förekommer inom denna sektor.
Kommissionen har dessutom utnyttjat det tillfälle som förslaget erbjuder att fullgöra skyldigheten att revidera minimiskattesatserna på mineraloljor och att samtidigt uppfylla kravet från Ekofinrådet att lägga fram nya förslag efter det dödläge som, som bekant, förhandlingarna om koldioxidskatten på energi har hamnat i.
Låt mig också understryka att vi kan notera ett konstant stigande intresse - något som varit mycket tydligt i dag - när det gäller miljöeffekterna av förbränning av fossila bränslen, något som också framgår av att rådet nyligen, som en reaktion på Kyotoprotokollet, bestämt gränsvärden för EU när det gäller förorenande utsläpp. Det kommer inte att bli lätt att uppnå dessa gränsvärden och beskattning - något som har understrukits av Spencer och flera andra ledamöter - är ett av de konkreta instrument som skulle kunna användas för att uppnå dem. Jag är också tacksam för de erkännanden som har kommit från flera olika håll och enligt vilka detta är ett första steg i rätt riktning, även ur miljösynpunkt.
Kommissionen kan godta ändringsförslagen 1, 2, 4 och 5 och delar av ändringsförslag 12 och 14. När det gäller det senare framför allt den del som avser förnybara energikällor. Vi kan emellertid inte godta förslaget att redan från januari år 2000 gå direkt till den andra fasen vad gäller minimisatserna för att sedan gå vidare med årliga uppskrivningar motsvarande inflationen plus två procent under de följande fem åren. När det gäller slopandet av inledningsfasen för att öka minimisatserna, en fas som skulle ta sin början den 1 januari 1998, så kan det vara lämpligt att påminna om att den tidsgränsen för länge sedan har överskridits. Under alla omständigheter har diskussionerna i rådet visat att även miniminivåerna skulle medföra svårigheter för ett antal medlemsstater. Varje ökning av de nivåerna är därför oacceptabel.
Samma resonemang gäller förslaget att minimisatserna skulle kunna skrivas upp varje år med inflationen plus två procent under en period av fem år. Kommissionens förslag begränsar skatteökningarna till att motsvara inflationen för att gå de medlemsstater till mötes som skulle vara tvungna att införa kraftiga ökningar av sina skattesatser enbart för att uppnå den etablerade miniminivån. Det är därför inte godtagbart att tvinga medlemsstaterna att införa ökningar som skulle överstiga inflationen.
Vi kan dessutom inte godta att man slopar huvuddelen av de föreslagna undantagen och minskningarna, både de obligatoriska och de frivilliga, när det gäller produkter som för närvarande inte är beskattade. Dessa undantag och minskningarna har tillkommit av vissa bestämda skäl. Några finns redan i gällande gemenskapsrätt, medan andra är nödvändiga för att uppfylla vissa gemenskapsskyldigheter som uppkommer ur internationella avtal. Slutligen har en grupp bedömts vara nödvändiga för att skydda gemenskapsindustrins konkurrenskraft jämfört med industrier i tredje land. Dessutom behöver jag knappast påminna parlamentet om att det vi diskuterar är frågor som måste avgöras enhälligt.
Thyssen och andra ledamöter har begärt information om beslutsprocessen när ärendet behandlas i rådet, och om vilken tidsplan som gäller. Jag kan bekräfta att rådet har begärt av arbetsgruppen att vid Ekofinrådet den 15 mars lägga fram en rapport som därefter kommer att behandlas vid Europeiska rådet i Köln i juni. Vi kommer därför snart att få tillfälle att konstatera om det finns en politisk enighet eller inte. Jag hoppas verkligen att det blir så.
Låt mig avsluta med ett påpekande, herr ordförande. Vi rör oss här på skattesamordningens område, något som motsvarar kraven från den inre marknaden och, i det här speciella fallet, miljökraven, samtidigt som vi uppfyller ett behov som många har understrukit, nämligen att justera skattetrycket till förmån för sysselsättningen. Ibland kan man i den europeiska debatt som förts under den senaste tiden kunnat bevittna ett egendomligt förhållningssätt. Man ser tillbaka, man ser till de vitböcker som har presenterats tidigare, som om det sedan dess inte hade gjorts framsteg mot en ökad samordning. Men nu kan vi få en konkret bekräftelse på den utveckling som skett: i dag Cox betänkande om energin och snart Pérez Royos betänkande om sparande. Samtidigt införs uppförandekoden mot illojal skattekonkurrens och nästa vecka kommer jag i kommissionen att lägga fram ett förslag som möjliggör för de medlemsstater som så önskar att tillämpa en sänkt moms på arbetsintensiva tjänster. Som ni kan se så har olika komponenter i ett veritabelt samordningståg på skatteområdet till förmån för sysselsättningen satts i rörelse. Samtliga förslag åtnjuter ett kraftfullt stöd från detta parlament, ett stöd som jag är mycket tacksam för.

Ordföranden
Tack så mycket, kommissionär Monti!
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen äger rum i dag klockan 11.30.

Minimibeskattning av ränteinkomster från sparande
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A4-0040/99) av Pérez Royos för utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik om förslaget till rådets direktiv i syfte att säkerställa en effektiv minimibeskattning av ränteinkomster från sparande i gemenskapen [KOM(98)0295 - C4-0404/98-98/0193/CNS)].

Pérez Royo
Fru ordförande, ärade kolleger! Det förslag till direktiv som nu ligger framför oss är svårbehandlat, för som alltid när det gäller skatterelaterade frågor är detta ett svårlöst problem inom unionen, eftersom det är frågor som kräver rådets enhällighet, vilket ni alla känner till.
Låt mig med anledning av förslaget till direktiv ge er litet bakgrundsinformation. Det rör sig om ett förslag som vi har väntat på i mer än tio år. Startpunkten för det aktuella förslaget är direktivet om en liberalisering av kapitalrörelser som godkändes 1988 inom ramen för den inre marknadens uppbyggnad.
Direktivet om en avreglering av kapitalrörelser skapade en rättslig grund att stå på som underlättade den inre marknadens sätt att fungera beträffande kapitalplaceringar. Med direktivet öppnades samtidigt en väg för medlemsstaterna att skattekonkurrera, man införde vissa skattevillkor, allt för att dra till sig kapital från de andra medlemsländerna.
Genom direktivet för en avreglering av kapitalrörelser förutsågs en exakt tidsplan för skatteharmonisering av sparkapital, något som skulle förhindra den skadliga konkurrensen. Tyvärr, och som mina ärade kollegor redan känner till, så togs aldrig Scriveners förslag till direktiv från 1989, det vill säga för tio år sedan, upp till debatt och drogs sedermera tillbaka.
Under tiden antog medlemsstaterna en skattereglering för bosatta och icke-bosatta när det gällde sparkapital. Bosatta beskattades medan utbetalningar till icke-bosatta ansågs vara skattebefriade.
Detta gav upphov till vissa farliga situationer. För det första var det farligt för den inre marknadens sätt att fungera, där kapitalet inte längre placerades efter räntabilitet utan efter skattemässiga hänsyn. För det andra ökade skattebrotten, skatteflykten ökade. För det tredje, och på grund av det sistnämnda, skedde en progressiv förskjutning av skattebelastningen till förfång för arbetsfaktorn.
Tio år senare läggs det nya förslaget fram. Ett förslag som tekniskt sett är betydligt bättre, något som klart och tydligt måste sägas, samtidigt som det politiska klimatet är bättre, vilket är det viktigaste. Som sagt så är det politiska klimatet bättre, något som vi hoppas kommer att möjliggöra ett godkännande.
Förslaget läggs fram inom ramen för en flexibel strategi där man i ett större sammanhang i gemenskapsspråket lyckats införliva konceptet " skadlig" skattekonkurrens, skadebringande skattekonkurrens. I det här fallet rör det sig klart och tydligt om skadlig skattekonkurrens, något som vi med detta direktiv försöker sätta stopp för, ett å andra sidan relativt anspråkslöst direktiv, där enbart vissa minimikrav kommer till uttryck.
Direktivet är parallellöpande, det vill säga medlemsstaterna kan välja mellan två alternativ: antingen kan införsel på i landet utförda räntebetalningar tillämpas, utan att man särskiljer bosatta från icke-bosatta, eller också kan ett informationssystem, ett lyftande av banksekretessen, införas för utbetalningar till i landet icke-bosatta.
Det är ett flexibelt förslag som möjliggör en samordning eller harmonisering av medlemsstaternas olika intressen och som utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik med majoritet har givit sitt stöd, och som föredraganden bestämt ansluter sig till. Ett fåtal ändringsförslag har lagts fram, alla har dock förkastats.
Naturligtvis finns fortfarande saker kvar att debattera. Det viktigaste är problemet med tredje land. Det undgår inte någon att ett direktiv av det här slaget, för att bevara den finansiella sektorns konkurrenskraft i Europa, ställer krav på att liknande åtgärder vidtas inom andra för oss närstående områden, i första hand för våra handelspartner i de länder där europeiskt kapital kan lokaliseras.
När det gäller det sistnämnda så finns det två sätt att hantera frågan, två olika sätt att se på saken. Antingen att villkorligheten fastställs, det vill säga att direktivets godkännande, eller dess tillämpning, underställs uppnåendet av ett avtal med tredje länder. Annars kan man som kommissionen och föredraganden menar välja en strategi där kommissionen fortsätter sitt lagstiftningsarbete och därmed vinner moralisk legitimitet, till och med bifall, för att lyckas slutföra förhandlingarna på det här området.
Fru ordförande, här är vi i vårt utskott överens, enbart ett mindre ansenligt ändringsförslag har godkänts där en räntesänkning från 20 till 15 procent fastslås. Som jag förstår det borde den här frågan debatteras i rådet, men för parlamentets räkning vill jag föregripa och säga att vi å den socialistiska gruppens vägnar kommer att rösta för en sänkning med 20 procent.

Randzio-Plath
Fru ordförande! Gruppen stöder föredragandens ståndpunkt. Jag vill på samma sätt som föredraganden, som jag gratulerar, än en gång uttala min glädje över att det tio år efter det senaste misslyckandet med förslaget nu äntligen är möjligt att uppnå framsteg på detta område. Jag tror att det också är en bestämmelse om skattemässig rättvisa i denna Europeiska union. Denna bestämmelse om skattemässig rättvisa är också en princip som bör beaktas på den inre marknaden, nämligen att sparräntor inte kan undantas från beskattning. Förslaget till direktiv och även föredragandens betänkande klargör att prioritering av andra medlemsstater än den egna - ett begrepp som egentligen inte heller är förenligt med den inre marknaden - alltså tillhör det förgångna, eftersom vi med detta direktiv nu inte längre tillåter någon diskriminering.
Svårigheten med förslaget låg naturligtvis i att regeln om enhällighet gällde också här och gäller i fortsättningen. Här vill jag än en gång understryka att man absolut borde ta upp fortsatta samråd om majoritetsbeslut i rådet.
Kommissionens förslag innehåller med all rätt en samexistensmodell, ty jag tror att endast på den grundvalen var det över huvud taget möjligt att uppnå en chans till ett beslutsfattande, även om jag tror att det med tiden ändå måste komma enhetliga bestämmelser.
Det är viktigt att detta förslag är en del av skattepaketet, eftersom den orättvisa skattekonkurrensen på så sätt kommer att höra till det förgångna. Därför kunde inte heller några undantag tillåtas, eftersom vi annars ändå skulle ha medgett en sorts skatteoas för ett visst delområde. Därför måste jag alltså stödja kommissionens förslag, som också tar med euro-obligationerna (eurobonds) i bestämmelserna.
Problemen vad gäller exklusiv beskattning av räntorna på spartillgodohavanden vill jag ändå helt kort beröra i detta sammanhang. Även om detta förslag nu inte omfattar räntor för juridiska personer och företag, måste man fortsätta att fundera över hur tillämpningsområdet för detta direktiv kan utvidgas för att uppnå ytterligare skatterättvisa, och även för att möjliggöra intäkter för alla medlemsstater i Europeiska unionen.
Jag vill också uttryckligen stödja föredragandens krav att vi behåller kommissionsförslagets nivå på källskatten, nämligen 20 procent.

Thyssen
Fru ordförande! Det leder till problem på den inre marknaden att ganska många medlemsstater skattemässigt behandlar inkomsterna för personer som är bosatta i andra länder gynnsammare än vad de behandlar samma inkomster för sina egna invånare. Medborgarna ger sig ut på skatteshopping och glömmer av naturliga skäl allt som oftast att i sitt eget hemland deklarera de inkomster som härrör från en annan medlemsstat. På det sättet kan en investerande medborgare undvika beskattning. Den medlemsstat där personen är bosatt går på det sättet miste om skatteintäkter och den inre marknaden störs verkligen. Tydligen reagerar medlemsstaterna med insatser för att hålla skattetrycket på flytande kapital på en låg nivå eller till och med sänka det, vilket ofta sker på bekostnad av ett ökat tryck på beskattningen av arbete.
Nu när eurotidsåldern har inträtt och därför växlingsriskerna och snart även överföringskostnaderna helt har försvunnit, så är oron stor att den förförelsekraft som den typen av skattesmitning utövar skall öka ännu mer. De belgiska skattemyndigheterna vet sedan länge vad det innebär. Mellan Belgien och Luxemburg är växlingsrisken sedan flera år obefintlig, och de så kallade kupongtågen till Luxemburg är också alltid fullsatta.
Även om det föreslagna direktivet endast innehåller sammanlagt femton artiklar så ingavs det inte mindre än 89 ändringsförslag i utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik. Lyckligtvis, tycker vi i PPE-gruppen, så godkändes endast tio av dem. Vart och ett av dessa tio godkändes av vår politiska grupp.
Fru ordförande, herr kommissionär! PPE-gruppen vill stanna så nära kommissionens förslag som möjligt. Det är bara källskatten som måste sänkas till femton procent. Vi hoppas att det ändringsförslaget, som även antogs av utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik, skall godkännas här i plenum. Vidare så fortsätter PPE att motsätta sig en utvidgning av tillämpningsområdet till att även gälla juridiska personer och att euroobligationerna inte längre skall ingå i tillämpningsområdet och det av de skäl som i stor omfattning tagits upp vid diskussionen i utskottet.
Slutligen stöder PPE även de ändringsförslag som innebär att man först vill att det träffas ett avtal på OECD-nivå och som vill att direktivets ikraftträdande skall vara beroende av detta. Vi anser att det verkligen finns argument som talar för att det internationella kapitalflödet och kapitalflödet inom gemenskapen skall behandlas annorlunda, bland annat med avseende på fri rörlighet för kapital och en befintlig växlingsrisk.
Fru ordförande! Det här direktivet ger oss inte en slutgiltig och allomfattande lösning med det är ett stort steg i rätt riktning. Det vill vi stödja och därför kommer vi att rösta för kommissionens förslag. Jag skulle endast gärna vilja veta av kommissionären, och därmed avslutar jag, när han tror att rådet skall godkänna det här?

Goedbloed
Fru ordförande! Föreliggande förslag som är resultatet av en omfattande diskussion som för tio år sedan inte ledde någonstans har dragits igång igen tack vare valet av en samexistensmodell. Jag tror att det är en bra lösning och ett steg i rätt riktning att se till att de skillnader som finns, särskilt orättvisa skillnader, kommer att försvinna.
Den liberala gruppen stöder i stora drag förslaget som det ser ut nu, och vi är glada över att det ursprungliga förslaget att utvidga det till att även gälla företag har fallit bort och att det nu endast gäller privatpersoners ränteinkomster. Vi anser att när man talar om privatpersoners ränteinkomster, precis som nämndes i samband med det föregående förslaget, så måste man se till att det finns tillräckligt utrymme för att minska beskattningen av arbete. Därför har vi den här gången återigen lagt fram våra ändringsförslag för att ändå ordna en sorts skatteneutralitet som gör att de aktuella medlen strömmar tillbaka till medborgarna. Det är ju ändå så att på grund av att ett antal personer, och det är ganska stora grupper av människor, har kunnat betala mindre än ingenting i skatt så har det konsekvenser för andra medborgare eftersom pengarna ändå måste skaffas fram på något sätt. Om den här skatten nu kommer att införas, och det kan ske på gemensam grund, så tror jag att man även måste se till att de övriga medborgare som måste betala mer får tillbaka de pengarna i form av en lägre inkomstskatt.
Jag har en kommentar till i fråga om den artikel och det ändringsförslag, som det godkändes i Pérez Royos utskott, som gäller den mellanliggande försäljningen av de aktuella papperen. Jag har där själv tillfogat ett tekniskt ändringsförslag om att om man köper i mellantiden, alltså efter utfärdandet, så måste man vara uppmärksam på, särskilt nu när det allt oftare händer att portföljen omordnas på nytt beroende på utvecklingen på kapitalmarknaden, att det här vidtas åtgärder även för den enskilde.

Gallagher
Fru ordförande! Inledningsvis vill jag tacka föredraganden, Pérez Royo, för hans betänkande om förslaget till direktiv från rådet om beskattning av ränteinkomster från sparande.
Svårigheten med att hitta ett system som syftar till en minimibeskattning av ränteinkomster från sparande inom Europeiska unionen har uppskattats i allt högre grad under det att framsteg gjorts i en avreglering av kapitalrörligheten. Denna avreglering sträcker sig cirka 12 år bakåt i tiden.
Det är viktigt att påminna om att kommissionens direktiv som syftade till att införa en enhetlig gemenskapsomfattande plan för källbeskattning inte uppnådde rådets enhälliga samtycke. Det drogs tillbaka och ersattes av det förslag som diskuteras i dag.
1997 enades rådet om att kommissionen bör stå fast vid idén om en samexistensmodell för beskattning, vilket betyder att varje medlemsstat kommer att ha olika alternativ: att antingen tillämpa en källskatt eller förse de övriga medlemsstaterna med information om ränteinkomster från sparande som utbetalats till invånarna, eller en kombination av båda. Kommissionen föreslog att en källskatt på lägst 20 procent skall dras av betalningsombudet. Vårt utskott har valt, om än med knapp marginal, en lägre källskattesats på 15 procent.
Det är viktigt att medlemsstaterna lyckades enas om att unionen bör främja upprättandet av likformiga åtgärder i tredje land parallellt med diskussionerna om det föreslagna direktivet. Kommissionen skall rapportera till Ekofinrådet nästa månad om samråd med tredje land. Kontakter med tredje land och associerade territorier måste innefatta samma frågor: med andra ord, minimibeskattning enligt den likformiga samexistensmodellen och godkännande av metoden med betalningsombud. Jag stöder till fullo behoven av kontakter med tredje land. I detta skede är det naturligtvis nödvändigt att begränsa de inledande kontakterna till näraliggande tredje länder, till exempel Schweiz och Monaco.
Vår grupp kan stödja principen i förslaget till direktiv.

Wolf
Fru ordförande, herr kommissionär, kära kolleger! Jag behöver här inte gå in på det allmänna problemet med skattekonkurrensen, där det ju över huvud taget finns en konflikt mellan den demokratiska principen med lika rösträtt och den ekonomiska principen med köpkraften. Här är vi ense: Inom EU finns det en skadlig skattekonkurrens. Det är just där vi har den mekanism som åstadkommer det som alltid målas på väggen som globaliseringstvång, nämligen att det finns en skadlig konkurrens mellan medlemsstaterna på den inre marknaden, som driver fram en nedåtgående spiral, som undergräver skatteunderlaget, skatterättvisan och möjligheten att åstadkomma sysselsättning med hjälp av skatterna. Här kan vi agera. Denna mekanism kan vi ingripa i, och vi kan börja med oss själva och inte bara vänta på OECD eller världsomspännande förhandlingar enligt principen om att hålla jämn takt med den som är långsammast.
Tre punkter: För det första: Vi bör här inte uppträda mer försiktigt än kommissionen gör. Egentligen bör vi tillämpa USA: s princip och kräva 25 procent. För det andra: Vi bör inte tillåta någon förskjutning ad calendas graecas och inte införa någon inskränkning till fysiska personer. Om vi kan uppnå detta tror jag att det inte bara är ett steg i rätt riktning, fru Thyssen och herr Goedbloed, utan verkligen ett första steg mot en reform, mot en politisk union. Här vill jag uttryckligen tacka kommissionär Monti för hans tålamod, hans precision och uthållighet, ty i själva verket är det bara på så vis vi kan övervinna principen om enhällighet, nämligen genom att driva fram beskattningen i samband med den inre marknaden.

Castagnède
Herr ordförande! Som ni vet är inte medlemsstaterna enhälliga kring frågan om minimibeskattning av ränteinkomster vid sparande inom unionen, och dessa skillnader i uppfattning återfinns inom vår grupp. Jag uttalar mig därför personligen här, och för majoriteten av ARE-gruppen, och vill säga att vi är positiva till kommissionens förslag till direktiv om en minimibeskattning av ränteinkomster på 20 procent, tillsammans med alternativet med en deklaration av de räntor som betalats till skattemyndigheterna i det land man är bosatt.
Vi försvarar denna ståndpunkt av två huvudskäl, som jag inte skall gå in på i detalj: å ena sidan behovet - vilket kommissionär Monti nyss erinrade om - av att återställa jämvikten på beskattningsområdet i unionen, en beskattning som i dag alltför mycket belastar " arbetsfaktorn" , och å andra sidan, behovet av tillnärmning när det gäller den direkta skatten, som skall vara förenlig med en sund skattekonkurrens, utan att gå så långt som till att harmonisera denna beskattning.
Vårt stöd till kommissionens ståndpunkt åtföljs bara av några rekommendationer. Vi tackar kommissionen på förhand för att den kommer att göra allt för att utvidga denna minimibeskattning utanför unionen, bl.a. till OECD-länderna. Kanske måste man också göra ytterligare ansträngningar för att uppnå enhällighet i samtliga medlemsstater om denna minimibeskattning, eventuellt med hjälp av en lämplig tidsplan.
Vi tror också att det är lämpligt att uppnå en god fördelning mellan bestämmelserna i skatteöverenskommelserna och detta förslag till minimibeskattning. Det är i våra ögon innehållet i det ändringsförslag som vi har lämnat in och som har antagits av kommissionen: att se till att det verkligen blir en koppling mellan minimibeskattningen och bestämmelserna i skatteöverenskommelserna. Det är litet synd i det hänseendet att våra bestämmelser för att undanröja dubbelbeskattning inom unionen i dag vilar på bilaterala konventioner.
Jag återkommer slutligen till Pérez Royos utmärkta betänkande och vi vill bara kort erinra om att vi inte instämmer i idén om att utvidga beskattningen till räntor som betalas ut till företag. Vi är däremot positiva till beskattning av räntor som betalas via företag för kollektiva investeringar i överlåtbara värdepapper.

Lis Jensen
Herr ordförande! I slutet av betänkandet nämner föredraganden syftet med detta: ett viktigt steg för att ta itu med skattesmitning och snedvridningen av kapitalmarknadernas funktion på EU-nivå. Det tycker jag är ett mycket bra syfte, men hela tiden ställer jag mig frågan: Är nu detta tillräckligt? Alltså, är det tillräckligt att vidta åtgärder mot skattesmitning rörande ränteintäkter på EU-nivå? Enligt min uppfattning måste svaret på denna fråga vara ett klart nej. Problemet hör hemma på det globala planet och inte på EU-nivå. Det är nödvändigt att vidta åtgärder på det globala planet inom detta område. Jag menar att det är inte nödvändigt att påminna denna församling om att det finns skatteparadis i andra delar av världen än i EU. Möjligheterna finns där.
Kommissionen säger i punkt 8 i sitt dokument: " Syftet med föreliggande direktiv, en faktisk beskattning av intäkter och kapital i hela gemenskapen, kan inte i tillräcklig grad uppfyllas av medlemsstaterna. Det kan därför i enlighet med subsidiaritetsprincipen, jfr artikel 3b i fördraget, bättre uppnås på gemenskapsnivå." Kanske handlar det i verkligheten om något annat? Det anser jag. Det handlar snarare om att efter införandet av den gemensamma valutan, euron, från den 1 januari 1999, kan det inte gå snabbt nog att genomföra ytterligare harmonisering på hela skatte- och avgiftsområdet. Det är förståeligt nog självklart, när vi tänker på syftet med den monetära unionen: ytterligare politisk integration. Den före detta ordföranden för Europeiska kommissionen, Jacques Delors, har uttryckt det enligt följande: " EMU är ett startskott för den politiska unionen" . Tydligare kan det egentligen inte uttryckas. Men det är ju inte direkt dessa ord man till vardags använder inför den undrande befolkningen i EU-länderna. Varför inte spela med öppna kort och säga att om Ekonomiska och monetära unionen skall fungera tillfredsställande, så betyder det att man med nödvändighet måste föra en gemensam finans-, skatte- och fördelningspolitik. Så har folk åtminstone en faktiskt möjlighet att inrätta sig efter vad det rör sig om. Kanske tar man det försiktigt därför att man är rädd för medborgarnas reaktion om man säger hela sanningen.

Féret
Att skatteparadisen stängs för sparande är kommissionens fel, som samtidigt försätter de mest korrumperade politiska partierna i Europa i olägenheter: Det fransktalande socialistiska partiet i Belgien (PS) och dess flamländska klon (SP) som skaffat sig den otrevliga vanan att smussla undan sitt stöldgods hos välkomnande luxemburgska bankirer, som mot sin vilja fungerar som hälare när det gäller de överdådiga mutor som generöst betalats av Dassault och Agusta.
Jag kan emellertid inte låta bli att ägna en liten rörd tanke åt den lilla belgiska spararen som efter att ha betalat en orimlig direkt skatt, som tas ut på resultatet av hans arbete, får se sina magra och ärligt förtjänade besparingar tungt beskattade på nytt. Han har inte turen att åtnjuta de astronomiska inkomster som leder till välvilligt bemötande från den enväldige prinsen av Monaco, där Europeiska unionen utan skrupler, utan samvetsproblem, på det mest illegala och omoraliska sätt, bekräftar hans lands ställning som skatteparadis, som förbehålls de rika, oavsett var deras förmögenhet kommit ifrån.

Berès
Herr ordförande, herr kommissionär, kära kolleger! Näst efter euron vet vi mycket väl att en av våra stora uppgifter gäller kampen mot skattedumpning. Kommissionär Montis initiativ i det hänseendet kom därför vid rätt tillfälle. Den text vi i dag granskar, på grundval av min kollega Pérez Royos utmärkta betänkande, ingår i detta. Den andra delen gäller räntor och avgifter. Vi får inte blanda ihop saker och ting. Jag förstår oron hos dem som inte ville att vi i denna text skulle behandla frågan om företagsrätt eller juridiska personer, som definitivt faller under det andra förslaget till direktiv. När det gäller de två föreslagna möjligheterna tror jag att de kan göra det möjligt att enklare uppnå enhällighet inom rådet: låt oss utnyttja detta knep om det kan få oss att gå framåt.
Jag förstår att det här finns anledning att diskutera räntesatsen. Vissa har föreslagit 15 procent. Det skulle vara en fullständigt oacceptabel situation för oss. Kommissionen väljer i sitt förslag en räntesats på 20 procent. I mitt land är för närvarande den gällande skattesatsen 25 procent. Där finns ett förhandlingsutrymme och jag tror att kommissionens förslag är användbart.
När det gäller direktivets tillämpningsområde har frågan om euroobligationer tagits upp. Jag gläds åt kommissionens förslag som innefattar dessa euroobligationer i direktivets tillämpningsområde. För vilken innebörd skulle ett direktiv på detta område ha om det inte täckte euroobligationerna, då dessa för vissa av våra medlemsstater, det vet vi, är grundläggande för verksamheten? Detta direktiv har bara betydelse om det kan tillämpas på samtliga aktörer och operatörer i samtliga medlemsstater. Det är i den riktningen, herr kommissionär, som ni utarbetat det. Det är i den riktningen, hoppas jag, som rådet kan godkänna det.
I samband med detta betänkande förefaller det mig som om vi kanske borde börja ta vissa lärdomar när det gäller den metod som skall tillämpas på skatteharmonisering. Två synsätt kan ses: å ena sidan det pragmatiska. Det direktiv som i dag föreslås går absolut i den riktningen, vi gläds åt det och tar alla tillfällen i akt som gör det möjligt att använda det. Å andra sidan, ett mer långsiktigt synsätt. I det hänseendet urskiljer jag tre aspekter: den första är givetvis frågan om skatteparadis som vi måste lösa i dag eftersom vi, inom unionen, inte kan skaffa oss drastiska verktyg och se skatteparadis blomstra framför vår dörr eller t.o.m. bland oss.
Den andra aspekten gäller frågan om kvalificerad majoritet. Vissa anser att övergången till kvalificerad majoritet till att börja med stöter på problem med överföring av suveränitet. Tyvärr är frågan mer komplicerad än så. Vissa av våra medlemsstater ifrågasätter sannolikt den överföring av suveränitet som övergången till kvalificerad majoritet skulle utgöra, men det finns också skillnader i intressen mellan de stater som befinner sig inom området och dem som finns utanför.
Herr ordförande! Jag skall sluta här. Jag vill bara avslutningsvis säga att den tredje aspekten gäller de yttre frågorna. I det hänseendet förefaller föredragandens förslag, enligt vilket multilaterala avtal skulle kunna slutas med våra huvudsakliga partner, Förenta staterna och Schweiz, utan att göra det till ett oeftergivligt villkor, fullständigt trovärdigt och realistiskt på längre sikt.

Secchi
Herr ordförande! Jag gör också mitt inlägg som företrädare för PPE om detta mycket viktiga förslag från kommissionen. Förslaget ingår, vilket andra redan har påpekat, som en del i ett mycket större åtgärdspaket för att försöka få igång en skattesamordningsprocess bland medlemsstaterna på alla de områden där en överdriven skattekonkurrens ger uppenbara negativa effekter, effekter som kräver åtgärder. Låt mig emellertid understryka den djupa övertygelsen i vår grupp om att det är lika nödvändigt att fortsätta på den inslagna vägen som att begränsa sig till de situationer där skadeverkningarna är uppenbara. Vi får inte äventyra fördelarna med en sund skattekonkurrens som skulle kunna leda till en tillnärmning när det gäller skattesystemen, framför allt om det sker i riktning mot ett lägre skattetryck, något som skulle vara till fördel för det europeiska systemets konkurrenskraft.
När det gäller det direktiv och förslag till direktiv som vi debatterar i dag, så ansluter jag mig till det som Thyssen har sagt och jag ansluter mig också till alla dem som har gratulerat föredraganden Pérez Royo till ett gott arbete, trots att vi inte är överens när det gäller några av hans förslag. Vi anser att kommissionens förslag i stora drag är bra, med undantag av de små justeringar av teknisk natur som utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik har föreslagit. Framför allt anser vi att kommissionens förslag bör begränsas till att gälla icke bosatta, fysiska personer, och att man med andra ord bör undanta bolag som redan beskattas på basis av sina resultat. Vi instämmer i modellen för samexistens och när det gäller den föreslagna skattesatsen anser vi att idén att sänka den i ett första steg från 20 till 15 procent skulle kunna minska risken att kapital flyr ut ur EU. Men detta är naturligtvis en fråga för rådet. Vi har faktiskt uppmanat kommissionen att snarast möjligt inleda förhandlingar med de länder som ligger närmast Europeiska unionen, för att utsträcka de viktigaste principerna i direktivet även till deras system för beskattning av ränteinkomster. Vi är naturligtvis medvetna om att detta inte blir en lätt process och vi vill inte villkora det arbete som vi begär att kommissionen skall utföra för att om möjligt undvika att ikraftträdandet för detta direktiv skjuts upp på obestämd tid. Vi hoppas i stället att rådet med det snaraste skall ge klartecken. Det är viktigt att hela paketet förverkligas med det snaraste, eftersom det kommer att ge oss erfarenheter som blir till nytta när vi börjar arbeta med andra frågor. Låt mig till exempel bara nämna bolagsbeskattningen och beskattningen i samband med gränsöverskridande handel, två ytterligare anledningar att önska en skyndsam behandling.
Vi instämmer i ändringsförslagen från 1 till 10 från utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik, medan vi motsätter oss de övriga, med undantag av 23 och 24 från den liberala gruppen och 25 från socialistgruppen, som vi stöder.

Weber
Herr ordförande! Jag uttalar mig i egenskap av ekolog och luxemburgare. Tillåt mig göra en koppling mellan Pérez Royos betänkande och Cox betänkande som vi nyss har diskuterat.
En skattereform värdig namnet inom Europeiska unionen innebär nödvändigtvis en återställd jämvikt i skattetrycket till förmån för miljö och arbete och jag tror inte att införandet av en källskatt på sparande är gynnsam för detta. Jag godtar en skatt på energi för att främja energieffektiviteten och i det sammanhanget vill jag precisera att jag också talar i min egenskap av företrädare för ett land som, inom ramen för Kyotoprotokollet, har åtagit sig att minska sina utsläpp med 28 procent. Det är självklart att Luxemburg måste göra något när det gäller skatt på energi.
Jag tror för övrigt inte att införandet av en enhetlig skatt på 20 procent på sparande för personer som är bosatta i landet och för dem som inte är det är bra, helt enkelt därför att det är medelklassen som får betala räkningen, trots att sparandet för dem är ett sätt att komplettera sin pension. Dessa sparare, som ofta inte åtnjuter särskilt förmånliga pensionssystem, förtjänar inte att straffas av att vi inför en allmän skatt på inkomster av sparande. Ni kan vara säkra på att de stora företagen, de multinationella företagen, kommer att se till att deras kapital hamnar i säkert förvar utanför unionen. Jag är inte säker på att vi gör våra finansmarknader inom Europeiska unionen en tjänst genom att tillåta något sådant.
Herr ordförande! Sammanfattningsvis säger vi ja till en skattereform som innebär att vi återställer jämvikten till förmån för miljön och arbetet, men nej till beskattning av inkomster från sparande.

Fayot
Herr ordförande, herr kommissionär! Jag delar det grundläggande synsättet hos parlamentets stora majoritet, som består i att ett gemensamt ekonomiskt och monetärt område också kräver en viss grad av skattesamordning, och utan detta går vi mot skattemässig och social dumping. Jag instämmer också i ståndpunkten från dem - och jag tror att det är den stora majoriteten av parlamentsledamöter - som vill återställa jämvikten i skattetrycket på arbete, kapital och naturresurser för att bidra till kampen mot arbetslösheten. Jag insisterar också på att skattepaketet, som knutits ihop under det luxemburgska ordförandeskapet, det vill jag påpeka, skall verkställas i sin helhet.
När det gäller det direktiv som parlamentet i dag samråder om kommer det sannolikt att bli föremål för omfattande köpslående inom rådet där enhällighet krävs. Skatteinstrumentet har tillsammans med en hel rad lagstiftningsbestämmelser och regler en grundläggande betydelse för utveckling av finansiella tjänster i Europa. Man kan inte hantera detta instrument utan att ta hand om omedelbar konkurrens och grannar, annars riskerar man att försvaga denna viktiga sektor för tjänster inom Europeiska unionen. Jag välkomnar alltså de ändringsförslag som har antagits i utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik på detta område.
Jag skulle också vilja fråga kommissionären hur långt förhandlingarna med tredje land har kommit, då dessa när det gäller finansiella tjänster är direkta konkurrenter till Europeiska unionens platser. Har dessa förhandlingar verkligen kommit igång? Hur kommer de att äga rum? När kan man räkna med resultat? Jag tror att svaret på dessa frågor är grundläggande för de fortsatta händelserna, särskilt förhandlingarna inom rådet.
Jag anser att det endast är till priset av tvingande avtal om en uppförandekod på skatteområdet som en europeisk beskattning av sparande kan införas inom Europeiska unionen. Man säger mig att vi skall börja med Europeiska unionen, så kommer de andra efter. Jag tror inte riktigt på det. Jag tror snarare att det kommer att bli en viss villervalla, att kapital kommer att flyttas till andra ställen med bättre skattevillkor, och att sektorn för finansiella tjänster kommer att skadas av detta.
Man kan dessutom konstatera att branschfolk är relativt betänksamma när det gäller det dubbla system som föreslås i direktivet. Europeiska gemenskapens bankförening accepterar en minimiränta på 10 procent i rörligt avdrag men motsätter sig informationssystemet. Detta informationssystem är tekniskt tungrott och riskerar att bli byråkratiskt. Det har emellertid den fördelen att underlätta samordningen av beskattningen av sparandet och kan, såsom Berès just sade, bidra till att uppnå enhällighet inom rådet.
Enligt min uppfattning skulle en skatt i storleksordningen 10 procent, som dessutom är slutgiltig, göra det möjligt för den inre kapitalmarknaden, och jag betonar begreppet med den inre marknaden, att fungera korrekt och för tjänstesektorn att utvecklas. Om jag betonar dessa aspekter, herr ordförande, beror det på att utvecklingen av en tjänstesektor med stark sysselsättningspotential, såväl i mitt eget land som i samtliga Europeiska unionens länder, förefaller mig viktigast.

Langen
Herr ordförande! Ni ser att det här finns en hel rad kolleger från Luxemburg med på talarlistan. Debatten måste ha något att göra med Luxemburg. Jag kommer mycket väl ihåg att Luxemburgs premiär- och finansminister Jean-Claude Juncker redan flera gånger har sagt att han i en samexistens absolut ser en chans till att i denna viktiga fråga komma fram till en förhållandevis uthärdlig harmonisering av räntebeskattningen. Ty, fru Randzio-Plath, det handlar ju inte bara om sparbelopp, utan om avkastning av alla slag för fysiska personer. Därför löd förslaget i utskottet så att man skulle ta med euroobligationer, för att inte Storbritannien och Londons finanscentrum i stor utsträckning skulle undantas.
Den andra kritiska punkten i parlamentet, i ekonomiutskottet, var nivån på den skattesats som måste väljas för denna samexistensmodell. Kommissionen har föreslagit 20 procent, och kollegan Fayot 10 procent. Men jag kan inte se något förslag som lyder på 10 procent. Jag har inte sett något, fastän jag har läst alla. Vi har föreslagit 15 procent, och jag tror att det är en förnuftig väg. Kollegan Pérez Royo har som föredragande märkligt nog just talat om 20 procent - det har han inte rätt till. Vi har antagit betänkandet med 15 procent, och föredraganden är förpliktad att även föredra det här. Jag vill därför vädja om att vi helt tar med den kompromiss med 15 procent minimiskatt som man kom fram till i ekonomiutskottet, med en uppmaning att inom ramen för förhandlingarna med tredje land på OECD-nivå sträva efter ytterligare harmoniseringar, och i medvetandet, kommissionär Monti, om att ert förtjänstfulla arbete i fråga om skatteharmoniseringen äntligen förtjänar ett uppvisbart resultat. Det önskar vi för er och vår egen del. Jag hoppas att vi trots enhällighetsprincipen kommer att lyckas uppnå en förnuftig lösning.

Metten
Herr ordförande! Förslaget om en miniminivå för effektiv beskattning av räntor är faktiskt mycket blygsamt. De flesta medlemsstater beskattar ju den ränta som deras egen befolkning erhåller men inte den som invånare i andra länder erhåller. Det är naturligtvis en inbjudan till skattesmitning, vilket också utnyttjas i stor skala. Om skatten på rörliga inkomstkällor är så lätt att undvika, så får vi inte heller vara förvånade om skattetrycket på arbete, vilket inte är så lätt att komma undan, ökar. Den som vill bryta den trenden - och det vill vi absolut - måste alltså se till att även rörliga inkomstkällor blir effektivt beskattade.
Kommissionens förslag om en samexistensmodell gör inte mer än det. Medlemsstater kan antingen utbyta information om ränteinkomsterna med skattemyndigheterna i det land där spararen är bosatt så att de kan beskatta dem eller också tar de själva ut en källskatt utan att utbyta information om spararen. Det här förslaget är naturligtvis inte alls perfekt även om det är bättre än ingenting alls. Även om källskatten teoretiskt sett inte är friande, och alltså i princip fortfarande måste kvittas mot inkomstskatten, så kan den ju i praktiken lätt bli friande genom att informationen om den källskatt som betalats inte utbyts. Det skulle alltså vara bättre med ett obligatoriskt informationsutbyte. På grund av att det inte är perfekt så är det viktigt att källskatten blir så hög som möjligt, eftersom stimulansen till uppgörelse med den egna skattemyndigheten också är det.
Det förslag om att sänka källskatten till 15 procent, vilket i utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik antogs med knapp majoritet, är därför inte alls trovärdigt. Det verkar snarare vara en anmodan att sänka skatterna på ränteinkomster över hela Europa i stället för att höja dem. Argumentet att sparare annars flyttar till Schweiz eller Östeuropa kan inte övertyga mig. Unionen har en så stark förhandlingsposition gentemot dessa länder att en skatteflykt till dessa länder kan förhindras när unionen själv har en trovärdig reglering. Dessutom skulle växlingskursen avskräcka de flesta spararna.
Det brittiska och luxemburgska förslaget om att undanta euroobligationer är oacceptabelt. I den utsträckning invånarna själva gör bruk av dessa så är det helt enkelt en fråga om skattesmitning. De här i kammaren som så kraftigt förespråkar ett undantag för euroobligationer borde fundera över den saken ett ögonblick. Trots alla sina begränsningar så måste det här förslaget alltså röstas igenom, men med en högre källskatt än 15 procent.

Cassidy
Herr ordförande! Låt mig inleda med att säga, och detta kommer inte som någon överraskning för kommissionären, att jag inte kan se behovet av detta speciella direktiv, eftersom jag anser att tanken om en skadlig skattekonkurrens som fullständigt nonsens. Vi, inom Europaparlamentet, anser att konkurrens är bra för konsumenten vad gäller varor och tjänster. Vad är det då för fel med skattekonkurrens? Min slutsats är att vissa medlemsstater tillfogar sig själva skada genom att ha överdrivet höga skattenivåer, medan de i stället borde minska på skattetrycket för sina medborgare. Jag kan emellertid inte, på grund av den begränsade tiden, utveckla mina tankar om mekanismerna bakom detta, men ni är välkomna att samtala med mig efteråt.
Det finns emellertid ett avseende i vilket jag i hög grad stöder föredragandens förträffliga arbete. Tyvärr kunde varken jag eller resten av min grupp instämma med honom i hans förslag om att direktivet bör utökas till att gälla företag: detta skulle ha medfört enorm skada för Europas medborgare, liksom det skulle ha en negativ effekt på till exempel företag ansvariga för handel genom olika fondföretag, liksom det skulle skada förutsättningarna för gränsöverskridande pensionsfonder. Utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik gjorde rätt i att avvisa föredragandens ändringsförslag och jag är, ur det perspektivet, gladare över det som kommissionen föreslår.
Jag förstår att vissa medlemsstater har reservationer gällande detaljer. Kan kommissionären berätta något för oss om dessa medlemsstater och deras tekniska reservationer? För det andra har jag förstått att ordförandeskapet, kommissionen och det förra ordförandeskapet har inlett kontakter för upplysning av tredje länder om möjligheten att utvidga det. För det tredje en fråga riktad till den socialdemokratiska gruppen - innebär den socialdemokratiska gruppens politik ett stöd till ändringsförslag 25 av Hendrick som efterlyser en harmonisering av de europeiska skatterna på kapitalinkomster?

Willockx
Herr ordförande, ärade kolleger! Skattesamordning är något mycket viktigt, vare sig man vill eller inte. Det är kommissionär Montis förtjänst, och det är jag huvudvittne till, att det börjar röra på sig igen i den här frågan. Uppförandekoden för företagsbeskattning är gällande. I dag har vi att ta ställning till två direktiv, bland annat det här om kapitalinkomster.
Det måste stå klart att den här debatten är grundläggande ur tre olika infallsvinklar. Den inre marknadens infallsvinkel som Thyssen tog upp. Infallsvinkeln att anslå tillräckliga medel ur gemenskapsbudgeten. Slutligen också brytandet av den ödesdigra spiral där skatterna på arbete bara ökar och skatterna på kapitalinkomster och andra rörliga skattegrunder bara minskar.
Samexistensmodellen är inte något optimalt system. Det var på kort sikt den enda möjligheten till en kompromiss. Jag hoppas fortfarande och jag är till och med övertygad om att vi under beslutsprocessen i Ekofinrådet kanske kan fortsätta fram till ett system och det skall möjligen vara källskattesystemet.
Det är helt klart att samexistensmodellens motståndare har rätt på en punkt, nämligen att det systemet aldrig får mynna ut i en subsidiering av medlemsstaterna med den starkaste banksekretessen, nämligen de medlemsstater med de flesta icke bosatta som kommer att ta ut källskatten. Den måste kunna kvittas. Därför yrkar jag också för en integrering av den här diskussionen i debatten om Europeiska unionens egna medel. Det är den ståndpunkt som Belgien just nu intar i diskussionen om de egna medlen. Jag tror att det är en ståndpunkt som noga måste övervägas.
Till sist så är det min övertygelse att det inte är vi som måste ändra tarifferna. Tarifferna står och faller till exempel med sina friande egenskaper. Jag tror att det är ett jobb för den slutgiltiga kompromissrundan med de europeiska finansministrarna. Det här är på nytt en test för hur hållbar enhällighetsregeln är. Jag hoppas och jag räknar med att inget land skall våga använda sin vetorätt för att fortsätta blockera det som en stor majoritet av Europas befolkning vill, nämligen en förskjutning av skatten på arbete till skatt på kapital.

Lulling
Herr ordförande! Får jag till att börja med erinra om att det var under det luxemburgska ordförandeskapet som ett historiskt genombrott gjordes för den direkta skatteharmoniseringen, den 1 december 1997. Vid det tillfället valde man ut fyra beståndsdelar som skulle kunna utgöra en grund till ett förslag till direktiv när det gäller beskattning av sparande. En av dessa beståndsdelar är samexistensmodellen med källskatt och systemet med information.
Det system som avses i förslaget till direktiv är tyvärr alltför komplicerat och kostsamt för dem som betalar, om man vill att det skall vara operativt. Förfarandet med intyg, som planeras inom ramen för systemet med att ränteinkomsterna deklareras i hemlandet, är ovanligt komplext och gör systemet med samexistens praktiskt taget omöjligt att hantera och t.o.m. förvanskar det. Bortsett från dessa administrativa orimligheter skulle den föreslagna nivån med minimibeskattning på 20 procent som källskatt destabilisera unionens finansiella marknader - 15 procent är fortfarande oacceptabelt, och för mig är en slutgiltig beskattning på 10 procent den högsta tänkbara. Den uttömmande definitionen av räntorna, som skiljer sig från definitionerna i konventionerna om dubbelbeskattning, leder till konflikter och t.o.m. diskrimineringar mellan finansiella tjänster som är lika som bär sinsemellan.
Att låta företag för kollektiva investeringar i överlåtbara värdepapper omfattas av direktivets tillämpning, i den mening som avses i 1985 års direktiv, jagar definitivt bort dem från Europeiska unionen, om de inte redan " dragit" , ursäkta uttrycket, utanför Europa på grund av de administrativa bördor som skulle leda till konkurrensnackdelar när det gäller interna förvaltningskostnader. Döden för europeiska företag för kollektiva investeringar i överlåtbara värdepapper är alltså planlagd, liksom återbetalningen i förväg av euroobligationer, vars marknad kommer att skapas utanför Europa. Man kan trösta sig med att få fysiska personer innehar euroobligationer och att de stora kapitalisterna vet att hålla sig utanför gemenskapen. Det skulle vara detsamma som att acceptera att källskatt bara skall tillämpas på småspararnas insättningar.
Med tanke på sakernas tillstånd, skulle ett accepterande av denna falska text, som bara förespråkar avtal med tredje land som erbjuder en särskilt intressant miljö för utländska medborgare, innebära att vi fullständigt struntar i att t.ex. Schweiz, som redan gnuggar händerna, inte gör någon skillnad mellan personer som är bosatta i landet och dem som inte är det, när det gäller beskattning av sparande. Det är med alla företrädare för tredje land som har stark attraktionspotential för unionens kapital som det behövs avtal, för att samtidigt inrätta motsvarande åtgärder som de som antas i ett direktiv. Det kan inte bli fråga om att direktivet, om det genomförs, inte tillämpas på områden som är beroende av eller associerade till medlemsstater. Herr ordförande! Jag måste säga att vi kommer inte att medverka till att någon lurendrejerimarknad att inrättas.

Ettl
Herr ordförande! Jag beundrar alltid kommissionär Monti och hans tålamod när han försöker undanröja de europeiska bromsklossarna för samordningen av skattepolitiken. Han förtjänar verkligen all högaktning. Till samordningen av skattepolitiken hör att man framför allt måste inskränka rubbningarna och snedvridningarna på kapitalmarknaderna. Det gäller att minska den skadliga skattekonkurrensen mellan medlemsstaterna, och till den ekonomiska jämlikheten hör att investerare åtminstone till att börja med är underkastade en liknande skattebelastning. Sett på så vis är kommissionens förslag absolut ett steg i rätt riktning, och i huvudsak underbyggs detta också på motsvarande sätt av vår föredragande Pérez Royo.
Eftersom man i detta parlament åtminstone verbalt är ense om principerna, är emellertid de av ekonomiutskottet antagna ändringsförslagen delvis mer än en intellektuell broms eller försiktighetsåtgärd när det gäller att vidareutveckla den europeiska skattepolitiken. Men att vilja sänka källskatten till 15 respektive 10 procent jämfört med kommissionens förslag, hör till kategorin " tillbaka till Gå" . Man bör i detta sammanhang inte glömma bort att det finns länder i Europeiska unionen som har en 25-procentig skattesats. Mitt land hör också dit. När allt kommer omkring gäller det också att minska obalansen mellan beskattningen av löner å ena sidan och kapital å andra sidan. Det har vi satt upp som mål.
Dessutom - och det bör också nämnas - skulle det innebära att man avsevärt gynnar värdepappersmarknaden på bekostnad av andra sparinstrument om man skattemässigt undantar euroobligationerna, vilket planeras eller önskas av många finansplatser i Europa, och det skulle vara en väsentlig inskränkning av direktivets tillämpningsområde. Vi kan inte driva fram en samordning av skattepolitiken med mottot " Får det vara litet mindre?" . Tålamod, herr kommissionär!

Caudron
Herr ordförande, herr kommissionär, kära kolleger! I min egenskap av socialist och fransman är jag särskilt glad i dag att godkänna ett förslag till direktiv som äntligen gör det möjligt att sätta stopp för en situation där stora delar av inkomsten vid sparande undgår all beskattning, inom själva unionen. Jag vill tacka kommissionär Monti och hans kolleger för detta. Jag vill naturligtvis också hjärtligt lyckönska vår kollega och föredragande Pérez Royo till det viktiga och seriösa arbete han utfört i ärendet.
Kära kolleger! När nu den gemensamma valutan kommer att främja kapitalrörelser över gränserna var denna text mer än brådskande. Den är helt enkelt grundläggande för sammanhållningen i unionen. Liksom många andra vill jag naturligtvis inte att euroobligationer skall undantas från direktivets tillämpningsområde. Det skulle där kunna finnas en allvarlig risk för skatteflykt och snedvridning av konkurrensen. Jag är naturligtvis också emot en koppling mellan direktivets antagande och dess samtidiga tillämpning av tredje land.
Jag vill avsluta med en mycket viktig punkt som diskuterats omfattande här i dag, nämligen räntesatsen för källbeskattning. Även om jag personligen hade föredragit 25 procent kan jag tillsammans med föredraganden och den socialistiska gruppen acceptera de 20 procent som föreslagits av kommissionen och detta i en anda av kompromiss och förhandling.
Herr kommissionär, kära kolleger! Jag hoppas nu att detta ärende kommer att avslutas senast i Helsingfors i december 1999 som planerat och att skatteharmoniseringen bakom det äntligen kommer att påskyndas.

Rübig
Herr ordförande! Även jag välkomnar detta förslag till samordningsinsatser. Jag tror att det gäller att finna gemensamma definitioner och utforma ramvillkor som möjliggör en sund konkurrens.
Min fråga är om det redan finns någon undersökning eller beräkningsmodell om effekterna av de framlagda besluten eller idéerna? Hur kommer konkurrensen inom Europeiska unionen att utveckla sig till följd av de ändrade bestämmelserna, och hur kommer Europeiska unionen att kunna hävda sig i den internationella konkurrensen?
Jag tror att det också är viktigt att alltid påpeka vilken skillnad det finns mellan beskattningen av företagen och dess effekter - och beskattningen av konsumenterna. När allt kommer omkring gäller det ju att generellt sänka skattetrycket för att bli mer konkurrenskraftig respektive för att garantera en större personlig inkomst för konsumenterna.
Min sista fråga: När kommer dessa förslag att avstämmas med OECD-länderna, och är det några diskussioner på gång med Schweiz och Liechtenstein?

Monti
Herr ordförande! Låt mig gratulera Pérez Royo till ett utmärkt betänkande, ett resultat av hans stora kompetens och tacka för det stöd vi har fått när det gäller ett snabbt antagande av direktivet. Jag vill också tacka övriga ledamöter av utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik och alla övriga parlamentsledamöter för deras bidrag till debatten och den uppskattning de har visat kommissionen.
Det aktuella förslaget är en del av ett paket som, vilket alla har påpekat, antogs under det luxemburgska ordförandeskapet och vars viktigaste inslag - uppförandekoden - snabbt förverkligades under det brittiska ordförandeskapet. Låt mig därför understryka att Luxemburg och Förenade kungariket - som har invändningar i vissa bestämde frågor - deltar fullt ut i arbetet med att stävja den skadliga skattekonkurrensen, vars syfte, vilket Secchi och andra redan har påpekat, inte är en allmän harmonisering, utan en fokusering på skattekonkurrensens skadliga effekter. Syftet är inte att öka skattetrycket i Europa utan snarare att möjliggöra en gradvis sänkning under ordnade former. Syftet är naturligtvis också att genomföra en skatteväxling för att sänka skatten på arbete som i dag är för hög.
Jag ser positivt på föredragandens ändringsförslag, som syftar till att förbättra den nuvarande texten i artikel 5 c och som avser att förtydliga kriterierna för gemenskapens investeringsfonder. Jag tror mig kunna lova att tjänstemännen inom kommissionen, även om de förbehåller sig rätten att genomföra eventuella förbättringar på teknisk-redaktionell nivå, är positivt inställda såväl till möjligheten att inkludera nämnda ändringsförslag som ändringsförslaget som gäller skattekonkurrensen, dvs. det nya skälet 7 a, i ett ändrat förslag till direktiv. Även om jag uppskattar andemeningen i de övriga ändringsförslag som har presenterats när det gäller direktivets tillämpning, så anser jag att de för närvarande bör betraktas mer som nyttiga bidrag till debatten än som konkreta ändringsförslag till lagtexten. Jag syftar framför allt på problemen i samband med nollkupongarna, som för närvarande diskuteras inom rådet. Vi kan instämma i andemeningen, om än inte i formuleringarna, till ändringsförslag 24 från Goedbloed, och vi skall försöka verka för att det godkänns i rådet.
När det gäller utgivandet av Euroobligationer är kommissionens motståndare till generella undantag. Vi är beredda att undersöka lösningar som gör det möjligt att minska de administrativa bördorna för mellanhänderna och att på ett balanserat sätt lösa problemen i samband med de obligationer som redan är ute i cirkulation. När det gäller skatterna anser kommissionen fortfarande att en skattesats på 20 procent är en lämplig kompromiss som skulle kunna uppfylla samtliga medlemsstaters behov av en effektiv beskattning av räntan.
Jag har noterat att man har ägnat stor uppmärksamhet - som jag för övrigt delar - åt frågan om kontakterna med tredje land. Inga frågor har ställts i detta ämne, men låt mig påminna om att i enlighet med det mandat som Ekofinrådet gav, så har det tyska ordförandeskapet tillsammans med det föregående österrikiska ordförandeskapet och det kommande finska ordförandeskapet och kommissionen tagit kontakter på såväl teknisk som politisk nivå med Schweiz, Liechtenstein, Monaco, San Marino och Andorra, och vi har uppmanats att rapportera i frågan till Ekofinrådet den 15 mars. När det gäller direktivet som helhet kommer en rapport att läggas fram inför Ekofinrådet i maj och, Thyssen, när det gäller tidsplanen för en överenskommelse i frågan har Europeiska rådet i Wien ställt upp rådets möte i Helsingfors som mål.
Två punkter som avslutning. Detta är inte en ny skatt, det är ett stort missförstånd. Det rör sig inte om ett förslag till en ny skatt, utan om en modell för hur medlemsstaterna skall kunna samarbeta inbördes, så att den beskattning som redan gäller inte systematiskt skall undvikas genom att man skapar ett slags femte frihet vid sidan av de fyra som redan gäller för den inre marknaden, dvs. en frihet att slippa betala skatt genom att man för pengar över gränserna.
När det gäller finansiella tjänster vill jag svara Fayot och andra ledamöter att kommissionen är väl medveten om behovet av att utveckla den finansiella tjänstesektorn i Europa, och att man i det senaste handlingsprogrammet för finansiella tjänster har påpekat att en viss begränsad samordning när det gäller beskattningen kan främja, snarare än hämma, verksamheten med de finansiella tjänsterna.
Avslutningsvis, Cassidy, uppskattade jag ert inlägg i dag, vilket jag för övrigt alltid gör, även när det innehåller kritik. Jag har bekräftat att vi inte är för att bekämpa alla former av skattekonkurrens, bara den som är skadlig och illojal. Men om vi accepterar idén att alla former av konkurrens mellan olika stater är lämplig, eftersom konkurrens är något positivt, så måste vi också i konsekvensens namn även godta att medlemsstaterna konkurrerar fullt ut med hjälp av statligt stöd. Jag tror inte att det är en allmänt accepterad hållning.

Ordföranden
Tack så mycket, kommissionär Monti.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 11.30.

Transport av flytande bränsle
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A4-0495/99) av Camisón Asensio för utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik om förslag till Europaparlamentets och rådets direktiv om ändring av rådets direktiv 70/221/EEG om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om tankar för flytande bränsle och bakre underkörningsskydd på motorfordon och släpvagnar till dessa fordon (KOM(98)0097 - C4-0257/98-98/0071(COD)).

Camisón Asensio
Herr ordförande! Som alla känner till är målsättningen med det aktuella direktivet att införa nya bestämmelser för bränsletankar i plast för fordon, att utvidga rättigheterna och tillämpningsområdet för direktiv 70/221 för förvaring av icke flytande drivmedel, exempelvis flytande bränsle, samt att modifiera direktivet genom en teknisk anpassning såtillvida att tekniska bestämmelser för all slags förvaring kan införas och modifieras genom ett kommittéförfarande.
Å andra sidan är det nödvändigt att direktivet anpassas till de tekniska krav som uppställs av Förenta nationernas ekonomiska kommission för Europa beträffande en ratificering av förebyggande åtgärder vid brandfara. Vi vet att flytande bränsle i motorfordon brukas i allt högre grad, i första hand av ekologiska skäl. Därför finns det ett behov av att reglera detta. Vi måste därför modifiera och utvidga direktivets rättigheter och tillämpningsområde, så att en teknisk specificering av flytande bränsle och dess förvaring kan införas. Allt detta så att viss sammanhållning kan uppnås.
Med anledning av de föreslagna åtgärdernas återverkan för sektorn, är de åtgärder som beaktats ofrånkomliga för att uppnå målet, det vill säga att fordon inom gemenskapen skall överensstämma. Ett mål som å andra sidan medlemsstaterna alltid kan uppnå av egen kraft.
Kommissionen föreslår att de nya bestämmelserna skall träda i kraft från och med den första oktober 1999 för nya fordon och från och med den första oktober år 2000 för alla fordon. Korta tidsfrister, vilket vi har rättat till i vårt betänkande.
Vi bör ha i åtanke att en modifiering av nämnda direktiv enbart berör bränsletankar i plast och därför är den nuvarande överensstämmelsen giltig i enlighet med nämnda direktiv. Det förhindrar inte heller registrering, försäljning eller omsättning av nya fordon med metalltank för flytande bränsle och som godkänts i enlighet med nämnda överensstämmelse.
På grundval av detta lade vi fram åtta ändringsförslag för utskottet för ekonomi, alla godkändes och utgör grundvalen för vårt lagstiftningsförslag. I ett föreslog vi att nödvändiga modifieringar för en anpassning av bilagorna till det tekniska projektet skulle antas i enlighet med ett mera samstämmigt förfarande. I ett annat åsyftas de tidigare nämnda tidsfristerna. I ett definieras konceptet tom massa på ett mera rationellt sätt. I övriga två införs också något förnuftigt i och med att bränslepassagen från ett habitat till ett annat vid normalt bruk begränsas, det vill säga, vi skall inte begära det omöjliga av industrisektorn. I ett annat förenklar vi det hela genom att säga att allt som refererar till bränsleförvaring självklart också inkluderar alla tillbehör. I de sista två understryker vi att all oavsiktlig bränslespillning på vägar, särskild diesel, innebär stora risker för motorcyklister och cyklister, något som var mycket bristfälligt reglerat i kommissionens förslag.
Herr ordförande, vi är övertygade om att vi med detta förslag tar ett stort steg i rätt riktning i arbetet med att närma medlemsstaternas lagstiftning om transport av flytande bränsle och bakre skydd för motorfordon med släp. En överensstämmelse av fordon när det gäller brandfara, särskilt beträffande bränsletankar i plast för fordon i kategori M1, det vill säga för personbilar som förutom föraren maximalt kan ta åtta passagerare.
Målsättningen med kommissionens förslag är enligt vår mening mycket rimlig. Därför menar vi att situationen för industrin i fråga kommer att förbättras så snart som bestämmelserna på europeisk nivå bringas i överensstämmelse med dessa bestämmelser.
De tekniska förändringar som kommissionen har föreslagit beträffande rättigheter och tillämpningsområde för att kunna inkludera flytande bränsle skapar inga problem för industrin. Inte heller verkar förslaget om en modifiering av bilaga 1 i nämnda direktiv beröra industrin, så att mera rigorösa försök kan inkluderas, eftersom nämnda bestämmelser, som sagt, redan finns med i Förenta nationernas förordning.
I det föreslagna ändringsförslaget delar vi dock inte kommissionens uppfattning om det kommittéförfarande som måste tillämpas för ett godkännande av direktivets tekniska detaljer. Vi menar att det vore mera logiskt att tillämpa förvaltningskommitténs förfarande 2 a, vilket innebär att kommissionen skulle kunna senarelägga tillämpningen av de föreslagna åtgärderna med högst en månad när de inte överensstämmer med kommitténs yttrande.
Å andra sidan innebär förslaget ett närmande till de rättsliga, författnings- och administrativa bestämmelser som tillämpas av de medlemsstater som vill bygga upp den inre marknaden. Inom ramen för detta försöker kommissionen garantera en hög skyddsnivå när det gäller hälsa, konsumentskydd, miljö och säkerhet, något som vi stöder.
Subsidiaritetsprincipen respekteras också, eftersom den åtgärd som kommissionen har föreslagit styrks av att medlemsstaterna inte kan uppnå direktivets mål på ett tillfredsställande sätt genom att agera var för sig.
Sammanfattningsvis, herr ordförande, vill jag säga att vi står inför rena tekniska detaljer som varken har någon negativ effekt på företagens konkurrenskraft eller på sysselsättningen eller trafiksäkerheten. Vi ber därför om ert bifall.

Bangemann
Herr ordförande! Vi vill tacka föredraganden för det arbete som han lagt ned på detta förhållandevis tekniska förslag. Även om det handlar om teknik har han också rätt när han säger att det egentligen gäller säkerhetsfrågor och miljöfrågor, alltså viktiga målsättningar i vår politik. Naturligtvis vill vi med vårt förslag också uppnå att man säkerställer funktionen hos den inre marknaden och med hjälp av ett enhetligt typgodkännande underlättar för tillverkarna att iaktta föreskrifterna.
Av de olika ändringsförslag som har lämnats in kan vi anta fyra, nämligen ändringsförslag 3, 4, 5 och 6. Vad gäller övriga fyra ändringsförslag anser vi att det dels inte är rätt forum för att ta fram bestämmelser, utan vi kan åberopa andra föreskrifter som antingen redan existerar eller som skall godkännas, och därför anser vi att vi inte kan anta dessa ändringsförslag. Men, herr föredragande, mina damer och herrar, eftersom detta är den första behandlingen kommer vi med säkerhet att kunna komma tillbaka till detaljerna, och kanske är det fortfarande möjligt att uppnå total enighet.

Ordföranden
Tack så mycket, herr kommissionär Bangemann.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 11.30.
Sammanträdet avbröts kl. 11.25 i avvaktan på omröstningen, och återupptogs kl. 11.30.

Omröstning
Lulling
Herr ordförande! Efter debatten om Pérez Royos betänkande nyss tillkännagav er ordförandekollega att omröstningen skulle äga rum i morgon. Men betänkandet återfinns på omröstningslistan för i dag, trots att vi nyss har diskuterat detta. Det skulle verkligen vara bättre att rösta om det i morgon.

Ordföranden
Fru Lulling! Ni har helt rätt. Det är sagt att vi skall rösta om Pèrez Royos betänkande i dag, som ni helt riktigt påpekade, och om vi får tid, hoppas jag att vi kommer att kunna göra det också.

Lulling
Herr ordförande! Det är tvärtom. Er företrädare sade nyss - det är knappt tjugo minuter sedan vi avslutade debatten - att betänkandet kommer att gå till omröstning i morgon. Jag begär att det verkligen sker i morgon, såsom ordföranden tillkännagett.

Ordföranden
Fru Lulling! Det är möjligt att min föregångare i ordförandeskapet har begått ett mindre misstag. Det är sagt att vi skall rösta om Pérez Royos betänkande i dag, och, som jag sade, om vi får tid, kommer vi att göra det.
Förslag till rådets beslut om vilken ståndpunkt gemenskapen skall inta i det associeringsråd som inrättats genom Europaavtalet som slutits den 19 december 1994 mellan Europeiska gemenskaperna och deras medlemsstater, å ena sidan, och Slovakiska republiken, å andra sidan, vad avser en förlängning med ytterligare en femårsperiod enligt bestämmelserna i artikel 64.4.a i Europaavtalet [11544/98 - C4-0633/98-98/0073(CNS)](Förfarande utan betänkande)
Parlamentet godkände förslaget till beslut.

Riis-Jørgensen
Herr ordförande! Jag vill gärna lägga fram ett muntligt ändringsförslag som handlar om att avlägsna orden: " i förhållande till Amsterdamfördraget" . Jag vill alltså uppmana till att dessa ord tas bort. Den djupare innebörden ändras inte i och med detta ändringsförslag, men det ger större möjlighet att säkerställa den framtida utvecklingen.

Ordföranden
Fru Riis-Jørgensen! Ert förslag är mycket tydligt.
Finns det invändningar i kammaren mot att låta det muntliga ändringsförslaget gå till omröstning?
Parlamentet godtog att punkt 17 gick till omröstning med det muntliga ändringsförslaget.
(Parlamentet antog resolutionen.)

Ford
Herr ordförande! Gällande en ordningsfråga. Kan ni påminna medlemmarna i parlamentets personal om att det inte ingår i deras arbete att ersätta ledamöter genom att ange hur omröstningen bör utfalla? Kvinnan på plats 301 tycks tala om för resten av sin grupp hur de skall rösta.

Ordföranden
Herr Ford! Jag tackar er för påpekandet. Jag tror inte att de hedervärda ledamöterna här i Europaparlamentet är i behov att råd, oavsett vem som ger dem, och naturligtvis bör ingen försöka övertala dem att ta emot råd.
Parlamentet antog resolutionen.

Barros Moura
Vi stöder, då detta ligger i Europas och hela den internationella situationens intresse, den fempunktsstrategi som kommissionen föreslår, och som rådet redan har gett sitt stöd (29/06/98).
Vi gratulerar till de förbättrade förbindelserna mellan EU och Kina som ligger i båda befolkningars intressen och som borde stärka EU: s tyngd i den internationella politiken, oberoende av USA. Vi måste således, i egenskap av EU, stödja Kinas anslutning till Världshandelsorganisationen i respekt för de multilaterala principerna från Kinas sida. Men - utan att förneka vissa framsteg i återupptagandet av dialogen om de mänskliga rättigheterna, som ratificeringen av de två FN-pakterna (om ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter samt om civila och politiska rättigheter) - anser jag att EU inte kan agera som om Kina de facto har blivit en rättsstat som respekterar grundläggande fri- och rättigheter. Kina är långt ifrån detta.
De ekonomiska och finansiella intressena i vissa medlemsstater i EU får inte legitimera en realpolitik som sätter sig över verkligheten och rättvisan och som innebär att man använder två olika vågar och måttstockar, genom att ställa lägre krav på Kina än på andra svagare länder med vilka EU har ekonomiska avtal eller handelsavtal grundade på " klausulen om mänskliga rättigheter" .
De senaste allvarliga kränkningarna av de grundläggande fri- och rättigheterna i Kina, med förföljandet av politiskt oppositionella och försvarare av de mänskliga rättigheterna eller av de nationella minoriteterna, får inte passera utan en kraftig anmärkning och varning från EU: s sida. Detsamma kan sägas om den bristande respekten för arbetstagarnas rättigheter (framför allt för de arbetslösa) och om avsaknaden av facklig frihet, kollektivavtalsförhandlingar och strejkrätt.
Jag vill ta upp omnämnandena av Macao.
Resolutionsförslaget:
" önskar att införlivandet av Macao med Kina genomförs på ett sådant sätt att alla punkter i avtalet av den 13 april 1987 efterlevs och att Macao utvecklar ett demokratiskt och framgångsrikt samhälle, "
Motiveringen:
" Macao - en ny bro mellan Europa och Kina"
Det är också viktigt att nära följa hur läget utvecklas i Macao, vars återförening med Kina i december 1999 regleras i ett avtal som undertecknades den 13 april 1987.
Macao präglas av den latinska kulturen, en av de grundläggande beståndsdelarna i den europeiska civilisationen. I den egenskapen kan Macao bidra till att förbättra förbindelserna med Kina genom att Kina får möjlighet att bättre förstå den europeiska mångfalden och européerna."
Jag anser att föredraganden förstår den roll som Macao kan komma att spela i framtiden, genom sin historia och egna karakteristika, som den " öppna porten" för Kina mot Europa, och mot väst i allmänhet, och som " bro" mellan den europeiska mångfalden och Kina.
EU bör mycket uppmärksamt följa överlämnandet till kinesisk överhöghet som genomförs den 20 december i år. Med krav som inte är lägre än dem som godkändes angående Hongkong, trots skillnaden i storlek och problem - för att garantera fortsättningen i framtiden för principen " ett land, två system" .
Det finns fortfarande kvar problem vad gäller konsolideringen av den lokala lagstiftningen och redan gällande principer i den konstitutionella ordningen och som garanteras i den gemensamma portugisisk-kinesiska förklaringen. EU skulle stödja de två parterna och myndigheterna i området för att framför allt:
garantera att Kina respekterar förbudet mot dödsstraff; -försäkra sig om att Kina håller sitt löfte om att inte stationera trupper på området; -garantera att Kina, så som det är skyldigt, kontrollerar gränserna för att hindra att kriminella tar sig in och skapar osäkerhet i Macao; -reglera och garantera de grundläggande friheterna, nämligen religionsfrihet, frihet att gå med i politiska partier, facklig frihet och strejkrätt; -reglera användandet av två officiella språk på området: kinesiska och portugisiska; -reglera nationalitetsfrågan på ett jämlikt och humant sätt; -etablera ett oberoende rättssystem, med en lokal högsta domstol.EU måste nu och i framtiden, stödja utvecklingen av det civila samhället; stödja organisationer, inklusive människorättsorganisationer; stödja kulturell verksamhet och universitetssamarbetet med Kina, stödja verksamheten i Europeiska institutet för Asienstudier: stärka utbytet mellan jurister, vilket skulle göra det möjligt att sprida den europeiska kontinentala rätten i Kina, främst genom verksamheten i centret för juridisk översättning och centret för domareutbildning.
Jag ber kommissionen att som i Hongkongs fall, lägga fram ett meddelande om de framtida förbindelserna mellan EU och Macao och redan nu lova att utarbeta periodiska rapporter om utvecklingen efter överlämnandet.
EU: s ansvar för Macao kräver en aktiv och kompetent delegation från kommissionen och EU som är närvarande i området. Jag frågar kommissionen vilka åtgärder den tänker vidta eller redan har vidtagit för att garantera denna aspekt?
Jag vill än en gång för kommissionen påtala missnöjet från hela delegationen EP/Kina då kommissionens delegat för Hongkong och Macao har underlåtit att delta i eller att skicka en företrädare till de europeiska parlamentens senaste besök i området i mitten av 1999. Jag hoppas att ett så allvarligt, smaklöst, inkompetent och uselt agerande inte upprepas i framtiden.

Vaz da Silva
Utvecklingen i Kina är av grundläggande betydelse för våra egna samhällen. Den kommer inte bara att påverka våra ekonomier utan också och framför allt utsikterna för en demokrati på global nivå.
Jag anser att det är Europeiska unionen som har störst ansvar att föra in Kina på det demokratiska området. Vi måste också göra det på ett hörbart, fast och effektivt sätt framför allt i stödet till konceptet " Ett land, flera system" .
Europa behandlar inte Macao och Taipei med den uppmärksamhet som deras status som demokratiska utposter för demokratin i östern förtjänar. Europeiska unionen måste visa litet mer beslutsamhet i denna sak. Vi behöver:
Europeiska unionens sändebud som är placerade i Macao och Taipei (inte några blygsamma kontor utan verkliga operationella byråer); -ett klart stöd till Kinas och Taipeis inträde i Världshandelsorganisationen; -politiska interventioner från europeiska parlamentsledamöter från alla kanter till stöd för Portugal i denna slutspurt, där vi strävar efter att fastställa Macaos demokratiska och kinesisk-europeiska identitet i avtalet med Kina.Jag hade i Bernard-Reymonds betänkande, vilket jag instämmer i, velat se en större fasthet i vädjan om ansvar från Europeiska unionen.

Porto
Jag gratulerar kommissionen och vår kollega Caroline Jackson till initiativet och till det utarbetade betänkandet, vilket handlar om en oro som ingen kan underlåta att bli berörd av. Här är oron för livskvaliteten i städerna uttryckt med speciell tydlighet, så förstår man att det krävs ett minimum av avstånd mellan deponeringsanläggningarna och bostads- och fritidsområden.
Med största rätt, och genom att kräva ett tydligt avstånd på många kilometer, handlar det om en angelägenhet som regeringarna genast måste ta itu med - tyvärr är inte detta fallet med den portugisiska regeringen - för förbrännings-eller medförbränningsprocesserna av giftigt avfall, det är oacceptabelt att människor som har rätt till sin hälsa och sina liv skall behöva offras, då man inte på allvar kan säga att det är riskfritt.
Betänkande (A4-0025/99) av Castricum

Bernardini
Principen enligt vilken nyttofordon skall genomgå årliga tekniska kontroller vid godkända testcentrer har uppnåtts i direktivet 96/96 EEG.
Enligt kommissionens förslag till direktiv skall varje medlemsstat ha möjlighet att genomföra improviserade kontroller av dessa fordon på fältet. Vi anser att detta initiativ är ett försök att respektera användarnas säkerhet. Om vi betraktar ökningen av den internationella trafiken visar statistiken att ett stort antal fordon kör mer än 150 00 kilometer per år! Att genomföra en årlig teknisk kontroll räcker inte längre för att säkerställa att fordonet är säkert och tillförlitligt.
Vår föredragande stöder detta förslag till oaviserade kontroller på fältet och vi gläds åt det. Men för att göra initiativet så effektivt som möjligt måste vi inrätta ett verkligt kontrollsystem, med kontrollanter som har teknisk utbildning på hög nivå. Staterna måste också samarbeta med kommissionen för att förstärka förfarandena för godkännande.
Transportoperatörerna får slutligen inte i denna åtgärd enbart se en repressiv aspekt. Att kräva att ett vägfordon omedelbart stannar, efter en plötslig kontroll där stora risker upptäcks, är att ta hänsyn till användarnas säkerhet. Vi kan inte tillåta oss att - i den ekonomiska logikens namn - låta " rullande bomber" köra omkring.
Betänkande (A4-0010/99) av Camisón Asensio

Bébéar
Vad skulle alla våra ansträngningar för att undanröja hindren för fri rörlighet och påskynda avskaffandet av våra gränser vara, utan en ambitiös och högkvalitativ transportpolitik? Vad kan våra åtgärder för ekonomisk och social sammanhållning och regional utveckling leda till utan infrastrukturens vitala förbindelser? Vad kan en stimulanspolitik för sysselsättningen leda till utan en verklig vilja till kommunikation?
I dag förefaller samordningen av våra nationella ansträngningar grundläggande, liksom även samarbetet mellan den offentliga och privata sektorn. Hittills har framstegen inom varu- och persontransport inte varit betydande. Det krävs mer än någonsin en ny dynamik. Alltför många projekt är fortfarande otydliga, deras tidsplan är osäker och finansieringen är slumpartad.
Europaparlamentet kan särskilt övervaka framstegen när det handlar om lokal och regional finansiering. Tillskottet av offentliga medel visar sig grundläggande, trots de nuvarande restriktionerna. Inget kan göras utan denna aktiva roll, eftersom det, liksom inom många andra områden, är de finansiella frågorna som står i centrum för diskussionerna.
Jag godkänner därför Camisón Asensios betänkande och beklagar de allvarliga förseningarna och oenigheterna i genomförandet av de flesta förslag som fastställdes i Essen 1994. Jag beklagar också att Europeiska kommissionen inför denna situation inte föreslagit stimulansåtgärder utan nöjt sig med sakernas tillstånd. Det är nu lämpligt att erinra kommissionen om dess uppdrag och kräva ett ministerråd för att finna lösningar på de problem jag har betonat.

Escolá Hernando
Härmed vill jag uttala mitt stöd för Camisón Asensio-betänkandet, främst därför att han i sitt yrkande uttryckligen påtalar nödvändigheten av att påskynda Essen-projekten.
Det är av vital betydelse för utvecklingen av den ekonomiska och sociala sammanhållningen inom EU att de prioriterade projekten i Essen tillsammans med det transeuropeiska transportnätet, TEN, snarast avslutas. Det förstärker den inre marknaden och är grundläggande för de sysselsättningsskapande åtgärderna.
För att lyckas med detta måste gemenskapens strukturella politik till förmån för en balanserad och hållbar utveckling av EU samordnas med TEN så att en minskning av nuvarande regionala skilllnader kan uppnås.
De flesta projekt som prioriterades vid toppmötet i Essen är starkt försenade. Till stor del beror detta på bristande finansiering för utvecklandet av nämnda projekt. En väl fungerande gemenskapspolitik för att tillfredsställa nämnda finansieringsbehov skulle vara att främja ett samgående mellan offentliga och privata bolag samt att den egna medlemsstaten själv hjälpte till med finansieringen. Detta skulle vara till stor hjälp för att på nytt lansera de försenade projekten och det som återstår av TEN.
Betänkande (A4-0044/99) av Soltwedel-Schäfer

Andersson, Lööw, Palm, Sandberg-Fries och Theorin
Vi vill framhålla betydelsen av att det i utformningen av euron tas hänsyn till de specifika krav som funktionshindrade ställer. Euron är en valuta som måste vara utformad, så att den säkert kan användas av alla medborgare.
Vad gäller det specifika förslaget om införandet av ett hundraeuromynt i guld som framförs från föredraganden, anser vi att detta förslag möjligen saknar tydligt motiverade skäl till införandet av ett sådant mynt. Vi har dock i omröstningen valt att följa den bedömning som vår partigrupp gjorde i utskottsbehandlingen.

Berthu
Andrabehandlingen av rådets förslag till förordning om fastställandet av tekniska specifikationer för mynt i euro ger mig tillfälle att erinra om att det är mycket olämpligt att ta all nationell valuta ur omlopp den 1 januari 2002.
Denna operation skulle vara psykologiskt mycket ansträngande för medborgarna och skulle bara ge ideologisk tillfredsställelse för dem som vill få nationerna att försvinna. Däremot skulle man mycket väl kunna fortsätta att som i dag låta euron vara förbehållen börsmarknaderna och internationell finansiell verksamhet och existera parallellt med nationell valuta, som skulle fortsätta att finnas i omlopp. Att avskaffa den nationella valutan skulle i vilket fall som helst knappast vara klokt, eftersom vi inte vet vilka kriser framtiden kommer att bestå av: om en asymmetrisk chock drabbar oss inom kort kommer vi kanske att vara tacksamma över att kunna ändra pariteten mellan euron och vissa nationella valutor, för att införa viss flexibilitet i systemet och inte påtvinga våra landsmän onödiga offer.
Om vi håller oss kvar vid samexistensen av två olika valutor, en europeisk och en nationell, kommer vi att ha upptäckt ett system som ligger nära den gemensamma valutan, som Gruppen De oberoende för Nationernas Europa alltid försvarat. Denna lösning skulle bevara framtiden utan att påtvinga våra landsmän några onödiga risker. Jag hoppas därför att rådet kommer att lyssna till klokhetens röst och att ministrarna inte med sänkt huvud fortsätter scenariot med enandet, som skulle vara omöjligt.
För att ändå motivera denna fortsättning, kommer vissa sannolikt att gömma sig bakom det juridiska argumentet i artikel 109L.4 som innebär att " den dag då den tredje etappen börjar...skall rådet...fastställa...den oåterkalleligen låsta kurs till vilken ecun skall ersätta dessa valutor (de deltagande staternas valutor)... och skall även vidta de övriga åtgärder som behövs för att snabbt införa ecun som dessa medlemsstaters gemensamma valuta" .
Men detta argument är inte mer värt än de juridiska argumenten: vid force majeur ändrar man snabbt texten, eller man tolkar den på ett annat sätt. Vi skulle t.ex. kunna säga att om euron skulle ersätta de nationella valutorna den dag den tredje etappen träder i kraft, dvs. den 1 januari 1999, då är det redan gjort och det finns inget mer att säga. Regeringarna borde allvarligt fundera över detta.

Trizza
För Nationella alliansens räkning insisterar jag på att man utger ett guldmynt med det nominella värdet 100 euro. På så vis skulle man, förutom att öka den gemensamma valutans symboliska värde, stabilisera priset på guld och minska behovet av guldreserver.
Jag delar slutligen föredragandens åsikt att man bör begränsa myntens effektiva metall- och tillverkningskostnader till myntens nominella värde.
Betänkande (A4-0479/98) av Bernard-Reymond

Eriksson, Sjöstedt och Svensson
Vi har röstat enligt en linje som innebär en skarpare kritik av Kinas brott mot de mänskliga rättigheterna än vad som uttalades i resolutionsförslaget. Även om det är viktigt att utveckla EU: s handelsrelationer och politiska relationer med Kina, så får inte de ekonomiska intressena dölja sikten för den viktiga kritiken av brotten mot mänsklig rätt i Kina. En sådan linje borde EU konsekvent följa också vad gäller många andra stater, t.ex. Colombia och Peru.

Palm
Självklart ställer jag mig positiv till den utveckling och öppning som sker i Kina. Öppenhet är en väg att bryta ett totalitärt system och att ge frihet åt det kinesiska folket. Jag ställer mig däremot mycket tveksam till den glorifiering av marknadsekonomiska lösningar som betänkandet ger uttryck för.
Vi måste lära av de misstag som begåtts i till exempel de forna kommuniststaterna i Östeuropa. De sökte frihet och öppenhet, men de fick den råaste formen av kapitalism, som i sin tur leder till utslagning och social misär.
I ett utökat samarbete med Kina bör större vikt läggas vid den sociala situationen och de delar av den där vi kan stötta en utveckling, såsom ungdomsutbyte, utbildningar och icke-statliga organisationers möjligheter att växa. Dessutom måste vi, som tydligt framgår i betänkandet, sätta ständig press på att de mänskliga rättigheterna respekteras.

Rovsing
Kommissionen har i sitt meddelande mycket riktigt iakttagit de stora förändringar som för ögonblicket äger rum i Kinas ekonomi och civila samhälle. Men det är också viktigt att understryka att de grundläggande mänskliga rättigheterna ännu inte respekteras av Kinas regering. Därför har utskottet för utrikes-, säkerhets- och försvarsfrågor i sitt betänkande också ställt mycket positiva krav på ett införlivande av en klausul om de mänskliga rättigheterna i Europeiska unionens avtal med Kina. För att möjliggöra ett ekonomiskt samarbete med Kina är det av avgörande betydelse att en sådan klausul respekteras fullt ut. De kompletterande krav som utskottet ställer på de områden som prioriteras av kommissionen, kan bidra till att föra utvecklingen i Kina åt rätt håll.

Souchet
Bernard-Raymonds betänkande avser att föra in utvecklingen av ekonomiska och kulturella förbindelser mellan länderna i Europeiska unionen och Kina, som det förespråkar, i en logik som strävar efter att en sådan intensifiering av förbindelserna nödvändigtvis uppmanar till, och automatiskt medför, en förbättring av situationen för demokratin och mänskliga rättigheter i detta land.
Denna strategi som kan visa sig effektiv i vissa fall, förefaller i Kina stöta på en realitet som man bör ta på allvar.
Det är snart femton år sedan Kina inledde sin ekonomiska modernisering, och landet har på detta område haft en utveckling utan motstycke. Statschefer, regeringschefer och inköpare från stormarknader i väst skyndar till Peking och Shanghai för att sluta en rad avtal.
Man måste ändå konstatera att Kina sedan 15 år, även om landet starkt avreglerat sin ekonomi, gjort mycket få framsteg när det gäller civila och religiösa friheter. Politiken för att sprida den kinesiska kulturen i Tibet, vilken ändå är föremål för starka påtryckningarna från väst, har inte minskat de senaste åren.
Mer allmänt skulle de mycket allvarliga problemen knutna till brotten mot religionsfriheten i Kina ha förtjänat större uppmärksamhet från föredraganden.
Denna nya politik ger de kinesiska myndigheterna möjlighet att fullständigt kontrollera religiös verksamhet på materiell och andlig nivå. Den kinesiska staten har exempelvis börjat kontrollera innehållet i trossatser inom olika kristna konfessioner och själv göra ett urval mellan dem som anses acceptabla och andra som skall förbjudas. Den civila makten beslår på så sätt religiösa sanningar med förbud, exempelvis Den yttersta domen, Den sista måltiden, Första Mosebok eller livets okränkbarhet.
Inför sådana påtryckningar ansluter sig många kinesiska trogna till " skuggans kyrkor" , däribland den hemliga katolska kyrkan. De utsätter sig då för förföljelse av polisen, konfiskering av sina ägodelar samt internering och tortyr. Prästerskapet utsätts för särskilt försåtlig tortyr. Dessa totalitära metoder härrör inte från en förgången tid utan påverkar det dagliga livet för den kinesiska befolkningen, och vi kan inte bortse från det.
Europaparlamentet visar sig vanligtvis mer nogräknat när det gäller respekt för mänskliga rättigheter. Varför åtnjuter det kommunistiska Kina särskilt överseende?
Betänkande (A4-0412/98) av Azzolini

Bernardini
Kommissionens meddelande som är föremål för vår kollegas betänkande återspeglar en politisk prioritet när det gäller att tillämpa konkurrensreglerna på strukturfondspolitiken.
Kommissionen strävar efter en perfekt samstämmighet mellan kartan över statligt stöd och kartan över strukturfonderna. Vi stöder principen om en diskussion på området som tar hänsyn till vissa regioners särdrag, som gör att de har rätt till gemenskapsstöd.
Man måste erkänna att det undantag från den fria konkurrensen som det statliga stödet utgör finns av en mycket speciell anledning, nämligen strävan efter att bibehålla den ekonomiska och sociala sammanhållningen.
Medlemsstaterna måste i partnerskap med lokala myndigheter kunna vara flexibla. Den beror på utvecklingsproblem i vissa regioner, och jag tänker särskilt på regioner inom mål 1 och 2. Det skulle inte vara lämpligt att blint tillämpa konkurrensreglerna och riskera att äventyra effektiviteten i gemenskapens eller nationernas åtgärder.
Jag tror att betänkandet från utskottet för regionalpolitik, vilket finputsats genom PSE: s ändringsförslag till kammaren, går i rätt riktning. Vid det senaste sammanträdet i rådet (regionala frågor) noterades för övrigt denna vilja till flexibilitet: samråd med medlemsstaterna, lokala myndigheter och kommissionen för att ta fram ekonomiska och sociala kriterier för varje region som kan omfattas av undantag.

Darras
Europeiska kommissionens initiativ som syftar till att eftersträva större koncentration och ökad enhetlighet för det nationella regionala stödet och det europeiska regionala stödet, som alltsammans bidrar till ökad effektivitet, är självfallet lovvärt och nödvändigt.
Det handlar om att identifiera de mest berörda regionerna och där se till att det europeiska strukturstödet sammanfaller med det nationella regionala stödet. Kommissionen vill på det sättet vara pragmatisk - kanske t.o.m. litet för mycket!
Hittills har områdena för mål 1 fastställts av rådet, som fattat ett enhälligt beslut på grundval av ett förslag från kommissionen (NUTS-regioner där BNP per person understiger 75 procent av genomsnittet i gemenskapen). Områdena för mål 2 och 5b har fastställts av kommissionen utifrån gemenskapens och nationella socioekonomiska kriterier i samråd med medlemsstaterna. Kommissionen har för övrigt exklusiva befogenheter när det gäller statligt stöd.
I detta nya förslag föreslår kommissionen dessutom att kartan över mål 2 skall införlivas i kartan över statligt stöd (artikel 92.3c). Detta innebär att kommissionen i det nya mål 2 enbart kommer att innefatta de regioner som medlemsstaten åtar sig att föra upp på förteckningen över stödregioner som anmäls till kommissionen, i enlighet med artikel 92.3c. Kommissionen föreslår även att regionerna i mål 1 skall fastställas utifrån kriteriet om 75 procent av BNP per person, så att regionerna helt och hållet motsvarar dem som kommer att åtnjuta undantaget från artikel 92.3a, dvs. dem som kan erhålla stöd på nationell nivå, och allt detta måste fastställas senast den 31 mars 1999.
Detta förefaller oss alltför strikt för att accepteras på detta sätt av regeringarna, vår grupp och vårt parlament, särskilt som varje stat kräver en flexibilitetsmarginal i valet av sin stödpolitik, och när det gäller att fastställa sina territoriella befogenheter. Jag tror att samstämmigheten när det gäller områdena måste förbli en politisk målsättning för medlemsstaten, utan att någon skyldighet om resultat tillfogas. Det är anledningen till att PSE-gruppen lämnat in flera ändringsförslag, bl.a. en ny punkt efter beaktandemening Q och ett nytt ändringsförslag 6 som kräver större flexibilitet, och jag hoppas att dessa ändringsförslag kommer att antas av kammaren.

Deprez
Den stora förtjänsten med kommissionens meddelande och det betänkande vi i dag granskar är att de på ett paradigmartat sätt på nytt visar på motsättningarna i den europeiska konstruktionen, som ställer de europeiska politiska inriktningarna mot varandra, samt de paradoxala effekterna av dessa politiska inriktningar.
Politiken för ekonomisk och social sammanhållning har bedrivits på ett pragmatiskt och ibland t.o.m. instabilt sätt i tjugo år för att motsvara den successiva utvidgningen och de olika kriser som skakat medlemsstaternas ekonomiska och sociala nät, och den behöver verkligen revideras och rationaliseras för att möta de nya utmaningarna och bättre motsvara sina målsättningar.
I den andan stöder jag de valmöjligheter som vår föredragande förespråkar. Jag skall därför koncentrera mitt inlägg på två av de nya åtgärder som föreslås inom ramen för reformen av politiken för social sammanhållning.
Den är tänkt att begränsa skillnaderna i utveckling mellan de europeiska regionerna, men resulterar i praktiken i att skillnaderna mellan de rikaste och de fattigaste ökar.
Att minska den del som samfinansieras av Europeiska unionen skulle innebära att fenomenet förvärras ytterligare eftersom ett sådant beslut faktiskt skulle tvinga medlemsstaterna till en större ekonomisk ansträngning som därmed blir värre för de fattigaste.
Det föreligger uppenbarligen ett motsatsförhållande mellan avsikterna med politiken för social sammanhållning och de förutsebara konsekvenserna av åtgärderna för att genomföra dem.
Jag tror slutligen också att en begränsning i tiden av phasing out- stödet till regioner inom mål 1 förefaller alltför strängt för de ekonomier som fortfarande är vacklande.

Lindqvist (ELDR)
Det finns ingen anledning att regionalpolitiskt stöd från EU skall vara en förutsättning för nationellt stöd. Det är en oacceptabelt stor inskränkning av den nationella handlingsfriheten. Jag stöder därför utskottets förslag att mål 6-stödet skall undantas från detta samband. Det i medlemskapsförhandlingarna framförhandlade mål 6-stödet kommer enligt Agenda 2000 i framtiden att ingå i mål 1. Detta kan accepteras under förutsättning att kriterierna oförändrade överförs från det tidigare mål 6-stödet till mål 1 samt att resurserna för mål 6-regionerna inte minskar.

Rovsing
Kommissionen har i sitt meddelande gett några förslag till en bättre överensstämmelse mellan regionalpolitiken och konkurrenspolitiken i EU. Det är ett oerhört intressant och viktigt initiativ. Med de befintliga bestämmelserna om stöd till fattiga och dåligt utvecklade områden finns det stor risk för snedvridning av konkurrensen. Det har vi tyvärr sett exempel på. Det är alltså avgörande att den områdesuppdelning som framöver kommer att gälla för medlemsstaternas möjligheter för tilldelning av regionalstöd, definieras på ett sådant sätt att risken för negativa konsekvenser för den fria konkurrensen minskas så mycket som möjligt. Jag stöder därför fullt ut den analys som finns med i utskottets betänkande.

Schiedermeier
Utan tvivel är skillnaderna i utveckling mellan regionerna inom EU fortfarande stora, trots alla ansträngningar som gjorts.
Å andra sidan får man vid en strikt tillämpning av principen för koncentrationen av anslagen, som man måste sträva efter för att kunna förverkliga målet att hålla samman de medel som står till förfogande, inte bortse från att det inom ramen för subsidiariteten även i fortsättningen måste vara tillåtet med nationella stödåtgärder utanför dessa regioner.
De så kallade rika länderna måste, i synnerhet i de struktursvaga områden som gränsar mot tredje land, få möjlighet att i tid ta till meningsfulla stödåtgärder.
Jag röstar för detta betänkande, eftersom mitt ändringsförslag 1 ger den ovannämnda möjligheten.

Souchet
Azzolinis betänkande om regionalpolitik och konkurrenspolitik tar upp frågan om statligt regionalstöd.
I betänkandet oroas man särskilt över bestämmelserna i de nya riktlinjerna som avsevärt begränsar omfattningen av det tillåtna stödet: 40 eller 50 procent beroende på hur fattig den aktuella regionen är för områdena inom mål 1, och 10 eller 20 procent för områdena inom mål 2. Man ifrågasätter om denna utveckling inte förebådar ett successivt avskaffande av det statliga regionalstödet och att det på sikt helt enkelt förbjuds.
I betänkandet från utskottet för regionalpolitik förespråkas på nytt att regionalpolitiken skall överföras till gemenskapsområdet. Denna systematik kan vi inte instämma i, även om harmoniseringar eller nära samarbete på vissa områden förefaller oss nödvändigt, såsom när det gäller exempelvis transeuropeiska transportnät eller ekologiskt känsliga områden. Men staterna måste ha fortsatt full frihet att, om de anser det nödvändigt, använda statligt stöd för att upprätthålla balansen på sitt territorium och rätta till snedvridningar som i vissa fall uppkommer genom viss gemenskapspolitik, såsom politiken för frihandel vars konsekvenser inte utvärderats.
Jag vill i det sammanhanget erinra om att beaktandemening C i betänkandet kommer av ett ändringsförslag från vår grupp som antagits i utskottet, där det erinras om att konkurrenspolitiken utgör en grundläggande faktor för konkurrenskraft i Europeiska unionens ekonomi, under förutsättning att denna konkurrens utövas lojalt, särskilt från vissa handelspartner inom unionen, och inte får till resultat att vi offrar våra sociala och miljömässiga normer.
Texten visar på det oacceptabla i kommissionens förbud nyligen mot att låta Frankrike bevilja stöd till sin textilindustri, som är offer för en mycket omfattande omlokaliseringsprocess. Det handlar om en typisk illustration av en blind tillämpning av konkurrensen som en dogm, oberoende av allt socialt eller regionalpolitiskt beaktande, en uppfattning som vår grupp bestämt motsätter sig.
Betänkande (A4-0386/98) av Read

Caudron
Jag vill till att börja med gratulera Imelda Read till det seriösa och tydliga arbete som möjliggjort en kvalitetsdebatt.
Utöver dessa inledande kommentarer om formen vill jag ge ett tydligt stöd till vår kollegas rekommendationer. Att garantera rättvis tillgång för alla, och till att börja med för de mest sårbara bland oss, är just vad samhällsomfattade tjänster bör göra.
I likhet med Imelda Read anser jag att unionens medlemsstater borde fundera på att med hjälp av en kravspecifikation inrätta avgifter som anpassas till de lägsta inkomsterna. Om vissa anser att en sådan åtgärd är orättvis, vad anser de då om den majoritet konsumenter som subventionerar några få personers långväga samtal? Varför skulle man bara kunna få en begränsad användning som betalas till högsta pris, bara för att man är fattig eller arbetslös? Vi får inte glömma bort att telefonen också är att verktyg för att söka arbete.
Den allmänna utbredningen av Internet förutsätter också avgifter som anpassas såväl till individuella användare som till utbildningsorganisationer. Jag har redan sagt det, men jag upprepar det: webben får inte blir en egendom för en välbeställd minoritet!
Däremot vill jag varna de konservativa kollegerna för de ändringsförslag de avser att införa. Jag anser att de på sikt hotar en rättvis tillgång till dessa kommunikationsmedel. Dessa förslag är farliga, såväl för telekommunikationssektorn som för de samhällsomfattande tjänsternas framtid i allmänhet.
Jag vågar slutligen hoppas att högern under de kommande månaderna törs berätta om sina avsikter såväl inom detta område som inom andra. Varje politikers viktigaste åtgärd är att försvara sina idéer. Så om ni anser att avregleringen av tjänsterna innebär orättvis tillgång till dem, måste ni våga säga det till våra landsmän.

Rovsing
Avregleringen av telesektorn i Europeiska unionen innebär att medlemsstaterna är förpliktade att säkerställa att ett minimum av teletjänster erbjuds av alla operatörer, och att man ingriper om dessa krav inte följs. Kommissionen har konstaterat att det har vidtagits åtgärder för att säkerställa detta minimum av teletjänster för konsumenterna, men insamlingen av information har inte varit helt tillräcklig i alla fall. Det är därför rätt att i betänkandet understryka att det är viktigt att avhjälpa dessa brister, och att se till att relevanta upplysningar om teletjänsternas överensstämmelse med minimikraven finns tillgängliga.

Wolf
Reads betänkande har visat på att de framsteg som uppnås när de samhällsomfattande tjänsterna genomförs bör bedömas separat. Som helhet är de snarast otillfredsställande. Därför krävs det ökade ansträngningar i den riktningen. Detta stöds av oss De gröna i Reads betänkande.
Men dessutom behöver man granska om det inte krävs ytterligare instrument för att stärka det allmänna intresset, för att säkra kvaliteten på tjänsterna och med tanke på de sociala och samhälleliga effekterna av nya tjänster (exempelvis cahier de charges , nivellerade former av statlig kontroll etc.). Sådana instrument planeras delvis redan inom medialagstiftningen och kan tjäna som förebild.
Betänkande (A4-0394/98) av Tappin

Andersson, Lööw, Palm, Sandberg-Fries och Theorin
Vi vill tacka föredraganden för ett väl genomfört arbete med ett viktigt betänkande. Vi vill med denna röstförklaring understryka betydelsen av möjligheten att tillämpa sociala kriterier och målsättningar enligt vad som framgår av framför allt punkterna 10 och 11 i utskottets förslag till betänkande samt i ändringsförslagen 5 och 6 från föredraganden och Van Lancker. Vi anser att det är väsentligt att en öppnare offentlig upphandling till gagn för sysselsättning och ökad konkurrens måste ske med nödvändig balans av sociala och miljömässiga målsättningar.

Rübig
Med tanke på de i betänkandet föreslagna höjningarna av tröskelvärdena visar hittillsvarande erfarenheter på att ju lägre tröskelvärdena har satts, desto intensivare deltagande har man fått av en mängd företag när det gäller offentlig anbudsinfordran. Men på så vis kommer inte fler företag med i bilden. Därigenom ökar det totala antalet frustrerade anbudsgivare.
Eftersom jag personligen principiellt arbetar mot en höjning av tröskelvärdena, har jag avstått från att rösta på ifrågavarande punkter.
Betänkande (A4-0475/98) av T. Mann

Bernardini
Så här inför det nya årtusendet kan vi inte acceptera att det inom Europeiska unionen finns 18 miljoner arbetslösa. Det är vårt ansvar att bekämpa denna farsot och de vägar som angivits i detta betänkande går i rätt riktning.
Vid toppmötet i Luxemburg gjorde inrättandet av riktlinjer i varje medlemsstat det möjligt att tvinga medlemsstaterna till åtaganden. Men kampen måste också bedrivas inom de europeiska instanserna.
Därför kan vi i första hand satsa på sektorer där det finns möjlighet att skapa sysselsättning. Jag tänker på turistsektorn, och jag beklagar att Philoxénia-programmet blockerats inom ministerrådet. Detta program är fortfarande en utmärkt åtgärdsram och det är många operatörer och aktörer som väntar på att det skall träda i kraft. Låt oss även tänka på sysselsättning på nära håll eller stöd till människor. Olika sammanslutningars ansträngningar för att skapa sysselsättning sprids ofta dåligt av lokala myndigheter.
Det är också möjligt att inleda diskussioner om en ny organisation av arbetet. För närvarande kan vi konstatera att flera medlemsstater går in för att minska arbetstiden efter förhandlingar med de olika parterna. Denna lösning får inte begränsas till nationerna. Samordnade impulser på europeisk nivå bör tas under övervägande.
Under förteckningens täckmantel föreslår föredraganden utmärkta rekommendationer. Vi får inte göra våra medborgare besvikna.

Caudron
Sedan flera månader har jag krävt en debatt om de sociala konsekvenserna av den tekniska utvecklingen. Jag gläds därför åt betänkandet från vår kollega Thomas Mann, vilket är ett svar på en av de grundläggande inriktningarna i denna diskussion.
Det är viktigt att kammaren främjar uppkomsten av dessa nya arbetstillfällen som tycks ha stor potential. Jag vill betona att jag till stor del instämmer i föredragandens oro och förslag.
Jag vill emellertid göra några invändningar och kommentarer om några punkter som på intet sätt förvanskar författarens ursprungliga inlägg.
Även om jag i likhet med Thomas Mann instämmer i idén att samhället måste satsa helhjärtat ekonomiskt på att anpassa utbildningen i allmänhet till dessa nya sysselsättningsmöjligheter, vill jag ändå göra två kommentarer.
För det första tror jag att vi måste göra omfattande ansträngningar, bl.a. för sysselsättning med starkt mervärde. Det är en skyldighet med tanke på de medel som krävs för att erhålla en kvalitetsutbildning. För det andra erkänner jag att jag blev glatt överraskad över att våra konservativa kolleger inser att det privata initiativet inte kan ta hand om vissa av samhällets behov.
Jag gläds också åt viljan att lagstifta om livslångt lärande genom att införa det i lagen om rätt till årlig ledighet för utbildning. Denna begäran utgör ett viktigt framsteg för erkännande av denna rätt som skall göra det möjligt för alla anställda att utvecklas i karriären och bli mer anställningsbara.
Jag kan inte sluta utan att ta upp vissa risker för arbetstagarnas rättigheter som, enligt min mening, inte skall anpassas till den nya tekniken utan syftar till att säkerställa en livskvalitet som är acceptabel för alla. Jag tror inte att våra landsmän i evighet kommer att acceptera en försämring av livskvaliteten, som är starkt hotad för en minoritet av oss.

Darras
Hur kan man låta bli att rösta för detta betänkande som, utifrån fakta om sakernas tillstånd - arbetslöshet som uppgår till ca 11 procent inom Europeiska unionen, varav 22 procent är ungdomar, och den allvarliga situationen för kvinnor - förespråkar en rad sunda åtgärder?
Åtgärderna är sunda därför att de betonar de små och medelstora företagen, som har den största potentialen för att skapa sysselsättning, men som i samband med den ökande internationaliseringen behöver gynnsamma villkor för att utvecklas. Kommissionen har redan tagit fram ett stort antal åtgärder till förmån för dessa. De måste utvidgas och uppmuntras. Åtgärderna är sunda eftersom de betonar framtidssektorerna: turism, kultur, ny teknik, forskning, media som alla är områden som kan förnya våra lokala myndigheter och våra regioner, om vi på ett korrekt sätt förbereder tillgång till och utbildning för framtidens yrken. Sunda åtgärder eftersom de ber medlemsstaterna att genomföra de riktlinjer för sysselsättningen som fastställdes i Luxemburg 1997.
Åtgärderna är slutligen sunda eftersom de kräver ett system för fortbildning som är anpassat till den kontinuerliga utvecklingen av den nya informations- och kommunikationstekniken. Ett system som kan åtfölja arbetstagaren under hela vägen, så att han kan utvecklas parallellt med de tekniska förändringarna.
Åtgärderna är sunda eftersom de inte lämnar vissa kategorier av personer på vägkanten eller ytterligare isolerar mindre gynnade regioner. Därför finns det krav på utveckling av infrastrukturen för transport och telekommunikation, som gör det möjligt att få tillgång till världsmarknaderna, så att regionerna och deras invånare inte utestängs från det framtida arbetslivet.
Åtgärderna är avslutningsvis sunda eftersom de kräver att principerna i Amsterdamfördraget skall erkännas, bl.a. den om lika behandling av kvinnor och män. Vissa av våra franska senatorer skulle för övrigt kunna låta sig inspireras av detta!
Denna resolution som analyserar vårt samhälle, dess förändringar och framtidsperspektiv, är inte revolutionerande, men om den verkligen beaktades skulle det vara början till en bättre värld.

Deprez
Det kan inte finnas någon här som kan förneka att skapande av sysselsättning är ett av de grundläggande problem utifrån vilket den allmänna opinionen kommer att bedöma den totala positiva eller negativa effekten av den europeiska integrationen på våra landsmäns dagliga liv.
Vi kan därför på nytt glädjas åt att man genom Amsterdamfördraget har antagit denna utmaning och ägnat ett avsnitt åt sysselsättningen. Men denna medvetenhet måste också leda till konkreta positiva effekter för våra landsmän, särskilt för de mest sårbara kategorierna såsom ungdomar och kvinnor.
Jag stödjer helt vår föredragandes analyser och rekommendationer och jag kommer utan tvekan att rösta för betänkandet.
Jag vill emellertid särskilt betona att om vi omorganiserar arbetet utifrån de möjligheter som erbjuds tack vare utvecklingen inom multimedia kan det ge en avsevärd vinst i miljöhänseende för hela samhället, och i livskvalitet för ett stort antal arbetstagare, som inte längre skulle tvingas till enahanda dagliga resor.
En sådan omorganisation skulle minska trycket på tillfartsvägarna till de stora städerna, och skulle dessutom göra det möjligt att på sikt nyorientera stora mänskliga och budgetmässiga medel, som på detta sätt skulle kunna ägnas åt utveckling av infrastruktur för kommunikation i mindre gynnade regioner och inom verksamhetsområden som skapar sysselsättning.
Jag vill också betona det faktum att åtgärder som inte kostar så mycket och är relativt lätta att genomföra också kan göra det möjligt att snabbt skapa sysselsättning. Jag tänker exempelvis på rationalisering och minskade administrativa bördor inom alla områden som tynger de små och medelstora företagen, eller tillgång för dessa till ett högpresterande nät för bearbetning av marknaderna och omfördelning av den sålunda insamlade informationen.

Palm och Theorin
I grunden är det här ett bra betänkande. Det betonar kampen mot arbetslöshet och för arbete åt alla. Det utesluter inte någon ur begreppet alla; kvinnor är exempelvis tydligt inkluderade. I betänkandet finns många spännande tankar om framtidens arbetsmarknad. Det är glädjande att unionen ser problemen och är villig att lyfta dem. Tyvärr har det dock smugit sig in två riktigt dåliga punkter i detta bra betänkande.
För det första är skatt en nationell fråga. Därför bör Europaparlamentet inte " rekommendera" att " bördor" som skatt skall sänkas, som man gör i punkt 41.
Än mer upprörande är emellertid den okunskap som punkt 23 ger uttryck för. Det som föredraganden kallar för " skatten på arbete" är inget annat än arbetstagarnas pengar. De pengar som arbetsgivaren betalar in till staten att förvalta under beteckningen arbetsgivaravgift är pengar som vi har avstått från att få ut i löneökning. I stället får vi bland annat sjukersättning, pension och arbetslöshetsskydd för dessa pengar.
Arbetsgivaravgifterna är arbetstagarnas avstådda löneökningar som de valt att betala gemensam välfärd med. Systemet att sköta dessa uppgifter gemensamt är dessutom det mest effektiva och rättvisa.

Sornosa Martínez
Betänkandet är utmärkt och kommer mycket lägligt eftersom sysselsättningen är det som mest oroar de europeiska medborgarna. Att reflektera över framtiden ger oss grundläggande kunskaper i hur vi skall bekämpa arbetslösheten, vars oacceptabla nivåer hotar sammanhållningen i vårt samhälle.
Det grundläggande målet är att bekämpa arbetslösheten genom att skapa tillräckligt många och kvalitativa arbetstillfällen samtidigt som det nya samhällets behov hålls i åtanke, behov som har förändrats och som i framtiden kommer att förändras än mer.
Data, kommunikation, befolkningsstatistik, underhåll, fritid och turismens tillväxt, men framför allt kvinnornas införlivande i arbetslivet med ökad jämställdhet som följd, gör att det nya samhället har nya behov som, precis som jag sade i mitt yttrande, kräver ett djärvt men nyktert och realistiskt politiskt förslag. Ett politiskt förslag där man, utan att förlora de sysselsättningsskapande åtgärderna ur sikte, bemöter de nya kraven samtidigt som man såväl försöker minska segregationen för yrkesarbetande kvinnor som osäkerheten och avregleringen. Vi skall visst stödja och välkomna de nya sysselsättningsskapande initiativen, och vi skall visst ge arbetstagarna ett allomfattande socialt och rättsligt skydd. Kvinnor och män skall ha såväl rätt till arbete som rätt till social sammanhållning.
Betänkande (A4-0052/98) av Fitzsimons

Hyland
Medlemsstaternas fulla stöd krävs för att Europeiska unionen skall kunna ta sin fulla del i minskningen av växthusutsläppen.
Vi är skyldiga kommande generationer att ta de långsiktiga följderna av okontrollerade utsläpp av koldioxid och deras effekter på miljön, på allvar. En underlåtenhet av regeringarna i vissa medlemsstater att samarbeta fullt ut i att uppdatera och rapportera " nya data" är onödig och får endast som effekt att undergräva försöken att genomföra effektiva kontrollprogram såsom föreskrivs i Kyotoprotokollet.
Om vi inte har riktiga mätningar är det omöjligt att övervaka effektiviteten hos kontrollprogrammen eller den fulla omfattningen av hotet från global uppvärmning för " framtida generationer" . Att nu ignorera vad som accepteras som ett verkligt hot kommer endast att få slutmålet svårare att uppnå.
Jag välkomnar det faktum att miljöministrarna har godkänt en minskning av EU: s utsläpp av sex växthusgaser med 8 procent mellan åren 2008-2012. De siffror som hargodkänts kommer att tillåta Irland att öka sina utsläpp med endast 13 procent jämfört med 1990 års siffror.
Europaparlamentet har arbetat hårt för att genomföra en lagstiftning som minskar användandet av koldioxidgaser. Till exempel förpliktigar EG: s nya direktiv om reglering av föroreningar oljeföretag att skriva under en garanti om att svavelhalten i bensin minskas trefaldigt och att svavelhalten i dieselolja minskas sjufaldigt före utgången av år 2005.
Om de övergripande sociala, mänskliga och miljömässiga vinsterna av ren luft skall garanteras måste de standarder som fastslås i EG: s nya direktiv om utsläpp från fordon och bränslekvalitet strikt efterföljas.
Maximalt samarbete krävs mellan regeringarna i EU: s medlemsstater och alla berörda organ så att en minskning av användandet av CO2 blir verklighet inom en mycket nära framtid.

Souchet
Gruppen De oberoende för Nationernas Europa röstade för samtliga ändringsförslag som gör det möjligt att förbättra rådets förslag om en övervakningsmekanism för utsläpp av koldioxid.
Övervakningsmekanismen skall utgöra en av de grundläggande delarna i Europeiska unionens allmänna strategi för att stabilisera koldioxidutsläppen på 1990 års nivå. Denna stabilisering gör det möjligt att förbättra energieffektiviteten, och samtidigt uppfylla våra åtaganden enligt FN: s ramkonvention om klimatförändringar. Övervakning av koldioxiden räcker emellertid inte. Det är även nödvändigt att övervaka och stabilisera utsläppen av metan (CH4) och dikväveoxid (N2O), vilka direkt inverkar på luftkvaliteten, samt utsläpp av gas som har en negativ inverkan på ozonet (perfluorerade kolväten - PFC, vätefluorkolföreningar - HFC och svavelhexafluorid - SF6).
Denna utvidgning av övervakningen till att omfatta gas som inte ursprungligen avsetts kommer att möjliggöra en mer tillförlitlig analys av samtliga beståndsdelar som rubbar atmosfären. Jag vill emellertid erinra om att om Europeiska unionen gör påtagliga ansträngningar för att bibehålla luftkvaliteten, måste liknande ansträngningar genomföras av alla utvecklingsländer. Våra ansträngningar skulle vara förgäves om andra länder inte kontrollerade sina utsläpp av växthusgaser. Därför är det viktigt med de åtgärder som bedrivs av medlemsstaterna för att höja debatten till världsnivå.
Betänkande (A4-0002/99) av Hautala

Lindqvist (ELDR)
Försurningen är ett av de allvarligaste miljöproblemen i Norden. England, kontinenten och Östeuropa bidrar liksom vi själva till våra problem. Kommissionens förslag om tak för svavelhalten i tunga eldningsoljor och gasoljor är ett steg i rätt riktning. Möjligheter till undantag och rätt att anta strängare regler i medlemsländerna är också rätt väg.
Förslaget är dock för vagt. Utskottets krav att målsättningen skall vara att få bort svavel som luftförorening överhuvudtaget är en tydlig förbättring. Parlamentets krav att direktiven borde omfatta också bunkerolja och båtmotordieselolja har rådet accepterat. I andra behandlingen ställer utskottet krav på snabbare genomförande genom framflyttade tidsgränser för eldningsoljor. Jag stöder utskottets förslag liksom förslaget att det lägre gränsvärdet för gasoljor borde gälla från år 2004 i stället för år 2008.
Betänkande (A4-0001/99) av Virgin

Blak och Kirsten Jensen
Ena dagen är avfall värdelöst, och nästa dag är det plötsligt mycket värdefullt. Denna förändring har tidigare särskilt visat sig när avfall från Europeiska unionen exporterats till tredje land. Dessa länder har möjligen kunnat utnyttja en smula av de metaller som funnits i avfallet, men det har inte varit en särskilt god affär för miljön. Det har också funnits exempel på att tredje länder inte på något sätt har kunnat utnyttja det avfall man tagit emot, utan att de bara fått pengar för att de varit mottagarländer. Vi har med andra ord använt dessa tredje länder som deponeringsplatser, eftersom detta varit ett billigare alternativ i jämförelse med de europeiska miljökraven.
De nya bestämmelserna har gett anledning till stor förvirring och stora bekymmer bland de humanitära organisationer som samlar in till folk i nöd. Låt oss slå fast att man även i fortsättningen skall kunna samla in kläder till behövande människor i tredje länder. Men det nya är att mottagarländerna aktivt skall meddela kommissionen att de vill ta emot avfallet. Det är det enda sättet som vi i EU kan vara säkra på att mottagarländerna verkligen tar ställning till om de vill ha det avfall vi transporterar över gränserna till dem. Det är en garanti för att länderna kan hantera det på ett ordentligt sätt enligt sina egna bestämmelser. Allt egentligt avfall skall vi behålla hos oss själva, och det skall behandlas enligt våra bestämmelser på miljövänliga avfallsanläggningar.

Caudron
I kollegan Ivar Virgins betänkande försöker man ge en lämplig lösning på transporter av vissa typer av avfall till vissa länder som inte tillhör OECD.
I det stora hela delar jag föredragandens synpunkter, bl.a. om att överge tanken på en ny lista över avfall som inte får exporteras. Denna skulle enligt min mening ytterligare komplicera den existerande lagstiftningen.
I likhet med Ivar Virgin anser jag det nödvändigt att ompröva definitionen av avfall. I det hänseendet är det nödvändigt att kommissionen snabbt kan ta initiativ på området.
Jag delar också välgörenhetsorganisationernas oro när det gäller export av visst avfall och särskilt begagnade kläder.
Utöver att " erbjuda" ett visst välbefinnande till den berörda befolkningen i dessa länder, gör denna verksamhet det möjligt för våra mest sårbara landsmän att på ett effektivt sätt införlivas socialt. Om vi ifrågasätter denna export av kläder får det konsekvenser för dessa organisationers överlevnad.
Betänkande (A4-0028/99) av Jackson

Caudron
Det är med tillfredsställelse som jag mottar detta betänkande från vår kollega Caroline Jackson. Jag kan emellertid inte låta bli att tycka att det tagit alltför lång tid att få fram texten.
Detta bevis på dåligt humör vänder sig inte mot betänkandets författare, utan desto mer till kommissionen, som jag anser visat prov på självsvåld inför en så viktig aspekt av miljöpolitiken.
Inför ökningen av avfall från stadsområdena är det, vilket föredraganden också påpekar, nödvändigt att vidta åtgärder för att minska volymen av deponerat avfall. I detta sammanhang skulle det vara bra om kommissionen tar kraftfulla initiativ för att främja alternativen kompost och biogas som utvinns ur biologiskt nedbrytbart avfall.
Jag stöder också förslaget att inrätta en skatt på avfall som deponeras. Hur kan man egentligen tro att den yta som krävs för en deponeringsanläggning är oändlig? Till detta kommer sanitära hänsyn, eftersom ingen kan förneka att deponeringen av avfall är potentiellt farlig, inte bara för miljön utan också för människan.
Slutligen kan jag bara stödja den rangordning som har införts av utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentskydd för bearbetning av avfall. Men när denna rangordning väl fastställts måste kommissionen ta hänsyn till den för att fastställa gemenskapsprogram för denna problematik.
Vi måste visa prov på mod på detta område, eftersom vi inte kan tillåta att de kommande generationerna skall utsättas för konsekvenserna av vår nuvarande brist på åtgärder!

Lis Jensen
Som vid första behandlingen av Jacksonbetänkandet väljer jag att stödja betänkandet, eftersom de grundläggande synpunkterna är väl övervägda och förnuftiga. Jag vill dock betona att det största hotet mot medlemsstaternas möjligheter till att inrätta nationella avfallsbehandlingssystem som går längre än de bestämmelser som det är möjligt att få antagna i EU, fortfarande är EU: s inre marknad. Så länge som avfall enligt EU: s terminologi är att betrakta som en vara, kommer det att finnas ett incitament för stora avfallsproducenter från EU-länder med stränga bestämmelser för avfallshantering, till att transportera sitt avfall till anläggningar i EU-länder som bara följer gemenskapens minimibestämmelser.
Om det inte blir möjligt, inte bara i princip, utan också i verkligheten, att stoppa denna avfallsturism vid EU: s inre gränser, kommer miljön att ta skada. Man skall samtidigt inte glömma de negativa konsekvenserna för de anläggningar som behandlar avfall i de miljöprogressiva EU-länderna. Dessa kommer att förlora en del avfall till exempelvis grannlandet på grund av dess billigare lösningar.

Nicholson
Jag är glad över att stödja Jacksons betänkande. Deponering av avfall eller avfall bör, såsom föredraganden konstaterar, ses som ett sista alternativ. Deponering av avfall är nödvändigt i vissa fall. Vi måste acceptera detta. Problemet är att det i många av EU: s medlemsstater har blivit den lätta vägen med svåra konsekvenser för miljön. Striktare kontroller är nödvändiga. Människor i bostadsområden skall inte behöva stå ut med förfulande och potentiellt farliga platser i sitt grannskap. På samma gång bör vi ha ett mycket bättre program i varje stat för att uppmuntra människor att göra sig av med sitt avfall med större hänsyn till miljön. Jag vet att det i vissa länder redan finns projekt för sortering av hushållsavfall för att möjliggöra en bättre återanvändning. Jag hoppas att detta så småningom kommer att bli norm i varje medlemsstat.
Det är medlemsstaternas ansvar att förbättra avfallshanteringen, genom att tillämpa andra metoder än deponering av avfall, utan att straffbelägga den skattebetalande allmänheten. Skatt på deponering av avfall i mitt land är ett bra exempel på hur en oövertänkt idé som inte tar upp det verkliga problemet kan leda till att skattebetalarna slutar som förlorare. Utan en strategi från regeringen för att tänka om gällande avfallshantering, innebär skatt på deponering av avfall endast att lokala myndigheter hamnar i ett läge där det inte finns något annat alternativ än att lämpa över kostnaden på avgiftsbetalarna. Hur detta bidrar till ett minskat beroende av avfallsdeponier är en ren gissning.
Jag hoppas att vi i framtiden kommer att ha ett mycket bättre angreppsätt på avfallshantering inom EU. Det är ytterst viktigt att deponering av avfall, så långt som möjligt, blir något förgånget. För att uppnå detta är en efterlevnad av lagstiftningen av yttersta vikt. Medlemsstaterna måste omfatta denna lagstiftning om den skall ha någon effekt.

McKenna
EU-rådets gemensamma ståndpunkt om ett föreslaget direktiv för deponering av avfall syftar till att förebygga miljömässiga skador och hälsorisker orsakade av avfallsdeponier. Den saknar dock tyvärr ett antal nyckelområden.
Direktivet kommer att få stora effekter på avfallshanteringen inom EU och i synnerhet i Irland där avfallspolitiken har tenderat att inrikta sig på deponering av avfall. Trots det faktum att avfallsdeponier betraktas som det minst önskvärda alternativet för avfallshantering inom Europa, ligger Irland i toppen vad gäller användandet av avfallsdeponier för att göra sig av med sina stora avfallsberg.
Detta är det andra försöket att införa ett direktiv gällande deponering av avfall för EU. Kommissionens överlämnade först ett förslag 1991, som drogs tillbaka efter det att parlamentet, under påtryckningar från miljögrupper, avvisade rådets gemensamma ståndpunkt 1996.
Trots att förslaget i vissa avseenden är mycket bättre än det som presenterades 1996, är jag bekymrad över att ett antal aspekter av lagstiftningen är mycket svaga och skulle resultera i att regeringar fann vägar att inte uppfylla sina förpliktelser om avfallshantering och skydd av folkhälsan.
Ett mycket stort problem är möjligheten att deponeringsanläggningar som stängs när detta direktiv tas i bruk kommer att undantas vid införlivandet av denna lagstiftning. Myndigheter planerar redan att under de kommande två åren stänga ett betydande antal deponeringsanläggningar som just nu är i bruk i Irland. Vissa av dem är mycket problematiska platser. Eftersom eftervård är en viktig del av direktivet, är det mycket viktigt att dessa platser som skall stängas omfattas av direktivet.
Jag är extremt besviken över attityden hos Europaparlamentets utskott för miljö, folkhälsa och konsumentskydd, eftersom de inte insisterar på inrättandet av ett minimiavstånd från områdesgränsen till närmaste bostadsområden.
EG-kommissionen har ursprungligen föreslagit att ett minimiavstånd på 0, 5 kilometer från platsens yttre gräns till närmaste bostadsområde men ministerrådet strök detta ur texten i utkastet till direktiv.
Frågan om avstånd är extremt viktig för samhällen inom hela EU. I synnerhet eftersom forskning (publicerad i The Lancet , augusti 1998) har visat att barndödlighet och fosterskador ökar med hela 33 procent i samhällen inom ett avstånd på 3 km från avfallsdeponier.
Underlåtenheten att ange ett minimiavstånd och på så sätt skydda lokalsamhällen från farorna med avfallsdeponier strider mot det förebyggande angreppssättet och skyddet av folkhälsan.
Gruppen De gröna lade fram ett ändringsförslag i frågan och kommer att begära en omröstning med namnupprop, så att lokalsamhällen därhemma kan se hur seriösa ledamöterna i parlamentet är vad gäller skyddet av folkhälsan. Vi anser det vara ofattbart att så många parlamentsledamöter skulle avvisa åtgärder för att garantera skyddet av folkhälsan.
Det bör också påpekas att ursprungsförslaget från kommissionen innefattade ett minimiavstånd från bostadsområden och ströks senare av rådet. Kommissionen borde ha hållit sig till sin ursprungliga ståndpunkt och socialdemokraterna borde inte ha gjort en kovändning i denna fråga heller. De har på ett sorgligt sätt misslyckats i sitt ansvar för skyddet av folkhälsan.

Souchet
Gruppen De oberoende för Nationernas Europa är positiv till gemenskapsharmoniseringen av åtgärder för deponering av avfall. Om en av medlemsstaterna hade en överdrivet försonlig lagstiftning, skulle vi kunna ställas inför en omlokalisering av avfall. I klartext betyder det att de stater som har en striktare lagstiftning skulle transportera sitt avfall till de mest försonliga medlemsstaterna.
Vår grupp erinrar emellertid om att medlemsstaterna skall vara fortsatt suveräna när det gäller att fastställa en skatt eller avgift. Det är anledningen till att vi röstat mot ändringsförslagen som innebär en europeisk beskattning av deponering av avfall.
På det tekniska planet har vi röstat emot ändringsförslaget som ersätter definitionen inert avfall med icke-farligt avfall. Jag vet av erfarenhet att i Europaparlamentets utskott för miljö, folkhälsa och konsumentskydd föredrar majoriteten ledamöter definitionen icke-farligt avfall. Utifrån vilken nivå kan vi anse att avfall är icke-farligt? Vissa önskar till att börja med att inrätta en tillräckligt luddig definition för att så småningom fastställa allt striktare normer, som t.o.m. är orealistiska, och som får viktiga ekonomiska konsekvenser för de ekonomiska aktörerna och för de territoriella myndigheterna.
Vår grupp röstade avslutningsvis emot ändringsförslaget som syftar till att förkorta direktivets tillämpningstid. Det är viktigt att ge de territoriella myndigheterna och operatörerna på avfallsområdet tillräckligt med tid för att bli enhetliga. Jag vill erinra om att alla normer och beslut endast accepteras om de är realistiska och rättvisa.
Sammanfattningsvis röstade vår grupp naturligtvis för andrabehandlingsrekommendationen och för samtliga ändringsförslag som gör det möjligt att främja biologiskt nedbrytbart avfall, vilket bäst respekterar miljön.
Betänkande (A4-0015/99) av Cox

Tappin
Herr ordförande! Vi befinner oss nu i en mycket svår position vad gäller detta betänkande. Hela betänkandet har återförvisats. Jag hoppas att detta parlament nu kommer att titta på följderna för beskattningen för de produkter som tillverkas med hjälp av energi. I synnerhet inom keramikindustrin har vi en politik i Europeiska unionen där vi uppmuntrar sysselsättning, och en resolution som ensidigt innebär beskattning av en sektor kommer att bli mycket svårt. Nu skall denna segdragna fråga behandlas ytterligare en gång. Jag förbehåller mig rätten att återkomma i denna fråga när den återförvisas till utskottet.

Andersson, Lööw, Palm, Sandberg-Fries och Theorin
Den svenska socialdemokratiska gruppen anser att en skatteväxling för en bättre miljö och fler arbetstillfällen bör ske med en hög grundnivå i minimibeskattningen. Vi väljer därför att rösta för högsta möjliga minimibeskattning på el och bränsle. I fråga om att undanta den energikrävande industrin ser vi både för- och nackdelar med kommissionens förslag. Det kan föreligga en risk att alltför hög beskattning av den energikrävande industrin innebär att konkurrenssituationen för denna industri gentemot motsvarande industri utanför unionen försämras. Samtidigt menar vi att man bör ha i åtanke att den energikrävande industrin är ett viktigt område för denna beskattning för att man skall kunna uppnå bland annat de miljömässiga målen med en skatteväxling.
Dessutom menar vi att man bör beakta att undantag för den energikrävande industrin kan medverka till konkurrensnackdelar för verksamheter som befinner sig inom samma konkurrenssegment som den energikrävande, men som inte framställer produkter eller material med energikrävande metoder. Vi har i vårt ställningstagande i fråga om beskattningen av den energikrävande industrin valt att balansera dessa synsätt mot varandra.

Blak och Kirsten Jensen
De danska socialdemokraterna har röstat för att EU reviderar minimiskattesatserna vid beskattning av mineraloljor. I kommissionens ursprungliga förslag fanns en lång rad komplicerade undantagsmöjligheter, men utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik har föreslagit en bättre lösning. Den innebär att de företag som kan visa att de kommer att skadas ur ett konkurrensmässigt perspektiv som ett resultat av skatterna, kan undantas från beskattning. Förslaget är en förlängning av EU: s aktiva sysselsättningspolitik om en förnuftig stimulans till att omstrukturera skattesystemen, så att skatten på arbete minskas, samtidigt som skatten på konsumtion av naturresurser ökar. Detta är " grön" politik, med sysselsättningens bästa som mål.

Blokland
Betänkandet av kollega Cox har vi givit vårt helhjärtade stöd. Det vittnar om en modig och originell uppställning i ett ärende som är fullt av fallgropar. Kommissionen försökte med sitt förslag segla mellan alla grynnor men det invecklade resultatet av den övningen strandade egentligen på status qou-sandbanken. Europeiska unionen kan inte tillåta sig det. Den måste efterleva FN: s ramkonvention om klimatförändringar.
Föredraganden väljer med rätta utgångspunkten att förorenaren betalar. Det gäller inte att betunga den skattebetalande medborgaren med extra skatter utan att konfrontera förorenaren med konsekvenserna av hans beteende. Vårt slutmål är en minskning av utsläppen av skadliga avgaser och en förbättring av miljön och folkhälsan. Medlemsstaterna måste därför på allvar börja minska de sekundära arbetskostnaderna.
Möjligheterna till dispens bör med vårt sätt att se så mycket som möjligt fastställas av medlemsstaterna så att en medlemsstat å ena sidan kan föra en strängare miljöpolitik än genomsnittet, och å andra sidan föra en egen dispenspolitik. Självklart får den politiken inte hindra målsättningen i gemenskapens reglering.
Vi har röstat mot ändringsförslagen 37 och 38 eftersom de bryter konsekvensen i föredragandens förslag. Man måste dessutom inse att priserna för transport i allmänhet ligger på en låg nivå i förhållande till de yttre effekter som transporterna förorsakar. Ändringsförslag 29 fick vårt stöd. Det internationella undantaget för flygplanskerosin måste upphävas så snabbt som möjligt. Så länge ett avtal om det här inte ligger inom räckhåll så verkar en EU-reglering för överflygningsavgifter vara en bra tillfällig lösning.
Slutligen så anser vi att godtagandet av den här regleringen skall utökas genom att fastställa minimibeskattningen för en femårsperiod. Företagen vet då god tid i förväg var de står. Den indexering av minimitarifferna som Cox lagt fram är ett bra medel för att göra regleringen enkel och tillförlitlig.

Deprez
Jag är fullständigt överens med föredraganden om att en rejäl skatt är lätt att begripa, enkel att driva in och svår att kringgå. Rådets förslag till direktiv motsvarar, så som det ändrats, till mycket stor del denna definition. Jag godkänner också den linje som valts av föredraganden när han förespråkar en strikt tillämpning av principen " förorenaren betalar" .
Det är också viktigt att alla ökade skatteåtgärder som syftar till att erhålla bättre miljöskydd åtföljs av motsvarande skatt på arbete. Genom principen om skatteneutralitet kommer den bästa respekten för miljön att positivt bidra till att bekämpa arbetslösheten och skapa den sysselsättning vi alla behöver. Och detta utan att äventyra finansieringen av socialförsäkringen, som är den europeiska utvecklingsmodellens stolthet.
Tyvärr förefaller det vid den senaste analysen som om vår föredragande endast delvis beaktar de olika ekologiska aspekterna av frågan. Han instämmer exempelvis - och med rätta - i en privilegierad skattebehandling till förmån för de transportsätt som bäst respekterar miljön, han gör ingen skillnad på om den använda energin har skadlig inverkan på klimatet eller ej.
Förslaget innebär att " den gemensamma miniminivån skall tillämpas på samma sätt för elektricitet och värme producerad av sol- eller vindkraftverk eller av kombinerade värme- och elkraftverk som för el och värme som genereras av koleldning" . Man kan liksom miljöutskottet anse att det här finns en brist som det är viktigt att åtgärda så snart som möjligt, om man vill att unionen och dess medlemsstater skall uppfylla sina internationella åtaganden när det gäller att bibehålla klimatet.
Enligt min uppfattning är det önskvärt att förslaget går längre på den vägen.

Lindqvist (ELDR)
Kommissionens förslag innebär ett första steg mot skatteväxling från skatt på arbete till skatt på energi genom minimiregler. Kommissionens förslag innehåller dock alltför många undantag från beskattning av energiintensiva sektorer, dvs. just sådana som borde beskattas. Det gör lagstiftningen invecklad, svårbegriplig och svår att tillämpa.
Utskottets förslag breddar skattebasen genom att de flesta undantagen tas bort. Utskottet föreslår att medlemsländerna skall få rätt att ge företag en tidsbegränsad befrielse från skatt om de kan visa att det innebär en verklig konkurrensnackdel. Generella undantag skall endast beviljas för förnybara energikällor som bioenergi, sol- och vindkraft.
Utskottet föreslår en automatisk uppskrivning av skattesatserna med inflationen plus två procent varje år för att underlätta industrins planering. Det är en bra metod. Jag har dock röstat för en höjning av nivån till fyra procent för att det skall bli möjligt att uppfylla deklarationerna om minskade växtgasutsläpp från Rio, Kyoto och Buenos Aires.

Souchet
Gruppen De oberoende för Nationernas Europa har tillsammans med en majoritet i parlamentet förkastat Cox betänkande.
För det första för att det åligger medlemsstaterna, och endast dem, att fastställa beskattning av energiprodukter som de bedömer lämpliga för sina behov (bl.a. när det gäller energioberoende) och sina särdrag.
Vår grupp röstade dessutom mot förslaget till direktiv såsom det presenterats av kommissionen, eftersom det var både alltför komplext och mycket orättvist. Vår grupp har också röstat mot förslagen från Europaparlamentets utskott för ekonomi, valutafrågor och industripolitik, eftersom de förefaller både alltför bestraffande för vissa verksamhetsområden och fullständigt motstridiga mot våra åtaganden inom ramen för WTO.

Ordföranden
Jag förklarar omröstningen avslutad.
Sammanträdet avbröts kl. 13.15 och återupptogs kl. 15.00.

Ömsesidigt erkännande av teleutrustningars överensstämmelse
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A4-0055/99) av Read för Europaparlamentets delegation till förlikningskommittén om förlikningskommitténs gemensamma utkast till Europaparlamentets och rådets direktiv om ansluten teleutrustning och ömsesidigt erkännande av utrustningens överensstämmelse [3635/98 - C4-0024/99-97/0149(COD)].

Read
Herr ordförande! Jag är glad över att se att en eller två kolleger har anlänt. Jag var frestad att inleda mitt bidrag med ett citat från Greys Elegi skriven på en kyrkogård: " Full many a flower is born to blusch unseen/And waste its sweetness on the desert air" (Mången blomma är född att blomma osedd, / och förslösa sin skönhet i ödemarksluften). Jag hoppas att översättarna kan klara av detta. Det är en smula övermodigt att jämföra mig själv med en blomma, men, som så ofta, är de som har arbetat mycket hårt med denna speciella pusselbit i avregleringen av telekommunikationsmarknaden, här för att delta i debatten.
Jag är också förtjust över att kunna rapportera om det lyckade slutförandet av detta arbete. Kommissionen och andra kolleger drar sig till minnes att för sju eller åtta år sedan försökte vi att genomföra detta med hjälp av ett system för laboratoriecertifiering för typgodkännande av terminalutrustning för telekommunikation. Av en rad orsaker, i vilka vi inte skall fördjupa oss här, fungerade inte detta särskilt bra, och parlamentet och utskottet ansåg det vara rätt att kommissionen tittade på en övergång till ett system för tillverkarnas egencertifiering.
Vi har löst ett antal viktiga frågor, i synnerhet på förlikningsstadiet. En av dessa var frågan om huruvida terminalutrustning kan skada nätverket. Jag vill göra ledamöterna uppmärksamma på Europaparlamentets, rådets och kommissionens gemensamma förklaring, som var ett resultat av förlikningsprocessen, eftersom detta är mycket klokt och anger att kommissionen kommer att genomföra en kontinuerlig undersökning och kommer att utvärdera om denna risk är vanligt förekommande. Jag hade avsevärda problem med att försöka utröna hur vanligt förekommande denna risk skulle bli. Jag är mycket glad över att kommissionen kommer ta sig an detta arbete.
I förlikningsstadiet godkände vi också vissa förstärkande ändringsförslag gällande den totala frågan om konsumenträttigheter som påpekades för oss av vissa medlemsstater, i synnerhet Portugal. Direktivet är nu desto kraftfullare tack vare detta arbete.
Under utskottets och parlamentets arbete samrådde vi också med kommissionen om nödvändiga krav och rättigheter för användare med funktionshinder, som även dessa förstärkte förslaget.
Det finns också klausuler om effektivt användande av radiospektrum och räddningstjänsterna. Sammantaget hoppas jag att vi kan gratulera oss själva till att ha åstadkommit ett mycket värdefullt arbete. Jag rekommenderar er alla att stödja både parlamentets åsikt och förlikningsbeslutet.

Paasilinna
Herr ordförande, herr kommissionär! Jag tycker att det här slutresultatet som Read åstadkommit är mycket bra. Förut visste jag inte att hon är en så här bra diplomat i fråga om politiken och tele- och radiobranschen. Hon har lyckats förena alla dessa frågor som är synnerligen främmande för varandra, och på min egen grupps vägnar är jag glad över att vi har uppnått ett bra samförstånd.
Nu har man beaktat några aspekter som parlamentet anser är viktiga, till exempel att utrustningarna kan användas av funktionshindrade; en sak som bör beaktas i samband med alla tekniska frågor. Man har förbättrat standardernas ställning och även tagit hänsyn till radioamatörfrågan. Man har också tagit upp tillverkarens och distributörens ansvar. Det är viktigt därför att när detta förfarande överförs till vidare kretsar så ligger ansvaret också mycket längre bort och således har parlamentet mycket riktigt betonat det. När det gäller utrustningar som strider mot kraven och nödsituationer har man hittat ett tillämpligt förfarande, och förstås som vanligt har parlamentet betonat behovet av öppenhet.
Vi har lagt märke till att de flesta av parlamentets krav har beaktats och det är ju på detta sätt som en bra kompromiss nås. Så kan kunderna och konsumenterna känna sig trygga när det gäller utrustningar samtidigt som sanktionerna och verksamheten ligger i kunniga händer. Således anser jag att denna ingångna förlikning är bra och ett exempel på hur man i en sådan här process gör framsteg och till slut uppnår samförstånd som sig bör. I praktiken kommer det kanske sedan att visa sig vad som händer, och om brister uppdagas finns det anledning att återkomma till dem.

Hoppenstedt
Herr ordförande, herr kommissionär, mina damer och herrar! Jag står här mer eller mindre på grund av att jag sympatiserar med denna fråga, ty allt har redan sagts som kan sägas om innehållet. Jag sympatiserar med denna fråga också därför att den har spelat så stor roll här ända sedan 1992. Under den sista fasen med godkännandet är ju parlamentet och rådet verksamma, i den förberedande fasen var det kommissionen och alla enheterna som var intensivt engagerade. Jag säger detta särskilt därför att det - framför allt i fråga om den problemställning som i dag närmar sig teletjänsterna - aldrig var för tidigt att arbeta för att få en effektiv lösning på dessa problem. Just denna utveckling är av särskild betydelse för oss. Om man betänker att en stor del av de framtida produkterna för slutanvändarna kommer att fungera via tele, alltså via trådlös överföring, inser man hur viktig hela denna fråga är och hur viktig hela diskussionen har varit.
När man lyssnar till experterna som säger att ett år av teknisk utveckling i dag är lika mycket som sju års utveckling tidigare, så kan man föreställa sig hur absolut nödvändigt detta beslut var. Jag kan bara gratulera oss alla - parlamentet, rådet och även kommissionen - till att vi kommit fram till detta enande och en lösning på denna så framsynta fråga.

Bangemann
Herr ordförande! Om Read känner sig en smula ensam här i plenum, bör hon trösta sig med orden från Englands egen bard, Shakespeare: " We few, we happy few, we band of brothers" (Vi få, vi lyckliga få, vi band av bröder) (och, vill jag tillägga, systrar ). Närvaron av många personer är inte alltid ett tecken på en frågas betydelse eller allvar. Både kommissionen och jag personligen har alltid värderat ert arbete högt. Genom att föra fram europeisk lagstiftning och på så sätt försvara medborgarnas intressen vill jag hävda att ni är en av parlamentets mest effektiva parlamentsledamöter. Jag hoppas bara att mitt påpekande inte skadar era möjligheter till omval.
Tyvärr uppskattar inte alltid medborgarna själva de goda ting som görs för dem, speciellt här. Både parlamentet och kommissionen måste visa att de på ett effektivt sätt bekämpar byråkrati och överreglering. Det finns en fördomsfull syn om att vi framställer ännu mer förordningar men, i själva verket är det stycke lagstiftning som vi här har framställt - och, tack vare era ansträngningar, har kunnat slutföra och övertyga rådet om - ersätter över 1 000 nationella förordningar.
Jag är övertygad om att vi lyssnar på varandra. Människor med fördomar kommer inte att lyssna på oss. De kommer att upprepa vad de alltid har upprepat, nämligen att Europaparlamentet och i synnerhet kommissionen är ivriga vad gäller att framställa nya förordningar för förordningarnas egen skull. Med tanke på de fördelar för små och medelstora företag som detta skapar, skulle jag vilja se några av deras organisationer hylla Read. Detta är någonting som gör deras liv lättare. Jag skulle vilja säga till våra handelspartner, i synnerhet Förenta staterna och Japan, som alltid attackerar Europa och säger att vi är ett Fort Europa, att vi nu är världens mest öppna marknadsplats för dessa produkter. Vi kan bara hoppas - och vi kommer att göra vårt yttersta för att garantera - att våra handelspartner kommer att följa vårt exempel.
Så ett stort tack till Read och till alla som har deltagit i arbetet. Kommissionen är mycket nöjd, och vi stöder parlamentets och rådets förklaring om att vissa skadliga effekter möjligen kan uppstå som en följd av införandet av dessa utrustningar.

Ordföranden
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Upphovsrätt i informationssamhället
Cassidy
Herr ordförande! Låt mig först säga hur mycket jag, som ledamot av utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt, uppskattar det arbete som Barzanti har utfört. Hans ansvar som föredragande i denna mycket komplicerade fråga har inte varit lätt uppfylla. Jag talar nu som den person som utarbetade utkastet till yttrandet från utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik och jag har viss sympati för vad han har gått igenom. Detta är den bunt av brev från lobbygrupper, faxmeddelanden och e-post som jag har mottagit denna vecka i Strasbourg om denna speciella fråga. Jag misstänker att Barzanti förmodligen har en hög som är till och med större än denna.
Detta är en högst kontroversiell fråga. Å ena sidan finns den mycket behövande gruppen artister. Vi kommer snart att bli föremål för lobbyverksamhet här i eftermiddag av Jean-Michel Jarre och en eller två andra prominenta personer inom musikindustrin. Men bakom dem finns också mycket mäktiga grammofonbolag, av vilka de flesta är amerikanska. Jag har också upptäckt med hjälp av de brev jag har mottagit, att många andra organ har ett berättigat intresse av detta, i synnerhet människor som har intresse av de ekonomiska följderna av vad kommissionen föreslår.
Jag har förvånats, under den tid som jag har arbetat med detta, över att upptäcka hur bred den intressesesfär är som berörs av detta specifika direktiv: inte endast artisterna och skivbolagen utan tillverkarna av konsumentelektronik, Internetleverantörerna, företrädare för telekommunikationsföretagen och de funktionshindrade - jag har här ett brev från Europeiska unionen till de synskadade som är mycket oroade över följderna för dem av vissa av de ändringsförslag som föreslås av utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt.
Jag måste här erkänna något. Att bikta sig, som vi säger på engelska, är bra för själen! Jag måste medge att som ledamot av utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt, röstade jag för Barzantis yttrande. Men jag erkänner också, att det var en så komplicerad omröstning, att jag förlorade överblicken över de ändringsförslag som mitt utskott - utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik - varit ansvariga för. Vissa av dem - i synnerhet de som berör radio- och tv-utsändning - blev införlivade i yttrandet från utskottet för rättsliga frågor - men många av dem blev det inte. I den mån jag är kritisk mot yttrandet från utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt, är det för att det är alltför ensidigt. Det ägnas alltför mycket åt rättighetsinnehavarna och ignorerar de legitima intressena hos de övriga grupper som jag nämnde: de funktionshindrade, tillverkarna av konsumentelektronik, Internetleverantörerna, telekommunikationsföretagen etc.
Vare sig kommissionen eller Europaparlamentets utskott för rättsliga frågor och medborgarrätt önskar göra livet onödigt svårt för människor. Men faktum är att vi - vilket jag hävdar med all respekt - blev för involverade i detaljer i yttrandet från utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt. Vad jag hoppas är att vi, som ett resultat av morgondagens omröstning, åstadkommer någonting som är klarare, tekniskt neutralt, minst lika bra för industrin som den amerikanska lagstiftningen och tillräckligt för att uppfylla de förpliktelser inom ramen för Världsorganisationen för immateriell äganderätt som vi har åtagit oss.

Whitehead
Herr ordförande! Jag vill gratulera min kollega, Roberto Barzanti, som alltid har bidragit till vår debatt på ett elegant och vältaligt sätt . Såsom varande nästan jämnårig med honom, är jag något oroad över att han känner att detta är hans sista parlamentsperiod, vilket naturligtvis också innebär att detta blir hans sista betänkande. Jag vill hylla honom för allt han har gjort inom detta område.
Han har, naturligtvis, varit drabbad av styrkemätningen mellan alla de stora intressen som varit berörda, som Cassidy hänvisade till, och han har också drabbats av det faktum att de förordningar som vi försöker åstadkomma måste passa in i den nya världen med kryptering och elektronisk handel, liksom i alla andra områden där upphovsrättsligt skydd och ägande är av betydelse. Jag önskar att jag kunde säga att allt var ljuvt och lätt i denna debatt. Tyvärr har inte detta varit fallet, och vissa tvivel måste uttryckas.
Jag vill räkna upp några av dem på min korta tid. Många av oss är inte säkra på att vi skall ta som ett faktum att världen har förändrats totalt på grund av den digitala tekniken. Vi kan i betänkandet konstatera att kommissionen intar en mera försiktig ståndpunkt än föredraganden, och med rätta. Digital kopiering innebär naturligtvis grundläggande förändringar för vissa, speciellt inom området för musikåtergivning, som vi måste ta i beaktande, och skydda det så gott vi kan. Vi måste också ta itu med piratverksamheten med järnhand. När man tar till hårdhandskarna, måste man dock vara mycket försiktig med vad man krossar, och många av oss har lagt fram ändringsförslag som ger visst skydd till andra intressen som kan komma att förlora inom det nya digitala området, det de traditionellt åtnjutit inom det analoga området, som en följd av effekterna av vissa av föredragandens förslag.
Jag nämner i synnerhet de grupper som omfattas av sådana undantag genom rätten till reproduktion och kan komma att förlora dem: de funktionshindrade inom alla olika kategorier som inte nämns specifikt och tillräckligt av föredraganden; och de läroanstalter som också måste handskas med nackdelar. Ändringsförslagen 89 och 96 som jag och ett antal kolleger har lagt fram försöker förstärka deras ställning, inte därför att vi har någonting emot definitionen av upphovsrättsligt skydd och skyddet av upphovsrätt, utan därför att vi även beaktar andra kulturella frågor.
Det sista tvivelsmål som jag kan ta upp i denna korta redovisning gäller yttrandefriheten, som är fastslagen i skyddet för citaträtt, kritik och rescensioner. Vi måste vara säkra på att detta inte försvinner genom det ökade skyddet av upphovsrätten. Jag måste förklara mig jävig som rättsinnehavare inom vissa områden för radio- och TV-utsändningar, men jag talar inte här i dag i denna egenskap. Jag för en talan emot mina egna intressen och i intresse för tillgängligheten för konsumenter och medborgare, som också måste bedömas på ett mycket seriöst sätt då vi debatterar detta direktiv.

Günther
Herr ordförande! Även jag vill ansluta mig till gratulationerna till föredraganden, också från kulturutskottets sida, ty jag tror att förslaget till betänkande, så som det röstades om i det ansvariga utskottet, i själva verket innebär en effektiv anpassning av lagstiftningen till nya tekniska fakta. Jag vill helt kort gå in på de redan nämnda aspekterna med tanke på artikel 5, som under de senaste månaderna har diskuterats särskilt livligt, och som också alla de hopar av brev gäller, som tornar upp sig på kontoren hos oss alla.
Bör undantagen i artikel 5 vara obligatoriska eller frivilliga för medlemsstaterna? Utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning och media liksom utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt beslutade här om icke-obligatoriska bestämmelser, eftersom de även med tanke på subsidiaritetsprincipen inrymmer ett visst spelrum för medlemsstaterna att utforma dem. Men om medlemsstaterna planerar undantag inom denna ram, då måste de också säkerställa att rättighetsinnehavarna får del av intäkterna i en form som skall regleras av medlemsstaterna, respektive erhåller ett visst skadestånd.
Kulturutskottet utgår från att sådana bestämmelser antingen kan bestå av en schablonmässig kompensation eller vara analoga med de metoder som även i medlemsstaterna reglerar skydd för immaterialrätten.
En annan punkt gällde vilka bestämmelser man i den digitala miljön skall ha för den privata kopian. Jag tror att det bara bör tillåtas undantag för kopieringar som görs av enskilda personer och som enbart är avsedda för deras egen privata, icke-kommersiella användning, och som utesluter all ytterligare spridning till tredje part. Om det inte är möjligt att med tekniska åtgärder förhindra missbruk, bör det enligt min åsikt ett kompensationssystem garanteras, exempelvis en avgift på utrustningen, så att rättighetsinnehavarna åtminstone delvis kan kompenseras, vilket ju redan är fallet på det analoga området i elva av de femton medlemsstaterna.
Denna ståndpunkt kan vid första anblicken råka i konflikt med konsumenternas och hårdvaruindustrins intressen, ty deras organisationer kräver en utvidgning av befintliga bestämmelser på det analoga området, även när det gäller den digitala kopian. Jag kan förstå detta krav från de nämnda grupperna, men anser ändå att undantag från den exklusiva upphovsrätten när allt kommer omkring endast kan rättfärdigas av ett överordnat samhälleligt intresse, vilket då återigen måste motiveras så exakt som möjligt. Det är ytterst positivt att vida kretsar får tillgång till den nya informationstekniken. Men vi får inte glömma bort att man på lång sikt endast kan tillfredsställa kraven från konsumenterna och från dem som tillverkar utrustningen om man säkerställer en innehållslig mångfald. Denna innehållsliga mångfald förutsätter att det finns ett skydd även för dem som tillhandahåller mångfalden.
Utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt har tacknämligt tagit med en rad av idéerna från kulturutskottet, och vi anser därför att betänkandet bör godkännas i den form som det framlagts av utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt. Jag anser att det är balanserat, även om det här nu har kommit fram litet kritik beträffande detta begrepp. Det är ett direktiv som skall skydda upphovsmannen och immateriella rättigheter. Därför kommer tyngdpunkten nolens volens att ligga på detta i betänkandet. Det anser jag är helt riktigt.

Rothley
Herr ordförande! Europaparlamentet har en kulturell uppgift att skydda konstnärerna, främja kreativiteten, stärka de skapande krafterna och därigenom ådagalägga respekt för intellektuella prestationer. Det är vår kulturella uppgift, som föredraganden har hörsammat på ett storartat sätt. Därför kommer den socialdemokratiska gruppen att stödja denna ståndpunkt.
Kommissionens förslag uppvisar alla tecken på en kompromiss. Naturligtvis är det när det gäller så olika intressen mycket svårt att finna en gemensam linje, och naturligtvis kan förslaget förbättras. Jag vill bara nämna två punkter som är mycket viktiga för mig. Den första gäller inskränkningarna i upphovsrätten, där vi konsekvent föreslår en gottgörelse. Inskränkningen av upphovsrätten är inte liktydig med att man avstår från gottgörelse. Att även en del av kommissionen har betraktat det på det viset, vet jag. Jag skulle vara mycket tacksam om hela kommissionen ville följa dessa förslag.
Den andra punkten gäller den berömda artikel 5.1. Där förstår jag nu inte alls kommissionen. Ty det som kommissionen här gör med sin artikel 5.1 är att lämna konstnärerna i sticket. Den gör dem försvarslösa mot piratkopiering. Just den illegala spridningen av arbeten tänker man främja genom att göra konstnärerna försvarslösa. Den som på så vis egentligen gynnar intressena för dem som sprider dem, uppträder inte längre objektivt.
Jag tror inte att det som vi har hört i den allmänna debatten om denna punkt stämmer. Där påstås det att Internet skulle bryta ihop eller att tjänsterna inte skulle kunna fungera störningsfritt. Det stämmer med säkerhet inte. Därför ber jag absolut om att vi på denna punkt, som är den farligaste, gör en ändring, även i kommissionens ändrade förslag. Låt oss säga att nej, vi förser konstnärerna, rättighetsinnehavarna, framför allt med de tekniska instrument de behöver för att värja sig mot piratkopiering. Kommissionen kan i dag inte säga hur det egentligen skall göras. Jag tror att vi i Europaparlamentet bör stå på konstnärernas sida, på rättighetsinnehavarnas sida, och att vi därigenom skall lämna vårt bidrag till den intellektuella vidareutvecklingen av Europeiska unionen.

Palacio Vallelersundi
Herr ordförande! Minst tre intressegrupper möts i detta direktiv, om inte med motsatta så i vart fall med konkurrerande intressen.
För det första upphovsmännen. Ett av den europeiska kulturens kännetecken är just precis att för länge sedan ha givit upphov till den intellektuella egendomen, den skapande egendomen, att kollektivt ha förstått att skapandet måste belönas på basis av ett kollektivt erkännande - ett kollektivt erkännande som i sista hand sker genom belöning. Här har vi alltså den första intressegruppen som vi inte får förglömma eftersom den är ett europeiskt kännetecken.
För det andra konsumenterna.
För det tredje den intressegrupp som agerar som mellanhand, dock inte alltid med överensstämmande intressen.
Måste vi nu dra några slutsatser, herr ordförande, så är denna att inte någon är nöjd med parlamentets betänkande. Något, som med min erfarenhet som advokat, är ett gott tecken. När tre parter möts och ingen av dem är nöjd med lösningen, har vi nämligen med största sannolikhet funnit en viss sorts jämvikt dem emellan.
Därför måste jag tacka föredraganden, inte bara för god kännedom i frågan utan också för ett väl genomfört arbete. Jag måste säga, och även om det är kontroversiellt såväl för vår som för er grupp, så kommer Europeiska folkpartiets grupp att ge såväl betänkandet som alla ändringsförslag sitt stöd, inklusive, Barzanti, de som ni inte vill ha med och som mycket riktigt i vissa detaljer är tekniskt inkorrekta och kan förorsaka problem, som till exempel 30, 31 och 48.
Genom att göra en global och mera politisk än teknisk uppställning - vi vet att betänkandet i fråga har stora tekniska problem, men därför har vi också en andra behandling, därför har vi kommissionens arbete - vill vår grupp sända ett politiskt budskap: vi ger betänkandet vårt stöd och enligt min mening är det ett gott tecken att ingen av de större politiska grupperna som grupp har lagt fram några ändringsförslag till kammaren.
Herr ordförande, låt mig tillägga att vi i detta betänkande följer kommissionens meddelande. I direktivet gör man inte anspråk på fullständig harmonisering. Man talar om " harmonisering i vissa avseenden" . Framför allt försöker man med direktivet modernisera gemenskapens regelverk i förhållande till redan befintliga direktiv, som till exempel direktivet om hyror eller direktivet om databaser eller direktivet om dataprogram. Framför allt i förhållande till de två stora WIPO-avtalen från 1996. Vi måste därför respektera strukturen, vilket enligt min mening görs i betänkandet från utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt, där stor hänsyn tas till den problematik som framkom redan i kommissionens förslag, det vill säga en harmonisering baserad på tre grundläggande principer - reproduktion, kommunikation och distribution - och med en artikel som ger manövreringsutrymme, som bibehålls så att medlemsstaterna kan ge uttryck för sina respektive skillnader, många gånger gamla sådana, men som inte är problematiska för den inre marknadens sätt att fungera. Jag anser att det här direktivet är viktigt, och därför banbrytande i förhållande till övriga direktiv om " ramharmonisering" . Med direktivets hjälp kan vi harmonisera, inte i detalj utan bara vad som behövs.
För övrigt, herr ordförande, håller jag med om allt det som föredraganden sagt och jag hoppas att att vi med övervägande majoritet i morgon kan ge honom vårt stöd, ett stöd för jämvikt och en glasklar markering åt kommissionen.

Thors
Herr ordförande, herr kommissionär! Upprepade gånger har vi här i kammaren och i EU sagt att vi behöver internationella regler för informationssamhället, och att vi skall säkerställa konkurrenskraften för våra länder inom nya branscher som växer fram just i informationssamhället.
Bästa vänner! Om vi antar direktivet i den form som utskottet har föreslagit, är jag rädd för att vi inte kommer att följa det som vi har sagt i andra sammanhang. Vi kommer att skapa ett system som gör det svårare för många aktörer inom informationssamhällets kedja att verka. Vi har oklara regler vad gäller fördelningen av ansvarsbördor. Därmed tror jag att en växande del av verksamheten flyttar från Europa till annat håll - " det bästa blir det godas fiende" .
Under behandlingen av direktivförslaget har jag alltmer ställts inför den existentiella frågan: Skulle det inte vara bättre att snabbt ratificera WIPO-konventionen och anta direktivet om elektronisk handel? Behöver vi något mer? Är inte direktivet en produkt av en tid innan vi hade förslaget om elektronisk handel klart, innan vi i vår begreppsvärld hade gjort klart för oss hur ansvarsfrågorna på nätet skall hanteras?
Det är viktigt att WIPO-konventionen ratificeras snabbt. Det efterlyser alla inom denna sektor. Det är inte säkert att vi behöver detta direktiv. Jag tror de facto att direktivet försenar ratificeringen. Ligger det i någons intresse?
Vi är många i Europa som har en allemansrätt, dvs. en rätt för allmänheten att få beträda annans mark när det inte skadar eller är oskäligt. Min uppfattning är att den allemansrätten för delar av Europa också måste gälla i den digitala världen. Kommissionens förslag respekterade det i viss mån, men det gör inte föredragandens förslag. Därför har vi lagt fram några ändringsförslag som tar fasta på denna " digitala allemansrätt" . Jag instämmer i det som Whitehead sade: vi skall inte göra alltför stora skillnader på den digitala och den analoga världen.
Vi har kulturella olikheter. Jag förstår inte varför undantagen inte skulle vara obligatoriska. Men listan över undantag från upphovsmannarätten skulle å andra sidan vara uttömmande.
Det är viktigt att vi bekämpar piratkopiering. Vi skall göra det tillsammans med länder som vi handlar med och har associationsavtal med. Vi skall emellertid också uppmuntra aktörerna att skapa en teknik som är teknologiskt neutral. Den skall hindra piratkopiering, men den skall inte hindra öppenhet eller skapa slutna system. Detta är vad vi behöver. Jag är glad över att Cassidy har vaknat upp på denna punkt.
Bästa vänner! Samtidigt är det också viktigt att vi inte berövar allmänheten de rättigheter som direktivet kan ge.

Crowley
Även jag vill instämma i lyckönskningarna till de föredragande, för hans mycket skickliga behandling av en extremt svår redogörelse och ett svårt betänkande. Trots att jag inte skriver under på alla förslag som har förts fram av föredraganden, anser jag personligen att han har åstadkommit ett mycket balanserat angreppssätt för att lösa detta problem.
Jag instämmer emellertid inte med vissa ledamöter som säger att Internet och de nya tekniker som erbjuds av den digitala kommunikationen inte utgör en fara eller innebär en stor förändring i framtiden, eftersom vi redan kan se, medan den ännu ligger i sin linda, att den digitala tekniken, Internet och det nya informationssamhället har förändrat vårt sätt att göra affärer och kommunicera. I framtiden kommer de också att förändra det sätt på vilket vi får vår underhållning - antingen via musik, teater, televisionsprogram, filmer eller böcker. Därför är det nu nödvändigt för oss att åstadkomma ett balanserat angreppssätt för hur vi på bästa sätt skyddar upphovsmäns immateriella rättigheter.
Människor som sysslar med musik, konst eller litteratur tenderar att bli utskrattade för att de inte har något affärssinne: de tenderar att bry sig mera om sin konst och den allmänna presentationen av deras konst, än av rena kommersiella realiteter eller nödvändigheter i affärsvärden. Därför ankommer det på oss, eftersom vi berikas andligt av det material som dessa människor framställer, att skapa ett skydd för att garantera att inte pirater eller andra gör intrång på deras rättigheter.
För någon tid sedan debatterade vi om att ge sådana rättigheter till artister som säljer sina konstverk. Det förekom mycket debatt i detta parlament om huruvida konstverk som säljs på auktion skulle hamna i Amerika snarare än i Europa om vi införde denna lagstiftning. Sedan denna lagstiftning trätt i kraft, har det inte skett någon märkbar förändring. Det finns ett ändamålsenligt, balanserat sätt för att åstadkomma de rättigheter som vi alla här vill se.
Samtidigt som konsumenter också förtjänar ett skydd av sina rättigheter - garantier för att de har bredast möjliga tillgång till information till det rimligaste priset (ibland gratis) - finns det också skyldigheter för konsumenten att betala för dessa rättigheter. Denna skyldighet måste också balanseras med författarnas och upphovsmännens rätt att garantera att deras rättigheter skyddas.
Jag har överlämnat ett antal ändringsförslag till detta betänkande för att garantera att det inte kommer att bli någon minskning av spridningen av information via bibliotek, utbildningsmöjligheter och så vidare, att nationella kulturer kommer att bevaras och utvecklas: att funktionshindrades behov inte kommer att undergrävas av denna lagstiftning och att den kulturella och sociala betydelsen av stora sportevenemang kommer att skyddas. På det hela taget, kommer min grupp att stödja betänkandet från Barzanti, men vi ber om att våra ändringsförslag skall godkännas.
Slutligen vill jag fråga kommissionären om det kommer ytterligare ett ändringsförslag från kommissionen gällande skyddet av upphovsrätt och därmed närstående rättigheter inom informationssamhället, inom en nära framtid?

Ullmann
Herr ordförande, herr kommissionär, ärade kolleger! Med hjälp av digitaliseringen har reproduceringstekniken kommit så långt att gränserna mellan original och kopia suddas ut. Den som inte vill riskera upphovsrättens landvinningar måste i den digitaliserade kommunikationens tidsålder omformulera upphovsrätten på ett vis som också tillmötesgår de krav som ställs av den nya tekniken och den industri som använder sig av den.
Att föreliggande förslag uppfyller dessa krav även genom att lägga tyngdpunkten vid upphovsrätten, kan vi tacka kommissionens förberedande arbeten för, men i lika hög grad föredragandens omtanke, målmedvetenhet och tålamod. För att dessa landvinningar inte skall sättas på spel är det särskilt viktigt att ändringsförslag 33, 34 och 37 antas, och att man även betänker följdverkningarna så som de formuleras i ändringsförslag 97 och 95.
Jag hoppas att vi alla är ense om att vi inte vill gå tillbaka till den tid när den berömde kompositören Johann Nepomuk Hummel, Chopins lärare, var tvungen att börja med att genomdriva upphovsrätten för kompositörer och den store filosofen Schelling förlorade en process som gällde otillåten reproduktion av hans texter, eftersom det inte alls fanns några skyddade rättigheter.

Sandbæk
Herr ordförande! Junirörelsen betraktar den fria tillgången till information som en hörnsten i demokratin. Befolkningen skall bevara rätten till information och utbildning på bibliotek och andra offentligt stödda institutioner. I samband med detta skall det tas hänsyn till de svaga grupperna i samhället. Junirörelsen har därför lagt fram ändringsförslag som kommer att säkerställa att personer med t.ex. synhandikapp kommer att ha samma fria tillgång som alla andra till bibliotekens material, när syftet inte är kommersiellt.
En annan viktig synpunkt är att konstnärer skall inneha alla rättigheter vad gäller utnyttjandet av deras arbete. De skall själva kunna förhandla om storleken på sin ersättning, och vilka rättigheter de överlåter till en producent. I de nordiska länderna har vi en lång tradition och goda erfarenheter av att lösa svåra upphovsrättsliga frågor med hjälp av avtalslicenser. Denna modell skall vi bevara.
Till sist vill jag peka på ändringsförslag 56, som på ett helt orimligt sätt kräver att journalister skall ha samma rättigheter som författare, när tidningarna använder deras artiklar. En sådan princip strider mot både upphovsrätt och avtal, och kommer att innebära en orimlig förvärvsmässig risk för tidningarna. Även detta är en fråga om demokratisk tillgång till information. I övrigt vill jag, vad gäller detta direktiv, säga att jag fullständigt håller med Thors.

Hager
Herr ordförande! Förslaget till direktiv har vägledande betydelse. Det kan man avläsa redan av det eko det fått bland allmänheten. Konstnärernas rätt till skydd för sina verk måste garanteras även i internetåldern. Till detta bör det skapas rättsliga ramvillkor, och det har föredraganden klarat av. De flesta av de ändringar, som utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt har föreslagit, kan jag godta. Förutom de konstnärsvänliga bestämmelserna vill jag i synnerhet framhäva de föreslagna bestämmelserna som gäller användning av arkivproduktioner. Jag tror att man måste erbjuda lockande bestämmelser, för att flera tillverkare - tillverkare av ljudanläggningar och radiostationer - skall erbjuda den produktion on line som de själva har framställt eller som gjorts på deras uppdrag. Det film- och ljudmaterial som nu lagras i källare kan med hjälp av nya tekniska möjligheter erbjudas till en mycket större publik.
Tillåt mig dock avslutningsvis ett kritiskt ord beträffande den språkliga kvaliteten i förslaget. Jag ser i det bitvis ett exempel på rättigheter som är svårförståeliga och ligger långt från medborgarna, och som i sig inte tillfredsställer kravet på öppenhet.

Berger
Herr ordförande! Under min tid som ledamot i Europaparlamentet och dess utskott för rättigheter och medborgarrätt har jag hittills aldrig upplevt ett så tillnärmelsevis komplext lagstiftningsförfarande som det som skall anpassa upphovsrätten till kraven från informationssamhället. Desto mer vill jag tacka föredraganden för att han försökt att i den snåriga djungeln av många och ofta motsägande intressen visa oss på en väg och fastställa en konsekvent linje. Man kanske inte är införstådd med denna linje på alla enskilda punkter, men den har skisserats och kan därför tjäna som rättesnöre både för rådet och kommissionen.
En punkt där det i varje fall rådde enighet i utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt är kravet på en europeisk modell för informationssamhället, där kulturellt och konstnärligt högtstående verk utgör ett centralt innehåll och de nya teknikerna inte missbrukas för att urholka befintliga rättigheter. Med tanke på allmängiltigheten i innehåll och teknik måste man dock fråga sig om detta mål bättre kan uppnås med hjälp av en internationellt sett högre skyddsnivå, eller om vi inte på så vis skulle göra livet så svårt för andra aktörer inom det europeiska informationssamhället att det i slutändan även får negativa effekter för rättighetsinnehavarna.
Om vi vill ha ett ökat kvalificerat innehåll, får vi inte göra det alltför svårt eller rent av omöjligt för the content providers - som det nu heter - i synnerhet också för TV- och radiostationer att sprida detta innehåll och slå in på nya vägar för publicering. Även konsumenten förväntar sig från informationssamhället att han skall få ökad tillgång till en mängd lättillgängligt innehåll och inte att han i framtiden ofta skall bli tvungen att betala. Det gäller framför allt för konsumentgrupper som särskilt bör skyddas, i synnerhet funktionshindrade. Jag vill därför än en gång vädja till föredraganden att dämpa sina förbehåll mot de ändringar som antagits av utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt, ändringar nr 30, 32 och 48. Jag tackar också för det stöd som jag hittills har fått för detta hos talarna här i kammaren.

Perry
Herr ordförande! Jag skall begränsa mig till två punkter. Den första är att vi i Europa behöver uppmuntra bruket av Internet och inte motverka det. På samma sätt måste vi erkänna att den nya tekniken kräver ett modernt tänkande och en digital kopia är helt enkelt inte samma sak som en analog kopia. Det är en klon. Detta utgör en risk för musikindustrin om sådan kloning är helt obegränsad.
Vi bör inte underskatta de unga människorna i Europa och deras företagsamhet vad gäller att framställa sådana kloner. Till och med i dagens Financial Times såg jag att det refererades till en produkt från ett franskt företag som hade lanserat en CD-kopiator med flera olika funktioner. Med ett tryck på en knapp kan du framställa en exakt klon av original-CD: n. Jag hyser inga som helst tvivel om att den långsiktiga lösningen på alla dessa problem ligger inom den nya tekniken, men det kommer också att bli fråga om restriktioner där sådana är nödvändiga.
Den andra punkt som jag vill ta upp är förslaget som gavs i flera ändringsförslag, inklusive mitt eget, om gällande möjligheten att ha medling där det kunde uppstå tvister mellan producenter och distributörer. Vi kommer att få se mycket processande som en följd av av denna lagstiftning, och att inga tvivel kommer att spela advokaterna i händerna. Vi vill ha ett system där, i de länder som är redo att tillåta detta, det borde finnas en rätt till att kunna anlita en oberoende förlikningsman som kan lyssna till beskrivningarna från båda sidor och komma fram till en objektiv lösning som i själva verket inte skall kosta enorma summor pengar som de små användarna, de små producenterna, de enskilda musikerna med flera inte skulle ha tillgång till.
Detta är en liten anmärkning men en som jag hoppas att föredraganden och kommissionen har viss sympati för som ett sätt att hjälpa vissa av dem som kommer att beröras av denna lagstiftning.

Monfils
Herr ordförande! Barzantis betänkande är utmärkt och mycket balanserat. Det försvarar författarnas skäliga rättigheter, men beaktar också strävan efter att så många som möjligt skall få tillgång till samtliga verk. Detta är viktigt eftersom vissa personer i denna tekniska och komplexa debatt försöker få oss att tro att konsumenternas intressen skadas. Det är fullständigt fel. Vare sig författarens upphovsrätt, eller den ersättning han har rätt att förvänta sig av spridningen, utgör några hinder mot att de ställs till allmänhetens förfogande.
Om vissa stater anser att kulturpolitiken exempelvis kräver gratis tillgång till verken är det upp till dem att se till att det finns nödvändiga medel, det är inte författarna som skall betala räkningen. Kan man exempelvis på utbildningsområdet föreställa sig att man kräver att lärarna skall avstå från hälften av sin lön för att betala den offentliga servicen med utbildning? Det skulle naturligtvis vara absurt. Den oro som uttryckts av TV-operatörerna eller elektroniktillverkarna är enligt min mening ogrundad.
Upphovsrätten har aldrig varit och kommer aldrig att bli ett hinder mot tekniska framsteg, och så har det varit alltsedan tryckerikonsten uppfanns. Utan seriöst skydd kan däremot den tekniska utvecklingen innebära ett ifrågasättande av upphovsrätten, och därmed torrläggs skapandet.
Jag anser slutligen att det system som föreslås av utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt när det gäller en digital privat kopia är bra, eftersom det innan eventuell teknik utarbetas för att skydda förmånstagarna kommer att finnas ett ekonomiskt bidrag, en rättvis ersättning, sannolikt på samma sätt som på det analoga området för närvarande.
Avslutningsvis, kära vänner och kära kolleger, är vi inte här enbart för att anordna ett tekniskt territorium för fri konkurrens och fri rörlighet. Vi är också här för att, precis som Rothley har sagt, upprätthålla och utveckla det europeiska kulturella skapandet i dess mångfald. Genom detta direktiv bekräftas, så som det ändrats, den europeiska modellen för upphovsrätt genom att göra den allmän, utan att förhindra spridning av verken. Det är anledningen till att jag tillsammans med en del av ELDR-gruppen kommer att rösta för Barzantis betänkande.

Svensson
Herr ordförande! Både kommissionens förslag och betänkandet visar på bristerna i unionens lagstiftningsteknik. Man borde här ha haft en mångnationell expertkommitté som grundligt hade förberett de svåra problemen med upphovsrätt och offentlighetsrätt. Detta borde ha följts av en bred offentlig diskussion innan man lagstiftade.
Nu har vi fått lagtexter som är oklara och inte tillräckligt professionella. Alltför många ord skapar nämligen ingen ökad klarhet i lagstiftningen. Särskilt beklagliga är oklarheterna i förhållande till de nordiska ländernas regler om medborgares rätt att ta del av offentliga handlingar och uppgifter. På dessa och på andra områden behövs framöver en betydligt fördjupad analys av frågorna.

De Clerq
Herr ordförande! Tony Blair sade en gång att kulturindustrin är en större inkomstkälla för hans land än stålindustrin men den digitala teknikens möjligheter ger piratkopieringen nya dimensioner. Det uppskattas att cirka en miljon CD-skivor stjäls från Internet varje dag. Det är alltså hög tid att det utarbetas lagbestämmelser för det här. Det gäller inte bara musik utan för alla audiovisuella former. Vi måste se till att upphovsmannen eller den berättigade personen får ensamrätt på reproduktion, distribution av varje återgivning av hans verk till publiken. Det är den enda möjligheten att åstadkomma en gynnsam miljö som är stimulerande för kreativiteten och för investeringar.
Ett sådant gränsöverskridande skydd av immateriella rättigheter ger stora fördelar. På det ekonomiska området ger det en utvidgning av marknaden. På det sociala området ger den marknadsutvidgningen anledning till större sysselsättning och last but not least så har vi den kulturella dimensionen. Konsumenterna måste kunna garanteras en god kvalitet. Kreativitet och konstnärligt nyskapande, det får vi inte glömma, är upphovsmännens inkomstkälla. För att bevara och berika vår konstnärliga egenhet måste våra artister och konstnärer stimuleras ytterligare. Vi måste framför allt bekymra oss om unga talanger som nu jobbar på vad som i morgon kanske kommer att vara älskat men oskyddat.
Man ber oss att ordna en sådan reglering. Även i deras namn som ännu inte har gjort sig något namn. Det är vår uppgift som europeisk lagstiftare att ordna det här. Därför skall jag rösta för betänkandet av kollega Barzanti, som jag gratulerar.

Lindholm
Herr ordförande! Direktivet omfattar tre nivåer, vilket gör det komplext, nämligen en teknisk, en rättslig och en politisk nivå. Utskottet och föredraganden, Barzanti, har ändå gjort ett utomordentligt arbete. Jag uppmanar dock kammaren att rösta emot ändringsförslag 48 där man föreslår en tvångslicens, s.k. rättslig presumtion.
De nordiska länderna har en lång och positiv erfarenhet av avtalslicenser och kollektivavtal. Dessa gäller även för upphovsmän utanför avtalsslutande organisation och garanterar rättigheter och ersättningsnivåer. Denna modell, som gagnar alla parter, måste kunna bevaras och får inte ersättas med en tvångslicens. Det skulle strida mot Bernkonventionen och WIPO-konventionen.
I grunden är detta en kulturpolitisk fråga. Det gäller emellertid också att tillvarata de offentliga institutionernas rättigheter, t.ex. sjukhus, skolor, bibliotek, muséer, arkiv och fängelser, och sist men inte minst de funktionshindrades möjligheter och rättigheter. En fri och lika tillgång till information, kultur och offentliga handlingar är nödvändig för en demokratisk samhällsutveckling. Direktivet måste garantera detta.

Oddy
Herr ordförande! Jag vill tacka föredraganden för hans goda humör och hans visade styrka vad gäller att tackla detta svåra betänkande: svårt, för det första, eftersom den kräver en balans mellan författarnas rättigheter och konsumenternas behov och, för det andra, eftersom tekniken förändras snabbt, vilket gör det svårt att förutse lagstiftningsmässiga problem i ett sådant sammanhang. Jag vill peka på tre frågor; funktionshindrades rättigheter; behovet av att kunna rapportera om parlamentariska och lagstiftningsmässiga åtgärder; och frågan om rättvis ersättning.
I fråga om funktionshindrades rättigheter, har jag lagt fram ett ändringsförslag för den brittiska labourgruppen som föredras av de funktionshindrades lobbygrupper, eftersom den är obligatorisk snarare än frivillig som de ändringsförslag som har godkänts av utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt. Philip Whitehead och jag har dessutom lagt fram ett ändringsförslag för att tillåta en rättvis rapportering om parlamentariska och rättsliga förfaranden.
Frågan om rättvis ersättning, och jag talar för de brittiska labourledamöterna, utgör ett problem för Förenade kungariket. Trots att undantagen är frivilliga och kan anpassas till nationella lagar om medlemsstaterna så önskar, skulle ändringsförslagen i sin nuvarande utformning innebära en skyldighet att införa rättvis ersättning. I Storbritannien har människor vant sig vid att spela in sina favoritprogram och titta på dem i lugn och ro vid den tidpunkt som är mest lämplig för dem. Detta är en rättighet som inte medför ekonomiska konsekvenser. Den brittiska allmänheten skulle bli mycket upprörd om denna rättighet skulle naggas i kanten genom ett tvång att betala för det. Min grupp kan därför inte acceptera denna tanke.

Matikainen-Kallström
Herr ordförande! Frågan om upphovsrätt begränsas inte enbart till vem som skall få ersättningar och vilket som är det effektivaste sättet att samla in dem. Till syvende och sist borde Barzantis betänkande handla om principerna för informationsnätens fria utveckling och kommersiella utnyttjande, dvs. konsumenternas möjligheter att använda Internet till så låga kostnader som möjligt.
Att skydda upphovsrätten ligger i alla aktörers gemensamma intresse, men inte nödvändigtvis på de sedan gammalt starkaste aktörernas villkor. Det handlar om vilket mål som skall prioriteras: att förstärka rättighetshavarnas rättigheter eller Internetanvändarnas friheter samt verksamhetsmöjligheter för operatörer som erbjuder tjänster. Med tanke på informationssamhällets framtid är det senare målet mera centralt.
Betänkandets grundtanke, enligt vilken den digitala upphovsrätten bäst kan skyddas genom att förbjuda den för överföringen nödvändiga tillfälliga kopieringen av materialet, strider totalt mot Internets allmänt accepterade funktionsprinciper. Går förbudet mot tillfällig kopiering och de tekniska monopolen igenom skulle man bland annat kunna förbjuda surfandet på Internet, och en vanlig dator skulle kunna tolkas som en illegal apparat som används i syfte att kringgå upphovsrättsliga skyddssystem.
Ett av de viktigaste målen för Barzantis betänkande är att förbättra de europeiska rättighetshavarnas möjligheter att publicera sina verk. Emellertid är i dag över 80 procent av marknaden för musikprodukter som säljs i Europa i icke-europeiska händer. Skärpning av den elektroniska upphovsrätten skulle leda till att handeln i allt större utsträckning kommer att koncentreras i händerna på Hollywoods megabolag. Detta skulle inte förbättra de europeiska konstnärernas möjligheter att offentliggöra och sälja sina verk, tvärtemot de åsikter som framför allt framförts av parlamentets utskott för kultur, ungdomsfrågor, utbildning och media.

Ryynänen
Herr ordförande! Att trygga upphovsrätten i de digitala informationsnätens värld är en centralt viktig målsättning. Illegal kopiering hotar rättighetshavarnas rättmätiga intressen och därigenom hela mediainnehållsproduktionen och det kreativa arbetets produktivitet. Lika rättmätigt och viktigt är det dock med allmänhetens rätt till information och att man utvecklar ett informationssamhälle som är öppet för alla.
Man har i många medlemsländer lyckats bygga en fungerande upphovsrättslig miljö som på ett balanserat sätt tryggar såväl en flexibel användning av materialet som rättighetshavarnas intressen. EG: s direktiv om upphovsrätt och framför allt dess av utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt skärpta formulering hotar denna fungerande balans. I den föreslagna formen skulle direktivet betydligt begränsa den fria informationsspridningen och de offentliga serviceinstitutionernas möjligheter att betjäna allmänheten.
Den upphovsrättsliga balansen förutsätter att man som motvikt till det enhetliga starka upphovsrättsskyddet stadgar om obligatoriska minimiundantag som är förknippade med informationens tillgänglighet, studier, forskning, och som redan är erkända och bekräftade i alla internationella avtal inom området. Utöver obligatoriska undantag måste man nationellt kunna fastställa lämplig praxis på grundval av den egna traditionen och kulturen, till exempel i kollektivavtal.
Speciellt ödesdigert är det om bibliotekstjänsterna i enlighet med detta direktivförslag enbart blir beroende av tillstånd som rättighetshavarna eventuellt beviljar. Rätten till information får inte vara licensbelagd i ett samhälle med livslångt lärande när distansstudier och virtuella nättjänster blir allt vanligare. Vi vill säkert inte hamna i en outvecklad situation där man inte kan titta, bläddra eller kopiera elektroniskt material utan särskilda tillstånd eller avgifter. I ett demokratiskt informationssamhälle är det ändamålsenligt att just via biblioteken trygga rätten till kopiering för studie-, forsknings- och privat bruk, ty biblioteken, arkiven och museerna har skyldighet att garantera att även kulturmaterialet och -arvet som är i elektronisk form bevaras och hålls tillgängligt.

Tongue
Herr ordförande! Många tack till herr Barzanti. Han har mycket framgångsrikt gått balansgång mellan olika intressen. Intellektuellt skapande är helt enkelt nödvändigt för vår ekonomis framtid, men det är också livsluften för vårt samhälle, vare sig det gäller musik, film, fotografi, böcker eller mjukvaror. Det sägs att vi skall skapa balans mellan intressen men, ärligt talat, alla intressen är inte likvärdiga. Stora telekommunikationsföretag kommer alltid att överleva, men om vi stryper och tystar enskilda skapande konstnärer kommer vi aldrig att vinna dem tillbaka. Tomma filmdukar och TV-skärmar kommer inte att berika vårt samhälle.
Vi måste garantera att skapande konstnärer åtnjuter tillräcklig stimulans och belöning för sitt arbete. Ett starkt system för upphovsrättsligt skydd, såsom föreslås av kommissionen och Barzanti kommer att garantera värdighet, oberoende och överlevnad för de skapande konstnärerna. Alltför många fortsätter att skrapa ihop sitt levebröd i något slags vindskyffe som hämtat ur La Bohéme. Endast 7 procent av författarna i Frankrike tjänar över minimiinkomst. Låt oss aldrig glömma detta. Jag har vänner som är författare och de överlever från hand till mun på royalties och tvingas sälja sina egna ägodelar för att skriva nästa bok eller skapa nästa film. Jag kan därför aldrig stödja ett ändringsförslag som med tvång för över författarnas rättigheter till andra.
Det är absolut nödvändigt att ha undantag för funktionshindrade, utbildning, forskning, arkiv, undersökande journalistik och bibliotek. Vissa skulle hävda att det bör finnas rättvist användande utan rättvis ersättning. Varför kräver vi av författare och artister något vi inte kräver av andra arbetstagare inom vår ekonomi? System för rättvis ersättning genom en skatt på oinspelade kassettband existerar i 11 av 15 länder. Alla skapande konstnärer i Förenade kungariket och deras fackförbund stöder en skatt på oinspelade kassettband. Allt jag vill säga till brittiska ledamöter i detta parlament är att: rösta inte emot ändringsförslag 34, 36, 37 och 41. Tillåt skapande konstnärer och andra i Förenade kungariket att föra en rättvis debatt om huruvida vi bör ha en skatt på oinspelade kassettband.
Låt mig klargöra att detta inte är obligatoriska undantag. Röster för dessa ändringsförslag kommer inte att tvinga den brittiska regeringen att införa en skatt på oinspelade kassettband. Låt oss garantera att vi med hjälp av detta får en kulturell regnskog, för att citera vår stora författare Maureen Duffy.

Ebner
Herr ordförande! Detta betänkande, som kollegan Barzanti har utarbetat, utgör enligt min åsikt en mycket balanserad dokumentation. Det uppstår alltid konflikter när man ställer rättigheterna för innehavarna av immaterialrätten mot rättigheterna för dem som nyttjar informationen. Jag tror att frågan om äganderätten är principiell och inte en fråga om hur informationen förmedlas. Av den anledningen anser jag att de principer som föredraganden Barzanti har pekat på och vävt in i sitt betänkande är riktiga. Naturligtvis behövs det undantag, men det skall vara undantag som är begränsade och som också skall upprätthålla regeln, nämligen skydd för immateriella rättigheter.
Det har aldrig tidigare hänt mig i min snart tjugoåriga verksamhet som parlamentsledamot - både nationellt och här - att jag har blivit så massivt bearbetad av intressegrupperna i någon fråga. Jag hoppas att detta parlament vid omröstningen inte kommer att medverka till att de nya medierna - som har sitt berättigande och skall tillvarata det - blir ett nytt Oklahoma på författarnas bekostnad.

Plooij-Van Gorsel
Herr ordförande, kolleger, herr kommissionär! Det finns tre näringsgrenar som har intresse av ett starkt och tydligt direktiv om upphovsrätt, nämligen innehållsnäringen, telekommunikations- och tjänsteleverantörer samt leverantörerna av konsumentelektronik. Sedan har vi naturligtvis också våra konsumenter och även bibliotek, skolor, osv.
I Barzantibetänkandet har jämvikten tydligt vägt över till förmån för innehållsnäringen och det på de övriga näringsgrenarnas och framför allt konsumenternas bekostnad. Upphovsrättsinnehavare får ju en absolut rätt till skydd, varigenom till exempel kopiering för privat bruk blir förbjudet. Nu försöker amerikanska företag få lagstiftningen i Europa att se ut så att den går mycket längre än den i Amerika. I Förenta staterna förkastades nämligen just en sådan absolut rätt med kraft. Amerikanska företag försöker därmed medvetet få Europa att hamna på efterkälken och Europa accepterar det på samma sätt som vi accepterar Barzantibetänkandet. Vi hamnar på efterkälken och främst industrin. Det kommer att kosta arbetstillfällen.
Herr ordförande, herr kommissionär! Framför allt det rättsliga utskottet för här en reträttstrid, det etablerade näringslivet försöker nämligen genom det här direktivet upprätthålla sin nuvarande marknadsposition i gamla media på bekostnad av nya media. Ny teknisk utveckling, till exempel Internet, kommer att bromsas på grund av direktivet och artister och konstnärer låter sig därvid manipuleras och spännas för näringslivets vagn, varvid grovt artilleri sätts in, till exempel Claudia Cardinale. Den nya generationen konstnärer som sprider och säljer sina produkter via Internet lämnas ute i kylan.
Slutligen har jag en fråga till kommissionär Monti. Hur förhåller sig direktivet om upphovsrätt till förslaget till direktiv om elektronisk handel? Med andra ord: om det finns skillnader mellan medlemsstaterna i skyddet av upphovsrätten, gäller då principen om ursprungslandet eller bestämmelselandet? I direktivet om elektronisk handel är det nämligen ursprungslandet som är utgångspunkten. Jag skulle gärna vilja ha ett svar från kommissionär Monti på den frågan.

Mann, Erika
Kära kolleger! Vi har framför oss ett svårt direktiv, och jag är glad över hur kollegan Roberto Barzanti har hanterat det. Jag är inte överlycklig över allting, det vet han, och många kolleger här i kammaren vet det. Vi befinner oss i första behandlingen - mycket kan vi fortfarande komma till rätta med - och jag hoppas att vi är på god väg.
Men låt oss klargöra en sak, och låt oss inte hysa några illusioner: Vi för ändå här en kulturkamp. Det handlar ändå inte om de stackars konstnärerna; Carol, du vet hur mycket jag stöder din ståndpunkt mot de stora telekommunikationsföretagen. Det handlar ändå inte om mjukvaruindustrin, om Microsoft gentemot europeiska företag. Det handlar ändå inte om att den ena industrin skall spelas ut mot den andra. Låt oss vara ärliga. Det handlar om vem som skall erövra denna elektroniska marknadsplats, och det pågår en hård kamp där ute. Vi står mitt ibland intressena, det ser vi på alla publikationer som levereras varje ögonblick.
Låt oss inte ge oss ut på hal is genom att gå på den ena industrins linje och tro att vi därigenom gör något för konstnärerna och för artisterna, följer en god europeisk tradition, och på så vis i stället hamnar i en amerikansk återvändsgränd. Låt oss inte begå detta misstag, det vädjar jag om. I USA har man i många avseenden kommit fram till en godtagbar kompromiss. Låt oss i Europa inte åstadkomma en sämre kompromiss. Låt oss titta på lagen, det ber jag om. Medelvägen ligger någonstans mitt emellan. Den ligger i kommissionens förslag. Den ligger i det förslag som Roberto har lagt fram. Den ligger i det förslag som utskottet för ekonomi, valutafrågor och medborgarrätt har kommit med, och som jag har stött - ni känner till att jag har lämnat in många förslag; den kommer att ligga i den andra behandlingen, och den kommer att ligga i det som rådet tar fram. Men, detta ber jag om, ingen felaktig väg, inga illusioner, utan en mycket realistisk, pragmatisk väg som leder den europeiska industrin rätt, som skyddar författarnas intressen, som skyddar allas intressen på denna marknad - de smås och de storas, även telekommmunikationsindustrins och Internetleverantörernas. Det är den väg jag vädjar om, och därför ber jag er att vi än en gång förnuftigt tittar på ändringsförslagen, även för i morgon, särskilt artikel 5 och 6; Artikel 6 säkrar även den europeiska industrins intressen.

Vaz da Silva
Herr ordförande, herr kommissionär, kolleger! Det är mycket få områden där man äventyrar den europeiska integrationsprocessens kvalitet och framtid. Upphovsrätten är ett sådant. Det kunde tyckas att den gemensamma jordbrukspolitiken eller de transnationella transportnäten skulle vara större prioriteringar. Det är inte så.
Den europeiska upphovsrättspolitiken handlar också om näring och transporter. Det handlar om produktion och spridning av böcker och tidningar, musik, audiovisuella produkter och multimedia. Om denna näring saknas eller förlorar i kvalitet blir det Europas säkra död. Det europeiska samhället kommer inte att kunna hävda sin särart, stärka sin livskraft eller att nå jämvikt i handelsbalansen så länge det inte lyckas lägga under sig den del av kulturmarknaden som det har naturlig rätt till. Med Internets och den digitala teknikens ankomst samt den teknik som kommer och som vi ännu inte känner till, med globaliseringen av marknaden och utvidgningen av unionen, med en intensifiering av de multilaterala avtalen, är en upphovsrättspolitik en europeisk prioritering. Också för att upphovsmännen och konstnärerna är våra antenner mot framtiden, vårt kritiska medvetande och vårt visitkort. Därför ligger det i allas vårt intresse att de lever och ökar i antal.
Vad står slutligen på spel? I grunden att underlätta spridningen av verken, ersätta de parter som ingår i processen, de som skapar och de som investerar, och undvika piratkopiering. Vad bör man göra? Skapa en permanent struktur för medling mellan medlemsstaterna, garantera en internationell överensstämmelse i den europeiska lagstiftningen och dess ständiga förnyelse, göra ersättningssystemen så automatiska som möjligt, förstärka användandet av skyddstekniken.
Barzantibetänkandet är utmärkt då hela betänkandet, förutom att ha ett kulturellt perspektiv, är en vädjan om att " förenlighet" och " samordning" skall vara de ord som gäller. Detta är faktiskt det enda sättet att skydda intressen i konflikt. Att visa såväl medlemsstaterna som de verksamma konstnärerna och användarna, att alla sitter i samma båt och att de måste ro tillsammans och med kraft för att båten skall anlöpa god hamn.

Garosci
Herr ordförande! I dagens förslag om upphovsrätt ägnar vi oss med all rätt åt skyddet av författare och uttolkare, men även av skivproducenter och radioproducenter som bör ha rätt till en rimlig ersättning. Man begär alltså av parlamentet att vi skall godkänna en lagstiftning som begränsar möjligheterna att få tillträde till Internet för de europeiska operatörerna, till skillnad från det som anges i fördraget från Världsorganisationen för den intellektuella äganderätten, WIPO, och även i den amerikanska lag som kallas Digital Millennium Copyright Act . Detta sker naturligtvis för att skydda upphovsrätten, men även efter påtryckningar från de stora multinationella skivbolagen, som numera alla är amerikanska, om än inte till ursprunget så åtminstone vad gäller ägandet.
Utskottet för rättsliga frågor har infört en auktorisation av tekniska kopior som jag inte förstår hur den skall kunna stärka upphovsrätten. Den rätten har i själva verket redan ett gott skydd av artikel 2 i direktivet, som beskriver principen att ingen får lägga ut verk på nätet utan tillstånd från rättsinnehavaren. På vilket sätt skulle denna ytterligare auktorisation kunna förstärka upphovsmännen? Det är inte såhär man bekämpar piratkopiering, åtminstone inte enligt den amerikanska lagen, som anser att utpekande och stängning av misstänkta webbplatser är ett effektivt sätt att bekämpa denna plåga. Den ålägger nätoperatörerna skyldigheten att kontrollera alla " paket" som skickas, vilket medför att man måste minska deras antal och koncentrera dessa tjänster på färre händer. Detta vill inte den oberoende europeiska skivindustrin, samma industri som utför huvuddelen av de inspelningar som genomförs i Europa, som skapar arbetstillfällen och utveckling, som tror på unga artister och som exporterar europeisk musik utomlands. Den som vill detta har intressen som ligger på andra sidan Atlanten. Den som begär att vi skall stänga tillträdet till Internet importerar musik till Europa utifrån. Även den lilla andel av musiken som produceras i Europa anpassar sig efter kommersiella standarder som kräver massförsäljning, något som bara kan uppnås med mycket dyra reklamkampanjer, något som myndigheterna i Italien nyligen fördömde i sin dom mot The Big Five , dvs. de fem stora musikbolagen.
Jag avslutar mitt inlägg med att påminna om att den oberoende skivindustrin och dess ledning, som i själva verket är artisternas företrädare, ber oss att bromsa innan det blir för sent. Jag föreslår att vi tar deras råd ad notam och röstar för ändringsförslagen från Cassidy och Thors, ändringsförslag som ligger betydligt närmare artisternas behov. Så kan vi verkligen skydda informationssamhällets, musikens och konsumenternas intressen.

Paasilinna
Herr ordförande! Barzantis betänkande är viktigt, och man har verkligen fått lirka för att få ihop det! Det är sant att det är först den första behandlingen som pågår, och vi kan senare rätta till många av de misstag som kanske nu begås. Jag påpekar dock att man i många stater via avtal har uppnått mycket balanserade resultat, exempelvis i mitt eget land.
Det är tre frågor som kolliderar: för det första medborgarnas rätt till information, vilket innebär bibliotek, livslångt lärande och så vidare. Detta kan inte kränkas, det är den viktigaste principen. Det näst viktigaste är upphovsmannens rätt till sin egen andliga produkt. För det tredje måste vi skapa och upprätthålla förutsättningar för elektroniska marknader eftersom det är en sysselsättningsfråga i Europa. Dessa tre frågor måste man kunna jämka ihop.
Vi alla tycker att piratkopiering är ett brott och det måste vi bekämpa. Därför borde vi enligt min mening se nästa fas efter att man röstat om detta direktiv, och där handlar det om att vi dryftar å ena sidan rättighetshavarnas och å andra sidan industrins verksamhet ur sysselsättningens synvinkel, så att vi såväl med tanke på upphovsrätten som industrin, alltså för radio- och TV-verksamheten samt annan elektronisk verksamhet, skulle åstadkomma en i sysselsättningshänseende optimal europeisk modell.
För närvarande känns det som om vi rätt mycket bråkar med varandra, och på grund av det lider den europeiska sysselsättningen och den europeiska produktionen av mediainnehåll, vilka båda tillhör de allra viktigaste frågor som vi nu har att sörja för, med andra ord den europeiska identiteten, den europeiska kulturen och den europeiska sysselsättningen.

Palacio Vallelersundi
Herr ordförande! För att avsluta den här debatten skulle jag vilja ta upp något som jag inte brukar ta upp, nämligen vissa stycken i ingressen (beaktandemeningen oräknad). Tidigare nämnde jag att vi genom direktivet ges politiska riktlinjer men att det tekniskt sett går att förbättra. Detta kan vi klart och tydligt se i styckena i ingressen. Stycken i ingressen som inte motsvaras av några ändringsförslag i den dispostiva delen och som därför tekniskt sett är felaktiga, men som politiskt sett ger oss tre klara riktlinjer. Den första riktlinjen är, något som Barzanti redan nämnt, den som tar upp urinvånarna och urinvånarnas kulturella rättigheter. Den andra, vilket togs upp av Perry, visar hur WIPO har bidragit till främjandet av medling som konfliktlösande åtgärd, och här vill jag påminna mig finns två ändringsförslag, 82 och 91, till stycke i ingressen (beaktandemeningen oräknad) 21 och som Europeiska folkpartiets grupp gav sitt stöd. Den sista riktlinjen berör en punkt, en punkt som har lämnats åsido trots att den förorsakat stor debatt, men som jag låter bli att kommentera.
Mycket riktigt har detta direktiv att göra med ett annat viktigt direktiv som för närvarande handläggs - direktivet om elektronisk handel - och till och med har det att göra med ett direktiv om generellt ansvar, men ändå med egen karaktär. Direktivet har sin egen karaktär, men vi måste låta handläggningen gå sin gilla gång och så snart som möjligt godkänna det. Ett ändringsförslag har emellertid lagts fram, vilket Europeiska folkpartiets grupp också stöder, där man menar att även om dessa två direktiv har egen karaktär så bör de hålla jämna steg med varandra och träda i kraft så snart som möjligt.
Herr ordförande, avslutningsvis måste jag säga att det var med stor glädje jag lyssnade på Mann, som med stor auktoritet gav oss en viss balans mellan de många gånger demagogiska motsättningar som finns mellan den europeiska och amerikanska industrin. Något som jag skriver under på. Direktivet är enligt min mening förnuftigt. Vi måste försöka förbättra det under andra behandlingen, men här gör vi en politisk markering. Nu är det kommissionens tur att spela.

Amadeo
Herr ordförande! Italienska företag svarar för ungefär 80 procent av den europeiska originalproduktionen, medan de stora multinationella företagen har lagt beslag på 80 procent av marknaden genom att importera utomeuropeiska produkter, framför allt amerikanska. Praktiskt taget alla de stora europeiska skivsuccéerna har ursprungligen tagits fram av en oberoende producent som tror på dem. Av distributionsskäl måste dessa succéer först i nästa led få hjälp av något av de multinationella företagen. Av den anledningen skiljer sig vårt sätt att se på direktivet från de stora multinationella skivbolagens, som har skapat en flaskhals på distributions- och reklamnivå, där de kontrollerar alla system för att få tillgång till butiker, media och hitlistor.
Enligt vår åsikt är Internet ett bra sätt att komma runt denna flaskhals. Den springande punkten när det gäller denna fråga är inte skyddet av upphovsrätten, som redan garanteras av artikel 2 i direktivet, utan att kunna bibehålla den nuvarande situationen med fri tillgång till Internet för alla och inte bara för de stora grupperna.
Skyldigheten att ha godkännande för tekniska kopior, som röstats igenom av parlamentets utskott för rättsliga frågor, skulle i stället få effekten att utöka de multinationella företagens dominans från de traditionella distributionsformerna till de digitala. Vi anser därför det är nödvändigt att skriva om artikel 5.1 för att inte faktiskt minska de oberoende operatörernas möjligheterna att få tillträde till nätet. Vi anser också att det är lämpligt att uppmuntra de oberoende nätoperatörernas investeringar, eftersom de är den naturliga förmedlande länken för oberoende musikprodukter i Europa. De europeiska producenterna har i första hand behov av en fri tillgång till nätet, till låg kostnad, för att kunna erbjuda den musik som de stora multinationella bolagen anser vara olönsamma enligt sina egna kommersiella mått. När de erbjuder sina produkter på Internet behöver företagen också kunna använda system som är kompatibla med de gränssnitt som vanligtvis används av konsumenterna, utan att behöva löpa risken att investera i webbplatser som sedan kan visa sig inte vara kompatibla med nya versioner av de dominerande programvarorna. För det andra behöver de europeiska producenterna stödprogram liknande dem som stödjer audiovisuella produkter. De behöver strategiska forsknings- och utvecklingsprogram som gör det möjligt för den europeiska musikindustrin och den högteknologiska industrin att gemensamt komma överens om standarder för en kommersiell, säker och effektiv överföring av musik, som ett alternativ till motsvarande amerikanska standarder.
Av dessa olika motiv anser gruppen från Nationell allians att det krävs en förnyad analys av situationen och begär därför att direktivet återförvisas till utskottet.

Monti
Herr ordförande! Skapande och innovativ verksamhet spelar en avgörande roll när det gäller att utveckla informationssamhället. Detta förslag till direktiv utgör en viktig del av den rättsliga ram som för närvarande håller på att utarbetas på europeisk och global nivå för att garantera en harmonisk utveckling av informationssamhället. Informationssamhället växer faktiskt fram i ett globalt sammanhang. Under 1996 har det internationella samfundet fått två fördrag som tagits fram av WIPO, ett om upphovsrätt och ett om uttolkningar och framföranden och om ljudinspelningar.
Europeiska unionen, låt mig påminna om det, har spelat en avgörande roll när det har gällt att ta fram de båda fördragen. I dag ansluter sig unionen i egenskap av Europeiska gemenskapen till fördragen och blir bland de första som ratificerar dem. USA har redan uppfyllt sina skyldigheter. Trettio ratificeringshandlingar krävs för att fördragen skall träda i kraft. Europeiska unionen företräder 42 länder, om man tänker på de avtal som knyter unionen till länderna inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet EES, länderna i Central- och Östeuropa och associeringsavtalen med andra länder. Gemenskapens och dess medlemsstaters ratificering sker genom att fördragen upptas i den nationella lagstiftningen. Ett sådant upptagande i gemenskapsrätten är för övrigt syftet med det här aktuella förslaget.
Förutom respekten för internationella åtaganden är ett huvudsyfte med förslaget att inrätta en harmoniserad rättslig ram för upphovsrätten och de därmed sammanhängade rättigheterna. Vi förväntar oss att en ökad rättslig säkerhet, vilket garanterar investeringar i kreativa och innovativa verksamheter och i nätens infrastrukturer, kommer att främja den europeiska industrins tillväxt och konkurrenskraft samt skapa nya arbetstillfällen. Det åligger oss att se till att denna stora kulturella och ekonomiska potential verkligen förverkligas, genom att erbjuda en lämplig rättslig ram.
I arbetet på att ta fram och godkänna detta förslag - som, vilket ni säkert minns, är resultatet av ett omfattande samråd som genomfördes redan 1994 - har kommissionen ägnat den största uppmärksamheten åt att upprätthålla en rättvis balans mellan de olika rättigheter och intressen som står på spel och som ofta ligger i öppen konflikt med varandra. Jag vet mycket väl att detta även är målet för arbetet i parlamentet. Som företrädare för kommissionen vill jag tacka er föredragande Barzanti för att ha genomfört sitt arbete på ett så här effektivt sätt. Han har lyckats förena den djupa kunskap om problemen som han skaffat bland annat under det tidigare arbetet med grönboken från 1995 och meddelandet från 1996, med den stora beslutsamhet som krävs när det gäller så här känsliga frågor.
Totalt har 58 ändringsförslag lagts fram, av vilka 30 avser textens slutsatser och 28 beaktandemeningarna. Av de 58 ändringsförslagen kan kommissionen godta 28, beakta 14, men måste förkasta 16. Kommissionen kan godta följande ändringsförslag: 1, 2, 4, 5, 6, 7, 8, 10, 12, 17, 18, 20, 21, 24, 29, 31, 34, 35, 36, 37, 38, 41, 42, 43, 44, 45, 55 och 57.
Kommissionen kommer att beakta följande ändringsförslag, även om det sker efter vissa ändringar, oftast av redaktionell karaktär: 9, 11, 16, 22, 33, 39, 46, 49, 50, 51, 52, 53, 54, 58 och de nya ändringsförslagen 82 och 91.
Kommissionen förkastar, när det gäller beaktandemeningarna, ändringsförslag 3 som enligt kommissionens åsikt blandar samman skyddade verk och allmän information och som strider mot principerna i gemenskapens regelverk; ändringsförslag 13, första delen, som strider mot WIPO-fördragen, medan vi godtar andra delen; ändringsförslag 14, som enligt vår mening inte uppnår målet att definiera begreppet allmänheten, en uppgift som enligt vår mening åligger medlemsstaterna som befinner sig i en bättre position när det gäller att ge detta begrepp ett innehåll som tar hänsyn till de olika förutsättningarna; ändringsförslag 19, som inte motsvarar de föreslagna ändringsförslagen inom ramen för artikel 5.2 b; ändringsförslag 23, eftersom det ifrågasätter förslagets strategi när det gäller undantagen; ändringsförslagen 27 och 28 som redan omfattas av förslagets tredje beaktandemening; ändringsförslagen 15, 25 och 26, eftersom de alltför mycket avlägsnar sig från förslagets tillämpningsområde.
När det gäller artiklarna förkastar kommissionen i stället ändringsförslag 30, eftersom det problem som anges tas upp i artikel 5.1; ändringsförslagen 32 och 48, som syftar till att införa nya undantag till fördel för organisationer som sysslar med radioutsändningar - låt mig vänta ett ögonblick med att diskutera förkastandet av ändringsförslag 56 som avser artikel 5.1; ändringsförslag 40, eftersom det problem som det förslaget avser tas upp på ett betryggande vis i artikel 5.3 c som ändrats enligt ert förslag; ändringsförslag 47, eftersom den frågan behandlas inom ramen för det tjugosjunde beaktandemeningen, ändrad av ändringsförslag 20.
När det gäller de ändringsförslag som lämnats in under denna sammanträdesperiod, så instämmer kommissionen i betänkandet från utskottet för rättsliga frågor, eftersom ändringsförslagen antingen återger synpunkter och problem som redan har tagits upp i det betänkandet eller är sådana ändringsförslag som förkastats av utskottet för rättsliga frågor. Därför kan vi bland de nya ändringsförslagen bara beakta 82 och 91 som avser medling, en fråga som tagits upp av Perry och som sedan tagits upp på nytt av Palacio.
Kommissionen kan med andra ord följa parlamentets ställningstaganden på flera punkter. Jag upprepar: vi förkastar 16 ändringsförslag, tar i beaktande 14 och godtar 28.
Avslutningsvis två synpunkter rörande två speciella frågor. När det gäller radiostationerna föreslår ni att man lägger till tre nya undantag till deras fördel. Jag vill påminna om ert intresse för balansen mellan rättigheterna och de intressen som står på spel. Kommissionen upptar ändringsförslag 39, som inför ett undantag för radiostationerna när det gäller den speciella kopiering som krävs för att kunna sända ett visst legitimt inslag, under förutsättning att detta fyller ett verkligt tekniskt behov. Däremot måste kommissionen, efter att ha vägt de olika intressen som står på spel, förkasta ändringsförslagen 32 och 48, av vilka det förstnämnda inför ett undantag som skulle göra det möjligt för radiostationerna att på begäran tillhandahålla kopior av program som i huvudsak skulle innehålla grammofoninspelningar.
Låt oss sedan se på artikel 5.1, som väcker så mycket diskussion. Vilka är skälen bakom bestämmelserna? Det är att upprätta ett undantag för rätten att mångfaldiga i samband med vissa tekniska kopieringsåtgärder som ingår i en viss teknisk process, och som utförs med det enda syftet att tillåta annat utnyttjande av det skyddade materialet. Detta är det enda obligatoriska undantaget i hela förslaget och dess utformning är därför mycket exakt. Bestämmelsen gör det möjligt för operatörerna inom telekommunikationsområdet och deras service providers att bedriva sin verksamhet, som ofta är av gränsöverskridande karaktär, genom att utnyttja nättjänster med den rättsliga säkerhet som är nödvändig.
Vi har gjort en gruppering av era förslag i frågan och vi kan överväga att uppta några av dem.
När det gäller att definiera tillämpningsområdet för undantagen, så kan vi godta införandet av termerna " provisorisk" och " kompletterande" som specifikationer till begreppet " tillfälliga" , som förekommer i ert förslag, och termen " väsentlig" som ytterligare förtydligar begreppet tillgänglighet när det gäller den tekniska utsändningsprocessen. Följaktligen förkastar vi ändringsförslagen 65 och 88 som försvagar det sistnämnda villkoret.
Men vi kan inte godta begreppet " ekonomisk betydelse" när det gäller rättighetsinnehavarna. Hänvisningen till vårt begrepp " oberoende ekonomisk betydelse" hänger samman med målet för undantaget och är därför nödvändigt för att tillämpa undantaget i praktiken. Man bör emellertid hålla i minnet att skyddet mot oberättigade ekonomiska fördelar för rättighetsinnehavaren tas upp i artikel 5.4.
Slutligen kan vi inte ta till oss " auktoriserad användning eller användning som tillåts i lag" , i anslutning till vilken det undantag som avses skulle utlösas enbart i samband med innehåll vilkas användning auktoriserats av rättighetsinnehavare eller tillåts i lagen. Vi är medvetna om att rättighetsinnehavarna oroar sig för att nätet i slutändan kommer att bli ett verktyg för att skicka olagligt kopierat material - piratkopior - men för att träffa målet med precision måste vi först fråga oss vad som är den effektivaste åtgärd som samtidigt står i proportion till syftet. För vår del anser vi att sökandet efter den åtgärden måste ske samtidigt som man iakttar en korrekt balans mellan rättigheter och undantag från de rättigheterna.
Låt mig slutligen rikta uppmärksamheten på en mycket viktig grupp av ändringsförslag, nämligen de som avser privata kopior. Era ändringsförslag godkänner två viktiga principer: rätten till en rättvis ersättning för rättighetsinnehavarna och undantagen för privata kopior. Den första principen godkänner skyddet av ett rättvisebehov; det är ett väl balanserat framsteg i forskningen efter rättssäkerhet på detta område. Kommissionens godtagande av ändringsförslaget som gäller digitala privata kopior skall inpassas i det resonemang som redan kommer till uttryck i beaktandemeningarna 26 och 27 i vårt förslag. Just i ljuset av det som kommer till uttryck i de delarna av förslaget, godtar kommissionen erkännandet av principen om att i digitala processer skall det finnas möjlighet att göra en privat kopia, oavsett om det finns teknisk utrustning eller operativa metoder som kan skydda rättihetsinnehavaren. Vi ansluter oss med andra ord till de lösningar som ni har föreslagit, efter omformulering av ändringsförslaget för att främja en exakt formulering av principen.
Ni knyter inte bara den privata analoga och digitala kopian, utan också undantagen i samband med reprografi och till förmån för utbildningen, till principen om en rättvis ersättning för rättighetsinnehavaren. Detta är en formel som tillåter en mer omfattande harmonisering och som respekterar traditioner och praxis i medlemsstaterna. Kommissionen kan följa er även på den här vägen och godtar därför ändringsförslagen 36 och 37, förutom 35 och 41.
Skyddet av de tekniska åtgärderna behandlas i artikel 6 i förslaget, som era ändringsförslag 49, 50, 51, 52, 53 och 54 har radikalt ändrat. Vi kan beakta dessa betänkanden, under förutsättning att vi genomför vissa viktiga preciseringar från kommissionens sida.
Samtidigt som jag berömmer det noggranna och beslutsamma arbete som Barzanti har genomfört, så gläder jag mig att ni stöder kommissionens förslag, såväl vad gäller dess allmänna inriktning som när det gäller - det tror jag att jag kan säga uppriktigt - dess viktigaste inslag. Redan tidigare har parlamentet spelat en avgörande roll när det gäller antagandet av de fem direktiv som för närvarande gäller. Det samarbete som äger rum mellan parlamentet och kommissionen är, när det gäller upphovsrätten och de därmed sammanhängande rättigheterna, en fast punkt som jag uppriktigt gläder mig över.

Plooij-van Gorsen
Herr ordförade! Jag ställde en specifik fråga om detta ändringsförslags förenlighet med det förslag till ett direktiv om elektronisk handel som kommissionen lade fram inför parlamentet och rådet. I förslaget om elektronisk handel är ursprungslandet den huvudsakliga beståndsdelen. I detta direktiv för upphovsrätt bör det vara destinationslandet. Detta är anledningen till att jag ställde min fråga och kommissionären svarade inte på den.

Monti
Herr ordförande! Jag är fullt medveten om att jag inte svarade. Detta berodde på tidsbegränsningar. Jag skall emellertid nu besvara den kort. Kommissionen överlämnade sitt förslag om de rättsliga ramarna för elektronisk handel förra året. Båda förslagen är oberoende och var och en av dem har sin egen avgörande betydelse. Enligt förslaget om elektronisk handel gäller inte principen om ursprungsland för immateriella och industriella rättigheter i enlighet med befintlig internationell lag.

Ordföranden
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Den gemensamma organisationen av marknaden för vin
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A4-0046/99) av Philippe-Armand Martin för utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling om förslaget till rådets förordning om den gemensamma organisationen av marknaden för vin [KOM(98)0370 - C4-0497/98-98/0126(CNS)].

Martin, Philippe-Armand
Herr ordförande, herr kommissionär, mina kära kolleger! Den gemensamma organisationen av marknaden för vin är sannolikt den mest komplexa av alla gemensamma organisationer av marknaden, för utöver aspekterna beträffande kontroll av vinodling och villkoren för produktion av druvor ingår också samtliga regler för oenologiska metoder, dvs. framställning av vin, samt regler för märkning.
Själva strukturen i texten för den gemensamma organisationen av marknaden för vin visar att vinet är en jordbruksprodukt och inte en industriprodukt. Jag skall inte under den tid som tilldelats mig lägga fram samtliga 248 ändringsförslag som mitt betänkande innehåller, vilket är ett resultat av omröstningen i utskottet om nära 600 ändringsförslag som lämnats in av samtliga kolleger. Jag skulle på det här stadiet av mitt inlägg först och främst vilja tacka samtliga tjänstemän i jordbruksutskottet och samtliga kolleger som underlättat min uppgift och gjort det möjligt för mig att utarbeta ett sammanhängande betänkade.
Vilka är då huvudinriktningarna i mitt betänkande? För det första gäller ett betydande antal ändringsförslag själva beslutsförfarandet. Kommissionen ville i sitt förslag ha samtliga befogenheter när det gäller att ändra reglerna. Vi har i mitt betänkande krävt att förfarandet i artikel 43 återupprättas, dvs. att rådet fattar beslut utifrån kommissionens förslag, och efter det att Europaparlamentet har yttrat sig. Jag tror personligen att detta förfarande, även om det är tungrott, kommer att göra det möjligt att bibehålla särskilda regler för vinet, som gynnar dess ställning som jordbruksprodukt. När det gäller vin från tredje land, och vissa vaga förhoppningar som vi känner till, måste det europeiska vinet behålla sin status som landsbygds-och kvalitetsprodukt. I det sammanhanget antog jordbruksutskottet ett ändringsförslag som jag hade preciserat, och som förbjöd vinframställning av druvmust från tredje land. Om detta förslag godkänns av rådet, såsom vi har antagit det, kommer bilden av de europeiska kvalitetsvinerna att bevaras.
På strukturnivå har vi inom jordbruksutskottet antagit principen om tillväxträtt genom en ökning på 3 procent av vinodlingen, samtidigt som planteringens gränser bevaras. Då vinmarknaden utvecklas kan den erhålla andra rättigheter, under förutsättning att medlemsstaterna, och i förekommande fall deras regioner, verkligen följer upp sina rättigheter. Det är anledningen till att vi har antagit ett särskilt ändringsförslag om att bibehålla reglerna för databehandling av uppgifter på vinområdet.
Planteringsrättens varaktighet har förlängts för att jorden skall få nödvändig vila. Andra strukturåtgärder har antagits beträffande förnyelse och föryngring av vinodlingen. Vi har där också inbegripit åtgärder avseende vinberedningsverktyg. Om vi finansierar åtgärder som gör det möjligt att förbättra druvans kvalitet är det nödvändigt att också verktyget för vinberedning anpassas så att ett kvalitetsvin kan erhållas. Jordbruksutskottet önskade slutligen, med tanke på vinodlarnas framtid, att strukturåtgärderna i första hand satsas på ungdomar, antingen medan de installerar sig eller under odlingens tillväxtperiod.
När det gäller förvaltning av marknaden har vi önskat införa en destillering för spritdrycker, så att den europeiska vinodlingen skall kunna bevara denna sin speciella marknad. När det gäller krisdestillation har vi dessutom antagit ett ändringsförslag som anger att den skall vara obligatorisk och inte frivillig, under förutsättning att den inriktas enbart på regioner och produkter med överskott. Såväl budgetskäl som rättviseskäl talar för vårt förslag. När det gäller producentsammanslutningar har vårt utskott gjort få ändringar i kommissionens förslag. Vi har emellertid avskaffat åtgärderna avseende utvidgning av deras befogenheter och reserverat de uppgifter de tilldelats enbart för dess ledamöter.
När det gäller branschorganisationer som vi kallat " sektorsorgan" har vi ändrat kommissionens förslag fullständigt, då det föreföll oss mer anpassat till frukt- och grönsakssektorn. På begäran från mig, och utskottets ordförande Colino Salamancha, har Europaparlamentets generaldirektorat för utskott, kommittéer och parlamentariska delegationer genomfört en studie som analyserar sektorsorganens roll inom vinsektorn.
Jag vill här lyckönska till det utmärkta arbete som utförts under ledning av Ramsay och Angelidis, eftersom detta gjort det möjligt att utarbeta en artikel 42 med principen om delegering av befogenheter samt sektorsorganens roll. Jag tror att det ändringsförslag vi har antagit tar upp allas intressen, dvs. såväl producerande som icke- producerande medlemsstater, och samtidigt behåller samtliga regler för konkurrensen och den inre marknaden.
När det gäller oenologiska metoder har vi, herr ordförande, antagit ändringsförslag som gör det möjligt att på nytt integrera hela den nu gällande gemenskapslagstiftningen. Vi är inom utskottet misstänksamma mot tillämpningsförordningar som skulle kunna vara alltför släpphänta. När det gäller kontroller slutligen, har vi velat upprätta en kår för gemenskapskontroll med tillräckligt mycket personal, som har till uppgift att titta på om medlemsstaternas kontrollkårer tillämpar gemenskapens regler på ett rättvist och harmoniserat sätt.
Herr ordförande! När det gäller mitt betänkande skulle jag avslutningsvis vilja säga att jag i min egenskap av föredragande kommer att avge ett positivt yttrande till samtliga ändringsförslag som har antagits av jordbruksutskottet, med undantag av ändringsförslag 121 som strider mot ändringsförslag 124. Jag anser att det är nödvändigt att bevara produktionen av pressrester, såsom pressrester av Bourgogne eller Gewurztraminer. Därför kommer jag att rösta för 124 och emot 121. Vissa kolleger har också lämnat in ändringsförslag. Jag kommer att avge ett positivt yttrande om ändringsförslag som fullständigt kompletterar mitt betänkande, såsom det har antagits i utskottet.
Det är anledningen till att jag kommer att rösta för vissa ändringsförslag, bl.a. ändringsförslag 250 och 251 från Arias Cañete, ändringsförslag 256, 257, 259, 261 och 268 från GUE-gruppen, samt ändringsförslag 273 från ARE-gruppen och Gruppen De gröna och ändringsförslag 274 från ARE- och I-EDN-grupperna. Jag kommer inte att rösta för ändringsförslag 249, eftersom vi inte kan veta hur marknaden för spritdrycker kommer att utvecklas. Jag kommer inte heller att rösta för ändringsförslag 252, 253, 260, 262, 264, 265, 266, 267 och 269 som antingen strider mot principen om status quo, som vårt utskott har antagit när det gäller berikning och chaptalisering, eller mot ett ändringsförslag såsom det antagits i jordbruksutskottet.

Görlach
Herr ordförande! Till att börja med vill jag i mitt inlägg tacka herr Martin så hjärtligt. Föredraganden har med mycket arbete och kompromissvilja lyckats ta fram en bra kompromiss mellan de olika regionerna i Europa - vilket naturligtvis även återspeglas inom vår grupp. En bra kompromiss, det vill jag påpeka. Det finns ju också kompromisser som tråcklas ihop snabbt, när man inte kan komma fram till något avgörande, bara för att man på så vis tills vidare skall bli av med problemen. Det är inte fallet här! Därför vill jag tacka herr Martin så hjärtligt.
När det gäller vinodlingen i Europeiska unionen måste vi framför allt se till att vinet och de regioner där det odlas vin inte bara betraktas med utgångspunkt från slutprodukten. Det är verkligen skillnad mellan om jag bara ser vinet - vare sig det kommer direkt från fatet eller är på flaska - som en produkt, eller om jag betraktar hela kulturen, hela regionen och sammanflätningen med landskapet bakom. Jag tror att det därför lönar sig för Europa att bry sig intensivt om sitt vin. Just på denna punkt vill jag - här talar jag visserligen för min grupp, men jag kommer också från ett medlemsland i norr - tacka herr Martin, eftersom han har haft en känsla för egenarterna och hur vinodlartraditionerna och även de oenologiska förfarandena har utvecklats praktiskt taget under århundranden, och eftersom vi faktiskt med hjälp av hans förslag kunde glömma den strid som vi mycket länge har haft mellan Nord-, Syd- och Centraleuropa. Vi kommer fortfarande att ha problem, och det kommer att uppstå nya. När jag tänker på mängderna renad koncentrerad druvmust som i tilltagande utsträckning framför allt kommer in i Europeiska unionen utifrån, då måste vi också vädja till kommissionen att hålla ett öga på det.
Jag anser att det är mycket positivt att man tillvaratar flexibiliteten i fråga om rätten till nyplantering, och att man här har funnit en rättvis kompromiss. Fram till år 2010 har man beslutat om en ökning av vinodlingsarealen om 3 procent. Visserligen skulle vi gärna velat ha mer, men andra anser nog att det går för långt. När det gäller destillation är den inriktning som även kommissionen har föreslagit absolut riktig, det vill säga vi måste gå tillbaka till obligatorisk destillation, och även här måste vi införa litet mer marknad, men i framtiden även bibehålla den som ett instrument där det behövs.
Särskilt positivt - både i kommissionens förslag och i de förslag som har diskuterats och beslutats av oss i utskottet - är det målinriktade och på grund av sin nödvändighet delvis prioriterade stödet till de unga vinodlarna. Det som är viktigt när det gäller det aktiva stödet till unga jordbrukare är särskilt viktigt när det gäller de unga vinodlarna. Jag vill redan nu säga att min grupp naturligtvis vill stödja föredraganden och iaktta den genomförda kompromissen i utskottet och noggrant granska alla förslag som åter skulle kunna skada denna kompromiss. Det finns en rad förslag som är i linje med kompromissen, men det finns också många förslag som åter skulle kunna förstöra denna kompromiss.
Vår grupp skulle gärna stödja kompromissen, så att vi kunde kröna detta utdragna arbete i utskottet tillsammans med Martin med en stor majoritet vid omröstningen i parlamentet. Kommissionen stöder detta, och det vore klokt av rådet om det kunde göra parlamentets goda kompromiss till grundval för sina samråd, ty i mer än tre år har rådet ju inte kommit till skott.

Langen
Herr ordförande! Även jag vill börja med ett tack till föredraganden och hans medarbetare, ty här har man verkligen gjort ett bra arbete. Med detta nya förslag från kommissionen har vi slagit in på en annan väg än vi gjorde 1994/1995. Då var parlamentet splittrat. Förslaget, kommissionär Fischler, var inte heller på långa vägar så bra som det nuvarande. Ramvillkoren har ändrats på några punkter, och andra är oförändrade. Tendensen är att överskotten har gått tillbaka jämfört med vad som var fallet på 1980-talet. Konsumtionen per capita har tyvärr sjunkit i de huvudsakliga producentländerna Italien och Frankrike. Genom GATT-rundan har vi fått nya konkurrenter i fråga om kvalitetsviner, och vi har noterat det - och det är det egentliga framsteget under ledning av föredraganden Martin - så att vi äntligen här i parlamentet har accepterat de regionala särdragen hos vinodlingen i norra och södra Europa. Det är det egentliga framsteget som vi har lyckats med. Därför har PPE som grupp inga ändringsförslag till förslaget från utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling och till Martins kompromisser.
Jag vill än en gång helt kort antyda varför vi har gjort på det viset. Jag tror att vi i detta nya förslag har lyckats dämpa de tidigare kritiska punkterna i den gemensamma organisationen av marknaden för vin. Vi har till exempel frågan om destillation. Den tidigare obligatoriska destillationen har inte visat sig hålla måttet. Det är riktigt att satsa på frivillighet. Å andra sidan - och därför har vi också röstat för olika kompromisser - är det riktigt att garantera att marknaden för alkoholhaltiga drycker får tillgång till vin, till exempel fransk respektive tysk konjak och andra produkter som utgör traditionella regionala specialiteter.
För det andra har vi för första gången framför allt fått en rättslig grund för producent- och branschorganisationerna. Vi vill göra det något mindre komplicerat än i kommissionens förslag. Därför stöder vi kraven från jordbruksutskottet att skapa rambestämmelser. Det finns - det har vi enats om i gruppen - uteslutande en punkt där vi vill avvika från kompromissen. Det handlar om den första strecksatsen i ändringsförslag 179. Herr föredragande, vi har enats om att vi vill godkänna frågan om obligatorisk tappning på flaska i odlingsområdet, så som vi har diskuterat den tidigare, i samband med Lullings betänkande och inte nu på förhand, och att vi framför allt vill avvakta beslutet från EG-domstolen i denna fråga. Här kommer vi att rösta emot den första strecksatsen.
Men i alla andra frågor har vi särskilt stött förnuftiga kompromisser beträffande status quo i fråga om sackaros, beträffande oenologiska förfaranden och de mångfaldiga traditionerna. Jag tror att vi kan rösta för detta förslag till betänkande i sin helhet. För första gången har man uppnått att parlamentet i denna mycket omtvistade fråga får en chans att tala med en röst och därigenom framför allt får inflytande på kommissionen och rådet (jordbruk) i frågan.
Applåder

Vallvé
Herr ordförande! Jag tror att vi uppnått en positiv gemensam organisationen av marknaden för en så pass komplex sektor som vinodlingssektorn. Jag tror också att kommissionens förslag - det nuvarande - har blivit betydligt bättre genom parlamentets betänkande.
Vin produceras på vissa traditionellt vinodlande områden, odlingar som är svåra att ersätta med andra produktioner. Producenterna är desamma och konsumtionen var traditionellt under många år den enda konsumtionen av alkoholhaltiga drycker som fanns för medborgarna, något som har förändrats helt och hållet i och med vår globaliserade värld.
Med denna gemensamma organisation av marknaden söker vi anpassa produktionen till marknaden, något som för mig är positivt. Det är positivt att man ger tillstånd till en liten ökning av nya planteringar. Det är positivt att man försöker inkorporera ny arbetskraft, ungdomar, i denna så traditionella produktion.
Jag skall inte gå in på vinproduktionssystemen, något som i många länder har en långvarig tradition. Varje område har sitt sätt att odla vin.
Jag menar att vi i vårt samhälle har ett grundläggande synsätt: vårt sätt att se på konsumenten. Det räcker inte med att ställa vinet till marknadens förfogande. Vi behöver kommunikation, en undersökning om vinets positiva effekter och utbildning i en intelligent konsumtion av produkten i fråga. Vin är bra för hälsan, det är en produkt som borde betraktas som en näringsprodukt. Vin och hälsa tycker jag är en bra definition. Detta kan dock inte bara vara ett resultat av traditionen, utan producentföreningarna borde informera konsumenterna om detta.

Jové Peres
herr ordförande! Det är inte vanligt att kammaren tar upp samma ärende två gånger under en och samma mandatperiod. Lyckligtvis är de omständigheter som omger reformen av den gemensamma organisationen av marknaden för vin den här gången radikalt olik den vi hade i början av mandatperioden.
Skillnaden ligger i kommissionens förslag. Det förslag vi behandlade i början av mandatperioden baserades på en hypotes om överskott som jag skulle vilja kalla apokalyptisk.
Enligt kommissionen skulle en sådan risk enbart kunna motverkas genom en massiv utrotning av vinfält. Förslaget provocerade fram vissa ståndpunkter inom rådet och ärendet blockerades därmed.
Fem år senare är läget helt annorlunda, eftersom kommissionens förslag är annorlunda. Verkligheten är oresonlig och under fem år har de fruktade strukturella överskotten inte uppstått, därför har kommissionens drakoniska förslag förlorat sin mening. Den här typen av förslag brukar förvisso ofta läggas fram av kommissionen när vi tar upp reformer som berör länderna i söder.
I dag är det väsentliga den stringens och de kvalitetskrav som krävs av kommissionens analys som behörig institution för lagstiftningsförslag. Den här frågan blir allt viktigare när vi diskuterar Agenda 2000 och den jordbruksreform som där tas upp. Många gånger ligger problemet inte i de genomförda analyserna utan i det som inte sägs eller inte har gjorts.
Jag hoppas att kommissionens förslag inte medför sådana negativa effekter som reformen 1992 fick när anläggningar dog ut och arbetstillfällen försvann.
Beträffande Martinbetänkandet vill jag tacka för ett väl genomfört arbete. Betänkandet är koherent, vilket är viktigt eftersom man ser att en hel del ändringsförslag har hanterats på ett korrekt sätt. Jag skulle också, trots mina lovord, vilja peka på ett grundläggande problem som fortfarande kvarstår, något som föredraganden redan är medveten om. Man vill fortsätta att ge tillstånd till berikning med socker, därmed kan ett värdefullt tillfälle att ersätta socker med koncentrerad vinmust gå oss förlorad. En sådan ersättning skulle få oss att respektera den traditionella vinframställningskunskapen och producera vin från vinfälten.
Avslutningsvis, herr Martin, vill jag påminna er om och livligt tacka er för det besök ni gjorde mitt land där ni fick träffa jordbruksorganisationerna. Jag vill påminna er och tacka er för detta. Jag tror nämligen att den resan på något sätt var nyttig.

Rosado Fernandes
Herr ordförande! Jag hoppas att det inte var under inflytande av vinet som det dök upp ett så omfattande avtal här i parlamentet. Men om Dionysos hjälpte oss att finna någon gemensam nämnare, desto bättre! Sanningen är att betänkandet av min kollega Philippe-Armand Martin, som försvarar status quo, samtidigt lyckas modernisera, anpassa, anpassa den till de nya omständigheterna i form av en globaliserad marknad, göra den flexibel, även befria den från den där något nedärvda viljan att styra som kommissionen har, och samtidigt lägga ansvaret på medlemsstaterna, producentorganisationerna, vinproducentkommittéerna, kort sagt, göra produktionen och medlemsstaternas regeringar ansvariga.
Man har också tagit hänsyn till vårt behov av att öka vår vinproduktion, om marknaden så tillåter, men samtidigt lagt ansvaret på den som tillåter detta, med större samordning på medlemsstaternas nivå. Här hyser jag inga tvivel om att det är nödvändigt med mycket enkla åtgärder, som ett pålitligt register, vilket inte existerar. Det är också nödvändigt att förhindra bedrägerier med koncentrerad vinmust, och därför måste det vara låg tolerans gentemot tredje land och mot de bedrägerier som förekommer där. Vad gäller frågan om obligatorisk destillering är det nödvändigt med större flexibilitet. Allt detta med stort ansvar från dem som enligt marknaden skall destillera eller inte. Men det får inte bli en huvudlös obligatorisk destillering utan någon inriktning. Ett annat viktigt imperativ är att respektera vinproduktionens identitet, vinproduktionens verksamhet i regionerna, och inte gå in i tvister som inte leder någonstans: jag medger att jag är utled på tvister som de facto inte har förbättrat förståelsen mellan de europeiska vinodlarna.
Jag anser också - och jag medger att Portugal på detta område är extremt känsligt - att frågorna om tappning i ursprungsland, om ansvar, om kvalitetsviner som faktiskt ofta är världsberömda namn, är viktiga. Därför är vi inte överens med ändringsförslagen 171 och 179 och vi kommer att rösta, åtminstone de som står närmast mig, emot dessa. För övrigt anser jag att detta betänkande är extremt positivt eftersom vi, utan att hamna i någon enhällighet, lyckades få fram goda villkor. Det är det som är det intressanta: enhällighet är ett förstadium till svek, avtal är det ord man ger, det är ett kontrakt som intresserar alla.

Kreissl-Dörfler
Herr ordförande! Också när det gäller reformen av den gemensamma organisationen av marknaden för vin måste EU undanröja problemen vid källan, i stället för att alltid ingripa först när översvämningen redan är ett faktum. Destillationen och röjningsbidraget är typiska end of the pipe -lösningar. De bör egentligen avskaffas, ty destillation inbjuder till massproduktion av viner med lägre kvalitet, och röjningsbidraget gynnar omlokalisering av odlingsområden som är ekonomiskt komplicerade med tanke på arbetet, men som är av regional kulturell betydelse, till en rationaliserad, exportinriktad produktion. Överproduktionen bemöter vi med hjälp av nya, omfattande kvalitetskriterier. Jag varnar för att tro att man även här måste ta till genteknik för att komma vidare.
Vi vill bibehålla de historiska kulturlandskapen och säkra en rimlig inkomst för vinodlarna. På sikt går detta bara med hjälp av kvalitet. Det ligger mig särskilt varmt om hjärtat, eftersom jag tror att vi i nästa WTO-runda bara kan försvara vår europeiska vinkultur om vi kan lägga miljö, sociala frågor och kvalitet i vågskålen, ty amerikanerna vill bli av med vår ursprungsbeteckning och i stället förhandla om varumärken. Det skulle betyda att Coca-Cola skulle kunna köpa märket Bordeaux och sedan sälja världens billigaste viner vidare under detta märke. Det vill vi ju ändå inte! Vi måste alltså ha goda argument för att ursprungsbeteckningen skall innehålla mer än alkohol, volymprocent och färg.
EU: s mångbesjungna jordbruksmodell kan bara få betydelse och gestalt om vi kan beteckna varje vins regionala, sociala och ekologiska särdrag och även företräda dem på lämpligt offensivt sätt i förhandlingarna. Vi stöder kollegans betänkande, och vi vill säga följande: Kvalitet i stället för kvantitet!

Chesa
Herr ordförande, herr kommissionär, kära kolleger! Jag vill till att börja med hjärtligt tacka vår föredragande Philippe Martin för kvaliteten i hans betänkande, i vilket hänsyn tas till all europeisk vinodling.
I början av augusti träffade han tillsammans med mig i stadshuset i Carcassonne representanter för vinbranschen och handeln inom regionen " Languedoc-Roussillon" . Det är med tillfredsställelse jag kunnat konstatera att branschfolkets viktigaste krav accepterats såväl i betänkandet som vid omröstningen i jordbruksutskottet.
Vilka är då de huvudsakliga kraven? När det gäller vinpotentialen är det nödvändigt att behålla principen om att begränsa rättigheterna genom att införa en rätt till tillväxt på 3 procent på kort sikt, med möjlighet till förnyelse beroende på marknadens behov, efter en verklig inventering av planteringsrätterna.
När det gäller förbättring av vinodlingen vill jag betona betydelsen av detta strukturområde. I min egenskap av folkvald från den största europeiska vinregionen som upplevt en avsevärd förnyelse av sin vinodling kan jag försäkra er, herr kommissionär, att framtiden för vinodlingen handlar om kvalitet.
Det är anledningen till att vi har krävt att hela avsnittet " omställning" skall vara öppet för föryngring av vinodlingen och för vinframställningsverktyg. Samtliga dessa strukturåtgärder, såväl när det gäller vinpotential som förbättring av vinodlingen, måste i första hand vara inriktade på de unga vinodlarna.
När det gäller förvaltning av marknaden är det nödvändigt att upprätthålla skyldigheten att destillera biprodukter, och detta utanför de nuvarande undantagen. Dessa alkoholer bör kunna inriktas på marknaden för spritdrycker för att minska budgetkostnaderna för denna åtgärd.
När det gäller krisdestillation bör den, för att vara effektiv, vara obligatorisk enbart i regioner med överskott.
Beträffande sektorns tillstånd måste vi erkänna producentsammanslutningarnas uppgift och funktion, och detta utan att det finns möjlighet att utvidga reglerna. Betänkandet passar mig alltså förträffligt såsom det antagits i jordbruksutskottet.
När det gäller oenologiska metoder är det nödvändigt att utarbeta en fullständig förteckning över godkända metoder och behålla principen om status quo, även för stöd till berikning med koncentrerad druvmust.
Jag vill särskilt fästa er uppmärksamhet på ändringsförslag 274 om produktion av starkvin av typen " vin doux naturel" . När det gäller märkning är det också där nödvändigt att bibehålla en positiv förteckning över obligatoriska beteckningar.
Herr ordförande! Beträffande systemet för handel med tredje land, slutligen, måste vi behålla de nuvarande reglerna som innebär att det är förbjudet att framställa vin av druvmust från tredje land. Om detta förbud avskaffas, såsom kommissionen föreslår, finns det en risk för att bilden av vin som produceras inom Europeiska unionen försämras avsevärt, och att kvaliteten sjunker betydligt, vilket strider mot målsättningarna inom den gemensamma organisationen av marknaden för vin.
Avslutningsvis, vill jag säga något om det förfarande som har föreslagits av kommissionen, såväl när det gäller förvaltning av planteringsrätten, märkning av oenologiska metoder och åtgärder för förvaltning av marknaden. I motsats till kommissionens förslag är det nödvändigt att bevara det nuvarande s.k. " artikel 43-förfarandet" .

Barthet-Mayer
Herr ordförande! Jag hoppas verkligen att samtliga kolleger röstar för det viktigaste i förslagen från utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling. Dessa förslag är resultatet av ett avsevärt kompromissarbete som bedrivits i en strävan efter rättvisa, realism och öppenhet av vår kollega, som jag vill lyckönska.
Det handlar huvudsakligen om att bibehålla vinet som en jordbruksprodukt med en förstärkt definition, förbud mot import av druvmust från tredje land, möjligheten att utvidga vinodlingar beroende på marknaderna, status quo när det gäller oenologiska metoder, däribland chaptalisering, destillation i kristider, vilket endast är obligatoriskt i regioner med överskott. Då texten inte direkt nämner starkviner av typen " vins doux naturels" har jag tillsammans med några kolleger lämnat in ändringsförslag 274 för att de uttryckligen skall nämnas, vilket är nödvändigt för att bibehålla vår gemensamma logik och respektera landsbygdens mångfald som stöder de europeiska vinernas kvalitet och typiska särdrag.
Herr Marin! Jag skall avslutningsvis säga att jag kommer att lämna in två eller tre ändringsförslag, bl.a. om genetiskt modifierade organismer, och hoppas att denna nya formulering kommer att passa föredraganden och samtliga kolleger.

Martinez
Herr ordförande! Vi har nu hållit på med den här vinfrågan i sex månader. Det visar hur viktig den är, jag skulle t.o.m. vilja säga dubbelt viktig. Den är till att börja med viktig eftersom våra vinodlare är viktiga: 7 procent av BNP inom jordbruket mot bara 2, 5 procent av budgetutgifterna, vilket innebär att en vinodlare tillför mycket och kostar litet. Den är också viktig för den allmänna ekonomin eftersom vinodling är en nyckelpost i vår handelsbalans. Och på den punkten, handelsbalansen, herr kommissionär, är jag rädd för att ert förslag utsätter oss för viss fara.
Kommissionens förslag känner vi till. Det vilar för övrigt, som alltid inom jordbruksområdet, på lögnen om överproduktion. Inför år 2000 skulle det enligt er finnas 180 miljoner hektoliter vin. Vi konsumerar 150 miljoner. Det skulle alltså finnas en överproduktion på 30 miljoner hektoliter vin. Därav kommer de åtgärder som ni föreslog 1993, grön vinskörd, vinkvoter, kort sagt de överdrifter vi känner till.
I dag vet vi lyckligtvis att 1998 varit ett balanserat år och ni har lugnat ner er. Tekniskt har det alltså funnits positiva förändringar. Men jag tror att skenet bedrar och att kommissionens filosofiska snedvridningar finns kvar.
Till att börja med har vi de positiva förändringarna. Det är riktigt att från Sierra Bardajis betänkande 1993 till Fantuzzis betänkande 1998, och nu Martins betänkande, har vi genom en rad ändringsförslag - 600 - lyckats förbättra saker och ting: ändringsförslag om den nu obligatoriska destillationen, om nya planteringsrätter på 3 procent, om föryngring av vinodlingen, om jordens sanitära vila, om spritdrycker, om stöd till koncentrerad druvmust - och inte bara för region CIII, vilket skulle oroa mina vinodlare i Languedoc-Roussillon och Raymond Chesas - ändringsförslag också om kontrollanterna, eftersom det bara fanns två inspektörer för hela Europa, och t.o.m. kanske om branschorganisationerna som går tillbaka till marskalk Pétain och som stöds av vänstern. Men det är inte det viktigaste. Man har kanske också gjort framsteg när det gäller religionskrigen beträffande chaptalisering.
Jag är emellertid rädd för att under de inställsamma tekniska framstegen gömmer sig de elaka filosofiska undantagen. Filosofiska undantag, filosofisk snedvridenhet, jag ser fyra: malthusianismen, integrismen, rörelsen för en enad värld och avhumaniseringen. Malthusianismen till att börja med. Liksom för köttet, spannmålen, mjölken, och t.o.m. för kolet och stålet har ni varje gång ett enda förvaltningsinstrument: att kapa utbudet. Aldrig att man går via en ökad efterfrågan. Det är riktigt att man måste förbereda öppningen för vinmarknaden i öst, införandet av vin från Ungern, Rumänien, Bulgarien och t.o.m. Världshandelsorganisationen för år 2000, tillsammans med våra vänner i Australien, Californien och Sydafrika.
Integrismen, det är Nordeuropas skatteintegrism mot vinet, med 3 euro i tull per liter vin i Danmark eller Förenade kungariket. Det är hälsointegrismen i Sverige eller Finland som är släpphänt när det gäller sprutor men puritansk när det gäller flaskor, trots att vinet är en hälsoprodukt med positiva effekter på hjärta och kärl, för att inte tala om de mentala effekterna som Heiselhuliganerna borde ha testat, de som var påverkade av öl.
Rörelsen för en enad värld, det är sex miljoner hektoliter import, en tiondels euro i tull och den berömda koncentrerade druvmusten från tredje land, som ni planerar att tillåta. Tack och lov att kommissionen kunde stå emot. Det återstod för övrigt inte annat än att tillåta vin i lösvikt och inte tappat på flaska i den region det tillverkats, för att rörelsen för en enad värld skulle vara perfekt, vilket leder mig till det fjärde och sista avsteget, nämligen avhumaniseringen, som strävar efter att vinet skall vara en industriprodukt och inte en jordbruksprodukt. Och här ligger konflikten mellan Nordeuropa, ölets förlovade land, och vinets Europa, och jag fruktar balansen i ministerrådet. Men jag vill erinra kollegerna om att om det någonsin hade funnits vin i Saudiarabien skulle det ha förändrat den strategiska sidan av världen. Jag tvivlar på att integrismen i norr och integrismen i söder är kumpaner. I ingetdera fallet dricker de vin.

Ordföranden
- Jag förklarar debatten avbruten på grund av frågestunden. Den kommer att återupptas kl. 21.00.

Frågestund (kommissionen)
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är frågor till kommissionen (B4-0020/99).

Ordföranden

Fråga nr 38 från Paul Rübig (H-1252/98) Angående: Övergången till euro i läroböcker
För att den gemensamma valutan skall kunna införas friktionsfritt och accepteras av de europeiska medborgarna är det också mycket viktigt att snabb och omfattande information ges inom utbildningen. Särskilt vikt skall naturligtvis läggas vid de skoltyper och läroämnen som i allmänhet betonar valutafrågor, såsom handelsskolor samt ämnen som bokföring och kostnadsberäkning.
Kan kommissionens företrädare redogöra för i vilken utsträckning övergången skett inom utbildningsområdet fram till dags dato, framför allt i fråga om att utarbeta nya läroböcker och undervisningsmaterial?
Jag hälsar fru Cresson välkommen och ber henne att vänligen besvara Rübigs fråga. Ordet är ert, fru Cresson.

Cresson
Kommissionen är medveten om den stora utmaning som övergången till euron innebär för utbildningsområdet. För att främja föräldrarnas anpassning till den gemensamma valutan spelar barnen en avgörande roll. Samtidigt som medlemsstaternas exklusiva befogenheter på området respekteras stöder kommissionen, inom ramen för Sokrates-programmet, flera projekt som bidrar till att sprida information om euron i skolmiljön och integrera frågan i olika skolämnen.
En rad konkreta åtgärder förtjänar att tas upp här. En arbetsgrupp med namnet " utbildning och euro" har inrättats. Den omfattar företrädare för utbildningsministrarna och de nationella kontoren för Sokrates-programmet. Arbetet i gruppen är inriktat på att främja pedagogiska initiativ om euron och utbyte av information och goda tillämpningar på området.
Gruppens arbete har bl.a. lett till att man har inrättat en samling pedagogiska initiativ och verktyg om euron, såväl på nationell nivå som på gemenskapsnivå, vilken är tillgänglig via Internet på Europaserverns sida kallad " Euron i skolan" . En handbok som beskriver medlemsstaternas initiativ på området, bl.a. när det gäller utbildning av lärare och anpassning av program och böcker i skolan, håller på att utarbetas. Detta dokument kommer också att vara tillgängligt via Internet och spridas till intresserade aktörer.

Rübig
Fru kommissionär! Jag har en tilläggsfråga, nämligen: Om det erbjuds på Internet och man i slutändan därmed också ställer multimediainnehåll till förfogande, kan ni då se någon möjlighet till att man här med hjälp av learning entertainment eller learning adventure skulle göra människor roade av att lära in detta ämnesområde, eftersom det när allt kommer omkring också handlar om att barnens föräldrar skall begripa vilka chanser det här finns för framtiden?
I fråga om ramprogrammet för forskning skulle det intressera mig att veta om det på forskningsområdet finns program som handlar om hur man på bästa sätt skall införa euron och vilka problem som över huvud taget kan inträffa vid införandet, så att man skall kunna bekämpa dessa genom att lära sig dem i förväg?

Cresson
Denna aktivitet eller verksamhet berör inte direkt forskningssektorn, utan snarare utbildningssektorn, och som jag sade kommer vi att på Internet sprida information som kommer att anpassas till en skolpublik och alltså kommer att presenteras så attraktivt som möjligt. Det är inte alls uteslutet att man kan finna innovativa lösningar när det gäller programvara och undervisningsspel.
Jag skulle också vilja påpeka att vi varje år vidtar en åtgärd för att sprida Internet och multimedia under den s.k. net days-veckan . Under den kommande net days-veckan , som äger rum vid nästa terminsstart, skall jag förespråka att eurotemat införs i det utbyte som pågår mellan europeiska skolor, så att denna verkligt aktuella fråga kan komma med bland de program som inrättas vid detta tillfälle.
Jag tror också att lärarna behöver medvetandegöras. Det påbörjades redan för tre år sedan, på mitt initiativ, beträffande användning av multimedia och Internet. När det gäller just eurotemat skulle åtgärder kunna genomföras på ett tidigare stadium för lärarna. Det är vad jag kan säga om denna typ av verksamhet.
När det gäller forskning har, på min begäran och mitt förslag, utformningen av det femte ramprogrammet för forskning varit föremål för en avgörande ändring i förhållande till det fjärde ramprogrammet, och av de stora kapitlen i detta femte ramprogram gäller det andra kapitlet informationsteknik. Inom informationstekniken finns, liksom inom andra kapitel av ramprogrammet, en serie nyckelåtgärder, dvs. horisontella åtgärder som både gäller discipliner inom rena vetenskaper och humaniora. När det gäller programvaror för undervisning och multimedia blir det också mycket viktigt att införa uppmuntran och anbudsförfaranden med hänvisning till euron, så att vi får svar på våra förslag och kan sprida dem om de är bra.

Ordföranden

Fråga nr 39 från Richard Howitt (H-0094/99) Angående: Avgifter för internationella banköverföringar och den gemensamma marknaden inom området finansiella tjänster
Håller kommissionen med invånaren i min valkrets, Vaughan från Rochford, att det är orimligt att banker i Förenade kungariket skall debitera ända upp till 20 brittiska pund för direkta överföringar till banker i andra länder inom EU, i en situation där den nederländska banken ABN/AMRO gör detsamma för bara 15 gulden (6, 5 brittiska pund)? Skulle inte så pass höga kostnader för överföring av pengar till en medlemsstat till en annan, i en union där vi försöker avveckla hinder för handeln och arbetskraftens fria rörlighet, innebära en motsägelse av kommissionens principer och aktivt avskräcka medborgare från att arbeta och göra affärer i andra länder? Ämnar kommissionen överväga om bankerna i Förenade kungariket härigenom gjort sig skyldiga till ansvar för konkurrensförhindrande beteende av ett slag som strider mot artikel 85 i fördraget eller om inte detta beteende i själva verket innebär ett brott mot den gemensamma marknaden inom området finansiella tjänster?
Jag hälsar herr van Miert välkommen och ber honom besvara Howitts fråga. Ordet är ert, herr van Miert.

Van Miert
Den ärade ledamoten frågade till att börja med om nivån för de avgifter som tas ut av brittiska banker för internationella penningtransaktioner inom Europeiska unionen kunde vara ett åsidosättande av artikel 85 i Romfördraget. Denna berömda artikel ogiltigförklarar avtal eller samordnade förfaranden mellan företag om dessa har en hämmande effekt på konkurrensen och påverkar handeln mellan medlemsstater. Så länge som ifrågavarande prissättning är ett resultat av ett oberoende, icke samordnat beslut av enskilda banker föreligger inget åsidosättande av artikel 85. Om något annat däremot pågår kan det mycket väl handla om ett verkligt problem.
För det andra frågar den ärade ledamoten om nivån på avgifterna i fråga är ett brott mot den inre marknaden för finansiella tjänster. I sitt meddelande om förenkling av gränsöverskridande betalningar från 1992 uttalade kommissionen sin ståndpunkt om att den fulla nyttan av den inre marknaden och den ekonomiska och monetära unionen kan uppnås endast om det är möjligt för företag och individer att överföra pengar lika snabbt, pålitligt och billigt från en del av gemenskapen till en annan som nu är fallet inom de flesta medlemsstater.
Kommissionen fortsätter att inta denna ståndpunkt. Det finns emellertid ingen rättslig grund i fördraget för att använda lagstiftning för att eliminera de högre kostnaderna för användare som gör gränsöverskridande i motsats till inhemska överföringar.
Indirekt har kommissionen emellertid utövat tryck på bank- och betalningssystemen ifråga, i synnerhet genom att föreslå ett direktiv om gränsöverskridande transaktioner. Detta direktiv har godkänts och kommer att träda i kraft den 14 augusti 1999. Detta förslag har uppmuntrat banker till översyn av sina system och till att göra dem effektivare för att kunna möta direktivets krav, i synnerhet gällande genomblickbarhet., garanterade tidsgränser för överföringar och pengarna-tillbaka-garanti till avsändarna. Det finns vissa bevis för att vissa banker har minskat sina priser de senaste fem åren efter det att förslaget fördes upp på kommissionens dagordning. Prispolitik är emellertid ytterst en fråga för de enskilda tjänsteleverantörerna, vare sig överföringarna görs inom ett land eller mellan länder.
Slutligen förnyade kommissionen i sin grönbok om införandet av den gemensamma valutan, sin vädjan till bankerna om att behandla införandet av euro som ett gyllene tillfälle att gå mot ett gemensamt betalningsområde, åtminstone för betalningar i euro. Kommissionen gör just nu en översyn av sin politik om betalning vid gränsöverskridande detaljhandel, i syfte att ta itu med, bland annat, frågan om de fortfarande betydligt högre priserna.
Den nuvarande situationen är verkligen inte tillfredsställande. Ni kan lita på att kommissionen fortsätter sitt arbete med att råda bot mot den.

Howitt
Jag tackar kommissionären för ett mycket uttömmande svar och för hans instämmande med mig om att detta är en otillfredsställande situation. Skulle han gå ännu längre och säga att 1992 års översyn visade att de flesta medlemsländerna - de flesta men inte alla - har låga avgifter och effektiva betalningssystem? Avslöjar inte översynen, genomförd av en person från min valkrets - Vaughan - och som visar att de brittiska bankerna tar upp till tre gånger så mycket som deras holländska motparter - att vi har ett speciellt problem i Storbritannien? Kommer ni specifikt att åta er att behandla denna fråga?
När ni säger att ni kommer att fortsätta med frivilliga ansträngningar, kommer ni då att beakta förpliktelserna från era egna kolleger? Kommissionär Monti sade, efter att ha mött Europeiska bankfederationen den 29 januari: " jag avser att i ett meddelande granska vad som återstår att göra för att förbättra funktionen hos system för betalning inom detaljhandeln inom den inre marknaden" . På samma sätt utfärdade kommissionär de Silguy en varning till Europas finansinstitut den 7 maj 1998 för att få dem att se över denna fråga igen. Kommer vi att få se mer handling, eller bara ännu mera av samma vara?

Van Miert
Vad gäller den sista delen av frågan, är svaret ja, men överlåt det till oss att använda verktygen på det bästa sätt vi kan och i enlighet med reglerna. Det bör inte råda något tvivel om vår beslutsamhet i att åstadkomma detta i alla avseenden. Vad gäller den första delen av frågan, bör den även ställas till de brittiska myndigheterna för att ta reda på vad som händer i Förenade kungariket. I den mån det kan komma att beröra Europeiska kommissionen, inklusive som en konkurrensmyndighet, är vi i högsta grad beredda att granska det.

McIntosh
Jag ber att få välkomna kommissionären hit till parlamentet denna afton. Får jag fråga honom om han inte instämmer med mig i att det i själva verket föreligger stora svårigheter vad gäller garantier för öppenheten och insynen vad gäller kostnaderna för överföringar innan euron gäller i samtliga medlemsstater? Instämmer han med mig också i att det finns en brist på valfrihet gällande finansiella mellanhänder inom Förenade kungariket vad gäller tillgång till riskkapital, i synnerhet för små och medelstora företag? Jag känner stor oro, vilket jag vill få noterat, över det faktum att för att få tillgång till lån genom Europeiska investeringsbanken finns det endast en möjlig mellanhand i Förenade kungariket. Finns det någonting som kommissionären och de brittiska myndigheterna kan göra för att stimulera konkurrensen på detta område?

Van Miert
Vad gäller förmedlande fonder, om ni bara kunde ge oss litet ytterligare bevis, skulle vi förvisso vara beredda att granska detta. Det är också kopplat till ansvaret hos min kollega, Mario Monti, men, än en gång, vi är förvisso öppna för idéer om detta och kommer att granska de bevis ni kan göra tillgängliga för oss.
För övrigt är jag förbryllad över att höra att det föreligger en så stor skillnad mellan de överföringsavgifter som fortfarande tillämpas i Förenade kungariket och vissa andra europeiska länder. Det bör finnas en förklaring till detta trots att, så vitt jag kan se, det skulle vara mycket svårt att lägga fram en tillfredsställande förklaring. Någonting måste göras åt detta. Som jag nämnde tidigare, är det också ett skäl för de brittiska myndigheterna att antingen vidta åtgärder eller att granska vad som egentligen försiggår. Men det bör inte finnas något tvivel om att, som vi ser det, den nuvarande situationen är mycket otillfredsställande.

Ordföranden

Fråga nr 40 från Willy De Clercq (H-0091/99) Angående: De stora nationella olikheterna i fråga om godkännande, förfarande för godkännande, klassificering och kontroll av läkemedel
I fråga om läkemedel förefaller den inre marknaden ännu ha ett långt stycke väg att gå. Företagen stöter på svårigheter att få nya läkemedel godkända i de olika medlemsstaterna. Detta beror på olikheter i fråga om godkännande, förfaranden för godkännande och i fråga om vad som skall klassificeras som läkemedel eller inte.
Det är inte bara konsumenterna utan också företagen som blir lidande på detta. Det kan uppstå situationer där patienter kan använda ett läkemedel i en medlemsstat men inte i en annan. Att medlemsstaterna har olika former för kontroll leder ofta till bristande rättssäkerhet och till bristfälligt skydd. Detta leder i sin tur till att det inte heller finns några fullständiga garantier för patienternas säkerhet.
Kan kommissionen upplysa mig om hur långt man har kommit med att förverkliga en enhetlig och harmoniserad marknad för farmaceutiska produkter inom EU samt om vilka åtgärder kommissionen tänker vidta på kort sikt?
Vi hälsar herr Papoutsis välkommen och jag ber honom att vänligen besvara De Clercqs fråga. Ordet är ert, herr kommissionär.

Papoutsis
Herr ordförande! Det har gjorts betydande framsteg på den inre marknaden i fråga om läkemedel. Den bild som vår framstående ledamot, De Clercq, har tecknat upp stämmer med verkligheten - som den såg ut för några år sedan. Sedan 1995 har det emellertid gjorts stora framsteg på den inre marknaden. Den tekniska harmoniseringen är nästan fullbordad. Arbetet på området har i stora drag följt tre strategiska huvudlinjer: att utveckla ett europeiskt förfarande för beviljande av försäljningstillstånd, att utveckla ett starkt skydd för upphovsrättigheter samt att utveckla just marknaden för läkemedelsprodukter.
Vad gäller försäljningstillstånden för läkemedel, inrättades 1995 två nya gemenskapsförfaranden, vilka i dag möjliggör ett snabbt tillträde till hela den europeiska marknaden med ett enda förfarande, som baseras på antingen en gemensam och central utvärdering av Organisationen för läkemedelsutvärdering, vilken resulterar i ett enda av Europeiska kommissionen beviljat försäljningstillstånd, eller ett ömsesidigt erkännande av medlemsstaterna, vilket resulterar i en serie harmoniserade nationella försäljningstillstånd.
I fråga om upphovsrättigheterna, måste jag säga att Europa i dag, genom den lagstiftning som har godkänts av gemenskapsorganen, förfogar över de mest heltäckande bestämmelserna för läkemedelsprodukter i hela världen. I och med lagstiftningen som 1998 godkändes av gemenskapsorganen öppnades möjligheten att skydda uppfinningarna på bioteknikområdet med patentbrev, vilket satte punkt för dödläget på detta specifika område. Förfarandet för beviljande av försäljningstillstånd utgör ytterligare skydd för de uppgifter som används i ansökningarna för sex eller i allmänhet tio år framåt i tiden.
Den tredje delen i strategin för att utveckla den inre marknaden i fråga om läkemedelsprodukter består i att utveckla själva den inre marknaden och, framför allt, att utveckla principerna om fri rörlighet och konkurrens inom ramen för de ekonomiska regleringarna på detta område, på vilket produkterna är underställda en särskilt hård kontroll i fråga om prissättning och rabatter. Rådet (inre marknaden) godkände i maj 1998 slutsatserna om utvecklingen av en inre marknad för läkemedelsprodukter. Kommissionen antog ett meddelande om dessa frågor så sent som i november förra året, och i detta görs en genomgång av de framsteg som har gjorts i fråga om att skapa en inre marknad för läkemedelsprodukter.
Herr ordförande! Den hedervärde ledamoten De Clercq undrar vilka åtgärder som på kort sikt kommer att vidtas för att förbättra denna funktion hos den inre marknaden. På denna punkt vill jag informera er om att kommissionen har lagt fram förslag på området för de så kallade " föräldrarlösa medicinerna" , det vill säga medicinerna för ovanliga sjukdomar, liksom förslag om en effektivare normativ ram för testkliniker. Dessutom kommer diskussion om den gemensamma marknaden på området för läkemedelsprodukter att fortsätta. I meddelandet från kommissionen förra året underströks vikten av att eftersträva en mer rationell och marknadsbaserad utformning av den normativa ramen för läkemedelsområdet. Målet är att förbättra de sjukas tillgång till kvalitetsläkemedel och att förbättra läkemedelsindustrins konkurrenskraft.

De Clerq
Tack för det svaret. Jag skall verifiera det hos dem som har bett mig ställa frågan.

Ordföranden

Fråga nr 41 från Ludivina García Arias (H-0080/99) Angående: Opartiskhet hos generaldirektören för energifrågor vid Europeiska kommissionen
Anser inte kommissionen, mot bakgrund av de uttalanden som gjordes under diskussionen inom Europeiska energistiftelsen (Fundación Europea de la Energía) om " tillämpningen av eldirektivet i Spanien" , att man allvarligt kan tvivla på att generaldirektören för energifrågor vid Europeiska kommissionen ställt sig opartisk till frågan om huruvida kostnaderna för övergång till fri konkurrens inom den spanska elsektorn är berättigade, om det är så att denne direktör, av spansk nationalitet, har bidragit till handlingarna för genomförande och tolkning av artikel 24 i direktiv 96/92/EG om ordningar för övergång till fri konkurrens?
Herr Papoutsis, vänligen besvara García Arias fråga.

Papoutsis
Herr ordförande! Som svar på den fråga som ställdes av den hedervärda parlamentsledamoten, Ludivina Garcia Arias, önskar Europeiska kommissionen klargöra att generaldirektören för energifrågor har försäkrat oss om att de referat som har gjorts av hans uttalanden från ett möte som Europeiska energistiftelsen arrangerade med företrädare för industrin inte är korrekta. Europeiska kommissionen anser därmed att generaldirektörens opartiskhet inte kan ifrågasättas.
Vad gäller bakgrunden till hela frågan, och bakgrunden till den fråga som Garcia Arias ställde, skulle Europeiska kommissionen vilja betona följande:
För det första, att kostnaderna för övergång till fri konkurrens, såväl i Spanien som i andra länder som drabbas av dessa kostnader, för närvarande analyseras av kommissionens avdelningar, på grundval av artikel 24 i direktivet om den inre marknaden för elektricitet; -För det andra, att kommissionen ännu inte har intagit någon officiell ståndpunkt i fråga om kostnadernas natur, eventuella avvikelser från artikel 24 i direktivet om den inre marknaden för elektricitet eller eventuellt statligt stöd; -För det tredje, att kommissionen, i enlighet med bestämmelserna i direktivet och på grundval av ett beslut av medlemsstaterna, strikt måste följa principen om konfidentiellt uppträdande vid genomförandet av de aktuella analyserna.Genomförandet i Spanien av direktivet om den inre marknaden för elektricitet har fram till i dag gått i en tillfredsställande takt; det gäller i fråga om graden av marknadsuppöppning, andelen kunder som kan välja, inrättandet av en marknadsförvaltare och en oberoende nätförvaltare, liksom även i fråga om påbudet om samproduktion och förnybara energikällor. Det är mot denna bakgrund som generaldirektörens uttalanden, som den hedervärda ledamoten hänvisade till, måste ställas.

García Arias
Herr kommissionär! Vad beträffar första delen av ert svar är jag rädd för att det inte riktigt överensstämmer med vad som verkligen hände. Jag var själv, tillsammans med ett antal journalister, närvarande vid Europeiska energistiftelsens middag. Med anledning av vad där sades fick jag, som spanjorska, för mig att ett fosterlandsbrott höll på att begås. Journalisternas närvaro borgar för det som har kommit fram, och jag, som också var där, kan intyga det hela.
För det andra får det mig att allvarligt betvivla generaldirektörens neutralitet, opartiskhet och objektivitet när det gäller hanteringen av detta ärende. Med sin närvaro och sitt ingripande gick han nämligen vid mötet i god för de kostnader som uppstår i och med övergången till spansk befogenhet. Jag ställer honom här en konkret fråga med anledning av att frågan inte har föranlett något gemensamt ställningstagande i Spanien. Tvärtom diskuteras det livligt. Det finns ett överklagande för författningsvidrighet, överklaganden har även gjorts av konsumentföreningar för att garantera att förfarandet blir objektivt. Är kommissionären beredd att bevilja audiens till konsumentföreningarna och de politiska partierna i Spanien som motsätter sig det av er valda förfarandet?

Papoutsis
Herr ordförande! Även jag skulle vilja insistera på detta. Frågan om kostnaderna för övergång till fri konkurrens har av Europeiska kommissionens avdelningar underställts en absolut konfidentiell granskning, och jag önskar, å hela Europeiska kommissionens vägnar, att vi under inga omständigheter föregriper resultatet av denna granskning, utan att vi respekterar bestämmelserna i fördraget, som betonar just nödvändigheten av ett konfidentiellt förfarande.
Av den orsaken kommer vi att anstränga oss så mycket som bara är möjligt för att uppnå en ännu högre grad av objektivitet, opartiskhet och pragmatik vid behandlingen av denna fråga. Vi är alla förpliktade - kommissionärerna, generaldirektören och alla andra högre tjänstemän i Europeiska kommissionen - att respektera bestämmelserna om opartiskhet och objektivitet då vi granskar olika frågor. Jag vill försäkra de politiska partierna i Spanien om att det under alla omständigheter är den vägen som Europeiska kommissionen kommer att följa.

Estevan Bolea
Kostnaderna för överföringen av ansvaret tas inte ur den offentliga budgeten. Konsumenterna kommer att betala den, det kommer att vara ytterligare en del av kostnaden per kilowattimme.
Min fråga gäller själva kostnaderna, men efter att ha hört García Arias vill jag säga att jag också var närvarande vid middagen och att jag helt och fullt instämmer med er, jag är övertygad om generaldirektörens neutralitet. Det är mycket vanligt att högre tjänstemän vid kommissionen går på olika middagsbjudningar. Det skulle se ut om ni förbjöd dem att göra det! Vi vill gärna höra er. Jag är också övertygad om att ni är försiktiga och förtroendeingivande i ert arbete.
Min fråga lyder: Utgörs de kostnader vi här talar om av offentliga bidrag? Eller är det en extra kostnad per kilowattimme som vilken annan kostnad som helst, eftersom den härrör från investeringar som gjordes för att garantera styrkan och för att garantera leverans till en synnerligen reglerad och kontrollerad marknad?

Papoutsis
Herr ordförande! Jag skulle vilja tala om för er att den spanska regeringen, efter de kontakter den genom mig och min kollega van Miert har haft med Europeiska kommissionen, nu går med på att informera om det spanska fallet, vilket möjliggör för våra avdelningar att undersöka, som sig bör och i enlighet med principerna, om det här är fråga om faktiska kostnader, som hör ihop med åtaganden som de offentliga myndigheterna tidigare ålade offentliga verk och inrättningar och som nu, under avregleringsprocessen, kan ge upphov till förluster för de berörda företagen.
Det är inom denna ram som frågan rör sig. För närvarande kan jag emellertid inte säga någonting mer, och jag kan under inga omständigheter föregripa de resultat som våra avdelningar kommer att presentera så småningom. Vad jag emellertid - ännu en gång - kan försäkra er om, är att våra avdelningar kommer att vara absolut opartiska i sitt granskningsförfarande och enbart beakta objektiva fakta. Detta förfarande bör också ses som ett prov på systemets trovärdighet, då det är ett förfarande som i det följande kommer att införlivas i den inre marknadens funktion. Av den anledningen har kommissionen ytterligare ett skäl till att insistera på förfarandets objektivitet.

Pérez Royo
Om de som kallas kostnader för överföring av ansvaret är verkliga kostnader som kommer att inkluderas i elräkningen eller om de tvärtom kommer att betraktas som statligt stöd är något som kommissionen måste få granska. Jag passar samtidigt på att säga att regeringen, innan den här debatten inleddes, hade nekat att ta upp frågan inför kommissionen.
För det andra så har jag redan ställt en liknande fråga som den som García Arias nyss ställde med anledning av Benavides uppförande, ett uppförande som jag anser vara helt förkastligt. Jag känner mig besvärad. Benavides talade om politisk exhibitionism på ett sätt som inte kunde tolkas på annat sätt än att han menade det spanska parlamentets ledamöter eller kammarens ledamöter, en synnerligen klandervärd anspelning.
Jag vill också passa på att säga följande till Papoutsis: Inom kort, när den inre marknaden för energi sätts igång, kommer energifrågan, och den här frågan i synnerhet, att falla inom kommissionens befogenhetsområde. Därför vill jag uppmärksamma er på att Benavides, enligt min mening - enligt vår mening - har förlorat den opartiskhet som krävs för att hantera en fråga av den här beskaffenheten.

Papoutsis
Herr ordförande! Jag skulle än en gång vilja försäkra den hedervärde ledamoten, liksom kammaren i sin helhet, att såväl jag personligen som mina avdelningar inom Europeiska kommissionen kommer att lägga ned all tänkbar möda för att försäkra oss om att direktivet om avreglering av den inre marknaden för elektricitet kommer att genomföras på det mest opartiska och neutrala sättet. Och jag upprepar att detta är en fråga som berör själva trovärdigheten för inremarknadssystemets funktion liksom kommissionens åtagande att genomföra direktivet i fråga. Jag skulle alltså vilja be er om att vara nöjda med det svar som jag tidigare gav angående generaldirektören.
Herr ordförande! I enlighet med parlamentets föreskrifter och de bestämmelser som reglerar kammarens arbete, kommer ledamoten att erhålla samma svar som jag gav Garcia Arias skriftligen, så som arbetsordningen föreskriver.

Ordföranden
Tack så mycket, herr Papoutsis. Tack för ert svar och för er närvaro.

Ordföranden

Fråga nr 42 från Jan Andersson (H-0020/99) Angående: Förutsättningarna för ett svenskt deltagande i den gemensamma valutan
Då euron infördes vid årsskiftet innebar detta att den svenska debatten om ett eventuellt kommande deltagande i den gemensamma valutan fick extra fart. Ett av de stora debattämnena rör den tänkbara tidpunkten för en eventuell anslutning till euron. I detta sammanhang är det av betydelse att klargöra vilka formella krav som gäller för en anslutning till euron.
Kan Europeiska kommissionen förtydliga hur det föreliggande tidskravet för en ERM-anslutning skall tolkas? Är tidskravet vad gäller ERM-anslutningen ett oåterkalleligt och absolut krav, eller finns det omständigheter som kan göras gällande för att möjliggöra en svensk euro-anslutning tidigare än vad ERMs tidskrav skulle föreskriva?
Herr de Silguy, vänligen besvara Anderssons fråga.

de Silguy
Som svar till Andersson skulle jag vilja göra en första kommentar, nämligen att fördraget inte innehåller något tidskrav för en medlemsstats anslutning till den tredje etappen av den ekonomiska och monetära unionen. Jag vill erinra om att enligt artikel 109k.2, som anger förfarandet för EMU-anslutning för de länder som för närvarande inte är medlemmar, rapporterar kommissionen och Europeiska centralbanken till rådet åtminstone vartannat år, eller på begäran av den berörda medlemsstaten.
För att ansluta sig till den tredje etappen av den ekonomiska och monetära unionen måste man alltså ha uppnått en hög grad av hållbar konvergens. För detta granskar kommissionen följande kriterier: en hög grad av prisstabilitet, en hållbar finansiell ställning för den offentliga sektorn, vare sig det gäller underskottet eller skulden, iakttagande av det normala fluktuationsutrymmet enligt Europeiska monetära systemets växelkursmekanism under minst två år. Hållbarheten i den konvergens som medlemsstaten har uppnått och i dess deltagande i det Europeiska monetära systemets växelkursmekanism återspeglas för övrigt i den långfristiga räntenivån.
När det gäller Sverige ansåg kommissionen i sin rapport av den 25 mars 1998 att landet inte uppfyllde de nödvändiga villkoren för att anta den gemensamma valutan. Till att börja med var den nationella lagstiftningen i Sverige, inbegripet den nationella centralbankens stadga, inte förenlig med artikel 107 och 108 i fördraget, eller med stadgarna för det europeiska centralbankssystemet. Sverige uppfyllde inte heller kravet på växelkursstabilitet. Den svenska kronan har aldrig deltagit i växelkursmekanismen och under de två år som granskades av kommissionen, nämligen 1996 och 1997, fluktuerade den svenska kronan i förhållande till växelkursmekanismen, vilket bland annat återspeglade avsaknaden av ett mål för växelkursen.
När det gäller kriteriet med växelkursstabilitet, som avses i den tredje strecksatsen i artikel 109j.1 i fördraget, ansåg kommissionen i sin rapport i mars förra året att den finländska och italienska valutan, trots att dessa inte inträdde i växelkursmekanismen förrän i oktober 1996 respektive november 1996 hade, jag citerar: " visat prov på en tillräcklig stabilitet under de två gångna åren."
Avslutningsvis skulle jag vilja säga att det inte finns något tidskrav och jag vill erinra om att inträdeskraven, för de stater som i dag är " pré-in" är desamma som för de stater som i dag deltar i den ekonomiska och monetära unionen.

Andersson
Jag vill börja med att tacka kommissionären för svaret. Anledningen till att jag har ställt frågan är att det viktigaste skälet i Sverige till att inte vara med i den monetära unionen har varit opinionsläget. Jag kan väl säga att opinionsläget i Sverige nu har förändrats dramatiskt. Enligt de senaste undersökningarna är en stor majoritet av det svenska folket positiv till euron och ett deltagande i den gemensamma valutan. Det innebär också att det inom det närmsta året, eller kanske något senare, kan bli ett beslut i Sverige genom en folkomröstning om deltagande i den monetära unionen. Därför vill jag tacka för att tidsvillkoren inte är så rigida. Det har tagits beslut i Sveriges Riksdag under det gångna året om centralbankens ställning. Dessutom tror jag nu att vi ser en period av mer stabilitet.
Jag upprepar därför frågan till kommissionären. Det viktigaste måste väl ändå vara Sveriges ekonomi och dess förmåga att kunna " platsa" i sällskapet när det gäller inflation, räntevillkor osv. Vad gäller det ser det förhållandevis ljust ut.

de Silguy
Jag har redan haft tillfälle att uttala mig om detta och erinra om att det bara är två länder som, i fördraget, åtnjuter en opting-out -ordning, och det är Danmark och Förenade kungariket. Det är självklart att vi inte skall tvinga ett land att manu militari anta den gemensamma valutan om det inte vill.
För övrigt både önskar och hoppas jag att fördelarna, i ekonomiska och politiska termer, av anslutningen till den gemensamma valutan som man i dag kan notera, kan utveckla opinionen i de länder som inte deltar i dag. Jag hoppas att opinionen kommer att svänga snabbt och under dessa förhållanden är det förträffliga stabilitetsprogram som i går presenterades av den svenska regeringen, och som antogs av ministerrådet, en uppmuntrande beståndsdel.
Jag vill emellertid tillägga att när det gäller växelkurser är växelkurskriteriet viktigt. Det är ett kriterium som har juridisk kraft och som alltså kommer att tillämpas under exakt samma förhållanden. Om parlamentsledamoten är intresserad kan jag överlämna texten till mitt inlägg i går beträffande den svenska regeringens konvergensprogram.

Sandberg-Fries
Jag skulle bara vilja kontrollera att vi har uppfattat detta svar riktigt. Bakgrunden är att den franske Europaministern i en stor artikel i en svensk tidning häromdagen skrev om sin syn på Sveriges förhållande till euron. Rubriken var: " Euron stärks om Sverige är med" . Han skriver också att Sverige har utnyttjat sin rätt att för närvarande inte införa euron.
Som min kollega från Sverige tidigare sade, har det alltså skett en väldig svängning. Jag tror att det är väldigt viktigt att den nu positiva opinion som finns i Sverige också känner att det finns ett intresse i de länder som deltar i eurosamarbetet för att också vi svenskar skulle delta och är välkomna in.
Jag vill bara kontrollera om svaret på frågan skall uppfattas som att det finns en överensstämmelse mellan kommissionärens syn och den franske Europaminsterns syn på denna punkt.

de Silguy
Det tillkommer inte mig att kommentera ministrars uttalanden eller artiklar, vilka de än är inom Europeiska unionen. Vad jag kan säga är att kommissionen självfallet önskar att Sverige, liksom övriga länder som inte ingår i den ekonomiska och monetära unionen, kan bli medlemmar i euroområdet så snart som möjligt, för enligt vår analys ligger det i ländernas och i hela unionens intresse.

Ordföranden

Fråga nr 43 från Astrid Thors (H-0042/99) Angående: Target-betalningssystemet
Den nya Target-systemet för betalningstransaktioner mellan europeiska banker togs i bruk i samband med övergången till euro då detta år inleddes. Åtminstone under de inledande faserna har systemet fungerat synnerligen bristfälligt och föranlett kraftiga förseningar i betalningstrafiken mellan bankerna i EU. Dröjsmålen i betalningarna har lett till kännbara förluster för bankerna.
Vilka åtgärder är enligt kommissionen aktuella för att säkerställa att det nya Target-systemet underlättar bankernas betalningstransaktioner i stället för att försvåra dem såsom nu skett?
Herr de Silguy, vänligen besvara Thors fråga.

de Silguy
Herr ordförande! Target-systemet för betalningstransaktioner faller under det europeiska centralbankssystemet. Det säkerställer att systemet fungerar. Det åligger därför inte kommissionen att besvara frågor om hur Target-systemet fungerar och det tillkommer inte heller mig att ge råd till det europeiska centralbankssystemet i frågan.
Kommissionen har emellertid fått kännedom om de olika rapporter som visat på de inledande svårigheterna med systemet. Jag vill betona att svårigheterna är sällsynta, att de är begränsade och att man inte i något fall kan tala om ett bristfälligt system.
Enligt den information kommissionen förfogar över har själva Target-systemet praktiskt taget inte ställt till några problem och tycks ha fungerat normalt från första dagen. De svårigheter som tagits upp skulle snarare komma av vissa kommersiella bankers bristande erfarenhet, vilket förefaller normalt i början av ett nytt system. Dessa banker har exempelvis fört in uppgifter som inte var förenliga med systemets bestämmelser, ibland har också vissa banker av vana samlat största delen av sina operationer till de sista timmarna på dagen, vilket har lett till flaskhalsar.
Slutligen har vi den nödvändiga justeringen av de nationella betalningssystemens anslutning till Target, bl.a. på dataområdet, vilket också förklarar det fåtal barnsjukdomar som kunnat konstateras. Med tanke på systemets omfattning och komplexitet förefaller dessa svårigheter inte särskilt stora. Det europeiska centralbankssystemet förefaller i dag ha fullständig kontroll över dem. Detta bevisas av en presskommuniké av den 21 januari där den europeiska centralbanken angav att de problem som uppstod de första dagarna på valutamarknaden inom euroområdet, beträffande flödet av gränsöverskridande likvida medel, avsevärt hade minskat och att i stort sett bara tre veckor efter att det inrättats kunde integrationen av denna marknad betraktas som tillfredsställande.

Thors
Herr ordförande, herr kommissionär! Jag är ganska överens med er. Jag tycker att ni på ett bra sätt har förklarat vilka de inledande svårigheterna var som var föremål för min fråga.
Det som jag tror är viktigt att konstatera är att en del av problemen uppstod på grund av att vissa system inte opererade hela dagen, vilket innebar att betalningar koncentrerades till slutet av arbetsdagen. Är kommissionen medveten om att sådana problem fortfarande skulle existera? Enligt den information som jag har fått var situationen i slutet av januari sådan att vissa banker fortfarande inte var anknutna till Target-systemet under hela dagen. Därför har det uppstått problem.
Samtidigt vill jag fråga om kommissionen har deltagit i någon diskussion om regleringen av de ersättningsfrågor som har uppkommit kring dessa förseningar. Jag har förstått att det i vissa sammanhang har talats om att dessa frågor borde tas upp. Jag vill dessutom passa på att tacka kommissionären för ett brev i en annan fråga som jag fick i dag.

Ordföranden
Ledamot Silguy, vi arbetar ju med översättning och Thors anförande på svenska verkar inte ha nått fram, åtminstone inte till den spanska hytten. Jag är givetvis intresserad av att höra vad hon har att säga. Jag ber er därför att vänta tills jag ger er ordet, inte för att återigen bekräfta min auktoritet utan för den goda arbetsgångens skull. Ordet är nu ert för att besvara Thors kompletterande fråga.

de Silguy
Jag ber om ursäkt, herr ordförande. Kanske vissa tolkningar går snabbare i ena riktningen än i den andra. I vilket fall som helst gratulerar jag Thors till hennes franska, jag är själv inte kapabel att uttrycka mig på vare sig svenska eller finländska.
När det gäller de två aspekter ni tagit upp, fru Thors, vill jag till att börja med påpeka att det var ett mycket komplext system, mycket tungrott, och att de svårigheter som noterats var minimala i förhållande till vad som skulle ha kunnat hända, trots att allt var förberett. Ännu en gång, det är en fråga om vanor. Ni hänvisar till betalningar i slutet av arbetsdagen: också där handlar det om en vanesak och vartefter marknaden kommer att enas och justeras kommer dessa problem att försvinna. Jag tror att i dag är det bara små tekniska eller elektroniska problem som uppstår ibland, men de kan lösas mycket snabbt och till allas bästa. Systemet fungerar i vilket fall som helst.
För det andra förknippades kommissionen vid systemets genomförande med vissa aspekter som gällde dess befogenheter, bl.a. frågor om konkurrens, som eventuellt kunde ställa till problem när systemet inrättades. Detta har nu lösts och, jag upprepar det, faller under Europeiska centralbankens befogenheter. Ni skulle därför kunna ställa frågan till Duisenberg vid en kommande utfrågning.

Ordföranden
Eftersom frågeställaren är frånvarande, bortfaller fråga nr 44.

Ordföranden

Fråga nr 45 från Anna Terrón i Cusí (H-0082/99) Angående: Oberättigade avgifter i spanska banker
Har kommissionen kännedom om att de spanska bankerna, till följd av införandet av euron, tar ut oberättigade avgifter vid växling mellan valutorna för de elva stater som ingår i euroområdet? Avgifterna uppgår till 3 procent, men kan sträcka sig till 10 procent för belopp som understiger 30 000 pesetas. Tror kommissionen att dessa åtgärder kommer att öka medborgarnas entusiasm inför införandet av euron?
Herr kommissionär, vänligen besvara Terróns fråga.

de Silguy
De två frågorna är mycket nära förbundna med varandra och det är svårt att dela på dem eftersom de, med rätta, tar upp problemet med kostnader för banktransaktioner, när euron införs. Det är en viktig fråga, grundläggande för kommissionen, för det är på denna fråga det beror om samtliga medborgare skall acceptera euron.
Vi måste vara tydliga och göra skillnad på nationella banktransaktioner och gränsöverskridande transaktioner inom euroområdet. När det gäller nationella operationer antog kommissionen den 15 april en rekommendation som säger att euron och den nationella valutan skall behandlas lika och att obligatoriska operationer skall vara kostnadsfria. Enligt denna princip skall samtliga banktjänster ha samma avgift, vare sig kontot är utställt i euro eller i nationell valuta. Efter vad vi känner till är det ganska sällsynt att man inte följer den rekommendationen.
När det däremot gäller gränsöverskridande transaktioner är situationen annorlunda. Vi har å ena sidan manuella växlingsoperationer, sedel mot sedel, och å andra sidan gränsöverskridande överföringar. I båda fallen anser kommissionen att en tydlig och detaljerad presentation av hur bankavgifterna är uppbyggda är grundläggande för att främja konkurrensen och därmed minskade avgifter, till största gagn för konsumenterna.
I och med euron har växelrisken försvunnit. Omräkningskurserna mellan valutorna i euroområdet har oåterkalleligt fastställts, vilket förhindrar tillämpningen av spread , dvs. olika köp- och säljkurser. Men euron innebär inte att alla kostnader avskaffas, bl.a. kvarstår vissa kostnader för hantering och transaktioner.
Enligt vår information och våra beräkningar bör eurons införande i medeltal motsvara en besparing på totalt ca 20 procent av transaktionskostnaderna jämfört med perioden före euron, och denna besparing bör naturligtvis komma kunden till godo.
När det gäller just systemen för gränsöverskridande betalningar av små belopp har införandet av euron inte automatiskt lett till enhetliga system. De kommer därför att fortsätta att fungera enligt nationella konstruktioner och utan förbindelse sinsemellan. Frågan om manuell växling kommer per definition att slutgiltigt lösas den 1 januari 2002. För överföringar blir det inga automatiska framsteg. Det är anledningen till att målsättningen måste vara att så snart som möjligt genomföra en Target för medborgaren, så att överföring av små belopp mellan länder i euroområdet, något som berör enskilda personer - medan Target-systemet som jag nyss talade om gäller bankerna - blir lika säkra och snabba och har en liknande kostnadsnivå som de nationella överföringarna.
Sådan är situationen. Inför detta har kommissionen vidtagit ett antal åtgärder för att få bankerna att underlätta användningen av euron, genom att minska överdrivna bankavgifter. För det första uppmanas bankerna att öka insynen. De skall därför ange hur de bankavgifter de tillämpar sedan den 1 januari 1999 är uppbyggda. Irland har bl.a. på den punkten publicerat kommunikéer i den nationella pressen och det tror jag kan vara en förebild för de övriga länderna.
De europeiska banksammanslutningarna skall till kommissionen lägga fram en fullständig lägesrapport senast den 31 mars, och kommissionen kommer då att genomföra en total utvärdering av situationen.
För det andra har kommissionen just inrättat ett fax- och e-postsystem, kallat euro-signal, dit medborgarna kan vända sig direkt, och kommissionen har också offentliggjort adresserna till dessa elektroniska meddelandesystem dit man kan lämna meddelanden som vi undantagslöst kommer att besvara.
För det tredje uppmanas medlemsstaterna att snabbt inrätta observationsorgan för euron, vilket kommissionen har rekommenderat. Kommissionen har slutligen också just uppmanat bankerna att utveckla gränsöverskridande betalningssystem vilket jag nyss berättade, som är säkra, snabba, effektiva och fungerar till en rimlig kostnad.
Under våren kommer kommissionen att publicera ett meddelande som gör det möjligt för oss att sammanfatta allt detta och föreslå en ram för att genomföra ett gemensamt område när det gäller betalningar. I meddelandet kommer existerande betalningsmöjligheter att granskas - kort och checkar - men även framtida system, och jag tänker då på den elektroniska plånboken.
Min målsättning är att alla turister i sommar, och Gud skall veta att det finns turister i Europa, inser att med euron blir det 1999 billigare att resa till ett annat europeiskt land, och att växla pengar, än vad det var förra året. Kommissionen har inte väntat på att agera, den är fast besluten att uppnå en verklig förbättring av situationen och det måste märkas senast före sommaren.

Terrón i Cusí
Herr kommissionär! Tack för er utförliga information om hur saker och ting bör utvecklas inom euroområdet. Min fråga var dock om ni kände till att man i Spanien sedan den 4 januari har observerat hur bankväsendet samtidigt har börjat tillämpa höga provisioner för köp av valuta, euron inkluderad.
Detta faktum, plus att allt inträffade på en och samma gång, gör att man misstänker att ett avtal ligger bakom politiken i fråga, ett avtal som bryter mot marknadens elementära regler.
Herr kommissionär, tvärtemot er uppfattning om att turister kommer att finna det billigare att resa i euroområdet nu i sommar, så kan de som kommer till Spanien och vill växla fickpengar få upp till 10 procent mindre för den summa de växlat in, och detta utan att ha blivit förvarnade.
Känner ni till detta, och kommer ni att vidtaga några åtgärder?

de Silguy
För ytterligare detaljer tillåter jag mig att nämna att van Miert kommer att tala inför underutskottet för monetära frågor nästa vecka. Jag är säker på att i det speciella fall ni tar upp kommer han att kunna ge er all information ni önskar och som det är möjligt att ge. Jag vill för övrigt säga att kommissionen kommer att ta sitt fulla ansvar och tillämpa de befogenheter den har och skall tillämpa enligt fördraget. Sedan en och en halv månad står vi nu i direkt och ständig kontakt med bankerna, just för att utvärdera saken. Jag tror att det håller på att utvecklas. Allt kunde inte lösas den första dagen. Jag tror att bankvärlden nu har en stor medvetenhet och att det redan har blivit bättre i ett stort antal fall. Jag hoppas att denna situation kommer att bli allmän under de kommande veckorna och månaderna.

Pérez Royo
Herr kommissionär! Ni kommer själv ihåg när kammaren godkände betänkandet om euron och konsumenten - där jag var föredraganden - och samtidigt antog en rekommendation, så att kommissionen skulle kunna lägga fram ett lagstiftningsinitiativ för att begränsa den här typen av företeelser. Tyvärr gjordes aldrig detta och tyvärr visar oss erfarenheten att vi hade rätt. Nu tvingas vi höja våra röster och protestera å konsumenternas vägnar gentemot episoder av den här typen i de olika länderna som, när allt kommer omkring, gör att medborgaren, konsumenten, inte märker att euron är här och att kostnaderna följaktligen borde försvinna.
I Spanien togs ett lovvärt initiativ av Banco de España, som erbjöd sig att gratis växla in alla valutor från euroområdet. Tyvärr har Banco de España ett mycket litet nätverk och det initiativ som togs har därför inte förhindrat andra banker - kort sagt, de privata bankerna - att föra denna politik, möjligtvis en överenskommen sådan, något som Karel van Miert skulle kunna kommentera, och som i varje fall bekräftar vår oro för eventuella missförhållanden.

de Silguy
För det första tror jag inte att man skall generalisera vissa fall som ägt rum. För det andra måste man se att kommissionen inte har den lagstiftningsbefogenhet som krävs för att genom regler tvinga bankerna och växlingskontoren att byta ut sedlarna kostnadsfritt eller med ett avgiftstak. Detta gäller också för gränsöverskridande kostnader och överföringar. Kommissionen ser till att bankerna respekterar befintliga lagstiftade skyldigheter: omräkning mellan euro och nationell valuta kostnadsfritt, kostnadsfri överföring av konton till euro, icke diskriminering mellan euron och den nationella valutan vid prissättning av identiska tjänster.
Tack vare vår insats är saker på väg att hända. Jag har redan sagt det och jag säger det igen: jag tror att det som hände i början överdrevs av media. Man får inte generalisera det på europeiska unionens nivå. Vi måste vara vaksamma. Det är anledningen till att vi sätter fortsatt press på bankerna. Denna press måste omsättas i fakta. Om vi efter en rimlig tidsfrist inte kan konstatera någon förändring måste vi eventuellt ta till andra bestämmelser. Men jag tror inte att vi har kommit dit i dag: resultatet av de åtgärder som har vidtagits de senaste veckorna gör att vi kan anta att frågan utvecklas.
Det krävdes fyrtio år för att sätta den gemensamma valutan i omlopp och man kan inte vänta sig att de hinder och krav som våra landsmän, våra konsumenter, stöter på försvinner omedelbart. Dessa hinder har i allmänhet inget att göra med valutan utan beror på andra faktorer; jag tänker bl.a. på banksystemens anslutningar sinsemellan.
Jag kan därför ännu en gång försäkra er: kommissionen är medveten om problemen. Kommissionen är vaksam. Den arbetar i nära förbindelse med bankerna och konsumenterna. Kommissionen har ställt ett telefonnummer till förfogande för att ta emot klagomål och svåra situationer som kan uppstå. Vi kommer att besvara alla samtal.

García Arias
Precis som ni tror jag på den europeiska uppbyggnaden och jag är övertygad om att vi har tagit ett historiskt steg. Vi spenderar faktiskt miljontals euro i informationskampanjer för att informera medborgarna om något som skall hända och som inom två år kommer att vara dem till gagn. Kostnaderna för bankernas provision har vi emellertid fått stå ut med alltifrån den första helgfria dagen, och med en underlig misstanke om att bankerna har kommit överens om detta, vilket inte är svår eftersom de är så få.
Därför menar jag att man inte kan säga " har vi några konkreta fall" , alltför stor mediabevakning har redan skett. När den vanlige medborgaren skall ut och resa kommer han i praktiken att tvingas betala en provision.
Herr kommissionär, tror ni inte att det vore dags med ett offentligt uppbåd? Jag förstår att ni för diskussioner med bankerna, men skulle ni inte kunna ge de medborgare som överklagat litet klarare besked?

de Silguy
Jag tror att jag redan svarat på alla punkter som ni har tagit upp, fru García Arias, utom en. Ni frågar om jag inte kunde göra det offentligt. Vi har gjort det: den 4 februari offentliggjorde vi en mycket exakt kommuniké som tar upp de frågor som ni har nämnt. Jag skall se till att ni utan dröjsmål får kommunikén, som jag också kommer att låta dela ut till hela parlamentet, för att visa att vi tar hand om frågan.
Jag noterar emellertid - eftersom dessa debatter är av ett mycket speciellt intresse för mig - att man är särskilt känslig från spansk sida.

Ordföranden

Fråga nr 46 från Christine Oddy (H-0002/99) Angående: Amnesty International och Europeiska unionens politik för mänskliga rättigheter
Känner kommissionen till att Amnesty International har uppmärksammat femtioårsjubiléet av den allmänna förklaringen om de mänskliga rättigheterna genom att publicera en rapport om EU: s politik för mänskliga rättigheter? Vilka åtgärder vidtar kommissionen för att utvärdera denna rapport och utnyttja dess viktigaste rekommendationer till att förstärka EU: s politik för mänskliga rättigheter?
Jag hälsar herr van den Broek välkommen och jag ber honom att besvara Oddys fråga. Ordet är ert, herr kommissionär.

Van den Broek
Jag vill gärna bekräfta att kommissionen har tagit emot den rapport som ledamoten menar. Den här rapporten från Amnesty innehåller några intressanta förslag som måste granskas närmare. Kommissionen har därför inbjudit Amnesty International och några andra människorättsorganisationer för att utbyta tankar om det här med ledamöterna i en grupp från kommittén för mänskliga rättigheter, där företrädare för alla våra inblandade generaldirektorat ingår.
Jag vill med anledning av den här frågan också påpeka att det inom området extern människorättspolitik, vilket vi vid flera tillfällen har haft tillfälle att prata och utbyta tankar om i parlamentet, absolut är tal om en mycket aktiv politik för de mänskliga rättigheterna från Europeiska unionens sida. Jag tror att vi måste åstadkomma en intensifiering med avseende på förslag om att inom själva Europeiska unionen ägna mer uppmärksamhet åt människorättsproblem.
I det sammanhanget vill jag även ännu en gång hänvisa till Amsterdamfördraget. Vid förhandlingarna talades det även där mycket om artiklar om de mänskliga rättigheterna. Jag vill också hänvisa till ett aktuellt förslag från det tyska ordförandeskapet om utarbetandet av en stadga för de mänskliga rättigheterna. I morgon skall vi ta upp det med företrädare för Europarådet för att ta reda på var det initiativet står i förhållande sig till den befintliga europeiska konventionen för de mänskliga rättigheterna.
För att gå tillbaka till den externa människorättspolitiken så påminner jag er om det viktiga uttalande som ministerrådet gjorde i Wien med anledning av femtioårsjubiléet av den allmänna förklaringen om de mänskliga rättigheterna. Även i det uttalandet tillkännagavs ett antal initiativ, undersökningar inom området människorättspolitik, och jag skulle gärna vilja nämna ett av dem, nämligen förslaget att undersöka om Europeiska unionen själv skulle kunna utarbeta en årsrapport om de mänskliga rättigheterna, en önskan som även Europaparlamentet har uttryckt.
Slutligen vill jag också tillägga att kommissionen tror att om man vill ta ett sådant berikande initiativ så är det mycket viktigt att göra ett val mellan en årsrapport som tar upp ett visst antal människorättsteman eller det kanske mindre uppenbara alternativet med en geografiskt uppställd årsrapport som omfattar hela världen. Förutom de mänskliga och ekonomiska medel som skulle behövas för att genomföra det så ges en sådan rapport redan ut av det amerikanska utrikesdepartementet. Jag fruktar att det snabbt skulle resultera i duplikat.
Alla dessa initiativ behandlas. Det är vi glada över. Jag skulle också vilja säga till Oddy att vi har en klar känsla av att intresset för människorättsproblematiken i Europeiska unionen inte bara ökar utan även fördjupas och det är verkligen uppmuntrande.

Oddy
Jag tackar kommissionären för hans tillmötesgående svar. Eftersom detta är ett så brett ämne, kommer jag endast att ägna mig åt ett område. Vad gäller EU: s uppförandekod för vapenhandel, finns det ännu en gemensam förteckning över militär utrustning som omfattas av detta kod? Hur många länder har vägrat exportlicenser för vapen? Och hur övervakar ni att medlemsstater uppfyller sina plikter enligt detta kod på ett riktigt sätt?

Van den Broek
Oddy minns säkert att man under det brittiska ordförandeskapet nådde en överenskommelse om en uppförandekod för vapenexport och att innehållet i den var ett resultat av en kompromiss mellan medlemsstaterna i detta svåra ämne som egentligen diskuterats under så många år. Hon minns säkert också att det tyska ordförandeskapet föresatte sig att ta reda på om det ändå inte skulle gå att skärpa villkoren i uppförandekoden något och höja ambitionsnivån för kontrollen på vapenexport. Vi väntar på resultatet av det men Europeiska kommissionen stöder naturligtvis detta eftersträvande helt och fullt.

Ordföranden
Tack så mycket, herr kommissionär. Ni får ordet igen för att bemöta en kompletterande fråga från Truscott i samma ärende.

Truscott
Jag välkomnar lagändringarna nyligen i Lettland och Estland för att påskynda naturaliseringsprocessen för icke-medborgare födda i dessa länder, anser kommissionen att ytterligare åtgärder är nödvändiga inom ramen för Köpenhamnskriterierna för mänskliga rättigheter för att åstadkomma ett fullt införlivande av rysktalande i Lettland och Estland?

Van den Broek
Rådet och kommissionen gladde sig också åt den lagstiftning för underlättande av naturalisering som för inte så länge sedan antogs både i Estland och i Lettland. Jag tror att jag utantill kan säga att de normer vi då ställde upp i enlighet med rekommendationer från OSSE: s höga kommissarie för nationella minoriteter, att jag nu kan säga att på det här området, och särskilt med avseende på statslösa barn, så har normerna uppfyllts. Det som vi just nu följer på nära håll, tillsammans och i en god och konstruktiv dialog med de här länderna, är hur det är ställt med språkordningen för minoriteterna och de språkkrav som ställs upp för en kandidatur till poster inom folkrepresentationen på lokal och regional nivå. Jag tror dock att vi har alla skäl att vara optimistiska eftersom de politiskt svåra beslut som fattats där inom det här området lyckligtvis, även i Lettland, har fått ett brett stöd i en folkomröstning som hölls om den frågan.

Sandbæk
Herr van den Broek, ni nämnde en EG-stadga för grundläggande rättigheter, men samtliga medlemsstater har ju tagit med de mänskliga rättigheterna i sina grundlagar, och det finns också internationella bestämmelser om dessa; så vad vill EU uppnå med en sådan särskild EG-stadga för de mänskliga rättigheterna?

Van den Broek
Det är i sig en intresseväckande fråga. Det är också skälet till att jag tidigare sagt att man noga behöver gå igenom vad den här stadgan exakt skulle kunna betyda för en förstärkning av de mänskliga rättigheternas ställning inom Europeiska unionen. Ledamoten har nämligen helt rätt, förutom medlemsstaternas nationella grundlagar, vilka i allmänhet ger ett fullgott skydd för de grundläggande fri- och rättigheterna, så finns naturligtvis också Europarådets ganska unika europeiska konvention om de mänskliga rättigheterna. Den konventionen är unik i det avseendet att den egentligen är den enda konvention om mänskliga rättigheter i världen som också innehåller en tvingande mekanism varigenom det går att vända sig till domstolen i Strasbourg som sedan kan fälla utlåtanden över kränkningar av eller brott mot den här konventionen.
Med tanke på allt detta minns ledamoten säkert också att det då fördes en ingående diskussion över om det inte skulle vara möjligt för Europeiska gemenskapen som rättsperson att ingå i den europeiska konventionen om de mänskliga rättigheterna. Domstolen i Luxemburg fastslog att det inte var möjligt på grundval av vårt nuvarande EU-fördrag. Om det alltså inte går så uppkommer frågan på vilket annat sätt som man kan reglera skyddet för de mänskliga rättigheterna på EU-nivå, eventuellt också med befogenheter för domstolen i Luxemburg.
Det är den diskussionen som just nu pågår, men än en gång, det sker även överläggningar med Europarådet om den här frågan. Vi håller er gärna informerade om utgången av de samtalen.

Ordföranden

Fråga nr 47 från Giorgos Dimitrakopoulos (H-0007/99) Angående: Cyperns säkerhet
Med hänsyn till att EU och i synnerhet vissa medlemsstater reste invändningar mot den cypriotiska regeringens ursprungliga plan att på ön placera ut ett missilsystem för luftvärn (surface-to-air) bestående av S-300 missiler och att man sedermera välkomnade den cypriotiska regeringens beslut att frångå denna plan, hur anser kommissionen då att Cypern borde förbättra säkerheten?
Herr kommissionär, vänligen besvara Dimitrakopoulos fråga.

Van den Broek
Mina expertmedarbetare har förberett ett långt svar på frågan från Dimitrakopoulos. Med alla respekt för de sanningar som står i det och som säkert inte är okända för Dimitrakopoulos vill jag dock försöka ge ett litet mer spontant svar. Jag håller nämligen fullständigt med honom om att utvecklingen på Cypern fått en positiv impuls i det avseendet att beslutet av president Clerides att avstå från utplacering av luftvärnsraketer på ön på ett avsevärt sätt bidragit till att minska spänningen på ön och egentligen inte endast på ön: även till att minska spänningen mellan Grekland och Turkiet som ju hotade att öka, något som enkelt kan försvåra relationerna mellan Europa och Turkiet.
Dessutom vet vi att vi befinner oss i en intensiv samarbetsprocess med Cypern med avseende på anslutningen. Jag tror att president Clerides kloka och modiga beslut bidrar till ett klimat som kommer att få processen att äga rum i en bättre anda.
För det tredje, och inte det minst viktiga, så känner ledamoten till att Europeiska unionen, både rådet och kommissionen, intensivt stöder insatserna av Förenta nationernas generalsekreterare, och särskilt det särskilda sändebudet Herkus som just nu bor på ön, för att försöka komma fram till en politisk lösning på Cypern.
Även i det avseendet kan vi säga att processen naturligtvis inte underlättades så länge hotet om den här konflikten med luftvärnsraketer hängde i luften. Det positiva steg som president Clerides har tagit - för övrigt inte utan att skapa inre politiska spänningar i regeringen - var inte bara ett klokt utan även ett modigt steg. Vad innebär det nu för hela den politiska utvecklingen på Cypern? Även om jag inte kan vara helt optimistisk - vi har inte fått tillräckliga positiva indikationer på att den politiska processen under Förenta nationernas överinseende kommer att ge något konkret resultat inom överskådlig framtid - så måste man i varje fall säga att chanserna blivit större att till exempel dialogen om säkerhet, det militära läget på ön, som förs via en form av förtrolig diplomati av FN, därigenom kan få fler möjligheter. Om vi ser de möjligheterna utveckla sig så kan ledamoten vara säker på att Europeiska unionen skall försöka lämna sitt bidrag till det hela via ordförandeskap, kontakter i medlemsstaterna och även via Europeiska kommissionen.
Avslutningsvis så vet vi alla vilket väldigt positivt bidrag till integreringen av Cypern i Europeiska gemenskapen det skulle vara om det skulle komma en lösning på de fortfarande ganska grundläggande politiska problemen på ön.

Dimitrakopoulos
Jag vill tacka kommissionären och - naturligtvis - hans medarbetare för det utförliga svaret.
Jag skulle vilja ställa två följdfrågor:
För det första, har kommissionären möjlighet att ge oss åtminstone några exempel på de eftergifter som vi förväntar oss från Turkiet sida och som tidigare fanns medtagna i kommissionens meddelande om S-300-frågan?-För det andra, eftersom kommissionären hela tiden talade hypotetiskt - om, om, om - skulle jag vilja fråga honom följande: om allt det som han tog upp inte inträffar, vilken kurs kommer då kommissionen att slå in på för att de politiska lösningar som kommissionen anser vara lämpliga för säkerheten på Cypern skall röna framgång?
Van den Broek
Mitt svar måste - när jag uttrycker en önskan - vara villkorligt i det avseendet att man naturligtvis måste förvänta sig positiva steg från båda parter när det gäller att lösa en politisk konflikt. Jag har tydligt angivit president Clerides bidrag. Man borde alltså kunna förvänta sig, särskilt eftersom säkerhetsläget på ön - och då menar jag militarisering eller demilitarisering av ön - har så mycket att göra med det beslut som president Clerides fattat, att det är mycket välkommet och att vi borde anmoda den turkcypriotiska gemenskapen och även Ankara att nu ta några steg i rätt riktning på just det här området.
Vi har också Herkus insatser för att försöka att stegvis komma fram till en viss demilitarisering av ön, även med tanke på den mycket positiva inverkan det skulle ha på övriga politiska samtal som, som ledamoten mycket väl vet, egentligen just nu befinner sig i ett ordentligt dödläge.
När Europeiska unionen, inbegripet Europeiska kommissionen, i sina kontakter med Turkiet får möjlighet att göra en sådan uppmaning till den turkiska regeringen så kommer den också att göra det. Jag tror att vi kanske måste vara så realistiska att vi inte glömmer bort att det snart kommer att hållas val till parlamentet i Turkiet, vilket i allmänhet inte är den period då politiker i praktiken genomför sina modigaste handlingar. Vi får emellertid hoppas att nya möjligheter ändå kommer att öppnas när valet är över.

Ordföranden
Tack så mycket, herr kommissionär. Jag fortsätter att påkalla er uppmärksamhet, eftersom Hatzidakis reglementsenligt har begärt ordet för en kompletterande fråga. Ordet går till Hatzidakis för en minut. Med denna fråga avslutar vi frågestunden till van den Broek.

Hatzidakis
Herr kommissionär! Jag skulle vilja fråga er två saker.
För det första, det finns sedan tidigare ett förslag från den cypriotiska regeringen om en fullständig demilitarisering av ön, vilket turkcyprioterna - oövertänkt, enligt min mening - förkastar. På grund av att turkcyprioterna förkastar detta, har den cypriotiska regeringen emellertid lagt fram ett nytt förslag, som går ut på att utveckla en Nato-ledd fredsstyrka och samtidigt dra bort de turkiska ockupationsstyrkorna och den grekiska styrkan som finns på ön. Hur ställer ni er till detta?
För det andra, med tanke på den cypriotiska regeringens eftergifter, med tanke på att den stoppade utplaceringen av S-300-missilerna, med tanke på att den har föreslagit att turkcyprioterna skall delta i anslutningsgruppen - vilket turkcyprioterna vägrar - och mer allmänt med tanke på den cypriotiska regeringens försonliga ton, anser ni inte att kommissionen och rådet nu klart och tydligt måste uttala sig för att Cypern skall inträda i Europeiska unionen, oavsett turkcyprioternas ståndpunkter och oavsett om de deltar i förhandlingarna eller ej?

Van den Broek
Det är väl egentligen inte en sak för Europeiska kommissionen att uttala sig om den nuvarande FN-styrkan på Cypern borde ersättas av en större fredsstyrka eller inte men jag är övertygad om att om parterna plötsligt skulle komma överens om villkoren för demilitarisering och FN: s särskilda sändebud dessutom skulle tycka att det var fördelaktigt och nödvändigt att uppfylla önskemålet om en FN-fredsstyrka så skulle det helt säkert tas upp i säkerhetsrådet. Där skulle man sedan behöva fatta ett sådant beslut. Jag tror alltså inte att det beror på någon bristande vilja från den internationella gemenskapen att på något sätt lämna ett bidrag. Det måste dock naturligtvis först finnas ett grundläggande principavtal mellan parterna själva.
När det gäller förhandlingarna så känner ni till kommissionens ståndpunkt. Vi har flera gånger sagt - förhandlingarna pågår nu cirka nio, tio månader - att det egentligen inte är dags än att diskutera vilken situation som skulle uppstå om förhandlingarna skulle avslutas utan att det hittats någon politisk lösning på delningen av ön. Att spekulera om det just nu tycker vi inte verkar särskilt produktivt och därför avstår vi från det. Samtidigt har i alla fall kommissionen gjort allt som behövs för att hålla farten uppe i förhandlingarna och kommer även att göra det i fortsättningen om läget inte förändras.

Ordföranden
Tack så mycket, herr van den Broek.
Ärade kollegor, som jag redan har påtalat har den tid vi avsatt för frågor till van den Broek gått ut. Därför skall frågorna nr 48 till 56 besvaras skriftligen.

Ordföranden
Eftersom frågeställarna är frånvarande, bortfaller frågorna nr 57 och 58.

Ordföranden

Fråga nr 59 från Alex Smith (H-0045/99) Angående: Felaktig och inkompetent hantering av kärnavfall
Har kommissionen gått igenom den rapport om felaktig och inkompetent hantering av kärnavfall vid kärnkraftverk i Förenade kungariket som utarbetats av Nuclear Installations Inspectorate och som offentliggjordes i december 1998, i vilken det anges hur den inkompetenta hanteringen av fast radioaktivt avfall vid Dounreay och Sellafield skulle kunna påverka brittiska medborgares hälsa och miljön i andra EU-medlemsstater på grund av att radioaktiva ämnen läckt ut i havet?
Fru Bjerregaard, ordet är ert för att besvara Smiths fråga.

Bjerregaard
Herr ordförande! Kommissionen kände inte till att Nuclear Installations Inspectorate i december 1998 offentliggjorde en rapport om frågan rörande fast radioaktivt avfall i Dounreay och Sellafield. Kommissionen har bett de brittiska myndigheterna om att få denna rapport. Det är inte klart om den rapport som Smith hänvisar till bara behandlar anläggningens säkerhet, eller om den också tar upp miljökonsekvenserna i samband med radioaktivt utsläpp i havet. Om det senare är fallet, kommer behandlingen av rapporten att ta upp om man följer de grundläggande säkerhetsnormerna för skydd av befolkningen mot joniserad strålning, och det skall eventuellt ske på grundval av en kontroll i enlighet med artikel 35 i Euratomfördraget. Kommissionen planerar att göra en ny kontroll i enlighet med artikel 35 i Euratomfördraget i mars 1999 i Dounreay, och troligen under år 2000 i Sellafield.

Smith
Jag noterar att Fitzsimons faktiskt är närvarande i kammaren. Kanske kan kommissionären även besvara hans fråga.
Jag måste erkänna att jag är totalt överraskad över att kommissionen inte var medveten om detta betänkande, med tanke på dess känslighet just nu. Den kan förvisso ta upp de frågor som kommissionären talar om, eller det kan förvisso ta upp någonting helt annat. Men det viktiga är: Jag förutsatte att kommissionen, med tanke på sina förpliktelser enligt artikel 35, skulle ha varit medveten om detta specifika fråga. Ärligt talat börjar jag bli en smula trött på att kommissionen kommer hit och talar om olika saker för oss. När vi kontaktar rådet i dessa frågor säger rådet alltid att det är en fråga för kommissionen, kommissionens ansvar. Vi kommer hit för att ställa en fråga till kommissionen och kommissionen säger " Vi är inte medvetna om detta" .
Jag har alltså ingen tilläggsfråga, jag vill bara få min protest registrerad.

Bjerregaard
Herr ordförande! Jag är mycket förvånad över Smiths kommentar, därför att med hänsyn till hans fråga är jag naturligtvis förpliktad att förklara för kammaren att vi inte kände till denna rapport, och att så snart vi gjorde det, bad vi de brittiska myndigheterna att få denna. Vi utgår naturligtvis från att vi skall få den, och så kommer vi att behandla den, som jag sade, i enlighet med artikel 35 i Euratomfördraget. Eftersom vi inte hade hört talas om denna rapport, skulle det ju varit mycket svårt för mig att svara på något annat sätt än vad jag gjort här i dag.

Sandbæk
Jag vill gärna fråga Ritt Bjerregaard om det är en så dålig kommunikation mellan miljöministrarna och kommissionen, att kommissionen inte heller känner till det som Nuala Ahern pekar på i sin fråga, nämligen att de nordiska miljöministrarna i december 1998 klagade till den brittiska regeringen över den radioaktiva förorening som också drabbar farvattnen kring de nordiska länderna, och om det mot bakgrund av detta inte är mycket länge att vänta till år 2000 med att inleda en undersökning, och om det inte vore mer lämpligt att omgående skicka undersökningsgruppen till Dounreay, som Nuala Ahern bett kommissionen att göra.

Bjerregaard
Herr ordförande! Jag skall gärna avge det svar som jag förberett till Ahern, som inte är närvarande i dag, till Sandbæk i stället, för det var ju det frågan rörde, såvitt jag förstod.
Kommissionen känner inte heller till att de nordiska miljöministrarna skulle ha klagat över havsföroreningar som härleds till radioaktiva utsläpp från upparbetningsanläggningarna i Sellafield och Dounreay. Det är egentligen inte så underligt, eftersom det rör förhållanden som hör hemma under de bi- eller multilaterala förbindelserna mellan dessa länder och Förenade kungariket, och Sandbæk sade ju också att man hade riktat sig till Förenade kungariket. Men kommissionen känner naturligtvis till att man konstaterat höga koncentrationer av technetium 99 vid de nordiska ländernas kuster och i Arktiska havet. Kommissionen deltog i det ministersammanträde som hölls i Sintra i juli 1998. Vid detta tillfälle, då jag för övrigt själv var närvarande, diskuterades frågan om radioaktiva utsläpp, och det beslutades om en principiell minskning av utsläppsmängden med sikte på att uppnå en koncentration nära noll före - och nu rör det sig alltså om långt in i framtiden - år 2020. Den brittiska regeringen har försäkrat att den i allra högsta grad har uppmärksammat problemet med technetium 99, inte minst i samband med behandlingen av Sellafields utsläppstillstånd. Mot denna bakgrund tycker jag att jag kan säga att vi följer med i utvecklingen på ett mycket aktivt sätt, och även har de kontakter vi bör ha, men att vi naturligtvis måste infoga det i vårt arbetsprogram och mycket som möjligt ta hänsyn till de berörda människorna, när vi skall utföra kontrollerna.

Ordföranden
Tack så mycket, fru Bjerregaard. Jag påminner er om att vi behandlar fråga nr 59 och att den här frågan är en kompletterande fråga från Smith. Fitzsimons får ordet för ytterligare en kompletterande fråga.

Fitzsimons
Min fråga är kopplad till Smiths fråga. Jag tackar er för era svar hittills, herr kommissionär, men under flera år har kommissionen undvikit hela frågan om Sellafield som Smith, jag och många andra har väckt. Den har alltid underlåtit att ta itu med den verkliga frågan, nämligen stängningen av Sellafield. Nyligen har den tyska regeringen gjort kovändningar och gått igen alla möjliga slags kursändringar vad gäller hela kärnkraftsfrågan.
Eftersom det inte finns någon framtid för upparbetning av kärnavfall, herr kommissionär, instämmer ni inte i att det är hög tid, och att det är berättigat, att stänga Sellafield?

Bjerregaard
Herr ordförande! Det var naturligtvis bra att höra Fitzsimons, så att vi också kan klara av denna del av frågan. Nu kan vi ju naturligtvis ha delade meningar om kärnkraft, och även om Sellafield och andra saker. Jag kan mycket väl förstå om Fitzsimons och andra tycker att svaren varit otillräckliga, men jag måste ju hålla mig till den behörighet vi har, och kommissionen har alltså ingen behörighet när det gäller kontroll av säkerheten vid kärnkraftverk. Denna kontroll åvilar medlemsstaternas behöriga myndigheter. Det är också driftschefen och den berörda medlemsstaten som skall bedöma kärnkraftverkets ekonomiska bärkraft. Vi har därför varje gång det ställts frågor av denna typ, undersökt var vi har behörighet och var vi inte har det, och om man vill - som Fitzsimons och andra - att det vidtas fler åtgärder, så är mina händer bakbundna, eftersom jag inte kan gå utöver den behörighet som man gett oss på detta område.

Ewing
Herr ordförande! Jag vill ställa en tilläggsfråga. Jag angav vid inledningen av frågestunden att jag ville göra det. Jag har suttit här tålmodigt och jag finner det anmärkningsvärt att ni inte ropar upp mig. Dounreay ligger i min valkrets.

Ordföranden
Fru Ewing, det är inte jag som inte ger tillstånd till ännu en kompletterande fråga, utan enligt arbetsordningen får vi bara ställa två kompletterande frågor, vilka redan har ställts, och ordförandeskapet kan inte gå emot arbetsordningen. De två kompletterande frågorna till Smiths fråga har redan ställts. Nu måste vi fortsätta med fråga nr 60. Låt höra, fru Ewing.

Ewing
Herr ordförande! Fitzsimons har sin egen fråga. Det är mycket vanligt att, när någon är någon minut sen, tillåta deras fråga att ställas. Detta är vad Smith antydde. Istället kallade ni upp Fitzsimons som tillägg till Smith. Min begäran, som registrerades i god tid, ignoreras. Som den ledamot som suttit längs i parlamentet, vill jag säga till er att det inte är någon mening att komma till frågestunden om detta är det sätt på vilket ni behandlar den ledamot som företräder området ifråga. Jag finner det ganska avskyvärt.

Ordföranden
Fru Ewing, jag är också bekymrad. Fitzsimons fick i varje fall ordet för en kompletternade fråga, inte för sin egen fråga, eftersom han var försenad.

Ordföranden

Fråga nr 60 från Antonios Trakatellis (H-0026/99) Angående: Förbindelseled i Maliakos-bukten - Brott mot gemenskapens miljölagstiftning
I det pågående projektet för riksvägen Patras-Aten-Thessaloniki-Evzoni föreskrivs en tilldelning av kontrakt för en förbindelseled via Maliakos-bukten genom en underjordisk tunnel som skall vara 4, 5 kilometer lång och 4 meter bred och grävas på 18 meters djup under Maliakos-buktens havsbotten. Myndigheter och representanter för både lokala och regionala intressen motsätter sig fullständigt det planerade byggnadsprojektet, och dessutom har studier visat på att Maliakos-bukten inte lämpar sig för en sådan tunnel (det är en liten, grund och sluten bukt, geologiskt sett en spricka med risk för jordbävningar och där ligger en fiskodling).
Känner kommissionen till att man vid projekteringen och tilldelningen av kontrakt för tunnelprojektet har brutit mot direktiv 85/337/EEG och 97/11/EG , genom att det inte i förväg utförts en fullständig och särskild studie av miljökonsekvenserna, att man inte informerat allmänheten och inte sökt några alternativa lösningar?
Kan man genomföra projektet, med tanke på att Maliakos-bukten och vattenbiotopen Sperchios-floden finns bland de föreslagna skyddsområdena inom programmet Natur 2000 och att konsekvenserna av projektet hotar områdets ekosystem och riskerar att utplåna allt liv i havet?
Kan projektet medfinansieras med medel från gemenskapens budget när bestämmelser i gemenskapslagstiftningen har överträtts, och vilka åtgärder avser kommissionen att vidta för att man skall rätta sig efter dessa bestämmelser?
Fru Bjerregaard, vänligen besvara Trakatellis fråga.

Bjerregaard
Herr ordförande! Det aktuella projektet är en del av den nya motorvägen mellan Aten och Thessaloniki. Stora delar av den övriga motorvägen samfinansieras med kommissionen. Den vägsträcka som ledamoten talar om, omfattas inte av denna finansiering. Den skall alltså tvärtom byggas, finansieras och drivas av privata investerare. Men - och det betonar jag - naturligtvis skall EG: s lagstiftning fortfarande följas. Bara förundersökningarna rörande tunneln, och alltså inklusive miljökonsekvensbedömningarna, är samfinansierade via det operativa programmet för vägnät inom ramen för EG-stödet till Grekland för 1994-1999.
Jag har fått intrycket att ledamoten menar att den offentliga anbudsgivningen i samband med tunneln har inletts. Denna information har inte jag. Den information vi har inom kommissionen säger att så inte är fallet, och att det enda de grekiska myndigheterna har gjort, är att offentliggöra att projektet kommer att äga rum, och att privata intressenter kan markera sitt intresse. Innan dess en offentlig anbudsgivning sker, kommer en miljökonsekvensbedömning att äga rum i enlighet med bestämmelserna i direktiv 85/337. Sperheios-floddalen och flodmynningen Maliakos Kolpos är några av de platser som de grekiska myndigheterna har föreslagit skall ingå i Natura 2000-nätverket i enlighet med rådets direktiv om bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter. Sperheios-flodmynningen har pekats ut som särskilt skyddsområde enligt fågeldirektivet. I enlighet med artikel 6 i djur- och växtdirektivet kan det bara ges samtycke till ett projekt som skadar ett Natura 2000-områdes ekologiska integritet, och till vilket det inte finns några alternativa lösningar, om det är nödvändigt att genomföra med hänsyn till väsentliga samhällsintressen, och om det vidtas lämpliga ersättningsåtgärder. Dessa bestämmelser tillämpas redan för särskilda skyddsområden, inklusive Sperheios-flodmynningen, men inte för platsen som helhet. Detta kommer att ske automatiskt när platsen ingår i Natura 2000-nätverket.
Som en följd av detta skall de grekiska myndigheterna enligt direktiv 92/43 och Fördraget om Europeiska unionen, avstå från alla aktiviteter som i väsentlig grad kan skada denna plats ekologiska integritet. Kommissionens avdelningar kommer att hänvisa ärendet till de grekiska myndigheterna för att se till att dessa har följt sina åtaganden i enlighet med gällande lagstiftning, också vad gäller det aktuella projektet. Enligt de grekiska myndigheterna kommer projektet inte att påverka Sperheios-området, men det är bland annat det som kommissionen vill förvissa sig om.

Trakatellis
Herr ordförande! Jag skulle första vilja tacka kommissionären för hennes svar och informera henne om - även fast jag tror att hon redan känner till det - att en protest från alla kommuner och län redan har skickats.
Och trettiotvå offentliga operatörer från hela regionen, som protesterar för att de inte har tillfrågats om projektet, har överklagat till riksrådet (The Council of State) och till den grekiska rättvisan. I enlighet med gemenskapsdirektivet borde även dessa offentliga operatörer delta i genomförandet av projektet. Det finns alltså mycket upprördhet i regionen, och ingen vill veta av projektet. Men det finns alternativa lösningar. Detta projekt, denna förbindelseled, kan genomföras på andra sätt, som inte drabbar Maliakosbukten, och det är besynnerligt att Miljöministeriet nu införlivar området i Natur 2000, eftersom det genom att sjösätta projektet kommer att förstöra det som det har införlivat, i det att det vill bygga en förbindelseled som kommer att förvandla bukten till en plats som inte alls är lämpad för havsliv. Jag vill alltså be kommissionären att övervaka denna fråga, som är mycket viktig för alla kommuner och alla invånare i regionen.

Bjerregaard
Jo, jag har uppmärksammat att det är en sak som skapat ett stort intresse i Grekland, och även att det skett protester kring projektet. Det är också därför jag kan säga till Trakatellis att vi kommer att fråga de grekiska myndigheterna om detta. Det finns bestämmelser både i samband med habitatdirektivet och Natura 2000, som tillämpas här, och vi kommer naturligtvis att uppmärksamt granska de svar vi får, eftersom det är vår uppgift att se till att naturen respekteras. Det kommer vi att göra även denna gång.

McMahon
Klockan är nu 19.14 och eftersom kommissionär Bjerregaard tilldelades 20 minuter för frågor, med början 18.55 återstår enligt min beräkning en smula tid.
Jag vill be er att rikta er uppmärksamhet på reglerna, i synnerhet till bilagan till regel 7 - genomförande av frågestund - och får jag vördsamt föreslå att ni, likaväl som att visa rött ljus för ledamöter, ibland visar rött ljus och rött kort till kommissionärer eftersom detta är vad som tar upp tid. Det sista svaret från kommissionär Bjerregaard varade i 3 minuter och 56 sekunder. Ledamöter avbryts efter en minut medan vissa av svaren från kommissionär van den Broek var mycket långdragna. Det kunde vara nyttigt för kommissionärerna att instruera sin personal att ge kortare och mera kärnfulla svar på ledamöters frågor vilket i sin tur skulle tillåta fler ledamöter att få en chans att ta upp sina väljares angelägenheter.
Jag var på väg att ta upp en mycket allvarlig olycka gällande ett avbrott i elförsörjningen vid ett kärnkraftverk som, om det hade ägt rum, kunde ha fått katastrofala följder. Jag skulle vilja göra er uppmärksamma på detta.

Ordföranden
Lyssna nu, herr McMahon. Jag är alltid tacksam för det stöd och de påpekanden jag får från kammaren, eftersom jag anser att ordförandeskapet måste lyssna på alla. Beakta dock, McMahon, att vi i dag började exakt klockan halv fem på eftermiddagen. Detta betyder att vi klockan sju måste ha klarat av frågestunden till kommissionen, det berör nämligen inte bara ledamöterna utan också sessionstjänsten. Just nu har vi överskridit vår tid med sexton minuter för sessionstjänsten, hela sessionstjänsten, inklusive tolkservicen, ett, som ni vet, mycket tungt arbete.
McMahon, Som ordförande försöker jag sprida ut de många kompletterande frågor som uppstår, men jag kan inte göra underverk. I dag har vi alltså överskridit tiden med sexton minuter och Bjerregaard har utnyttjat den tid hon hade till sitt förfogande. Efter att ha tackat Bjerregaard måste jag därför avsluta frågestunden. Jag ber er uppmärksamma att frågorna nr 61 till 104 besvaras skriftligen.
Jag förklarar härmed frågestunden till kommissionen avslutad.
Sammanträdet avbröts kl.19.15 och återupptogs kl. 21.00.

Den gemensamma organisationen av marknaden för vin (fortsättning)
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A4-0046/99) av Martin för utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling om förslag till rådets förordning om den gemensamma organisationen av marknaden för vin (KOM(98)0370 - C4-0497/98-98/0126(CNS)).

Colino Salamanca
Herr ordförande! Jag tror att vi måste börja med att ge kommissionen vårt erkännande för de viktiga rättelser som man har gjort i förslaget från 1994. Av det förslaget, något som vi i dag lyckligtvis har kommit över, har vi bara kvar ett budskap från en synnerligen övertalig vinproducerande sektor vars enda måttstock var en massiv avverkning av vinfält.
Med den nuvarande reformen, en reform som utan tvekan även i dag är såväl diskutabel som kontroversiell, vill man förbättra jämvikten mellan utbud och efterfrågan, men framför allt vill man ge producenterna en möjlighet att anpassa sig och exploatera en marknad som är under expansion.
Vi får emellertid inte bli alltför optimistiska. Personligen, och med anledning av en av de debatterade frågorna - rätten till nyodling - anser jag att Europeiska kommissionens förslag är bättre än yttrandet från utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling. Jag tycker att kommissionens förslag bättre säkerställer den dynamiska jämvikten. En begränsning av nyodlingsrätten till en procent på ytor avsedda för vinodling i områden där efterfrågan ökar, är enligt min mening mer positivt än att sätta gränsen till år 2010.
Definitiv avverkning för områden med strukturellt överskott samt en anpassad reglering av rätten till nyplantering, något som kommer att bestå i mer än 13 säsonger efter avverkning, kan vara kompletterande åtgärder i den riktningen.
Kapitlet som tar upp omställning och som inriktas på en anpassning av produktionen till efterfrågan på marknaden har kompletterats på ett positivt sätt, såväl vad gäller den förmodade förnyelsen som möjligheten att finansiera specifika åtgärder för att stödja vinodling i regioner som lider av torka. Däremot motsätter vi oss helt och hållet en nationell finansiering på upp till 25 procent i regioner som inte ingår i Mål 1-områden.
Beträffande marknadsmekanismerna så stöder vi fullt och fast en 15- procentig höjning av alkoholvolymen i den 7-procentiga vinproduktionen från och med vinmustens jäsning. Vi tycker också att ett viktigt steg har tagits med den särskilda destillationen för alkoholarom, något som gör att gemenskapsleveranserna kan garanteras där den årliga efterfrågan ligger på nästan 15 miljoner hektoliter.
Till sist skulle vi gärna se att en tillämpning av krislagstiftning vid extraordinära omständigheter fortsätter att vara frivillig i enlighet med artikel 30 i kommissionens förslag. Vi menar också att det är ofrånkomligt att man i den nya förordningen införlivar en ny avdelning för särskilt stöd samt åtgärder för främjandet av vinkonsumtionen, inklusive konsumentinformation.
Konkurrensmässigt sett verkar vi överdriva antalet viktiga beslut som överlåts till förvaltningskommittén och som regleras i artikel 74 och följande. Vi stöder därför de ändringsförslag som försöker bringa jämvikt bland beslutsförfarandena.
Avslutningsvis måste vi än en gång påtala vårt motstånd mot det vinframställningssätt där alkoholhalten höjs med hjälp av socker, något som direkt ifrågasätts i vindefinitionen i bilaga 1, det vill säga en produkt som enbart erhålls medelst jäsning av färska eller delvis färska druvor eller druvsaft.

Cunha
Herr ordförande, herr kommissionär, kolleger! Jag börjar med att gratulera kommissionen till att ha tagit initiativ till ett förslag till en reform av den gemensamma politiken för vinsektorn. Det är i verkligheten så att om vi ser ut över världen kan vi se att Europa har förlorat sin ekonomiska och handelsmässiga betydelse inom sektorn, till förmån för nya producentländer som USA, Sydafrika, Chile, Argentina, Brasilien, Australien eller själva Nya Zeeland. Vi står inför länder som har utökat sina vinarealer enormt, ökat sin produktion exponentiellt och som utan några tvivel har förbättrat kvaliteten på sina viner.
I motsats till en sådan expansiv politik föreslår kommissionen att Europeiska unionen skall fortsätta sin politik med villkor för planteringar och odlingar de närmaste tio åren. Kommissionens förslag är känsligt för några grundläggande kriterier:
För det första, ökningen med 1 procent för nyplantering av vin är för liten för att utveckla Europeiska unionens produktionskapacitet. Förslaget på 3 procent som utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling har godkänt och som detta parlament kommer att godkänna, ter sig mycket mer realistiskt trots att det, enligt min mening, ändå har en låg ambition.-För det andra, omstruktureringsprogrammet för vinodling uteslöt de äldsta vinodlingarna, vilket är oacceptabelt med tanke på den höga medelåldern hos de flesta europeiska odlingar. Jag tar som exempel Portugal, mitt land, där 60 procent av vinfälten är mer än 40 år gamla. Även här har parlamentet föresatt sig att rätta till denna brist i kommissionens förslag genom att uttryckligen ta med föryngringen av vinfälten som en av prioriteringarna för sektorns omstruktureringsprogram.-För det tredje, förslaget är för stramt mot modellen för sektors- och yrkesöverskridande organisationer. I denna aspekt är det nödvändigt att stärka subsidiariteten och respektera organisationstraditionerna i de olika medlemsstaterna. Exempelvis bör ändringsförslag 171, andra strecksatsen, förkastas.Jag vill, som avslutning, gratulera Philippe-Armand Martin till den kompromiss han lyckats förhandla fram, och komma med ett förtjänstfullt arbete ur vilket kommit ett förslag som är klart bättre än det som kommissionen lade fram. Emellertid vill jag understryka att artikel 42a, som han inkluderat i texten, är ett övergrepp för de flesta producentländer, eftersom det hindrar medlemsstaterna att göra tappning i ursprungsland obligatorisk. Det är ingen mening att diskutera detta ämne inom ramen för denna förordning, då kommissionen har lagt fram ett specifikt förslag för detta ändamål, vilket skall behandlas inom ramen för Lullings betänkande. Därför måste ändringsförslag 179 avvisas om vi inte skall åstadkomma en stor orättvisa och ett drag som, enligt min åsikt, brister mycket i öppenhet. Bara inom den ramen skall vi behandla denna fråga. Dessutom har ännu inte EG-domstolen fattat sitt definitiva beslut i frågan, apropå " Rioja" , och därför har vi all anledning och argument nog för att diskutera detta senare, inom ramen för Lullings betänkande.

Querbes
Herr ordförande, herr kommissionär, kära kolleger! Vi måste när det gäller detta betänkande från vår kollega Martin glädjas åt inte bara betydelsen och kvaliteten i det arbete föredraganden har utfört, utan också åt det faktum att den tid som har avsatts till utarbetandet, diskussionen och organisationen av detta arbete gjort det möjligt för utskottet för jordbruket och landsbygdens utveckling att lämna ett bra betänkande till kammaren, komplett och enhetligt, och som antagits med stor majoritet.
Vi skall veta att ett sådant resultat endast varit möjligt tack vare nära samråd med producenterna och även för att betänkandet inspirerats av den allmänna rapporten om den gemensamma jordbrukspolitiken, vilken redan har antagits av kammaren. Detta innebär också att betänkandet på vissa punkter inte instämmer i de liberala förslagen från kommissionen.
Det är på detta sätt som betänkandet bibehåller en definition av vin, en produkt av jordbruket och vinodlingen, som samtidigt förkastar varje form av industrialisering. Betänkandet bekräftar den europeiska produktionens strävan att inta en ökande plats i en världsproduktion med hög kvalitet, som förenar begränsad konsumtion och hälsa. För detta föreslås i betänkandet en kontrollerad tillväxt av vinodlingen, bl.a. till förmån för unga jordbrukare, och mer effektiva bestämmelser för nyplantering och förbättring. Allt detta måste slutligen garanteras genom en kontrollerad förvaltning, som innefattar marknadsföring och anpassningsmekanismer såsom obligatorisk destillation, som inte får lämnas till kommissionens ansvar.
I ett sådant sammanhang försvarar jag den prioritering som gjorts av berikning genom druvsaft snarare än genom socker, förbudet mot import av druvsaft från tredje land, som skulle vara en trojansk häst mot kvaliteten i den europeiska produktionen, förbudet mot blandningar av rött och vitt vin och slutligen den tydliga definitionen av varje vinodlings särdrag, exempelvis starkvin av typen " vin doux naturels" som är de enda produkterna som kan upprätthålla mänsklig produktionsverksamhet i vissa områden i unionen.
Alla kan konstatera att reformförslagen inom den gemensamma jordbrukspolitiken har en tendens att köra fast i de hjulspår som dragits upp av kommissionens alltför liberala riktlinjer. Vårt jordbruksutskott är mycket uppmärksamt på kraven från de yrkesverksamma och samhället. Det är anledningen till att vi godkänner betänkandet.

Lambraki
Herr ordförande! I dag avslutas diskussionsrundan om reformeringen av den gemensamma jordbrukspolitiken inom ramarna för Agenda 2000. Diskussionerna har visat på de mycket stora svårigheterna att finna en gemensam nämnare som kan sammanlänka de starka motsättningarna mellan olika nationella intressen.
Jag hoppas att diskussionen om vinsektorn leder fram till ett positivt resultat som kommer såväl producenterna och produkten som konsumenterna till godo. Vår föredragande, Martin, har bidragit i den riktningen. För om ingenting annat, så har vinet sedan urminnes tider förenat människor, och det har utgjort ett viktigt element i det sociala, kulturella men även religiösa livet.
I princip anser vi att kommissionens förslag utgör ett steg i rätt riktning, vad gäller problemen som denna sektor står inför. Den komplicerade regelram som fram till i dag har utformats utgör en hämmande faktor för balanseringen av marknaden, utvecklingen av produktionskapaciteten, förbättringen av vinernas kvalitet och främjandet av varorna på den europeiska och den globala marknaden.
Den nedläggningspolitik som fram till i dag har förts har resulterat i att arealen för vinodling i Europeiska unionen har minskat med omkring 20 procent, och detta samtidigt som unionen har översköljts av viner från tredje land som för en aggressiv produktions- och handelspolitik. Detta gäller i särskilt hög grad för Grekland, där minskningen uppgår till 35 procent, vilket utgör ett hot mot de grekiska vinodlingarnas inriktning på kvalitet, eftersom det först och främst är vinodlingar med produkter av lokal karaktär och med liten produktion av hög kvalitet som har lagts ned.
Av den anledningen är det nödvändigt att det föreskrivs en kvot på åtminstone 3 procent för nya planteringsrätter, så att en kvalitetsanpassning av de europeiska vinodlingarna möjliggörs, framför allt i de regioner som drabbades hårdast av nedläggningspolitiken. Samtidigt, i fråga om handeln med tredje land, kan inte förslaget om att tillåta import av druvmust för vinframställning från tredje land godtas.
Vad gäller produktionsmetoderna och möjligheten att öka alkoholhalten genom att tillsätta socker, bör rådande regler bibehållas, så att denna traditionella produkt framför alla andra tillåtas leva vidare i sin historiska form.
Jag skulle vilja avsluta med att ta upp en särskild fråga; det rör sig om problemen för vinodlingar på öar och i bergsregioner. Detta är huvudsakligen ett problem som berör Grekland, med en produktion som består av små vinodlingar som är utspridda på öarna och i bergsregionerna. Den speciella jordmånen och klimatförutsättningarna ger en produkt av hög kvalitet, vilket det finns efterfrågan för på marknaden, men de höga kostnadsfaktorerna utgör en nackdel. Den nya gemensamma marknadsorganisationen bör föreskriva någon särskild form av stöd till dessa odlingar.

Arias Cañete
Herr ordförande, herr kommissionär, ärade kolleger! Jag vill också tacka Martin, inte bara för ett väl genomfört arbete utan också för hans outtröttliga strävan efter avtal och kompromisser.
Jag vill också tacka kommissionen för att man den här gången har lagt fram ett förslag som skiljer sig betydligt från 1994 års notoriska förslag. Förslaget är den här gången bättre anpassat till de behov och den oro sektorn för närvarande erfar, en godtagbar utgångspunkt för att kunna sluta viktiga avtal i parlamentet och rådet.
I mitt anförande vill jag koncentrera mig på tre grundläggande frågor som har godkänts av parlamentet.
För det första, avsikten med införlivandet av skyddsklausuler i stycken i ingressen (beaktandemeningen oräknad), indelade i paragrafer och upphävanden, är att inför framtiden garantera kvaliteten på det vin som produceras i vissa regioner inom gemenskapen, och detta trots upphävandet av mer än 23 författningar utfärdade av rådet.
För det andra, när det gäller destillation av bordsvin för att erhålla aromalkohol, så är jag tacksam för att föredraganden godkände våra ändringsförslag och tog med dem i sin kompromisslösning. Tack vare detta är inrättandet av stöd för bordsvin som skall destilleras till aromalkohol inte längre en oreglerad behörighet som tillkommer kommissionen, utan en skyldighet för densamma enligt provianteringsbehovet av aromalkohol för de sektorer som enligt lag måste använda detta tillvägagångssätt, något som kommer att möjliggöra brandyns och vinlikörernas överlevnad och bevara mer än 300 000 hektar vinfält och tusentals arbetstillfällen på vingårdar, bodegor och inom industrin och annan servicenäring.
Det är viktigt att dessa stöd inrättas på en nivå så att destillation av bordsvin för erhållande av aromalkohol blir konkurrenskraftig. Tas stödet för vindestillation bort höjs nämligen destillationskostnaderna för brandy med 300 procent medan priserna för melass- och sädesalkohol förblir desamma, vilket skulle öka rådande prisskillnader på vin till förfång för den marknad som enligt lag är förpliktad att använda detta tillvägagångssätt.
Parlamentet har dessutom förbättrat kommissionens förslag genom att inrätta en årlig revision och i detalj reglera det primära och sekundära stödet. I efterföljande ändringsförslag framlagda i kammaren har jag eftersträvat en garanti för aromalkoholens konkurrenskraft vad gäller priser samt en årlig destillationsvolym på minst 15 miljoner hektoliter.
Avslutningsvis vill jag säga att det gläder mig att utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling i bilaga 1 har godkänt skilda tekniska definitioner för starkvin och starklikör. Den särskilda beredningen och vinens organiska kännetecken gör att de är värda en egen definition och att betraktas som differentierade produkter.
Med reformförslaget kan vi definiera och särskilja dessa starkviner, starkviner som varken var eller är de likörviner som beaktades i den första versionen av den gemensamma organisationen av marknaden 1970, och som beträffande ursprungsbeteckning, vinodlingsyta, beredning och framställning, handel och arbetstillfällen, rymmer mer än vad andra produkter med egen definition gör i den ursprungliga förordningen om den gemensamma organisationen av marknaden.

Ephremidis
Herr ordförande! Genom förslaget uppmuntras och stimuleras en ökad import från tredje land av viner och druvmust att blanda med gemenskapens viner. Rådet och kommissionen glömmer bort att det inom gemenskapen gränser finns särskilda kvalitetsprodukter, som på ett utmärkt och naturligt sätt lämpar sig för att berika vinerna, och att det inte är nödvändigt med import från tredje land.
Å andra sidan glömmer de även bort den mångåriga förföljelsemani som har varit riktad mot vinodlingarna. Tiotusentals hektar har lagts ned, och Grekland har drabbats särskilt hårt. Det finns här en tragisk inkonsekvens i ert agerande, såvida det inte döljer en bakomliggande opportunism och en vilja att vara vissa ljusskygga intressen till lags.
Ni driver fram ett planteringsstopp, ni vill begränsa vinproduktionen och få ned den till en miniminivå - ja, helst skall det bli ett underskott, så att ni kan rättfärdiga en ökad import och på så sätt återigen vara intressena inom WTO och GATT med flera till lags, och som tack erhålla kompensation på andra områden som ligger i er intressesfär. Ni tillåter tillsättning av socker i gemenskapens viner, framför allt i de tyska vinerna, för att öka alkoholhalten. Det går stick i stäv med ert tal om kvalitet och produktionsbegränsningar. Om ni vill göra Tyskland en tjänst, se då åtminstone till att produktens sockerinnehåll framgår av etiketten!
För att avsluta, herr ordförande, lyfter förslaget fram den där regeln om yrkesöverskridande grupper, och det vill tvinga in den fattige vinbonden i samma hägn som de vilddjur som går under namnen industriella tillverkare och förädlare av denna viktiga produkt. Ni har offrat vinet, herr kommissionär, och det till olagliga, ljusskygga intressen. Ni glömmer bort att det inte är en produkt vilken som helst, utan att det är produkt som i alla tider har utgjort folkets kost, som skapar sysselsättning och som är civilisation och tradition - vinet är kultur! Glöm inte bort det! Det finns länder där man sedan Homeros dagar har levt med och livnärt sig av vinkulturen. Och ni offrar denna på de ljusskygga multinationella intressenas altare.

Filippi
Herr ordförande! Jag tycker också att Martin har gjort en bra sammanfattning, framför allt om man tänker på det resultat som uppnåddes i utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling när det gäller det här området, jämfört med andra områden. Trots detta vill jag inte ansluta mig till dem som är nöjda med det arbete som utförts och av den anledningen har jag inte röstat för betänkandet i utskottet för jordbruk. Jag anser att man kan göra mer och av den anledningen tänker jag uppehålla mig vid framför allt två aspekter, där jag tycker det finns brister och där jag vill uttrycka mitt missnöje.
Den första frågan är återinförandet av obligatorisk destillation, något som i kommissionens förslag hade tagits bort. Förslaget är motsägelsefullt: vi kan inte med utgångspunkt i den balanserade marknad som nu uppnåtts, hävda möjligheten att starta återplanterings- och förnyelseprogram på anläggningarna om vi samtidigt föreslår obligatorisk destillation. Här står vi enligt mitt förmenande inför en motsägelse som bara kan överbryggas med en omröstning i kammaren och genom att genomföra intelligenta förnyelse- och röjningsprogram i regional regi - något som jag föreslog redan i samband med 1997 års prispaket. Detta tror jag är en politik som kan leda framåt, med den flexibilitet, smidighet och kreativitet som även övriga kolleger tidigare nämnt. Detta är något som måste uppmuntras. Under alla omständigheter kommer samtliga italienska parlamentariker att verka för detta, även vid omröstningen.
Den andra frågan gäller hur vi ser på kvalitet. Här i kammaren har många ledamöter talat om kvalitet och behovet att försvara vinets och produktens ursprung. Men inget har gjorts för att försöka få till stånd en harmonisering, inte heller när det gäller produktions- och jäsningstekniken. Jag inser att det är svårt att avskaffa sockertillsatserna, men något borde man kunna göra för att förbättra kvaliteten. Man skulle kunna agera när det gäller ökningen av musternas lägsta alkoholhalt eller när det gäller märkningen, eller man skulle kunna lämna allt som det är och ge något slags pris till de länder som är mest skötsamma i det här avseendet. Men inget av betydelse har gjorts i frågan. Därför- och utan att vilja resa några barrikader - framhåller vi återigen kvalitetsaspekterna, men denna gång mer seriöst och konsekvent.
Slutligen bör man påminna om att detta är en sektor som är hårt drabbad när det gäller resurserna. Vinsektorn får hälften av det som den motsvarar om man räknar det europeiska jordbrukets BNP. Vi måste ge denna produkt mer stöd på de internationella marknaderna.

Novo
Herr ordförande, ärade ledamöter! Genom Philippe-Armand Martins betänkande förändras i vissa aspekter kommissionens förslag. Dessa ändringar är i stort sett positiva och tar upp ändringsförslag som vi har ingivit och skrivit under i utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling. Bland andra kan nämnas möjligheten att förnya vinodlingarna och att stödja främjandet av konsumtionen på den inre/yttre marknaden, det omöjliga i att kunna använda den produkt som kommer av användning av vinmust från tredje land eller förbudet mot dess import för vinframställning. Slutligen kan nämnas accepterandet av krisdestillation, och införandet av vissa stöd, även om de är otillräckliga, till producentorganisationer och till vinplanteringar i missgynnade områden.
Vi kan dock inte fortsätta att acceptera att vinet - en Medelhavsprodukt - som utgör nära sju procent av gemenskapens jordbruksproduktion, skall finansieras med endast 2, 5 procent av respektive budget, medan jordbruksgrödorna, som framför allt är intressanta för de centrala och nordliga länderna, tar emot 43 procent av denna budget, trots att de inte utgör mer än 15 procent av gemenskapens jordbruksproduktion.
Detta är ett exempel, bland andra, som tydligt visar på den diskriminering som existerar och fortsätter att existera mellan olika slags produktion och som upprätthålls med denna reform. Vi anser också att det är oacceptabelt att man kan fortsätta att betrakta den produkt som vin som kommer av behandlingar som tillåter sockertillsatser för att höja alkoholhalten. För att undvika denna möjlighet lägger vi fram ändringsförslag för kammaren - vilka vi hoppas kommer att godkännas - som tvingar fram en märkning av produkter framställda på detta sätt, och som på så sätt informerar och skyddar konsumenterna, eller som på ett annat plan fastställer en femårsperiod för att möjligheten att tillsätta socker i vinet helt skall försvinna.

Fantuzzi
Herr ordförande, herr kommissionär! Vi har nu diskuterat vinmarknaden och dess berömda reform under åtminstone sju år. Som ni vet, herr kommissionär, så presenterades redan 1993-1994 förslag som jag hade den äran att vara föredragande för 1995 i denna kammare. Vinet har med andra ord blivit starkt utspätt. Detta visar å ena sidan hur sammansatt och kontroversiell frågan om den aktuella reformen är, men, å andra sidan, att det aldrig finns något ont som inte har något gott med sig. Och det är bra att det har varit på det viset, för det uteblivna genomförandet av idéerna från 1994 blev en present åt de europeiska vinodlarna. Reformen stannade i lådorna och på bordet ligger i dag, vilket mina kolleger mycket riktigt påpekat, andra idéer som utan tvekan utgör ett framsteg jämfört med det förflutna.
De tidigare ideologiska utgångspunkterna var felaktiga. Jag minns att er föregångare, kommissionär Steichen, förutspådde att det år 2000 skulle finnas ett vinöverskott på 40 miljoner hektoliter. Det motiverade att man genomförde mycket drastiska åtgärder, inspirerade av pessimistiska kalkyler, som skulle ha kunnat bli mycket skadliga för de europeiska vinodlarna. Men sedan ett par år tillbaka finns det inte längre något överskott. Vi har inte vinguden Bacchus att tacka för den uppkomna situationen, utan snarare det faktum att de massiva röjningarna och stoppet för nyplanteringar under senare år har avsevärt försvagat och föråldrat de europeiska vinodlingarna.
Europa har med andra ord förlorat mark på ett område där vi har varit och alltjämt är världsmästare. Naturligtvis har varningsklockorna ringt. Konkurrensen från de nya vintillverkarna börjar bli kännbar även i Europa. Under ett par år har importen av vin från utomeuropeiska länder fördubblats. Det finns länder där kostnadsläget är mycket gynnsammare än hos oss, länder som åtnjuter en mycket större rörelsefrihet och som inte hindras av det byråkratiska krångel som under alla tider har plågat de europeiska vinodlarna. Tack och lov för dessa nyvunna insikter, eller hur, kommissionär Fischler!
I och med kommissionens nya förslag är vi i färd med att utarbeta en ny strategi som baseras på antagandet att vi i dag skall stödja en marknad som under de senaste åren har nått balans, och att det därför är viktigt att vi inte vidtar åtgärder som kan förstöra den balansen. Jag tror att receptet bör innehålla en stor dos avreglering. Jag förstår att ett sådant uttalande från en socialist kan väcka förvåning, men just när det gäller vinet har vi ett gott exempel på hur man riskerar att kvävas av för mycket regler. Det krävs därför en mer dynamisk europeisk vinkultur, återplantering i god tid, en omstrukturering av vingårdarna och större resursavsättningar jämfört med det som anges i kommissionens förslag. Jag tycker med andra ord, vilket andra redan har hävdat, att det skulle vara önskvärt med betydligt radikalare reformer.
Vi har en jordbrukspolitik som fortfarande skyddar sina produkter med två olika viktsystem och två olika måttstockar, en politik där det finns stora, avgrundsdjupa skillnader mellan det stöd som utdelas till de kontinentala produkterna och det som ges till Medelhavsprodukterna. Jag tycker att det arbete som föredraganden gjort har varit gott, men inte tillräckligt: gott när det gäller vissa kontroversiella punkter, som till exempel importen av must, kommissionens befogenheter och de ansträngningar som gjorts för att öka de europeiska vinodlingarnas dynamik. Men när det gäller två frågor, som för övrigt min kollega Filippi redan har tagit upp, så kan jag inte hålla med kommissionär Fischler, och det gäller den obligatoriska destillationen och frågan om sackarostillsatser. Jag håller inte med när det gäller den obligatoriska destillationen, för kommissionen presenterade ett förslag om en frivillig krisdestillation som, enligt min mening, räcker för att uppfylla de nya marknadskraven. När det gäller sackaros, så är jag klart medveten om att den som tar upp denna fråga löper en stor risk, nämligen att blockera hela den övriga reformen. Trots detta skulle det ha varit lovvärt om man hade tagit hänsyn till de skillnader och den oro som finns och ge en signal om lika värde och solidaritet mellan de europeiska producenterna, något som vi alltid brukar åberopa. Man diskuterar alltid kvaliteten, och jag tror att kvalitet innebär att man främjar en produkt som enbart erhållits med hjälp av produkter som kommer från vinodlingen.

Lulling
Herr ordförande! Herr kommissionär! Det som tar lång tid ger till slut ett bra resultat, hoppas jag! Efter det misslyckade förslaget till en reform av den gemensamma organisationen för marknaden av vin från år 1994, och efter våra ändringsförslag av år 1995, har kommissionen visserligen behövt mycket tid för att lägga fram ett nytt reformförslag för oss, men ansatsen är nu mer positiv, ty det får ändå inte vara så att vi avvecklar den traditionsrika europeiska vinodlingens potential i dess underbara mångfald och överlåter den europeiska inre marknaden och världsmarknaden på tredje land - med eller utan Världshandelsorganisationens hjälp.
Mänskligheten skulle vara friskare om många fler människor hade råd att varje dag dricka ett till tre glas vin. För att täcka ett sådant behov skulle vi varken behöva obligatorisk destillation eller röjning, utan en mycket större produktion av kvalitetsvin, i synnerhet i gemenskapen, och naturligtvis mycket lägre konsumtionsskatt än som i dag är fallet i många medlemsstater - i synnerhet i norra EU. Efter att ha nämnt det vill jag säga att det gläder mig att man i jordbruksutskottet har lyckats, också tack vare vår föredragande Martins regelrätta slitgöra, och jag tackar honom så hjärtligt för det, att väsentligen förbättra kommissionens förslag med hjälp av förnuftiga kompromisser, där naturligtvis var och en av oss var tvungen att ge med sig på somliga punkter.
Jag beklagar nu att vissa kolleger från södern trots dessa ansträngningar åter har gått på krigsstigen med sina ändringsförslag mot de flera århundraden gamla oenologiska förfarandena i gemenskapens norra del. Även de egendomliga idéerna från dem som anser att man skall ge ytterligare planteringsrätt till dem som inte använder sig av anrikning är väl absolut vansinniga! Jag kan rösta för den mödosamt utarbetade kompromissen. Jag kan leva med den, i synnerhet som den utgör en positiv ansats för att bibehålla och bygga ut den säljbara vinproduktionen och det grandiosa arbete som utförs i samband med vintillverkningen för att bibehålla de underbara landskapen även i mitt land. Men också i fråga om de oenologiska förfarandena, nyplanteringsrätten, de flexibla åtgärderna i händelse av ogynnsamma väderförhållanden eller vid ovanligt stora skördar - här handlar det om maximal avkastning - är jordbruksutskottets förslag balanserade och alltså förnuftiga.
Jag vill uppmana kommissionen och i synnerhet herr Fischler att ta med våra förslag för tilläggskapitlet " Särskilt stöd och åtgärder för att främja vinprodukter" och ifrågavarande medverkan från branschorganisationerna. Det skulle jag här också gärna vilja höra honom säga. Det omfattar ju även åtgärder för att främja en moderat vinkonsumtion och reklamkampanjer utanför gemenskapen. Det är den rätta vägen! Jag hoppas att kommissionen och ministerrådet kommer att följa oss på denna rätta väg, som förhoppningsvis också kommer att godkännas här av den stora majoriteten i kammaren, ty en r majoritet i kammaren för denna förnuftiga kompromiss är vår största chans till att få gehör i ministerrådet!

Alavanos
Herr ordförande! Jag vill, å ena sidan, understryka att vinodlingarna börjar återhämta sig från chocken efter massnedläggningarna. Men de är, å andra sidan, offer för ett orättvist fördelningssystem. Enligt siffror från kommissionären och kommissionen, erhöll en producent av mjölkprodukter år 1994 i genomsnitt 13 140 ecu per år från Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket, en producent av både kött- och mjölkprodukter 11 536 ecu, en producent av jordbruksgrödor 11 207 ecu medan en vinproducent i genomsnitt erhöll 4 590 ecu. Det ger en fingervisning om situationen.
Vi oroar oss för situationen, och jag vill ta upp följande punkter som vi anser vara viktiga:
För det första, socker är till för att göra kakor och sötsaker, inte för att tillverka vin. Och jag tror att de nuvarande bestämmelserna och den planerade utvidgning av dessa fördärvar det verkliga förslaget om vinproduktion och Europeiska unionens ståndpunkt.-För det andra, vill vi ha en kvalitativ berikning av vinerna? Det finns druvmust av mycket god kvalitet i gemenskapen, inom Europeiska unionen, och det är inte nödvändigt med import från tredje land.-För det tredje, som en motvikt till chocken efter nedläggningarna måste det till en ökad plantering, som kan starta med de 3 procent som diskuteras.-För det fjärde, vi tror inte att vi mot producentens vilja kan tvinga honom att destillera. En vinproducent producerar vin. Om han vill destillera, måste han få göra det av fri vilja, så som det är i dag, och inte för att vi driver igenom en bestämmelse om obligatorisk destillation.Avslutningsvis, herr ordförande, anser jag att det behövs särskilda åtgärder för vinodlingarna i bergsområden och på öar.

Hallam
Herr ordförande! Jag beklagar att tanken om obligatorisk tappning vid källan har smugit sig in i Martins i övrigt förnämliga betänkande. Att göra tappning vid källan obligatorisk är ett välmenande och naivt försök att rädda arbeten och anseendet hos viner från särskilda vinodlingsområden. Tyvärr visar det, med all respekt, en enorm okunnighet om vad som verkligen sker med vinet i de länder dit de skeppas. Inte heller erkänner det det förändrade sätt på vilket vin distribueras, marknadsförs och konsumeras, i synnerhet i norra Europa.
Vid ankomsten packas vinet speciellt för att möta behoven på de olika marknaderna. De tappas på burk och förpackas med storköpens egna etiketter eller de placeras i för ändamålet avsedda kylbehållare för restaurang- och pubmarknaden för att lätt kunna säljas per glas. Jag är övertygad om att import av stora partier till Förenade kungariket skyddas noggrant genom att de ses till att rätt etikett hamnar på rätt vin. De sätter inte ordet " Bordeaux" på en flaska eller burk som har anlänt från ett tredje land. De ser till att deras datorstyrda system respekterar kvalitet. Tapperier har ett intresse av att garantera att betraktas såsom säljare av kvalitetsviner.
Det kan hända att vi behöver garantera att dessa kontrollsystem är genomblickbara och uppenbara för var och en. Kanske är detta någonting som vi kan diskutera i detalj under behandlingen av Lullings betänkande någon gång i framtiden. Men, var vänlig, låt oss inte riskera förluster av arbetstillfällen i våra egna vinområden och möjligen skapa problem för våra egna tapperier genom att bygga murar mellan producenter, distributörer och konsumenter som är konstgjorda och kommer att skada handeln inom unionen.

Bébéar
Herr ordförande, herr kommissionär, mina kära kolleger! Vinsektorns betydelse inom Europeiska unionens jordbruksekonomi erkänns av alla. Men, herr kommissionär, vi måste betona att den är beroende av Europas framträdande roll i världen: Europas andel av produktionen inom denna sektor uppgår till 60 procent, och framförallt, 80 procent går på export. Då säger ni kanske: varför behövs det då en marknadsorganisation? Helt enkelt därför att ekonomin internationaliseras och vi måste fastställa gemenskapsregler för att organisera oss gentemot den ekonomiska världen. Därför förefaller det mig lämpligt att betona några aspekter i betänkandet som är av grundläggande betydelse för den europeiska vinodlingen.
När det gäller planteringar har vi gjort stora ansträngningar de senaste tio åren för att minska vinodlingarnas yta; även om vi nu fortfarande måste röja i vissa känsliga områden är det också lämpligt att nyplantera och beakta behoven och kraven på kvalitet. Det är anledningen till att vi måste visa prov på flexibilitet och göra det möjligt för utvecklingsregionerna att tillmötesgå efterfrågan genom att nyplantera och samtidigt begränsa överskotten i vissa regioner.
När det gäller oenologiska metoder oroas jag mycket av det jag just hörde. Jag som är fransman, mitt i Europa, säger er: låt oss sluta upp med detta galliska krig, sluta upp med sydlänningarnas krig mot nordborna och låt oss slutligen respektera de nedärvda traditioner som är erkända och effektiva. Vi bekämpar oss själva med så stränga attityder.
När det gäller vinodlingsbranschen är det självklart att det är det nära samarbetet mellan produktion och handel som möjliggjort ett utbyte som är tillfredsställande både för konsumenten och för vinkvaliteten som han uppskattar. Det är anledningen till att vi måste respektera de organisationer regionerna har och framförallt den grundläggande roll de spelar när det gäller att anpassa resurserna till behoven.
När det gäller export måste vi kunna öppna oss mot den yttre världen och ge oss medel att främja kommunikation avseende de europeiska produkternas kvalitet.
Det är slutligen i den andan, och på grundval av ett förslag från kommissionen som föreföll oss överdrivet försiktigt, ibland malthusianskt, ibland alltför administrativt, som utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling studerat detta betänkande om den gemensamma organisationen av marknaden för vin. Ett stort antal möten och diskussioner har gjort det möjligt att uppnå den kompromiss som återspeglas i den text som lagts fram för er. Kära kolleger från norr och söder, vi måste rösta för den. Den innebär avsevärda framsteg jämfört med förslaget från 1994. Betänkandet borde möjliggöra att vårt yttrande beaktas av rådet. Det är i vilket fall som helst vad jag innerligt önskar.

Klaß
Herr ordförande, herr kommissionär, mina damer och herrar! Det handlar om mångfalden, olikheten, de särskilda kännetecknen, smakriktningarna och slutligen även identifieringen med regionerna, där vårt vin har vuxit. Allt detta är det som till slut utmärker vinerna i Europa. Vi står i dag inför den svåra situationen att reglera denna mångfald i en gemensam organisation av marknaden, och det på ett sådant sätt att mångfalden bibehålls, ty vi vill inte ha något likformigt europeiskt vin, men så att man samtidigt stakar ut en rättslig ram, som fastslår villkor som är möjliga att genomföra.
Jag kommer från ett av Europas nordliga odlingsområden, från Mosel. Våra viner växer under andra klimatiska betingelser. Våra viner är annorlunda, men de föredras av somliga personer, och de har också sin marknad.
Jag tackar kommissionen och föredraganden Martin, och jag tackar också jordbruksutskottet för att vi kunde komma fram till en kompromiss för denna organisation av marknaden för vin, som erkänner de speciella regionala särdragen och bibehåller de traditionella oenologiska metoderna. På så vis får vi behålla vinet så som vi känner igen det från de europeiska regionerna. Vi får också behålla arbetstillfällena i samband med för- och efterlagring, och slutligen också kulturlandskapen. Man kan reglera marknaden, men inte naturen, väderleken och skörden.
Jag uttalar mig alltså för att man för varje år skall slå fast en vinmängd som går att sälja. I våra vinodlingsområden har man redan fastslagit lämpliga bestämmelser om maximiavkastning per hektar. Men jag uttalar mig intensivt mot kommissionens förslag att man, om de föreskrivna avkastningen per hektar överskrids med 120 procent, skall förlora rätten till beteckningen " kvalitetsvin" för hela skörden. Hittills har vi inte reglerat kvalitetsvinet på detta sätt. Varje jordbrukare, varje vinodlare är beroende av vädret. Dåliga år måste kompenseras av goda år. Årgångar med rika skördar marknadsförs under år med mindre avkastning, och säkrar på så vis företagens familjeinkomster. Vi behöver alltså ha en möjlighet till upplagring. Jag ber er att än en gång särskilt överväga denna punkt.

Redondo Jiménez
Herr ordförande, herr kommissionär, ärade kolleger! Först och främst vill jag tacka föredraganden för ett bra betänkande och för den enhällighet som uppnåtts i kammaren, något som inte har varit lätt. Alltsedan 1992 års reform av den gemensamma jordbrukspolitiken har det varit en omstridd fråga och kommissionens förslag är av stor vikt för nutiden, men framför allt för vår sektors framtid, särskilt i det vägskäl den europeiska vinodlingen just nu befinner sig i. Vi behöver instrument för att bli konkurrenskraftiga på den marknad som i dag är öppen, så att Europeiska unionen kan fortsätta att vara världsledande i en sektor som ger enorma tillskott såväl socialt som ekonomiskt.
I detta bifall har självklart de historiska skillnaderna och de olika vinframställningskunskaperna, viktiga för kvaliteten och marknadsföringen, självklart respekterats såväl inom som utom Europeiska unionen, vilket dessutom har möjliggjort en måttlig och kontrollerad tillväxt av vår vinodling.
När det gäller alkohol skall jag försöka att inte upprepa det som redan har sagts. Däremot skulle jag vilja säga att det krävs jämvikt mellan tekniska framsteg och bevarandet av det specifika i de europeiska vinerna. Det är ännu en sak som måste lösas med den här reformen.
Större konkurrenskraft, inte bara beträffande vinodling utan också beträffande anläggningar, något som redan har nämnts, och vinets marknadsföring, kommer, tillsammans med vetenskapligt baserad information om vin, att öka efterfrågan på vår brygd på den allt öppnare marknaden. Vi är också för ett inrättande av ett högre exportråd. Vi menar att detta är ofrånkomligt.
En sak till, herr kommissionär: vinets framställning, som teoretiskt sett är europeiskt, med druvsaft från tredje land. Vad har ni att säga om detta?
Herr kommissionär, ni har enligt min mening ett ypperligt tillfälle att sätta ert namn under de ändringsförslag som kammaren godkänner, att tillskrivas den enhällighet som uppnåtts här och där vi alla, några mer andra mindre, vilket måste tillstås, har tagit ett stort steg i rätt riktning för den europeiska vinodlingen.

Santini
Herr ordförande, herr kommissionär! Såvitt jag kan se är jag den siste talaren. Vi har med andra ord tömt den här flaskan och som vanligt hittar vi en bottensats som hade kunnat grumla vinet. Det är därför tur att jag är den siste som talar. Tur, därför att jag tycker att kommissionens förlag är bra, jag tycker att vår föredraganden, som mer har varit diplomat än tekniker, har gjort ett mycket berömvärt arbete, men jag kan inte tända något fyrverkeri för att hälsa denna reform och resultatet av arbetet.
Inom politiken brukar man bedöma alla problem olika beroende på om man betraktar dem från höger eller vänster. När det gäller jordbruket återvänder vi dessvärre, Lulling, till de gamla positionerna där problemen ses från norr eller söder. Med all den goda vilja som finns så har klyftan ännu inte kunnat överbryggas. Stränderna ligger fortfarande ganska långt från varandra. Detta hade kunnat bli ett tillfälle för att försöka närma dem åt, men av skäl som de övriga italienska ledamöterna har illustrerat, så kan vi inte säga att vi känner oss uppmuntrade när det gäller att kompensera det handikapp vi lider av och som jag litet pompöst vill beteckna som historiskt. Kanske är det först under de kommande åren som vi kommer att klara detta.
Men jag vill inte helt grumla vinet. Det finns positiva aspekter och låt mig peka på ett par: framför allt ansträngningarna att öka kvaliteten och att föra fram vin som en fullständigt ofarlig och nyttig dryck, lämplig i alla åldrar och i alla matsalar. Sedan har vi stödet till en omstrukturering av vinodlingarna och övergången från bordsviner till kvalitetsviner, och stödet till de unga och till eftersatta bergsregioner. De punkter jag emellertid inte kan uppskatta är det dåliga skyddet gentemot viner från tredje land, den överdrivna uppmärksamhet som ägnas de tekniska aspekterna i samband med beredning och buteljering och den bristande uppmärksamhet som i stället ägnas själva produktionen. Dessutom är ansträngningarna att ersätta sackarosen med koncentrerad och destillerad must inte tillräckliga, trots all den uppmuntran som ges i sammanhanget, och detta av motiv som redan har framhållits av andra kolleger.
Slutligen, den obligatoriska destillationen. Även jag skulle vilja ta min gamle vän Martin i örat. Det var en utmärkt idé från kommissionären och från kommissionen att avskaffa den, och att bara lämna kvar en destillation i krislägen. Vår vän Martin - jag har fortfarande inte förstått varför - vill återinföra den obligatoriska destillationen. Herr kommissionär! Det ankommer på er att återställa ordningen.

Fischler
Herr ordförande, mina damer och herrar ledamöter, mina damer och herrar! Först vill jag tacka er alla för det arbete som ni har lagt ned på att granska kommissionens vinförslag. Men även jag vill särskilt tacka herr Martin som föredragande för hans analys av förslaget och framför allt också - och det har ju sagts upprepade gånger - för hans ansträngningar att uppnå en kompromiss. Tack vare alla dessa ansträngningar har vi kunnat säkerställa att förslaget för vinsektorn inte hamnar på efterkälken tidsmässigt sett, gentemot de andra reformförslagen inom ramen för Agenda 2000.
Som ni vet skall detta förslag ersätta 23 tidigare förordningar från rådet, utgöra en förenkling och täcka alla grundläggande områden från vinstocken fram till den etiketterade produkten. Även om den slutgiltiga listan med era ändringsförslag är ganska lång, så gläder det mig att kunna konstatera att det finns en rad viktiga frågor, där vi är överens. I synnerhet är vi ense om att vi bara med hjälp av kvalitet kan bibehålla och förbättra konkurrenskraften för gemenskapens vin, och att de planerade omställningsåtgärderna skall utgöra ett viktigt bidrag till förverkligandet av denna målsättning.
Vidare är vi ense om att marknadsläget kräver en mer flexibel förvaltning av produktionspotentialen. Vi är också ense om att det gäller att säkerställa den specifika karaktären hos alla gemenskapens viner och också rättsligt förankra detta säkerställande med hjälp av föreskrifter för de traditionella metoderna inom vinberedningen.
Låt mig nu, innan jag går närmare in på några av era ändringsförslag, än en gång erinra om de sju målsättningar som kommissionen med sitt reformförslag strävar efter. För det första: Vi vill göra vinsektorn mer konkurrenskraftig. För det andra: Vi vill bibehålla den förbättrade jämvikten mellan tillgång och efterfrågan. För det tredje: Vi vill avskaffa intervention som en konstgjord avsättningsmöjlighet för överskottsproduktionen. För det fjärde: Vi vill även i fortsättningen främja alla traditionella avsättningsmöjligheter, alltså även dem som gäller spritdrycker och andra produkter. För det femte: Vi vill ta passande hänsyn till de regionala olikheterna. För det sjätte: Vi vill stärka producent- och branschorganisationernas roll. För det sjunde: Vi vill avsevärt förenkla de rättsliga bestämmelserna och också göra dem mer öppna.
Dessa målsättningar är man ju i stor utsträckning ense om. Några av era ändringsförslag innebär också en förbättring av åtgärder som vi har föreslagit för att förverkliga dessa mål. I synnerhet anser vi att den nya formuleringen av bestämmelserna för att skapa en rättslig ram för producent- och branschorganisationerna är ett konstruktivt förslag. Jag hoppas att jag därmed har svarat på Lullings fråga. Vi har redan börjat diskutera det.
Andra bra ändringar gäller införandet av kriterier för att den obligatoriska destillationen skall gälla, nya bestämmelser för likörviner och en hel rad tekniska förbättringar. Men det finns också områden, där våra åsikter går isär och som jag här också skulle vilja gå lite närmare in på. För att möjliggöra en tyglad expansion för regioner, vars produktion inte kan hålla jämn takt med marknadens efterfrågan, föreslår kommissionen tilldelning av ny planteringsrätt till en omfattning om cirka 35 000 hektar. Det är - fördelat på en tidsrymd om tre år - nästan dubbelt så mycket som de tilläggsrättigheter som garanterats inom ramen för de båda senaste jordbruksprispaketen.
Dessutom kommer förslaget, enligt vilka man beviljar producenter återplanteringsrättigheter redan när de förpliktar till röjning av odlingsytor, att också leda till en avsevärd faktisk utvidgning av produktionspotentialen, till exempel en utvidgning som till och med kan vara väsentligt större än de 35 hektar som vi kommer att uppnå med denna tilläggsprocent. Jag ser därför ingen möjlighet att gå längre nu, eftersom vi då inte längre uppfyller målet med jämvikt mellan tillgång och efterfrågan.
I ett annat ändringsförslag krävs att man tar med det blotta förnyandet av odlingsytor i omstruktureringsåtgärderna. Jag vill påminna om att omstruktureringsåtgärderna skall tjäna till att anpassa produktionen i vissa problemområden till den förändrade efterfrågan på marknaden. Vi har säkert också enbart begränsade medel till förfogande och kan därför inte kosta på oss att nu finansiera åtgärder som alltid har hört till den normala skötseln av vinodlingar.
I samband med omstruktureringsåtgärderna har ni också föreslagit att omstruktureringskostnaderna utanför mål 1-områdena skall samfinansieras av medlemsstaterna med upp till 25 procent. Jag medger att samfinansieringen alltid är värd att diskutera, men att man slutgiltigt måste lösa detta i samband med hela Agenda 2000-paketet. Det bör därför också behandlas utanför organisationen för marknaden av vin i samband med totalfinansieringen av agendan.
Ytterligare ändringsförslag ifrågasätter status quo beträffande berikningsmetoder i synnerhet vad gäller berikning med socker. Här kan jag bara ge ledamoten Bébéar rätt: Jag tror att vi är 150 år för sent ute om vi nu överväger huruvida vi skall föra ett nytt krig mellan syd- och nordstaterna. Jag tror därför att vi med all rätt kan hålla fast vid de olika traditionella berikningsmetoderna respektive de oenologiska metoderna.
Vad gäller ändringsförslagen i fråga om den föreslagna obligatoriska destillationen är jag fast övertygad om att kommissionens ansats är den rätta. Obligatoriska åtgärder är omotiverade på den nuvarande öppna marknaden efter Uruguay-rundan, där det inte längre kan fastslås några minimipriser, eftersom återtaganden av vinmängder uteslutande skulle ha till följd att vi skulle lämna plats för ytterligare import. Men jag kan godta ert förslag att i rådstexten ta upp ytterligare kriterier för att framkalla åtgärderna, i synnerhet dem som gäller marknadspriserna.
En annan ändring syftar till att ta upp åtgärder som gäller internt och externt främjande av avsättningen i den gemensamma organisationen av marknaden för vin. För att här säga det helt klart: Vad gäller extern stimulans av avsättningen tror jag att den skulle få större effekt inom ramen för en övergripande förordning. Naturligtvis förespråkar jag externa åtgärder för att främja avsättningen. Men med tanke på medlemsstaternas olika uppfattning i fråga om främjande av avsättningen på den inre marknaden och medlemsländernas gemensamma ståndpunkt i fråga om avsättningen eller främjande av avsättningen för alkoholhaltiga drycker, så tror jag att vi här har ett problem som skulle medföra avsevärda svårigheter när det gäller att ta med detta i en gemensam organisation av marknaden för vin.
Vad gäller upphävandet av nuvarande förbud mot vinberedning ur druvmust från tredje land, en fråga som många har berört, så är jag här medveten om hur starkt vissa medlemsstater känner sig berörda av denna bestämmelse. Vi har här ingående rådfrågat olika experter, och vi har entydiga juridiska utlåtanden enigt vilka WTO: s villkor helt enkelt gör det nödvändigt att upphäva nuvarande generella förbud. Kommissionens enheter har dock förklarat för medlemsstaterna att vårt förslag mycket väl innefattar kontroll- och märkningsbestämmelser, inklusive bestämmelser om deposition av en importsäkerhet, för att garantera att vin som bereds av druvmust från tredje land inte skall betraktas som ett vin från gemenskapen.
Slutligen föreligger det en rad ändringsförslag vad gäller kvalitetsviner från särskilda odlingsområden. Jag vill klargöra att vi avser att fullständigt ta med bestämmelserna i rådets nuvarande gällande förordningar. Men vi vill inskränka oss till de generella bestämmelserna i rådets förordningar och lägga de övriga till genomförandebestämmelserna. Vad gäller maximiavkastningen för kvalitetsvin har kommissionen tagit tillfället i akt och fastlagt gemensamma bestämmelser för de fall där en maximiavkastning överskrids, så att samma villkor garanteras för gemenskapens tillverkare av kvalitetsviner.
Under förutsättning att medlemsstaterna själva reglerar denna fråga på ett effektivt sätt med hjälp av öppna och framför allt nationella bestämmelser, skulle vi kunna överväga detta förslag ytterligare en gång och på så sätt även ta hänsyn till Klaß betänkligheter.
Slutligen vill jag gå in på en ändring som gjorts på flera ställen i förslaget. Där krävs det att man skall föreskriva ett yttrande från Europaparlamentet för vissa beslut från rådet beträffande den gemensamma organisationen av marknaden för vin. Nu anser jag visserligen att detta förfarande är ett utmärkt medel för att tvinga fram beslut i fråga om större och framför allt om politiska ändringar. Men för åtgärder av rent teknisk art när det gäller organisationen av marknaden är det helt enkelt ett alltför långsamt och tungrott förfarande. Här krävs avgöranden som är snabba reaktioner på marknadsläget. Just därför har vi helt medvetet beslutat att behålla de grundläggande principerna i rådets förordning, medan avgöranden när det gäller organisationen av marknaden skall fattas på kommissionsnivå. Därigenom bör man säkerställa en maximal flexibilitet och reaktionsförmåga. Därför kan jag inte godta några ändringar som på nytt skulle ifrågasätta detta mål.
Jag hoppas att mina påpekanden uttömmande har förklarat kommissionens ståndpunkt till de ändringsförslag som finns i betänkandet, men avslutningsvis vill jag än en gång betona den stora enighet som kan noteras i en rad viktiga frågor.

Cunha
Herr ordförande! Jag blev djupt förvirrad av den förklaring kommissionär Fischler gav om betydelsen av vinmusten från tredje land för vinframställningen. Jag förstod inte hans förklaring och jag frågar kommissionären om han är medveten om den bomb det är att inleda detta precedensfall?

Fischler
Herr ordförande! Jag trodde visserligen att min utläggning var mycket klar i det avseendet. Jag har tydligt konstaterat att nuvarande GATT-bestämmelser inte medger att man upprätthåller ett förbud mot import av must. Det måste vi ändra för att det skall överensstämma med GATT: s bestämmelser. Men det som vi mycket väl kan göra är att säkerställa att den importerade musten - även om den blandas med must från gemenskapens produktion - att alltså en sådan produkt måste märkas på ett tillfredsställande sätt, så att det står klart för var och en att det här rör sig om vin som är tillverkat av utländsk must.
Det gäller alltså att klarlägga att man som konsument mycket väl kan urskilja att ett vin som innehåller utländsk must är ett vin som delvis eller helt är tillverkat av utländsk must. Men vi kan inte a priori helt enkelt förbjuda import av must.

Ordföranden
Tack så mycket, herr kommissionär Fischler.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 11.00.

Passerande av unionens gränser
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om följande betänkanden:
(A4-0450/99) av Lindeperg för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter och inrikesfrågor om en harmonisering av de former av skydd som utgör komplement till flyktingstatusen i Europeiska unionen; -(A4-0045/99) av Lehne för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter och inrikesfrågor omI. förslag till rådets rättsakt om utarbetandet av en konvention med bestämmelser för tredjelandsmedborgares rätt till inresa och vistelse i medlemsstaternaochII. förslag till en konvention med bestämmelser för tredjelandsmedborgares rätt till inresa och vistelse i medlemsstaterna (KOM(97)0387 - C4-0681/97-97/0227(CNS)); -(A4-0043/99) av Lehne för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter och inrikesfrågor om fastställande av de tredje länder vars medborgare måste ha visering när de passerar medlemsstaternas yttre gränserochrådets riktlinjer gällande förslag till rådets förordning om fastställande av de tredje länder vars medborgare måste ha visering när de passerar medlemsstaternas yttre gränser (11323/97 - C4-0665/97)(KOM(93)0684 - C4-0665/97-97/0922 (CNS)).
Lindeperg
Herr ordförande, fru kommissionär, herr kommissionär, kära kolleger! Medlemsstaternas ledare är nu övertygade om att asylpolitiken inte längre enbart kan bedrivas på nationell nivå.
Amsterdamfördraget bekräftade denna syn på saken, genom att på sikt ge möjlighet att göra asylen till en gemenskapspolitik, med omröstning med kvalificerad majoritet i rådet. Men det är bråttom och det är inte möjligt att invänta en så osäker tidsfrist för att harmonisera tillämpningarna. Vissa försök har gjorts inom ramen för den tredje pelaren, vilka man får hoppas snabbt kan överföras till gemenskapsrätten.
Dublinkonventionen har trätt i kraft, men det är mycket som inte fungerar. Resolutionen om minimigarantier innehåller positiva framsteg, men man kan beklaga att bestämmelserna inte är tvingande. Den gemensamma ståndpunkten från mars 1996 om definition av uttrycket flykting bekräftade en restriktiv tolkning, som utesluter personer, som förföljs av tredje part, från flyktingstatus, och skapar situationer som är både svåra att hantera och mänskligt dramatiska. De på varandra följande förslagen för gemensam åtgärd när det gäller tillfälligt skydd, för att bemöta den stora tillströmningen av fördrivna personer, stöter på svårigheter i rådet.
Det finns ett område där harmoniseringen inte gått framåt, även om punkten återfinns på rådets program sedan flera år, och det är frågan om formerna av skydd som utgör komplement till Genèvekonventionen. Denna täcker inte alla situationer för personer som flytt från sitt land och inte kan återvända dit, eftersom de hyser välgrundad oro för att förföljas. Även om Genèvekonventionen tolkas i enlighet med rekommendationerna från FN: s flyktingkommissariat, vilket vi bestämt kräver i detta betänkande, kvarstår ett område av icke-rätt mellan det skydd som garanteras av Genèvekonventionen och det tillfälliga skydd som för närvarande diskuteras, som enbart gäller massiv tillströmning av befolkningar, med undantag för individuella fall.
För närvarande skall lösningarna, om det finns några, bedömas av de nationella myndigheterna, och det minsta man kan säga är att dessa lösningar är extremt många. Vad händer med dem som avvisas enligt Genèvekonventionen och löper allvarliga risker om de återvänder till sitt land? Majoriteten blir lyckligtvis kvar på unionens territorium, vi får se under vilka förhållanden. Men vi får inte glömma att vissa skickas tillbaka, trots faran, och riskerar livet, vilket flera dramatiska fall också visat.
Situationen blir så oroande att t. ex. i mitt land, men situationen är inte bättre i de övriga medlemsstaterna, har icke-statliga organisationer, som ändå inte har rykte om sig att gå hela vägen eller vara oansvariga, slagit larm, och kritiserat myndigheternas orimliga krav på personer som hävdar att de varit utsatta för tortyr eller förnedrande behandling. Dessa sammanslutningar beklagade dels att den andel som erkänns ha flyktingstatus enligt konventionen minskat, dels den dramatiska situationen för de socialt utslagna, varav vissa, som är övertygade om att de kommer att skickas tillbaka, inte längre vågade begära flyktingstatus. De förespråkade en ny logik och tillbakagång till en etik präglad av försiktighet.
Vilken situation erbjuds dem som avvisas men som inte skickats tillbaka till sitt land? De underställs de nationella bestämmelserna i mottagarlandet vilka är mycket olika. Det spänner från dem som har turen att åtnjuta ett verkligt kompletterande skydd till dem som bara tolereras, utan ställning, utan rättigheter, i fullständig instabilitet och osäkerhet och vars situation hela tiden ifrågasätts.
De nuvarande nationella bestämmelserna, om de finns, är fullständigt olika från en medlemsstat till en annan och ofta t.o.m. inom en medlemsstat. Vem kan ha nytta av denna hopplösa djungel? Inte de berörda uppenbarligen, men inte heller medlemsstaterna själva, som inte kan förvänta sig en enhetlig fördelning av sökande och som ställs inför de samhällsproblem som personer i en osäker situation medför.
Målsättningen med mitt betänkande är att uppmärksamma kommissionen och rådet på att vi snabbt måste göra framsteg när det gäller harmonisering av detta kompletterande skydd, fastställa föreskrifter och rättigheter som gör det möjligt för dessa personer, som i vilket fall som helst kommer att finnas kvar inom territoriet, att komma bort från osäkerhet och oro. Dessa former av kompletterande skydd skall inte ompröva en fullständig tillämpning av Genèvekonventionen och de skall samtidigt tydligt kunna särskiljas från det tillfälliga skyddet.
När det gäller ändringsförslagen tenderar flertalet av dem att avsevärt ändra textens filosofi och vittnar faktiskt om en bristande överensstämmelse med betänkandets syfte. Alla förstår därför att jag inte kan godta dem.
Jag skulle ha velat godta dem från ARE-gruppen om förföljelse av homosexuella. Men jag har förstått att om dessa ändringsförslag godtas riskerar de långa överläggningarna med ledamöter från andra grupper att förintas och den slutliga omröstningen att äventyras. Jag kommer därför att be min grupp att skjuta upp dem.
Jag skulle vilja avsluta med att tacka det stora antal kolleger som har deltagit i detta gemensamma arbete, som jag hoppas på sikt skall leda till en asyltillämpning i Europeiska unionen som bättre överensstämmer med de internationella åtaganden som medlemsstaterna har gjort, och med de humanistiska principer som vår union grundas på.

Lehne
Herr ordförande, mina damer och herrar! Jag skall här i dag lägga fram två betänkanden: Dels gäller det konventionen om tredjelandsmedborgare, dels gäller det harmoniseringen av viseringstvånget inom Europeiska unionen. Låt mig börja med konventionen om tredjelandsmedborgare, som säkert också omfattar det mest komplexa lagstiftningsförfarandet.
Jag anser att det är nödvändigt att det på en fungerande inre marknad inom Europeiska unionen också finns ett nära samarbete i fråga om invandring, och naturligtvis också rättigheter för tredjelandsmedborgarna med permanent uppehållstillstånd. Det är ingen mening med att vi med hjälp av Schengen och andra föreskrifter avskaffar gränserna, medan det å andra sidan lever en mängd tredjelandsmedborgare hos oss som bara i mycket begränsad utsträckning kan utnyttja möjligheterna till fri rörlighet på denna inre marknad, och om det dessutom finns olika bestämmelser i medlemsstaterna i frågor som gäller invandringen. Detta kan ju i det enskilda fallet leda till att vissa medlemsstater tar emot invandrare, som då naturligtvis totalt sett står till arbetsmarknadens förfogande på hela den inre marknaden, och därigenom i slutändan också kan bidra till effekter - jag vill inte säga belastningar - för de andra medlemsstaterna.
Därför välkomnar jag i princip att kommissionen har lagt fram ett förslag till en konvention om tredjelandsmedborgare. Det anser jag i sig redan är ett framsteg.
Tyvärr har samrådet om denna konvention om tredjelandsmedborgare här i parlamentet en föga ärorik historia. Ni kommer ihåg att vi i utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter och inrikesfrågor redan förra sommaren avslutade samråden och sedan i september avslutningsvis skulle samråda om denna konvention här i kammaren. Det fanns då ett förslag från socialisterna, som jag stödde, enligt vilket denna konvention om tredjelandsmedborgare skulle återförvisas till utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter och inrikesfrågor. Anledningen var helt enkelt att man då fattade en rad beslut i utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter och inrikesfrågor, som också lades fram för parlamentet, och som var mycket omtvistade, till exempel en närmast obegränsad utvidgning av familjeåterföreningen till alla anhöriga inom den närmaste familjen, inklusive far- och morföräldrar. Det skulle räcka om det fanns en partnerrelation för att få tillstånd till en återförening av familjen. Möjligheterna att i fortsättningen sluta kontrakt om tillsvidareanställning med säsongarbetare utvidgades. Redan ett erbjudande om en arbetsplats skulle räcka till för att motivera rätt till invandring. Utvisning i händelse av grova brott föreskrevs inte längre. Allt detta skulle ha lett till en extrem belastning för arbetsmarknaderna och de sociala systemen i Europeiska unionens medlemsstater.
Uppenbarligen blev de som då förespråkade förslagen litet rädda för sitt eget mod och föreslog sedan klokt nog en återförvisning. Som föredragande ansträngde jag mig då för att finna kompromisser. Jag tror att vi i dag har ett betänkande som är en verklig kompromiss, där man även försökt sammanfoga utskottets olika ståndpunkter till ett gemensamt resultat.
När det gäller familjeåterföreningen inskränkte vi oss till det som kommissionen har föreslagit. I fråga om säsongarbetare utgick vi från subsidiaritetsprincipen i de enskilda medlemsländerna. Vad beträffar att ställa arbetstillfällen till förfogande i medlemsstaterna inriktade vi oss också på subsidiaritetsprincipen. Samtidigt - och det var alltid min åsikt - undantog vi kapitel 8, alltså rättigheterna för tredjelandsmedborgare med permanent uppehållstillstånd i Europeiska unionen, från hela konventionen, helt enkelt av den anledningen att vi anser att denna konvention till sitt innehåll skall reglera invandringen och inte rättigheterna för tredjelandsmedborgare med permanent uppehållstillstånd.
Men samtidigt uppmanar vi nu också kommissionen att lägga fram ett nytt förslag som i ett extra utkast tar upp rättigheterna för tredjelandsmedborgare med permanent uppehållstillstånd, eftersom dessa saker naturligtvis också behöver regleras.
Av de förberedande samtalen med kommissionens tjänstemän kunde vi i utskottet för övrigt förstå att kommissionen - sedan det nu föreligger ett yttrande från parlamentet om konventionen om tredjelandsmedborgare och efter det att för övrigt även rådet under den första behandlingen har tagit ställning till det - hur som helst har för avsikt att regelrätt ta tillbaka detta utkast till konvention och arbeta om det, och att man sedan åter vill ta upp det som ett förslag till direktiv när Amsterdamfördraget har trätt i kraft. Även detta ser jag, liksom säkerligen också utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter och inrikesfrågor, som något positivt. Jag tror att ett omarbetat förslag från kommissionen sedan skulle kunna leda till ännu mer sakkunniga samråd än dem som vi hittills har haft.
Jag vill tydligt och klart säga att jag kommer att avvisa ändringsförslagen från Gruppen europeiska radikala alliansen (ARE-gruppen), Gruppen Europeiska enade vänstern/Nordisk grön vänster (GUE/NGL-gruppen) och Europeiska liberala, demokratiska och reformistiska partiets grupp (liberala gruppen) helt enkelt därför att dessa i princip åter tar upp idéer från det första samrådet i september, som jag av redan nämnda anledningar avvisat och som jag måste avvisa även denna gång. Jag säger helt tydligt: Om vi skulle komma fram till ett positivt beslut när det gäller förslagen från dessa grupper skulle det tvinga mig som föredragande att vid omröstningen i kammaren rekommendera att man avslå mitt eget betänkande. Jag ber er alltså att avvisa dessa förslag.
Så över till det andra betänkandet: Det är det så kallade viseringsdirektivet. Även här ligger det en föga ärorik historia bakom. Ni kommer ihåg att Europaparlamentet redan för flera år sedan yttrade sig om detta direktiv, som ju sedan också beslutades om i rådet. Vi var inte införstådda med det som rådet beslutade, helt enkelt därför att kommissionen hade lagt fram ett bindande förslag till en viseringsförteckning som vi som parlament stödde, medan rådet sedan beslutade om en viseringsförteckning som i grund och botten var fullständigt icke-bindande, eftersom varje medlemsstat därutöver kunde införa viseringstvång för ytterligare stater och man uteslutande hade anmälningsplikt gentemot kommissoinen.
Detta ledde till att Europaparlamentet drog detta direktiv inför EG-domstolen och slutligen vann, eftersom man inte hade samrått med oss i tillräcklig omfattning.
Debatten under de senaste månaderna efter detta domstolsutslag har i huvudsak bestått av frågor om förfarandet, nämligen vad vi nu egentligen skall samråda om: om rådets ändrade beslut, som ju EG-domstolen har upphävt, eller om kommissionens ursprungliga förslag? Vi har sedan i grund och botten funnit en kompromiss i och med att vi visserligen har lagt kommissionens förslag till grund för våra samråd, men i det nya betänkandet också har yttrat oss om de förslag som berördes och nämndes i rådets beslut.
Det finns ett centralt politiskt problem som jag vill göra er uppmärksamma på, där jag som föredragande alltid har intagit samma ståndpunkt som majoriteten i parlamentet gjort tidigare i debatten. Det gäller frågan huruvida Bulgarien och Rumänien skall tas upp på denna lista med stater med viseringstvång. Jag anser att Bulgarien och Rumänien skall strykas, och detta av två skäl: För det första eftersom samtalen med ansvariga tjänstemän inom kommissionen, i synnerhet med Generaldirektorat IA, har visat att en del av villkoren för att ta bort viseringstvånget för Rumänien och Bulgarien redan är uppfyllda. Alla är inte uppfyllda, men en avsevärd del.
För det andra för att jag tror att det för Europaparlamentet också är på tiden att ge en signal. Ni vet att det vid förhandlingarna om utvidgningen åt öster och vid förberedelserna inte bara finns stater som anser att de har kommit lindrigt undan, utan att det också finns central- och östeuropeiska stater som anser att de har blivit illa tillgodosedda. Jag tror att det anstår oss som parlament att här också ge en signal till att närma oss bulgarerna och rumänerna och besluta om ett sådant upphävande av viseringstvånget.
Jag kommer inte att utnyttja hela min talartid. Jag vill tacka så hjärtligt för er uppmärksamhet. Så långt mina utläggningar om de båda betänkanden som jag i dag skulle lägga fram i parlamentet.

Terrón i Cusí
Herr ordförande! Å utskottet för utrikes-, säkerhets- och försvarsfrågors vägnar vill jag inleda mitt anförande med något som har påkallat min uppmärksamhet. Efter Amsterdamfördragets godkännande har vårt utskott mottagit ett flertal dokument som visar på att såväl invandringspolitiken som flykting- och asylpolitiken, förutom allt arbete som hanteras inom ramen för tredje pelaren, alltmer faller på gemenskapens bord.
Detta gläder oss och vi menar att det är ett steg i rätt riktning. Hade det inte varit för att man så lättsamt kan se att innehållet inte är detsamma och att man inte följer samma strategi så hade inte min uppmärksamhet påkallats. Ett bevis på detta är kommissionens förslag om mottagande av medborgare från tredje land och andra dokument, som till exempel rådets strategi som för inte så länge sedan ankom parlamentet för samråd.
Jag tror inte att parlamentet är en maskin som på löpande band kan utfärda yttranden eller lägga fram ändringsförslag på alla dokument som tas emot, utan viss planering måste ske och vi måste få veta vad institutionerna föreslår. Jag skulle gärna vilja veta vilken strategi rådet och kommissionen har, om det nu finns en sådan, och åt vilket håll vi är på väg.
Beträffande det avtal som nu tar vår uppmärksamhet i anspråk, så skulle jag som föredragande för utrikesutskottet vilja säga att vi är medvetna om den betydelse flyktingfrågan har för förbindelserna med tredje land. Tre saker vill jag ta upp. För det första måste vi vara medvetna om att vi inte klarar av gränskontrollen på egen hand, vi behöver tredje lands hjälp, något som klart och tydligt har bevisats vid medelhavsgränserna och de draman som där har utspelats. Vi menar också att invandringen är en viktig gemensam utvecklingsfaktor och att medborgarna i tredje land måste ges tillfälle att studera i Europeiska unionen, en rättighet som tillbörligen måste respekteras och något som vi gärna ser reflekterat i betänkandet.
Om vi skall titta litet närmare på det avtalsförslag som nu ligger framför oss, vill jag inledningsvis säga att jag inte tycker att föredragandens hänsyftning till den föregående debatten var särskilt lyckosam. Jag tror att betänkandet, enligt överenskommelse, återförvisades till kommissionen och jag tycker att vi har ansträngt oss med att föra debatten vidare, eftersom vi menar att det går åt rätt håll. Därför tycker jag att de fällda orden inte var särskilt lyckosamma.
Vi ser helst att vissa saker undviks i betänkandet, något som vi också har försökt uppnå. För det första, den juridiska osäkerhet som råder för invandrare och de som försöker invandra. För det andra, tendensen till olaglighet på grund av en orimlig byråkratisering eller byråkratiska hinder, det vill säga, vi måste förhindra att människor som lagligt skulle kunna bo bland oss betraktas som sans papiers , som man säger i Frankrike. Vi bör också försöka undvika en oskälig stelhet eftersom nollinvandring inte finns och inte heller kommer att finnas, är man orimligt stelbent i sitt tankesätt dömer man människor i händerna på den illegala människohandeln.
Därför har vi gjort vissa ändringar och vi har nått en kompromisslösning, som enligt min mening är bra när det gäller vissa viktigare saker. Beträffande anställd personal så menar vi att det är viktigt att binda samman mottagandet med ett anställningserbjudande och anställningskontraktet med möjlig hemvist eller rätt till hemvist, och inte som nu när såväl mottagande som hemvist binds samman med anställningskontraktet. En utopi enligt min mening. En del länder, Italien till exempel, har lagt fram uppfinningsrika förslag på den här punkten.
Beträffande tillfälligt arbete gäller det att vi håller oss till subsidiariteten, precis som föredraganden påpekade.
När det gäller självständiga ekonomiska verksamheter är det enligt min mening viktigt att vi påtalar att länder som uppfyller den kvot som förutses i betänkandet skall uteslutas.
Min tid är slut, så vissa punkter måste jag hoppa över. Jag vill dock påpeka att vi inom området för familjebildning har infört frågan om dispens och att vi under inga förhållanden kommer att godkänna Kristdemokratiska gruppens ändringsförslag om sänkt åldersgräns till 16 år.
Avslutningsvis vill jag åberopa kapitel 8. Vi menar att det är viktigt att kommissionen tar fram ett förslag som talar om vilka rättigheter de medborgare som bor här har, så att de får instruktioner och så att de kan lösa sin rättsliga situation, rättigheter som alla medborgare i Europeiska unionen har. Vi vill inte ha en gemenskap med två olika medborgarskap, några med vissa rättigheter, andra med andra rättigheter. Den rätt till medborgarskap som kommer av att man är medborgare i ett medlemsland räcker inte för de här medborgarna, en redundans kan tyckas. Därför menar vi att kommissionen borde lägga fram ett förslag där dessa inkluderas samtidigt som man ger frågan om fri rörlighet för dem som lagligen befinner sig här en lösning.

Aelvoet
Herr ordförande! Utskottet för utrikes-, säkerhets- och försvarsfrågor yrkade redan för två år sedan, det var då december 1997, inom ramen för Oostlanderbetänkandet för ett avskaffande av viseringstvånget för både Rumänien och Bulgarien. För övrigt stödde också plenarsammanträdet den ståndpunkten och även i mars 1998 intogs samma hållning vid behandlingen av ett ytterligare betänkande. Det är alltså med stor konsekvens som Europaparlamentet försvarat ståndpunkten att viseringstvånget för dessa länder måste avskaffas. Naturligtvis vet var och en som fortfarande sitter kvar här att det här skapar stora svårigheter i båda länderna, eftersom det just i samband med utvidgningen är väldigt många människor som tar initiativet att inom ramen för den processen söka allt fler möjligheter såsom studentsammankomster, seminarier, utväxlingsprogram, osv. att vara närvarande i Europeiska unionen. Det skapar jättelika köer utanför Europeiska unionens ambassader där människorna sedan måste stå länge i kö, ofta efter att de varit tvungna att göra en lång resa för att komma dit. Det krävs alltså en stor ansträngning och det hindrar möjligheterna till en mer direkt kontakt. Därför uppmanar vi nu verkligen till att det här nu äntligen avskaffas.
Dessutom är det så att framför allt länderna i den första gruppen anslutningsländer, länder som redan har kommit litet längre i förhandlingarna med Europeiska unionen, nu också börjar smida planer på att ställa samma krav inom ramen för införlivandet av vår acquis communautaire . I stället för att de blir mer integrerade så blir inte bara de mer utestängda från unionen utan blir även kontakterna med länderna i det före detta Östblocket svårare.
Slutligen så uppmärksammar jag i mitt yttrande, som fått stöd av utskottet för utrikes-, säkerhets- och försvarsfrågor, även att det inte är bra att införa viseringstvång för Hongkong eftersom det inte gäller i den andra riktningen. EU-medborgare kan utan vidare komma in i Hongkong utan visum. Dessutom är det även en viktig politisk signal att för unionens räkning tillkännage att vi fortsätter betrakta Hongkong som ett autonomt administrativt område.

Lulling
Herr ordförande! Jag är föredragande, eller kanske vi skall säga kvinnlig föredragande, för utskottet för kvinnors rättigheter om detta initiativ från utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter och inrikesfrågor, som syftar till att upprätta harmoniserade minimiregler för enhetlig tillämpning på asylsökande som inte omfattas av Genèvekonventionen. Detta i sig lovvärda initiativ skall säkerligen inte leda till att Europeiska unionens dörrar ställs på vid gavel för att bevilja asyl för praktiskt taget alla medborgare från de flesta länder i världen. Men om man begränsar sig till en berättigad och nödvändig harmonisering, vill jag fästa uppmärksamheten på specifika problem för vissa kategorier kvinnliga flyktingar från vissa länder under särskilda förhållanden.
Den harmonisering som förespråkas för att komplettera Genèvekonventionen borde, enligt uppfattningen i utskottet för kvinnors rättigheter, under särskilda förhållanden täcka förföljelse av sexuellt slag, våld och sexuellt utnyttjande, handel med kvinnor, så snart de utgör ett hot mot de berörda kvinnornas liv och hälsa. Målet är förvisso inte att vilja bevilja asyl för samtliga kvinnor från alla länder för att det handlar om mänskliga varelser av kvinnligt kön som fruktar sexuellt våld. Sådana fall förekommer för övrigt också i gemenskapens medlemsstater. Men när kvinnor på ett välgrundat sätt kan begära asyl för särskilda situationer av det här slaget i sina hemländer vill vi särskilt att de skall erhålla en egen status, oberoende av sin makes eller familjs ställning, och vi vill också att de skall kunna åtnjuta särskilt medicinskt och psykologiskt stöd, allt detta i enlighet med mina slutsatser i yttrandet.

Lindholm
Fru ordförande! Förhistorien till detta betänkande har ju varit mer än märklig. Det är också anledningen till att det har dröjt innan det kom till plenum, men nu är det alltså här.
Vi från utskottet för rättsliga frågor och medborgarrättt har bland annat rekommenderat och skulle vilja se att parlamentet stöder t.ex. de ändringsförslag som säger att kriterierna för att föras in på denna gemensamma lista - svart eller grå, eller vad man nu vill kalla den - måste vara objektiva, lika för alla länder och offentliga. Dessa införandekriterier måste emellertid också omvänt innehålla bestämmelser om hur man skall kunna strykas ur denna förteckning. Denna förteckning måste också regelbundet utvärderas och uppdateras. Det får ju inte bli något som varar för evigt.
Viseringstvånget för Bulgarien och Rumänien har redan nämnts. På denna punkt har rättsutskottet samma åsikt. Det handlar om kandidatländer som förhandlar om medlemskap, men som blir diskriminerade under denna tid. Det är inte acceptabelt. Vi skulle också väldigt gärna vilja se de rapporter som ligger till grund för viseringskraven för Bulgarien och Rumänien, och som har sammanställts av de expertkommissioner som har besökt dessa länder. Vi skulle gärna vilja att dessa rapporter läggs fram för parlamentet. Det vore intressant att se vad de är grundade på. Därför vill vi bland annat ha stöd för ändringsförslagen 28 och 29.
När det gäller flyktingpolitiken - detta är ju en gemensam debatt - vill jag å de grönas vägnar säga att vi är oroliga för den flyktingpolitik som förs här i EU, inte minst i ljuset av Schengenavtalet, och det faktum att allt färre flyktingar vågar tro på en fristad i EU. Därför minskar också antalet för varje år. Håller murarna runt EU på att bli för höga? För de gröna är en generös flyktingpolitik i enlighet med FN: s flyktingkonventioner ett absolut krav.

D'Ancona
Fru ordförande! Asyl och invandring är politiskt känsliga ämnen, tyvärr får jag väl lov att säga. Framför allt inför valet. Det är utomordentligt synd att vi allt oftare måste konstatera att dessa ämnen missbrukas av valskäl och det trots att många politiska partier har undertecknat den stadga mot rasism som utarbetats av vårt observationscentrum i Wien. Tydligen är det mycket lockande att mobilisera väljarnas stöd genom att teckna en skräckbild av risken för ohanterliga strömmar av asylsökande och utnyttja människornas rädsla för allt för många invandrare som hotar vår välfärd eller vår identitet.
Dessa ämnen - asyl och invandring - borde alltså regleras på europeisk nivå, inte bara för att undvika risken för den sortens missbruk på nationell nivå utan även på grund av problematikens gränsöverskridande aspekter. Rådet gör oss dock gång på gång besvikna i det avseendet. Jovisst, om det handlar om restriktiva åtgärder, om det handlar om att bygga upp fortet Europa, om det handlar om att skaka av sig problemen till en grannstat, då pekar alla näsorna åt samma håll. Då kommer man visst överens. När det handlar om att bygga upp, att harmonisera en mänsklig och rättvis asyl- och invandringspolitik så verkar det vara nästan omöjligt.
Därför, fru ordförande, är det bra att kommissionen och parlamentet gång på gång placerar de här ämnena på dagordningen. Lindepergs förslag om harmonisering av kompletterande skyddsformer är en nödvändighet nu när det visar sig att många människor hamnar mellan två stolar, ibland eftersom Genèvekonventionen tolkas på ett för begränsat sätt och ibland eftersom en del personer visserligen inte motsvarar kriterierna för en verklig flykting men inte heller kan åka tillbaka till sitt ursprungsland.
Fru ordförande! Väldigt ofta sägs det att Genèvekonventionen missbrukas, att det inte är några riktiga flyktingar som ber oss om skydd. Att asylproblematiken är full av lögner och kriminalitet. Vi stimulerar till stor del själva den situationen eftersom det egentligen inte finns någon annan möjlighet att komma in i Europa än på grundval av den konventionen. Därför, fru ordförande, är det så bra att kommissionen har sysselsatt sig med den sidan av saken och undersökt på vilka villkor som medborgare från tredje land släpps in. Vi uppskattar att kommissionen, och särskilt kommissionär Gradin, bett oss om ett yttrande i saken. För att åstadkomma ett sådant yttrande har vi dock varit tvungna att offra något. En majoritet av vårt utskott kunde nämligen endast övertalas om kapitel 8 ströks. Vi kan föreställa oss att det är en besvikelse för kommissionen. För oss också. Den ambition som vi skall yttra oss om kvävs nämligen egentligen i sin linda.
Ändringsförslag 49, med en begäran om status för personer från tredje land, syftar till att tillmötesgå den invändningen. Jag hoppas att kommissionen förstår att åtminstone min grupp stöder henne i avsikten att även förbättra situationen för de personer som olagligen uppehåller sig här. Vi ser alltså hoppfullt fram mot en sådan status som fastställer rättigheterna för våra medborgare från tredje land.

Pirker
Fru ordförande, fru kommissionär, värderade kolleger! Jag vill i mitt yttrande närmast befatta mig med de förslag, grundtendenser och ändringsförslag som kommer från den vänstra halvan av denna kammare. De har nämligen en målsättning eller en stor del av målsättningarna gemensamt: De vill ha och de stöder ständigt en underlättad invandring från tredje land och framför allt en utvidgning av familjeåterföreningen, varvid man här fullständigt går på den linjen att man med familj jämställer även alla former av partnerskap - oavsett kön - och också tar med släktingar i uppstigande led. Effekten kan ni klart se.
Dessa förslag syftar till att även underlätta tillgången till arbetsmarknaden i Europeiska unionen, till exempel med hjälp av förslaget om ett ändringsförslag, enligt vilket det redan räcker med ett erbjudande om ett anställningskontrakt för att få ett uppehållstillstånd om 1-4 år i Europeiska unionen.
Uttänjningen av flyktingstatusen kan man också grubbla våldsamt över. Jag förespråkar att man ordnar överläggningar och söker efter lösningar. Några lösningar kan man dock inte komma fram till med hjälp av de mycket diffusa definitionerna av de grupper som här kommer i fråga - gäller de till exempel persongrupper som hotas att drabbas av en kränkning av de grundläggande rättigheterna - i fråga om de grundläggande mänskliga rättigheterna diskuterar man alltid rätten till hälsa eller arbete - eller gäller det grupper som hotas av allvarliga störningar i den offentliga ordningen, eller dem som anger homosexualitet som asylorsak. Så småningom går det för långt om man vill ta in alla dessa grupper i Europeiska unionen med hjälp av den nya flyktingstatusen.
Om ni betraktar de omfattande nya rättsliga medel där invändningar alltid medför att saker och ting skjuts upp för alla dessa grupper, även om det har gällt missbruk, då får ni liknande problem som dem som jag nyss berörde. I samband med asylen vill jag också nämna att det naturligtvis måste ges positiva signaler till de stater som gör stora ansträngningar, exempelvis Bulgarien eller Rumänien. Men jag vet av egna erfarenheter från inrikesministeriet där att man har största problem med rättsliga angelägenheter, polis och med uppbyggnaden av säkrandet av gränserna. Vi vet att vi varje dag hotas av illegala invandrare som via dessa länder kommer in i Europeiska unionens stater. Vi måste hjälpa dem att bygga upp säkerheten. Men vi kan inte stryka viseringstvånget så länge säkerheten för Europa inte kan garanteras.
Effekten av alla dessa krav sträcker sig dithän att vi får en ökad invandring och en inbjudan till asylmissbruk och väcker det intrycket att vi gör för litet för flyktingarna. Denna effekt är oacceptabel, och intrycket är absolut felaktigt. Det som vi behöver, och det arbetar vi från PPE för, är en total lösning som omfattar både arbetsmigrationen, asylområdet och komplexet med flyktingarna, som innehåller en uppdelning av ansvar och kostnader och som fastslår åtgärder mot missbruket. Det mål vi måste sätta upp för oss är att vi skall hjälpa flyktingarna, men begränsa och styra invandringen och bekämpa missbruket och illegaliteten för att man även i framtiden skall kunna garantera säkerhet och stabilitet i Europa.

Goerens
Fru ordförande! I den gemensamma diskussionen om Lindepergs och Lehnes betänkanden skulle jag vilja göra fyra kommentarer.
Den första gäller möjligheten att hålla debatten om Lehnes betänkande nu. Lehne skrev det själv i betänkandet: man kan ställa sig frågan om Amsterdamfördraget så snart det har trätt i kraft kommer att göra det möjligt att ta upp problem i anslutning till tillträde för medborgare från tredje land inom en lämpligare ram. Men i detta fall har kommissionen för första gången utövat sin initiativrätt genom att utarbeta en ståndpunkt i ämnet. Kammaren, som upprepade gånger uppmanat kommissionen att ge impulser till politiken inom den tredje pelaren, kan alltså inte göra annat än att ge ett positivt svar. Den brådskande nödvändigheten av harmonisering på området behöver inte heller längre bevisas.
För det andra: tillträde för medborgare från länder utanför gemenskapen gäller så viktiga problem som arbetsmarknaden, yrkesutbildning, återförening av familjer, som alla är frågor som kan ge tillfälle till ibland mycket häftiga kontroverser; kort sagt vi tar här upp en extremt känslig fråga, som i förekommande fall orsakar häftiga känslor och som dessutom ofta orsakar irrationella kommentarer och uppträdanden.
Orden har alltså betydelse genom de idéer de uttrycker och de budskap de framför eller snarare föreslår. Händelser nyligen erinrar oss om att det etniska begreppet nationalitet exempelvis kan uppväcka gamla demoner, och gör det möjligt för de parter som slår in på den vägen att vinna valsegrar. Hela den politiska klassen måste anta utmaningarna.
För att sammanfatta mina tankar skulle jag vilja säga att när det gäller tillträde för medborgare från länder utanför unionen till Europeiska unionen i synnerhet, och förbindelserna mellan europeiska medborgare och medborgare från länder utanför unionen i allmänhet, finns det anledning att mer än någonsin fundera över hur debatten skall organiseras, hur diskussionerna skall inledas och hur vi skall övertyga de skeptiska. Vi måste visa prov på förståelse, ibland tålamod, fantasi och generositet gentemot de personer som berörs av den politik som avses i Lehnes och Lindepergs betänkanden.
Vi har med andra ord två möjliga synsätt. Det ena som är populistiskt och valtaktiskt tenderar att ge starka signaler till de starka och svaga signaler till de svaga, för övrigt. Det andra som består i att ge starka signaler till de svaga och svaga signaler till de starka, förefaller mig helt uppenbart mer förenligt med vår solidariska skyldighet, såsom den föreskrivs i Genèvekonventionen beträffande asylsökande.
Den tredje kommentaren, och jag tackar uttryckligen herr Lehne för att ha nämnt denna aspekt, är att vi måste glädjas åt parlamentets enhällighet när det gäller att bibehålla viseringstvånget för rumänska och bulgariska medborgare. Det är självfallet troligt att medlemsstaterna inte följer parlamentets slutsatser, som uppmanar dem att ta bort Bulgarien och Rumänien från den berömda gemensamma förteckningen.
Om rådet skulle framhärda i sin attityd skulle det vara mycket beklagligt. Men jag hoppas, utan att göra mig alltför stora illusioner, att rådet kommer att ställa sig positivt till vårt krav. Det skulle då bara erkänna de framsteg som gjorts av dessa två länder; och dessutom skulle det bara sätta stopp för en diskriminering som drabbar två länder som är associerade till Europeiska unionen.
En sista kommentar: de politiska områden som står i centrum för vår debatt är en del av en helhet. Jag är den första att beklaga att inga framsteg har gjorts när det gäller att fördela kostnaderna, vilket vi ägnat en tidigare debatt åt. Sådana framsteg skulle göra det möjligt för oss att snabbare göra framsteg inom den politik vi för närvarande diskuterar.

Mohamed Alí
Fru ordförande! Än en gång tar vi upp den viktiga frågan om asyl, mera bestämt det kompletterande skyddet för Europeiska unionens flyktingar. Vi måste dock ha förklaringen om de mänskliga rättigheterna i åtanke, en sliten förklaring som förmodligen har antagits av alla och som ger var och en rätt att försvara sig mot all förföljelse och rätt att få asyl i vilket land som helst. Genèvekonventionen, utan en restriktiv tolkning, bör utgöra en referensram för all reglering av asylrätt och flyktingstatus såväl på nationell som på gemenskapsnivå.
Om vi utgår från innehållet i dessa dokument, så måste vi kraftfullt kritisera de allt strängare villkor medlemsstaterna ålägger de personer som söker skydd i unionens länder. Inresa, vistelse och flyktingstatus för dem som söker internationellt skydd i ett medlemsland kan under inga omständigheter reduceras till en ren fråga om intern säkerhet för de här länderna. Det skall baseras på internationella konventioner och politisk solidaritet med stöd för utveckling och ekonomiskt samarbete.
Under senare år har asyllagstiftningen blivit allt hårdare, något som vi med oro konstaterar. Detta visar sig i ett minskat antal asylansökningar i EU och i en stagnation i många länders flyktingmottagande. Samtidigt kan man knappast säga att respekten för de mänskliga rättigheterna i världen nämnvärt har förbättrats.
Beträffande det kompletterande flyktingskyddet instämmer vi med föredragandens förslag, ett förslag där man koncentrerar sig på att skydda personer som hotas av allmänt våldsamma situationer, interna konflikter eller kränkning av de mänskliga rättigheterna och där man särskilt betonar ett internationellt erkännande av kvinnor som utsatts för sexuella kränkningar. Vi tycker också att det är oumbärligt att åtgärder vidtas för att integrera flyktingarnas sociala liv och att de tillåts utvecklas som flyktingar.
Avslutningsvis vill jag påminna om fallet med den kurdiske ledaren Abdullah Öcalan och be rådet att kraftfullt agera i den här frågan.

Schaffner
Fru ordförande! Mänskliga och medborgerliga fri-och rättigheter är inte principer med varierande geometri. De måste tillämpas stabilt och enhetligt i alla våra länder. De skall inte utgöra ett trasigt nät som lämnar kvar områden av skugga och osäkerhet. I det sammanhanget försöker man i Lindepergs betänkande öka skyddet för flyktingar och förföljda personer inom Europeiska unionens hela territorium. Man föreslår ett lämpligt komplement till bestämmelserna för skydd av mänskliga rättigheter. Med några förbehåll godkänner vi behovet av att inom Europeiska unionen harmonisera de regler som tillämpas på flyktingar som inte åtnjuter skydd enligt Genèvekonventionen, men som ändå inte kan återvända till sitt hemland för att de riskerar att mista livet eller utsättas för nedsättande eller förnedrande behandling.
Genèvekonventionen ger en definition av flyktingstatus, en definition som tolkas i restriktiv riktning genom ett beslut i rådet: endast förföljelse som inletts eller uppmuntrats av de offentliga myndigheterna ger rätt till flyktingstatus. I det fall de offentliga myndigheterna är fortsatt inaktiva kan de berörda personerna åtnjuta former av skydd enligt nationell rätt, och det är där som skon klämmer, det är där som bestämmelsen kan visa sig ofullständig. Det kompletterande skyddet kan variera från en stat till en annan och inrätta praktiskt taget olika möjligheter beroende på var den förföljda gör sin begäran. Denna skillnad i behandling kan få allvarliga konsekvenser, exempelvis när en flykting utsätts för dödshot i sitt ursprungsland.
En harmonisering är alltså önskvärd. Den kommer dessutom att göra det möjligt att upprätta en stadga som gynnar granskning av möjliga skydd från Europakonventionen för mänskliga rättigheter. De flyktingar som kan åtnjuta kompletterande skydd får inte förväxlas med invandrare. Nöd och fattigdom i ett land kan medföra händelser som allvarligt rubbar den allmänna ordningen eller leder till en intern konflikt. Är den som flyr från detta slag av oordning en flykting som åtnjuter kompletterande skydd, eller är han en invandrare? Det är här det föreligger en risk för sammanblandning. Harmoniseringen av dessa former av kompletterande skydd kommer naturligtvis inte heller att utgöra ett mål i sig. Vi måste bara bedriva en pedagogisk politik och hela tiden fördöma angreppen mot de mänskliga rättigheterna, men ge utvecklingsstöd till dessa länder och regioner där rättigheterna kränks. Lindepergs betänkande motsvarar denna generösa filosofi som vi fäster stor betydelse vid, och föreslår lösningar som syftar till att förbättra rättigheterna för de förföljda genom att upprätta en rättsstat och i detta fall också det rättsliga Europa. Vår slutliga röst kommer emellertid att ta hänsyn till ändringsförslag som eventuellt inlämnas och antas under sammanträdet.

Ceyhun
Fru ordförande! I en tid där flyktingarna i många länder i Europeiska unionen inte obetingat betraktas som grupper som söker skydd, och som är välkomna, är Lindepergs betänkande ett värdefullt dokument. Hon är en ledamot med civilkurage. I Europeiska unionen är migrationen egentligen en samhällelig realitet. Vi är oroade över tendensen i några medlemsstater att bevilja ett temporärt påstått skydd i stället för att erkänna äkta flyktingstatus på grundval av Genèvekonventionen. Den europeiska harmoniseringen av de skyddsformer som skall komplettera gemenskapens stödramar bör inte företas utan att man tar hänsyn till möjligheterna till en liberal tolkning av flyktingkonventionen.
Därför stöder vi den nödvändiga diskussionen beträffande det österrikiska strategiska dokumentet om migrations- och asylpolitiken. Betänkandet klargör att det österrikiska så kallade strategiska dokumentet inte är lämpat att vara ett avskräckande dokument för att lösa frågan med migrationen och de asylsökande, eftersom det blandar ihop de olika problemen med tanke på orsaker, svar och lösningar. Naturligtvis finns det ett brådskande behov av att handla samstämt. Målet är att i unionens medlemsländer med hjälp av ett gemensamt rättsskyddssystem skapa ungefärligen jämförbara villkor för flyktingstatusen för att få en så enhetlig tolkning som möjligt av hur tillstånd skall beviljas. Lindepergs betänkande ger ett bra bidrag till detta.
Två ändringsförslag från min grupp vill jag också kommentera. Ändringsförslag 16 och 17 lämpar sig enligt vår åsikt inte för behandling i denna debatt. När det handlar om framtiden eller över huvud taget om flyktingarnas öde, bör vi inte tvingas diskutera herr Öcalans öde. Det bör behandlas i ett annat sammanhang.

Maes
Fru ordförande, herr kommissionär, ärade kolleger! Jag vill först och främst tacka Lindeperg. ARE-gruppen har alltid stött henne i hennes strävan mot en människovärdig lösning på problemen för asylsökande och för många andra som känner sig förtryckta och hotade här i världen. Vi delar hennes oro och vi kommer att fortsätta stödja henne. I princip är vi för harmoniseringen av lagstiftningen på europeisk nivå, men vi fruktar att det blir en harmonisering runt fortet Europa och att det blir fråga om en allt strängare tillämpning av lagen och av konventionen. Vi vill att man kan ha förståelse för de stora flyktingströmmarna i hela världen. Vi vill att man kan ha förståelse för de människor som lever under hot.
Vi beklagar att Europaparlamentet egentligen reduceras till ett rådgivande organ här och att vi inte kan medverka med beslut. Vi konstaterar att medlemsstaterna är de enda som kan fatta beslut. De gör det ofta på ett skenheligt sätt, fru ordförande. Väldigt ofta hänvisar de till lösningar som måste skapas på europeisk nivå, medan de egentligen avvisar europeiska lösningar och själva vill införa sin egen restriktiva politik. Vi är absolut inte glada över att den tendensen sprider sig i olika länder. Vi anser däremot att konventionen måste aktualiseras genom en modern tolkning av begreppet politisk flykting. Vi vill att nya kategorier tillfogas i detta hinder som ju är så svårt att komma över. Vi vill att personer som förföljs på grund av kön och sexuell läggning måste erkännas här. Vi vill att nya rättigheter öppnas för en ny generation. Vi är ju medvetna om att Europa inte kan kringgå sitt ansvar. Vi vet att vi egentligen är svaga när det gäller att försvara demokratin i världen. Å andra sidan skapar vi själva illegalitet. Det kommer på sikt att bli svårare att komma in i Europa på lagligt sätt - det är redan nu på det viset - än att komma in på ett olagligt sätt. Den här illegaliteten orsakar störningar i vårt eget samhälle och dömer människor att verkligen leva sina liv som sans papiers . Vi vill inte medverka till en sådan kortsiktig politik. Vi vill att den här saken regleras på ett ordentligt sätt och att situationen kan behärskas. Vi vill inte vara en totalitär stat, vi vill inte heller bli det, utan vi vill följa en pragmatisk väg för att möta de aktuella problemen på ett realistiskt sätt.
Vi har lagt fram två ändringsförslag som antagligen kan räkna med ett omfattande stöd efter det att jag har hört alla instämmanden här. Fru van Lancker! Jag är säker på att förutom er så är det många som instämmer med hjärtat, men vi får se om de också verkligen kommer att rösta för. Vad är det egentligen för mening att börja leta efter en konservativ majoritet när det går att hitta en mer progressiv majoritet här i kammaren, sammanställd av företrädare från både de liberala och dessa grupper.
Fru ordförande! Avslutningsvis hänvisar jag till att vi för Lehnebetänkandet instämmer med det första, men att vi absolut inte kan instämma i slutsatserna i det andra betänkandet där vi anser att kommissionens text var långt mycket bättre än det som nu står där.

Berthu
Fru ordförande! De tre betänkandena om passerande av unionens yttre gränser som är föremål för denna gemensamma diskussion förefaller mycket olika. Två av dem härrör från det som brukar kallas den mellanstatliga förhandlingsmetoden: det handlar om förslaget till konvention om bestämmelser för tredjelandsmedborgares rätt till inresa och förslaget till förordning, som också det förhandlats genom enhällighet i rådet, som fastställer förteckningen över de länder vars medborgare måste ha visering när de passerar medlemsstaternas yttre gränser. Den tredje texten är av en helt annan kategori: den är ett initiativbetänkande från Europaparlamentet som föreslår en omfattande tolkning av den flyktingstatus som har fastställts i Genèvekonventionen från 1951.
Medan man i de första texterna försöker vara stram i kapitlet om passerande av de yttre gränserna, är den tredje texten mer omfattande och inspirerad av beaktanden om vilka det skulle vara svårt att säga att de delas av en majoritet av våra landsmän. Jag återkommer till denna punkt i min röstförklaring.
Allt går till som om denna gemensamma diskussion hade organiserats på ett lurigt sätt för att leda oss till följande slutsats: de mellanstatliga förhandlingar som har slutförts enhälligt i rådet är de som åstadkommer texter som ligger närmast verkligheten.
Det är anledningen till att min grupp, när det gäller mycket allvarliga frågor som är knutna till den internationella rörligheten för personer, önskar att man håller sig till denna metod och motsätter sig möjligheten att övergå till majoritet med medbeslutande i Europaparlamentet, i enlighet med Amsterdamfördraget.

Elliott
Fru ordförande! Låt mig först av allt tacka de föredragande för båda betänkandena för att de med brottats med framgång med alltmer komplicerade frågor. Vad gäller betänkandet från Lindeperg, är detta ett mycket positivt försök att tillhandahålla ytterligare bistånd till asylsökande. Det finns mycket att säga om att försöka harmonisera de sociala bestämmelserna vilket medlemsstaterna gör i varierande grad och att sträva efter en harmoniserad och gemensam metod. Det finns vissa ändringsförslag, som Lindeperg redan har hänvisat till, som jag inte heller inte är benägen att godkänna. Men om vi accepterar detta betänkande i stort sett enligt förslaget kan vi till slut få ett mycket positivt bidrag till behandlingen av denna fråga.
Vad gäller betänkandet från Lehne, måste jag säga att jag även här hyser viss oro: det blottlägger orättfärdigheterna i konventionsförslagen genom att de är synnerligen restriktiva i vissa avseenden med bristfälliga i andra. Inte den bekymmersfria samling förslag som betänkandet från Lehne förklarar.
Jag vill i huvudsak tala om betänkandet om viseringstvång för tredjelandsmedborgare. Här ser jag en rad problem och svårigheter. Jag instämmer fullständigt med de talare från min grupp som har påpekat det icke önskvärda i att införa komplicerade och svårhanterliga regler gällande anställningsförhållanden, och även sänkningen av åldern vid vilken familjemedlemmar skulle få tillstånd att komma in i landet. Kommissionsförslagets hänvisning till myndighetsåldern är korrekt och vi bör inte införa någon annan faktor.
Men jag måste säga - och här tror jag att jag talar för majoriteten av labourledamöterna - att vi verkligen finner det svårt att godta att medlemsstaternas rättigheter att svara på förändrade omständigheter genom införandet av viseringstvång måste tas bort. Den svåra situation som vi har stött på i Storbritannien med människor som kommer från Slovakien under det senaste året har fått den brittiska regeringen att införa viseringstvång för människor från Rumänien och Bulgarien, medan ett antal västeuropeiska länder redan mottar avsevärda antal asylsökande från dessa länder, vissa av dem med mycket berättigade klagomål. Mycket mer behöver göras i dessa länder vad gäller garantier för ett riktigt skydd av deras minoriteter innan jag kan tänka mig ett avskaffande av dessa restriktioner.
I samtliga dessa avseenden kan jag verkligen inte godta betänkandet i dess nuvarande utformning och jag kommer att rösta emot dessa särskilda delar.

Reding
Fru ordförande! Asylrätten är helig. Så långt den vackra och stora principen. Men denna asylrätt får i inget fall deformeras vare sig genom medlemsstaternas restriktiva tolkning av Genèvekonventionen eller genom att den missbrukas av dem som berörs av den. Vad som däremot krävs är en utvidgning av bestämmelserna i Genèvekonventionen, tack vare ett system med kompletterande skydd för att möta exceptionella situationer. Men en sådan öppning får under inga förhållanden gagna dem som vill förvanska asylrätten och öppna dörren på vid gavel så att denna rätt skall kunna missbrukas.
Om vi skall kunna vara effektiva krävs det pragmatiska lösningar parallellt med humanitära. Vi måste först av allt främja öppna lösningar på europeisk nivå, och sedan inte avreglera, men söka sunda lösningar som bevarar asylrätten och samtidigt förhindrar att den missbrukas.
Jag tror inte att medlemsstaterna stänger dörren för de asylsökande såsom föreslås i Lindepergs betänkande, men de stänger den mot missbruk från dem som immigrerar illegalt, inte av politiska skäl, men av ekonomiska. Genom att bekämpa den vilda och okontrollerade immigrationen bevarar medlemsstaterna asylrätten och förhindrar att de asylsökande behandlas negativt av våra medborgare.
Asylrätt - ja! Kompletterande skydd - ja! Men släpphänthet och ideologism kring denna allvarliga fråga - nej!

Pailler
Jag godkänner fullständigt Lindepergs betänkande eftersom det förstärker asylrätten och är ett bra svar på det österrikiska ordförandeskapets strategiska dokument, som ifrågasatte den internationella rätt för flyktingar som garanteras av Genèvekonventionen.
Jag motsätter mig däremot kommissionens förslag till konvention om bestämmelser för tredjelandsmedborgares rätt till inresa. I förslaget föreslås bestämmelser för rätt till inresa och vistelse som är i linje med medlemsstaternas mest restriktiva linjer. Det gäller särskilt sysselsättningen, eftersom den gör den nationella och gemenskapsmässiga preferensen till en av nycklarna till systemet för rätt till inresa.
Känner kommissionen inte till OECD-utredningen som erkänner att det inte finns, och jag citerar OECD " något nära samband mellan strömmen av utlänningar som reser in i ett land och ökningen av andelen arbetslösa" ? Jag erkänner emellertid att antagandet av vissa ändringsförslag på ett positivt sätt rättar till detta förslag. Men jag är bestört över kompromissändringsförslaget från PSE/PPE till artikel 7.1 om sysselsättningen. Detta ändringsförslag inte bara uttryckligen godtar begreppet nationell preferens utan motiverar systemet med kvoter som skulle göra det möjligt för varje medlemsstat att i de fattiga länderna hämta de armar och hjärnor de behöver.
Min grupp har därför lämnat in ett ändringsförslag för att rätta till det som jag hoppades bara var ett felsteg, till dess att jag fick höra Terrón i Cusi. Min grupps slutliga röst kommer att bero på vad som händer med detta ändringsförslag och jag kommer att begära omröstning med namnupprop.
Kommissionens förslag till konvention säger inte mycket om innehållet i gemenskapens framtida immigrations- och asylpolitik, enligt Amsterdamfördraget. Vi måste varna föreningarna för dessa faror och vidta åtgärder tillsammans med dem för att omvandla dessa stötestensvillkor till verkliga mottagningsvillkor. Jag kommer att ägna mig åt det.
Jag vägrar att godta detta inåtvända fästningseuropa. Vi måste få ett slut på syndabocksstrategin som även inrikesminister Otto Schily talade om i utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter för två veckor sedan. Men vår franske minister är inte bättre. Han har aldrig talat om invandrare i termer av rätt. Han har systematiskt kopplat immigrationen till arbetslöshet, osäkerhet och brottslighet som om det onda alltid kom någon annanstans ifrån. Faran med denna främlingsfientlighet - man kan inte kalla den annat - är stor, för det är precis som Gorkij skrev: " Det är bättre att vänta sig det bästa från människan, att vänta sig det värsta är att fördärva henne" .

Voggenhuber
Fru ordförande! Jag skulle ha önskat att Lindeperg hade fått en bättre tidpunkt och en mer välbesatt kammare för denna diskussion. Det är inte bara ett av de viktigaste utan också ett av de mest utomordentliga betänkandena på lång tid. Det visar med beklämmande saklighet och stor klarhet att vi håller på att hamna i ett dilemma vad gäller de mänskliga rättigheterna, för att inte säga i ett nödläge. Många ledamöter som i dag inte är närvarande måste, när de studerar detta betänkande, väl sluta upp med att inbilla allmänheten att de mänskliga rättigheterna och folkrätten förblir opåverkade. De förblir inte opåverkade. Men vi hörde hur Pirker klarade av att lyssna till dessa fakta och ändå bibehålla sina aggressiva fördomar.
Jag börjar långsamt fråga mig hur man bär sig åt för att fly till Europa. Jag tror att man snart behöver en osynlighetshätta eller att man måste hoppa från en satellit. På annat sätt kan man snart inte nå denna kontinent av rätt och mänskliga rättigheter. Inom EU har vi avskaffat asylrätten, emot Genèvekonventionen, emot gällande folkrätt, helt enkelt med hjälp av vår egen maktfullkomlighet. Och det är ingen som reagerar. Utanför EU har vi bildat ett band av stater, som vi schablonmässigt har förklarat vara säkra tredje land, emot Genèvekonventionen, emot gällande folkrätt.
Vi har omvandlat asylrätten, som enligt Genèvekonventionen de personer är berättigade till som enbart lyckas bevisa en motiverad rädsla för förföljelse, och nu måste man bevisa att det faktiskt föreligger en förföljelse. Hindren höjs hela tiden, det byggs upp barriärer, villkoren mångfaldigas - det är knappast möjligt längre att komma in i Europa. Facit visar på massavvisningar, barn i häkte, familjer som splittrats, återvisning av flyktingar till länder där de hotas till liv och lem. Detta är situationen i denna union, som när den så vill, när det exempelvis gäller den inre marknaden eller euron eller genomförandet av konkurrensrättigheter, med stor beslutsamhet klarar av att genomdriva sin vilja, men som i allt mindre utsträckning genomdriver denna unions princip om mänskliga rättigheter och demokrati.

Stirbois
Fru ordförande! Klaus Lehnes betänkande ger mig ännu en gång tillfälle att kritisera Europas avsteg när det gäller immigrationspolitiken. Immigrationspolitiken faller under respektive medlemsstat och bör även fortsättningsvis göra det. Jag motsätter mig den systematiska strävan efter harmonisering av immigrationspolitiken, asylrätten och rättegångsförfaranden i brottmål och rättsliga förfaranden som förespråkas av Bryssel. En sund stat är framförallt en stat som tar hand om sin ström av invandrare och gör det möjligt för sina medborgare att arbeta och känna sig säkra när de går ut på kvällen.
Vi kommer att rösta emot betänkandet som försvarar medborgare från ett land utanför gemenskapen och missgynnar de europeiska medborgarna, som uppmuntrar återförening av familjer utanför varje laglig familj eller erkänd familj, eftersom man talar om partner. Dessutom vill man erbjuda utlänningarna arbete, trots att sju miljoner personer i vårt eget land lider av arbetslöshet eller lever under gränsen för fattigdom. Jag vill erinra om att enligt detta betänkande kommer det att räcka med ett anställningsbevis för att uppnå flyktingstatus. Det är alla dessa ändringsförslag som, om de antas tveklöst kommer att göra det möjligt att omvandla vårt Europa som redan är som ett såll när det gäller immigration, till ett där invandringen denna gång kommer att rinna in i en strid ström, likt vattnet ur en kran.
Vissa ledamöter i parlamentet talar om populism, valtaktik och rasism. Men de lever inte i de s.k. känsliga kvarteren. Det är de fattigaste och känsligaste som utsätts för dessa situationer och det kan inte längre tolereras. Det är otänkbart att de som förespråkar ett Europa för säkerhet och sysselsättning kan stödja sådana destruktiva initiativ från våra nationer och folk. Jag för min del kommer inte att göra det. Tillåt mig att erinra om en känd mening från en av våra kolleger: " Vi kan inte ta emot hela världens elände" .

Zimmermann
Fru ordförande, kära kolleger! Det gläder mig att vi här i kammaren, gudskelov, till stor del är av annan uppfattning än Stirbois och att vi till stor del tänker annorlunda när det gäller flyktingar. Jag måste säga att det är svårt för mig att nu egentligen tala om det som jag vill tala om, nämligen Lehnes betänkande om viseringspolitiken. Ända sedan jag kom till parlamentet har vi sysslat med denna fråga. Vi diskuterade under hela förra mandatperioden hur bestämmelserna skall se ut för att människor från tredje land faktiskt skall ha legalt tillträde till Europeiska unionen.
Genom EG-domstolens domslut - Lehne nämnde ju att vi som parlament gick till domstolen - var det ännu inte klart på vilket vis vi faktiskt skulle ta itu med denna fråga. Min grupp ansåg också att vi, om vi vill fortsätta att vara trovärdiga, både måste yttra oss om rådets förslag och om kommissionens förslag. Men med tanke på den tillkrånglade situationen, med den förestående ratificeringen av Amsterdamfördraget, förväntar vi oss nu av kommissionen att den i anslutning till ratificeringen och ikraftträdandet av fördraget snart lämnar in sitt redan utlovade nya förslag och att parlamentets nu föreliggande ändringsförslag, som vi skall rösta om i morgon, då också kommer att återfinnas i det nya förslaget.
Men jag är också ense med föredraganden om att beviljandet av visering bör ske i enlighet med samma krav och förfaranden i alla medlemsstater. Det faktum att det fastslås viseringsbestämmelser för medborgare i vissa tredjeländer betyder inte att det därmed förbundna förfarandet måste vara orättvist, eller rent av diskriminerande. Det är för närvarande dock mycket ofta fallet. De som behöver en visering för släktingar eller affärsbesökare, men också för ungdomsutbyte och studentutbyte, måste vid begäran klart informeras om den dokumentation som krävs och om den tidsrymd som åtgår för utfärdandet av visering. Vi vet ju att det ofta är förbundet med väntetider om ett halvt år och följaktligen med mycket höga kostnader.
Medlemsstaternas myndigheter måste här åläggas tydliga villkor för att utforma förfarandet öppet och humant. Sådana enhetliga bestämmelser krävs ju också i artikel 62 i Amsterdamfördraget. Man kan också hoppas att man i och med införlivandet av Schengenavtalet äntligen enbart kan göra upp en gemensam europeisk lista för tredje land, vars medborgare måste ha ett visering för inresa i EU.
Jag vill också påpeka att en stor del av min grupp anser - och den åsikten har ju också parlamentet företrätt under de senaste fyra och ett halvt åren - att både Rumänien och Bulgarien bör strykas från listan. Det får inte vara så att länder som vi har associeringsavtal med fortfarande förfördelas och fortfarande står på denna lista. Själv är jag ofta i Rumänien och Bulgarien. Om ni såg vad som händer där kunde ni egentligen bara komma fram till det resultatet att det här måste göras ändringar, eftersom båda länderna redan har gjort stora ansträngningar...
Ordföranden kopplade bort talaren.

Palacio Vallelersundi
Fru ordförande! Trots att Lehnes två betänkanden är mycket viktiga så tänker jag bara ta upp Lindebergbetänkandet, på två minuter hinner jag nämligen inte mer.
För det första vill jag tacka föredraganden för den kapacitet till dialog hon har visat prov på. Hon har alltid försökt nå lösningar, och när vi inte har funnit några har hon sökt meningsskiljaktigheter som jag skulle vilja kalla konstruktiva meningsskiljaktigheter.
Föredraganden vet att vi är många som delar hennes åsikter, en övervägande majoritet av kammaren skulle jag nog vilja påstå. Precis som föredraganden säger, så måste det kompletterande skyddssystemet harmoniseras så att det inte uppstår situationer där personer som verkligen behöver skydd av ett visst slag, men som inte uppfyller de villkor som fastställts av Genèvekonventionen, får det skydd de behöver. Därför, fru ordförande, skall vi inte bli demagogiska. Demagogin är nämligen till syvende och sist värsta fiende till dem som står eller bör stå under Genèvekonventionens beskydd och till dem som vi måste finna ett kompletterande skydd för.
Ett exempel på detta är de ändringsförslag som lades fram av Gruppen Europeiska radikala alliansen och som Lindeberg ville godkänna men som jag hoppas att hon inte godkänner. Jag hoppas att de inte godkänns, de är nämligen ett gott exempel på vad detta parlament inte får göra. Hur som helst, det som sägs i Genève är det som gäller och, fru Lindeberg, förutom kommissionären för Förenta nationerna så är även andra berättigade att tolka Genèvekonventionen. Till exempel de högre domstolarna i varje medlemsland. Men det hör inte hit.
Det vi utan tvekan inte kan göra är att försöka ändra Genèvekonventionen och säga att de homosexuella skyddas av Genèvekonventionen. Nej, det går inte. Vi kan inte göra det eftersom en ändring av Genèvekonventionen kräver att vi följer alla klassiska instrument i den internationella offentliga rätten och det enda vi lyckas åstadkomma med detta är att skada de kollektiv, eventuellt till och med det homosexuella kollektivet, som vi på ett lämpligt sätt försöker skydda och som inte omfattas av Genèvekonventionen. De kompletterande åtgärder vi nu eftersträvar är ämnade just dessa människor.

Van Lancker
Fru ordförande, fru kommissionär, herr kommissionär! Jag skulle först och främst vilja säga något om konventionen för tredjelandsmedborgares rätt till inresa. Lehnes betänkande och kommissionens förslag är mycket viktiga delar i det som skall bli en gemensam invandringspolitik. Det sätt som Europa tar sig an det här är desto viktigare eftersom de aktuella skillnaderna mellan medlemsstaterna inte bara, som kollega Lehne sade, pantsätter den fria rörligheten för personer utan enligt mig även de rättigheter som vi tillerkänner invandrare. Av den anledningen är det europeiska tillvägagångssättet så viktigt.
Jag måste ärligt erkänna att det synsätt som parlamentet visar i dag inte gör mig särskilt upphetsad. Inte heller i det här parlamentet finns det någon majoritet för att öppna dörren mot ny invandring litet till. Jag vet naturligtvis att det är ett mycket känsligt ämne. Det har även att göra med arbetslöshet, med social utestängning. Det har dock främst att göra med att det fortfarande finns personer, även här i kammaren, som alltid lyckas sätta likhetstecken mellan invandring och hot och brottslighet och på det sättet underblåser främlingshatet, varigenom temat blir omöjliga att diskutera. Jag hoppas att det någon gång kommer att finnas en majoritet för åsikten att det inte bara är invandrarna som behöver Europa utan att även Europa behöver invandrarna, även om det bara är för vår egen arbetsmarknad, för vår egen demografiska utveckling.
Jag skulle ändå vilja säga att det är viktigt att det här betänkandet lagts fram, eftersom vi med dessa förslag förhindrar att den europeiska harmoniseringen blir en nedåtgående harmonisering. Hänvisningen till kvoter och åtgärder ger just de medlemsstater som för en bredare politik möjlighet att föra den. Vi försvarar inte kvoterna. Vissa länder har helt enkelt kvoter. Alltså är det viktigt att vi fortsätter stå bakom det här. Det garanterar också rätten till familjeåterförening. Vi måste lära oss att acceptera att människor inte bara tillfälligt lämnar sina hemländer, det rör sig om män och kvinnor och barn och de har rätt till ett familjeliv.
Jag skulle också vilja säga något om betänkandet av kollega Lindeperg. Jag vill gratulera henne så hjärtligt och jag är särskilt glad över att hennes betänkande äntligen får ett omfattande stöd i parlamentet; en kompletterande status är absolut nödvändig. I många länder, till exempel i Belgien, finns det bara en sorts toleransstatus för de kompletterande formerna av skydd. Det, bästa kolleger, får alltså väldigt ödesdigra följder. Det leder till osäkerhet för de aktuella flyktingarna. Det leder också till osäkerhet för samhället, eftersom rättslöshet och otrygghet är något som inte är bra för något samhälle; den europeiska kompletterande statusen måste alltså bli av.
Jag skulle bara vilja säga att ministerrådet (rättsliga frågor och utrikesfrågor) i december 1998 förde upp dessa två viktiga frågor, som vi diskuterar i dag, på dagordningen för den efterföljande perioden men med en sådan orimlig tidsfrist att det finns risk för att de helt enkelt hamnar på den grekiska kalendern, skjuts på framtiden eller till och med stryks. Därför tycker jag att det är mycket viktigt att vi i dag i parlamentet ger en signal till kommissionen och via kommissionen till rådet, att parlamentet vill ta upp dessa två känsliga och svåra frågor. Jag hoppas att det här kan leda till att det inte inom fem år, inte inom tjugo år, utan inom kort vid toppmötet i Tammerfors kan ges en tydlig signal om att det måste fattas beslut i de här frågorna.

Nassauer
Fru ordförande, mina damer och herrar! Många inlägg om asyl och flykt i Europa påminner mig om det berömda teaterstycket av Bertolt Brecht, " Den goda människan från Sezuan" , där huvudpersonen på natten som realist med stor möda måste ställa de olyckor till rätta som han åstadkommit under dagen. Man rekommenderar att viseringstvånget för Rumänien och Bulgarien skall upphävas. Varje säkerhetsspecialist bevisar att ett sådant förfarande befrämjar organiserad brottslighet, människohandel och narkotikasmuggling. Vart tog hänsynen till våra medborgares trygghet vägen?
I Europa tar vi med all rätt emot flyktingar och politiskt förföljda personer. Det är oomtvistat, som varje människa vet som vill tas på allvar. Men det finns en mängd ekonomiska flyktingar, som på sikt varken kommer till oss eller kan stanna hos oss, och här föreslår kollegan Lindeperg att vi skall ta emot alla som kommer från länder där det råder allmänt våld, där det finns interna konflikter, och där det råder förhållanden som utgör en svår störning av den offentliga ordningen.
Denna definition, värderade kollega Lindeperg, stämmer på tre fjärdedelar av Afrika och hälften av Asien. Alla dessa vill vi då också garantera åtgärder för att de skall införlivas i det sociala livet och näringslivet (när det finns 20 miljoner arbetslösa i Europa), och samtidigt får de, om de avvisas, överklaga detta med uppskjutande verkan. Detta, ärade kollega Lindeperg, förtjänar vår respekt och ni förtjänar alla gånger vår sympati, men ert betänkande förtjänar inte att godkännas av oss. Vi måste äntligen komma så långt att vi begränsar invandringen till Europa. Endast då kommer vi att ha en chans att integrera dem som finns hos oss, och det är vår första uppgift.

Ford
Herr ordförande! För det första vill jag lyckönska de två föredragandena, Lehne och Lindeperg för den enorma mängd arbete som de har lagt ner i de tre betänkanden som vi gemensamt diskuterar ikväll. Jag kan utan tvekan stödja Lindepergs betänkande. Det måste vara förnuftigt när skyddet av subsidiariteten blir ett område av växande betydelse för EU, för att medlemsstaterna skall kunna tillämpa liknande förfaranden och en liknande nivå av sociala bestämmelser för samtliga flyktingar.
Vad gäller Lehnes betänkande om tillträde för tredjelandsmedborgare, kan man endast dela betänkandets inställning att förslaget till konvention är obalanserat och onödigt stelbent inom många områden och med ohanterliga beståndsdelar inom andra. Trots mitt erkännande av Lehnes arbete, har jag emellertid vissa svårigheter med hans betänkande om visering för tredjelandsmedborgare. De huvudsakliga svårigheterna är: för det första, det faktum att han till förteckningen över länder för vilka visering krävs, lägger till en lista över undantag från visumtvång; för det andra en uteslutning av medlemsstaters rättighet att införa nationella ordningar för visering under vissa omständigheter liknande dem vi nyligen har upplevt i Storbritannien; för det tredje, trots att jag erkänner de framsteg som gjorts av de rumänska och de bulgariska myndigheterna i kampen mot illegal invandring, är det i verkligheten så att avsevärda mängder rumänska och bulgariska medborgare fortsätter att göra illa grundade visumansökningar i medlemsstater i Europeiska unionen.
Trots detta, ämnar jag emellertid stödja betänkandet, i huvudsak därför att jag totalt stödjer föredragandens åsikt om att visum inte bör krävas för individer som har uppehållstillstånd i vilken stat som helst inom unionen. Sålänge han fortsätter att driva frågan om folk som är bosatta inom Europeiska unionen bör ha samma rättigheter och samma skyldigheter som medborgarna, måste jag vara för detta betänkande.

Gradin
Fru ordförande! Föredragande Lehne och utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter och inrikesfrågor har lagt ned mycket tid på att sätta sig in i kommissionens förslag till konvention om regler för invandring, vilket jag uppskattar. Jag har med särskilt intresse följt de olika turerna i utskottets behandling av förslaget. Ett stort antal yrkanden har gjorts, varav många berör ett par av förslagets mest centrala kapitel, vilket jag gärna vill kommentera.
För det första: Familjeåterförening är en fundamental och folkrättsligt reglerad rättighet. EU: s medlemsstater har genom internationella överenskommelser slagit fast familjens betydelse för individens välfärd och välbefinnande. Förutsättningarna för att enas kring en gemensam linje borde därför vara goda. Frågan är alltid hur långt man skall gå. Familjebegreppet varierar från ett medlemsland till ett annat. Detsamma gäller åldersgränser. I båda avseendena innebär mitt förslag ett steg mot större approximering inom unionen. Diskussionerna i ministerrådet får visa om det finns utrymme att flytta fram positionerna ytterligare. Det är i så fall något som kommissionen självfallet välkomnar.
För det andra: Integration kräver stabilitet och långsiktighet. Målet måste vara att invandrare skall kunna leva på villkor som liknar unionens medborgares. Den visionen måste därför genomsyra alla invandrarpolitiska initiativ som tas. Därför tar vårt förslag också upp frågan om vilka rättigheter som bör erbjudas Europas invandrare. Jag tänker i första hand på tredjelandsmedborgare som sedan lång tid tillbaka lever legalt i Europa. I förslaget har vi identifierat följande fundamentala områden, inom vilka vi anser att en likabehandling mellan medborgare och invandrare bör gälla: tillträde till arbetsmarknaden och möjligheten att försörja sig som egenföretagare, grundutbildning, yrkesutbildning, fackliga rättigheter, föreningsfrihet, tillgång till bostadsmarknaden samt tillgång till social hjälp. Vi har dessutom tagit upp frågan om tredjelandsmedborgarens fria rörlighet. Det är t.ex. rimligt att en varaktigt bosatt invandrare skall kunna söka ett ledigt jobb också i ett annat medlemsland. Alternativet är ett segregerat Europa med allt vad det innebär av diskriminering, social oro och instabilitet.
I ministerrådet går som väntat åsikterna starkt isär i denna fråga. Jag hade därför hoppats kunna räkna med ett klart uttalat stöd från Europaparlamentet. Nu ser det inte ut att bli så, vilket jag djupt beklagar. Någon tanke på att dra tillbaka konventionen har jag emellertid inte.
Grundorsakerna bakom dagens migration är i stort sett oförändrade. Människor söker ett bättre liv för sig själva eller för sina barn. I dag finns inga obefolkade kontinenter kvar. Migranter söker sig därför till platser som de fysiskt kan nå. Europa kommer också fortsättningsvis att vara en attraktiv destination. Vi bör acceptera detta som ett permanent och normalt tillstånd, inte som något tillfälligt och dramatiskt.
En gemensam migrationspolitisk strategi är dessutom en naturlig följd av integrationsprocessen och tanken att hela Europa skall utvecklas på lika villkor både socialt och ekonomiskt, att ingen skall hamna på efterkälken. Jag utgår från att de tankar som Lehnebetänkandet för fram tas i beaktande när förhandlingsarbetet nu fortskrider. Kommissionen kommer naturligtvis att göra sitt för att föra arbetet framåt.
Fru ordförande! Lindeperg tar i sitt betänkande upp frågan om skyddet för människor som flyr, men som inte uppfyller Genèvekonventionens krav på flyktingskap, dvs. det som vi ibland kallar för kompletterande former av internationellt skydd. Föredraganden uppmanar kommissionen att snarast sätta i gång arbetet med att harmonisera asylpolitiken inom unionen. Jag kan glädja kammaren med att det arbetet redan har påbörjats.
För det första håller jag redan på med ett förslag till direktiv om asylprocedurer inom unionen. På begäran av det tyska ordförandeskapet lägger jag inom kort fram ett arbetsdokument om detta ämne. Avsikten är att få i gång en diskussion om sakfrågorna redan nu i vår.
För det andra har vi nu inlett arbetet med att anpassa kommissionens förslag om tillfälligt skydd och bördefördelning till det nya fördraget. Som alla vet har ett intensivt arbete pågått sedan kommissionen lade fram sitt ursprungliga förslag 1997. Frågan tas nu upp för tredje gången på ministernivå vid det informella rådsmötet i Berlin i slutet av veckan. Trots detta har medlemsstaterna långt kvar till beslut. Om en överenskommelse fortfarande saknas när det nya fördraget träder i kraft, har vi inget annat val än att presentera helt nya instrument. Min bedömning är att så kommer det att bli.
En tredje viktig uppgift blir anpassningen av Eurodac-konventionen. I decembermötet förra året beslöt ministerrådet att frysa Eurodac-texten. Rådet vill avvakta med fortsatta förhandlingar till dess att Amsterdamfördraget har trätt i kraft. I det mötet ombads också kommissionen lägga fram ett nytt förslag i form av en förordning. Kravet på en sådan anpassning av Eurodac innebär mycket omfattande arbete, och det säger sig självt att det måste inledas omedelbart.
Fru ordförande! Enbart arbetet på dessa områden kommer att ta mycket tid i anspråk under resten av denna vårtermin. I ett längre perspektiv stipulerar också det nya fördraget minimiregler för kompletterande skyddsformer. Detta finns också omnämnt som en central punkt i den handlingsplan om frihet, säkerhet och rättvisa som rådet antog den 4 december.
Asylpolitiken i allmänhet och frågan om kompletterande skyddsformer i synnerhet kommer således att i hög grad stå i fokus de närmsta åren. Lindepergbetänkandet utgör därför ett välkommet och konstruktivt bidrag till diskussionen om den framtida inriktningen av asylpolitiken i Europa.

Monti
Fru ordförande! Jag tackar Lehne för hans utmärkta betänkande. Samrådet med Europaparlamentet avslutar den process som inleddes med att domstolen i juni 1997 upphävde förordning nr 2317/95 som innehöll en lista över de tredjeländer vilkas medborgare måste ha visering. Det är viktigt att komma ihåg bakgrunden.
Den upphävda förordningen baserades på artikel 100 C i Maastrichtfördraget. Enligt den artikeln var det gemenskapens uppgift att för det första avgöra vilka de tredjeländer var, vilkas medborgare behövde visering för att ta sig över de yttre gränserna och, för det andra, att skapa en enhetlig modell för viseringen.
Den nya viseringsförordningen skall fortfarande antas av rådet på grundval av artikel 100 C, om det skall kunna ske innan Amsterdamfördraget träder i kraft. Detta faktum, som man inte kan bortse ifrån, gör saker och ting mer komplicerade. Det känsliga läget har väl beskrivits av Lehne och vissa av era ändringsförslag speglar det.
Min utgångspunkt bestäms av den rättsliga ramen, en ram som är stadd i utveckling. Låt mig också understryka den kommande integrationen i unionen av villkoren i Schengenavtalet och de konsekvenser detta kan få när det gäller viseringspolitiken.
Låt mig så övergå till ändringsförslagen, som sönderfaller i två kategorier. Framför allt är det många ändringsförslag som tar sin utgångspunkt i den ändrade rättsliga bakgrund som jag just har beskrivit, och litet schematiskt vill jag beskriva dem som föregripande förslag: ändringsförslag 1, som avser rubriceringen, klassar förordningen som provisorisk; ändringsförslagen 3, 7 och 11, som avser beaktandemeningarna, innehåller vissa hänvisningar till förändringar som kommer att införas med Amsterdamfördraget. När det emellertid gäller själva artiklarna i förordningen, så strider de ändringsförslag, som jag har klassat som föregripande förslag, mot bestämmelserna i den nuvarande artikel 100 C. Som exempel kan jag nämna ändringsförslagen 18, 19, 20 och 21, som avser vissa aspekter av utfärdandet av visering, en fråga som för tillfället - låt mig understryka, för tillfället - inte hör till gemenskapens befogenhetsområde. Under dessa förhållanden är det rent juridiskt omöjligt för kommissionen att godta alla de ändringsförslag som föregriper en befogenhet som enbart existerar först när Amsterdamfördraget har trätt i kraft.
För det andra föreslår Europaparlamentet vissa ändringsförslag som passar perfekt in i artikel 100 C. De respekterar artikelns tillämpningsområde, men man måste ändå, även om detta kan verka en aning paradoxalt, se dem i ljuset av det kommande Amsterdamfördraget. Låt mig för att förklara bättre vad jag menar, ta som exempel ändringsförslag 5, som avser kriterierna för att bestämma listan över länder för vilka krävs visering. Sättet att hantera detta område, som avhandlas i den nuvarande artikel 100 C, kommer att bli avsevärt annorlunda när artikel 62.2 i Amsterdamfördraget har gett gemenskapen rätten att även utarbeta en lista över länder vars medborgare inte behöver visering. Utsikterna att komma fram till en total harmonisering av viseringsreglerna, något som parlamentet för övrigt har begärt, innebär att man måste omvärdera vad som sägs i artikel 100 C, och att göra den omvärderingen med Amsterdam-glasögonen på, så att säga. Men jag vill ändå inte binda mig för en negativ slutsats när det gäller omöjligheten att godta de ändringar som föreslås av parlamentet inom ramen för det nya samrådet om förordningen. Framtidsutsikterna med Amsterdamfördraget som snart träder i kraft förändrar frågan om visering radikalt. Nya behörigheter kommer att överföras till gemenskapen när det gäller att anta regler inom detta område. Amsterdamfördraget har infört snäva tidsgränser, medan kommissionens och rådets senaste handlingsplan för ett område för frihet, säkerhet och rättvisa faktiskt förutsätter ett snabbare införande av vissa viseringsregler.
Gemenskapen borde inse vilka nya skyldigheter man får genom denna utökade behörighet och kommissionen borde ta sitt ansvar med det snaraste. Jag kan garantera er att det arbete som parlamentet har utfört inom ramen för detta nya samråd verkligen inte har varit förgäves. Jag är dessutom övertygad om att vissa av ändringsförslagen i sina huvuddrag kommer att beaktas i det nya förslag till förordning som kommissionen har lagt in i sitt eget arbetsprogram, som parlamentet nyligen yttrande sig om.
Fru ordförande! Låt mig avslutningsvis ta upp frågan om Bulgarien och Rumänien, något som redan har nämnts. Att ett visst tredje land finns upptaget på listan över länder för vilkas medborgare det krävs visering, är resultatet av en bedömning utifrån prioriterade kriterier, till exempel de risker som hänger samman med säkerheten och den illegala invandringen. Men det skall också sägas att den bedömning som görs när förordningen antas naturligtvis kan komma att ändras. Mot den bakgrunden har gemenskapen och Bulgarien och Rumänien under de senaste månaderna flera gånger haft tillfälle att ta upp detta problem med alla dess konsekvenser. Av de olika kontakter som tagits, i associeringsråden på ministernivå och via brev, framkommer att Bulgarien och Rumänien gör avsevärda ansträngningar på en hel serie viktiga områden, framför allt med hjälp från unionen inom ramen för Phare-programmet, för att komma med på den gemensamma listan. Utan att gå in på detaljer skulle jag vilja nämna förstärkning av kontrollerna vid de yttre gränserna, avtal om återsändande till andra stater, skydd av resedokument, förfaranden i samband med utfärdandet av visering, kamp mot kriminaliteten, etc.
Jag kan försäkra att de framsteg som görs följs uppmärksamt, även via experter på plats. Europaparlamentets ståndpunkt kommer förmodligen i sinom tid att bli en avgörande faktor för kommissionen, när väl Amsterdamfördraget har trätt i kraft.

Ordföranden
Jag tackar kommissionär Monti för hans inlägg och för de preciseringar som han har lämnat till kammaren.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Klassificering, förpackning och märkning av farliga preparat
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A4-0020/99) av Baldi för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentskydd om rådets gemensamma ståndpunkt inför antagandet av Europaparlamentets och rådets direktiv om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om klassificering, förpackning och märkning av farliga preparat (8956/98) - C4-0537/98-96/0200/COD)).

Baldi
Fru ordförande, kära kolleger! Det förslag till direktiv som behandlas är avsett att ersätta, utvidga och revidera direktiv 88/379, i syfte att harmonisera reglerna för klassificering, förpackning och märkning av farliga preparat på den europeiska marknaden. Förslaget tillåter fri rörlighet och försöker undvika att skapa handelshinder, samtidigt som det skall garantera ett gott skydd för människors hälsa och för miljön.
Den 26 juni 1997 uttalade sig Europaparlamentet i samband med den första behandlingen och antog därvid 26 ändringsförslag. Därefter, den 23 september 1997, lade kommissionen fram ett ändrat förslag och rådet antog sin gemensamma ståndpunkt enhälligt den 24 september 1998 och godkände därvid utan ändringar 12 ändringsförslag, beaktade huvuddragen i 2 och avvisade 12.
Även om denna andra behandling åter tar upp de viktigaste punkterna som godkändes vid den första behandlingen, så innehåller den en serie nya och intressanta inslag, till exempel det uttryckliga omnämnandet av djurens välbefinnande och skyldigheten att använda lämpliga alternativ till djurförsök, om sådana alternativ finns, utvidgade skyldigheter att ange risker vid klassificering och märkning, även för ogräsmedel, genom den uttryckliga uppmaningen på etiketten: " Följ bruksanvisningen" , för att undvika risker för människor och miljö. Dessutom beskrivs ett klarare och enklare förfarande för att få tillåtelse att bibehålla sekretessen när det gäller namnen på ämnen som är irriterande eller giftiga, vilket ger företagen möjlighet att skydda sitt eget know-how och gör det möjligt för dem att försvara sin konkurrenskraft på den globala marknaden, med garantier för ett gott skydd för konsumenterna. I förslaget återger man dessutom skyldigheten att ställa samman produktsäkerhetsblad, en skyldighet som med andra ord skall utvidgas till att även omfatta icke klassificerade preparat, till exempel industrirengöringsmedel som kan innehålla ämnen som är miljöfarliga. Detta är en viktig punkt, eftersom produktsäkerhetsbladen i första hand vänder sig till speciella användare och experter inom området.
De obligatoriska uppgifterna på etiketten skall även gälla för preparat som innehåller minst ett ämne som kan klassas som allergent och som förekommer i koncentrationer som motsvarar eller överstiger 0, 1 procent. Denna gräns, som är sänkt jämfört med tidigare, innebär krav på märkning av preparatet, med en varning för allergiska personer. Slutligen har det införts övergångsbestämmelser för Finland, Sverige och Österrike som, under den första behandlingen, hade betänkligheter. Syftet med övergångsbestämmelserna är att tillåta dessa länder ett undantag till dess att direktivet träder i kraft.
Vi har försökt följa en rationaliserings- och harmoniseringslinje när det gäller den befintliga lagstiftningen för kemiska ämnen, och även om förslaget kan vara svårt att förstå för den som inte är insatt i frågan, så är det nödvändigt att vara medveten om Europaparlamentets roll. Bedömningen av ett visst preparats farlighet grundas på en bestämning av egenskaperna på grund av ämnets fysiska och kemiska egenskaper, dess effekter på hälsan och dess miljöegenskaper.
Låt mig påminna om att, jämfört med förslaget från 1998, så inför det aktuella förlaget ändringar som syftar till att utvidga tillämpningsområdet för direktivet om farliga ämnen till att även omfatta följande fem nya områden: klassificering och märkning av miljörisker, gödselprodukter och biocider, preparat som inte klassats som farliga, explosiva ämnen och märkning av vissa allergiframkallande ämnen.
I samband med andra behandlingen bedömde jag det som lämpligt att åter ta upp 3 av de 12 ändringsförslag som avvisades av rådet. De ändringsförslag som godkändes enhälligt av utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentskydd den 20 januari, är: ändringsförslag 1 om kommitésystemet, med vilket avsikten är att understryka en av Europaparlamentets grundläggande principer. Här hänvisas till samråd i en kommitté av typ A, sammansatt av en företrädare per medlemsstat och ledd av en företrädare för kommissionen, som vid ett uteblivet svar från rådets sida kan anta de åtgärder som föreslås före samrådet. När gäller kommittéer av typen B så kan de inte anta några förslag utan att rådet instämmer. Jag har åter lagt fram ändringsförslag 2 om möjligheten att använda provmetoder som redan finns för att bedöma eventuella risker för miljön, för att på så vis undvika att utarbeta nya metoder, och slutligen ändringsförslag 3, som avser en förenkling av den text som återges på etiketten till sådana preparat som innehåller allergiframkallande ämnen.
Om de nämnda ändringsförslagen godkänns av kammaren så kommer det bli nödvändigt, eftersom direktivet baseras på artikel 100 A i fördraget, att snarast tillsätta den delegation från Europaparlamentet som skall ingå i förlikningskommittén, enligt artikel 75 i arbetsordningen.
Utan tvekan har det arbete som genomförts för att uppnå ett så brett samtycke som möjligt varit speciellt ansträngande och tröttsamt, men jag anser att det är av den största betydelse att utarbeta ett direktiv i vilket hänsyn tas till konsumenternas hälsa, medlemsstaternas skilda lagstiftningar och kraven från dem som tillverkar farliga produkter. Märkningen av farliga ämnen och preparat utgör med andra ord ett viktigt instrument när det gäller att ge en snabbare och mer begriplig information om riskerna med olika produkter. Det är därför viktigt att skydda konsumenten i samband med köpet och användningen av vissa produkter genom att tillhandahålla klar, korrekt och lättbegriplig information som upplyser om riskerna.
Det här aktuella direktivet har som mål att i ett enda dokument förena hela den befintliga gemenskapsrätten avseende farliga ämnen och kommer att beröra hundratusentals olika produkter som vänder sig till såväl europeiska konsumenter som mer specialiserade användare. Genom att godkänna denna nya märkning, som även avser klassificering och förpackningar, kommer det att bli lättare att på ett korrekt sätt känna igen och utnyttja alla slags produkter.

Hulthén
Fru ordförande! Det är återigen dags att diskutera viktiga miljö- och hälsofrågor vid en tidpunkt som knappast tilltalar dem som är berörda av direktivet eller oss som är inblandade i debatten. Det är detta märkliga sammanträffande som alltid sker på tisdagnätterna i Strasbourg: man kombinerar kvällsarbete och miljöarbete.
Det är annars ett ganska viktigt betänkande som vi har framför oss i kväll. Det berör många av Europas medborgare, eftersom det handlar om klassificering och märkning av farliga preparat. Det är speciellt viktigt för länder som Finland, Sverige och Österrike, eftersom dessa länder hade stora betänkligheter vad det gällde kemikalier vid medlemskapsförhandlingarna. Övergångsregler skapades för dessa tre länder, för att de åtminstone under en tid skulle få behålla en strängare kemikalielagstiftning än den som unionen erbjöd.
Jag skall erkänna att jag hade stora betänkligheter när den första behandlingen av direktivet inleddes. Fördraganden, och sedan också kommissionen, hade en hållning som enligt mig var alldeles för vek inför de risker som kemikalier innebär. Vi hade därför en ganska intensiv diskussion vid första behandlingen av detta ärende. Resultatet har dock visat sig bli ganska gott.
Många av de tidigare föreslagna ändringsförslagen har avsevärt skärpt skrivningarna i dokumentet och därmed också skärpt hälsoaspekterna för unionens medborgare. Det är inte minst viktigt för dem som varje dag arbetar med denna typ av preparat. Genom produktsäkerhetsblad ges de nu tillfälle att få ordentlig information, både om preparatets innehåll och hur det skall hanteras. Det är viktigt att dessa blad finns tillgängliga för alla, oavsett storleken på företag. Alla bör ha rätt till säker arbetsmiljö. Klassificering och märkning skall inte bara göras när faran är uppenbar eller livshotande. Det skall också göras när preparaten är allergiframkallande, irriterande eller miljöfarliga. Det är viktiga delar som gör säkerheten större för användaren.
Med andra ord har det blivit en bra produkt, och föredraganden skall ha en eloge för sitt arbete. Det är inte lätt att diskutera preparatklassificering, men det har Baldi gjort bra. Man kan dock slutligen ha ett litet påpekande kvar. Även om det har funnits enighet i utskottet, är vitsen med det nu framlagda ändringsförslag 1 inte helt uppenbar för mig. Kanske är det så att vi krånglar till denna process ytterligare i ett ärende som faktiskt borde ha kunnat lämna parlamentet så fort som möjligt efter det att beslut hade tagits. Men lagt kort ligger, och det är dags för kommissionen att hantera detta kort.
För framtiden är det dags att hoppas på att alltfler alternativ hittas till dessa farliga preparat, så att vi slipper diskutera regler för dem och i stället hittar ersättningsprodukter. Inget av dessa preparat är något som kan sägas befrämja vare sig miljö eller hälsa på lång sikt. Därför måste vi i första hand sträva efter bra ersättningsprodukter.

Blak
Fru ordförande! Överskriften på denna debatt är så tråkig att många säkert tror att debatten är likgiltig. Men bakom orden klassificering, förpackning och märkning av farliga preparat ligger viktiga bestämmelser för miljön, främst arbetsmiljön. Konkret innebär den gemensamma ståndpunkten att målarna nu får information om vad de arbetar med. Från och med den 1 juli 2000 skall flyktiga organiska lösningsmedel märkas på grund av deras narkotiska effekter. Man kan fråga sig själv om denna typ av information inte borde vara en mänsklig rättighet. En felaktig användning av organiska lösningsmedel orsakade problem redan för tjugo år sedan. I Danmark kallar vi det för målarsyndromet. Nu kommer det en informationsskrift om säkerhet som vi från dansk sida kämpat för i åratal. Till sist kunde vi stänga munnen på den oljeindustri som med alla medel har försökt att stoppa direktivet. Att målare skulle vara dummare än andra människor har tillbakavisats för alltid, och kan bara användas i historieböckerna som ett exempel på hur diskussionen ibland kan urarta på grund av ekonomiska hänsynstaganden. Det borde stå klart för alla, att EU utvecklas i den riktningen att arbetsmiljö och folkhälsa nu stärks, och det är den enda vägen om EU-projektet skall få stöd från medborgarna. Nu skall vi fortsätta det goda arbetet med att få gehör för att lösningsmedel ger långsiktiga effekter på balansförmågan, hörseln och synen, och få de hormonliknande ämnenas effekter klarlagda. Kemikalierna kommer även framöver att finnas på EU: s dagordning.

Gradin
Fru ordförande! Kommissionen uppskattar föredragande Baldis värdefulla insatser. Samarbetet om detta mycket tekniska förslag har flutit mycket bra. Tack vare detta har vi nu nått den sista etappen före antagandet. Förslaget är av särskilt stor betydelse för Finland, Sverige och Österrike. Det erbjuder en bra lösning på de problem som dessa länder hade när de förhandlade om medlemskap vad gällde den befintliga lagstiftningen om just preparat och bekämpningsmedel. Detta ledde ju också som bekant till att dessa länder i anslutningsakterna fick vissa övergångsbestämmelser.
I första behandlingen stödde Europaparlamentet de grundläggande principerna i förslaget. Samtidigt hade ju parlamentet att ta ställning till 26 ändringsförslag, vilka man också antog. De flesta kunde kommissionen införa direkt i den gemensamma ståndpunkten, och diskussionerna i rådet har också varit givande. Kommissionen anser att rådets gemensamma ståndpunkt till fullo täcker de båda mål som anges i artikel 100a i EG-fördraget, nämligen upprättandet av den inre marknaden och en hög skyddsnivå. Dessutom tar förslaget hänsyn till de nya medlemsländernas behov. Därför strävar kommissionen efter ett snabbt antagande av direktivet.
Nu har parlamentet under den andra behandlingen lagt fram tre ändringsförslag. Alla tre kan även kommissionen ställa sig bakom. Det första förslaget syftar till att byta kommittéförfarande från typ 3b till typ 3a. Därigenom är vi tillbaka i kommissionens ursprungliga förslag. Det var ju så att vi förde fram den ståndpunkten i rådet, men röstades då enhälligt ned. Vi anser därför fortfarande att denna ändring skulle göra det lättare att effektivt genomföra direktivet. Det andra förslaget syftar till att klargöra och förbättra en särskild bestämmelse, vilket vi också kan godta. Det tredje ändringsförslaget har redan antagits av kommissionen i den första behandlingen, men som bekant avvisades den av rådet, och därför går vi gärna tillbaka även till detta förslag.
Kommissionen välkomnar varmt den praktiska hållning som parlamentet visar genom att endast föreslå tre ändring ar i denna behandling. Som jag redan har nämnt, kan alla tre godtas. Vi hoppas naturligtvis att rådet också ställer sig bakom detta, så att vi kan undvika en förlikning. Avgörandet ligger nu hos er i parlamentet och i ministerrådet.

Ordföranden
Jag tackar kommissionär Gradin. Fru Hulthén! Också jag beklagar att inte fler deltog i debatten om detta mycket viktiga betänkande, men det är nu så.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.
Sammanträdet avslutades kl. 00.10.

