Justering av protokollet från föregående sammanträde
Talmannen
Protokollet från i går har delats ut.
Finns det några synpunkter?

Rübig
Herr talman! Jag konstaterar angående gårdagens debatt om Slovakien att Belgien och andra länder har infört viseringstvång för Slovakien. Det ser jag som diskriminering.

Konrad
Herr talman, mina damer och herrar! I går sade kommissionens ordförande Prodi i sitt tal om principerna att den som försvagar ett av Europeiska unionens organ försvagar helheten. Då var det förhållandet kommissionen-rådet som var föremål för debatt. Jag vill i det sammanhanget nämna förhållandet parlamentet-rådet och påpeka att avsevärda förseningar vid det här laget har ägt rum i besvarandet av skriftliga frågor. Jag kan här nämna två exempel.
Jag ställde i september 1999 en fråga angående Hombach. Den besvarades i februari 2000. En skriftlig fråga om den europeiska luftfartssäkerheten lämnade jag in i februari 2000; den har fortfarande inte besvarats. Den som försvagar det ena organet försvagar helheten. Jag får en känsla av att rådet vid det här laget har bestämt sig för att strunta i parlamentets frågor. Så får det inte gå till! Jag anser att det även har samband med förhållandet mellan organen att vi ser till att det ändras!

Talmannen
Tack.
Finns det några andra synpunkter om protokollet?
Så är inte fallet.
(Protokollet justerades.)   

Marset Campos
Herr talman! Just i dag kommer vi med entusiasm, och för min del med mycket intresse, att godkänna betänkandena om utvidgningen till kandidatländerna, bland dem Tjeckien som Jürgen Schröders betänkande behandlar. Jag måste dock uttrycka min oro - och jag ber ordförandeskapet att ta upp frågan med myndigheterna i Prag -, över att två spanska ungdomar, Gaizka Azcona Cueva, 22 år gammal, och Mikel Oliva Martínez, 21 år gammal, sedan förra tisdagen - nästan tio dagar - sitter godtyckligt fängslade där. Det är oroande att detta kan ske i ett land som skall ansluta sig till Europeiska unionen.

Talmannen
Herr Marset Campos! Jag noterar i vederbörlig ordning ert uttalande. Jag tror att talmannen kommer att vidta nödvändiga åtgärder.

Föredragningslista
Talmannen
Utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden begär att den av utskottet framlagda muntliga frågan om språklärares rättigheter, vilken är inskriven på föredragningslistan för fredag förmiddag, skall skjutas upp till nästa sammanträdesperiod.
Jag ger ordet till MacCormick, som skall tala för denna begäran för utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden.

MacCormick
Herr talman! Punkten om språklärare som har förts upp för denna fredag kommer från utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden. Avsikten hos dem som lade fram frågan i utskottet var att den skulle läggas fram i kammaren åtföljd av ett resolutionsförslag. Vi håller på att diskutera en allvarlig fråga. Då och då uttalas i denna kammare att ett medborgarnas Europa skulle vara ett Europa där rättigheter finns vederbörligen bekräftade i unionens lagstiftning. Det skulle inte alls vara bra om rättigheter som redan finns i bekräftade i lagen kan nonchaleras av medlemsstater.
För tolv år sedan avkunnade EG-domstolen en dom mot Italien i ärendet gällande utländska språklärare. Det har avkunnats två ytterligare domar sedan dess och dessa lärares rättigheter har ännu inte uppfyllts. Enligt min uppfattning, och jag säger det i närvaro av en före detta justitiekansler i Irland, har kommissionen ännu inte visat tillräcklig beslutsamhet att slutföra detta ärende. Det är viktigt att vi har en fråga och debatt med en resolution i slutet. Jag begär att frågan återförvisas till utskottet för ytterligare beredning.

Talmannen
Bra. Vi har därmed fått höra förslaget från MacCormick för utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden.
Finns det någon som önskar uttala sig för denna begäran?

Wuermeling
Herr talman! Det kanske förvånar er att jag faktiskt har en kommentar beträffande protokollet, för det framgår av protokollet att den nämnda...
(Talmannen avbröt talaren.)

Talmannen
Herr Wuermeling! Jag beklagar. Protokollet har justerats. Jag frågade tre gånger om det fanns några synpunkter. Nu betraktas det som justerat. Jag beklagar det, tro mig. Jag är tvingad att frånta er ordet.
Min fråga var således om någon önskade uttala sig för utskottets begäran.

Medina Ortega
Jag vill stödja yrkandet från utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden om att skjuta på denna punkt tills nästa sammanträdesperiod för att få möjlighet att lägga fram ett förslag till resolution i frågan.

Talmannen
Mycket bra. Finns det någon som önskar uttala sig mot förslaget?
Så är inte fallet.
Jag låter begäran från utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden gå till omröstning.
(Parlamentet godkände begäran.)

Djurfoder
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om följande betänkanden:
(A5-0257/2000) av Paulsen för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om främmande ämnen och produkter i djurfoder (KOM(1999) 654 - C5-0344/1999 - 1999/0259(COD))
(A5-0256/2000) av Paulsen för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om ändring av rådets direktiv 1995/53/EG om fastställande av principerna för organisationen av officiell kontroll på djurfoderområdet och rådets direktiv 1999/29/EG om främmande ämnen och produkter i djurfoder (KOM(2000) 162 - C5-0165/2000 - 2000/0068(COD)).

Paulsen
. Herr talman! Idag skall vi diskutera och kanske rösta om sammanlagt tre betänkanden, som behandlar detta ämne, två av dem är mina. De utgör de första stegen på den långa, långa vägen mot skapandet av livsmedelssäkerhet för alla 370 miljoner invånare i Europa. Vi kan väl hoppas på att innan hela det här paketet är på plats, kommer vi att vara åtskilliga fler medborgare, som berörs av dessa regler. Detta är det första steget, och det handlar nu också om att fastställa oerhört viktiga principer inför hela arbetet.
Det första av mina betänkanden handlar om främmande ämnen i djurfoder. De viktigaste förändringarna som kommissionen föreslagit, och som jag stöder, är att direktivet skall omfatta absolut alla tänkbara foderprodukter, även produkter för utfodring av de djur som jag kallar smådjur, d.v.s. katter, hundar, marsvin etc. Reglerna är dock i första hand avsedda att gälla foder för de djur vi äter själva. Efter det som har hänt på den europeiska marknaden torde det idag vara alldeles glasklart för oss alla att vi människor får äta det vi ger våra djur.
Den andra viktiga principen är det s.k. utspädningsförbudet. Detta innebär att om ett parti foderråvara har för höga gränsvärden så får det inte blandas ut i oskadade partier för att på så sätt undkomma gränsvärdena. I kommissionens förslag tas de regler bort som ger lokala, nationella myndigheter rätt till lokala undantag. Detta stöds i mitt betänkande.
Vi vet att de främmande ämnen det här är tal om mycket sällan är akut giftiga ämnen, utan det är långsiktiga, långlivade och ackumulerbara ämnen, såsom dioxin, aflatoxin och tungmetaller som kadmium, bly och kvicksilver. Vi vet att nivåerna av dessa ämnen ständigt ökar i vår livskedja. Halterna ökar stadigt och långsamt i jorden, i fodret, i maten. Därför är det viktigt att vi startar den förebyggande processen med att lyfta en del av dessa produkter ur kedjan. Halterna får inte ständigt öka i kroppen genom livet. Vi vet t.ex. att kadmium på sikt blockerar njurar, både hos djur och människor. Vi vet att dioxin och aflatoxin är cancerframkallande etc.
Jag är helt ense i alla de förslag som kommissionen har lagt fram i detta avseende. Dessutom, och detta är viktigt för det kommer upp vid omröstningen, vill kommissionen införa något som kallas åtgärdsgräns. För alla dessa ämnen finns ett så att säga naturligt bakgrundsvärde, ett evigt brus. Vi kommer aldrig undan detta helt och hållet. Därför har vi satt ett gränsvärde som inte får överskridas. Åtgärdsgränsen är en vaksamhetsgräns, en möjlighet att starta en utredning när man upptäcker att ett ämne i en produkt eller i ett område ökar över bakgrundsvärdet, men fortfarande håller sig under förbudsvärdet, alltså den gräns där vi måste ingripa. Det här är en central och viktig punkt i ett förebyggande arbete. På lång sikt är det mycket viktigt att vi i lugn och ro kan starta en undersökning och försöka stoppa ett visst ämne innan det når det här akuta gränsvärdet. Det skulle alla i hela livsmedelskedjan faktiskt tjäna på. Om vi låter saken bero tills gränsvärdet uppnås blir åtgärderna mycket drastiska. Då blir det katastrofingripanden av typen " dioxin i Belgien" . Det vore viktigt för oss att genomföra försiktighetsprincipen på ett sådant sätt att vi kan klara detta.
Jag har försökt i båda de här omarbetade direktivförslagen att få fram ett språkbruk som är läsbart. En lagtext skall vara så precis att lagen verkligen kan följas. Men jag anser också att det är parlamentets skyldighet att försöka få fram lagar, regler och förordningar i Europeiska unionen som är begripbara för dessa våra medborgare, som skall följa dem och behöver läsa dem. Därför har jag gjort mycket av språkbruket rakare, försökt att förenkla, försökt att få det glasklart.
När det gäller gränsvärden, som måste sättas väldigt hårt i framtiden för att hejda en dålig utveckling, ber jag er att ta hänsyn till de problem som låga gränsvärden, till exempel för dioxin, kommer att innebära t.ex. för fiskarbefolkning i Östersjön, delar av Nordsjön, sannolikt i områden vid Medelhavskusten. Jag ber er också ta hänsyn till de bönder som har sina åkrar intill hårdtrafikerade vägar eller intill industrier, som har kontaminerat stora områden. Mycket av dessa förgiftningar eller spridningarna av tunga metaller skedde innan miljömedvetandet var tillräckligt och innan man visste vilka effekterna skulle bli. Vi kan inte hitta syndarna. Jag ber om att vi tar hänsyn till dessa enskilda näringsidkare framöver, därför att de är utan förskyllan och drabbas av ekonomisk katastrof.
När det gäller direktivet om officiell kontroll på djurfoderområdet är det viktigt att vi verkligen har en kontroll som är genomförd och som är likadan över hela unionen. Om inte kontrollen efterlevs och vi har möjligheter att kontrollera kontrollanterna, så kommer hela säkerhetstänkandet för våra medborgare att undergrävas. Medborgaren kan ändå inte riktigt lita på att det verkligen sker en kontroll om skillnaderna är stora mellan medlemsstater och regioner.
Det andra vi måste beakta är att olikheter i tillämpandet av dessa kontrollregler kommer att innebära allvarliga rubbningar av den inre marknaden. Säkra livsmedel kommer att kosta i hela kedjan. Då är det farligt om vissa länder, områden, eller branscher skulle kunna komma undan och priskonkurrera med dålig säkerhet. Det är en extremt oönskad situation.

Graefe zu Baringdorf
utveckling. (DE) Herr talman! Jag har som utskottsordförande övertagit yttrandet från Auroi som har utarbetat yttrandet för utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling, som sedan av en majoritet i utskottet blev föremål för ändringsförslag som hon som föredragande inte vill svara för. Därför är det min uppgift nu och jag vill tydligt påtala den konflikten här.
Det handlar om problem med gränsvärden och frågan om blandningar. Ni vet att parlamentet under BSE-krisen krävde de strängare direktiven och förordningarna för djurfoder, och vi krävde också att det inte skulle förekomma några blandningar, eftersom gränsvärdet alltid innebär att fodret innehåller något och att vi låter djur eller människor stå för slutförvaringen av detta om än i små mängder. Vi sade den gången att om vi godtar gränsvärden måste också förbud mot blandningar råda.
Föredraganden hade föreslagit att råvaror, komponenter, som inte tillåts i livsmedel inte heller skall användas i djurfoder och blandas med annat som ett sätt att hålla sig inom gränsvärdena. Den andra aspekten tog föredraganden också upp. Det finns områden där det utvinns råvaror som överstiger dessa gränsvärden. Vad händer med dem som producerar dessa? Föredraganden påstod att det inte är deras fel. Å andra sidan kan inte heller de som får dessa livsmedel hjälpa att det inte är deras fel! Däri låg konflikten. Jag förstår att föredraganden lämnade tillbaka yttrandet.
Jag vill lägga fram ett förslag till kommissionen om hur problemet kan hanteras. Om blandningar tillåts måste åtminstone en anmälan, som skall vara offentlig, göras till kontrollmyndigheterna, beträffande denna blandning, för problemet måste vara känt och diskuteras bland allmänheten.
(Applåder)

Auroi
Herr talman, mina kära kolleger! Vi måste komma ihåg att en av nyheterna i vitboken om livsmedelssäkerhet var begreppet från gård till bord, vilket innebär att jordbrukarna har ett direkt ansvar för kvaliteten på och ofarligheten hos de animala och vegetabiliska produkter som de producerar. Nästan ett år efter det att vitboken offentliggjordes - och till följd av ett stort antal livsmedelskriser, varav många hade en direkt koppling till djurfoder - är betänkandet av Paulsen det första som angriper djurfoderfrågan vad avser livsmedelssäkerhet. Det kan vi alla glädjas åt.
Ett av förslagets starka punkter är principen om förbud mot utspädning, vilket förhindrar att en andel smittade, t.ex. dioxinsmittade, djur blandas med friskt foder. Denna ståndpunkt försvaras av Paulsen och utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor. Det är också min ståndpunkt i egenskap av fördragande av yttrande för utskottet för jordbruk. Men de ändringsförslag som har ingivits av mina kolleger från PPE-gruppen, Klass, Jeggle och Sturdy, innebar att utspädning blev tillåtet i det förslag som röstades igenom av utskottet för jordbruk. Eftersom jag inte kan offra livsmedelssäkerheten för livsmedelslobbyisternas vinning, har jag dragit tillbaka mitt namn från betänkandet.
Vad är det ni vill, kära kolleger? Jag kan inte förstå PPE-gruppen, som trots upprepade kriser - alltifrån de dioxinsmittade belgiska kycklingarna, de franska reningsverkens avloppsslam i djurfoder till det nederländska fallet med motorolja i olja avsedd för livsmedel - vill fortsätta att förgifta de europeiska konsumenterna, lite grann. Om en uppsättning produkter är dioxinsmittad skall man enligt dessa kolleger i alla fall inte göra sig av med produkterna! Det skulle således vara mycket bättre att tillföra friska produkter tills man har nått en godtagbar föroreningsnivå.
Mina kära PPE-kolleger! Med hänsyn till vitboken, försiktighetsprincipen och livsmedelssäkerheten finns det bara en enda godtagbar föroreningsnivå på det djurfoder som till slut hamnar på våra tallrikar, och det är den nollnivå som går att uppmäta i dag. Och det är än viktigare med tanke på att dioxin är en produkt som ackumuleras i organismen. Om det förblir tillåtet med utspädning, kommer det dioxin som finns i djurfoder att först lagras av ett djur, och sedan, i än högre grad, av konsumenten, som på så sätt successivt ackumulerar denna giftiga produkt i hela sin organism.
Vi bör således följa Paulsen och utskottet och anta principen om förbud mot utspädning, för att uppnå säkerhet på djurfoderområdet och verkligen skydda de europeiska konsumenterna.
När det gäller kontroller ligger betänkandet av Bart Staes till grund för kommissionens förslag till direktiv om kontroller på djurfoderområdet. I detta betänkande anammas och preciseras viktiga element i syfte att komma till rätta med de funktionsbrister som framkom i samband med dioxinkrisen sommaren 1999. Strävan är att undvika dålig samordning mellan de nationella institutionerna och EU-institutionerna. Som föredragande av yttrande godkänner jag de huvudsakliga ändringar som har föreslagits av kommissionen: utformning av lämpliga interventionsplaner på nationell nivå; en möjlighet för kommissionen att återgå till tillfälliga skyddsåtgärder; en skyldighet för medlemsstaterna att informera kommissionen så snart en smitta eller allvarlig risk för smitta upptäckts samt upprättande av en rättslig grund.
Det bör framhållas att kontrollerna måste utföras på alla nivåer, så att det blir möjligt att skapa ett system för akuta insatser. Den första kontrollnivån skall handhas av djurfodertillverkarna samt jordbrukarna, vilka bör vara de första att måna om kvaliteten på och ofarligheten hos de produkter som de använder. Den andra nivån är självklart medlemsstaterna, som har ansvaret för kontroller i fråga om livsmedelssäkerhet. Den tredje nivån - och det är den som är föremål för denna ändring - upphöjer Europeiska kommissionen till högste väktare vad gäller livsmedelssäkerhet. I akutfall skall kommissionen kunna ingripa utan att samråda med medlemsstaterna och vidta provisoriska åtgärder som erfordras av de akuta omständigheterna.
Allt detta är bra på alla sätt och vis, men det finns ändå anledning att återge parlamentet en roll i det här systemet. Man borde därför föreskriva ett utrymme, åtminstone i slutet av processen, så att kommissionen kan informera parlamentet om vilka beslut som har fattats. Och slutligen: när man väl har inrättat den europeiska livsmedelsbyrå som föreskrivs i vitboken, vilken roll skall den då spela? Dessutom måste man se till att denna process inte fråntar medlemsstaterna, företagen och producenterna deras ansvar.

Klaß
Herr talman, herr kommissionär, mina damer och herrar! Vi vill garantera säkerheten i djurfoder och livsmedel och behöver därför rambestämmelser. De senaste årens kriser har gjort oss alla mer uppmärksamma på detta. En sak kan konstateras: dioxinkrisen uppstod till följd av brott mot rådande bestämmelser. Nu är granskningar av direktiven beträffande djurfoderssäkerhet påkallade. I våra överväganden måste vi däremot alltid ta hänsyn till kretsloppet, det vill säga, vi behöver som den franske rådsordföranden Glavany uttryckte det, en kvalitetspakt mellan samhället, industrin och jordbruket.
Sambanden måste beaktas alltifrån den naturliga produktionen vidare under den industriella bearbetningen ända fram till marknadsföringen. Vid fastställandet av gränsvärdena måste vi tänka på att naturen har sin egen lagstiftning, att skörden faller olika väl ut och att jordbrukaren i slutändan blir offer för inverkan på miljön som denne inte kan påverka. Jag uppmanar därför kommissionen och rådet att upprätta ansvarsbestämmelser som skyddar bonden och dennes mark, det vill säga göra skadeståndsbestämmelserna praktiskt genomförbara enligt principen att förorenaren betalar.
Direktivet från 1999 var väl genomtänkt, och den kan även nu leda till framsteg, eftersom förekomsterna bevisligen minskade. Därför undrar jag nu: Behöver vi en ytterligare skärpning? Jag tror att vi snarare behöver ett agerande mot brottsliga handlingar. Jag kan upplysa kollegerna om att ändringsförslag 41, 42, 43 och 44 som Europeiska folkpartiets grupp och Europademokrater lämnade in har dragits tillbaka.
Nu planeras att medlemsstaterna skall föreskrivas en möjlighet att införa en åtgärdsgräns, som ger dem fritt handlingsutrymme inom de fastslagna gränsvärdena. Ett sådant fritt spelutrymme innebär med tanke på de nödvändiga europeiska bestämmelserna en risk för producenterna, handeln och saluföringen. Här råder ovisshet och därmed ovisshet på den inre marknaden. De fastställda europeiska bestämmelserna är därför den linje vi alla måste följa.
Det är nödvändigt att främmande ämnen som är extremt giftiga inte blir föremål för handel eller används i foderblandningar, och det har aldrig varit innebörden i ändringsförslagen. Bönderna har rätt till oklanderligt djurfoder, för endast friska djur kan säkra en framgångsrik verksamhet. Alla bestämmelser är ineffektiva om de inte är föremål för stränga och ingående kontroller. Därför är vi i Europeiska folkpartiets grupp och Europademokrater angelägna om att det skall finnas effektiva kontrollinstrument och vi förespråkar, precis som föredraganden, att kommissionens kontrollexperter oanmälda i ett nära och konstruktivt samarbete med medlemsstaternas kontrollmyndigheter skall kunna utföra kontroller på plats.

Roth-Behrendt
Herr talman! Jag vill tacka alla kolleger som har talat före mig. Efter att ha lyssnat till Klaß är jag nu lite vänligare stämd och jag lyssnar dessutom uppmärksamt på Böge som jag har haft ett nära samarbete med och även på samordnaren Goepel och tackar er för att ni dragit tillbaka ändringsförslag 41 till 44 som skulle ha tillåtit blandningar.
Jag vill också tydligt säga detta i samband med de båda betänkanden som vi behandlar här i dag. Vi vill ha en livsmedelssäkerhet och därmed en säker produktion från näringskedjans början till näringskedjans slut. Det är något som alltid entydigt har förespråkats här i parlamentet. Vi lyckades under en av de största kriserna i samband med föda, nämligen BSE-krisen, bedriva ett förtroendebaserat samarbete bortom alla gruppgränser här i parlamentet, och det skulle ha varit mycket beklagansvärt om en pseudolik intresserepresentation - för det skulle inte ha varit någon riktig intresserepresentation - hade fått ta överhanden här.
Vi brukade under BSE-krisen - med Böge i spetsen - alltid säga att dioxinhaltig mjölk inte får blandas med icke belastad mjölk så att gränsvärdena uppfylls. Övriga områden i samband med blandningsförbudet behandlade vi på samma sätt. Därför tackar jag kommissionen för att den på nytt tagit upp den aspekten i lagförslaget, och föredraganden som helt på egen hand har gjort vissa kompletteringar och förbättringar på den punkten.
Vad är det då vi i själva verket vill? Vi vill inte behandla foderblandningar - eller fodertillverkarna illa på något vis. Vi vill inte behandla de stackars bönderna illa. Men att därför tillåta en blandning är inte en lösning. Förmodligen skulle det i praktiken vara en lösning att med hjälp av en förteckning undersöka vilka områden som är belastade. Där accepterar jag inga avfallsförbränningsanläggningar! Avfallsförbränningsanläggningar får inte längre släppa ut dioxin. Om de ändå gör det, är det inte en förlust för bönderna utan en förlust för hela folkhälsan.
Fru Klaß, vill ni vara snäll och lyssna på mig. Jag lyssnade tålmodigt på er, även om det kan vara svårt ibland!
Vi måste upprätta en förteckning. Vi har länge krävt en dioxinförteckning i Europeiska unionen med angivelser av förekomsterna. Och vi måste givetvis undersöka var det finns åkrar i närheten av motorvägen, var det förekommer tungmetaller. Där kan jag mycket väl tänka mig att en anmälan görs, att bönderna vänder sig till sin region och även till kommissionen och säger: Det har på grund av regionaliseringen, transporten, saluföringen och annat uppstått skador på den mark som vi ärvt från våra fäder och det är inte vårt fel. Hur kan vi kompensera detta? Goepel håller på med skaderegleringen. Därom råder inga tvivel. Jag har inte heller något emot att tillåta utspädningar eller blandningar för vissa produkter, men alltid under medlemsstatens överinseende och alltid under kommissionens överinseende. I sådana fall kan det vara värt att diskutera.
Jag vill än en gång påpeka att vi inte gör någon en tjänst, ingen i hela världen, inte producenterna, inte bönderna och inte heller konsumenterna, om vi agerar här som om det rörde sig om en konflikt mellan bönder och livsmedelsproducenter eller konsumenter. Vi eftersträvar alla samma sak, och det måste också påpekas här.
Slutligen ett par ord om kontrollerna. Ja, kommissionen måste vidta skyddsåtgärder. Det får den göra på livsmedelsområdet och det måste den också kunna göra vad djurfodret beträffar. Om vi alla hade djurfoder på tallriken i restaurangen här under, om det var djurfoder vi fick på tallriken under en period, då skulle vi kanske ta oss an frågan på ett annat sätt och kanske utsätta fodret för samma stränga granskning som vi utsätter våra livsmedel för.

Ries
Herr talman! " Sund och kontrollerad från grep till gaffel" , det är numera den devis som sammanfattar Europeiska unionens politik för skydd av konsumenter och livsmedelsbranschen. Det var en absolut nödvändighet.
Den dioxinkris som drabbade Belgien för mer än ett år sedan har satt sina spår hos folk, och det i hela Europa. Krisen kostade inte bara miljarder euro, utan framkallade också ytterligare misstänksamhet om innehållet på våra tallrikar. Mer än någonsin vänder sig medborgarna till oss och kräver strikta normer för sunda livsmedelsprodukter. Detta direktiv är den första länken i en lång rad beslut om livsmedelssäkerhet.
Vad kan man säga på en minut?
Mycket kort: vi måste insistera på ändringsförslag 37 angående dioxin. De normer vi ålägger oss själva är visserligen hårda, mycket hårda. Men i väntan på mer ingående vetenskapliga analyser får vi inte ta några risker. PCB och dioxin är giftiga ämnen, även i mycket små doser.
Föredraganden har påpekat vad man måste anse om utspädningsprincipen, en princip som enligt min mening skulle vara en förfärlig signal till konsumenter och producenter. Konsumenten har mer än någonsin ett behov av att bli lugnad. Detta direktiv bidrar till det, så att vi får sunda och kvalitativa livsmedelsprodukter från, som jag sade, grep till gaffel. Våra medborgare kräver det.

Lannoye
Herr talman! Jag skulle vilja ansluta mig till alla de kolleger som har gratulerat föredraganden, Paulsen, både till kvaliteten på hennes betänkande och hennes öppenhet för de olika ändringsförslag som har ingivits.
När man talar om främmande ämnen och produkter tänker man genast på dioxin och PCB. Men det finns också tungmetaller och, mer allmänt sett, ihärdiga organiska föroreningar som man i dag vet till största delen är hormonellt störande ämnen, dvs. ämnen som får effekter redan i oändligt små mängder. Det gäller således att fastställa gränsvärden som dels dikteras av verkligheten, eftersom vår miljö redan är förorenad av sådana ämnen, men som också måste vara så låga som möjligt för att begränsa riskerna.
Det är ganska märkligt att kommissionen inte föreslår gränsvärden för PCB, och att den föreslår gränsvärden för dioxin som endast skall gälla för citruspellets, vilket trots allt är ganska underligt. I realiteten är det ett resultat av en katastrofal händelse som ägde rum för två år sedan: då konstaterades att citruspellets med ursprung i Brasilien hade en mycket hög dioxinhalt till följd av den torkningsmetod som använts. När det gäller tungmetaller finns det en brist på konsekvens. Till exempel är gränsvärdet för fiskmjöl ett annat än det som föreslås för icke-maritima animaliska produkter.
Allt detta är föremål för ett antal ändringsförslag från min grupp, och de har i stor utsträckning godkänts av utskottet för miljö - vilket jag tackar utskottet för - trots PPE-ledamöternas negativa röst. Jag hoppas att de kommer att ändra uppfattning inför plenarsammanträdet, för jag förstår inte vilka argument som skulle kunna motivera ett inkonsekvent förslag från utskottet.
Med tanke på den anda som råder här i kammaren verkar det som om vi kan ta itu med omröstningen med tillförsikt, och hoppas på att få fram en majoritet som gör att vi kan hävda vår ståndpunkt vid andra behandlingen.

Thomas-Mauro
Herr talman! Jag vill gratulera fru Paulsen till hennes betänkande.
När man upptäckte dioxin i citrusfrukter, som importerats till gemenskapen och som var avsedda för djurfoder, blottlades brister i den nuvarande kontrollagstiftningen. Allmänheten är oroad och kräver garantier. Det som hotar djurs hälsa äventyrar faktiskt människors hälsa. Självklart är en nollrisk omöjlig. Men det är ändå viktigt att inrätta ett varningssystem. Det är dessutom nödvändigt att staterna är uppmärksamma på att lagtexterna kontrolleras. På den punkten är vi överens.
Däremot accepterar vi inte att man drar nytta av det här tillfället för att ytterligare utvidga Europeiska kommissionens redan alltför omfattande befogenheter. Allt blir en förevändning för en ny harmonisering - som om virus, mikrober och förorenande partiklar omfattades av den fria rörligheten.
Låt oss uppehålla oss en stund vid detta och fundera närmare på vår harmoniseringsmani. Mikrober - harmonisera hälso- och sjukvården! Säkerhetsrisker på livsmedelsområdet - harmonisera innehållet på tallrikarna med en gemensam näringspolitik! Harmonisera, harmonisera. Och för att kontrollera att alla dessa harmoniseringar blir verklighet - ingenting mindre än en tillräckligt foglig gemenskapens elitkår i uniform som skall kontrollera att vårt tankesystem verkligen tillämpas, eftersom staterna är olydiga busfrön som måste övervakas!
Men vi accepterar inte längre denna harmoniseringsreligion. Denna likriktande tanke, totalt avskärmad från verkligheten, leder i dag till att somliga kräver spontana kontroller utan att man förvarnar staterna, som Bryssel inte har något förtroende för. Det är oacceptabelt. Ni måste ändå komma ihåg, mina kära kolleger, att EU-institutionernas legitimitet, vår legitimitet, strikt vilar på viljan i de nationer som vi har i uppdrag att företräda. Det är dags att bryta med den vilseledande tolkning av subsidiaritetsprincipen som dag för dag syftar till att ytterligare stärka Bryssels förmyndarskap över våra nationer.
Det ändringsförslag som förslås av utskottet för miljö liknar i dag en symbol. Er avsikt är att med alla medel sudda ut staternas suveränitet. Hörde ni inte den politiska varningssignal som det danska folket sände den 28 september? Eller tror ni att det finns någonting " ruttet" i konungariket Danmark? Kanske har ni samma uppfattning om demokratin som revolutionären Prieur från Marne, som under skräckväldet stod i nationalkonventets talarstol och förklarade: " Vi måste se till folkets lycka mot dess vilja, vi måste tvinga det till frihet" .
Folken är irriterade på att tvingas till frihet, att varje dag hindras i sin verksamhet av små pedantiska och kvävande regler. Den likriktande tanke som ni är ett uttryck för nonchalerar den nationella tillhörigheten och nationalstatens roll, och är därför föråldrad och farlig. Den kväver den europeiska idén. Så jag ber er: Rädda Europa genom att inte längre ge näring åt den harmoniserande Molok med oansvariga önskedrömmar.

Fiori
Herr talman! Jag hoppas att parlamentets ledamöter i framtiden kommer att försöka granska varandras ståndpunkter allt mer och allt bättre, för även nu i förmiddags hörde jag några kolleger tala och förmodligen, eller snarare säkerligen, har den ståndpunkt som vi i Europeiska folkpartiet har intagit tolkats felaktigt.
Vi tar inte avstånd från Paulsens betänkande, utan instämmer fullkomligt. Våra synpunkter, framför allt på artikel 5, bottnar i att ett så konsekvent och viktigt redskap som detta betänkande ändå inte blir heltäckande eftersom det bara avser åtgärder inom produktionen och inte alls beaktar vad som händer ur kommersiell synpunkt. Resultatet blir då att vi som europeiska konsumenter kommer att fortsätta att köpa kött och mjölk och biprodukter därav, som har tillverkats på världsmarknaden med foder som inte har något samband med de tröskelvärden och gränsvärden som vi som Europeiska unionen har fastställt. Samtidigt kommer vi att ha ett system för foderproduktion där man köper in råvaror på de internationella marknaderna med frihet att blanda till vilken blandning som helst innan produkterna förs in på unionens territorium.
Det vi begär är en övergripande utvärdering av frågan just för att skydda jordbrukarna på bästa sätt. Faktum är att en så viktig åtgärd som Paulsens betänkande får en skev effekt, nämligen att öppna marknaden för tillverkning som kvalitativt sett absolut inte uppfyller de gränser och tröskelvärden vi fordrar. Detta är skälet till den konfrontation vi hade i jordbruksutskottet och vi vill inte att det i slutändan - som alltid - blir jordbrukarna som får betala de seriösa åtgärderna, jordbrukarna som är de enda garanterna för ett förhållande produktion/territorium som detta parlament måste skydda och värna på alla sätt.
Jag uppmanar därför alla ledamöter att verkligen jämföra förslagen: vi vill absolut inte försvara några partsintressen, vi vill ha ett reglerat produktionssystem som emellertid inte innebär att vi straffar ut oss från marknaden genom åtgärder av detta slag.

Whitehead
Herr talman! Det är detta parlaments och denna kommissions ansvar att skydda alla medborgares hälsa i Europeiska unionen. Det är vad vi försöker göra i detta betänkande för vilket jag gratulerar fru Paulsen. Utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor var utan tvivel det rätta utskottet för att lägga fram dessa förslag mot bakgrund av vad vi har hört. Vi har behövt dra lärdom från dioxinskandalen.
Kommissionen har nu föreslagit att man stryker undantaget för foderblandningar och att det finns möjlighet att fastslå åtgärdströsklar under de maximalt tillåtna gränserna vid verklig nödsituation.
Liksom föredraganden anser jag att det finns skäl att göra alla dessa saker och titta närmare på de ämnen som hon hänvisade till när de inte i sig själva är giftiga men visar ökning vid ackumulerade nivåer. Djurfoder som har visat sig vara riskabla bör naturligtvis tas bort från foderkedjan. Det är inte bara en försiktighetsåtgärd, det är vanligt förnuft.
Jag vill lägga till en varning. Sunt förnuft har två sidor. Om vi skall föreslå det exempelvis, bör det bli en tiofaldig minskning av de material som är godkända att föras in i Europeiska unionen för att blandas upp av godkända fodertillverkare, vi bör vara säkra på att det finns en sund vetenskaplig grund för det förslaget. Kommissionären bör känna till att i mitt land var den oberoende rådgivande kommittén om djurfoder oroad över att ett sådant förbud eventuellt faktiskt kan tvinga ut verksamheten för uppblandning av foder till välden utanför EU där det är mindre troligt att den övervakas ordentligt och kontrolleras vid en eventuell senare import till unionen. Utskottet var överens om att det behövdes gränsvärden för icke önskvärda ingredienser, över vilka produkterna måste förstöras.
Vid den andra behandlingen behöver vi få kommissionens synpunkt på hur riskbedömningen skall göras. Det är en mycket enkel begäran som inte har samband med något särskilt ändringsförslag till denna första behandling. Det kan dock mycket väl avgöra hur vi kan rösta i det skedet. Jag misstänker att det kommer också att avgöra hur vi kan propagera, som kommissionen helt rätt vill göra, för rena livsmedel i Europa, utanför Europeiska unionen, till dessa exportörer i tredje land som skall påverkas av de nya nivåerna och till WTO, om där finns några protester till vad vi gör.
Vi ser fram emot att få höra från kommissionen hur den kommer att bevisa att dess svar här inte bara är av försiktighet - vilket det naturligtvis är - utan också proportionellt.

Pesälä
Herr talman! Jag instämmer i den uppfattningen att lagstiftningen på detta område bör vara övergripande och heltäckande, men som jordbrukare kan jag inte instämma i allt som sägs i betänkandet, som till exempel att foder som producerats på gården lyder under bestämmelserna. Jag anser att det är en fråga som man inte kan tillämpa och övervaka i praktiken. För den skull borde vi koncentrera oss på en lagstiftning som är vettig i det avseendet att den såväl kan övervakas som tillämpas i praktiken. Den typens lagstiftning som inte kan övervakas i praktiken och inte heller genomföras, tär naturligtvis på parlamentets trovärdighet, liksom också det att vi bereder sådan lagstiftning. Jag tar som exempel ändringsförslag 18. Hur kan man i praktiken övervaka vad ett husdjur dricker i det fria och var det dricker?
Grundtanken är den rätta. Lagstiftningen bör vara övergripande och heltäckande, men den måste även kunna tillämpas i praktiken och övervakas. Tillämpningen av lagstiftning för foder producerat på en gård är något som inte kan genomföras i praktiken och inte heller övervakas. I övrigt instämmer jag mycket långt i denna helhetslinje och grundtanke.

Schörling
Herr talman! Sunda och hälsosamma livsmedel kan vi bara få genom att beakta hela kedjan, d.v.s. hur vi odlar våra grödor, i vilken jord och med vilket utsäde, samt under vilka förhållanden vi föder upp våra djur, vilket foder och vilket vatten vi ger dem. Giftrester, föroreningar, dålig djurhållning, dålig hygien kommer förr eller senare att resultera i sjuka djur, och följaktligen också i ökade sjukdomar hos människorna.
Tyvärr har mycket av den nedärvda kunskapen, det sunda bondförnuftet, gått förlorat i industrijordbruket där djuren har reducerats till produktionsenheter och handelsvaror. Jag är övertygad om att vi med ett ekologiskt jordbruk inte skulle ha haft de stora problem vi idag har. Situationen ser nu ut som den gör. De två förslag som vi diskuterar idag om främmande ämnen och produkter i djurfoder och om den officiella kontrollen av dessa är därför nödvändiga och välkomna. Dessa innebär också ett steg mot ett helt åtgärdspaket till förmån för livsmedelssäkerhet.
Jag vill gratulera föredraganden Paulsen för det konsekventa sätt på vilket hon har arbetat för att förbättra kommissionens text, och de insiktsfulla kunskaper hon har uppvisat. Jag glädjer mig över att PPE-DE-gruppen har dragit tillbaka ändringsförslagen om utspädningsproblematiken. Detta besparar mig en hel del talartid. Däremot vore det olyckligt om exempelvis ändringsförslagen 39 och 40 antogs, då detta skulle innebära att möjligheterna för medlemsländerna att ingripa snabbt mot nyupptäckta faror skulle försvinna. Erfarenheten har ju visat att det är precis det vi behöver göra. Vi behöver agera oerhört snabbt, eftersom det handlar om människors hälsa. Vi måste också hela tiden ha försiktighetsprincipen för ögonen.
Jag stöder föredragandens förslag, men kommer att rösta nej till PPE-DE-gruppens ändringsförslag.

Hyland
Herr talman! Jag välkomnar tillfället att lämna ett kort bidrag till denna debatt som belyser Europaparlamentets viktiga roll på de viktiga områdena livsmedelssäkerhet, folkhälsa och miljöstandarder. Det är i böndernas och konsumenternas intresse att återställa konsumenternas förtroende för livsmedel. I denna mycket sorgliga saga har bönder i många fall varit oskyldiga offer för omständigheter utanför deras kontroll.
Centralt till denna mycket breda debatt är vitboken om livsmedelssäkerhet där det för första gången kommer att föreslås ett etiskt regelverk som skall ställa Europa och dess medlemsstater i frontlinjen för livsmedelssäkerhet i världen. Detta har kunnat ske på grund av den tydliga och otvetydiga oron hos 370 miljoner konsumenter i Europeiska unionen om säkerheten i den europeiska livsmedelskedjan.
Medlemsstaterna måste genomföra särskilda målinriktade inspektionsprogram vid genomförandet av dessa direktiv. De kommer att ha krav på sig att informera Europeiska kommissionen när en allvarlig föroreningsrisk upptäcks. Unionen måste också med hjälp av direktiv upprätta en rättslig grund för att harmonisera överföringen av information om foderkontroll och livsmedelssäkerhet.
Jag skulle helt kort vilja kommentera direktivet gällande icke önskvärda ämnen i produkter och djurfoder. Genom krisen med kycklingdioxin framhävdes bristerna i gemenskapens lagstiftning och djurfoderförsörjning. Det skall stoppa möjligheten att tillåta användning av råa produkter för djurfoder över de fastställda gränsvärdena.
Dessa direktiv är en del av den mest radikala omvälvningen i gemenskapens hygienbestämmelser för livsmedelssäkerhet sedan minst 25 år. De nya förordningarna kommer att slå samman, harmonisera och förenkla mycket detaljerade och komplicerade hygienkrav som tidigare var spridda över otaliga direktiv.
Vi har alla lärt oss vår läxa från livsmedelskrisen på 1990-talet. Jag är säker på att med denna systematiska uppsättning av enhetliga regler lägger vi grunden till att få bort brister i den gällande lagstiftningen och för att öka livsmedelssäkerheten genom hela kedjan.

Keppelhoff-Wiechert
Herr talman, herr kommissionär, ärade damer och herrar! Medvetenheten bland konsumenterna har ökat enormt till följd av alla livsmedelsskandaler. Inom EU:s konsumentpolitik framstår begreppet " från ladugård till butiksdisk" som oslagbart. Om vi konsekvent skall tillämpa en sådan insyn måste vårt engagemang sträcka sig ända från högaffeln till matbordsgaffeln. Konsumentskyddet börjar redan vid djurfodret, fodrets innehåll, deklarationen av detta och slutligen myndigheternas kontroll.
Inför dessa tre betänkanden känner vi oss kluvna. Angående djurfodrets innehåll: Livsmedelssäkerhet är en mycket känslig fråga. Om vetenskapliga undersökningar talar entydigt emot användningen av vissa ämnen måste försiktighetsprincipen tillämpas. Däremot betvivlar jag att vi lyckas införa en nolltoleranströskel. Det skulle innebära ett tveksamt konsumentskydd och i synnerhet inte vara tillämpbart. Det skulle enligt min uppfattning undergräva lagstiftningen.
I deklarationen av djurfoder - en öppen eller halvöppen deklaration - är vi säkert kluvna mellan konsumentskyddet och den ekonomiska lönsamheten. Dagens analysmetoder, kommissionär Byrne, möjliggör en öppenhet vad sammansättningen beträffar. Den som alltså exakt vill veta vad konkurrenten erbjuder kunden har sedan länge kunna informera sig om det.
Jag vill kort ta upp två problem vad deklarationen beträffar. Antalet personer som frågar efter det exakta innehållet är enligt mina undersökningar relativt lågt. Det för oss vidare till nästa punkt. En fullständig deklaration medför säkert nya kostnader. Dessa kostnader får jordbrukaren bära i slutändan. Myndigheternas djurfoderskontroller innebär att cirkeln för insynskedjan i djurfoderssektorn är sluten. Tyvärr kan vi inte utesluta brottsliga förehavanden i framtiden trots våra ansträngningar. Avslutningsvis vill jag säga att jag personligen är mindre bekymrad för kvaliteten på våra livsmedel än för våra medborgares generella förhållningssätt till föda.

Jeggle
Herr talman, ärade kolleger! Kollegan Paulsens betänkande om främmande ämnen i djurfoder tar upp en viktig fråga som är mycket omstridd i likhet med alla viktiga frågor. Oberoende av om vi kan enas om ett resultat vill jag börja med att tacka alla kolleger som har deltagit konstruktivt i arbetet i det främre ledet. Nu när jag i dag som föredragande av oppositionens ställningstagande i utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling talar för min grupp är det fem punkter jag vill lyfta fram.
Punkt ett: Kommissionens nya förslag från december 1999, som ligger till grund för Paulens betänkande, har inte ens ett år efter införandet av gällande direktiv från april 1999 lett till ett fullständigt systemskifte. I förslaget avstår man från distinktionen mellan djurfoder, foderråvaror och tillsatsämnen. Det innebär i slutändan att det nya direktiv som skall antas i dag inte ändrar något beträffande djurfodrets kvalitet, eftersom gränsvärdena för slutprodukten djurfoder i det gällande direktivet är de samma. Det samma gäller dioxinet. Det som här så kritiskt debatteras leder inte till någon ändring. Jag vill även påpeka att det som sker under brottsliga former är brottsligt!
Punkt två: En ändring kommer förmodligen att ske för jordbrukarna, som är de som producerar foderråvarorna. De kommer i fortsättningen att tvingas avstå från betydligt större partier av råvaruprodukter. Vi vill däremot ha omfattande, seriösa och tillämpbara bestämmelser för alla berörda parter. Frågan om det som nu kommer att beslutas - framför allt med tanke på livsmedelssäkerhet och även nationalekonomiskt - är meningsfullt kan utan problem strykas. På det svarar jag nej. Efter de samtal jag har fört är jag däremot medveten om att jag på den punkten inte talar för en majoritet av parlamentet i dag. Eftersom jag inte gör det är det viktigt att här poängtera att de ytterligare förluster och skador som drabbar jordbruket, av skäl som Paulsen så riktigt har nämnt, måste kompenseras, att vi måste skapa direktiv för detta, att vi måste fundera över hur vi skall ta oss an den frågan i förhandlingarna med Världshandelsorganisationen liksom frågan om hur vi betraktar den typen av införsel.
(Applåder)

Oomen-Ruijten
Herr talman! Detta direktiv är en del av ett sammanhängande åtgärdspaket som planeras för att alla skeden i livsmedelskedjan verkligen skall göras säkra. Man måste försöka att förbättra livsmedelssäkerheten och också att utesluta alla kriser som inte bara ställer konsumentens förtroende på prov, utan som när allt kommer omkring också diskrediterar hela jordbrukssektorn.
Herr talman! Diskussionen om detta goda betänkande av Paulsen har på ett antal punkter varit mycket emotionellt färgad, och jag tror att vi nu, efter det att denna diskussion har förts, måste utgå ifrån att kraven som ställs på djurfoderindustrin visserligen är stränga, men vi kan därefter sörja för att kvaliteten förändras genom iblandning.
Herr talman! Jag tror inte att konsumenten står och väntar på detta, och jag har också känslan av att där blandfoderindustrin har problem för närvarande är det till sist jordbrukarna själva som får stå för de kostnader som uppstår när konsumentens förtroende skadas.
Alltså herr talman, jag gläder mig åt denna reglering, för jag tror att livsmedelssäkerhet ändå är en fråga om att välja, och det innebär i detta fall att producentens och konsumentens intressen, jordbrukaren och den som köper produkten, måste gå hand i hand, och jag har känslan av att de undantag som förekommer i artiklarna 6 och 7 ger möjligheter på vissa punkter att inte bara agera smidigare utan också strängare.

Korhola
Herr talman! De aktuella direktiven hänför sig till unionens strävan att återställa de europeiska konsumenternas förtroende för europeiska livsmedel och samtidigt medborgarnas förtroende för unionens förmåga att agera i denna fråga som berör medborgarnas liv. I detta arbete har Marit Paulsen berömvärt deltagit i utarbetandet av betänkandet om skadliga ämnen i foder samt kontroll av foder.
I praktiken är det omöjligt att kräva att fodret skall vara helt fritt från skadliga ämnen. Nu fastställer man också maximimängder som ifrågavarande foderparti inte får överstiga för att duga som foder. Kommissionen föreslår samtidigt att möjligheten att späda ut ett foderparti som överstigit maximimängden med ett parti som inte överstiger gränsvärdet skall elimineras. En sådan praxis har hittills lyckligtvis varit främmande inom foderindustrin i många medlemsländer. Kommissionens förslag är i detta avseende välkommet och klart bättre än ändringsförslaget som tagits upp i utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor, vilket fortsättningsvis godkänner utspädning. Utspädning skulle enbart leda till osunda företeelser i användningen och behandlingen av råvaror. Även utskottet föreslår för denna frågas del att kommissionens förslag skall iakttas.
Vad gäller resultatet av utskottets arbete saknar jag egentligen bara en utsträckt hand gentemot producenten. Jordbrukaren måste självklart ersättas för förstörandet av ett förorenat och oanvändbart spannmålsparti, liksom man ersätter till exempel slaktandet av BSE-smittade djur. Ersättning är av behovet påkallad, trots att det är klart att även jordbrukarna själva ägnar djurens välbefinnande stor omsorg.
Utskottet godkände också vårt ändringsförslag som påminner om de normer som gäller indelningen i å ena sidan foder som producerats på gården och å andra sidan handelsfoder. Kvaliteten på det förra regleras av hygienlagstiftningen och direktivet gällande skadliga ämnen i djurfoder är det mest avgörande för det senare. Denna indelning skall upprätthållas även i fortsättningen. Om hygienlagstiftningen brister i detta avseende måste den granskas.

Byrne
. (EN) Herr talman! I dag har kammaren diskuterat tre mycket viktiga förslag med konsekvenser för livsmedelssäkerhet: Förslag om icke önskvärda ämnen, inspektioner på området djurfoder och slutligen saluföring av foderblandningar. Enskilt och tillsammans kommer dessa tre förslag att lösa stora brister som framträdde genom dioxinkrisen.
Vad gäller det första förslaget om icke önskvärda ämnen vill jag tacka föredraganden, fru Paulsen, och författaren, fru Auroi, och utskotten för deras mycket omfattande betänkande. Förslaget ändrar gällande lagstiftning om icke önskvärda ämnen. Det blir en del av kommissionens arbetsprogram vilket välkomnades av parlamentet och rådet. De viktigaste principerna i förslaget är: Införandet av principen om förbud mot utspädning, strykning av eventuella undantag av lokala orsaker, införandet av möjlighet att bestämma åtgärdsgräns förutom gränsvärden för att användas som ett förvarningsinstrument samt utvidgning av direktivets räckvidd till att fastställa gränsvärden för icke önskvärda ämnen i fodertillsatser.
Detta förslag kommer utan tvivel att förbättra säkerheten i djurfoder. Förbud mot utspädning kommer att minska den totala föroreningen av djurfoder. Aktörer på varje nivå i produktionskedjan kommer att tvingas att införa system och praxis för att säkerställa att de foderprodukter som de framställer är säkra. Det skall uppmuntra till en initiativrik inställning för att minska föroreningar i djurfoderkedjan.
Jag är därför mycket glad att Paulsens betänkande skriver under dessa huvudprinciper i kommissionens förslag. Kommissionen kan godkänna många av de ändringsförslag som föreslagits i föredragandens betänkande. Låt mig emellertid först ta upp de ändringsförslag som kommissionen inte kan godkänna. I ändringsförslag 18 föreslås uttryckligen att vatten skall ingå i definitionen av foder. Jag håller helt med om att samma regler som gäller foderkvalitet måste gälla kvaliteten på det vatten som djur konsumerar. Även om definitionen inte utesluter att vatten betraktas som foder är det tydligt att vatten enligt gemenskapens lagstiftning inte förrän nu har betraktats som foder, vilket otvetydigt beror på det faktum att rådets direktiv 96/25 från den 29 april 1996 om saluföring av foderblandningar och som inbegriper en icke fullständig förteckning över de viktigaste foderprodukterna inte inbegriper vatten i förteckningen. Kommissionen kan därför inte godkänna detta ändringsförslag men kommer att överväga det i samband med ett senare ändringsförslag till det direktivet.
Vidare kan kommissionen inte godkänna ändringsförslag 27 i vilket parlamentet föreslår att ta bort möjligheten att definiera kriterier för godtagbarhet av foderprodukter som har genomgått vissa processer för att ta bort föroreningar. Enligt min åsikt missar detta ändringsförslag sitt syfte. I varje fall kan kommissionen inte godkänna ett ändringsförslag som skulle förbjuda en sådan process. Stränga kvalitetskrav måste dock fastslås gå gemenskapsnivå för dessa reningsprocesser.
Ändringsförslag 33 tar bort möjligheten att till ursprungslandet återexportera varupartier som inte uppfyller kriterierna. Kommissionen kan inte godkänna detta ändringsförslag. Möjligheten att återexportera varupartier som inte uppfyller kriterierna till ursprungslandet måste finnas kvar. För att gå parlamentet till mötes går dock kommissionen med på att det är lämpligt att införa en ytterligare bestämmelse att återexport är möjlig efter att ha informerat behörig myndighet i ursprungslandet och efter att ha erhållit en försäkran om att det förorenade varupartiet kommer att destrueras på ett säkert sätt.
Slutligen kan kommissionen inte godkänna ändringsförslag 35, 36 och 37 där det föreslås att gränsvärdena för kadmium, kvicksilver, blydioxin och PCB i vissa foder skall ändras eftersom ändringsförslag till bilagorna måste grundas på vetenskaplig riskbedömning och göras av kommissionen efter utskottsförfarandet. Med hänsyn till PCB pågår arbete i den berörda vetenskapliga kommittén.
Det förväntas att denna kommitté skall lämna en rapport i oktober och vid den tiden kommer vi att ha möjlighet att överväga vilken lämplig åtgärd som kan vidtas enligt kommittéförfarandet.
Kommissionen skall se över de nuvarande bestämmelserna för kadmium och kvicksilver som en prioriterad sak och be den vetenskapliga kommittén för djurfoder att ta fram en vetenskaplig riskbedömning för dessa tungmetaller. Detta har redan gjorts för dioxiner och PCB och man kan förvänta att denna vetenskapliga riskbedömning finns tillgänglig som jag sade i oktober.
På grundval av dessa vetenskapliga riskbedömningar kommer kommissionen att föreslå medlemsstaterna lämpliga åtgärder för att begränsa dessa ämnen i djurfoder. Europaparlamentet kommer naturligtvis att bli fullt informerad.
Mer allmänt är det lämpligt att bestämmelserna i bilagorna periodiskt ses över mot bakgrund av utvecklingen av den vetenskapliga och tekniska kunskapen. Ändringsförslag 38 är inte godtagbar då den inte faller inom ramen för detta direktiv. Ändringsförslagen 39 och 40 i vilka man vill ta bort möjligheten att införa en åtgärdsgräns är likaså ej godtagbara. Dessa åtgärdsgränser skall fungera som förvarningsinstrument och larma behöriga myndigheter och aktörer så att de aktivt kan förhindra ytterligare föroreningar i foderkedjan genom att identifiera källorna till föroreningen och vidta åtgärder för att samma sak inte skall hända i framtiden.
Ändringsförslagen 41, 42, 43 och 44 som rör återinförandet av möjligheten till utspädning under vissa förhållanden av förorenade foderprodukter är inte heller godtagbara. Jag har förstått från fru Klaß att dessa ändringsförslag skall dras tillbaka. Jag är glad över det då de går emot huvudprincipen i kommissionens förslag, nämligen ett totalt förbud mot utspädning av förorenade foderprodukter. För att skydda folkhälsan är det viktigt att den totala föroreningsnivån i livsmedel och i foderkedjan minskas till en nivå som är så låg som man rimligen kan uppnå. Utspädning minskar inte den totala föroreningsgraden i livsmedels- och foderkedjan.
Jag noterade dock även protester i rådet mot det totala förbudet mot utspädning, men jag är övertygad om att en godtagbar lösning kan hittas för att förhindra att djurfoder blir avfallshinken för förorenade ämnen.
I den andra fasen kommer vi att kunna ta itu med de frågor som framförts av Whitehead med hänsyn till dessa speciella frågor.
Efter att ha förklarat utförligt varför kommissionen inte kan godkänna ändringsförslagen 18, 27, 33, 35, 36, 37, 38, 39, 40, 41, 42, 43 och 44, gläder det mig att kunna säga att kommissionen kan godkänna ändringsförslagen 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 14, 15, 16, 17, 19, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 28, 29, 30, 31, 32, 34 och 45 eftersom dessa ändringsförslag utgör ett viktigt klargörande av kommissionens förslag under förutsättning att i några av dessa ändringsförslag, framför allt ändringsförslagen 3, 4, 30, 34 och 45, kan ytterligare redigeringar förbättra texten.
Beträffande ändringsförslag 20 kan kommissionen godta införandet av en definition för varusändning men den föreslagna definitionen behöver övervägas ytterligare liksom nödvändigheten att införa andra definitioner.
Avslutningsvis vill jag återigen tacka fru Paulsen för det utmärkta betänkandet som kommissionen kan stödja i mycket stor utsträckning.
Nu vill jag ta upp det andra viktiga förslaget till diskussion i dag med viktiga konsekvenser för livsmedelssäkerhet. Återigen vill jag tacka fru Paulsen och fru Auroi för det breda stöd som de ger i sina betänkanden till kommissionens förslag om kontroll av djurfoder.
Detta förslag är uppföljningen till ett av mina första åtaganden för att förbättra livsmedelssäkerhet och tillhandahåller ett system för att utbyta information på området djurfoder, med speciell hänvisning till ett snabbvarningssystem och en rättslig grund för att kunna införa skyddsåtgärder för produkter som framställts inom gemenskapen och även skyldigheten för medlemsstater att ha beredskapsplaner för att kunna hantera nödsituationer som gäller djurfoder.
Med hänsyn till de ändringsförslag som lagts fram för att godkännas vid detta plenarsammanträde uppskattar jag parlamentets stöd till förslaget.
På kommissionens vägnar kan jag godkänna ändringsförslagen 1, 3, 4, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 18, 23, 25 och 26 då de är klargörande och ökar överblickbarheten. Kommissionen kan inte godkänna ändringsförslagen 2, 14, 17 - den första meningen i synnerhet - och 19 rörande strykning av adjektivet " allvarlig" vid klargörandet av en risk för överensstämmelse med vår fastställda generella policy i direktivet om allmän produktsäkerhet. Med andra ord, alla risker behöver inte omedelbar åtgärd på gemenskapsnivå.
Kommissionen kan inte godkänna ändringsförslagen 5 och 22 om snabbvarningssystemet i de nuvarande formuleringarna. Kommissionen godkänner tillägget i ändringsförslag 5 av hänvisningen till förändringar i det nuvarande snabbvarningssystemet och jag citerar " efter vissa ändringar" . Detta bör vara tillräckligt med hänsyn till vårt åtagande att införa snabbvarningssystem som skall gälla för alla livsmedels- och djurfoderkedjor i det nya förslaget om livsmedelsmyndighet.
I princip är jag inte emot ändringsförslagen 15, 16, 20 - sista punkten - om ändringen från " dekontaminering" till " som gör produkten ofarlig" men vi kommer att göra några redigeringar av den.
I ändringsförslag 17 godkänner jag principen att användning av riskabla produkter skall förbjudas och att de måste dras tillbaka. Ändringsförslaget behöver ändras så att man klargör att dessa åtgärder är medlemsstaternas ansvar. Vi kan inte godkänna ändringsförslag 21, andra strecksatsen a), eftersom det finns ett språkligt fel: " korskontaminering" är det riktiga uttryck som skall användas. Jag godkänner ändringsförslag 24 om redigeringsändringar görs för att klargöra att möjligheten för kommissionen att göra inspektioner " utan förvarning" endast gäller operatörer och inte de behöriga myndigheterna.
Slutligen kan vi inte godkänna ändringsförslag 27 som i motiveringen vill införa referens till civilrättsligt skadeståndsansvar och ansvarsskyldighet på grund av brott i händelse av förlust eller skada. Det behövs inte. I grunddirektivet 95/53 fastslås redan i artikel 19 att påföljderna för icke efterlevnad skall vara proportionerliga och ge en avskräckande effekt och när det kan bevisas ansvar i civil domstol eller brottsmålsdomstol gäller ansvarsskyldighet.
Totalt kan därför kommissionen helt godkänna 15 av de 27 ändringsförslagen. Jag är tacksam till de föredragande och till de ärade medlemmarna i de utskott som har varit involverade för att stödja dem konkret. Jag hoppas att vårt samarbete skall fortsätta med samma positiva resultat när detta förslag diskuteras vid den andra behandlingen.

Saluföring av foderblandningar
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är debatten om betänkande (A5-0233/2000) av Graefe zu Baringdorf för utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling om förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om ändring av direktiv 79/373/EEG om saluföring av foderblandningar (KOM(1999) 744 - C5-0020/2000 - 2000/0015(COD)).
Graefe zu Baringdorf har ordet.

Graefe zu Baringdorf
Kommissionär Byrne! I detta betänkande om saluföring av foderblandningar döljer sig i grund och botten ett gammalt problem, nämligen frågan om den öppna deklarationen. Det är en personlig tillfredsställelse för mig att vara föredragande för utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling, eftersom det är ett problem som har förföljt oss i årtionden. På vår tid - det vet Böge - förde vi dessa diskussioner inom Landjugend (ungdomar för landsbygden) i Tyskland, eftersom det tidigare fanns sådana öppna deklarationer. De avskaffades sedan till förmån för livsmedelsindustrin. Den gången sammanställdes med datorns hjälp den förmånligaste foderblandningen vad priset beträffar, och för att inte konsumenterna - i det fallet bönderna - skulle bli irriterade över att komponenterna ständigt ändrades, begränsades deklarationen till grundämnena; då var det kolhydrater, äggvita och fett. På det viset garanterades foderblandningarnas substans. Det räknade datorn ut, men det framgick inte längre tydligt vilka komponenter som utgjorde denna substans. Vi krävde ständigt att öppenhet skulle råda. Då framfördes de mest vansinniga argument om att det inte gick att bevisa, att det var för svårt, att det handlade om en snedvridning av konkurrensen, allt det som vi också får höra i dag.
Vi krävde då till att börja med i den tillfälliga undersökningskommittén om BSE den 6 februari 1997 att fodertillverkaren, vad djurfodret beträffade, måste se till att det på etiketten finns en obligatorisk öppen foderdeklaration som gör det möjligt att fastställa innehållets beståndsdelar och ursprung, liksom tydlig information om hur råvarorna används. Det var det vi hade tänkt, men det accepterade inte kommissionen. Vi följde upp frågan i uppföljningen av undersökningskommittén om BSE, men kommissionen påstod då 1998 att det redan fanns öppna deklarationer. BSE-skandalen var inte tillräcklig för att tränga foderblandningsindustrins intressen i bakgrunden. Sedan kom dessutom dioxinskandalen och det var bra att kommissionärerna blev tvungna att träda fram inför parlamentet - det minns ni säkert, herr Byrne. De som hade skrivit programmet i den frågan åt er och de andra kommissionärerna var då så kloka att de skrev in att ni också var för den öppna deklarationen. Vi ställde då genast en följdfråga. Vi frågade: Menar ni allvar? Jodå, ni menade allvar och nu har vi detta dokument framför oss som helt motsvarar våra föreställningar. Vi har lämnat in några mindre ändringsförslag. Jag tackar Roth-Behrendt, föredragande av yttrandet för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor. Vi i utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling har antagit i stort sett alla era ändringsförslag, men kommissionens dokument är huvudsakligen godtagbart och vi kommer att behålla det så.
Nu har foderblandningsindustrin åter försökt att påverka rådet och stjälpa den öppna deklarationen. Jag förmodar att det inte kommer att lyckas den här gången. Det står framför allt klart att det inte finns någon sammanfattning av komponenterna i kategorier. Det var den största nackdelen med bestämmelserna hittills, att man under fett till exempel kunde sammanfatta alla tänkbara sorters fett och att det över huvud taget inte framgick var denna fettsubstans kom ifrån. Det samma gällde äggvitan. Det kritiserade vi alltid i undersökningskommittén om BSE, att äggvita från djur, det vill säga köttmjöl, uppenbarligen tillsattes foderblandningarna, inte för att dölja andelen äggvita utan för att göra det billigare och för att framhäva näringsämnena i sin helhet och det så billigt som möjligt. Resultaten känner vi till.
Kommissionär Byrne, vi är mycket nöjda! Det här är ett betänkande och ett regelförfarande helt i enlighet med medbeslutandet. Jag hoppas att vi kommer att kunna enas med rådet och att det slutliga resultatet i enlighet med det gemensamma dokument som ni från kommissionens sida har lagt fram tillsammans med våra tillägg kommer att bli varaktigt, så att vi kan säga: Det tog visserligen flera år, flera årtionden, men nu är det lag på öppna deklarationer i Europeiska unionen - och det betraktar jag som ytterst tillfredsställande!

Roth-Behrendt
Herr talman! Det är särskilt roligt, tycker jag, att jag här i parlamentet alltid lär mig något nytt, och nu har jag alltså lärt mig att det redan på mina uppskattade kolleger Graefe zu Baringdorfs och Böges tid i Landjugend, fram till i förrgår så att säga, fanns en öppen deklaration. Redan det är en vinst för mig den här förmiddagen.
Graefe zu Baringdorf som föredragande för det i slutändan ansvariga utskottet påpekade att vi länge har krävt en sådan öppen deklaration, och att vi i samband med saluföringen av blandfonder sedan BSE har riktat ännu fler krav till kommissionen. Han har också med rätta lovordat kommissionen för det mer eller mindre snabba uppfyllandet av uppgifterna. Kommissionens förslag är ett rejält förslag, och även jag är övertygad om att vi här i parlamentet kommer att kunna enas om de få ändringarna så att vi kan hålla rådet stången.
Det tycks mig helt obegripligt att blandfodertillverkarna, som ju har talat med många av oss, tror att de har något att vinna på motståndet mot en öppen deklaration. Det har de inget att vinna på. Vi måste börja - det säger vi ju alla i våra tal, om det så är här eller hemma - återvinna det förtroende vi har mist bland befolkningen, och återvinna det på allvar. Dit hör en mängd olika saker. Dit hör till exempel den öppna deklarationen, och en öppen deklaration är ju inte bara en procentuell deklaration av innehållet utan också tydliga och exakta uppgifter om innehållet, inte bara om en kategori eller en klassbeteckning. Det får inte bara stå " stärkelse, fett eller äggvita" , det måste framgå vilken äggvita och vilket fett det rör sig om. Det har Graefe zu Baringdorf tydligt påpekat.
Men vi behöver mer än så, och därför har såväl utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling som utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor än en gång som ett tibetanskt mantra upprepat att vi behöver en positivlista. Vi behöver en positivlista med tillåtna tillsats- och innehållsämnen för djurfoder. Kommissionen har lovat att de skall arbeta på det och man har även meddelat att det inte kommer att kunna ske över en natt. Det förväntar vi oss inte heller. Däremot förväntar vi oss att kommissionen skall lämna regelbundna interimsrapporter och ställa upp ungefärliga tidsmarginaler. För det får inte bli så att vi inom kort befinner oss i samma situation som innebär att kommissionen måste skriva till medlemsstaterna för att kunna konstatera hur avloppslammdirektivet tolkas. Det går inte! Vi måste ha en tydlig, entydig positivlista och det har vi än en gång påpekat i utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling och utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor. Det innebär naturligtvis ett stort mått av kontrollinsatser och därför har vi i båda utskotten påpekat att tillverkaren också har en bevisplikt. Tillverkarna är skyldiga att på begäran lämna exakt information om sammansättningen av blandfodret, så att en del av bevisbördan blir omvänd, men också så att kontrollinsatserna i medlemsstaterna minimeras. Vi vill ju inte ha enorma kontrollinsatser och resa ut på inspektioner överallt. För om vi skulle göra det, om vi snabbt skulle förverkliga detta och även snabbt ta oss igenom medbeslutandeförfarandet, är det säkert en stor fördel, och jag är säker på att vi kommer att stå mycket starka och enade gentemot rådet.

Mayer, Xaver
Herr talman, herr kommissionär, mina damer och herrar! Det finns ett talesätt: " Den som väntar på något gott väntar aldrig för länge" . Det har ju Graefe zu Baringdorf tydligt påvisat. Förutom veckans stora frågor i den här debatten och beslutet och omröstningen om utvidgningen och de institutionella reformerna finns det andra frågor som befolkningen följer med intresse, där det så att säga också finns en rörelse bland folket.
På senare år har lyhördheten ökat avsevärt på näringsområdet, och då även för djurfoder, vad gäller livsmedel till människor och djurfoder till djuren. Den som tänker på BSE eller dioxin förstår vad jag menar. Debatten i samband med Paulsens betänkanden har ju tydligt visat detta. Vid saluföringen av djurfoder visar sig också denna lyhördhet. När man blandar, som vid foderblandningar, tror jag att aktsamheten är ännu större, oavsett om det gäller funktionella födoämnen functional food, eller foderblandningar.
Här förväntas detaljerad information vid etiketteringen. Kontrollförmågan måste prioriteras starkare. Den obligatoriska öppna deklarationen är ett måste, största möjliga insyn är att förespråka i hela kedjan. Jag anser att insynen i slutändan ökar konkurrensen och det uppmuntrar i större utsträckning framställningen av bästa tänkbara blandningar.
Bönderna måste helt enkelt veta mer exakt, på begäran även procentsatserna, vad och hur mycket foderblandningarna skall innehålla. Det är de som köpare i sin fulla rätt till och även som konsumenter. Lika viktig är aspekten om livsmedelssäkerhet - nu talas ju även om nötköttet - och att den går att följa upp. Denna täcks av förslaget. Ändringsförslagen gör förslaget ännu bättre. Europeiska folkpartiets grupp och Europademokrater godtar ändringsförslag 1 till 5 men kan däremot inte godta ändringsförslag 6. Frågan om genetiskt modifierat spannmål bör regleras i något annat sammanhang.
Graefe zu Baringdorfs ändrade betänkande godtas, likaså lagstiftningsresolutionen. Hjärtligt tack till föredragande Graefe zu Baringdorf och vårt erkännande till Roth-Behrendt. Trots detta krävs det ståndaktighet i fortsättningen.
(Applåder)

Kindermann
Herr talman, kära kolleger! Även i framtiden kan det hända, det kan åtminstone inte uteslutas, att kontaminerade foderråvaror hamnar i djurfodret. Om det är ett avsiktligt, det vill säga brottsligt, förfarande eller oavsiktligt sådant är inte föremål för dagens debatt. Däremot är det viktigt att veta hur stor mängd och vilka kontaminerade råvaror som har hamnat i djurfodret i fråga. Information om de olika beståndsdelarna som sammanställs i kategorier med den största viktandelen först anser vi inte är tillräckligt.
Kravet om att lagstadga en utförlig deklaration av mängden av respektive råvaror som ingår i blandfoder är därför ett måste. Europeiska socialdemokratiska partiets grupp håller med om uttalandet i föredragandens slutsatser om en öppen deklaration av djurfoder. Den obligatoriska öppna deklarationen måste bli en del av ett omfattande säkerhetssystem i tillverkningen av djurfoder.
Djurfoder är den viktigaste beståndsdelen i köttproduktionen. Brister i säkerhets- och kontrollsystemen ökar riskerna för nya livsmedelsskandaler och leder slutligen till att konsumenterna tappar förtroendet för födoämnet kött. Den som i slutändan drabbas är alltid jordbrukaren. Denne måste inte bara förlita sig på djurfoderindustrins information utan också med hjälp av deklarationen kunna kontrollera vilken typ och mängd av ämnen som djurfodret innehåller. Därför anser vi att jordbrukaren skall ha fullständig insyn.
Slutligen vill jag tacka föredragande Graefe zu Baringdorf och även Roth-Behrendt för deras rapportering och jag hoppas att rådet intar en konstruktiv ståndpunkt i den här frågan så att vi tillsammans lyckas uppnå ett genomblickbart system för djurfoderdeklarationer.
(Applåder)

Fiebiger
Herr talman, ärade kolleger! Jag räknar från min grupps sida med att betänkandet om förslag till ett direktiv om saluföring av foderblandningar kommer att antas av Europaparlamentet. Jag förväntar mig samtidigt att kommissionen fastställer nödvändiga åtgärder i en strikt tidsplan för att säkra tillämpningen i unionens medlemsstater. Utgångsläget för en öppen deklaration, det vill säga ett fullständigt omnämnande av alla råvaror i djurfodret, är föremål för högst varierande bestämmelser i medlemsstaterna. Standarderna är knappt jämförbara och ännu mindre överförbara.
I den långa kedjan av foderblandningstillverkare varierar intresset kraftigt för att djurfoderämnena skall kunna följas upp. BSE-skandalen är det värsta och mest kända exemplet. Jordbrukarna lider fortfarande av det, eftersom konsumentskyddet den gången missbrukades på ett kriminellt vis. Som vi ser tar det många år att rätta till. Jag förespråkar att man i tillämpningen av talrika nödvändiga bestämmelser i djurfoderkontrollen och -bevakningen utgår från att det i första hand är konsumentens insyn det handlar om.
Kommissionen kan i utarbetandet av betänkandet bevisa att insyn inte är ett modernt ord för det byråkratiska förloppet. Risken kvarstår att lagstiftningen för livsmedelssäkerhet kommer att täcka alla områden i kretsloppet jord-växter-djur. Det är inte alla som av betänkandet direkt kan sluta sig till vad och vem som betjänas av detta. Betänkandet, det vill jag avslutningsvis poängtera, kommer i likhet med märkningen av nötkött vara närmare konsumenten än produktionskedjan. Det kommer i den europeiska överskottsproduktionen i längden att vara den säkra faktor som lönar sig.

Martinez
Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! Efter frågan om sammansättningen av djurfoder, vilken syftar till att avlägsna kvicksilver, bly, arsenik, DDT, osv., inställer sig frågan om saluföring av djurfoder. Allt detta beror självklart på BSE-tragedin, som var en veritabel roman med flera kapitel. Med Böge kom kapitlet om undersökningskommittén 1997, sedan kapitlet om embargot mot brittiskt nötkött, kapitlet om märkning av kött och nu kapitlet om märkning av djurfoder. Självklart har bonden rätt att få veta vad hans kor äter, och rätt att få veta om hans grisar äter motorolja från bilar som innehåller dioxin.
Det krävs därför att djurfoder märks med en etikett som anger den exakta sammansättningen. Det är en enkel sak, men efter tio år går man fortfarande som katten kring het gröt, eller hett mjöl. Visserligen finns det etiketter som säger hälften av sanningen, dvs. att de anger " fett" , men det kan ju vara fiskolja, vegetabilisk olja, talg, ister... Det förnuftiga vore självklart - som föredraganden sade - att ha etiketter med en fullständig innehållsförteckning, som anger alla ingredienser. Men då säger man att man måste skydda tillverkarnas immateriella rättigheter till sina recept, att det är svårt att genomföra kontroller, att etiketten blir för krånglig med en uppräkning av näringsvärden och råvaror, och att sammansättningen kan variera alltefter marknad. Kort sagt, man har försökt vinna tid.
I dag väljer man en bra lösning, även om man inte säger någonting om djurfoder baserade på genetiskt modifierade organismer, såsom sojamjöl. Man säger inte heller någonting om tillverkarnas ansvar, särskilt i Förenade kungariket, som var de först ansvariga. Men även om vi är nöjda får vi inte glömma att det krävdes tio år och 80 döda, och kanske även att vi om två år upptäcker en zoonos, en sanitär katastrof, för att man i dag äntligen vidtar åtgärder.
Jag vet inte, herr Byrne, om Europeiska kommissionen riskerar att dö av Creutzfeld-Jacobs sjukdom, men med hänsyn till er långsamhet är jag säker på att ni inte kommer att dö i en hjärtattack, vilket gläder mig.

Cunha
Herr talman! Jag vill börja med att säga att detta förslag från kommissionen är mycket välkommet. Detta är för övrigt ett gammalt önskemål från Europaparlamentet som redan mellan 1997 och 1999 begärde en översyn av den nuvarande lagstiftningen angående försäljning av djurfoder. Vi är alla överens om att det är nödvändigt med en obligatorisk märkning som klart anger de olika ingredienserna i djurfodren och deras egenskaper.
Vi kommer naturligtvis inte att komplicera sakerna och kräva onödiga detaljer i märkningen. Men vi kommer att kräva allt som är nödvändigt, exempelvis en uttrycklig deklaration och en öppen formel för den stränga procentangivelsen för varje komponent och dess inneboende egenskaper. Det handlar om grundläggande åtgärder, som vi alla känner till, för att skapa ett förtroende hos konsumenterna. För det råder ett misstroende som är särskilt stort gentemot de intensiva produktionsprocesserna, inte mot köttproduktionen utan också mot fiskodlingen. Det är möjligt att ge konsumenterna detta förtroende genom en klar, öppen och ansvarsfull märkning. Denna fråga diskuterades även under det portugisiska ordförandeskapet för Europeiska unionen och slutsatsen är att rådets ståndpunkt i frågan tyvärr var ganska svag, inte särskilt djärv, och indikerade att ministrarna helt enkelt inte har lärt sig mycket av det förflutna.
Det är viktigt att kommissionen och rådet slåss för att dessa bestämmelser skall tillämpas för alla partner i världen, särskilt inom ramen för Världshandelsorganisationen.

Schierhuber
Herr talman, herr kommissionär, mina damer och herrar! Alltför många skandaler har rubbat medborgarnas och konsumenternas förtroende. Vi behöver nu i böndernas och konsumenternas intresse tydliga och genomblickbara normer även för djurfoder, men det bör påpekas att bönderna är de som först drabbas när missförhållanden uppkommer. Vad beträffar normer för främmande ämnen och produkter i djurfoder vill jag börja med att påpeka att det här krävs en mer användbar lösning med en utjämning av producenternas och konsumenternas intressen. Vi måste skapa realistiska ramvillkor. Farliga ämnen som påverkar människors och djurs hälsa är inte godtagbara. Ni vet att jag kommer från en medlemsstat där det finns mycket stränga bestämmelser som jag stöder fullt ut och som också har visat sig vara bra.
Vad kontrollen av djurfoder beträffar hävdar jag att det inte är de europeiska ramvillkoren som brister utan snarare den konkreta tillämpningen i de enstaka medlemsstaterna. Påskyndandet av ett europeiskt informationssystem för livsmedelskriser, en enhetlig förmedling av information om livsmedelskontroller och -säkerhet eller information om kontaminering och hälso- och miljöskador kan och måste välkomnas. Däremot är jag kritisk mot en skyddsklausul som tillskriver kommissionen rättigheter som gör att den kan vidta vissa åtgärder utan överläggningar med medlemsstaterna.
I anslutning till detta vill jag påtala kompetenskonflikten mellan utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor och utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling. Jag anser att den fackliga kompetensen och bedömningsförmågan hos medlemmarna i utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling i jordbruksfrågor och därmed även i frågor om djurfoder står utom allt tvivel, vad gäller en praxisorienterad och tillämpbar lösning som är användbar och begriplig för de bönder och konsumenter som berörs. Därför bör frågor om djurfoder i första hand behandlas i det utskottet. Vad vi bönder utfodrar våra djur med är lika viktigt för oss som sedan för konsumenterna.

Redondo Jiménez
Herr talman, herr kommissionär! För det första vill jag tacka föredraganden för det arbete som genomförts och visa min uppskattning av institutionernas viktiga arbete i hanteringen av djurens hälsa, genom vilket vi självklart också skyddar människors hälsa. Detta förslag inbegrips i den lagstiftning som är avsedd att stärka bestämmelserna om foder, tillkännagivna i vitboken om livsmedelssäkerhet.
Parlamentet kräver alltså, liksom kommissionen, en obligatorisk märkning som specificerar innehållet - i viktprocent, såsom Cunha sade, ingrediensernas kvantitet och ingrediensernas ursprung i stället för att ange ingrediensernas kategorier utan fler detaljer, som till exempel proteiner eller oljor och fetter, vilket de tidigare BSE- och dioxinskandalerna har handlat så mycket om.
Vi måste från och med nu kräva prover på fodersammansättningen från producenterna, liksom en uttömmande och uppdaterad lista över godkända råvaror, och stränghet i kontrollen av misstänkta produkter - och ett omedelbar tillbakadragande från marknaden av dessa.
Jag är glad över att denna fråga äntligen når sin slutpunkt och att vi kommer att få en lösning så snabbt som möjligt.

Maat
Herr talman! Förslaget som ligger framför oss och föredragandes reaktion på det är ett steg i rätt riktning, men samtidigt kan det inte dölja den svaga strukturen i kontrollen på Europanivå. Men låt oss börja med det positiva.
Det som kommissionen har föreslagit för att skapa större klarhet om vad som står på etiketten, vad som finns i foder, så att alla kan känna till vad de har, är ett steg i rätt riktning. Det är också vad vi vill, nämligen förtroende mellan producenten och konsumenten. Den skärpning som föredraganden har lagt fram i sitt betänkande för att bland annat få en utförlig lista över produkter till stånd, vilket han uppmanar kommissionen till, är ett intressant förslag som kommer att betyda att denna politik förstärks.
Att ha tillgång till exakta uppgifter är ett andra steg i sammanhanget som också är nödvändigt. Men det är synd att vi inte redan nu går ett steg längre för att också fastställa vissa förpliktelser för märkningen i fråga om energi och fodervaror. Det var den positiva delen.
Det som återstår är att den som fifflar med djurfoder inte heller i framtiden kommer att ange på etiketten att det finns dioxin i eller att det finns ämnen i som inte har undergått en god bearbetning. Det innebär att policyn för kontrollen i Europa, men även straffpåföljden, kan förstärkas kraftigt, vilket innebär att den som fifflar med djurfoder eller med livsmedel begår ett brott. Man skulle kunna säga att man kan skriva vad man vill, men när allt kommer omkring måste det också ligga kraft i kontrollen och straffpåföljden om man inte följer lagstiftningen.
Slutligen konstaterar jag att Europa kanske går längre än många andra världsdelar med denna lagstiftning. I Europa importeras mycket djurfoder, bland annat från utvecklingsländer, och det är frågan på vilket sätt vi kan ta upp vår lagstiftning i WTO-sammanhang och hur vi kan lösa detta problem på ett adekvat sätt, för det leder också till prisskillnader gentemot andra världsdelar, och detta behöver uppmärksammas även inom kommissionen och i den framtida diskussionen med rådet.

Raschhofer
Herr talman, mina damer och herrar! Föreliggande ändring av direktivet om saluföring av foderblandningar betraktar jag som ett positivt steg i rätt riktning på en lång väg. Målen är tydliga och oomstridda.
För det första: att födoämnenas ursprung skall gå att härleda, största möjliga insyn. För det andra: att återvinna konsumenternas förtroende för de europeiska livsmedlen efter BSE-krisen och dioxinskandalen. En omvänd bevisbörda, så som föreslås i ändringsförslag 4, finner jag helt nödvändig med tanke på de nyss uttalade målen. Livsmedelsindustrin har tillgång till den information som krävs. För utomstående kan det tyckas oöverstigligt att få fatt i den informationen.
Föreliggande förslag är början på en rad initiativ som stöder sig på vitboken om livsmedelssäkerhet. Därmed är början gjord. Unionen får under inga omständigheter slå sig till ro med detta. Vi har en lång väg framför oss.

Byrne
. (EN) Jag vill tacka utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling, utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentpolitik och deras föredragande, herr Graefe zu Baringdorf och fru Roth-Behrendt för att de granskat kommissionens förslag och gjort sitt uttalande om det och till parlamentets ledamöter som har uttalat sig denna morgon och varmt välkomnat dessa förslag. Det gläder mig.
Som det understryks i betänkandet av dessa två utskott kom detta förslag från Europaparlamentet för att förbättra både spårbarhet och tillgången på information genom märkning av foderblandningar. Kommissionens förslag har inte fått enhälligt stöd av alla berörda parter. I rådet är en mycket stor majoritet av medlemsstater emot införandet av en skyldighet att systematiskt ange på etiketter den exakta sammansättningen i foderblandningar avsedda för bruksboskap.
Om en kompromiss skall uppnås vore det högst önskvärt att ge boskapsbönder möjlighet att få tillgång till all den information de önskar om ingredienserna i de foder som de använder för att utfodra sina djur. Enligt min åsikt är detta en legitim rätt till information som måste uppfyllas.
Av de framlagda ändringsförslagen kan kommissionen godkänna ändringsförslagen 1, 3, 4 och 5 som förbättrar kommissionens förslag. Men kommissionen kan inte godkänna ändringsförslag 2 där man begär att kommissionen skyndsamt skall lägga fram ett förslag där den presenterar en fullständig förteckning över de produkter som är godkända för utfodring av djur. Jag måste understryka att kommissionen inte på något sätt är negativ till själva principen att upprätta en fullständig förteckning över produkter. Kommissionen är övertygad om nyttan med en fullständig förteckning. I detta sammanhang skulle jag vilja citera från vitboken om livsmedelssäkerhet i vilken det fastslås: " De produkter som får eller inte får användas inom djurfoderproduktion, inbegripet animaliska biprodukter, måste klart definieras." En positiv verklig förteckning över foderprodukter skulle ge det tydligaste svaret då en definition av foderprodukter för närvarande saknas men där fastslås vidare: " Denna uppgift är komplicerad och tidskrävande. På kort sikt måste den gällande negativa förteckningen snarast kompletteras och kommissionen skall verka för att en positiv förteckning upprättas på medellång sikt."
Beträffande tidtabellen är det inte möjligt att förvänta sig ett förslag om en positiv förteckning över produkter före utgången av år 2002. Det förfarande genom vilket detta kan genomföras är en ändring av 1996/25 för att omvandla den nuvarande icke fullständiga förteckningen över foderprodukter till en fullständig positiv förteckning. Detta kan ske genom ett medbeslutandeförfarande enligt artikel 152. All aktualisering av den listan skall ske genom kommittéförfarande.
Jag hoppas att parlamentet förstår att kommissionen inte kan gå med på att ge förbindelser om tidsscheman som inte någorlunda kan hållas. Slutligen är ändringsförslag 6 inte godtagbart då det inte ligger inom ramen för detta direktiv.

Talmannen
Tack så mycket, herr kommissionär.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag kl. 11.00.
(Sammanträdet avbröts kl. 10.55 och återupptogs kl. 11.00.)

Varela Suanzes-Carpegna
. (ES) Fru talman! Tyvärr måste jag underrätta er och kammaren om ännu en tragedi på havet.
För några dagar sedan förliste ett franskt fartyg An Oriant, hemmahörande i Bretagne. Åtta medlemmar av dess besättning förlorade livet. I går förliste fiskefartyget Arosa, med brittisk flagg - vilket liksom An Oriant fiskade i irländska vatten -, med en besättning bestående till största delen av spanjorer.
Resultatet är det värsta tänkbara, fru talman. Av de tretton besättningsmännen överlevde endast en. Man har funnit fem lik och de övriga är försvunna.
Jag ber er, fru talman, för mina kollegers, fiskeriutskottets och min egen räkning, att ni sänder våra kondoleanser till offrens familjer och de lokala myndigheterna i både Bretagne och Marín i Galicien, där de flesta offer kommer ifrån.
Jag vill också att det skall stå klart, fru talman, att Europaparlamentets fiskeriutskott, som jag har äran och ansvaret att leda, är djupt berörda av dessa olyckor till havs. Ett bevis på det är att vi just nu arbetar med ett mycket viktigt initiativbetänkande, för vilket vår vice ordförande, Miguélez, är föredragande, om orsakerna till olyckorna med fiskefartyg i Europeiska unionen.

Talmannen
Herr Varela! Jag uppskattar verkligen ert förslag och kan försäkra er om att jag kommer att sända dessa meddelanden.

OMRÖSTNING
Talmannen.
Jag vill meddela er, kära kolleger, att kvestorerna har fattat ett beslut om förbud mot mobiltelefoner i kammaren. Jag tvivlar inte en sekund på att ni följer kvestorernas instruktioner.
(Applåder) - Efter omröstningen om skäl A, andra delen
Swoboda (PSE). (DE) Fru talman! Jag ville bara fråga om det råder enighet om att styckenas ordningsföljd ändras - det handlar om den första omröstningen - så som Europeiska socialdemokratiska partiets grupp krävde? Ni har inte låtit oss rösta om det.

Talmannen
Herr Swoboda! Vi är helt och hållet överens. Det är när vi skall rösta om dessa punkter som jag kommer att fråga om det finns några invändningar mot att de förs in efter punkt 1.
(Parlamentet antog resolutionen.)

Schröder, Ilka
Herr talman! Jag vill bara göra en kort kommentar. Här sades i samband med de mänskliga rättigheterna något om zigenarna. Medan IWF:s toppmöte pågick släpptes människor med brutna revben ut ur fängelset. Det innebär att de inte kunde tillvarata sina demokratiska rättigheter som yttrandefrihet och mötesfrihet. I detta betänkande...
(Talmannen avbröt talaren.)

Talmannen
Jag kan tyvärr inte, kära kollega, åter inleda debatten i det här skedet av omröstningen.
(Parlamentet antog resolutionen.)
Betänkande (A5-0244/2000) av Wiersma för utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik om Slovakiens ansökan om medlemskap i Europeiska unionen och om förhandlingsläget (KOM(1999) 511 - C5-0034/2000 - 1997/2173(COS))
Om ändringsförslag 3

Maes
Herr talman! Jag vill ändra mitt eget ändringsförslag. Det handlar om ändringsförslag 3 som jag har lagt fram. Där det står att detta måste leda till ett erkännande av " ett visst mått av politisk autonomi" skall det stå " ett visst mått av kulturell autonomi" .

Talmannen
Finns det några invändningar mot att detta muntliga ändringsförslag tas upp till omröstning?

Wiersma
. (NL) Herr talman! Jag anser att det är ett mycket klokt ändringsförslag av kollega Maes. Jag blev förvirrad av ordet " politisk autonomi" . Vad är det egentligen? Men det som hon säger nu, ett visst mått av kulturell autonomi, det kan jag instämma i. Jag har rekommenderat att rösta emot ändringsförslaget, men jag skulle nu vilja rekommendera att rösta för.
(Kammaren godkände att det muntliga ändringsförslaget tas upp till omröstning.) (Parlamentet antog resolutionen.)
Betänkande (A5-0248/2000) av Queiró för utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik om Ungerns ansökan om medlemskap i Europeiska unionen och om förhandlingsläget (KOM(1999) 505 - C5-0028/2000 - 1997/2175(COS))
Före omröstningen
Talmannen. I egenskap av föredragande önskar Queiró lägga fram ett muntligt ändringsförslag.

Queiró
Herr talman! Det som motiverar detta ändringsförslag är det faktum att i skäl C betonas den segregerade situation som ännu består i barnuppfostran i det ungerska civila samhället, och den allvarliga diskriminering som råder i flera sektorer, från ekonomin till den offentliga sektorn vilket inte, i betydelse, motsvarar uppfattningen om den aktuella verkligheten, en verklighet jag som föredragande, och under mina besök, har kunnat iaktta.
Den formulering jag nu föreslår är inte ett försök att vare sig dölja eller förneka den diskriminering gentemot den zigenska befolkningen som tyvärr fortfarande pågår, utan den lägger tonvikten på behovet att anta en rad positiva åtgärder för att få till stånd en fri och oforcerad assimilering av romerna i det ungerska samhället. Skälet skulle då få följande lydelse som jag här läser upp: " C. romernas situation måste uppmärksammas även i fortsättningen. Den ungerska regeringen måste på allvar ta itu med diskrimineringen av zigenarna genom att anta en rad positiva åtgärder för att få till stånd en fri assimilering av denna befolknings individer. En lösning bör kunna hittas, med tanke på att en byrå för minoriteter inrättats och att lagstiftningen på medellång sikt har godkänts som skall göra det lättare för dem att integrera sig i det ungerska samhället," .
Kammaren måste bara klargöra att denna sista del är en bearbetning av skälet så som det är uttryckt i betänkandet och godkänt av utskottet.

Talmannen
Finns det några kolleger som motsätter sig att detta muntliga ändringsförslag tas upp till omröstning?

Friedrich
Herr talman! Jag vill uttala mig emot detta muntliga förslag. Vi har diskuterat dessa frågor i delegationens ansvariga kommitté och efter långa diskussioner lyckats komma fram till en gemensam ståndpunkt. Jag var själv i Ungern för fyra veckor sedan och konstaterade då att den ungerska regeringen gör sitt yttersta. Därför är jag emot att vi företar en muntlig ändring.
(Applåder)

Talmannen
Jag vill erinra er, kära kolleger, om att vi inte skall diskutera ett muntligt ändringsförslag. Det enda sammanträdets ordförandeskap begär av er är att ni skall uttala er för eller emot att det muntliga ändringsförslaget tas upp till omröstning.
(Kammaren motsatte sig att det muntliga ändringsförslaget tas upp till omröstning.)
(Parlamentet antog resolutionen.)
Betänkande (A5-0241/2000) av Van Orden för utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik om Bulgariens ansökan om medlemskap i Europeiska unionen och om förhandlingsläget (KOM(1999) 501 - C5-0024/2000 - 1997/2179(CNS))
(Parlamentet antog resolutionen.)
Betänkande (A5-0247/2000) av Nicholson of Winterbourne för utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik om Rumäniens ansökan om medlemskap i Europeiska unionen och om förhandlingsläget (KOM(1999) 510 - C5-0033/2000 - 1997/2171(COS))
(Parlamentet antog resolutionen.)
Talmannen. Vi avbryter nu omröstningen för ett högtidligt möte.
(Sammanträdet avbröts kl. 12.00 och återupptogs kl. 12.35.)

Martelli
. (IT) Herr talman! Jag hade tänkt innefatta de tre ändringsförslag som Europeiska folkpartiets grupp har lagt fram i en ny formulering som gör om skäl A till en ny punkt. Jag föreslår att vi kallar den punkt 1 och därmed döper om alla därpå följande punkter.
Den nya lydelsen av skäl A som blir punkt 1, som jag föreslår kammaren är följande: " och påminna om att Slovenien måste fortsätta att uppfylla de politiska Köpenhamnskriterierna, även inom de sektorer som fortfarande är öppna frågor och som uttryckligen nämns i kommissionens rapport för 1999" .
Detta är den kompromissformulering som jag har kommit fram till tillsammans med de tre ledamöter från Europeiska folkpartiets grupp som har framlagt ändringsförslag, en kompromiss som innefattar ändringarna och gör om skäl A till en ny punkt, som måste bli punkt 1.

Talmannen
Finns det några invändningar mot att detta muntliga ändringsförslag tas upp till omröstning?

Pirker
Herr talman! Jag vill endast klargöra att skäl A inte längre förekommer utan, i överensstämmelse med Martelli, en ny artikel 1.

Talmannen
Ni har förstått helt rätt. Det var precis vad föredraganden förklarade för oss.
(Kammaren godkände att det muntliga ändringsförslaget tas upp till omröstning.) (Parlamentet antog resolutionen.)
Välkomsthälsning
Talmannen
Innan vi går vidare med nästa betänkande vill jag välkomna en estnisk delegation som har tagit plats på åhörarläktaren, och som i eftermiddag kommer att inleda sitt arbete inom ramen för den gemensamma parlamentarikerkommittén EU-Estland.
Välkomna, våra estniska vänner!
(Livliga applåder)

OMRÖSTNING (fortsättning)
 om tredje mötet Asien-Europa (ASEM III) i Seoul den 20-21 oktober 2000

(Parlamentet antog resolutionen.)
Röstförklaringar - Betänkande (A5-0250/2000) av Brok
Fatuzzo (PPE-DE). (IT) Herr talman! Det är mig ett sant nöje att meddela att jag röstade för resolutionen om förfarandet för att släppa in dessa viktiga nya stater i Europeiska unionen. Jag tar tillfället i akt att tacka Brok för hans betänkande och att understryka den vikt man måste fästa vid att tillse att de äldre och pensionärerna i alla dessa länder som kommer att gå med i unionen betraktas som en viktig del när alla dessa stater integreras i Europeiska unionen. De har rätt till liv och till de medel som krävs för att försörja sig, de medel som kommunismens fall tyvärr har tagit ifrån dem, genom att deras pensioners köpkraft blev lika med noll.

Martin, David W
Herr talman! Jag vill gratulera herr Brok till vad som är ett utförligt och mycket intressant betänkande. När man läser hans betänkande står det klart att om tre villkor uppfylls finns det alla skäl till att vara optimistisk om att vi kan göra utvidgningen framgångsrik.
Dessa tre villkor är för det första att kommissionen lyckas med sin egen anslutningsstrategi, i synnerhet på områdena regionalpolitik, jordbrukspolitik och miljöpolitik. För det andra att kandidatländerna fortsätter med sin positiva utveckling för att uppfylla Köpenhamnskriterierna och mot ett fullständigt genomförande av gemenskapens regelverk före anslutningen. För det tredje och kanske det svåraste, att rådet godkänner en ny institutionell struktur så att gemenskapen kan fungera kompetent, effektivt och demokratiskt efter utvidgningen. Betänkandet av Brok ger oss anledning att vara nöjda men ger inget utrymme för självbelåtenhet.

Laguiller
I nästan alla betänkanden som rör de tolv kandidatländerna gläds man åt de framsteg som dessa länder har gjort för att uppfylla villkoren. Att de sociala orättvisorna fördjupas i alla dessa länder, att majoriteten av befolkningen har en låg levnadsstandard och att arbetslösheten är utbredd överallt, det finner de sig i, redaktörerna bakom dessa betänkanden. De underskattar problemet med nationella minoriteter och säger ingenting om de nationella återföreningssträvandenas frammarsch, när de inte rakt upp och ner undviker att nämna de betydande turkiskspråkiga minoriteterna på Balkan, de ryskspråkiga minoriteterna i de baltiska länderna, för att inte behöva uttala sig om det ovärdiga öde som påtvingats dem, till exempel genom att de förnekats rätten till medborgarskap.
Även om dessa länder kommer att integreras, framför allt de östeuropeiska, kommer det att ske i enlighet med rådande styrkeförhållanden, dvs. enligt deras position som underordnade i förhållande till - såväl var och en för sig som sammantaget - den tyska, den franska och den brittiska makten. Dessa länders ekonomier är redan underkastade de stora europeiska trusternas lag. Att de integreras i unionen kommer inte på något sätt att förändra karaktären på dessa förhållanden.
Oavsett om Europeiska unionen förblir begränsat till 15 länder eller utvidgat till 27, kommer den att förbli en skapelse i storkapitalets intresse där arbetstagarna inte har något att hoppas på för en bättre situation. Och det är förklaringen till att vi avstod från att rösta.

Berthu
. (FR) Jag har röstat emot betänkandet av Brok om Europeiska unionens utvidgning, för även om det är klarsynt ur en teknisk synvinkel, är den styrd av felaktiga politiska uppfattningar om Europas framtid.
Betänkandet har visserligen fördelen att det ger en uppfattning om vilken oändlig uppgift som väntar oss, och då behöver vi inte tala om att länderna i öst skall nå samma utvecklingsnivå som i väst, utan bara det faktum att vi vill upprätta villkoren för en samexistens och ett närmande gradvis mellan de båda områdena, utan att det medför instabilitet för någon part.
De flesta av de tekniska ändringsförslagen förtjänar ett beslutsamt stöd, t.ex. ändringsförslagen om livsmedelssäkerhet, nedmonteringen av den första generationens kärnkraftsanläggningar, miljöskyddet, bekämpningen av social dumpning, den nödvändiga uppförandekoden för västliga företag som arbetar i öst, osv. Uppgiften är enorm och en absolut prioritet. Om man var tvungen att nämna anledningar till att tillhöra Europeiska unionen i dag, skulle vi främst peka på den stora uppgiften att överbrygga den klyfta som kommunismen fördjupade mellan Europas två delar.
Ur en institutionell synvinkel är Brokbetänkandet tyvärr helt anpassat efter Bryssels färdiga recept: för Bryssel består utvidgningen i att få det stora Europa att rymmas i det lilla Europas institutioner. Problemet är bara att dessa institutioner inte utformades därefter, och att de är alldeles för begränsade.
De i våra ögon mest oacceptabla påståendena återfinns i en kombination av flera punkter i den resolution som har röstats igenom av Europaparlamentet. Först och främst resulterar punkt 27 och därpå följande punkter i att ett fullständigt deltagande i EMU, även om det inte sker omedelbart, skall vara ett villkor för medlemskap; vidare punkt 19 som " betonar att accepterandet av de fastställda bestämmelserna om den ekonomiska och monetära unionen utesluter varje möjlighet att avstå och utgör ett åtagande för ett globalt och oåterkalleligt politiskt projekt" .
Det är oacceptabelt att EMU-deltagandet skall vara ett villkor för medlemskap, eftersom det redan finns flera medlemsstater som i dag har ett undantag. Och det är än mer oacceptabelt att man vill se detta deltagande som ett engagemang för ett globalt och oåterkalleligt politiskt projekt. Enbart den punkten rättfärdigar alla de farhågor som våra danska vänner har uttryckt under de senaste veckorna i samband med kampanjen inför folkomröstningen, och som med all rätt motiverar deras " nej" . Hade de kunnat läsa denna mening i förväg skulle 80 procent utan tvekan ha röstat " nej" , i stället för 53 procent.
Det finns flera andra stycken i Europaparlamentets resolution som inte kan godtas. Enligt punkt 45 krävs t.ex. att kandidatländerna skall ge EU-medborgare friheten att förvärva tomtmark. Men det är en bestämmelse som skapar ett mycket allvarligt problem, med hänsyn till de stora skillnaderna i köpkraft. Det är för övrigt en typ av svårighet som beaktades 1992, i protokoll nr 1 i Maastrichtfördraget, där danskarna beviljades ett undantag för att kunna bevara sina restriktioner om utländska medborgares förvärv av fritidsbostäder. Också i det här fallet förstår man inte varför de undantag som redan finns inom unionen inte skulle kunna beviljas kandidatländerna, i deras intresse.
Punkt 65 vittnar också om Bryssels hegemoniska och likriktande vilja, eftersom det förklaras att icke-diskrimineringsklausulen i artikel 13 i EG-fördraget är en del av gemenskapens regelverk och man hävdar att " lagstiftning som grundar sig på denna till fullo bör införlivas i länderna i Central- och Östeuropa" . Även om man accepterar principerna i artikel 13, är det tydligt att den EU-lagstiftning som grundar sig på denna artikel ibland går mycket långt, och att det inte finns anledning att förvägra kandidatländerna rätten till kulturell differentiering.
Sammantaget återspeglar Brokbetänkandet enligt vår mening en fullständigt felaktig vision av utvidgningen, ja t.o.m. farlig, eftersom den består i att ensidigt påtvinga länderna i öst Europeiska unionens idéer, lagstiftning och institutioner in i minsta detalj. För det stora Europa borde man i stället tänka sig institutioner som gynnar utvecklingen i öst, men som också låter suveräna nationer och skillnader att komma till uttryck. Denna utmärkta princip borde för övrigt också tillämpas inom Europeiska unionen.

Bonde och Sandbæk
. (DA) För att det inte skall råda något tvivel om att vi är positivt inställda till upptagandet av de nya ansökarländerna, har vi röstat för Broks betänkande. Vi menar dock att det finns flera delar i betänkandet som går att kritisera på ett kraftfullt sätt, och det finns det även i det stora hela när det gäller utvidgningsförhandlingarna. Vi tycker att det kraftfullt går att kritisera att EU går in och sätter dagordningen för inre angelägenheter och kopplar samman deltagandet i Ekonomiska och monetära unionen med en samordning av socialpolitiken. Det antyds särskilt i punkt 19 i betänkandets resolutionsförslag, där det står att Europaparlamentet " betonar att accepterandet av de fastställda bestämmelserna om den ekonomiska och monetära unionen utesluter varje möjlighet att avstå och utgör ett åtagande för ett globalt och oåterkalleligt politiskt projekt som nödvändigtvis förutsätter verklig ekonomisk tillnärmning och en inställning till EMU som inte bara innebär medlemskap i ett valutaområde utan som i stor utsträckning medför samordning av den ekonomiska och sociala politiken"

Caudron
. (FR) Under de senaste åren har den europeiska integrationsprocessen verkligen påskyndats. Utvidgningen mot länderna i Central- och Östeuropa, Cypern och Malta beskrivs som en " historisk uppgift" för Europeiska unionen. Mot bakgrund av denna beskrivning kan vi göra en bedömning av de ytterst viktiga frågor som medföljer denna process. Att unionen kommer att utsträckas till att omfatta mer än 100 miljoner nya medborgare - åtminstone i en första etapp - kommer att ge ny kraft åt utvecklingen och integrationen av den europeiska ekonomin i sin helhet. Anslutningen av nya medlemsstater kommer att öka unionens tyngd och inflytande på den internationella arenan.
Samtidigt återstår betydande svårigheter att övervinna, framför allt på det finansiella planet. Den första medlemsvågen skulle kunna öka den europeiska befolkningen med mer än en fjärdedel, så att den uppgår till nästan 500 miljoner, samtidigt som Europeiska unionens totala BNI bara skulle öka med högst 5 procent. Trots de enorma insatser som de aktuella länderna har gjort, kommer deras integration i befintliga strukturer och program att bli en särskilt känslig uppgift.
Syftet med det betänkande vi har debatterat i dag är att sammanfatta de framsteg som har gjorts i medlemskapsförhandlingarna med alla kandidatländer.
Kommissionen och rådet uppmuntras att se till att principen om differentiering, såsom den definierades i Helsingfors, tillämpas fullt ut, så att varje land skall bedömas mot bakgrund av egna framsteg. Kandidatländerna skall å sin sida fullfölja sina insatser för att förstärka den administrativa kapaciteten för att kunna införliva gemenskapens regelverk. De uppmanas också att fortsätta med att bygga upp en effektiv finansiell kontroll och effektiva revisionsförfaranden, så att användningen av föranslutningsstödet blir noggrant kontrollerad. För övrigt kommer de inte under några omständigheter att kunna få en " opting out" -klausul när det gäller EMU.
Våra krav på kandidatländerna är många. Samtidigt har också Europeiska unionen förpliktelser: den måste genomföra de reformer som utvidgningen kräver. Det är tänkt att nästa regeringskonferens skall förstärka Europeiska unionens institutionella struktur.
För att återkomma till de finansiella aspekterna: det verkar vara nödvändigt att studera de finansiella återverkningarna av att det tillkommer ett så stort antal nya medlemsstater, innan den nuvarande budgetperioden har löpt ut år 2006.
Jag skall avsluta genom att insistera på det faktum att utvidgningsprocessen måste följa kandidatländernas anpassningsrytm. I likhet med flera av mina kolleger tycker jag därför inte att det är klokt att slå fast en tidtabell med datum.
Jag vill även påminna om att denna process inte får leda till att vi försummar ett engagerat samarbete med länderna kring Medelhavet!

Darras
. (FR) Jag vill här gratulera vår kollega till hennes anmärkningsvärda arbete.
Hennes betänkande klargör utvidgningens viktigaste frågor och mål ur en regionalpolitisk synvinkel, och det i såväl politiska som finansiella termer.
Det är ett betänkande som jag skulle säga präglas av driftighet och realism.
Utvidgningen till 13 länder förändrar inte endast Europeiska unionens geopolitiska gränser, utan även dess struktur, eftersom den totala befolkningen kommer att öka (+28 procent). Antalet " missgynnade" regioner kommer också att öka. Det måste vi vara medvetna om! Föredraganden påpekar att 48 av kandidatländernas 50 regioner har en BNI per invånare som för närvarande är lägre än 75 procent av genomsnittet för EU-15 under perioden 1995-1997. Denna siffra överskrids bara av Pragregionen (119 procent) och Bratislava (96 procent).
Det visar oss än en gång att skillnaderna mellan rika och fattiga regioner är enorma också där, och att dessa skillnader kommer att kvarstå även när regelverket har införlivats. Man måste således se till att den administrativa kapaciteten för användning av strukturfondsmedel verkligen kommer att räcka till. För det ändamålet har kandidatländerna behov av stöd, bl.a. genom Phare-programmet. Det krävs en solid och ansvarsfull förvaltning med personer som har fått kunskap om gemenskapens metoder och budgetregler.
För övrigt erinrar betänkandet om kravet på att utforma nya regionalpolitiska kriterier för perioden 2006-2013. För när utvidgningen väl har genomförts är det inte säkert att en regionalpolitik som är logisk för 25 länder också är det för 15 länder! Vi måste tänka ut en ny strategi baserad på systemet för gemenskapsområdets utveckling. En övergripande vision om gemenskapens territorium förefaller också mycket viktig för en bättre regional utveckling.
Detta betänkande ställer oss inför vårt ansvar, och därför röstade jag för.

Eriksson, Frahm, Herman Schmid och Sjöstedt
. -
Vårt ställningstagande har vägletts av följande grundhållningar:
1. Varje kandidatland måste få ett precist och bindande datum för anslutning. Detta datum måste baseras på förhandlingar med respektive land där hänsyn tas till de stora omställningssvårigheterna för kandidatländerna. Om landet så önskar skall övergångsperioden kunna förlängas.
2. Utvidgningen kommer att kräva betydande utgifter för EU, som bör motsvaras av besparingar på jordbruks-, strukturfonds- och militärområdena.
3. När kandidatländerna ansluter sig till EU skall de behandlas likvärdigt med alla andra medlemsländer inom EU. Vi kan under inga omständigheter acceptera att nya medlemsstater behandlas som andra klassens medlemmar.
4. Det är beklagligt att kvinnornas ställning och villkor i omställningsprocessen inte alls beaktas i betänkandet.
5. Tvärtemot normal praxis har föredraganden valt att inkludera olika bilagor som en del 2 av själva betänkandet. Denna del innehåller åtskilliga nyliberala påståenden och förslag som vi är kritiska till. Vi har i vårt ställningstagande enbart utgått från betänkandets huvuddel.

Ferrer
. (ES) I det nuvarande sammanhanget och med tanke på de röster som har börjat ifrågasätta Europeiska unionens utvidgning, är det viktigt att parlamentet ger en tydlig politisk signal till förmån för densamma. Därför har jag röstat för Broks betänkande, som för övrigt är utmärkt, då det förutom analysen av de framsteg och svårigheter som länderna med vilka förhandlingar har inletts har att ta itu med, också tjänar som påminnelse för allmänheten om Europeiska unionens, detta parlaments, politiska och etiska åtaganden, inte bara gentemot kandidatländerna som vill dela vår europeiska historia och har rätt att göra det, utan också mot själva det politiska projektet med den europeiska integrationen. Jag anser nämligen att utvidgningen inte enbart gynnar välfärd och ekonomisk tillväxt i kandidatländerna, och i förlängningen unionens nuvarande medlemmar, utan framför allt utgör det en garanti för fred och stabilitet på den europeiska kontinenten och alltså en chans för Europeiska unionen att fullfölja det fredsarbete som inleddes för femtio år sedan. Vi måste påminna dem som är okunniga om det solidariska språket, och som oroar sig över de ekonomiska kostnaderna som utvidgningen kommer att medföra, om att freden är värd detta pris.

Fiebiger
. (DE) Jordbruks- och livsmedelsnäringen är precis som det visade sig när de västeuropeiska staterna skulle införlivas i Europeiska gemenskapen ett av de mer besvärliga områdena. Det krävdes långsiktiga förberedelseåtgärder och ofta fleråriga övergångsbestämmelser och särskilda bestämmelser. Nu uppmanas kandidatländerna i de central- och östeuropeiska staterna, enligt min uppfattning med rätta, till liknande övergångsbestämmelser och särskilda bestämmelser. Därvid bör beaktas att en konkurrenskraftig jordbruks- och livsmedelsnäring i kandidatländerna kommer att få avgörande betydelse på grund av dess stora ekonomiska och samhälleliga värde för en framgångsrik omvandlings- och omstruktureringsprocess.
Jordbruksnäringen är i dag ett område som i stor utsträckning omfattas av enhetliga, bindande ramvillkor. Den nationella kompetensen är kraftigt begränsad. Om det får man tycka vad man vill, men knappt 50 procent av EU:s budget måste gå till att hålla denna jordbrukspolitik vid liv.
I Berlin-besluten avsattes 3,1 miljarder euro per år under perioden 2000-2006, det vill säga totalt 21,8 miljarder euro, till förberedelser av kandidatländernas anslutning och ytterligare 58,1 miljarder euro till utvidgningen från och med år 2002.
Ur dagens synvinkel kommer dessa ekonomiska ramar inte att räcka till för att lösa den komplicerade processen med de kommande integrationssamtalen, framför allt vad de sociala avtalen beträffar. Ett utökande av de ekonomiska ramarna för EU:s utvidgning kommer däremot endast att vara möjligt genom en ökning av bidragen från EU:s nuvarande medlemsstater och inte genom en ständig minskning av de planerade utgifterna för gemenskapens olika politikområden. Det är också en del av sanningen. Det motsatta förhållandet skulle orsaka splittring inom jordbruket och utgöra en fara för den sociala utvecklingen i hela Europas lantliga struktur. Om det går bra för bönderna går det bra för staten, ett gammalt talesätt som rymmer stor visdom och även gäller i dag.

Fruteau
. (FR) Europeiska unionens kallelse har alltsedan grundandet varit att ena folken. Även om det är svårt att olika strömningar och historier, och ibland motsättningar, skall förmås att existera sida vid sida, tycker jag att utvidgningen bör gå linje med denna fredslogik och medverka till att en gemenskap förverkligas som sträcker sig bortom föråldrade geografiska och ideologiska gränser och som vägleds av gemensamma värderingar och regler.
Men för att Europa inte skall begränsas till ett frihandelsområde måste Europeiska unionen samtidigt ge ett klart och tydligt svar på de institutionella, sociala och ekonomiska frågor som utvidgningen oundvikligen kommer att väcka.
Vi måste redan nu skapa oss en pragmatisk föreställning av konsekvenserna av ett Europa med inte bara 15, utan med 25 eller 30 medlemsstater. Vi måste på ett lämpligt sätt bemöta en utvidgning som i stor utsträckning kommer att leda till ett ökat antal missgynnade regioner och tillsammans reflektera över risken för en ökad brist på jämvikt inom det europeiska området, för att undvika att Europa inte blir en vidsträckt heterogen gemenskap.
Därför måste vi ge prov på fantasi för att omformulera kriterierna för beviljande av strukturstöd, i syfte att garantera ett lämpligt stöd till kandidatländernas, men också unionens, fattigaste regioner. I det avseendet skulle jag önska att de yttersta randområdena (6 av dessa 7 områden återfinns bland EU:s 10 fattigaste) fick ett strukturstöd som inte bara grundades på BNI-kriteriet, utan också på geografiska, demografiska och framför allt sociala indikatorer. Utvidgningen skall inte finansieras av de allra fattigaste.
Denna uppfattning bör vägleda de institutionella, ekonomiska och finansiella reformerna under hela anslutningsprocessen. Det är priset för att processen skall förstås och accepteras, och för att den solidaritetsprincip som skall stärka den ekonomiska och sociala sammanhållningen inom EU skall bli verklighet.
I betänkandet av Elmar Brok behandlas de frågor jag nyss har behandlat, och därför har jag röstat för det.

Krarup
. (DA) Den faktiska politiska målsättningen i EU:s utvidgningsprojekt handlar om en ekonomisk och politisk underkastelse av ansökarländernas befolkningar. Det handlar om att formalisera ett system som gör det möjligt för de kapitalstarka EU-företagen att dominera grannarna i öster och söder, samtidigt som EU utvecklas till en militär stormakt. Den viktigaste uppgiften för Folkrörelsen mot EU är att internationalisera det folkliga motståndet mot hela EU-projektet.

Krivine och Vachetta
. (FR) Vi har röstat emot det här betänkandet, men inte för att vi är emot principen om en utvidgning av Europa. Tvärtom skulle vi ha sett positivt på en integration av folk som hade haft demokratiska möjligheter att diskutera och avgöra en sådan fråga.
Befolkningarnas uppfattningar, vare sig de är medlemmar av unionen eller inte, intresserar inte på något sätt EU-institutionerna. Arbetstagarna i Frankrike har inte haft mer att säga till om stadgan om de grundläggande rättigheterna än vad Litauens folk har haft att säga om landets anslutning till EU.
I detta betänkande föreslås i realiteten en utvidgning av en ekonomisk marknad. Kriterierna från rådets toppmöte i Köpenhamn 1993, om demokratisering och kapaciteten att upprätthålla en konkurrens, stärker den tygellösa och destruktiva kapitalismens herravälde, framställd som " gemenskapens regelverk" . Föredraganden tvingas för övrigt att erkänna att omformningsprocesserna har lett till " sociala problem, särskilt till kraftig social differentiering och delvis hög arbetslöshet" . De olika planerna för strukturell anpassning föreskriver tvingade privatiseringar inom samtliga strategiska områden: finansområdet, försäkringar, industri, utbildning, offentliga tjänster... och förpliktar till en återhållsam budgetpolitik.
Till sist breder underutvecklingen ut sig samtidigt som misären exploderar, även i länder som Polen och Ungern, dit " tillväxten" har kommit. Så vari ligger " framstegen" för de befolkningar som aldrig har rådfrågats?

Lang
. (FR) Vi har under flera år ständigt kritiserat det destruktiva i ert Europa, i dag centralistiskt, byråkratiskt och i morgon federalistiskt, i det Bryssels Europa som förnekar - trots alla vackra tal - nationella identiteter och kulturer, Historien och de europeiska folkens historier.
Eftersom vi säger nej till detta Europa i fransmännens intresse, kan vi inte med gott samvete acceptera en utvidgning till länderna och folken i öst, som knappt befriats från den kommunistiska diktaturen och som ännu inte har möjlighet att veta i vilken teknokratisk och totalitär fälla de önskar gå i.
Vi vill ha ett annat Europa, en annan modell för det europeiska bygget, ett stort Europa där oberoende och suveräna nationer samarbetar och där alla europeiska länder, men endast de europeiska, är välkomna.
Det Europa vi vill ha är ett verkligt Europa i motsats till ert petiga Skrivbordseuropa; friheternas Europa mot er centraliserade eurokrati, fosterländernas Europa mot ert odifferentierade " europoida" sammelsurium, folkens Europa mot ert funktionärernas och teknokraternas Europa.

Lienemann
. Jag har avstått från att rösta om betänkandet av Brok, eftersom den grundläggande frågan om folkens samtycke till EMU aldrig har ställts.
I de flesta medlemsstater har varken folket eller parlamentet diskuterat utvidgningens princip och villkor. Frågan om tidsfrister är avgörande såväl för medborgarna i länderna i öst som för EU. Vissa mycket viktiga föregående villkor måste tas bort.
Så länge det politiska och sociala Europa inte är klart definierat medför utvidgningen risker i högre grad än den ger möjligheter, inte bara när det gäller att avlägsna hindren mot ett tekniskt sett funktionsdugligt beslut om 23 månader, utan också vad gäller att definiera ramen för gemensamma värderingar och sociala modeller samt gemensamt medborgarskap. Riskerna är att unionen urvattnas politiskt och att social dumping blir vanligt, och slutligen att det europeiska projektet begränsas till en stor marknad och ett område med fri konkurrens. Ett sådant projekt förkastas av våra folk. Det är farligt.
Att förhasta utvidgningen innebär under dessa förhållanden en risk för ökade populistiska och fascistoida strömningar åt olika håll.
Det är brådskande att klart och tydligt be om de nationella parlamentens och medborgarnas ståndpunkt. Det är brådskande att se över tidtabellen. Det är brådskande att fastställa en ram för social konvergens i syfte att harmonisera de sociala normerna uppåt. Det är brådskande att stärka den politiska sammanhållningen och ge stadgan om de grundläggande rättigheterna ett rättsligt värde.
Vi måste se på utvidgningen mot bakgrund av denna nya struktur och en definierad övergångsstrategi.

Lulling
. (DE) Mycket smakar gott men lite smakar mer! Jag lade ner min röst i omröstningen om denna meterlånga resolution om utvidgningen, eftersom jag anser att parlamentet med detta delvis svårsmälta pappersberg inte har tjänat det politiska och goda syftet med utvidgningen av Europeiska unionen öster- och söderut.
Jag till och med befarar att denna samling av länder- och tvärsnittsbetänkanden kan visa sig vara kontraproduktiv, framför allt i de länder i Central- och Östeuropa som har ansökt om medlemskap i Europeiska unionen.
Effekten av denna meterlånga resolution med 127 paragrafer riskerar till och med att bli den motsatta till dess längd. Vi borde ha låtit det räcka med länderbetänkandena och på sin höjd en kort men pregnant resolution.
Det avgörande är att vi låter de rätta signalerna utgå härifrån om att vi vill ha en anslutning, att den inte skall förhalas, samtidigt som det måste framgå att såväl kandidatländerna som gemenskapen måste klara en utvidgning i ekonomiskt, socialt och finansiellt avseende.
En realistisk inställning beträffande det man klarar innebär inte en förhalning, tvärtom!
Vi vill av många goda skäl, inte minst för att säkra en varaktig fred, att hela Europa enas, något som kommer att göra sådana krig omöjliga som mina föräldrar och även jag har fått uppleva. Det bör kort och gott vara vår signal i dag.
Vi varken kan eller vill längre kräva av kandidatländerna in puncto gemenskapens regelverk, som vi hittills inte själva har varit i stånd till.
När jag läser kapitlet om lika möjligheter och utvidgning i resolutionen där det står att övertagandet av gemenskapens regelverk på området jämställdhet mellan könen är en conditio sine qua non, och kraven på kandidatländerna som följer så är det en sammanställning som dessa länder kan uppfatta som ett bromsande av deras anslutning. De bör veta att vi inte alls har nått så långt med gemenskapens regelverk på just det området som ligger mig varmt om hjärtat. På pappret har mycket uppnåtts in puncto likabehandling och lika möjligheter för kvinnor och män. Men hur ser det ut i praktiken? Vi har ju på det här sammanträdets föredragningslista ett betänkande om lika möjligheter för kvinnor och män, som återigen visar hur illa det i praktiken är med gemenskapens regelverk på just det området.
Det vore helt enkelt arrogant att kräva mer av kandidatländerna än vi själva har lyckats uppnå på området under 25 år, sedan de första direktiven kom om likabehandling.
Det var det jag ville säga och genom att lägga ned min röst visa att parlamentet i stället borde ha producerat mindre papper och mer substans. Jag tycker också att det är viktigt att vi sänder ut en signal som uppfattas på rätt sätt i kandidatländerna om att vi vill ha en anslutning, men att även vi måste vara i stånd att uppfylla de förutsättningar som en sådan kräver.
När jag ser vad som hittills har uppnåtts i frågan på regeringskonferensen har vi ingen anledning att vara särskilt stolta utan borde börja med att sopa rent framför egen dörr, i stället för att ställa krav på kandidatländerna som vi själva inte kan uppfylla.

Malmström, Paulsen och Olle Schmidt
-
Utvidgningen av EU är en återförening av det Europa som under lång tid varit delat. EU:s medlemsländer har en historisk uppgift som består i att välkomna länderna i Öst­ och Centraleuropa in i det europeiska samarbetet. Utvidgningen får emellertid inte betraktas som ett problem, utan måste ses som en möjlighet till fördjupat samarbete i gränsöverskridande frågor som staterna inte kan lösa på egen hand. EU­ländernas regeringar, liksom Europaparlamentet, har ett betydande ansvar för att de nödvändiga reformerna genomförs å det snaraste, så att utvidgningen blir verklighet.
Förberedelserna för utvidgningen går långsamt. Därför måste Europas ledare börja visa politisk vilja att anta den utmaning som utvidgningen innebär. Klara datum bör sättas upp för när förhandlingarna skall vara avslutade. Att stoppa utvidgningsprocessen nu skulle vara att vrida klockan tillbaka tio år. Detta vore ödesdigert för den europeiska integrationen.
En av de viktigaste reformerna som måste genomföras är en genomgripande omläggning av den gemensamma jordbrukspolitiken. Dagens system med bidrag, subventioner och kvoter måste ersättas av frihandel och marknadsanpassning. Reformen av jordbrukspolitiken är nödvändig inte bara av ekonomiska skäl, utan även för att det europeiska jordbruket skall kunna präglas av effektivitet och god kvalitet.
Ett utvidgat EU får inte skapa ett A­ och ett B­lag i Europa. För att Europa skall bli helt måste målet vara att samtliga medlemsstater skall delta i alla områden av samarbetet. Givetvis skall den fria rörligheten även gälla länderna i Öst­ och Centraleuropa från medlemskapets första dag.

Markov
. (DE) Jag har röstat för hela komplexet med EU: s östutvidgning eftersom jag
1. betraktar den processen som en politisk nödvändighet,
2. vill ge kandidatländerna en positiv signal, eftersom de
har gjort avsevärda framsteg inom ramen för den koncipierade anslutningen.
Trots de problem som utan tvekan föreligger, framför allt i EU:s nuvarande medlemsstater, överväger enligt mig de möjligheter som utvidgningsprocessen innebär.
Som medlem av Delegationen till den gemensamma parlamentarikerkommittén EU-Slovenien vill jag säga att jag betraktar den nivå på övertagandet av regelverket som uppnåtts i Slovenien som föredömlig, något som också betänkandet speglar. Jag gör en något annan bedömning än föredraganden vad gäller läget för de ännu öppna återföringskraven och situationen för den juridiska kompetensen, då min erfarenhet som östtysk, tio år efter de båda tyska staternas återförenande, är att det råder samma problem som tidigare i land Brandenburg. Denna svåra process kräver objektivt sett en tidsperiod på upp till 20 år.
De ändringsförslag som har lagts fram till betänkandet här i Europaparlamentet kan jag absolut inte acceptera, eftersom
det redan flera gånger har konstaterats att Slovenien uppfyller
Köpenhamnkriterierna,
att frågan om nedläggning av kärnkraftverken inte ingår i regelverket,
att resultaten från andra världskriget visserligen kan betraktas ur en annan synvinkel,
men att det inte går att förvänta sig att dessa skall bringas i samklang
med politiska uppfattningar som formuleras 50 år senare
i Köpenhamnskriterierna.

Martinez
. (FR) Europeiska unionens utvidgning till tio länder i Östeuropa samt Malta och Cypern är ett stort projekt.
Vem skulle kunna förneka att Kopernikus och Johannes Paulus den andres Polen skall få träda in i det europeiska huset, det Ungern som blev martyr i Budapest 1956 eller den symboliska huvudstaden Prag, där folkdemokratierna kastade ut statschefen genom fönstret och krossade Jan Palachs folk, Palach som offrade sig för friheten.
Men det är just på grund av detta smärtsamma förflutna som man - av medkänsla med de europeiska bröderna i öst - kan oroas av att se dem som knappt befriats från det sovjetiska imperiets byråkratiska totalitarism råka ut för en annan lika byråkratisk totalitarism, nämligen frihandelns och den otyglade ultraliberalismens imperium.
Ligger det verkligen i de polska eller ungerska böndernas intresse att döma sig själva att försvinna inom loppet av två årtionden efter sitt inträde?
Har grekcyprioterna - som tillsammans med sina medpatrioter i Trakien i mer än ett sekel har vetat vad Turkiet vill säga - verkligen ett intresse av att bli medlem av Europeiska unionen, som i morgon kommer att ge deras tidigare bödlar rätten att förflytta och bosätta sig fritt hos dem?
Det är anledningen till att vi, tillsammans med mina kolleger parlamentsledamöterna från Nationella fronten, skulle vilja förhindra att Östeuropas nationer begår misstaget att " desintegreras" i den amerikansk-europeiska unionen.
Men alla är fria att välja sitt öde. Som vänner varnar vi dem. Som vänner välkomnar vi dem. Men som vänner hyser vi också alltför stora tvivel om det välgrundade i deras val, vilket gör att vi inte kan avstå från att främja detta val.

Miranda
 - (PT) Vikten av och bredden av de problem som utvidgningen leder till är inte kopplade till det dubbelbottnade språk som används för detta i Europeiska unionen.
Det är verkligen helt oacceptabelt att man varit så lättsinnig och skapat falska förhoppningar hos kandidatländerna och nu skapar man emellertid, för att försena det hela, en ogenomtränglig väv av svårigheter och villkor för förverkligandet av utvidgningen eller så åberopar man delvis redan kända hinder och nästan redan föreslår kostnadsstudier för att inte genomföra en utvidgning.
Vi för vår del har alltid försvarat sanningen, hur hård den än är. Detta är skälet till att vi alltid, trots att vi i princip inte motsätter oss utvidgningen, har sagt - från början av processen - att en definitiv ståndpunkt beror på villkoren för dess genomförande.
Vi säger detta då vi aldrig har varit okunniga om de svårigheter som finns, på alla olika nivåer, när det gäller dess genomförande, för det är sant och oundvikligt att varje överskridande kräver en stark politisk vilja, nya finansiella medel och framför allt en omsorgsfull analys av olika infallsvinklar, såväl för de nuvarande medlemsstaterna som för kandidatländerna, på institutionella, ekonomiska, finansiella och sociala nivåer.
Och som exempel upprepar vi nu att vi inte accepterar att man genomför utvidgningen på de mindre utvecklade medlemsstaternas bekostnad - vilket den icke reviderade budgetplanen tyder på - eller beslutet om en institutionell förändring som den som vissa föreslår.

Pittella
. (IT) Jag instämmer i den positiva syn på Broks betänkande som min grupp har gett uttryck för och vill framhäva den politiska prioriteringen i valet att utvidga Europeiska unionen, en prioritering som inte kan villkoras eller minskas av andra skäl än en strikt bedömning av om kandidatländerna uppfyller de kriterier som gemenskapens regelverk föreskriver.
Vidare tycker jag att det är viktigt att understryka tre saker. För det första: utvidgningen får inte vara frikopplad från en konsekvent politik från Europeiska unionens sida för att öppna sig och uppmärksamma öst och syd. Viljan till samarbete och vänskap med länderna i f d Sovjetunionen och Medelhavsområdet måste utvecklas i samband med utvidgningen.
För det andra: utvidgningen medför oundvikligen att Europeiska unionen måste se över sina ekonomiska planer som upprättades och fastställdes innan utvidgningen var påtänkt. Ett större Europa med flera uppgifter och plikter behöver nya och mer betydande ekonomiska resurser. Det föreligger därför ett akut behov av att se över de ekonomiska planerna och från och med nu höja budgetposten för insatser inför anslutningen.
För det tredje: vi får inte bortse ifrån utvidgningens konsekvenser för unionens regionalpolitik. Sammanhållningspolitiken är och kommer att förbli nödvändig gentemot många regioner som i dag klassas som mål 1-områden och som efter utvidgningen skall utgå ur mål 1.
Vi måste redan nu börja ta fram nya redskap och nya insatsformer till fromma för alla de områden som rapporterar in brister i infrastrukturen och servicenätverken, såsom till exempel Syditalien.

Sylla
. (FR) Europeiska unionens utvidgning är ett stort projekt. Ett sådant Europa skulle vara en garanti för fred och markera ett avstånd till alla former av etnisk nationalism. Möjligheten att samla nationerna kring ett gemensamt politiskt projekt på demokratiska grunder, för att främja de olika folkens välstånd och välbefinnande, är entusiasmerande. Så bör det stora Europas mål se ut.
Det som tyvärr avtecknar sig nu är snarare utformningen av ett strikt ekonomiskt och liberalt Europa, utan en genuint politisk makt som skulle kunna fatta demokratiska beslut om allmänna politiska, ekonomiska och sociala riktlinjer. De svårigheter och blockeringar som har konstaterats när det gäller att inrätta gemensamma institutioner som är effektivare, mer demokratiska och närmare medborgarna är ett slående bevis på detta. Att under dessa omständigheter skynda på utvidgningen av Europa skulle skada befolkningarnas intressen och deras sociala rättigheter. Därför har jag avstått från att rösta om detta betänkande.

Turchi
. (IT) Under dagens lopp har frågan om utvidgningen hela tiden funnits med i våra inlägg och diskussioner. Var och en av oss, även de som inte tar till orda, har säkert under arbetets gång frågat sig vad Europa betyder för dem, för deras parti och för det land de företräder.
För mig innebär inte talet om utvidgning att man sanktionerar att några länder skall tillhöra Europa eller inte. Europa och Europeiska unionen är två olika saker: det sistnämnda är en politisk enhet som skapades för femtio år sedan och det förstnämnda en geografisk, historisk, religiös, kulturell och social enhet som har funnits sedan urminnes tider. För att bli medlem i unionen måste man kandidera, men man ingår i Europa av födsel, genom ett blodsband som förenar alla folk på denna underbara kontinent.
Låt oss inte glömma det när vi talar om utvidgning. Vi är här för att, med rätta, ta ställning till ekonomiska, politiska och sociala kriterier, men låt oss akta oss för att tömma ett steg som i sig till stor del är oundvikligt och förutbestämt på all innebörd. Polen, Ungern, Tjeckiska republiken, för att bara nämna några av " kandidaterna" : kan man kanske förneka att de hör till vår historia, vår kultur och våra rötter?
Detta innebär självfallet inte att vi frånhänder oss vårt ansvar: kontrollen av att gemenskapens regelverk har införlivats kan man inte bortse ifrån och unionen å sin sida måste hålla de åtaganden den har gjort gentemot dessa stater inom ramen för strategin inför anslutningen. När vi hanterar denna ytterst ömtåliga övergångsfas får vi inte underskatta behovet av en sund pragmatism, så att vi undviker onödiga principstrider. I generella termer är vi alla överens om en utvidgad union, men detta kan bara uppnås till fullo när kandidatländerna har genomfört nödvändiga strukturella reformer, när Europeiska unionen har försett sig med institutioner och beslutsförfaranden som kan klara en sådan situation och framför allt när vi äntligen inser att Europa inte handlar om politisk status, utan framför allt om rötter och gemensam historia, blod och tårar, drömmar och illusioner som förenar oss alldeles bortsett från politiska och ekonomiska problem.
Betänkande (A5-0238/2000) av Carlsson

Fatuzzo
Herr talman! Det är mig ett stort nöje att meddela att jag röstade för åtgärden om Estlands ansökan om medlemskap i Europeiska unionen. Jag tar tillfället i akt att hälsa alla äldre och pensionärer i Estland och hoppas att man skall värna om deras möjlighet att leva i Europeiska unionen. Jag understryker särskilt att man i detta betänkande, som Carlsson säger, betonar att 99 procent av alla företag i Estland är små eller medelstora företag. Detta är förstås en positiv faktor som, tillsammans med andra, får oss att säga " bravo!" till Republiken Estland.

Kauppi
. -(FI) När Europeiska unionen öppnas för nya medlemmar kommer stabiliteten och välfärden på vår gemensamma kontinent att öka. Det är alltså mycket positivt att anslutningsförhandlingarna med samtliga ansökarländer har avancerat. Ansökarländerna skall kunna ansluta sig till Europeiska unionen enligt den utvecklingsnivå de uppnått. I förhandlingarna måste man alltså tillämpa differentieringsprincipen. Man kan inte godkänna att ansökarländer buntas ihop i geografiska grupper och att tidpunkten för ansökarländernas anslutning delas upp regionvis.
Utvidgningen gagnar även nuvarande EU-medlemmar. De politiska och makroekonomiska fördelarna med utvidgningen kommer att bli större än medlemsländernas extra kostnader. EU drar redan nu nytta av det växande överskottet i handelsförbindelserna med ansökarländerna.
Det vore önskvärt att ansökarländernas regeringar fortsätter att stärka sin förvaltningskapacitet så att gemenskapens regelverk i dessa länder kan genomföras redan före anslutningen.
Estlands snabba avancemang i förberedelserna för medlemskap är mycket positivt, särskilt för Finlands del. Vårt grannland har det senaste decenniet målmedvetet kämpat för att uppnå medlemskriterierna. Språklagen från juni 2000, vilken är viktig med tanke på minoritetsfrågan i Estland, uppfyller alla internationella normer. Den ekonomiska övergångsprocessen har också framskridit positivt. En snabb lösning av de återstående frågorna är önskvärd för alla parter. Estlands regering bör också fästa större uppmärksamhet vid kampen mot korruption och droghandel.

Martin, David
. (EN Jag välkomnar Carlssons betänkande om Estlands ansökan om medlemskap i Europeiska unionen och delar huvuddelen av de slutsatser hon drar.
Jag konstaterar att Estland nu uppfyller Köpenhamnskriterierna och gör bra framsteg med att genomföra gemenskapens regelverk. Så snart som Europeiska unionen har anpassat sin institutionella struktur och politik för att klara utvidgningen ser jag inget hinder för Estland att kunna ansluta sig till unionen.
Jag ser fram emot att Estland får medlemskap så snart som möjligt.
Betänkande (A5-0239/2000) av Schroedter

Fatuzzo
Herr talman! Republiken Lettlands ansökan om medlemskap i Europeiska unionen fick en bifallande röst, från mig personligen och som företrädare för Pensionärspartiet. Jag tar tillfället i akt att hälsa de äldre och pensionärerna i Lettland som säkerligen kommer att få sina problem uppmärksammade särskilt i Europeiska unionen. Jag vill framhålla de låga födelsetalen - 7,5 promille, som betonas mycket i Schroedters betänkande - ett problem som förvärrar situationen för den sociala tryggheten i pensionssystemet. Jag hoppas att detta kan lösas på ett bättre sätt av Republiken Lettland än det har lösts i en del av länderna i Europeiska unionen.

Martin, David
. (EN) Jag är positiv till Schroedters betänkande om Lettlands ansökan om medlemskap i Europeiska unionen och delar de slutsatser som hon drar.
Jag konstaterar att Lettland gör framsteg för att uppfylla både Köpenhamnskriterierna och för att uppfylla skyldigheterna i fråga om gemenskapens regelverk.
Om Lettland fortsätter denna utveckling och Europeiska unionen anpassar sin institutionella struktur och politik för att klara utvidgningen ser jag inget hinder för Lettland att kunna ansluta sig till unionen.
Jag ser fram emot att Lettland ansluter sig till unionen inom en snar framtid.

Montfort
. (FR) I likhet med föredraganden skulle jag vilja uttrycka min glädje över de framsteg som Lettland har gjort under de senaste månaderna för att tillhöra den första utvidgningsvåg som Europeiska unionen kommer att genomföra inom den närmaste framtiden.
Även om dessa lovord åsyftar en ibland disparat verklighet - i betänkandet betonar Schroedter t.ex. landsbygdsområdenas svåra situation och det faktum att den nödvändiga anpassningen av den offentliga förvaltningen går mycket långsamt - kvarstår ändå den omständigheten att Lettland har ändrat sin politik på ett sådant sätt att landet obestridligen kan bli medlem av den europeiska familjen, på det sätt som denna familj brukar betraktas här i parlamentet.
Och det är den känslan, eller frånvaron av en sådan känsla, som i högre grad än enahanda matematiska utläggningar skall avgöra våra val ifråga om utvidgningen, när det blir dags, eftersom Europabygget förlorar sin innebörd om det inte längre är politiskt i första hand.
De hårklyverier som syftar till att ändra på ramarna för hur olika händelser skall tolkas, när dessa händelser går stick i stäv mot alltför stela teknokratiska och monetära dogmer - ett perfekt och oroande exempel på detta är parlamentets osannolika likgiltighet inför resultatet av den danska folkomröstningen - får inte ligga till grund för en debatt av denna betydelse.
Lettland har sin plats i den här församlingen, inte bara för att landets framsteg ger det rätt till den " förtroendekredit" som krävs för att slutföra förhandlingarna, utan främst och framför allt för att det tillhör Europa.
Eftersom jag delar föredragandens konstateranden och synpunkter gläder jag mig åt denna dialog och de möjligheter som denna dialog öppnar. Jag hoppas att Lettland får tillfälle att bidra med sin egen särskilda rikedom till Europeiska unionen. Och jag hoppas att EU kommer att ha valt att omorganisera sig till en sammanhängande politisk helhet som respekterar nationerna och deras suveränitet, i stället för att bli en förvirrad kommitté med aktieägare med olika grader av betydelse som har förlorat sitt främsta mål ur sikte: att bygga upp ett starkt och oberoende Europa.
Betänkande (A5-0240/2000) av Hoff

Fatuzzo
Herr talman! Vad beträffar avtalen för Litauens medlemskap i Europeiska unionen vill jag ta detta viktiga tillfälle i akt att varmt hälsa till de äldre och pensionärerna i Litauen. Jag vill framhålla att det är viktigt, som föredraganden Magdalene Hoff hävdar, att kärnkraftverket i Ignalina - som är särskilt farligt - stängs. Jag hoppas att detta kärnkraftverk verkligen kommer att stängas, som Republiken Litauen också har lovat.

Martin, David W
. (EN) Jag välkomnar Hoffs betänkande om Litauens ansökan om medlemskap i Europeiska unionen och delar huvuddelen av de slutsatser som hon drar.
Jag konstaterar att Litauen gör goda framsteg att uppfylla både Köpenhamnskriterierna och skyldigheterna som gäller gemenskapens regelverk.
Om Litauen fortsätter denna utveckling och Europeiska unionen anpassar sin institutionella struktur och politik för att klara utvidgningen ser jag inga hinder för Litauen att kunna ansluta sig till unionen.
Jag ser fram emot att Litauen ansluter sig till unionen inom en snar framtid.
Betänkande (A5-0246/2000) av Gawronski

Fatuzzo
Herr talman! Med stort nöje röstade jag för betänkandet om Polens ansökan om medlemskap i Europeiska unionen. Jag tar tillfället i akt att hälsa till de äldre och pensionärerna i Polen, av vilka somliga för övrigt är medlemmar i ett pensionärsparti som liknar det pensionärsparti jag företräder i Europeiska unionen. Jag vill betona vilket viktigt arbete Gawronski har gjort med detta betänkande. Jag tror att Polen är den av alla de stater som har ansökt om medlemskap som mer än de andra förtjänar vårt stöd och vårt engagemang, för utan de mycket betydelsefulla initiativen i Polen skulle inte kommunismen ha fallit och vi skulle inte stå här och tala om detta i dag.

Caudron
. (FR) I egenskap av ledamot i den gemensamma parlamentarikerkommittén Europeiska unionen-Polen, gläder jag mig åt att kunna uttala mig om läget i förhandlingarna med Polen.
Jag vill erinra om att avtalet mellan Europa och Polen undertecknades i december 1991 och trädde i kraft i februari 1994. Den 5 april 1994 lämnade den polska regeringen in sin formella ansökan om medlemskap i Europeiska unionen, och den 31 mars 1998 inleddes förhandlingarna officiellt.
Genom sin yta och befolkning är Polen i dag det land som " väger tyngst" bland alla kandidatländer. På grund av sitt geografiska läge utgör landet en mycket viktig stabilitetsfaktor för unionens framtida geopolitiska ordning. Dessutom är Polen en aktningsvärd ekonomisk partner, med tanke på att det är Europeiska unionens fjärde största exportmarknad, efter Förenta staterna, Schweiz och Japan.
Medlemskapsförhandlingarna med Polen har gått in i ett avgörande skede, eftersom alla kapitel inletts, även den mycket viktiga frågan om jordbruket. Europeiska kommissionen har offentliggjort den andra rapporten om Polens framsteg på vägen mot anslutning. Här konstateras att många framsteg har uppnåtts tack vare landets ansträngningar, bl.a. när det gäller att införliva gemenskapens regelverk. Polen respekterar dessutom fullt ut de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna. Det har också gjorts påtagliga framsteg på miljöområdet, med genomförandet av den " nationella miljöskyddsfonden och tillämpningen av principen " att den som förorenar skall betala" . När det gäller landets externa förbindelser har den polska regeringen särskilt uppmärksammat frågan om landets gränser mot Kaliningrad-regionen, Litauen, Vitryssland och Ukraina, genom att förstärka den institutionella och administrativa kapaciteten, särskilt inom gränspolisen.
Problem kvarstår: Enligt kommissionen har Polen ännu inte uppnått tillräckliga resultat för att öka rättssystemets effektivitet. Landet bör dessutom engagera sig mer i kampen mot korruption. Ur en ekonomisk synvinkel betonar kommissionens dokument att Polens främsta utmaning är att påskynda reformerna och privatiseringen, särskilt inom jordbrukssektorn. En omstrukturering av jordbrukssektorn tycks nödvändig i ett land där landsbygdsbefolkningen utgör 38 procent av befolkningen och 4,9 procent av BNI, och där sysselsättningen inom jordbruket uppskattas till 27,4 procent, att jämföra med 5 procent i Europeiska unionen.
Jag är väl medveten om att de polska myndigheterna bedömer att Polen är berett att bli EU-medlem redan vid 2002 års utgång. Det är kanske inte lika uppenbart för den polska befolkningen, som till stor del fortfarande är euroskeptisk. Därför verkar det vara för tidigt att redan nu fastställa ett alltför precist datum, även om detta kandidatland kommer att vara ett av de första som ansluter sig till Europeiska unionen!
Vi har våra åtaganden. Polen gör betydande ansträngningar. Datumet och de närmare bestämmelserna för anslutningen bör fastställas genom ett gemensamt avtal, och inte på ett " konfliktfyllt" sätt.

Martin, David W
. (EN) Jag är positiv till Gawronskis betänkande om Polens ansökan om medlemskap i Europeiska unionen och delar de flesta slutsatser som han drar.
Jag konstaterar att Polen gör utmärkta framsteg för att uppfylla Köpenhamnskriterierna och genomföra gemenskapens regelverk.
Om Polen fortsätter denna utveckling och Europeiska unionen anpassar sin institutionella struktur och politik för att klara utvidgningen ser jag inget hinder för Polen att kunna ansluta sig till unionen.
Jag ser fram emot att Polen får medlemskap inom en snar framtid.

Montfort
. (FR) För vissa av oss kommer Polens anslutning till Europeiska unionen att symbolisera en befrielse: i det Europa som general de Gaulle kallade " katedralen" , har Polen både en unik och en fullvärdig plats.
De historiska, kulturella och även känslomässiga band som mitt land har haft med Polen i flera århundraden gör kanske oss fransmän mer måna än andra om det mottagande som denna nation bör få, en nation som i sig självt praktiskt taget är en sammanfattning av vår kontinents ära och fall.
Polen har alltför länge betraktats som sina hotfulla grannars främsta slagfält, för vilka en annektering av Polen alltid har varit den första punkten på deras expansionistiska program; det har betraktats som en ofrivillig scen för historiens mest avskyvärda tragedier och sedan, under flera decennier, som ett land vilket överläts till förtrycket under en totalitär regim, som med uppmuntran av vår medbrottsliga tystnad trodde sig ha fått bukt med landets legendariska motståndsanda. Men Polen har aldrig upphört att med stor kraft illustrera värden som frihet, mod och oberoende - allt det som utgör grunden för de gemensamma värderingar på vilka vårt politiska Europabygge förväntas vila.
Vi är således skyldiga att så snart som möjligt välkomna Polen här hos oss, och behandla landet som det förtjänar att behandlas, dvs. som en som alltid har varit medlem. Låt oss få slippa tvivelaktiga revisioner och normativa krav som inte har med saken att göra - tillämpade vi dem skulle landets situation försämras i stället för förbättras: med 25 procent av befolkningen sysselsatt inom jordbruket är Polen inte detsamma som Luxemburg, och debatterna om hur gemenskapens regelverk skall tillämpas på kandidatländerna får ibland en surrealistisk dimension, om man nu inte skall acceptera den skandalösa tanken på ett Europa i flera hastigheter, där de enda skillnader mellan folken som räknas är de ekonomiska skillnaderna.
Nej, Polen förtjänar bättre än ett villkorat mottagande: dess förflutna är dess bästa pass, dess värdighet dess bästa advokat. Men detta land, som oupphörligen har kämpat mot alla former av hegemonier, kommer framför allt att ge oss en såväl ny som erfaren syn, som kan hjälpa oss att förebygga risken för nya former av imperialism, om det så bara vore den som skenbart är harmlös men som ändå bär på de allra värsta faror, nämligen den som grundas på generositet och gott samvete som man inte behöver betala särskilt mycket för.
Genom att låta Polen träda in i det gemensamma huset ger unionen prov på rättvisa i förhållande till den nya medlemmen: en rättvisa som detta land har saknat under en alltför lång tid.
Betänkande (A5-0245/2000) av Jürgen Schröder

Fatuzzo
Herr talman! Jag röstade för betänkandet om Tjeckiska republikens ansökan om medlemskap i Europeiska unionen. Jag tar tillfället i akt att hälsa till de äldre och pensionärerna i detta land. Jag hoppas att de kommer att finna hjälp och stöd i Europeiska unionen för de problem som alla de äldre i Tjeckiska republiken har att tampas med efter kommunismens fall, då deras penningvärde och därmed deras pensioner försämrades. Jag vill betona, liksom Schröder i betänkandet, att inflationen i Tjeckiska republiken sjönk från 10,7 procent 1999 till 2,1 procent i år. Det är ett tecken på den klara vilja och det berömvärda engagemang Tjeckiska republiken har att bli medlem i Europeiska unionen.

Posselt
Herr talman! Det gläder mig att parlamentet med en majoritet på över 90 procent har antagit kollegan Schröders utmärkta betänkande, som för andra året i rad tar upp Benes-regeringens dekret som strider mot folkrätten och de mänskliga rättigheterna, och i vilket påpekas att dessa strider såväl mot gemenskapens regelverk som mot Köpenhamnskriterierna. Parlamentet har gjort det på ett sätt som innebär att den tjeckiska republiken av egen kraft kan göra sig av med dessa människorättsvidriga dekret. Jag uppmanar Prag att ta fasta på detta tecken, denna uppmaning, denna önskan om en dialog, uppfylla den och tillsammans med parlamentet se till att kvarlåtenskapen från en nationalistisk epok kan besegras.
(Applåder)

Raschhofer
Herr talman, ärade kolleger! Jag vill uttryckligen välkomna de ändringsförslag som inkommit från Gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen till betänkandet om Tjeckiens anslutning till Europeiska unionen. Den tjeckiska regeringens agerande är inte godtagbart. Det var förklaringen, då tvivlen beträffande säkerheten vid idrifttagandet av Temelin hopade sig, till att den numera låter handlingar gå före ord.
Den tyska miljöministern ställde slutligen saken på sin spets i en intervju. Han frågade om tjeckerna ville ansluta sig till EU i strävan mot en gemenskap eller fulla av trots. För närvarande tyder allting på att det är trots och inte förnuft som är den tjeckiska regeringens främsta handlingsmaxim. Om Tjeckiska republiken upptas i unionen utan att de betydande säkerhetsriskerna med Temelin undanröjs lär det i framtiden bli svårt att få andra kandidatländer att ta våra krav på kärnkraftsäkerhet på allvar.
Jag anser dessutom att det ovillkorligen skall prövas om Benes-regeringens dekret och AVNOJ-bestämmelserna, som har åberopats för att legitimera fördrivning, rån och mord, överensstämmer med Europeiska unionens lagstiftning. Upphävandet av dessa kunde välkomnas som en handling i en aktiv uppgörelse med det förflutna och ett steg i riktning mot en ny grund för förståelse mellan folken.

Kronberger
Jag har avvisat betänkandet om Tjeckiens ansökan om medlemskap i Europeiska unionen och om förhandlingsläget, eftersom parlamentet avvisade ändringsförslaget från ledamot Matti Wuori. Under förberedelserna av kärnreaktorn Temelins idrifttagande har överdrivet många missöden uppstått, och dessutom har inte miljötester utförts i tillräcklig omfattning och reaktorns centrala delar har inte underställts en seriös internationell expertkontroll.

Martin, David W
. -(EN) Jag är positiv till Schröders betänkande om Tjeckiska republikens ansökan om medlemskap i Europeiska unionen och delar huvuddelen av de slutsatser han drar.
Jag konstaterar att Tjeckien gör utmärkta framsteg med att uppfylla Köpenhamnskriterierna och genomföra gemenskapens regelverk.
Om Tjeckien fortsätter sitt framgångsrika arbete och Europeiska unionen anpassar sin institutionella struktur och politik för att klara utvidgningen ser jag inget hinder för Tjeckien att kunna ansluta sig till unionen.
Jag ser fram emot Tjeckiens medlemskap inom en snar framtid.
Betänkande (A5-0244/2000) av Wiersma

Fatuzzo
Herr talman! Jag röstade för betänkandet om Slovakiens ansökan om medlemskap i Europeiska unionen. Jag tar tillfället i akt att uttrycka förhoppningen att medlemskap i Europeiska unionen kommer att underlätta de äldres och pensionärernas situation i Slovakien, en situation som allvarligt kan skada alla medborgares intressen, särskilt de äldres, och som består i att pensionerna inte räcker till för att trygga en tillräcklig levnadsstandard. I likhet med vad Wiersma hävdar i betänkandet vill jag betona vilka framsteg Slovakiska republiken gjort när det gäller skydd för minoriteter. Jag framhåller särskilt att det i 57 kommuner där romerna överstiger 20 procent av befolkningen i dag är tillåtet att använda modersmålet.

Martin, David W
. -(EN) Jag välkomnar Wiersmas betänkande on Slovakiens ansökan om medlemskap i Europeiska unionen och delar huvuddelen av de slutsatser han drar.
Jag konstaterar att Slovakien gör framsteg både att uppfylla Köpenhamnskriterierna och att genomföra gemenskapens regelverk. Om Slovakien fortsätter sitt framgångsrika arbete och Europeiska unionen anpassar sin institutionella struktur och politik för att klara utvidgningen ser jag inget hinder för Slovakien att kunna ansluta sig till unionen.
Jag er fram emot Slovakiens medlemskap i gemenskapen.
Betänkande (A5-0248/2000) av Queiró

Fatuzzo
Herr talman! Jag röstade för Queirós betänkande om Ungerns ansökan om medlemskap i Europeiska unionen. Även ungrarna skall uppmärksammas av unionen vad gäller de äldres och pensionärernas levnadsnivå, dessa kategorier som i alla länderna i Östeuropa har stora svårigheter efter kommunismens fall då deras pensioner praktiskt taget helt förlorade sin köpkraft. Jag tvivlar inte på att Europeiska unionen kommer att göra sitt yttersta för att lösa deras problem. Särskilt noterar jag en betydande ökning av tillverkningen av maskiner och maskinell utrustning för export i Ungern. Ett " bravo!" till Republiken Ungern alltså.

Martin, David
. (EN) Jag är positiv till Queirós betänkande om Ungerns ansökan om medlemskap i Europeiska unionen och delar huvuddelen av de slutsatser som han drar.
Jag konstaterar att Ungern gör stora framsteg för att uppfylla både Köpenhamnskriterierna och för att uppfylla skyldigheterna om gemenskapens regelverk.
Om Ungern fortsätter sitt framgångsrika arbete och Europeiska unionen anpassar sin institutionella struktur och politik för att klara utvidgningen ser jag inget hinder för Ungern att kunna ansluta sig till unionen.
Jag ser fram emot Ungerns medlemskap inom en snar framtid.

Sylla
. (FR) Jag har avstått från att rösta om detta betänkande vid den slutliga omröstningen. Jag har samma farhågor som den ledamot vilken före omröstningen med all rätt tog upp zigenarnas situation, och de orättvisor som dessa drabbas av i Ungern. Den allvarliga diskrimineringen av denna gemenskap, den diskriminering i Europa som har lett till det största antalet döda, är en mycket viktig fråga som väcker tvivel om att det verkligen finns en vilja att göra Europa till ett område med fred, demokrati och välstånd för alla de befolkningar som är en del av Europa.
Betänkande (A5-0241/2000) av Van Orden

Fatuzzo
Herr talman! Pensionärspartiet röstade för betänkandet om Bulgariens ansökan om medlemskap i Europeiska unionen. Det är mig ett stort nöje att ta detta tillfälle för att sända en särskild hälsning till de äldre och pensionärerna i Republiken Ungern. Såsom också står i Van Ordens betänkande vill jag påminna invånarna och framför allt regeringen i detta land om att kärnkraftverket i Kozloduj måste stängas för gott och att det vore bäst att göra det så snart som möjligt, som flera studier har visat. Jag hoppas att Bulgarien kommer att uppfylla denna begäran.

Alavanos
. (EL) I van Ordens betänkande om anslutningsförhandlingarna med Bulgarien uttrycks Europaparlamentets stöd för Bulgariens integrering i Europeiska unionen. Med rätta understryks att den förbättrade situationen för romerna, reformerna av rättssystemet, bekämpningen av korruptionen och den förbättrade miljöpolitiken kommer att göra det lättare att föra anslutningsprocessen framåt. Särskilt viktig är punkt 13 om visering, eftersom det fortfarande inte händer någonting i rådet i frågan om borttagandet av Bulgarien - och av Rumänien - från den svarta listan. Avslutningsvis måste Europeiska unionen öppet angripa de svårigheter i Bulgarien som beror på den politiskt och ekonomiskt destabiliserade situationen på Balkan liksom på det ökade oljepriset och den globala nedgången för euron, till vilken den bulgariska valutan är knuten genom lagstiftning. Det är, till sist, nödvändigt att stödja de breda folklagren, som drabbas särskilt hårt av den strama finanspolitik som förs i Bulgarien inom ramarna för anslutningsstrategin.

Martin, David
. EN) Jag är positiv till van Ordens betänkande om Bulgariens ansökan om medlemskap i Europeiska unionen och delar de flesta slutsatser som han drar.
Jag konstaterar att Bulgarien gör goda framsteg för att uppfylla både Köpenhamnskriterierna och för att uppfylla skyldigheterna om gemenskapens regelverk.
Om Bulgarien fortsätter att utvecklas positivt och Europeiska unionen anpassar sin institutionella struktur och politik för att klara utvidgningen ser jag inget hinder för Bulgarien att kunna ansluta sig till unionen.
Jag ser fram emot Bulgariens medlemskap inom en snar framtid.
Betänkande (A5-0247/2000) av Nicholson of Winterbourne

Fatuzzo
Herr talman! Jag röstade för betänkandet om Rumäniens ansökan om medlemskap i Europeiska unionen, detta land som liksom de andra länderna i centrala Östeuropa förtjänar att bli medlem i vår stora familj, även om det som vi vet finns problem, särskilt vad gäller korruptionens utbredning i många sektorer av samhällslivet. Tyvärr gäller detta inte bara Rumänien, men jag hoppas särskilt att de rumänska myndigheterna kommer att utmärka sig när det gäller att avhjälpa även denna brist - vilken har framkommit tydligt i deras förberedelser för medlemskap i Europeiska unionen - och att de kommer att respektera de medborgerliga rättigheterna.

Banotti
. (EN Jag röstade emot detta betänkande på grund av att den rumänska regeringens hantering av barnomsorg och handikappades rättigheter fortfarande är helt oacceptabel.

Martin, David
. (EN) Jag är positiv till Winterbournes betänkande om Rumäniens ansökan om medlemskap i Europeiska unionen och delar de flesta slutsatser som hon drar.
Jag konstaterar at Rumänien gör bra framsteg för att uppfylla både Köpenhamnskriterierna och skyldigheterna vad gäller gemenskapens regelverk.
Om Rumänien fortsätter göra framsteg och Europeiska unionen anpassar sin institutionella struktur och politik för att klara utvidgningen ser jag inget hinder för Rumänien att kunna ansluta sig till unionen.
Jag ser fram emot Rumäniens anslutning till unionen inom en snar framtid.
Betänkande (A5-0242/2000) av Martelli

Fatuzzo
Herr talman! Jag röstade för Martellis betänkande om Sloveniens ansökan om medlemskap i Europeiska unionen. Jag hälsar de äldre och pensionärerna i Slovenien med särskild vänskap, de som sitter i regeringen för Sloveniens Pensionärsparti som fick 5 procent av rösterna i det senaste valet. I avvaktan på att detta skall inträffa - snart hoppas vi - också i Italien, hoppas jag att även de problem de äldre och pensionärerna i Slovenien har skall lösas. Man får därvid inte glömma att det vore bra om Slovenien upphörde med alla slags återkrav och hätskhet gentemot Republiken Italien som tyvärr har dykt upp här och där i vissa viktiga uttalanden på senaste tiden.

Martin, David
. (EN) Jag är positiv till Martellis betänkande om Sloveniens ansökan om medlemskap i Europeiska unionen och skriver under de slutsatser hon drar.
Jag konstaterar att Slovenien har gjort utmärkta framsteg för att uppfylla Köpenhamnskriterierna och gör goda framsteg för att genomföra gemenskapens regelverk.
När Europeiska unionen har anpassat sin institutionella struktur och politik för att klara utvidgningen ser jag inget hinder mot att Slovenien välkomnas in i unionen.
Jag hoppas att Slovenien kommer att finnas i den första gruppen av nya medlemsländer.
Betänkande (A5-0249/2000) av Poos

Fatuzzo
Herr talman! Mot bakgrund av det faktum att Cypern är ett av de Medelhavsländer som sällar sig till de många staterna i centrala Östeuropa och att Italien sträcker ut sig i Medelhavet som republikens president Ciampi nyligen uttalade vid ett högtidligt sammanträde med vårt parlament, är det med särskilt nöje jag noterar att man i betänkandet understryker att Cypern är tillräckligt förberett för att bli medlem i Europeiska unionen. Jag tror att detta steg och Cyperns inträde i Europeiska unionen är mycket viktigt för att främja freden på denna sönderslitna ö i vårt Medelhav.

Ludford
Herr talman! Min röst om betänkandet om Cypern bör ses som en protest på dess brist på balans för jag är inte emot att Cypern kommer med i Europeiska unionen. Tvärtom jag är entusiastisk att få in Cypern men jag kunde inte godkänna detta obalanserade betänkande, särskilt punkt 4, och underlåtenheten att kräva åtminstone en önskan om att landet skall ha en politisk lösning på konflikten före anslutningen.
Dessutom begärs i betänkandet en repatriering av bosättare, vilket förmodligen inkluderar deras barn som fötts och uppfostrats på Cypern. Vilken lösningen av frågan om bosättare än blir, och det är en ömtålig fråga som också rör återlämning av mark på båda sidor, är detta alltför hårt utan förutsättningar.
Europaparlamentet har misslyckats i sitt uppdrag att spegla en balanserad syn, vilket jag beklagar mycket. Republiken Cypern är naturligtvis den internationellt erkända staten, men vi bör göra mera för att erkänna rättigheterna liksom skyldigheterna för det turk-cypriotiska samhället.

Alavanos
. (EL) Poos betänkande om republiken Cyperns anslutning till Europeiska unionen innehåller en rad positiva saker:
Republiken Cyperns lagliga myndigheter erkänns utan tvetydigheter.
Det betonas att anslutningsförfarandena är skilda från en politisk lösning av Cypernfrågan, vilket betyder att Cypern inte kan bli Turkiets gisslan.
Turkiets och den turkcypriotiska sidans ansvar för att Cypernfrågan ännu inte har blivit löst betonas.
Den turkiska arméns närvaro och provokationer på Cypern kritiseras.
Frågan om flyktingarnas återvändande och om bosättningarna på Cypern tas upp.
Det rör sig om ett balanserat och rättvist inlägg, som ministerrådet måste ta stor hänsyn till.

Balfe
. -(EN) Jag beklagar att jag inte kan stödja betänkandet av Poos om Cypern. De fjärde rundan nära samtal om Cypern ägde rum i New York den 12-26 september. Parterna har kommit överens om att mötas nästa gång i Genève den 1-10 november. FN:s konfliktslösningsprocess har nu pågått sedan december 1999 utan avbrott, längre än något av de tidigare försöken att lösa Cypern-problemet.
FN:s generalsekreterares speciella rådgivare om Cypern, Alvaro de Soto, sade vid sin presskonferens den 26 september att man tagit ett " värdefullt steg framåt" under den fjärde samtalsrundan. Han underströk att det fortfarande finns lång väg kvar men att de två sidorna hade tagit upp substantiella frågor i samtalen på ett sätt som de aldrig tidigare gjort. Han konstaterade att ny mark brutits vilket kan skapa nervositet på vissa håll. Men han såg fram emot att under de närmaste månaderna bygga vidare på de framsteg som redan gjorts. Han framförde också att FN redan hade tagit kontakt med EU för att säkerställa att det inte fanns någon konflikt vad gäller målsättningen för Förenta nationernas process.
Som de Soto konstaterade kan vi inte förvänta att det skall bli lätt att uppnå framsteg och att FN:s process skall bli framgångsrik kan långt ifrån garanteras. Förenade kungarikets ståndpunkt är att det är viktigt att vi gör allt vi kan för att visa vårt stöd till generalsekreterarens ansträngningar. Tyvärr är några av synpunkterna i förslaget till betänkandet om Cyperns ansökan om medlemskap i Europeiska unionen av utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik inte till stor hjälp. Användningen av polemik och det ensidiga intryck som givits av parlamentsledamöternas åsikter riskerar att undergräva processen.
Jag hoppas därför att Europaparlamentets ledamöter kommer att göra allt de kan för att uppmuntra Europaparlamentet att visa sitt stöd för framgång i FN:s medlingsprocess grundat på fortsatt god vilja hos alla parter i den processen och att de skall se till att Europaparlamentet inte uttalar sig eller tar ståndpunkter som kan skada den processen.

Caudron
. (FR) I egenskap av ledamot i den gemensamma parlamentarikerkommittén EU-Cypern, gläder jag mig åt att kunna uttala mig om Cyperns framsteg i förhandlingarna om anslutning till Europeiska unionen.
Europeiska kommissionens bedömning är mycket positiv. Cypern uppfyller alla de politiska och ekonomiska kriterierna från Köpenhamn. Till dags dato har 16 av 31 kapitel avslutats, och Republiken Cypern fortsätter att anstränga sig för att uppfylla alla dessa kriterier. Cypern kan därmed se fram emot att snabbt bli medlem av Europeiska unionen, och en invändning mot landets anslutning till EU på grund av öns särskilda situation skulle varken vara politiskt eller moraliskt försvarbar. Det är för övrigt kontentan av slutsatserna från Europeiska rådets möte i Helsingfors, där man äntligen bekräftade att en lösning på Cypernfrågan inte utgör ett " nödvändigt villkor" för ett EU-medlemskap. Apropå det hoppas jag att de förhandlingar som förs under Förenta nationernas ledning skall kunna föras i hamn, så att både den grekcypriotiska och den turkcypriotiska befolkningen tillsammans skall få ta del av medlemskapets fördelar inom ramen för en återförenad republik.
Jag vill också insistera på att Europeiska unionen - genom dess höge representant för den gemensamma säkerhets- och utrikespolitiken - i större utsträckning bör delta i sökandet efter en framförhandlad lösning, för att i enlighet med resolutionerna från Förenta nationernas säkerhetsråd kunna sätta punkt för öns delning. Unionen har faktiskt en möjlighet att ge ett viktigt bidrag till de båda cypriotiska gemenskapernas säkerhet, inom ramen för en fredslösning. Unionen kan hjälpa till med att lösa problemet med att kontrollera flyktingarnas återvändande, liksom problemet med att sända hem nybyggare, och EU kan i hög grad bidra till utvecklingen på Cyperns norra del, när återföreningen väl har genomförts och den turkiska armén inte längre är kvar. Det krävs projekt som blandar in de båda grupperna och man måste uppmuntra båda parterna att föra en dialog i en ny anda av tillit.
Unionen måste övertyga den turkcypriotiska gemenskapen, som omfattar ca 89 000 personer, att utan villkor ansluta sig till anslutningsförhandlingarna, eftersom det är av ett direkt intresse för denna gemenskap. Cyperns anslutning skall faktiskt vara en fördel för båda grupperna och göra det möjligt för turkcyprioterna att hämta in sin ekonomiska eftersläpning: deras inkomst per invånare är tre gånger lägre än grekcyprioternas. Det är därför mycket viktigt att turkcyprioterna uttrycker sin ståndpunkt om anslutningsförhandlingarna. Det blir ingen lätt uppgift, med tanke på att det saknas en god vilja från den turkcypriotiska sidan och Turkiet.
Även om de senaste händelserna i regionen inte manar till optimism, måste Europeiska unionen fortsätta att utöva hela sitt inflytande i de förhandlingar som syftar till en övergripande lösning av Cypernfrågan.

Frassoni
. (EN) Gruppen De gröna/ALE stödjer betänkandet av Poos om anslutning av Republiken Cypern till EU. Den beklagar dock att dess ändringsförslag om frågan om bosättare inte har godkänts av kammaren. Det är helt omöjligt att lösa frågan om bosättare som anlände till norra Cypern från Turkiet för länge sedan genom att helt enkelt sända tillbaka dem, såsom det föreslås i betänkandet. Det är olyckligt att EU intar en ensidig ståndpunkt om en sådan akut och svår fråga.
De nära samtalen utvecklas inte som vi hade hoppats. Vi är övertygade om att det krävs initiativ på alla nivåer om dödläget som råder i förhandlingarna skall brytas.
Vi hoppas att utsikten om ett tidigt medlemskap i EU och underlättandet av kontakter med hjälp av samlevnadsprojekt från gräsrotsnivå och uppåt som EU lovat att stötta och finansiera kan ge en positiv input till lösningen av " Cypernfrågan" .

Martin, David
. -(EN) Jag välkomnar varmt betänkandet av Poos om Cyperns ansökan om medlemskap i Europeiska unionen.
Jag konstaterar att Cypern gör goda framsteg med att införliva gemenskapens regelverk och därmed göra anslutningsförhandlingarna snabbare.
Liksom föredraganden välkomnar jag också överenskommelsen vid rådsmötet i Helsingfors att inte göra en lösning på uppdelningen av ön till ett förhandsvillkor för anslutningen.
Det finns inga tvivel om att anslutningen av Cypern till unionen kommer att förstärka Europeiska unionens inflytande i östra Medelhavet och Mellanöstern. Ur ekonomisk synvinkel bör Cyperns anslutning inte utgöra något större problem, eftersom det är ett land med en marknadsekonomi och en hög levnadsstandard.
Jag ser fram emot att se Cypern i nästa grupp av nya medlemsländer.
Betänkande (A5-0243/2000) av Stenzel

Martin, David
. -(EN) Jag uppmärksammar med intresse Stenzels betänkande om Maltas ansökan om medlemskap i Europeiska unionen.
Malta uppfyller alla krav för medlemskap i Europeiska unionen och det finns i själva verket bara ett hinder till fullt medlemskap. Det hindret är den delade allmänna opinionen och hos de politiska partierna om det önskvärda i ett medlemskap. Den maltesiska regeringen bör se till at det sker en konstruktiv dialog med alla sektorer i samhället för att säkerställa en så bred konsensus som möjligt om medlemskapsfrågan.
Under förutsättning att konsensus nås ser jag fram emot Maltas medlemskap i EU.
Betänkande (A5-0257/2000) av Paulsen

Isler Béguin
Herr talman! Vad har inte redan sagts om livsmedelssäkerheten och de försiktighetsåtgärder som måste vidtas för att undvika nya smittspridningar eller nya livsmedelskriser? Betänkandet av Paulsen förlorar därför all sin skärpa och går inte tillräckligt långt med hänsyn till vad som står på spel.
Livsmedelsindustrins övertramp (man vågar inte längre säga att det bara rör sig om kränkningar eller undantag) i ett sammanhang präglat av liberalism, konkurrens och en otyglad jakt på vinst, har visat sig vara dödliga och faktiskt också brottsliga, det måste sägas. Det förekommer avsiktliga brott mot sanitära föreskrifter, straffrättsliga bestämmelser och t.o.m. moraliska regler, eftersom naturens lagar förfalskas och arter och djurens fysiologi inte respekteras, utan att det görs några som helst kontroller, utformas lämpliga regler och utfärdas motiverade straff.
Vi konsumenter befinner oss i livsmedelskedjans sista skede och är därmed den slutgiltiga uppsamlingsplatsen för livsmedelsbranschens förskingringar och förfalskningar. Kan man då förvånas över att vi också är de som faller offer, och tyvärr också dukar under för dessa omständigheter? Det är oansvarigt och lögnaktigt att inte bry sig om livsmedelsindustrins invecklade och oändliga kuggar och relationer, med syftet att medge att man inte kan kontrollera och urskilja för att kunna utdela straff.
Varje länk i kedjan måste ha ansvar för sin produktion och sin tydligt identifierbara roll. Den regel som skall garantera denna strikta ordning är avhängig av kommissionens vilja att försäkra konsumenterna en konstant och genomgående kvalitet på alla de produkter som kommer ut på marknaden. Genom att vägra betrakta genetiskt modifierade livsmedelsprodukter som främmande produkter tar Europaparlamentet på sig ansvaret att vara totalt ur fas med den allmänna opinionen och sina väljare, som visar sig alltmer betänksamma mot genetiskt modifierade organismer, vilket går så långt till att de inte köper en produkt om de kan se att sådana organismer ingår.
Man kan inte heller förvånas om livsmedelsbranschen går i bräschen gemensamt och satsar helt på djurfoder för att kunna använda sig av genetiskt modifierade organismer. I dag ligger bollen hos kommissionen, som skall åtgärda sina misstag genom att lägga fram och vidta akuta åtgärder för att besvara konsumenternas oro, och det med all rätt.

Fatuzzo
Herr talman! Det är klart att sunda livsmedel och en sund kost ligger Pensionärspartiet varmt om hjärtat, så jag röstade för Paulsens betänkande. Jag måste säga, om sanningen skall fram, att jag fram till igår inte visste om jag skulle göra denna röstförklaring, men när jag gick ut ur parlamentet igår kväll tillsammans med Andria och Speroni - som eftersom de heter Francesco har namnsdag i dag och som jag därför vill gratulera så mycket, liksom alla andra Francesco i vår kammare - var jag snurrig i huvudet, mådde illa och hade andra liknande symtom. Tyvärr hade jag fallit offer för livsmedelsförgiftning, om än lätt, i Europaparlamentet. Vad skulle då hända om även de djur vi äter skulle må illa och känna sig dåliga, som jag gjorde?
Låt oss alltså absolut undvika oönskade ämnen i djurens foder!

Figueiredo
skriftlig. (PT) Livsmedelssäkerheten kräver allt större uppmärksamhet på djurfoder med tanke på det nära förhållandet mellan djurfoder och livsmedel för människor. Därav betydelsen i ändringsförslagen till direktiv 1999/29/EG, för att se till att det täcker alla produkter, i alla former, som kan användas för djurfoder, såväl djur som är ämnade produktionen av råvaror för livsmedelskonsumtion som för husdjur som inte är avsedda för konsumtion.
Det är också positivt att utspädningen av varusortimentet av produkter vars innehåll av oönskade ämnen överstiger de fastställda maxvärdena för icke-skadliga produkter för att manipulera de fastställda maxvärdena förbjuds.
När det gäller fastställandet av maxvärden är det viktigt att vara medveten om flera aspekter, som att det ständigt dyker upp nya kemikalier och att det är nödvändigt att göra en regelbunden översyn med precisa vetenskapliga analyser och beprövade erfarenheter, och i vissa fall, att ersätta ekonomiska aktörer, framför allt jordbrukare i speciella situationer vilka inte har något ansvar för föroreningen av de produkter som används i djurfoder.

Grossetête
. (FR) Sedan 1997, då galna ko-skandalen avslöjades, har parlamentet krävt att djurfoder skall få största möjliga uppmärksamhet.
Vi måste faktiskt visa vaksamhet på det här området, eftersom djurfoder utgör den första länken i livsmedelskedjan. För oss är det särskilt viktigt att man på europeisk nivå och på ett konkret sätt skapar en livsmedelssäkerhet från gård till bord, eller från grep till gaffel.
De tre betänkanden som har antagits i dag gör det möjligt att gå i rätt riktning. Att förbjuda främmande ämnen i djurfoder är en grundläggande beståndsdel i livsmedelsäkerhetspolitiken.
Först och främst för att det är viktigt att fastställa godtagbara gränsvärden för hälsan. Vidare för att man måste förbjuda möjligheten att späda ut smittade livsmedel i friska livsmedel för att de skall kunna konsumeras. Det handlar t.ex. om att flera hektoliter dioxinsmittad mjölk fullt lagligt har kunnat spädas ut i frisk mjölk. Detta undantagsförfarande är principiellt sett skandalöst: fram tills nu har förgiftning varit lagligt under förutsättning att det sker i homeopatiska doser. Dessutom öppnar utspädning möjligheten till bedrägeri på hela det europeiska territoriet.
Förstörelsen av smittade livsmedel eller sammansatta livsmedelsprodukter är faktiskt något som ger en dubbel garanti om en begränsning av handeln med den typen av livsmedel. För det första är det en säkerhetsgaranti för konsumenterna, som självklart är de första som tjänar på en sådan åtgärd. Och för det andra är det en garanti för jordbrukare och uppfödare, som får uteslutande friska livsmedelsprodukter att tillgå på marknaden.
Av alla dessa skäl har jag röstat för förbudet mot utspädning, som föreslagits av Europeiska kommissionen.
Det var också nödvändigt att förstärka harmoniseringen av kontroll- och inspektionsvillkoren på djurfoderområdet. Detta är nu gjort. Jag önskar nu att ministerrådet snabbt kan gå framåt och att det stöder de ändringsförslag som vi har godkänt.
Betänkande (A5-0256/2000) av Paulsen

Figueiredo
skriftlig. (PT) Det är viktigt att göra en komplett och detaljerad deklaration av råvarorna i djurfodret för att göra dem säkra, genom en tydlig och öppen märkning, vilket gör det möjligt för djuruppfödare att fatta egna beslut om inköp av foder.
Som bekant så har redan Europaparlamentet, från 1997 till följd av krisen kring galna kosjukan, begärt att man skall lagstifta om detta, en begäran som upprepades efter skandalen i Belgien förra året angående förekomsten av dioxiner i djurfoder.
Det är också viktigt att det utarbetas en uttömmande lista över tillåtna råvaror och att djurfoderproducenterna på uppmaning styrker foderblandningens sammansättning med företagsinternt bevismaterial.
Gemensam resolution B5-0768/2000 (ASEM III)

Bordes, Cauquil och Laguiller
. (FR) Vi har röstat emot den gemensamma resolutionen, som utgår från ett skäl som bakom hycklande formuleringar antyder att förbindelserna mellan Asien och Europa utgår från ett förhållande mellan jämbördiga partner.
De flesta länder i Asien är fortfarande brännmärkta av sina tidigare " partnerskap" med stormakterna, i synnerhet de europeiska stormakterna.
Är de hundraåriga förbindelserna mellan Förenade kungariket och Indien ett partnerskap mellan jämbördiga partner? Mellan Frankrike och dess kolonier i Indokina? Mellan Kina och alla de stormakter som har försökt dela upp landet i enlighet med sina respektive intressen?
Helt nyligen har de fattiga massorna i flera sydostasiatiska länder fått betala ett mycket högt pris för sina " partnerskap" med det spekulativa kapital som har sköljt över deras region.
Mot bakgrund av det förflutna och dagens ekonomiska förbindelser mellan de utvecklade stormakterna och Asiens fattiga länder, är det i bästa fall en from önskan att tala om " jämbördiga partner" för framtiden, men mera troligt är det ett sätt att med pseudo-demokratiska och pseudo-humanitära fraser dölja det faktum att förbindelserna grundas på exploatering.
Det är just för att vi är för det faktum att samarbetsförbindelserna mellan alla världens länder verkligen utvecklas på grundval av broderskap och verkligt jämbördiga partner som vi inte har för avsikt att genom vår röst stödja en maskerad.

Krivine och Vachetta
. (FR) I den gemensamma resolutionen om det tredje toppmötet Asien-Europa (ASEM III) nämns nästa möte i Folkens forum i Seoul, ASEM 2000. Resolutionen stöder inrättandet av ett socialt forum och en stärkt " dialog i det civila samhället" . Samtidigt sätter man upp ett viktigt mål om att påbörja en global handelsrunda inom WTO, med syftet att i ständigt större utsträckning avreglera och ytterligare förstärka ett " system grundat på WTO:s regler" .
Men det är ju precis mot denna tvingade och orättvisa avreglering av handeln och en utökad makt för WTO som den sociala rörelsen, fackföreningarna, sammanslutningarna och de icke-statliga organisationerna i Folkens forum mobiliserar sig!
ASEM är för närvarande i huvudsak en ekonomisk process, inte politisk och social. Och det är just denna anpassning efter den nyliberala handelsordningen - förkroppsligad av WTO - som utgör den gemensamma resolutionens hårda kärna. Mot bakgrund av detta förstår man stödet till de " allmänna riktlinjerna" i kommissionens strategi. För oss som är lyhörda för folkens krav skall den " sociala dialogen" inte precis gå " inom ramen för" för WTO:s regler, vilket hävdas i resolutionen.
Följaktligen kan vi inte annat än rösta emot den gemensamma resolutionen.

McCarthy
. (EN) Jag skulle vilja tillföra min röst till dem som fördömer våldshandlingar mot en av mina väljare, James Mawdsley från Ormskirk i Lancashire. Jag välkomnar detta parlaments röst som beklagar den uppenbara kränkningen av James rättigheter enligt FN:s internationella lag.
Mark Rowland från " Jubilee Campaign" kommer att bli mycket glad att höra att Europaparlamentet har följt i FN:s spår och fördömt behandlingen av honom.
Vi måste fortsätta att fördöma kränkningen av mänskliga rättigheter i Burma. Vi, som valda ledamöter, är upprörda över att 51 demokratiskt valda ledamöter av NLD (National League for Democracy) sitter i fängelse, offer liksom James för omänsklig och grym behandling. James enda brott var att han försvarade och deltog i kampanjer för mänskliga rättigheter och demokrati i Burma. Han bör prisas för sina ansträngningar, som har förorsakat honom och hans familj sådant lidande.
Vi måste i denna resolution uppmana ASEM-länderna att sätta press på militärregimen i Burma för att återställa demokratin.

Talmannen

Jag förklarar röstförklaringarna avslutade.
(Sammanträdet avbröts kl. 13.22 och återupptogs kl. 15.00.)

Diskriminering och jämlikhet i arbetslivet
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om följande betänkanden:
A5-0259/2000 av Cashman för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor om förslaget till rådets beslut om inrättande av gemenskapens handlingsprogram mot diskriminering 2001-2006 (KOM(1999) 567 - C5-0046/2000 - 1999/ 0251(CNS));
A5-0264/2000 av Thomas Mann för utskottet för sysselsättning och socialfrågor om förslaget till rådets direktiv om inrättande av allmänna ramar för likabehandling i arbetslivet (KOM(1999) 565 - C5-0068/2000 - 1999/ 0225(CNS)).

Cashman
. (EN) Herr talman! Det är en ära för mig att stå här i denna kammare och lägga fram vad som inte bara är mitt första betänkande som ledamot av Europaparlamentet utan också ett betänkande som gäller en fråga som jag känner varmt för. Jag vill framföra mitt uppriktiga tack till min medföredragande, Elizabeth Lynne, för hennes samarbete och konstruktiva förslag och utsträcka den tacksamheten till alla medlemmar i arbetsgruppen av föredragande för artikel 13.
Som föredragande av handlingsprogrammet för bekämpning av diskriminering har jag försökt att förbättra kommissionens text som företrädare för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor. Jag vill påpeka för ledamöterna att rådets arbetsgrupp var enhälligt överens om att rekommendera rådet att kommittén i handlingsprogrammet bör ändras till blandad kommitté, en kombination av förvaltnings- och rådgivande förfaranden och därigenom öka de enskilda medlemsstaternas befogenheter.
Rådet informerade parlamentet innan omröstningen i utskottet ägde rum, men bara just före, avsiktligt för att utesluta varje möjlighet till ytterligare diskussion med mig eller parlamentet. Som föredragande anser jag att kommissionens ursprungliga förslag om kommitténs sammansättning är det bästa sättet för att lyckas med parlamentets och programmets målsättningar.
En politiker kan inte få ett större ansvar än att ges möjlighet att gottgöra de oförrätter som så ofta drabbar minoriteter. Jag vill gärna ta på mig det ansvaret och är fast besluten att se till att detta handlingsprogram för bekämpning av diskriminering, inte bara i EU utan också i kandidatländerna inte är slutet på en ädel process, utan början.
De av oss som har det tillräckligt tryggt och säkert för att utforma vår egen arbetsmiljö och sociala miljö har ingen möjlighet att föreställa oss den förfärliga och ibland livshotande diskriminering som människor dagligen utsätts för. Varför förekommer sådan diskriminering? Den är ologisk, irrationell och baserad på okunskap. Den finns för att bra män och kvinnor inte gör något eller vi börjar göra något men slutför det aldrig. Vi är partiska i vår inställning och hantering av problemet. Vi gynnar vissa minoriteter och grupper men inte andra. Vi styrs av allmän opinion eller media. Genom att vi låter oss tyglas skapar och bekräftar vi en hierarki av förtryck.
Medan jag utformade mitt betänkande blev jag ledsen när jag insåg att några icke statliga organisationer anser att deras fortsatta verksamhet är viktigare än hos andra grupper. Bara en organisation insåg sambandet mellan dess förtryck och förtrycket av alla de grupper som angavs i artikel 13 och det var Stonewall Group i Förenade kungariket. Detta är skälet till att jag, som en medlem av en minoritet, utfärdar denna allvarliga varning att om vi inte inser att diskriminering mot en grupp är detsamma som diskriminering mot alla grupper kommer vi inte att uppnå någonting utom spridning av icke statliga organisationer och andra grupper. Ingen grupp bör kunna gå framåt på bekostnad av en annan. Vi måste komma ihåg att vi har att göra med verklig smärta och verkligt lidande och verkliga liv.
Ledamöter har kanske mottagit förfrågningar från icke statliga organisationer om finansiering och speciellt för verksamheten. Jag förstår deras oro men jag har försäkringar från kommissionen att fristående organisationer fortfarande kommer att kunna ansöka om bidrag för detta och andra program och initiativ som kommissionen organiserar.
I mitt betänkande har jag krävt större representation och engagemang från icke statliga organisationer, större ansvarsskyldighet till parlamentet, upprättandet av en årlig rapport som skall debatteras av parlamentet, högsta möjliga insyn, större vikt tagen till det förflutna i kampen mot fördomar samt erkännande av mångsidig diskriminering.
EU har inte ett bra rykte när det gäller bekämpning av diskriminering. Nu är tiden mogen att göra jobbet och det måste göras med hela vår själ. Vi kan aldrig bli kvitt trångsynta personer. Vi kommer bara att uppmuntra dem ytterligare. Tänk er världen genom ett barns ögon som växer upp i en värld som diskriminerar det på grund av att det är av kvinnligt kön, tillhör en etnisk minoritet, är handikappat eller lesbiskt. Vi har så mycket att göra för det barnet och för andra. Detta är inte en tid för feghet. Om vi saknar mod att få slut på diskriminering, då måste vi åtminstone vara hederliga och anständiga att erkänna att den existerar. Som politiker måste vi ha modet att bli impopulära på kort sikt för att göra det som är rätt och riktigt på lång sikt. Jag uppmanar parlamentet att stödja mitt betänkande.
(Applåder)

Mann, Thomas
. (DE) Herr talman! Artikel 13 i Amsterdamfördraget beskrivs som en slumrande jätte. Den utgör grunden för ett europeisk agerande mot diskriminering. Min uppgift har varit att ägna mig åt ramdirektivet på områdena sysselsättning och yrke, som kommer att leda till tungt vägande ändringar av företagens praxis. Erfarenheter från anti-discrimination act som antogs för tio år sedan i USA låter oss ana vad som väntar i Europa. Därför är det absolut nödvändigt att de grupper som omnämns i artikel 13 skyddas effektivt från diskriminering. Samtidigt måste arbetstagarnas rättmätiga intressen bevaras. Det är inte att undra på att det franska ordförandeskapet har sagt att frågan ingår i deras prioriteringar.
Diskriminering måste bekämpas redan på sitt förstadium vad gäller skrämsel, angrepp och förolämpningar. Där måste samtliga aktörer inbegripas. Mänskliga resurser kan endast utnyttjas fullt ut om en fredlig stämning råder på arbetsplatsen. Det är ekonomiskt och socialt en fördel. På företagen nekas människor vidareutbildning eftersom de påstås vara för unga eller för gamla. Äldre personer missgynnas genom att de knuffas ut från arbetslivet eller genom en övre åldersgräns vid anställningar.
I anställningsintervjuer godkänns ofta inte de som kommer från familjer eller stadsdelar som präglas av svåra sociala förhållanden eller de som är funktionshindrade. Funktionshindrade personer avvisas med motiveringen att anblicken av dessa kan verka störande på kunderna eller de anställda. Bakom detta döljer sig enbart en önskan om att spara in på åtgärder för handikappanpassning. Arbetsgivare framhåller då att anställning av funktionshindrade innebär en orimligt stor belastning.
I utskottet för sysselsättning och socialfrågor har vi i artikel 2.4 noga angett vilka anpassningar som är rimliga, även under vilka omständigheter företagen inte kan förväntas åta sig dessa kostnader, nämligen om företagets storlek och omsättning inte är tillräcklig. Jag delar handikappsorganisationernas önskan om ett separat direktiv. I ett sådant kunde nämligen skillnaderna tas upp i detalj, till exempel att rörelsehindrade har helt andra problem än fysiskt handikappade.
Några viktiga punkter i bestämmelserna är för det första: bestämmelser om bevisbördan. Det fastställs i artikel 9 i direktivförslaget att den som känner sig diskriminerad, antingen på grund av en avvisad ansökan eller en uppsägning, kan tillgripa rättsliga medel. Personen i fråga behöver endast vända sig till en domstol eller behörig myndighet för att bekräfta att diskriminering har förekommit. Svaranden måste däremot bevisa att ingen diskriminering har förekommit och detta måste kunna dokumenteras. För att inte de logistiska och finansiella kraven skall bli för stora för de små och medelstora företagen, förespråkar vi en preskriptionstid på sex till tolv månader.
För det andra: Föreningars rätt att föra talan. Kommissionens förslag som innebär att föreningar inte får väcka talan utan brottsoffrets medgivande är välkommet. Föreningar, organisationer och juridiska personer med rätt att föra talan bör endast företräda arbetstagarnas intressen och de grupper som skyddas av artikel 13.
För det tredje: en myndighet med en förmedlande funktion. Vid tvister skall oberoende myndigheter med en förmedlande funktion inrättas som beaktar arbetsgivarens och arbetstagarens intressen i samma utsträckning. Många problem kan lösas internt innan det leder till en rättslig tvist. En majoritet av utskottet för sysselsättning och socialfrågor vill att sådana myndigheter inrättas i EU:s medlemsstater och inte centralt på europeisk nivå.
För det fjärde: arbetsmarknadens parters deltagande. Arbetsmarknadens parter är som huvudansvariga för reglerandet av diskrimineringsfrågor på arbetsplatsen de som har bäst förutsättningar att utarbeta praktiska lösningar. Givetvis bör de icke-statliga organisationerna involveras, men arbetsmarknadsparternas autonomi får under inga omständigheter ifrågasättas.
För det femte: religiösa sammanslutningar som förmodligen är en av de känsligaste frågorna i vårt direktiv. Fråga: Får medlemsstaterna tillåta olika behandling när det gäller religiösa sammanslutningar och trossamfund? Ja, det tycker jag! Deras oumbärliga bidrag till samhället i form av sociala inrättningar som daghem, sjukhus, utbildningsinstanser är viktiga. De ser det som en fara att behöva anställa människor som inte delar deras värderingar och övertygelse. En stor majoritet i utskottet för sysselsättning och socialfrågor röstade för kompromissen, enligt vilken olika behandling inte innebär diskriminering i sådana fall där religion och tro är viktiga krav för yrkesutövningen.
Likabehandling och icke-diskriminering är grundläggande principer för EU. Morgondagens omröstning kommer att visa om vi till följd av det utmärkta samarbetet mellan alla föredraganden av artikeln - låt mig nämna Swiebel som företrädare för dem alla - och de intensiva diskussionerna med kommissionen och rådets ordförandeskap lyckas bygga en bro. Chanserna är stora att kommissionen och rådet skall förmås att acceptera många av våra rekommendationer.

Lynne
Herr talman! Jag vill gratulera herr Cashman till ett utmärkt betänkande och för att ha tagit upp många frågor som behandlades i utskottet för sysselsättning och sociala frågor. Jag tyckte att det var mycket bra att kunna arbeta så nära tillsammans med artikel 13 över hela linjen enligt förfarandet Hughes. Handlingsprogrammet måste möjliggöra för diskriminerade grupper att vidta åtgärder själva. Det måste garantera lika tillgång till programmet för funktionshindrade och det måste garantera att ekonomiskt stöd inte hamnar under de förberedande åtgärderna. Vi måste också arbeta ytterligare med lagstiftning mot diskriminering på alla grunder i framtiden, inklusive ett handikappdirektiv. Det har fullt klargjorts för mig hur mycket vi behöver ett sådant mot bakgrund av utfrågningarna om artikel 13.
Jenny var från " Access Charter" , hon var samordnare för gruppen och jag inbjöd henne till utfrågningarna om artikel 13. För det första kunde hon bara komma in i parlamentet genom svängdörrarna. Sedan hade vi bokat ett hotell som hade handikappfaciliteter och där upptäckte vi att en enkelsäng hade ställts upp i badrummet. Hon försökte få en taxi i Bryssel men nekades detta. Hon försökte komma in i en restaurang för att äta men nekades komma in av skälet att hennes fysiska utseende skulle störa andra gäster. Den sista ovärdiga behandlingen inträffade när hon åkte till Bryssels flygplats och fick genomgå en hel kroppsvisitering och när hon sedan protesterade bemöttes med orden: " Ha en trevlig resa jag hoppas att ert plan störtar." Detta är varför vi behöver lagstiftning mot diskriminering.
Vad gäller sysselsättningsdirektivet vill jag bara gratulera Thomas Mann till ett utmärkt betänkande. Återigen var detta ett nära arbetsförhållande. Detta är markbrytande lagstiftning och ett ofantligt steg framåt men vi måste gå ännu längre. Jag uppmanar er också att rösta för ändringsförslaget från utskottet för sysselsättning och socialfrågor om åldersfrågan. Diskriminering på någon grund är fel, lika fel. Vi måste rösta för båda dessa lagstiftningsdokument i morgon och äntligen visa vårt åtagande att bekämpa diskriminering i alla dess former.
(Applåder)

Swiebel
Herr talman! Direktivet och handlingsprogrammet likabehandling utgör såväl principiell som praktiskt politik. Principiell av det skälet att likabehandling är en grundläggande rättighet, vilken som sådan är en av de grunder som Europeiska unionen vilar på. Praktisk av det skälet att direktiv och handlingsprogram stimulerar till att medlemsstaterna bekämpar diskriminering utifrån samma utgångspunkter och att kommissionen kan förverkliga sin roll som fördragens väktare, men även som föregångare i samhällsdebatten. I detta sammanhang ligger också sambandet mellan de båda instrumenten, direktiv och handlingsprogram. De samhälleliga aktiviteter som stöder det samhälleliga programmet utgör inte bara ett komplement till direktivets rättsliga ram, utan tjänar också till att generera den extra information, den expertis och det stöd som behövs för att komplettera och förbättra denna rättsliga ram, och jag hoppas att jag under resten av mitt anförande kan illustrera att detta är nödvändigt.
De två förslag som Europaparlamentet överväger i dag är båda baserade på artikel 13 i EG-fördraget. Denna artikel 13 intar numera en central plats i Europeiska unionens ram för likabehandling. Den följer därmed i fotspåren efter nuvarande artikel 141, gamla artikel 119, som ligger och låg till grund för den europeiska lagstiftningen beträffande kampen mot könsdiskriminering. Det finns dock viktiga skillnader. För det första har vi att göra med en annan beslutsprocessmetod med Europaparlamentet som i fråga om utarbetandet av artikel 13 ännu inte kan förverkliga sin roll som medansvarig lagstiftare.
För det andra har sedan dess ett helt lagstiftningspaket skapats vad beträffar likabehandling av män och kvinnor. Den äldsta delen har nu hunnit bli 25 år gammal. Därför är det högst angeläget med en modernisering av denna lagstiftning.
I somras antog rådet ett direktiv mot diskriminering på grundval av ras eller etniskt ursprung. Detta direktiv har en högre skyddsnivå och ett bredare funktionsområde såväl i jämförelse med det befintliga lagstiftningspaketet beträffande likabehandling av män och kvinnor liksom även i jämförelse med det förslag till direktiv som vi diskuterar här i dag.
Från utskottets för medborgerliga fri- och rättigheter sida har vi alltid hävdat att denna fragmenterade strategi ger en felaktig politisk signal, som om en hierarki av diskriminering skulle ha kommit till stånd. Ett lapptäcke av antidiskrimineringslagstiftning är även till nackdel för enheten i rättsbildningen och hotar de framsteg som gjorts inom likabehandlingsteorin på Europanivå.
Jag gläder mig åt att detta synsätt har kunnat vinna gehör hos föredraganden. Jag vill också här rikta ett hjärtligt tack till herr Mann för hans öppna hållning och för de konstruktiva förhandlingar som vi har kunnat föra. Detta har bidragit till att det nu ligger ett stort antal juridiska och tekniska ändringsförslag framför oss som syftar till att garantera en lika skyddsnivå mot diskriminering på grundval av ras å ena sidan och på grundval av religion, funktionshinder, ålder och sexuell läggning å andra sidan. Det handlar i sammanhanget om sådana företeelser som indirekt diskriminering, trakasserier, positiva åtgärder, bevisbörda och så vidare. Även det så kallade oberoende organets roll är föremål för diskussion.
Som sagt måste också skyddsnivån beträffande kampen mot könsdiskriminering likställas med den högsta normen. Det är direktivet mot rasdiskriminering som antogs nyligen. Kommissionen har lyckligtvis möjliggjort detta genom att lägga fram sitt förslag till skadeståndslagstiftning. Europaparlamentet kommer här inom kort att kunna hugga tänderna i detta i sin roll som medansvarig lagstiftare. Jag vill redan nu erbjuda den föredragande som utsetts här, Hautala, mina tjänster i detta sammanhang.
Även när det gäller funktions- eller tillämpningsområde är den nuvarande bilden fragmenterad. Direktivet mot rasdiskriminering har den bredaste räckvidden och är framför allt tillämpligt på samhällslivet utanför arbetsmarknaden. Det befintliga direktivpaketet beträffande könsdiskriminering avser arbete, lön och social trygghet, medan de åtgärder mot diskriminering som nu ligger framför oss, och som baseras på de andra grunderna som nämns i artikel 13, återigen är tillämpliga på ett mer begränsat område.
Det gläder mig att kommissionen i somras tillkännagav att man vill ta fram ett förslag till direktiv för att bekämpa könsdiskriminering även utanför sysselsättningssfären, men jag kan inte förstå varför ett sådant tillkännagivande för de andra diskrimineringsgrunderna hittills har uteblivit. Detta är bakgrunden till ändringsförslagen 19 och 35, där en övergripande bestämmelse finns upptagen...
(Talmannen avbröt talaren.)

Naranjo Escobar
. (ES) Herr talman! Diskriminering i alla former är motbjudande för vårt sätt att se på samlevnad och undergräver en av unionens vägledande principer, principen om lika behandling. Denna princip, liksom förbudet mot diskriminering, finns också med i förslaget till stadga om grundläggande rättigheter.
Jag pratar nu om programmet för kamp mot diskriminering som vi debatterar i dag tillsammans med förslaget till direktiv. Programmet kan, trots den måttliga finansieringen, spela en betydande roll för att stärka mekanismerna i kampen mot diskrimineringen och dess mål kan uppnås om en samordning görs med andra program och initiativ på området, på såväl gemenskapsnivå som i medlemsstaterna. Det är medlemsstaterna som har det direkta ansvaret för att stoppa diskrimineringen och därför är det nödvändigt att använda sig av all vår erfarenhet och lagstiftning på området, liksom att parlamentet gör en effektiv uppföljning.
Stödet till sociala samtalspartner, icke-statliga organisationer och andra institutioner som strävar mot samma mål är lika nödvändigt som den stränghet vi måste kräva i urvalet av åtgärder och organisationer som vi ger finansiellt stöd. Den budgetspänning som finns i utgiftsområde 3, där detta och andra program hör hemma, är ingen hemlighet för någon, kära kolleger. Om nu den nuvarande rättsliga grunden frigör medel för nya förberedande åtgärder, kan finansieringen av dem inom denna kategori leda till en minskning av medel till andra politikområden.
Jag vill nämna att det i programmet emellertid inte, till skillnad från kommissionens åtagande, finns något uttryckligt omnämnande av utgifterna för det planerade tekniska biståndet i finansieringsöversikten i programmet. Av detta skäl bör alla anslag gå till operativa utgifter. Medborgarna väntar sig konkreta åtgärder från vår sida. Kampen mot diskriminering är något som berör alla. Programmet rör sig enligt min mening på ett mycket allmänt plan. Utan att ifrågasätta dess mål, vore det önskvärt att det gav stöd till åtgärder som ligger närmare verkliga diskrimineringssituationer.
När det gäller förslaget till direktiv vill jag först och främst gratulera vår kollega Thomas Mann till det utmärkta arbete han har utfört. Det bör göras en balanserad, måttfull ansträngning, med en god rättslig hantering och hans betänkande återspeglar enligt min mening dessa kvaliteter. Det gemensamma målet att stoppa diskrimineringen vid anställningar kan och måste angripas från många perspektiv, men det är uppenbart att den roll som unionen måste spela nödvändigtvis kräver att en rättslig minimiram fastställs som är konsekvent med alla åtgärder för att bekämpa diskriminering och särskilt med direktivet om diskriminering på grund av ras.
Länderna har redan en rättslig ram inom såväl det konstitutionella området som i den vanliga lagstiftningen och erfarenheter av de åtgärder som antagits i kampen mot diskriminering och dessa bör beaktas. Därför är begreppen ramdirektiv och minimiramar nyckeln för att tolka det nuvarande direktivförslaget. Men att ha en oklanderlig rättslig struktur som förbjuder diskriminering och skyddar dess offer sätter varken stopp för dess utövande eller dess orsaker. Därför är det viktigt att bland annat uppmuntra och gynna dialogen.
Det sanktionssystem som blir möjligt enligt direktivet bör kunna ge en avskräckande effekt som får bort diskrimineringen. Men förutom sanktioner är det viktigt att ogiltigförklara handlingar vid allvarliga brott mot bestämmelserna i direktivet. Undantag med en annorlunda behandling som kan etableras av ideologiska och religiösa skäl, eller av åldersskäl, måste förena den rätt vissa offentliga eller privata organisationer åtnjuter med en noggrann respekt för lika behandling.
Ärade ledamöter! Vi har här ett nödvändigt, men inte tillräckligt, förslag till ramdirektiv vars mekanismer vi kommer att få tillfälle att förbättra när tillämpningen väl har kommit i gång. Kampen mot diskriminering kommer att vara lång och därför måste vi vara uppmärksamma på resultaten av de åtgärder vi debatterar i dag.
(Applåder)

McCarthy
. (EN) Jag vill också gratulera de båda föredragande, herr Cashman och herr Mann, för deras utmärkta arbete. Detta lagstiftningspaket kommer att öppna ett nytt och genomgripande kapitel i EU:s historia vad gäller att verka för jämlikhet och att bekämpa nutidens gissel, diskriminering.
Detta parlamentet skall vid vår omröstning sända ett tydligt meddelande till alla våra medborgare att vi avser att förbättra medlemsstaternas möjlighet att garantera lika behandling oavsett ålder, ras, handikapp och sexuell läggning. Enskilda personer i min valkrets har väntat alltför länge på denna lagstiftning. Jag beklagar dock att några av de kristdemokratiska medlemmarna i utskottet för rättsliga frågor genom att rösta emot sysselsättningsdirektivet ansåg det som onödigt eftersom det skulle och jag citerar: " begränsa möjligheterna till fritt val i privatlivet" . Men jag frågar er: Vems frihet? Frihet för dem som fortsätter att diskriminera enskilda? Det är en frihet som denna kammare inte skall eftersträva att skydda - den är varken kristen eller demokratisk!
Dessutom anser de att diskrimineringsfallen inte är så många att det motiverar en lagstiftning. Kanske borde de tala mer med sina lokala väljare och dem som drabbas av diskriminering. Det är också bäst att ge lokala exempel för att visa på vilket sätt denna lagstiftning är betydelsefull. I min valkrets utnämndes en pensionerad rektor från Manchester som är över 70 år och med stor erfarenhet av stadsfullmäktige i Manchester till att tjänstgöra vid polismyndigheten. Efter ett klagomål om hennes ålder sade man till henne att hon var för gammal för befattningen och inte valbar enligt den gällande brittiska polisstadgan. Denna lagstiftning är därför bra för personer som hon. Den brittiska sysselsättningslagstiftningen måste nu ses över för att garantera att kompetens, inte ålder, avgör vem som får jobbet. Inrikesministern, Jack Straw, ser nu över lagstiftningen för att ta bort sådana missförhållanden för diskriminering. Diskriminering, i vilken form den än finns, vilken grupp den än drabbar, är ödeläggande och oacceptabel, såsom det brittiska industriförbundet uttalat. Återigen citerar jag: " Några upplysta arbetsgivare har insett möjligheten att anställa människor från hela linjen, från alla samhällsgrupper" .
I ett annat företag i min valkrets, B&Q, har de gråa pantrarnas revolution börjat. I Macclesfield har man i sina affärer bara anställt personer över 50 år och deras äldsta anställda är 86 år! Jag tycker att det är ett mycket bra exempel att följa. Denna lagstiftning skall uppmuntra arbetsgivare att sträva efter att använda talang, förmåga och erfarenhet hos alla människor i vårt samhälle. Det är den största översynen av diskrimineringslagstiftning som vi någonsin kommer att se i Europa och i våra egna medlemsstater. Visst kommer den att medföra förändringar i sysselsättningslagar, visst kommer den att medföra förändringar i den allmänna lagstiftningen och för domstolarna, men jag tror inte att detta parlamentet eller Europeiska unionen kan skygga för att göra dessa förändringar som skall öppna upp en värld av möjligheter för grupper som har lidit alltför länge från kräftsvulsten diskriminering.

McAvan
. (EN) Herr talman! Vi hör ofta att Europa år långt borta och fjärran från sina medborgare. Men den typ av lagstiftning som vi behandlar i dag kommer att få en stor inverkan på människors liv och få dem att förstå att här i Strasbourg och Bryssel uträttar vi saker som betyder något. Jag vill gärna gratulera kommissionen för dess arbete med att lägga fram dessa förslag så snabbt och yrkesmässigheten hos de tjänstemän som hjälpte oss att lägga fram dessa betänkanden. De har gjort ett utmärkt jobb.
Beträffande de närmare detaljerna i betänkandet vill jag tacka herr Mann som godtog de flesta synpunkterna från utskottet för industrifrågor, i synnerhet dem som gällde mångsidig diskriminering - som i fallet kvinnor, som utsätts för annan diskriminering. Jag hoppas att kommissionen noga skall granska lagstiftningen om könsdiskriminering mot bakgrund av detta nya direktiv.
På samma sätt godtog de våra synpunkter om att involvera icke offentliga organisationer. Det är mycket viktigt att man lyssnar på de organisationer som företräder de människor som drabbas, eftersom de skall kunna hjälpa oss att genomföra övergången från fina ord här i dag till praktisk politik som fungerar i våra medlemsstater.
När jag nu går vidare till herr Cashmans betänkande vill jag gratulera min kollega till hans första betänkande. Om detta är ett tecken på vad som komma skall hoppas jag att han gör många fler. Enligt mitt utskotts synpunkt är det mycket viktigt att allt som handlingsplanen gör på arbetsområdet för ålder och handikapp kompletterar det arbete som görs som en del av forskningsprogrammen, ramprogrammen. Det finns inte tillräckligt med pengar i åtgärdsprogrammet för att kunna ersätta det arbete som görs inom ramen för det femte ramprogrammet som förhoppningsvis fortsätter inom några andra ramprogram men vi måste se till att de passar ihop.
Vidare gläder jag mig över att kommissionen har insett att det är nödvändigt att fortsätta finansiera huvudverksamheten för europeiska icke statliga organisationer. Jag anser inte att huvudsyftet med de europeiska programmen är att stödja dessa organisationer, men utan dem skulle det bli mycket svårt för oss att få höra dessa målgruppers röster. Jag hoppas att man särskilt skall uppmärksamma behoven inom handikappvärlden som har många olika problem som de skulle vilja få lösta.
Slutligen finns det personer i denna kammare - jag har hört dem i mitt utskott och på annat håll - som argumenterar att vi inte behöver denna typ av lagstiftning, den är för besvärlig, det är en stadga för jurister. Lyckligtvis är många av dessa personer borta denna vecka vid den brittiska kusten. De har annat att göra så de kan inta vara här, men vi bör inte bli förvånade över dessa synpunkter och vi får inte bry oss om dem. Vi får höra dem varje gång som vi skapar lagstiftning som denna. Vi hörde dem för flera år sedan beträffande lika lön för kvinnor, vi hörde dem när vi lagstiftade om jämlikhet, förbättrad mammaledighet, vi hörde dem i samband med rasdirektivet före sommaren så vi måste obekymrat gå vidare. Fru McCarthy sade att bra arbetsgivare vill få denna typ av lagstiftning. Medborgare vill det också. Jag vill gratulera kommissionen och mina kolleger som utarbetade betänkandet. Vi hoppas att det antas snabbt och att ministrarna också skall lyckas göra ett snabbt arbete.
(Applåder)

Martens
Herr talman! Först och främst vill jag gärna lyckönska kommissionen till initiativet till att utarbeta en närmare precisering av artikel 13 i fördraget. Efter att bara ha pratat om det i så många år tar man nu äntligen ett initiativ för att angripa diskrimineringen på olika områden på ett effektivare sätt.
Jag vill också komplimentera Mann för resultatet av hans arbete i det betänkande som ligger framför oss. Det är ett känsligt ämne. Alla är överens om att diskriminering måste bekämpas, men åsikterna om hur det skall ske, i vilken omfattning och med vilka medel går isär. Diskriminering kan ha olika konsekvenser för män och kvinnor. Jag gläder mig åt att det som nu ligger framför oss erbjuder kvinnor ett bättre skydd än det befintliga direktivet beträffande principen om likabehandling, i synnerhet med avseende på yrkesutbildning, arbete och arbetsvillkor.
Jag vill gärna peka på hur viktig förtroendepersonen är i en organisation och vikten av ett oberoende institut som personer och organisationer kan vända sig till vid klagomål över diskriminering och hotelser. Nederländerna har haft goda erfarenheter av detta.
Jag gläder mig åt att även problemet med diskriminering mot äldre uppmärksammas. Det är ett växande problem, desto mer eftersom antalet äldre ökar i vårt samhälle, och det är dessutom den mest vitala generationen äldre någonsin.
Slutligen om artikel 4.2 beträffande diskriminering på grundval av religion och livsåskådning. Det är en känslig punkt, i synnerhet också i vår grupp. Den berör frågan om mångfald. Det är många som inser hur viktigt detta är för att vår demokrati skall fungera väl. Men i diskussionerna om mångfald handlar det mestadels enbart om att göra rättvisa åt individers olika synsätt. Det förekommer mycket mindre öppenhet och uppmärksamhet om individerna vill formge sina synsätt i organisationer, för då är det ofta knappast längre tal om respekt för mångfald, utan då är det snarare tal om intolerans och diskriminering, i synnerhet i fråga om organisationer som vilar på religiös eller filosofisk grund. Jag gläder mig åt rekommendationen i Mannbetänkandet om att ge filosofiska organisationer möjligheten att i förekommande fall ange sådana anställningskrav för personal mot bakgrund av detta. Det är en kompromiss, men med brett stöd i parlamentet. Jag riktar en angelägen vädjan till kommissionen att överta denna vädjan och göra rättvisa åt den tolerans och mångfald som företrädare för så många stater önskar.

Cornillet
Herr talman! Ingen förnuftig människa kan tro att det inte är Europaparlamentets sak att ägna sig åt diskrimineringsfrågor, även om det i detta fall gäller att skriva om och framföra vår uppfattning om en rapport som presenterar ett beslut till ministerrådet, som kan göra vad det vill med denna text.
Därför skulle PPE-gruppen kanske ha önskat att texten hade varit lite mer samlad, ibland mer begriplig och att den i alla fall hade undvikit en så stor ordrikedom, för " den som gapar över mycket mister ofta hela stycket" , som ordspråket säger. I denna text hittar man begrepp som jämlikhet mellan kvinnor och män, vilket ger anledning till en särskild politik, eller tämligen nya begrepp som, jag citerar: könsspecifika perspektiv, begrepp som ibland - och det är en av våra farhågor - utvidgar innebörden av diskriminering alltför mycket.
Det betänkande som läggs fram av vår kollega Cashman innehåller ändå bra saker, bl.a. det utrymme som bereds åt icke-statliga organisationer. Jag tror att det är mycket viktigt att stödja sig på ett sådant nätverk med partner. Men vi måste också vara selektiva i våra val, och absolut inte kategoriska. I utskottet hade jag tillfälle att invända mot det faktum att experterna också kan komma från instanser utanför de icke-statliga organisationerna, och ändå få någonting att säga till om. Är det tvunget att erinra om att den främsta rollen tillhör staterna, framför allt när det gäller utbildning.
Denna gemenskapspolitik - artikel 13 - innebär inte att lösningen ligger i mera pengar. Jag tror att lösningen ligger i en analys av hur pengarna används, och inte tvunget i att medlen skall vara obegränsade.
I PPE-gruppen sätter vi ett stort hopp till utvärderings- och samordningspolitiken, och ett av våra förslag är att kampen mot diskriminering skall kunna ge anledning till en särskild rapport som skall kunna läggas fram i parlamentet, en rapport som redovisar summor och hur gemenskapens pengar har investerats.
Till slut, och därmed skall jag avsluta, är definitionen av diskrimineringens orsaker en bra definition, som för övrigt införlivades i den stadga som vi skall anta i november. Jag tror att denna definition gör det möjligt att lösa ett stort antal spänningar som finns inom Europeiska unionen.

Van Lancker
Herr talman, fru kommissionär, bästa kolleger! Om det fulltaliga parlamentet i morgon följer de behöriga utskottens ståndpunkter om direktivet, då är jag övertygad om att det nya direktivet om likabehandling i arbetslivet kommer att bli ett mycket bra direktiv med ett oerhört stort inflytande för äldre, för funktionshindrade, för homosexuella och lesbiska i deras kamp mot diskriminering på arbetet. Min grupp stöder därför betänkandet i dess helhet, och vi vill här uttryckligen tacka medföredragandena, kollegerna Thomas Mann och Joke Swiebel, för deras utmärkta arbete och även gratulera dem till det fantastiska samarbete vi har haft i respektive utskott.
Jag skulle för övrigt också vilja ta tillfället i akt för att även gratulera kollega Cashman, för direktiv är viktiga, men handlingsprogram för att stödja dem är naturligtvis också oumbärliga. Den snabbhet med vilken institutionerna har använt de nya befogenheterna från Amsterdam, fru kommissionär, bevisar att Europeiska unionen fortfarande är pionjär i fråga om lika villkor, och jag skulle vilja tacka Europeiska kommissionen uttryckligen för detta. Jag hoppas för övrigt också att det franska ordförandeskapet får sin vilja igenom och att detta direktiv och handlingsprogrammet kommer att godkännas.
Ett par invändningar som min grupp anser vara särskilt viktiga i detta direktiv. Parlamentet har med rätta valt att även här spela ut de trumfkort som vi redan har i det befintliga direktivet om likabehandling i fråga om män och kvinnor och i fråga om ras och etniskt ursprung, och därför gläder jag mig verkligen åt den goda formuleringen av indirekt diskriminering, positiva åtgärder, principen om delad bevisbörda. Vi har också med rätta valt att inte ta med könsdiskrimineringen i detta direktiv, eftersom det redan finns ett särskilt europeiskt direktiv för detta, vilket för övrigt kommer att förbättras genom kommissionens förslag och som vilar på en mycket starkare rättslig grund. Parlamentet får för övrigt fatta beslut om detta via medbeslutande. Vad som är viktigt är att Europaparlamentet förespråkar att här ta itu med dubbel diskriminering, något som äldre kvinnor och funktionshindrade kvinnor ofta faller offer för.
För det tredje är min grupp mycket nöjd med beslutet om att inte stryka den ofullständiga listan över så kallad tillåten diskriminering på grundval av ålder från direktivet. Detta skulle bara öppna dörren för så kallad diskriminering som redan på förhand är berättigad. Vi gläder oss också mycket åt den bestämmelse i direktivet som anger att likabehandling av funktionshindrade också innebär att företag förutsätts göra anpassningar på arbetsplatsen.
Slutligen, fru kommissionär, skulle jag vilja säga att detta är ett mycket bra arbete. Bästa kolleger! Tack så mycket för samarbetet, men arbetet är inte avslutat. Låt oss hoppas - och jag räknar med det, fru kommissionär - att Europeiska kommissionen nu också kommer att lägga fram förslag för att på grundval av artikel 13 bekämpa diskriminering på andra grunder än dem som är direktrelaterade till arbetsuppgifterna.

Ludford
Herr talman! Det utmärkta arbetet av båda föredraganden fullbordar en fantastisk serie av betänkanden från detta parlamentet om genomförandet av artikel 13.
Detta första år av det tjugonde århundradet har visat att EU-institutionerna är fast beslutna att befästa icke-diskriminering som en grundläggande europeisk värdering och grundläggande mänsklig rättighet.
Jag vill särskilt inrikta mig på Manns betänkande och särskilt artikel 4. Denna skulle tillåta fortsatt diskriminering där det finns ett väsentligt och äkta behov. Framför allt föreskriver den att yrkesdiskriminering kan göras på religiösa grunder. Detta är helt klart ett kraftfullt undantag till regeln om icke-diskriminering. Det måste motiveras enligt stränga kriterier och inte missbrukas.
Jag välkomnar därför utskottets ändringsförslag i det syftet, även om jag skulle föredra att medlemsstater bör kunna men inte vara tvungna att erbjuda sådan religiösa privilegier. Jag har begärt en delad omröstning om ordet 'skall' för det ändamålet.
Det är viktigt att diskriminering på religiös grund inte får bli en förevändning för diskriminering av anställda på andra grunder, exempelvis för att de är homosexuella. Jag är övertygad om att förnuftiga och moderata religiösa organisationer inte skulle försöka göra så för att utnyttja detta som ett kryphål. Men vi får inte tillåta att fundamentalister med fördomsfulla åsikter om någon religion segrar över det sekulära samhällets normer för icke diskriminering.
Jag är medveten om att det finns en ökad våg av påtryckande grupper inom politiken som försöker utvidga religionens grepp i samhället i stort. Det finns ett passande område för religion. Kompromissen i detta betänkande ger stort utrymme för religiösa organisationer och det får inte missbrukas.

Ceyhun
Herr talman, fru kommissionär, kära kolleger! Båda föredraganden har åstadkommit ett fantastiskt arbete som jag vill tacka för som företrädare för min grupp. Förekomsten av diskriminering av de mest skiftande slag i våra samhällen bekräftar vikten av föreliggande handlingsprogram i Cashmans betänkande. Handlingsprogrammet är ett avgörande instrument för att stödja gemenskapen i utvecklandet av en gemenskapsstrategi för att bekämpa diskriminering.
Det är inte godtagbart att kvinnor och män på tröskeln till det 21:a århundradet fortfarande inte är jämställda, att funktionshindrade är socialt utslagna, att människor på grund av sin sexuella läggning utesluts från samhällslivet och stämplas som annorlunda. Alla människors rätt till likhet inför lagen och skydd mot diskriminering är en grundläggande rättighet. Denna grundläggande rättighet är av avgörande betydelse för varje demokratiskt samhälles funktionsduglighet. Rättsliga bestämmelser kan utgöra en viktig men inte den enda beståndsdelen i kampen mot diskriminering.
Gemenskapen måste i tillägg till detta göra ett utkast till idéer som går att förverkliga inom politiken och i praktiken. Lokala initiativ måste därför stödjas, kunskaper om diskriminering förbättras och de politiska idéerna stärkas. Endast på det viset kan vi effektivt bekämpa diskriminering på alla områden för mänsklig samexistens i Europa. Det bör ligga i allas intresse!
Därför uppmanar jag mina kolleger i parlamentet, i synnerhet på den konservativa sidan, att i morgon, när omröstningen äger rum, rösta för de båda föredragandenas betänkanden.

Di Lello Finuoli
Herr talman, fru kommissionär, ledamöter! Jag anser att detta handlingsprogram är ett mycket viktigt framsteg i kampen mot diskriminering, bland annat därför att diskrimineringen i dessa komplicerade tider, i våra komplicerade samhällen tar många andra vägar, har många andra ansikten, ständigt nya och allt mer bekymmersamma.
Jag skall bara uppehålla mig vid en punkt, en punkt i handlingsprogrammet som jag, som jag sade redan i utskottet, anser vara mycket bristfällig: att Turkiet är med. Det är inte det att Turkiet inte skall vara med i detta handlingsprogram, men vi ger ekonomiska medel till en stat - som jag kan definiera som kriminell - utan att på minsta sätt öronmärka dem för utrotande av den värsta diskrimineringen, den mot turkiska medborgare som talar kurdiska. På så sätt skänker vi medel som Turkiet kan använda som det vill utan att utrota den värsta diskrimineringen som omfattar dem alla, för om man i dag diskriminerar kurderna kommer man sedan att diskriminera kurdiska kvinnor, kurder med avvikande sexuella böjelser och handikappade kurder.
Vi hade velat tvinga eller åtminstone påverka Turkiet att utrota den värsta diskriminering som i dag förekommer i landet. Därför är vi mycket tveksamma till denna punkt och ber att kommissionen, när den skall kontrollera hur dessa medel används, ser upp så att inte Turkiet låtsas utrota eller bekämpa diskrimineringen av brödrafolket utan att egentligen alls avskaffa den grundläggande diskrimineringen som verkligen är den som ligger till grund för många olyckor för vårt Europa.

Turco
Herr talman! Som företrädare för Lista Bonino skulle jag vilja ge uttryck för den förtvivlan vi känner inför det sätt på vilket EU och medlemsländerna tar itu med frågan om diskriminering, rasism och främlingshat.
Under förra sessionen antog parlamentet en resolution om kampen mot rasism genom diskriminerande, våldsamma eller förtryckande uttalanden: en resolution där man hävdade att rasism är ett brott som inte bara begås genom handlingar utan framför allt genom uttalanden eller spridande av budskap, och i vilken man ville utöka de juridiska instrument som gör det möjligt att åtala de politiska partier vilkas program inte respekterar principen om icke-diskriminering.
Vi är övertygade om att den strategi av förbud och repression som ni följer, som grundar sig på att begränsa yttrandefriheten och föreningsfriheten, förstärka polisens repressiva instrument, den sociala kontrollen samt kontrollen över telekommunikationerna, avsätta medel och skapa centrer kommer att skapa förutsättningar för att de fenomen ni vill, eller säger att ni vill, bekämpa på nytt kommer att blomma upp.
Jag skulle vilja påminna om att det första vi ledamöter från Lista Bonino gjorde under denna session var att lägga fram ett förslag till resolution om kampen mot diskriminering på grund av sexuell läggning. Vi krävde inte att medel skulle avsättas genom handlingsplaner, som vanligen resulterar i bidrag till icke-statliga organisationer, vilka ofta är halvstatliga organ. Vi krävde inte omvänd bevisbörda vilket skulle vara frihetsinskränkande och strida mot rättsmedvetandet. Vi föreslog några ändringar i Manns betänkande, ändringsförslag som syftade till att förbättra några punkter ur demokratisk, frihetlig och rättstrygghetssynpunkt, det vill säga avslå förslagen om omvänd bevisbörda, dialog med partipolitiskt styrda arbetsmarknadsorganisationer och begränsning till civilrättsliga och bötesstraff, inte straffrättsliga.
Jag skulle vilja påminna kollegerna om att varje gång man har tillämpat förbud i Europa har man senare tvingats avskaffa den. Det hände i Tyskland när ni ville trycka ned de nynazistiska partierna. Det hände nyligen med Österrike och ni tvingades dra tillbaka sanktionerna. Det hände med den tekniska gruppen för oberoende ledamöter.
Rasismen och diskrimineringen bekämpar man trots allt, som de stora anglosaxiska demokratierna lär oss, med liberal demokrati, inte genom att begränsa och successivt avskaffa åsikts- och yttrandefrihet, föreningsfrihet och ekonomisk frihet.

Blokland
Herr talman! Vi diskuterar under eftermiddagen två av kommissionens tre förslag där antidiskrimineringslagstiftning föreslås på grundval av artikel 13 i Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen. Nu har min grupp aldrig varit förespråkare för att ta med artikel 13 i fördraget. Inte för att vi godkänner diskriminering, tvärtom, men eftersom vi inte ansåg det vara önskvärt att föra upp detta ämne på Europanivå. Det är redan en hel del reglerat på detta område, såväl internationellt som nationellt.
Europeiska kommissionen är ganska återhållsam i sina förslag, men av Europaparlamentets ändringsförslag framgår det att man vill gå mycket längre här: en övergripande europeisk antidiskrimineringspolitik måste komma till stånd, varvid nationalstaterna kontrolleras av kommissionen. Denna idé tilltalar mig inte alls. Varför skulle det centralistiska Europa lyckas bättre än de nationella statsmakterna som står mycket närmare sina medborgare och har en mycket högre nivå i fråga om demokrati och bärkraft?
En känslig punkt är motsättningen till andra grundläggande rättigheter som religions- och livsåskådningsfriheten och rätten till respekt för privatlivet. Enligt min åsikt inkräktar artikel 4 i kommissionens förslag och det ändringsförslag till detta som lagts fram av utskottet för socialfrågor på dessa rättigheter.
Religion och religiös övertygelse utgör ingen individuell angelägenhet. Det är typiskt för en tro att man bekänner sig till denna i en gemenskap och på ett långtgående sätt låter denna komma till uttryck i sin livsinställning. Därför har identitetsbundna organisationer, skolor och vårdhem grundats av och för människor som delar en religiös övertygelse. Personalen, såväl i chefsställning som underordnade, skapar gemensamt formen för detta. Kan kommissionären förklara varför kommissionen förbigår detta?
Ändringsförslaget från utskottet för socialfrågor gör inte saken mycket tydligare. Det förefaller föra livsåskådning och levnadssätt ännu längre ifrån varandra, och därigenom begränsas institutionernas möjligheter att efterleva och bibehålla den egna identiteten ytterligare.
En absolut religionsfrihet kan inte existera, lika lite som absolut jämlikhet. Diskriminering i den bemärkelsen att man behandlar människor som mindervärdiga, smädar dem och låter dem stå tillbaka är ett ont som måste bekämpas. Men vi måste se upp så att lagstiftaren i sin strävan att skydda de svagare i samhället inte tränger undan andra grupper med uppfattningar som är i minoritet. Därigenom skulle viktiga garantier i fördragen och grundlagarna skadas.

Paisley
Herr talman! Jag skall begränsa mina synpunkter till religiös tro och homosexualitet. Italiens president talade i denna kammare i dag och jag tyckte det var intressant när han sade att denna unions syfte inte var att bestrida nationella värderingar. Några av frågorna som vi behandlar här i dag är fördärvliga för nationella värderingar. Vi har ett förslag som höjer homosexualitet till samma ställning som ett heligt äktenskap. Det har man uppnått genom att ett stort antal religiösa människor som tror på de heliga skrifterna skall diskrimineras på ett mycket illvilligt och diktatoriskt sätt.
Hur går det med de människor vars religiösa tro baseras på de heliga skrifterna, deras kyrkor, skolor, organisationer och vårdhem? Ni kanske inte tycker om att de tror på skrifterna, ni kanske inte tycker om det som sägs i skrifterna, men de har rätt att ha dessa åsikter. I bibeln fastslås helt tydligt att de som vilseleder mänskligheten inte kan komma in i Guds rike. Några i detta rum skulle säga att det är trångsynthet. Men det är vad dessa människor tror för de är bundna och fästa vid de heliga skrifterna. De tror även att aposteln Paulus sade, att handlingar mellan män och kvinnor är otillbörliga och resultat av lusta inte av kärlek.
Hur kan dessa religiösa människor tvingas anställa dem som yrkesmässigt och av praxis förespråkar sådant uppträdande mot skrifterna? Kommer det att skrivas in garantier i denna lagstiftning för dem som anser att sex endast skall förekomma mellan man och kvinna inom äktenskapets band? Dessa förslag slår mot äktenskapets helgd och hemmets helgd och måste förkastas.

Pirker
Herr talman, fru kommissionär, ärade kolleger! Vi är alla glada över att det finns en artikel 13 i Amsterdamfördraget, eftersom det äntligen ger oss ett instrument och i uppdrag att förverkliga ett omfattande program för bekämpning av diskriminering.
Kommissionen har lagt fram en handlingsplan till år 2006. Det är mycket ambitiöst, mycket engagerande och mycket konkret beträffande målsättningen, handlingarna och de enstaka åtgärderna. Det är ett program som förtjänar ett helhjärtat stöd och jag är övertygad om att vi kommer att ha framgång om vi följer det programmet.
Däremot finner jag Cashmans betänkande, som är späckat med 17 ändringsförslag, problematiskt och där är det flera punkter jag vill lyfta fram som vållar mig huvudbry. Det är å ena sidan den omformulerade definitionen som går utöver den omfattande definitionen av programmets förverkligande. Jag tror att vi därigenom bara skapar större osäkerhet, eftersom vi inte längre vet, vem som kan stödjas i enlighet med kommissionens program. Därmed uppstår faran att de befintliga och alldeles för knappa resurserna skall räcka till alltför många åtgärder. Jag är orolig för programmets verkan.
Det andra problem jag ser är att icke-statliga organisationer, hur viktiga de än må vara, här uppmanas att oberoende av storlek, typ och åtgärder bidra till genomförandet. De uppmanas dessutom att överta kontrollen, och om 90 procent av finansieringen sker via unionen är det ett ännu större problem, om de icke-statliga organisationerna skall kontrollera sig själva. Jag tror inte att vi bör ställa för stora krav på någon. Vad vi bör göra är att under alla omständigheter stödja kommissionens engagerade program fullt ut.

Gillig
Herr talman, fru komissionär, mina kära kolleger! Denna vecka är en viktig vecka för kammarens debatter. I går var det fråga om stadgan om de grundläggande rättigheterna och i dag, genom gemenskapens initiativ, behandlar vi frågan om kampen mot diskriminering. På så sätt stärker vi Europeiska unionens ståndpunkter om de konkreta situationer som medborgarna befinner sig i när det gäller diskriminering och lika behandling.
Jag skulle omedelbart vilja påtala hur viktiga dessa två texter är: dels direktivet, eftersom det handlar om rättsläget, och dels handlingsprogrammet, eftersom det möjliggör en konkret tillämpning av nya metoder som kan nå bred spridning. Jag kan inte acceptera att somliga gör en sammanblandning mellan å ena sidan en nödvändig kamp mot diskriminering och för lika behandling och å andra sidan andra slags förbudsfrågor. Man får inte blanda ihop vad som helst.
Det förslag till direktiv som behandlas i Manndirektivet är ytterst viktigt, och jag vill uppehålla mig vid det. Förslaget syftar till att stärka principen om lika behandling och samtidigt minska möjligheterna till undantag, som i våra ögon är alltför många.
Jag vill återkomma till det undantag som rör religiös tillhörighet. I denna svåra fråga vill jag framföra våra reservationer och bekräfta vår angelägenhet om principen om konfessionslöshet, särskilt i samband med bekämpning av diskriminering. För oss framstår det som grundläggande, i synnerhet då man har integrerat frågorna om verksamheten på det sociala området och inom hälso- och sjukvården. Önskan att agera har att göra med befogenheter, inte med religiös övertygelse.
Ytterligare ett par ord om diskussionen, som skulle kunna inledas, om kravet på att föra statistik i den här frågan. Det är ett måste. Vi måste emellertid se till att denna statistik inte vänds mot dem som är föremål för uppgifterna.

Sbarbati
Herr talman, fru kommissionär! Vår grupp har bedömt båda betänkandena positivt och vill särskilt understryka hur koncentrerade alla är på behovet att utvidga programmets tillämpningsområde genom en rad ändringsförslag - som faktiskt har visat på många nya former av diskriminering - för att försöka säkerställa att alla människor behandlas likvärdigt oberoende av kön, ras, etniskt ursprung, religion, personlig övertygelse, ålder och sexuell läggning.
Den liberaldemokratiska gruppen ser positivt på allt detta men särskilt på parlamentets verksamhet, när man vill insistera på att också och framför allt förebygga fenomenet, liksom på god praxis. Målsättningarna att förbättra förståelsen för alla problemets bottnar och de nya sammanhang där det visar sig, hela dess vidd och utveckling och framför allt insatserna riktade till de aktörer som skall genomföra den ovan nämnda goda praxisen tycker vi är helt oemotsägliga. Men ännu mer oemotsägligt tycker vi det faktum är att det på slutet även finns utrymme avsatt för att utvärdera hur processerna och programmen fortskrider, vilket också är en garant för rättvisa, opartiskhet och insyn.
Jag skall främst uppehålla mig vid de möjligheter till självständighet medlemsstaterna får och att de måste koncentrera sig på insatser av hög kvalitet. För första gången har vi alltså en åtgärd av ett annat slag: i stället för att ösa ut en hav av pengar kontrollerar man insatsernas kvalitet, insisterar på kvalitet. Sedan måste själva insatserna övervakas och resultaten spridas. Det tycker jag verkar vara en mycket positiv och konstruktiv process, bland annat därför att resultatet sedan kan ställas till allas förfogande för att förbättra våra framtida insatser.
Även jag vill uppehålla mig vid det religiösa undantaget. Jag är glad att parlamentet tog upp denna fråga. Jag tror egentligen att det är ett felsteg och att man bör diskutera och tänka över detta undantag. Jag vill bara understryka en av frågorna. I mitt land, Italien, har en kollega, en lärare i katolicism som dock undervisade vid en statlig skola, avskedats eftersom hon blev med barn, inte gjorde abort och inte var gift.
Om detta är möjligt frågar jag er: hade samma sak hänt om inte de religiösa myndigheterna hade haft denna självsvåldiga makt? Paradoxalt nog kan jag tillägga att om denna lärare hade gjort abort hade ingen märkt någonting och hon hade kunnat behålla sin anställning. Eftersom hon i stället respekterade att livet är heligt och sin rätt till moderskap förlorade hon det på grund av en diskriminering som jag anser vara fördömlig. Jag skall tillägga att om hon hade varit man hade hon inte haft något som helst problem till följd av sitt privatliv, eftersom magarna ännu inte växer på männen!

Lambert
Herr talman! Jag vill också gratulera föredraganden och dem som arbetar med motsvarande yttranden om sina åtaganden för detta arbete och deras beredvillighet att samarbete med oss alla i denna kammare som vill se resultat av kampen mot diskriminering.
Det finns inget tvivel om att det är ett svårt, känsligt och kontroversiellt område och innehåller minst tre av de element som man alltid lärt mig inte borde diskuteras i ett kultiverat samhälle: politik, sex och religion, tillsammans med de lika viktiga frågorna om ålder och handikapp. Den vikt som människor fäster vid detta har speglats i det faktum att jag har mottagit mer påtryckningar om detta direktiv än om något annat hittills under denna sammanträdesperiod och från många fler personer.
Syftet med detta arbete grundat på artikel 13 är att göra jämlikhet till en realitet genom att ta bort det leende ansikte som så ofta döljer fördomar och trångsynthet, framför allt på arbetsplatsen. Det är en utmaning för oss alla då vi alla bedömer människor efter första intrycket. Arbetsgivare kommer nu att behöva vara tydliga och öppna i alla aspekter av sin anställningspolitik och praxis och kunna motivera sina val på grundval av arbetets verkliga krav. De kommer också att förväntas svara mot behoven hos den potentiella arbetskraften framför allt på handikappområdet.
Min grupp välkomnar båda ramdirektivet och förslaget om gemenskapens åtgärdsprogram och betraktar dem som viktiga steg för att få bort fördomar på andra områden i människors liv. Av det skälet skall vi stödja ändringsförslag 18 till Manns betänkande i vilket medlemsstaterna uppmanas att upphäva alla strafflagar som diskriminerar homosexuella. Vi förstår att det inte faller inom direktivets ram men vi anser det vara en viktig markering för om helt riktigt diskriminering på grund av sexuell läggning inte skall tillåtas på i arbetslivet bör vi inte stödja en eventuell kriminalisering av vad anställda gör privat och i ett ansvarstagande förhållande.
Jag har fått ta emot frågor om den möjliga tolkningen av de förklarande tilläggen till artikel 1, vilka kanske verkar lite oklara, men dessa skiljer mellan sexuell läggning och beteende. Jag skulle vilja be kommissionen klargöra denna punkt. Betyder det att man fortfarande kan diskrimineras på arbetsplatsen om man inlåter sig på homosexuella aktiviteter i det privata livet? Eller innebär det, som jag hoppas, att vi bör lära oss läxan av Clintonhistorien och alla uppträda lämpligt på arbetsplatsen, oavsett sexuell läggning.
Beträffande religionsfrågan är min grupp positiv till ändringsförslag 37 till Manns betänkande. Det är viktigt att vi samtidigt som vi inser önskemålen hos organisationer som stöder sig på en särskild religion eller tro att anställa personer som delar deras åsikter är det även riktigt att denna önskan inte bör bli en motivering för att vägra anställa personer som är helt kompetenta att utföra ett arbete som inte har direkt samband med den tron och som uppför sig på lämpligt sätt på arbetsplatsen. Det finns mycket få arbeten där ett viktigt anställningskrav är att man har en speciell religiös tro. Den brittiska monarkin är ett av dem. Att köra en skolbuss för en religiös stiftelse är det inte. Jag tycket det var särskilt stötande att bli ombedd att stödja ändringar som skulle göra det möjligt för något religiöst organ att vägra anställa homosexuella. Jag vill uppmana varje grupp som deltar i kampanjer för rätten att diskriminera mot en annan grupp att överväga hur sådan frihet också kan arbeta emot dem och att tänka över om de anser att det skulle vara befogat.
Diskriminering på grund av ålder är också mycket vanlig och ingen frivillig kod kan verkligen bekämpa omotiverad diskriminering. Artikel 5, i dess nuvarande form, har kritiserats för att den verkar försvara det som den syftar till att bekämpa. Det är därför vi skall stödja ändringsförslag 38 som begränsas till väsentligheter på basis av ett strikt definierat och legitimt syfte. Detta skall förhoppningsvis utestänga chefers önskan att omge sig med attraktiva, unga människor för att förbättra företagets eller sin egen image.
(Applåder)

Boudjenah
Herr talman! Att kämpa och lagstifta mot diskriminering är detsamma som att erkänna att den existerar, och även att många former av diskriminering är " legaliserade" , eftersom de har banaliserats. Därför välkomnar jag självklart dagens direktiv - det som borde banaliseras är tillämpningen av detta direktiv.
Jag skall också uppehålla mig vid de begränsningar som enligt min uppfattning trots allt fortfarande kvarstår. Först och främst bevisbördan. I direktivet tas ett steg genom att bevisbördan luckras upp, men man går inte så långt som till att överföra den. Borde inte lagen göra det lättare för någon som fallit offer för diskriminering att komma ur isoleringen, som en sådan person alltför ofta befinner sig i? Hur kan man tro att en arbetssökande - som avvisas under sådana omständigheter - har samma medel som ett företag, särskilt ett större företag, att försvara sig och bevisa den diskriminering som personen ifråga har drabbats av? Om företagen dessutom vore skyldiga att bevisa att de inte diskriminerar någon, skulle de utan tvekan tänka efter två gånger när de skall rekrytera personal.
Här tänker jag särskilt på den diskriminering som rör medborgare från tredje land, men också andra generationens unga invandrare. I Frankrike finns det ett otal exempel som vittnar om det. Med en identisk CV, samma utbildning och samma bana har en ung person med ett franskklingande namn fyra eller fem större chanser att få ett jobb än en ung person vars namn låter nordafrikanskt och två gånger större chanser än den unga person vars namn är av portugisiskt eller spanskt ursprung. På så sätt uppstår en rangordning av olika former av diskriminering. I ett Europa som vill vara mångkulturellt och respektera olikheter, måste handlingen med nödvändighet stämma överens med orden.
Jag skall avsluta med det undantag som har beviljats religiösa organ, för att säga att undantaget i artikel 4.2 förefaller i högsta grad farlig och att det kan vara en laglig täckmantel för de mest reaktionära idéer, man talade nyss om missbruk. Det verkar som om detta kan bli ett viktigt stöd för de mest reaktionära idéer. Därom vittnar Paisleys hatiska inlägg mot homosexuella.

Martinez
Herr talman! Min grupp och jag själv är till den grad offer för diskriminering på grund av våra övertygelser - något som sker här, eftersom man har hindrat oss från att bilda en politisk grupp, något som är tillåtet för alla - att vi varmt applåderar möjligheten till ett program för kampen mot diskriminering. Och inte bara diskrimineringen av kvinnor i arbetslivet. I Frankrike får män t.ex. inte undervisa på förskole- och lågstadienivå, och det är uppenbart diskriminering.
Men den här frågan har en mycket större betydelse på det filosofiska, juridiska och sociologiska planet. På ett juridiskt plan fördöms diskriminering i alla slags generella texter. Stadgan om de grundläggande rättigheterna, som vi behandlade i går, fördömer t.ex. diskriminering, och inte endast den som förekommer på rasistiska grunder, utan även, enligt stadgan, den som grundar sig på härkomst. Genom att hävda likhetsprincipen skapar alla grundlagar i världen nästan en konstitutionell jus cogens, eftersom diskriminering är förbjudet överallt.
Men sedan 40 år tillbaka finns det också texter som tvärtom vilar på diskriminering. Den första, UNCTAD, Förenta nationernas konferens för handel och utveckling, fastställde i Genève 1963 principen om kompenserande ojämlikhet, följaktligen diskriminering. Vår Lomékonvention vilar också på diskriminering till förmån för staterna i Karibien och Stilla havsområdet. Dessutom beror vår tvist med Förenta staterna på att vi vill ha en positiv diskriminering av bananproducenterna i AVS-länderna, samtidigt som Förenta staterna vill ha jämlikhet till förmån för de multinationella bolagen.
Även Europa grundas på diskriminering - med det allmänna preferenssystemet (GSP), som medför att vi ensidigt avstår från tullavgifter till fördel för en rad stater. De nationella lagstiftningarna i våra 15 länder innebär också ett utövande av diskriminering, bl.a. i det socialistiska Frankrike, socialisten Jospins Frankrike. För Nya Kaledonien har man - år 1999 - skapat en arbetsförtur på etnisk grundval, på en rasmässig grundval: på en rasmässig grundval. I Nya Kaledonien ger man förtur på grundval av hudens kromosomer.
Och i våra franska förorter finns det skattebefriade områden, också det på etniska grunder, eftersom det är vissa särskilda etniska grupper som bor i dessa förorter. Och då talar jag inte om Förenta staterna, där Högsta domstolen för 30 år sedan uppfann principen om positiv diskriminering. På sociologiska grunder finns det dessutom en diskriminering på grund av härkomst. Parlamentets Anna de Palacio Vallelersundi har en syster som är kommissionär i Europeiska kommissionen. Om hon inte hette Anna de Palacio Vallelersundi, skulle de båda systrarna då befinna sig på dessa två platser? Och alla går dessutom inte till final i OS. Det finns ingen rättighet att delta i OS.
Sociologiskt sett finns det således risker för undantag. Herr talman! Principen om icke-diskriminering är bra, men den kan också gå i motsatt riktning. Därför höjer jag ett varningens finger - den är inte så enkel som man kan tro, denna princip om...
(Talmannen avbröt talaren.)

Mantovani
Herr talman! Jag tackar och gratulerar föredragandena Cashman, Lynne och Thomas Mann för arbetet med betänkandena om program mot diskriminering och likabehandling vad gäller sysselsättning och arbetsvillkor. I egenskap av skuggföredragande för Europeiska folkpartiet i utskottet för sysselsättning och socialfrågor uppskattar jag rådets beslut att införa ett handlingsprogram på gemenskapsnivå för att bekämpa diskrimineringen. Jag tycker också att det stora framsteg som har gjorts mot en förstärkning av de nya befogenheter artikel 13 i unionsfördraget ger för att just bekämpa diskriminering är tillfredsställande.
Generellt sett är jag positiv till att man betonar vikten av att utveckla och utöka de kulturella aspekterna när det gäller diskriminering, jag tror rent av att diskrimineringen kan övervinnas genom en kultur av icke-diskriminering, genom att ge aktuell och lättillgänglig information till alla medborgare i alla medlemsstaterna. Informationen och medvetandegörandet är grundläggande i detta sammanhang, de måste fungera som utlösande mekanismer för en ny mentalitet, ett nytt sätt att tänka och vara, så att vi en gång för alla kan besegra de fördomar som fortfarande är utbredda hos folket och säkerställa en verklig jämställdhet mellan alla medborgare när det gäller rättigheter.
Jag tycker dock att de totala avsatta medlen för detta program är otillräckliga, och jag hoppas att de kommer att höjas. Här vänder jag mig framför allt till kommissionären. Medlen borde faktiskt åtminstone vara lika stora som de summor som är tillgängliga för de förberedande insatser som ledde till detta program, för att det skall kunna genomföras på ett effektivt sätt. Man behöver bara till exempel tänka på behoven av extra kostnader för sårbara kategorier: de äldre och personer med annan yrkeskunskap, de arbetslösa med hög ålder. Dessa kategorier utgör mer än 25 procent av unionens befolkning: denna potential får inte undervärderas och om de kan integreras skulle det även medföra ekonomiska fördelar.

Koukiadis
Herr ordförande! Antagandet av rådets direktiv om likabehandling i arbetslivet utvidgar förbudet mot diskriminering att gälla, utöver diskriminering på grund av ras och etniskt ursprung, även diskriminering på grund av de övriga skäl som används som startpunkt för diskriminering och som tas upp i artikel 13.
Direktivet i fråga omfattar all sysselsättning: arbete som anställd och som egenföretagare. Manns betänkande antogs så gott som enhälligt av utskottet för sysselsättning och socialfrågor, och det beror såväl på hans oklanderliga förberedelser som på hans vilja att samarbeta för de nödvändiga ändringarna, och jag vill ge honom mina uppriktiga komplimanger för det.
Det första positiva med direktivet är att man inser att diskriminering måste angripas på ett övergripande sätt, något som är särskilt viktigt för ett riktigt genomförande av direktivet. En andra fördel med direktivet är att man utnyttjar erfarenheterna från förbudet mot diskriminering på grund av kön och använder samma verktyg och begrepp, som direkt och indirekt diskriminering, effektivt rättsskydd och omvänd bevisbörda. Dessutom utnyttjas modellen att uppmuntra positiv särbehandling i syfte att väga upp nackdelar när det gäller integrering av vissa personer på arbetsmarknaden.
Dessa riktlinjer i direktivet, i kombination med det faktum att direktiv 2000 nyligen antogs, visar Europeiska unionens uttalade vilja att garantera ett öppet samhälle, fritt från förbestämda kategoriseringar och, framför allt, fritt från rasism, vilken har djupa rötter i den europeiska historien. Det är ingen slump att man i handlingsprogrammet prioriterar förståelsen av fenomenet med godtycklig diskriminering, för att därigenom försöka angripa problemets kärna, som är den dolda rasismen. Den härrör dels från rädsla, dels från en etablerad tradition, som vi inte får förneka är en av den europeiska kulturens negativa sidor och en av huvudorsakerna till konflikter, både inom och mellan länder. Av den anledningen måste direktivet införlivas i vår kulturella utveckling.

Krivine
Herr talman! När man just har fått höra Nationella frontens Martinez skränande, tror jag att det verkligen finns ett behov av att använda den typ av direktiv som nu föreslås.
Dessa texter är ett framsteg. De kommer att ge antirasistiska organisationer och fackföreningarna en större kontroll när det gäller diskriminering. Men nu tror jag att man måste se till att dessa direktiv tillämpas och att arbetsrätten respekteras genom utökade kontroller och bestraffning av ohederliga arbetsgivare. Att genomföra en positiv harmonisering av regelverken för att skydda de allra svagaste och de mest förtryckta på arbetsmarknaden, och inte att exempelvis tillåta nattarbete för kvinnor i jämlikhetens namn. Det krävs slutligen ett förbud mot att motarbeta fackföreningar, något som tenderar att utvecklas i Europa, till exempel inom postväsendet i Frankrike.
Jag tror slutligen att staterna i egenskap av arbetsgivare bör föregå med gott exempel, genom att avskaffa diskrimineringen i samband med rekrytering av tredjelandsmedborgare till statliga och kommunala tjänster, en diskriminering som drabbar invandrarna, som utnyttjas och hamnar i en evig osäkerhet. Men en verklig socioekonomisk integration förutsätter lika rättigheter, vilket inte kan komma till stånd utan en bättre politisk representation. För det ändamålet måste man legalisera förhållandena för dem som vistas här illegalt och ge alla invandrare rösträtt.

Kratsa-Tsagaropoulou
Herr talman! I det förslag till direktiv om likabehandling i arbetslivet som vi diskuterar i dag uttrycks med tydlighet Europeiska unionens vilja och försök att anpassa sin sociala modell till de nya omständigheterna, de ekonomiska, sociala och kulturella, och vi har av den anledningen välkomnat det med stor tillfredsställelse.
Direktivets genomförande kommer utan tvekan att öka levnadsstandarden i det europeiska samhället. Det kommer dessutom att bidra till att förbättra bilden av Europa i resten av världen, där man följer oss med stor uppmärksamhet, för det kommer att visa i praktiken att Europa fortsätter att arbeta för att skydda de mänskliga rättigheterna, främja solidaritet och demokrati.
En framgång för dessa mål är emellertid beroende av att direktivets innehåll förstås, att dess betydelse och värde erkänns av medlemsstaterna och, naturligtvis, att det genomförs riktigt. Jag tror av den anledningen vi kommer att se ett stöd för de ändringsförslag som avser övervakningen av direktivets genomförande, men även för ändringsförslagen som avser information till medborgarna på och utanför arbetsplatsen, information till och medvetandegörande av arbetsmarknadens parter, av de ekonomiska och sociala aktörerna, samt vidareutbildning av personalen i offentliga verk och inrättningar, liksom i medlemsstaternas rättssystem och lagstiftande församlingar.

Karamanou
Herr talman! Jag skulle vilja gratulera kommissionär Diamantopoulou till detta viktiga förslag till beslut, liksom kollegerna Cashman och Mann, vilka har berikat och breddat verksamhetsfältet för bekämpningen av diskriminering.
Vad mig anbelangar, skulle jag, eftersom vi i dag med stor majoritet har röstat igenom betänkandena om unionens utvidgning med länderna i Central- och Östeuropa, Cypern och Malta, i mitt inlägg vilja rikta in mig på att betona hur viktigt de är att stödja ansträngningarna i dessa länder för att bekämpa diskriminering och erkänna de moderna samhällenas mångkulturella identitet som en nödvändig förutsättning för fredlig samexistens mellan människorna.
Anslutningsländerna måste särskilt få hjälp med att uppfylla Köpenhamnskriterierna till punkt och pricka, så att de kan införlivas som fullvärdiga och jämlika medlemmar i Europeiska unionen. Det är nödvändigt att ägna särskild uppmärksamhet och ge ytterligare resurser till länderna på Balkan och till Turkiet, i syfte att stödja de ansträngningar som har som mål att stärka de demokratiska institutionerna och bekämpa diskriminering, särskilt diskriminering som grundar sig på ras och etiskt ursprung eller på religiös övertygelse - diskriminering som nyligen har kostat mängder av smärta, blod och människoliv på Balkan.
Jag frågar mig hur mycket vi egentligen har lärt och hur mycket klokare vi egentligen har blivit av de händelser som framkallades på Balkan av framför allt religiös fanatism. Jag anser därför att det brådskar att skjuta till tillräckliga medel och att främja åtgärder för att förebygga och bekämpa diskriminering vid dess källa, huvudsakligen genom utbildningssystemet och medierna, men även genom en betydande förstärkning av de enskilda organisationernas verksamhet.

Figueiredo
Herr talman, fru kommissionär, ärade ledamöter! Som bekant finns det fortfarande mycket diskriminering i Europeiska unionen, främst när det gäller sysselsättning och yrkesverksamhet, trots förbuden enligt artikel 13 i Fördraget om Europeiska unionen. Det är därför viktigt att vi går framåt med de två lagstiftningsinitiativ vi nu debatterar, även om de behöver förbättras i vissa aspekter, och genom att öka de planerade medlen för finansiering av programmet, genom att fundera över den politiska betydelse kampen mot diskrimineringen har. Det räcker inte att likheten garanteras av lagen. Vi vet alla att det är nödvändigt att från början få bort orsakerna till diskrimineringen - den förebyggande kampen är också mycket viktig - dels genom information, utbildning och fortbildning för att främja likhet och kampen mot fördomar för att förändra mentaliteten, dels genom olika typer av positiva åtgärder, där vissa diskriminerande grupper särskilt gynnas, och även genom att använda sig av behöriga instanser i de fall arbetsgivare fortsätter med diskrimineringen. När det gäller bevisbördan är det viktigt att det åligger arbetsgivaren att bevisa att likhetsprincipen inte har kränkts, medan arbetstagaren bara skall behöva anmäla det fall av diskriminering han eller hon har utsatts för.

Smet
Herr talman, fru kommissionär! En del av debatten här bevisar egentligen att vi behöver ett direktiv, för när man här säger att Europa på ett centralistiskt sätt ger sig in på ett revir som egentligen borde tillhöra medlemsstaternas revir och samtidigt är medveten om vad som skett i Europa under tidigare perioder - så sent som i går var det på nytt flera rapporter på TV om attentat mot judiska synagogor, våldtäkt av en kvinna av främmande ursprung och så vidare - då måste man ändå ha en skruv lös för att våga säga att Europa inte behöver något direktiv om antidiskriminering. De grupper som därvid åsyftas är de grupper, mina damer och herrar, som under andra världskriget var desamma som dem som satt i lägren, nämligen människor av en viss religiös övertygelse, tänk på Jehovas vittnen, de satt allesammans i koncentrationsläger. Jag tänker på människor av en viss ras: judar, zigenare och så vidare; jag tänker på funktionshindrade, människor som inte längre orkade med; alla dessa människor kunde falla offer för att hamna i ett koncentrationsläger. Det gäller för de homosexuella likaså. Så de som kommer här och säger att Europa inte skall fastlägga de värden som vi alla vill försvara i ett direktiv, de misstar sig. Vi behöver detta, och vi måste sända den signalen utåt.
Belgien har kommunalval på söndag. Vi har avtalat med alla demokratiska partier att vi skall bilda en cordon sanitaire gentemot extremhögern. Det innebär att inget av dessa partier skall bilda en koalition med extremhögern. Det är ett ytterst viktigt beslut, och vi känner att vi har stöd av sådana direktiv, vilket således är av stor vikt. Fru kommissionär! Fortsätt med detta; vi behöver detta också.

Howitt
Herr talman! Det finns ingen hierarki för diskriminering. Jag välkomnar detta direktiv som det allra första EU-lag som i hela Europa inför rättigheter för våra 37 miljoner medborgare med funktionshinder ett slut på att via bakdörren lagstifta om handikappades rättigheter och en hyllning till handikapprörelsen som har drivit kampanjer för att uppnå denna dag. Överenskommelsen om principen om rimlig anpassning i synnerhet som startade i Sverige och Irland skall nu garantera att arbetsgivare i hela Europa anpassar sina arbetsplatser, tillhandahåller särskild utrustning och ändrar sina arbetsmetoder så att anställda med funktionshinder verkligen får en rimlig chans. Det kanske bara handlar om att flytta ner en strömbrytare en meter men för rullstolsanvändaren innebär det skillnaden mellan ett jobb eller inget jobb.
Jag tackar herr Mann för hans stöd på denna punkt. Jag tackar också min kollega, herr Cashman, för att han godkände mitt ändringsförslag till handlingsprogrammet som skall garantera att europeiska pengar täcker de extra kostnaderna för handikappåtgärder och garantera att information finns tillgänglig för alla och att funktionshindrade personer kan tala för sig själva.
Två ytterligare meddelanden. Först till alla ledamöter av Europaparlamentet, kom ihåg att vi fick ett kraftfullt direktiv för att bekämpa rasdiskriminering, för vilket jag var stolt att få vara medföredragande, och med åtgärder mot provokation, för rätt att föra talan inför domstol, för befogenheter till icke statliga organisationer och för ändrad bevisbörda. Fingra inte på dessa svårt vunna framgångar.
Därefter till kommissionären, jag vet att ni i dag inte kan godkänna mitt ändringsförslag 56 om upphandling men i ert svar ber jag er lova denna kammare att ni kommer att lägga fram ny lagstiftning för att koppla samman offentliga medel med företagens efterlevnad av dessa lagar. Var också vänlig och tala om för oss att det var ett misstag av kommissionen att föreslå bidrag till verksamheten till bara en europeisk icke statlig organisation som företräder varje diskriminerad grupp. Denna lagstiftning handlar om att värdera mångfald. Bortse inte från era egna ord genom att vägra döva personer, personer med inlärningssvårigheter och självförvaltande organisationer av personer med funktionshinder möjligheten att ens sitta med vid bordet.

Hernández Mollar
Herr talman! Om det är något som karaktäriserar det europeiska samhället i förhållande till andra samhällen i världen så är det just dess medvetande och åtagande när det gäller kampen för frihet och mänskliga rättigheter.
Men jag vill också säga att vänstern inte har monopol på denna kamp. Ibland försöker vänstern med en enkel demagogi och progressivitet, som den inte ens förmår definiera, att förvirra allmänheten genom att ställa krav som ibland inte innehåller någonting, och ibland är irrelevanta för strukturen i ett samhälle som måste stärkas med värden som vi, i vår parlamentariska grupp, inte är beredda att avvisa. Detta är vad som skiljer vissa bänkar från andra.
Artikel 13 är utgångspunkten för ett av EU:s nya mål: att bekämpa diskriminering eller uppnå lika behandling för medborgarna av de skäl som räknas upp i artikeln.
Jag anser att handlingsprogrammet är seriöst. Man skulle nästan kunna acceptera det i sin ursprungliga skrivning eftersom det huvudsakligen är inriktat på något grundläggande, nämligen att utbilda det europeiska samhället i människovärde oavsett vilka människor det gäller. Det anser jag vara kärnan i programmet.
Därför tycker jag att det är nödvändigt att lägga denna uppgift på den offentliga och privata sektorn och då anser jag att den offentliga sektorn måste vara exemplarisk. De offentliga skolorna och förvaltningen måste vara en modell i kampen mot diskriminering och vi måste naturligtvis kräva samma sak, och i lika hög grad, på det privata området.
Slutligen, ärade ledamöter, måste medierna fylla en viktig roll i denna uppgift. Tyvärr ser vi i dag att medier som television och Internet inte direkt bidrar i sina program och reklam till att behandla de samhällsskikt som mest behöver detta samarbete, som kvinnor och barn, på ett värdigt och respektfullt sätt. Därför tycker jag att målet att medvetandegöra även massmedia i dessa uppgifter är mycket lyckad.

Lund
Herr talman! Jag vill gärna först och främst tacka herr Cashman och herr Mann för deras två betänkanden. Det är oerhört viktigt att vi nu säkerställer genomförandet av det paket som är en första provisorisk och praktisk tolkning av artikel 13 i EG-fördraget. Vi tar därmed ett viktigt steg i riktning mot ett stopp för diskrimineringen av minoriteter i EU och i ansökarländerna. Låt mig betona två viktiga punkter. För det första tror jag att det, om den insats mot diskrimineringen som vi nu inleder skall lyckas i praktiken och i verkliga livet, är helt avgörande att de icke-statliga organisationer som företräder de berörda minoriteterna får delta i arbetet så mycket som möjligt. Insatsen kommer annars inte att bli en framgång i verkliga livet.
Den andra punkt som jag vill ta upp är att kommissionen i och med detta första paket tyvärr har begått ett allvarligt fel genom att prioritera mellan diskrimineringsgrunderna. Endast rasdiskriminering skall rent allmänt vara förbjuden på alla samhällsområden; diskriminering av andra grunder, t.ex. handikapp och sexuell läggning, förbjuds bara när det handlar om sysselsättning och arbetsmarknad. Diskrimineringsgrunderna skall vara likvärdiga. Diskriminering är lika kränkande antingen den sker p.g.a. ras eller sexuell läggning, jag vill därför starkt stödja Swiebels förslag om att kommissionen måste rätta till detta misstag inom de närmaste tre åren. Jag kan se att kommissionen finns på plats här i dag. Det finns således en god möjlighet i dag att bekräfta att detta förslag kommer att följas upp.

Coelho
Herr talman! Jag vill understryka det min kollega Hernández Mollar precis sade. Kampen mot diskriminering är en kamp som vi alla engagerar oss i och den får inte bli en exklusiv symbol för någon viss politisk gruppering här i parlamentet. Artikel 13 i Amsterdamfördraget innebär en utmaning för Europeiska unionens agenda vilken kommer att ge gemenskapen specifika befogenheter för att inleda en varierande rad åtgärder i kampen mot diskrimineringen, så att samma skyddsnivå garanteras missgynnade grupper.
Jag vill gratulera kommissionen för det viktiga steg som har tagits då den har inlett tillämpningsprocessen för artikel 13, genom det förslagspaket om diskriminering som har lagts fram. Erfarenheterna visar oss också att införandet av lagstiftningsåtgärder i kampen mot diskriminering är viktig men inte tillräcklig. Dessa åtgärder måste följas av ett förebyggande arbete och en förändring av beteenden och attityder, och det tydliga beviset för detta är resultaten från den ganska färska Eurobarometer-undersökningen, vilken visade att var tredje europé, omkring 33 procent, anser sig vara mycket eller ganska mycket rasistisk. Det är väsentligt att undervisa och främja respekten för den kulturella mångfalden i Europa. Jag skulle också vilja understryka vikten av att i så hög grad som möjligt dra med oss kandidatländerna i dessa gemenskapsåtgärder för att bekämpa diskrimineringen.

Cerdeira Morterero
Herr talman! Jag välkomnar kommissionens initiativ, och jag vill särskilt gratulera Cashman och Mann för det utmärkta arbete de har bedrivit vid utformningen av dessa betänkanden.
Med tanke på det stora antalet diskriminerande åtgärder, beslut och attityder som än i dag existerar i Europa, välkomnar jag de betänkanden vi i dag diskuterar och som innehåller vissa punkter jag anser är särskilt anmärkningsvärda.
För det första måste vi understryka att det är nödvändigt att beakta artikel 13 i Amsterdamfördraget, när programmets konkreta åtgärder skall genomföras, en nyckelfaktor i kampen mot diskriminering i Europeiska unionen.
För det andra bör vi uppmärksamma den speciella diskriminering som drabbar vissa specifika sociala grupper; kvinnor, funktionshindrade, invandrare, homosexuella, lesbiska, äldre, etniska minoriteter, och när det gäller dessa grupper, trycka på vikten av att övervaka och genomföra konkreta åtgärder för att bekämpa fall med flerfaldig eller dubbel diskriminering, vilket särskilt drabbar kvinnor.
Därför måste vi understryka vikten av att integrera könsperspektivet i all kamp mot diskriminering, och parallellt med det vill jag kräva tydliga ansträngningar och en bestämd vilja från kommissionen för att få direktiv, rekommendationer och program mot diskriminering att stämma överens, och för att ge denna kammare en del av huvudrollen i fastställandet av prioriteringar, genomförandet av en bedömning av effektiviteten i de åtgärder som föreslås i dag i detta program och, om det är nödvändigt, en översyn av de åtgärder och beslut som fattas i detta handlingsprogram.
Slutligen måste Europaparlamentet hållas informerat och kammarens betänkanden och yttranden skall beaktas. Vi bör också framhäva vikten av att icke-statliga organisationer och föreningar verkligen kommer med sina åsikter och deltar - och de bör få nödvändiga medel - för de är helt klart nyckelaktörer för att de antagna åtgärderna skall nå framgång.

Purvis
Herr talman! Diskriminering på religiösa grunder är lika oacceptabelt som någon annan form av diskriminering. Vi har sett de tragiska resultaten i Nordirland och på Balkan. Den gror under ytan i flera delar av vår europeiska union. Den själsliga dimensionen är dock en viktig i vår europeiska livsstil. Det är ett klart faktum från vår europeiska historia att vi har många religioner och var och en av dessa religioner har olika och flera olika kyrkor, beteckningar och trender. Det är viktigt att de skall kunna hålla fast vid sin trossats.
Jag välkomnar det ganska självklara faktum att kyrkliga eller frikyrkliga präster i sin utövning kan inskränka sig till den tro de tillhör utan att anklagas för olaglig diskriminering. Men det är inte tillräckligt. Vi måste stödja ändringsförslag 37 från utskottet för sysselsättning och socialfrågor, där man också tar bort varje förbehåll om religion eller tro hos personer som kommer i direkt kontakt med medlemmar av den tron inom utbildning, socialvård eller hälsovård, till exempel lärare vid sekteristiska skolor, läkare och sjuksköterskor på sjukhus och vårdhem, besökare till interner i fängelser, studievägledare för och anhörigvårdare av barn, gamla, tonåringar och gifta par, där dessa socialt önskvärda tjänsterna tillhandahålls av religiösa organ.
En andlig dimension är viktig för Europa. Vi måste undvika absurda trassel med byråkrati, som bara skall lyckas reducera Europa till en rent materialistisk, politiskt korrekt men meningslös enhet.

Caudron
Kära kolleger! Vid diskussionerna om Amsterdamfördraget gladdes vi särskilt åt, och i synnerhet jag, att man införde artikel 13 om diskriminering grundad på kön, ras eller etnisk bakgrund, religion eller filosofiska övertygelser - icke-sekteristiska skall jag tillägga - alla former av handikapp, ålder och sexuell läggning. Det är dessutom med stöd av denna artikel som det har lagts fram förslag till åtgärder för kampen mot diskriminering. Dessa förslag består av två förslag till direktiv och ett handlingsprogram med syftet att stödja medlemsstaternas ansträngningar. Självklart är det, såväl för mig som för mina kolleger, mycket svårt att uttrycka sig på exakt två minuter om så pass viktiga åtgärder.
När det gäller betänkandet av Mann om lika behandling i arbetslivet - och jag vill gratulera min kollega föredraganden - skall jag begränsa mig till att betona att jag personligen är nöjd med att man lyckades minska undantagsmöjligheterna till ett minimum. Ändå behölls vissa möjligheter, som, det skall jag erkänna, också chockerar mig. Det rör sig bl.a. om möjligheterna till undantag i fråga om religion. Den bestämmelse som säger att det kan göras undantag till begreppet yrkesmeriter - ett mycket viktigt och avgörande begrepp - med hänvisning till en religion, den är inte godtagbar för mig. Som övertygad anhängare av konfessionslösheten skulle jag därför inte kunna ställa mig bakom den bestämmelsen.
På samma sätt bör de undantag som beviljas på grundval av ålder behandlas med största försiktighet, för i praktiken leder det ofta till att äldre arbetstagare stängs ute.
När det gäller programmet om kampen diskriminering är kommissionens förslag tillfredsställande. Det fanns saker som krävde ett klargörande, och de har också klargjorts. Jag vill gratulera föredraganden till det, och sammanfattningsvis kommer jag att rösta för dessa betänkanden, med undantag för den punkt jag nyss nämnde.

Peijs
Herr talman! Rätt till likabehandling och skydd mot diskriminering är en av människans grundläggande rättigheter. Det är kärnan till allt som vi tror på i Europeiska unionen. Jag skriver under på målsättningen i det förslag som nu ligger framför oss om att också kunna eftersträva denna rätt i arbetsmiljön. Jag är också medveten om att det finns argument för att kunna garantera europeisk lagstiftning för likabehandling på en enda marknad. Men sedan börjar jag avvika något från resten av yttrandena i denna kammare.
Jag anser att parlamentet har gjort en julgran av den återhållsamma lagstiftning som Europeiska kommissionen hade velat lägga fram. Detta förslag har väl ändå utarbetats för att tillämpas i en ekonomisk sfär av yrkesutövning och företagande? Det är helt enkelt inte möjligt om man har ett litet företag och någon efter ett år upptäcker att han blivit diskriminerad under ett anställningsförfarande med 40 man, att ett litet företag då under hela denna tid måste spara alla akter för att sedan återigen - han vet förmodligen inte ens längre vem det är - exakt ange hur det exakt gick till under detta anställningsförfarande. Det går ju helt enkelt inte. Varför tänker vi i parlamentet aldrig på de praktiska konsekvenserna av den lagstiftning som vi skapar? Jag hoppas att en del kan rättas till under den process med rådet och kommissionen som följer.
Sedan har jag också en vädjan till kommissionären. Fru kommissionär! Det återstår för oss att göra en fiche d'impact i samband med denna utvärdering. Denna fiche d'impact är i mina ögon - och jag sysslar mycket med små och medelstora företag här i parlamentet - en stor skandal. En tjänsteman har suttit vid sitt skrivbord en eftermiddag och gripit allehanda positiva konsekvenser ur luften som inte på någon som helst sätt överensstämmer med verkligheten. Jag vill ha en verklig utvärdering av konsekvenserna, en verklig fiche d'impact för det lilla och medelstora företaget av detta direktiv såsom det nu fastställts av parlamentet och inte en uppdiktad historia av en tjänsteman som hittills aldrig satt sin fot på ett företag, och detta skulle jag gärna se innan det blir verklig lagstiftning.

Sousa Pinto
Herr talman! Det förslag till rådets beslut för att fastställa ett gemenskapens handlingsprogram för bekämpning av diskriminering, vilket kommer att inleda en tillämpningsprocessen för artikel 13. Det handlar om en mycket viktig uppgift vars positiva följder förr eller senare kommer att synas, direkt eller indirekt, i medlemsstaternas verklighet genom program och konkreta åtgärder, eller genom en sådan förändrad lagstiftning som samhällsutvecklingen kräver och som den politiska makten många gånger inte har kunnat bemöta på ett tillfredsställande sätt.
Vår gemensamma civilisation bekräftar sin storhet genom respekten för det öppna, toleranta och liberala samhället och genom dess mångkulturella politik som inkluderar alla. Emellertid stöter även i dag den generösa tanken att tillerkänna varje medborgare så stor frihet som möjligt, så länge den är förenlig med samma mått frihet för andra, emot hinder, vissa är faktiska hinder, andra är rättsliga. När vi möter dogmatism, fördomar och okunnighet som även i dag så mycket finns hos våra medborgare inför en undermedborgarskapsstatus, så har Europa det bästa i sig själv: upplysningstraditionen och den individuella och kollektiva frigörelsen.
Familjen är till exempel fortfarande en samhällsgrund och pelare. Men hur många av medlemsstaterna i unionen har fortfarande i sin lagstiftning statiska och dogmatiska familjebegrepp som diskriminerar ogifta par och bland dem, på ett särskilt chockerande och anakronistiskt sätt, de som består av homosexuella par? Familjen bör i dag äntligen förstås som en kärleksgemenskap, mer än den civila följden av ett avtal välsignat av religionen. Den främsta betydelsen av den kamp mot diskriminering vi talar om i dag är att den bekräftar ett medborgarskap som inkluderar alla, mer krävande än det tidigare uteslutande medborgarskapet som är historiskt knutet till demokratins och republikens ursprung.

Andersson
Herr talman, fru kommissionär! Det vi nu håller på med är att omsätta artikel 13 i fördraget i praktisk politik. Vi gjorde det först med förslaget om diskriminering på grund av ras och etniskt ursprung och nu fortsätter vi med handlingsplanen och diskriminering av arbetslivet.
Jag vill börja med att tacka de båda föredragande, Mann och Cashman, för alldeles utmärkta betänkanden. Jag skall uppehålla mig vid en speciell grupp, nämligen de funktionshindrade. Jag har följt den här frågan sedan jag var ledamot av Sveriges riksdag och vi gjorde en stor utredning, som utmynnade i ett förslag mot diskriminering i arbetslivet.
Vi tittade då på arbetslösheten, som vid den tiden generellt var väldigt låg i Sverige, och jämförde med arbetslösheten bland de handikappade. Vid den tiden hade vi en 2-procentig arbetslöshet generellt bland hela befolkningen. Bland de svårast handikappade var arbetslösheten 70 procent.
Fortfarande är det så att de svårast handikappade knappast kommer ut på arbetsmarknaden. De är idag diskriminerade. Därför behövs den här typen av lagstiftning, och ofta är det bara små åtgärder som behövs. Vi pratar ofta om den inre marknaden och ungdomars möjligheter att kunna studera och arbeta runtom i Europa. Men hur är det för ungdomar, som har något funktionshinder? Hur är möjligheten för dem att kunna verka på den inre marknaden, att kunna studera i olika länder och utveckla sig? På detta område diskriminerar vi idag. Därför är det viktigt att vi kommer åt denna diskriminering. Detta skall följas av fler områden. De handikappade är också diskriminerade när det gäller att komma in på kulturinstitutioner och på näringsställen. Därför måste saken följas upp.
En sista punkt: När det gäller organisationslivet är de handikappade oerhört viktiga. Eftersom organisationslivet är viktigt i denna process hoppas jag att det ändringsförslag som jag lade fram och som blev antaget i utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter om att mer än en organisation kan få del av bidragen också blir det förslag som antas slutgiltigt.

Diamantopoulou
. (EN) Som ni känner till föreslog kommissionen i november ett stort paket baserat på artikel 13 med två direktiv och ett program. Ett av direktiven har redan antagits på rekordtid och jag är helt optimistisk att den andra kommer att antas under det franska ordförandeskapet i november.
Debatten i parlamentet var ytterst intressant och ni har redan understrukit den politiska betydelsen av detta direktiv. Vad gäller social solidaritet, mänskliga rättigheter och social rättvisa och den inre marknaden är det mycket viktigt att förstå att vi måste ha samma sociala miniminormer i alla medlemsstater och i ansökarländerna även i framtiden.
Jag vill tacka de två föredragande, herr Cashman och herr Mann, för det utmärkta arbete som de har gjort. Jag vill också tacka de involverade utskotten för deras stöd och samarbete med att skapa en samordnad uppfattning på en så kort tid.
Det är viktigt att gemenskapens handlingsprogram antas av rådet denna höst så att vi kan undvika en tidslucka mellan det och de förberedande åtgärder som för närvarande pågår. Jag kan godkänna flera av era förslag. Framför allt välkomnar jag de ändringsförslag ni lagt fram om att integrera denna fråga på alla områden och om mångsidig diskriminering. Jag kommer också att godkänna de ändringsförslag ni har lagt fram för att understryka hur viktigt det är att förebygga diskriminering, liksom att bekämpa den. Förebyggande är nyckeln till en långsiktig strategi.
Jag är också överens om den vikt ni har lagt vid att vi gör vad vi kan för att uppfylla de speciella behoven hos personer som har svårigheter att delta i programmet. Detta innebär nödvändigtvis att man måste inbegripa insatser för att göra all dokumentation runt programmet så enkelt och så tillgängligt som möjligt (om vilket ni också har föreslagit ändringsförslag). Jag är medveten om svårigheterna och den komplicerande faktor som formen av dessa projekt utgör och jag skall försöka att förenkla dem.
Jag kan också gå med på att i framtiden belysa icke statliga organisationers betydelse, både som partner och som målaktörer som deltar i åtgärderna själva. Det kommer att bli viktigt att involvera en så bred typ och storlek av icke statliga organisationer som möjligt för att säkerställa att vi drar nytta av dessa människors erfarenhet, vilka varje dag arbetar med dessa frågor. Jag kan godkänna ert förslag att i beslutet införa begränsningen på 90 procent vid samfinansiering av sådana icke statliga organisationer och vi kan motivera detta förslag eftersom det finns många egenarter i dessa icke statliga organisationer.
Kort sagt jag kan därför varken som förslag eller i andan godkänna ändringsförslagen 1, 2, 7, 8, 10, 11, 13, 18, 21, 41-45, 47, 50, 58, 59, 62, 64, 65, 66 och 67. Jag kan också godkänna delar av ändringsförslagen 3, 14, 16, 31, 33, 35, 38, 40, 55 och 57. Jag har inte möjlighet att godkänna de återstående ändringsförslagen av olika skäl. Några är inte i överensstämmelse med övriga rättsliga krav, till exempel ändringsförslaget som gäller kommittéarrangemang.
Några överensstämmer helt enkelt inte med kommissionens målsättning att exempelvis inrikta den årliga rapporten på genomförandet av programmet snarare än på en speciell aspekt på bekämpningen av själva diskrimineringen. Andra riskerar att skapa en obalans i programmet genom en för stor inriktning på en särskild aspekt; andra återigen är inte nödvändiga för att uppnå parlamentets målsättning då tankegångarna redan antingen implicit eller explicit finns i beslutet, som den om att utnyttja erfarenheten hos tredje land.
Beträffande Manns betänkande vill jag ge några synpunkter på det viktigaste ändringsförslag som lagts fram till parlamentet i dag. Det finns tre kategorier av ändringsförslag. Den första gäller handikapp, religion och ålder. Den andra syftar till att klargöra texten i kommissionens förslag och den tredje kategorin består av ett stort antal ändringsförslag med vilka man försöker anpassa detta förslag i linje med direktivet om rasdiskriminering som antogs i juni. När det gäller den första kategorin, handikapp, religion och ålder finns de speciella problem som möter personer med funktionshinder angivna i nuvarande förslag där bestämmelsen om rimlig anpassning av arbetsplatsen till behoven hos personer med funktionshinder specifikt förutses. Detta är det viktigaste villkoret för att få lika behandling av människor med funktionshinder.
Jag välkomnar ert klargörande av uttrycket " rimlig avpassning" : ni använder ordet " anpassning" och " för stor påfrestning" . Ert förslag är till stor nytta då diskussioner inom de olika institutionerna har visat att man inte helt förstod dessa uttryck. Nu har det klargjorts att många faktorer som medförda kostnader, organisationernas finansiella resurser och möjlighet att få del av offentliga medel skall avgöra om anpassningen av arbetsplatsen för deras behov skulle medföra en för stor ekonomisk påfrestning för arbetsgivaren. Jag vill klarlägga att bedömningen av den ekonomiska effekten för små och medelstora företag inte bara är en tjänstemans arbete eller jobb. Vi använder som grund statistik på europeisk och nationell nivå, vi använder oss av undersökningar och vi har jämförelser med effekterna i USA där man har undersökningar och resultat efter att ha tillämpat direktiv som detta under lång tid.
En annan viktig fråga gäller religiösa organisationer och möjligheten att använda klausulen om krav på verklig sysselsättning i artikel 4.2. Denna bestämmelse bör dock inte skapa diskriminering enbart grundat på handikapp, ålder eller sexuell läggning och vi måste vara alldeles klara på den punkten. Jag är positiv till er referens till denna fråga i ändringsförslag 37.
Jag kan också gå med på att utvidga formuleringen i artikel 4.2 och inbegripa organisationer som utför tjänster i en religiös miljö, då vi inser att formuleringen i kommissionens förslag var mycket strikt. Med dessa två tillägg anser jag att förslagets räckvidd blir tydlig.
Däremot kan jag inte godkänna ändringsförslag 38 om att i artikel 5 stryka listan över skillnader mellan behandlingar på grund av ålder som kunde motiveras. Detta är inte i linje med vårt förslag. Kommissionens avsikt är att skapa praktiskt genomförbara regler för företag medan man samtidigt förbjuder diskriminering som är godtycklig och inte objektivt motiverad. Jag inser dock att detta är en mycket känslig fråga. Kommissionen är beredd att förenkla formuleringen i artikel 5 för att man skall förstå denna bestämmelse bättre.
I den andra kategorin av ändringsförslag är syftet att klargöra texten i kommissionens förslag.
Särskilt ändringsförslagen 9, 10 och 20 där man föreslår att ta bort syftningen till diskriminering grundad på rastillhörighet och etniskt ursprung. Alla tre kan godkännas med hänsyn till rättslig överensstämmelse.
Jag godkänner också referenserna till sysselsättningsstrategin 2000, till individuellt förverkligande och självförverkligande, till diskriminering som ett hinder för personers fria rörlighet, till klargörandet av direktivets räckvidd vad gäller dess tillämpning för medborgare i tredje land, till klargörandet av bevisbördan och enklare tillgång till information. Dessa referenser finns i ändringsförslagen 7, 8, 9, 12, 34 och 47. Kommissionen kan godkänna andemeningen i alla dessa ändringsförslag.
Jag vill nu ta upp den tredje kategorin av ändringsförslag. Jag kan godkänna tanken bakom alla dessa ändringsförslag men i några fall finns det problem med formuleringen. Det finns emellertid flera andra ändringsförslag som jag inte kan godkänna, antingen av tekniska skäl eller för att de är alltför detaljerade, vilket är tvärtemot syftet med ramdirektivet.
Jag vill gärna i detalj ta upp de ändringsförslag som jag inte kan godkänna eftersom de skapar politiska och rättsliga svårigheter. Ni har tagit upp den viktiga frågan om kontraktsuppfyllelse. Denna typ av bestämmelse är inte lämplig i ett direktiv om förslag till regelverk. Jag håller med om att det är mycket viktigt och jag utlovar att det skall bli ett meddelande: Vi skall granska denna fråga i texten till det meddelande vi redan har tillkännagett i den sociala dagordningen.
Vidare har jag tagit upp frågan om kontroll och statistik. Vi vet alla att detta är mycket viktigt, men jag måste understryka att i några medlemsstater strider insamling av denna typ av data mot de grundlagsenliga bestämmelserna om skydd av privatlivet. Jag kan därför inte godkänna ert förslag till ändringsförslag 43, men jag är överens med er att utan kontroll blir det ytterst svårt att veta något om utvecklingen och inom ramen för handlingsprogrammet skall vi granska vad som kan göras på gemenskapsnivå.
Jag kan inte godkänna er hänvisning i ändringsförslagen 21 och 45 till fysiska och juridiska personer och icke officiella grupper av personer, eftersom detta sysselsättningsförslag bara gäller enskilda personer. Det är uppenbart ett juridiskt problem.
Ni föreslår i ändringsförslag 52, i analogi med direktivet om rasdiskriminering, att införa en bestämmelse för oberoende organ att kontrollera att bestämmelserna i direktivet efterlevs.
Jag har även problem med ändringsförslagen 19 och 35 där ni föreslår en tidsram på tre år för att göra diskrimineringslagstiftningen enhetlig på alla de grunder som avses i artikel 3. Det är omöjligt att hänvisa till denna tidsram i ett direktiv men i genomförandet av handlingsplanen skall vi kunna se hur vi kan gå vidare med de andra ändringsförslagen.
Sammanfattningsvis kan jag godkänna antingen i nuvarande form eller i andemening, ändringsförslagen 2, 4, 5, 8, 10, 12, 14, 23, 24, 26, 30, 34, 40, 49, 50, 51 och 54 och även delar av ändringsförslagen 7, 9, 13, 20, 25, 29, 36, 37, 41, 42, 46, 47, 48, 58, 59, 60 och 61. Detta mycket stora antal godkända ändringsförslag uppvisar ett utmärkt samarbete mellan kommissionen och parlamentet.
Till sist hänvisade några av parlamentets ledamöter till behovet av samarbete om eller genomförande av direktiv som dessa i ansökarländerna. Detta direktiv måste vara en del av det sociala regelverket i ansökarländerna. Det är första gången som vi tillåter samprojekt i detta handlingsprogram. Ansökarländerna kan samarbeta med medlemsstater och lägga fram gemensamma projekt och gemensamma förslag och detta är mycket viktigt för dem och för oss också. Några ledamöter har tagit upp det speciella problem som Turkiet har med det kurdiska språket och problemen i Turkiet. Jag anser att gemenskapen kunde stödja och välja vilket projekt som helst som den turkiska regeringen lade fram inom ramen för denna handlingsplan.
Jag behövde svara på mer än 50 olika punkter och ändringsförslag och jag är mycket optimistisk om att dessa ändringsförslag kommer att antas under det franska ordförandeskapet.

Talmannen
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Uppförandekod för vapenexport
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0211/2000) av Titley för utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhets och försvarspolitik om rådets årsrapport 1999 om genomförandet av Europeiska unionens uppförandekod för vapenexport (11384/1999 - C5­0021/2000 - 2000/2012(COS))

Titley
. (EN) Herr talman! Det kanske har undgått några, men det faktum att jag kan stå här och leda en debatt om rådets årsrapport om vapenexport är faktiskt ganska sensationellt, först och främst för att detta parlament under många år har krävt en uppförandekod för vapenexport men fick höra att det var en omöjlig dröm. Ändå har vi en kod till stor del på initiativ av den brittiske utrikesministern, Robin Cook, som återigen är ett bevis på att där parlamentet leder vägen kommer rådet till sist att följa efter.
För det andra sade cynikerna när man kommit överens om koden att den var för kraftlös och att den inte skulle fungera. Ändå är det uppenbart från årsrapporten att den har fungerat över alla förväntningar, inklusive dem i medlemsstaternas regeringar som betraktade detta projekt med stor misstänksamhet. Uppförandekoden har skapat ökad ömsesidig förståelse, större öppenhet och en större konvergens av medlemsstaternas politik. Dessutom köar icke EU-länder för att ansluta sig till koden. Ju mer global koden är ju effektivare blir den helt naturligt.
För det tredje fruktade man också att koden skulle genomföras i hemlighet. Men i dag kan vi tack vare det finländska ordförandeskapet diskutera årsrapporten. Stora framsteg har således gjorts under en kort tidsperiod. Det gläder mig och jag gratulerar alla som varit engagerade.
En effektiv och samlad EU-politik om vapenexport är avgörande om EU skall kunna uppnå sina utrikespolitiska mål, framför allt med tanke på de många instabila områdena vid våra gränser. Man kan inte påstå sig respektera demokrati och mänskliga rättigheter om man inte agerar för att stoppa att vapen för mord och förtryck hamnar i fel händer. Man kan inte seriöst arbeta för konfliktlösning och fredsstiftning utan att kontrollera vapenexport, framför allt handeldvapen. Man kan inte förvänta allmänhetens stöd för fredsbevarande insatser om våra trupper kan dödas av vapen som vi själva har levererat.
Samtidigt förblir den europeiska försvarsindustrin strategiskt och ekonomiskt viktig för EU. För att överleva måste de fortsätta att konsolidera och rationalisera. En gemensam vapenexportpolitik är viktig för denna process. Därför var det ramavtal som undertecknades av sex medlemsstater i juli så viktig.
Trots de enorma framsteg som gjorts finns det områden där uppförandekoden måste förstärkas. I rådets årsrapport fastslogs att man behövde upprätta en gemensam lista över militär utrustning. Detta kom man överens om i juni och man har kommit framåt vad gäller listan över utrustning för paramilitära ändamål, upprätthållande av allmän ordning och inrikes säkerhet. Jag gläder mig av hela mitt hjärta över denna utveckling.
Koden är dock bara ett politiskt åtagande mellan medlemsstater. Den borde vara rättsligt bindande. I artikel 7 i koden åläggs medlemsstaterna att förhindra att exportsändningar sänds vidare till icke önskvärda slutanvändare. Ändå skiljer sig bestämmelserna om slutanvändare väldigt mellan länderna. De måste samordnas bättre och bli mer effektiva. Som inledning behöver vi en informationsdatabas på gemenskapsnivå om licenser och icke önskvärda slutanvändare.
Det är uppenbart att många vapen hamnar i fel händer på grund av mellanhänder inom vapenhandeln. Men de flesta länder har liten om ens någon kontroll över den. I mitt eget land behöver jag en vapenlicens för att äga ett hagelgevär men inte för att börja med vapenförsäljning i min trädgårdsbod. Detta är fel och jag välkomnar den brittiska regeringens uttalande i förra veckan att detta måste stoppas. Vi måste kontrollera verksamheten hos vapenförsäljare i hela EU. Jag blev chockad nyligen när jag upptäckte att det finns upp till 300 vapenförsäljare enbart i sydöstra England. Denna oreglerade handel med död väcker naturligtvis anstöt i modern civilisation. Därför måste det ske framsteg på det tyska ordförandeskapets förslag för att kontrollera vapenförsäljning. Det bör nu bli en prioriterad fråga.
Till sist, den största garantin mot missbruk av vapenexport är insyn. Årsrapporten är ett stort steg framåt, men den insyn den ger beror på öppenhet i de nationella rapporter som den baseras på. Vissa är bättre än andra. Sedan 1997 har min egen regering offentliggjort årsrapporter om vapenexport som har prisats för sin öppenhet. Jag uppmanar alla andra regeringar att göra detsamma.
Jag rekommenderar mitt betänkande till kammaren. Jag uppmanar rådet att handla på mina rekommendationer för att förstärka EU:s åtagande för global fred och stabilitet.

Morgantini
. (IT) Herr talman! Jag erkänner att jag längtar tillbaka till den tid då det från Europaparlamentet, men också från olika pacifistiska rörelser och fackföreningarna, kom signaler om att man skulle tänka och agera för en successiv minskning av vapenproduktionen och man frågade sig hur man skulle kunna lägga om krigsmaterialtillverkningen till civil produktion.
Jag tycker fortfarande att detta måste vara inriktningen, att vi inte uppgivet får betrakta krig och konflikter som oundvikliga och att försvarspolitiken inte skall bedrivas genom en stor vapenproduktion, utan att Europa måste skaffa sig en försvarspolitik byggd på intervention där inte vapnen dominerar utan förmågan att medla på ett fredligt sätt för att finna en icke-våldslösning på konflikterna.
När detta är sagt skall också sägas att jag är en drömmare som står med båda fötterna på jorden, jag överger inte mina drömmar och försöker arbeta för att förverkliga dem. Jag anser att det är viktigt, som det står i det yttrande som just utskottet för industrifrågor har antagit och som är bilagt betänkandet, att man med uppförandekoden har gjort framsteg i riktning mot kontroll och rationalisering av vapenexporten från Europeiska unionen - och den slutsatsen kan vi också dra av den årsrapport vi har granskat.
I denna mening är Titleys betänkande särskilt verkningsfullt och visar inte bara på förtjänster utan även på brister, inneboende gränser i det betänkande som har framlagts för oss, liksom uppförandekodens användbarhet.
Jag skulle vilja understryka några punkter som jag tycker är särskilt viktiga: att göra uppförandekoden rättsligt bindande. Att aktivt verka för att en internationell uppförandekod om vapenöverföring utarbetas. Att skapa mer insyn i tillämpningen av uppförandekoden - för att kunna göra en riktig bedömning av hur den fungerar - till exempel vad gäller uppgifter om för vilket antal och vilket slags vapen tillstånd har getts, liksom vilka länder som exporterar och tar emot vapnen. Att kontrollera mellanhänder och brokers samt att förhindra att Europeiska unionens vapen kan säljas på platser där de mänskliga rättigheterna kränks på ett tydligt sätt och på krigsskådeplatser, vilket nu förekommer. En annan viktig punkt är förbudet mot export och marknadsföring av utrustning och know-how som i praktiken används för tortyr.
Det finns många andra viktiga saker men avslutningsvis skulle jag vilja säga att insynen fordrar att parlamenten är mer delaktiga i beslutsprocessen och att de icke-statliga organisationerna deltar.

Morillon
Herr talman, herr kommissionär! Genom att ta ordet om den mycket svåra frågan om vapenexport, vill jag gratulera föredraganden till hans sätt att upplysa parlamentet i den anmärkningsvärda och mycket uttömmande motiveringen, i det resolutionsförslag som vi i dag debatterar och i morgon skall rösta om.
I centrum för denna motivering står den fruktan som majoriteten av våra kolleger delar, nämligen att alla slags vapen som tillverkats av Europeiska unionen kan komma - i avsaknad av en effektiv exportkontroll - att användas av länder eller väpnade grupper som inte respekterar internationell rätt och människans värdighet. Denna risk är inte försumbar. Föredraganden gör rätt i att erinra om vad som annars händer: för inte så längesedan konfronterades våra egna trupper, som värvats för fredsbevarande operationer eller operationer för återställande av fred, med vapen som levererats av Europeiska unionens medlemsstater.
Men Titley gör rätt i att framhålla att den europeiska försvarsindustrins framtid - en industri som är nödvändig för att fullfölja unionens mål ifråga om fred och säkerhet - kommer att bero på om medlemsstaternas politik är sammanhängande, särskilt när det gäller export, och att detta bör få länderna att fullfölja och påskynda offentliggörandet av en uppförandekod, vars grunder finns i ett rättsligt bindande instrument som sex medlemsländer undertecknade i juli i år.
Detta är det mål som eftersträvas i betänkandet av Titley, och därför stöder Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokrater detta betänkande. Därför motsätter vi oss också de ändringsförslag som ingivits av våra kolleger, vilka kräver en allmän nedrustning på internationell nivå och att Europeiska unionen bör vara den som visar vägen.
Med tanke på den situation som råder i världen och på vår kontinent efter det kalla krigets slut, och efter rubbningen av den balans som rådde på grund av skräcken för massförstörelsevapen, skulle ett sådant beteende vara oansvarigt.
Eftersom den drömmen - vilket ni nämnde, Morgantini - fortfarande är en utopi (och även i framtiden fruktar jag), vore det bra att lägga fram de positiva resultat som redan har uppnåtts genom uppförandekoden, vilket förslaget också innebär, och att man föreslår åtgärder som är önskvärda och möjliga att tillämpa för att göra denna kod effektivare. Jag tror att detta betänkande kommer att medverka till det målet. Jag vill än en gång gratulera föredraganden.

Wiersma
Herr talman! Parlamentet har alltid pläderat för bättre gemenskapsregler för vapenexport, och våra pläderingar har bidragit till att vi nu har en uppförandekod som vi i dag kan debattera för första gången. Vi i PSE ser detta som en bra början, men en kod är ingen lag. Vi fortsätter att sträva efter lagstiftning som är mer bindande och ligger mer i tiden, som beaktar utvecklingen på vapenmarknaden och i vapenindustrin. Vi vill alltså betona formuleringen i Titleys betänkande om att också göra koden rättsligt bindande.
Efter att ha sagt detta vill jag naturligtvis gatulera föredraganden, kollega Titley, till hans utmärkta betänkande. Han har tagit itu med koden på ett mycket överskådligt sätt och förberett ett betänkande för oss som vi kan diskutera på ett bra sätt. En kärnpunkt är naturligtvis det faktum att vapenexportpolitiken inte får utvecklas isolerat. Den måste komma att utgöra en integrerad del av den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken. Det är ju ett instrument inom utrikespolitiken som kan och måste bidra till unionens externa politik, som vi allesammans vill förstärka.
Europeiska unionen utvecklar för närvarande en militär del inom andra pelaren. Hit hör ett utökat samarbete på vapenproduktions- och vapenexportområdet. Jag hoppas att de större vapenexportörerna också kommer att inse detta. Det förstärkta samarbetet mellan sex medlemsstater som nyligen kommit till stånd skulle kunna fungera som förebild i sammanhanget. Jag vill dessutom fortfarande betona att inom ramen för detta är en förbättring av den så kallade slutanvändarregleringen en av våra punkter. Vad oss beträffar måste vi arbeta vidare på denna kod och sörja för att detta på sikt kan leda till en gemensam vapenexportpolitik.
Med rätta begär föredraganden också uppmärksamhet för några envisa problem på vapenexportområdet. Spridningen av lätta vapen fortsätter att vara oroväckande, även i vårt närområde, till exempel på Balkan. Dessa vapen har i själva verket blivit symbolen för anarki på många platser i världen.
EU borde prioritera detta starkare. Det finns i det sammanhanget naturligtvis också ett direkt samband med den organiserade brottsligheten, som är mycket aktiv inom vapenhandeln. Det enda sättet att angripa detta är ett utökat samarbete. Jag stöder helhjärtat Titleys plädering för att låta kandidatländerna spela en större roll. Jag skulle vilja förespråka detta även för Balkan. En stor del av den så kallade illegala vapenhandeln går via dessa regioner.
Såsom Titley med rätta anmärker kan koden bli tydligare genom att mer och bättre information tillhandahålls. Jag vill också understryka detta för min grupps räkning. Onödigt hemlighetsmakeri omkring vapentransaktioner måste försvinna. Vi måste även här fortsätta att ta upp kampen för mer offentlighet. Det är bara med fakta på bordet som vi kan bedöma om EU-medlemsstaterna även i praktiken gör det som de ofta påstår att de gör, nämligen arbetar för mer säkerhet inom och mellan länder.

Wuori
Herr talman! Trots opresenterade förtjänster förblir betänkandet mycket tekniskt och stannar innanför ramarna och paradigmen för vapenbaserad säkerhet, då även försvarsindustrins aspekter får en oproportionell vikt. Väpnade konflikter och mänskligt lidande förblir liksom ett dämpat bakgrundsbrus.
Utöver frågorna vad gäller bindande måste vi även sträcka vår granskning till å ena sidan andra medel än de direkt militära, själva nedrustningen, konversionen, effektiveringen av polis- och tullmyndigheternas verksamhet, å andra sidan ansökarländerna som Wiersma nyss nämnde. Som en del av den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken kommer uppförandekoderna även att binda ansökarländerna. Vi önskar att även Turkiet, som är en av de centrala Nato-medlemmarna och även utgör ett viktigt marknadsområde, nämndes i detta sammanhang. Endast genom att på detta sätt komplettera kommer vi närmare en hållbar, uttryckligen på nedrustning och stabilitet baserad säkerhet i Europa och världen.

Schmid, Herman
Herr talman! Vad gäller herr Titleys betänkande i allmänhet, så delar jag i huvudsak de synpunkter som fru Morgantini och andra har framfört. Jag skall här bara ta upp en ganska speciell fråga som rör resolutionsförslaget.
Det talas där i skäl R om " ...utvecklandet av en gemensam försvarspolitik inom GUSP och fastställandet av en europeisk säkerhets- och försvarsidentitet inom Nato" och i punkt 1 e så talas det om att EU:s vapenpolitik måste " bidra till utvecklingen av en gemensam försvarspolitik" .
Herr talman, detta är formuleringar som måste vara totalt oacceptabla för de medlemsstater som är alliansfria och som vill fortsätta att vara det. Det gäller mitt eget land Sverige och jag antar att det även gäller andra alliansfria stater inom EU. Sverige anser inte att verksamheten inom GUSP kan beskrivas som försvarspolitik, eftersom den inte innebär någon gemensam försvarsförpliktelse motsvarande Natos paragraf 5. GUSP omfattar krisbekämpande verksamhet utanför EU:s gränser och inte något som kan beskrivas som gemensam försvarspolitik.
Sverige deltar aktivt, alltför aktivt vill jag nästan säga, i utvecklandet av en gemensam vapenpolitik, men det är någonting annat. Saken blir ju inte bättre av att herr Titley skriver om en gemensamt försvarsidentitet inom Nato. Sverige är som bekant inte medlem av Nato och har så vitt jag vet inga avsikter att bli det heller.
Alla svenska ledamöter av parlamentet måste givetvis rösta emot de två nämnda formuleringarna och jag förväntar mig också att parlamentet som helhet avslår dem. Om så inte skulle ske så måste ju den svenska regeringen framställa en protest mot att parlamentet öppet desavouerar Sveriges alliansfria status.

Belder
Herr talman! Jag har med stort intresse tagit del av kollega Titleys intresseväckande betänkande. Tillåt mig att gå in närmare på två aspekter i det.
I motiveringen räknar föredraganden upp fyra " väsentliga kriterier" som den europeiska politiken vad gäller vapenexport bör uppfylla. Men kriterium 3, den europeiska försvarsindustrins behov och utmaningar, och i viss utsträckning kriterium 4, utvecklandet av den gemensamma försvarspolitiken, står potentiellt och även i själva verket i strid med kriterium 1, det vill säga ett samstämmigt externt agerande från Europeiska unionens sida, varvid dess målsättningar i fråga om konfliktförebyggande åtgärder och främjande av mänskliga rättigheter står i förgrunden.
Den europeiska vapenindustrin har ju behov av export, och denna går ofta till länder som framgångsrika konkurrenter av olika politiska och strategiska orsaker inte levererar till. Detta är i praktiken tyvärr inte sällan länder som man inte borde leverera till på grund av konfliktförebyggande åtgärder. Tänk på de stridande parterna i Kongo och på länder i Mellanöstern. På grundval av detta övervägande pläderar jag för tydlighet: vilket kriterium går först vid en konflikt mellan de kriterier som Titley tar upp?
En andra punkt, föredraganden sätter med rätta fingret på den känsliga punkten beträffande de nationella myndigheternas kontroll av de egna vapenhandlarnas beteende. Man lägger inget hinder i vägen för dem om de bara sitter i telefonen för att möjliggöra transaktioner mellan parter i andra länder.
Kanske skulle det vara meningsfullt att komplettera Titleys praktiska förslag härvidlag med att införa ett tillståndssystem för finansieringen av handeln med krigsvapen liksom för betalningar av vapentransaktioner. Kontroll av penningflödet gör det klart svårare att kringgå föreskrifterna för vapenhandeln. Samtidigt innebär kontroll av de ekonomiska flödena att myndigheterna inte mäter med olika mått som de gör nu genom att vilja kontrollera de faktiska flödena och samtidigt vänder bort blicken från de virtuella ekonomiska flödena.

Patten
. (EN) Herr talman! Detta är en intressant och viktig debatt. Jag ber om ursäkt för att jag inte skall kunna närvara till slutet av den, men jag har redan förvånats av antalet bidrag till debatten från personer som vet en hel del om ämnet, däribland herr Titley. Jag vill tacka honom mycket varmt för det utmärkta betänkandet där han tar upp många ytterst komplexa frågor. Jag kan försäkra honom att kommissionen har läst hans betänkande med mycket stort intresse och jag hoppas att medlemsstaterna också har gjort det, eftersom så mycket beror på deras agerande.
Vi är naturligtvis redo att samarbeta med medlemsstaterna för att säkerställa att betänkandets rekommendationer genomförs på ett förnuftigt sätt. Herr Titley har belyst ett viktigt inslag i GUSP. När den europeiska säkerhets- och försvarspolitiken (ESDP) införs måste frågor som vapenexport betraktas som en del av en samlad strategi. Vår målsättning måste vara samstämmighet och det uppfattar jag som ett mycket viktigt grundläggande meddelande i betänkandet.
I EU:s uppförandekod fastslås en uppsättning av utförliga principer för konventionell vapenexport. Dessa syftar till att förhindra vapenexport till regeringar som kränker mänskliga rättigheter, till konfliktområden och till regioner som håller på med kapprustning.
Det är uppenbart att det slutgiltiga ansvaret för vapenexporten ligger hos de nationella regeringarna. Men vapenhandeln hanteras för närvarande i samband med den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken, till vilken kommissionen naturligtvis är helt förbunden. Koden har funnits i ett år och såsom bekräftades i den första årsrapporten var medlemsstaternas första erfarenheter av dess funktion under denna period positiva. Koden har redan ökat den ömsesidiga förståelsen av medlemsstaternas politik, den har skapat en effektiv samrådsmekanism och den har främjat dialogen om genomförandet av dess bestämmelser. Det är dock onekligen så att det finns skäl till ytterligare förstärkning av koden och dess genomförande, som herr Titley nämnde.
Syftet med den årliga översynen att finna sådana eventuella förbättringar. Varje ändringsförslag till koden måste ha stöd från alla medlemsstater. I detta hänseende välkomnar vi att man antagit en gemensam lista över militär utrustning som koden täcker under det portugisiska ordförandeskapet, i enlighet med en begäran i detta betänkande. Kommissionens enheter håller för närvarande på att undersöka möjligheten till en EG-lagstiftning om icke militära artiklar för vilka bestämmelserna i koden bör tillämpas. Detta skulle förvisso innefatta instrument som kan användas till tortyr och andra grymma, omänskliga och förnedrande behandlingar.
Några veckor efter det att koden antagits gjorde de associerade länderna i Central- och Östeuropa, Cypern samt Island och Norge ett uttalande där de ställde sig bakom kriterierna och principerna i koden. Sedan dess har många av dessa länder gjort betydande ansträngningar för att uppfylla koden. Vi delar herr Titleys inställning att associerade länder bör vidta nödvändiga åtgärder för att uppnå Europeiska unionens standarder på området vapenexport. Kommissionens enheter fortsätter under loppet av sina regelbundna möten med associerade länder att uppmuntra dem till att följa kodens bestämmelser och helt genomföra dess kriterier och att kontrollera att de efterlevs. Vidare är Europeiska unionen intresserad av att få en ökad acceptans av huvudprinciperna i koden så att den även används av världens största vapenexportörer.
Europeiska unionen har förbundit sig att bekämpa den destabiliserande effekten av för stora mängder handeldvapen i många delar av världen. Kommissionen var i nära samarbete med medlemsstaterna aktivt engagerad i utarbetandet av förslaget till Europeiska unionens gemensamma åtgärd för handeldvapen och lätta vapen. Vi avser att stärka politiken på detta område som en del av en samlad strategi. Vi håller med föredraganden att ytterligare insatser behövs för att införa gemensamma regler för kontroll av den lagliga vapenhandeln och för att få ett slut på den olagliga handeln med och smuggling av sådana vapen. Vi har förbundit oss att tillhandahålla ekonomisk och teknisk hjälp till länder, internationella organisationer, regionala arrangemang och till icke statliga organisationer, enligt förslaget i den gemensamma åtgärden.
Flera projekt pågår för närvarande eller är övervägs. Inom ramen för EU:s projekt i Kambodja ges tekniskt, administrativt och ekonomiskt stöd till regeringen och till utvalda icke statliga organisationer för insatser som syftar till att ökad kontroll, insamling och förstöring av vapen.
Europeiska unionen överväger nu att fortsätta projektet efter dess slutdatum i november i år. Vi stöder också " Operation Rachel" , ett gemensamt projekt mellan Sydafrica och Moçambique, om insamling och förstöring av handeldvapen. Andra projekt övervägs i södra Ossetien och i Västafrika.
Kommissionen fäster stor vikt vid FN:s konferens 2001 om olaglig handel med handeldvapen och lätta vapen. I detta hänseende kommer det att bli nödvändigt att bygga upp trovärdiga, gemensamma ståndpunkter i EU under de kommande månaderna. Vi kommer att fortsätta ett nära samråd med våra partner under den förberedande processen och att tillsammans arbeta för att slå fast effektiva riktlinjer för konferensen.
Dessa kan resultera i politiskt och rättsligt bindande instrument och ett omfattande internationellt åtgärdsprogram för problemet handeldvapen. Det viktiga tror jag är att se på våra ansträngningar i detta hänseende som en del i en bred strategi för vapenpolitik i allmänhet och som en del av den övergripande strävan för att göra den europeiska säkerhets- och försvarspolitiken samstämmig.
Jag vill återigen tacka föredraganden för hans utmärkta betänkande, som innehåller en stor mängd användbara anvisningar om hur vi skall utvecklas vår politik på detta ytterst viktiga område.

Talmannen
Tack, herr kommissionär.
Jag förklarar debatten avbruten till kl. 21.00.

Ett europeiskt samarbetsområde för forskning.
Talmannen
Nästa punkt på dagordningen är kommissionens meddelande om ett europeiskt samarbetsområde för forskning.

Busquin
. (FR) Herr talman, mina damer och herrar ledamöter! I dag har kommissionen antagit ett viktigt meddelande för forskningens framtid i Europa. Vi föreslår riktlinjer för unionens framtida åtgärder, för åren 2002-2006, och mera särskilt för unionens framtida ramprogram på området för forskning. Målet är att fastställa det specifika bidrag som unionen kan ge för att ett europeiskt område för forskningsverksamhet skall förverkligas.
Med sin resolution av den 18 maj 2000 gav kammaren ett bestämt stöd till detta projekt. Det har nu satts igång. Man har inrättat en grupp med företrädare för medlemsstaterna som ägnar sig åt frågor om benchmarking och kartläggning av spetsforskning, och denna grupp arbetar tillsammans med kommissionen. Man har kommit fram till en metodik samt indikatorer som kommer att presenteras vid nästa möte i rådet (forskning). De första resultaten kommer att läggas fram vid Europeiska rådet, som kommer att sammanträda i mars nästa år för att diskutera ekonomiska och sociala frågor.
Men unionens ramprogram för forskning har självklart också en särskild roll att spela. För det ändamålet måste man emellertid i grunden se över dess utformning, villkoren för genomförandet och framför allt interventionsformerna. Riktlinjerna i det meddelande som antogs i förmiddags har utformats i den andan, framför allt på grundval av slutsatserna i utvärderingsrapporten om forskningsprogrammen, vilken återkommer vart femte år och genomförs av en panel med oberoende experter, samt utifrån översynen efter halva tiden av det femte ramprogrammet, vilken genomförts av kommissionen.
Riktlinjerna har utformats på ett sådant sätt att unionens forskningsprogram skall bidra till en bättre strukturering av den europeiska forskningen. De vilar på följande principer. Att gå från en strategi koncentrerad på enskilda forskningsprojekt till en bredare strategi grundad på en samling samstämmiga åtgärder, varav unionens åtgärder bara utgör en del. En verklig koncentration av insatserna på de områden där gemenskapens åtgärder tillför något extra, dvs. det europeiska mervärdet. Dit kan vi nå genom att tillämpa de kriterier som används för att fastställa detta mervärde, med sikte på rangordning och uteslutning. Introduktion av interventionsformer med längre varaktighet; en förmedling mellan projektstöd och institutionell finansiering; användning av de instrument med variabel geometri som erbjuds i fördraget, och mera särskilt unionens deltagande i nationella program, i enlighet med artikel 169 i fördraget.
I konkreta termer föreslås bl.a. att man skall använda sig av metoder som att låta de nationella programmen ingå i ett nätverk genom att stödja en ömsesidig öppenhet mellan programmen, men framför allt genom att unionen deltar i program som genomförs på ett samordnat sätt; vidare att europeiska nätverk för spetsforskning skall inrättas genom att skapa ett nätverk för den kompetens som finns i medlemsstaterna kring gemensamma handlingsprogram; att utifrån övergripande finansieringsplaner genomföra stora riktade forskningsprojekt som bedrivs av företagskonsortier, universitet och forskningscentrer; att ge ett ökat stöd till regionala och nationella insatser för att stödja innovation och forskning inom små och medelstora företag: att stärka och diversifiera stödåtgärderna till förmån för forskningsinfrastrukturer av europeiskt intresse; att öka och diversifiera stipendier för rörlighet och, på ett allmänt plan, åtgärderna i fråga om mänskliga resurser.
Dessa nya interventionsmetoder kommer att ge upphov till nya förvaltningsmetoder. De möjliggör avsevärt större effekter av de åtgärder som vidtas inom det nuvarande ramprogrammet, i syfte att öka projektens omfång och förenkla förfarandena. Det vägledande dokument som har antagits i dag syftar till att dra igång debatten redan nu, i första hand inom institutionerna. Utifrån slutsatserna av denna debatt skall kommissionen i februari nästa år presentera formella förslag till ramprogrammet för forskning 2002-2006. Dessa förslag skall komplettera en rad specifika meddelanden, som skall ge ytterligare bidrag till förverkligandet av ett europeiskt område för forskningsverksamhet.
Jag kommer att få tillfälle att ge en detaljerad presentation av dessa riktlinjer och att diskutera dem mer ingående vid mötet i utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi den 12 oktober. Men jag väntar med intresse på att få ta del av parlamentets ståndpunkt om detta dokument.

McNally
Tack, herr kommissionär. Enligt min mening har ni tagit itu med uppgiften att få klart regelverket mellan år 2002 och år 2006 på ett mycket effektivt och skickligt sätt.
Ni säger att ni avser att inrikta arbetet på projekt som kan vara till mest nytta för Europa och att ni därför skall tillämpa kriterier. Kan ni berätta för oss lite mer om vilka kriterier detta skulle kunna vara? Kan ni även tala om hur ni ser på det gemensamma forskningscentrets roll när det gäller utvärdering av tekniska pilotprogram som kan indikera för oss på vilka typer av områden som detta europeiska mervärde kan vara mest fördelaktigt?

Rübig
Herr talman! Europaparlamentet har i budgetutskottet 10 procent av medlen för små och medelstora öronmärkta företag. Hur är det på det nya området, i synnerhet beträffande samarbetet mellan forskningsinstituten, de tunga forskningsinriktningarna, mellan företagskoncernerna, småföretagen och enskilda personer? Tas den frågan upp särskilt i programmet?

Linkohr
Herr talman, herr kommissionär! Ni talade i ert uttalande om det europeiska forskningsområdet om den bristande rörligheten bland forskare och de problem som förekommer inom Europa. Därför undrar jag: Har ni för avsikt att låta meddelandet om det europeiska forskningsområdet följas av ett lagstiftningsinitiativ, till exempel för att öka rörligheten och även den sociala tryggheten under utlandsvistelser?

Busquin
. (FR) Herr talman! Jag skulle vilja ge ett koncist svar till de parlamentsledamöter som har ställt frågor, och påpeka att jag hoppas på att vi kommer att ha en mer djupgående debatt på torsdag.
Jag skall först svara McNally: frågan om det europeiska mervärdet fanns redan i kriterierna för ansökningsomgångarna, och de innefattade redan då en rad faktorer, såsom den multinationella dimensionen, det faktum att det tillkommer fler medlemsstater samt det faktum att det rör sig om projekt med åtminstone en europeisk dimension. Sådana faktorer finns således redan. Men hittills har det inte nödvändigtvis förekommit en rangordning, och inte heller faktorer för uteslutning. Det vi vill förstärka är rangordningen, och det är beroende av vilken nivå interventionsformerna ligger på. En verklig rangordning måste förenas med det faktum att ytterligare byråkrati skall undvikas. Det är diskussionen om kriterierna som vi kommer att föra med medlemsstaterna, självklart, men också med parlamentet, mot bakgrund av dess ståndpunkt.
När det gäller det gemensamma forskningscentrumet är planerna att göra det till en central del av den gemensamma referensen, den gemensamma expertisen. Centrumet har en viktig roll att spela. Ni är väl medvetna om att det gemensamma forskningscentrumets åtgärder bör koncentreras till de områden där det kan tillföra ett europeiskt mervärde, tack vare det faktum att det är oberoende av den privata sektorn och oberoende av staterna.
När det gäller de små och medelstora företagens problem har vi självklart sett till att sådana företag har fått sin andel i ramprogrammet, vilket föreskrevs i budgetbeslutet. Senast i eftermiddags såg jag ett fint bevis på det. Jag vet inte om ni har haft tillfälle att se de nya typerna av brandhjälmar som har tagits fram genom ett samarbete mellan tyska, franska, nederländska företag och forskningscentrumet TNO. Hjälmarna ingår i den nya generationen brandhjälmar som utvecklats av små och medelstora företag, och är ett mycket påtagligt exempel på vad vi har uppnått på det här området. När det gäller de åtgärder som vi föreslår, kan ni på sidan 16 i det vägledande dokumentet se vilka nya sätt vi tänker oss kunna arbeta på: med ett större mått av decentralisering till förmån för föreningar och nationella strukturer.
När det slutligen gäller rörligheten, herr Linkohr, vet ni hur mycket vi har ägnat oss åt alla de sociala aspekterna av detta problem. Inom kommissionen har det inrättats en grupp som behandlar frågor om rörlighet tillsammans med medlemsstaterna, och den kommer att hålla sitt första möte den 20 oktober. Gruppen består av företrädare för forskningsministrarna, men även för social- eller inrikesministrarna, och den skall arbeta för att avlägsna hinder mot rörligheten, t.ex. problem med pensioner och problem som hänger samman med fri rörlighet på det europeiska territoriet.

Plooij-Van Gorsel
Herr talman! Jag skulle vilja tacka kommissionären för hans inledning, men jag har ändå ett par frågor. Ni säger att ni tänker på en total shake-up av ramprogrammet. Nu har vi redan försökt det i samband med det femte ramprogrammet, och det har det inte blivit mycket av som det verkar nu.
I en resolution som ni nämnde, som antogs i parlamentet den 18 maj och som jag var föredragande för, rekommenderade jag att tvärvetenskapliga team skulle sättas in för forskning, eftersom innovationer framför allt uppstår i gränsområdet mellan olika discipliner. Jag återfinner ingenting av detta i er rapport som jag nu har läst och som ni har antagit i veckan. Min andra punkt är, herr kommissionär, att ni rekommenderar att Europeiska unionen skall delta i nationella program; jag har också skrivit att vi i Europa måste komma bort från tekno-nationalismen, men återigen när det handlar om ramprogrammet, då spelar detta parlament, och jag upprepar det än en gång, detta parlament, en mycket viktig roll i sammanhanget, men hur kommer denna roll för parlamentet att se ut när det är tal om geométrie variable?

Papayannakis
Herr kommissionär! Jag vill fästa er uppmärksamhet på en fråga som är mycket gammal för alla som har ägnat sig åt forskning. Att döma av mina diskussioner och debatter med forskarsamfundet, särskilt i Grekland, finns det en stor oro om huruvida kommissionen är för en nedmontering av den grundforskningen. Det tycks åtminstone bli resultatet av budgetdebatten i Grekland, och det finns många som vill höra Europeiska unionens åsikter. Är det sant? Och det dessutom samtidigt som Förenta staterna fördubblar anslagen till den grundforskningen? Och om det inte är sant, bör då inte den grundforskningen förstärkas i alla länder, stora som små, naturligtvis i proportion till kvaliteten på deras centrum och forskare?

Piétrasanta
Herr kommissionär! Jag tackar så mycket för ert meddelande, som visar att ni mycket snabbt genomför era vägledande förslag om det gemensamma området för forskningsverksamhet.
Jag skulle vilja fråga er om ni tänker er att man redan under år 2001 skall kunna sätta igång pilotåtgärder när det gäller det sjätte ramprogrammet, framför allt att inrätta de forskningsnätverk som ni nyss talade om. Dessutom skulle jag också vilja fråga er om ni skulle kunna ägna er särskilt åt förbindelserna mellan STOA och de frågor som rör ert direktorat, som ni ansvarar för, eftersom det finns problem. Många forskningsfrågor som väljs ut av STOA uppfattas dåligt av avdelningarna. Det krävs således ett reflektionsarbete som bedrivs tillsammans med er, och framför allt med det gemensamma forskningscentrumet.
Till sist skulle jag vilja fråga er om vi inom en ganska snar framtid skulle kunna utveckla forskningsåtgärder inom ramen för samarbetet mellan Europa och länderna i Medelhavsområdet, med tanke på att ni nyligen sammanträdde på Capri med forskningsministrarna från länderna kring norra och södra Medelhavsområdet. Det är nämligen en fråga som parlamentet är mycket angeläget om.

Busquin
. (FR) Fru Plooij van Gorsel! Jag tackar er för ert anförande. Jag är medveten om hur viktigt ert betänkande är som ett stöd till det europeiska området för forskningsverksamhet. Jag tror att vi måste inse att vårt mål inte är ett klassiskt ramprogram. Ni som har erfarenhet kanske säger att det redan har påpekats flera gånger.
Jag anser att vi i dag behöver något som strukturerar det europeiska området för forskningsverksamhet, dvs. något som går utanför det ramprogram som kompletterar de nationella programmen. Vi behöver en strukturerande beståndsdel, vilket innebär att vi måste acceptera vissa tillvägagångssätt. Här återkommer jag till den andra delen om variabel geometri. Skulle man öppna ett flertal staters nationella program om en fråga med ett europeiskt mervärde, då kunde kommissionen och unionen intervenera. Men vi måste intervenera enligt kriterier som så långt det är möjligt tillåter alla medlemsstater, och även andra länder, att få tillgång till Europeiska unionens alla delar.
Vi har nya tillvägagångssätt att försvara. Vi har aldrig använt oss av artikel 169 i fördraget, men med hjälp av denna artikel skulle medlemsstaternas åtgärder kunna mobiliseras och samordnas på ett bättre sätt.
När det gäller den tvärvetenskapliga frågan delar jag er uppfattning. Det stämmer att denna punkt inte är särskilt utvecklad, men den tydliggörs trots allt i kriterierna. I det avseendet lyder den tredje punkten på sidan 9 i dokumentet: " nödvändigheten att kombinera kompletterande kompetens i olika länder, särskilt vid tvärvetenskapliga problem, och att använda sig av jämförande undersökningar på europeisk nivå" .
Det är tydligt att framtidens utveckling - och det betonade ni i ert betänkande - kommer att ske vid teknikens och vetenskapens gränslinje, t.ex. inom biologi och informationsteknik. Det är således tydligt att den tvärvetenskapliga aspekten kommer att beaktas, och det kommer dessutom att bli en av det europeiska mervärdets beståndsdelar.
När det gäller frågan om Europeiska unionen och dess brist på intresse för grundforskning, tror jag inte att det stämmer. Jag tror för övrigt att detta motsatsförhållande mellan grundforskning och tillämpad forskning är föråldrad. På många områden kan man se att element från grundforskningen omedelbart framstår som element i en tillämpad forskning. I de nuvarande ramprogrammen händer det därför att frågor om grundforskning och frågor om tillämpad forskning blandas ihop. Jag anser inte att det behövs en uppdelning här, i alla fall inte för min del och inte heller för det vetenskapliga samfundet. Det verkar inte som om forskarna har en känsla av att Europeiska unionens program systematiskt utesluter grundforskningen. Jag tror att vi kommer att få tillfälle att tala om detta igen i våra diskussioner, herr Papayannakis, men det finns ingen uppdelning i vår inställning. Det finns för övrigt ingen som talar om en sådan uppdelning, och det är inte något som näringslivet ber om.
För att till sist svara Piétrasanta vill jag tacka honom för hans anförande och konstruktiva vilja. När det gäller ett reflektionsarbete med STOA tror jag att vi faktiskt behöver göra något tillsammans, eftersom kammaren, det gemensamma forskningscentrumet och medlemsstaternas framtidsforskningsinstitut är berörda. Vi har ett intresse av att samarbeta bättre och mer ingående. Jag är därför öppen för alla debatter och diskussioner om den frågan.
När det mera särskilt gäller samarbetet mellan Europa och Medelhavsområdet, tror jag att ni liksom jag har kunnat konstatera att såväl länderna i norra Medelhavsområdet som de på den södra sidan är intresserade av att bedriva forskning och teknisk utveckling tillsammans. Men i den frågan skulle jag trots allt vilja säga, inför parlamentet, att det är viktigt att detta behov - som har uttryckts och som för övrigt är en motor för den ekonomiska utvecklingen och innovationerna på detta område - skall beaktas inom ramen för Meda-programmen och alla de program som rör externa förbindelser.
När det gäller yttre förbindelser tenderar man ibland att inte prioritera forskning och teknisk utveckling. För egen del tror jag att det är något centralt för en bättre förståelse och en större rörlighet för forskare runtomkring Medelhavet. Det var i alla fall den slutsatsen som forsknings- och vetenskapsministrarna drog vid mötet om denna fråga på Capri förra helgen.

Harbour
Herr talman! Jag skulle också vilja höra ett uttalande av herr Busquin. Många av de idéer som vi diskuterade i betänkandet från utskottet om industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi har godtagits.
Det finns två punkter som jag skulle vilja att herr Busquin gick närmare in på i eftermiddag. Den första är att han i sitt uttalande specifikt nämnde EU:s deltagande i nationella program. Kan han utveckla något vad han föreställer sig och tala om huruvida det skall innebära att EU delvis skall finansiera nationella program och agera som en samordnare eller kommer det gemensamma forskningscentret att vara en av aktörerna i ett bredare forskningsnät på likställd nivå med exempelvis andra nationella forskningsgrupper.
Jag skulle också vilja pressa herr Busquin på en punkt som herr Piétrasanta tog upp då jag inte tycker att han besvarade den och det var en punkt som jag bestämt stödde. Kan han bekräfta att han kommer att överväga några pilotprogram under 2000-2001 för att utveckla några av nätverkskoncepten före ett fullständigt genomförande?

Lange
Herr talman, herr kommissionär! Tre punkter: För det första, ni sade glädjande nog att ledningen skall förbättras. Faktum är att det ibland knakar i fogarna i programmets förvaltning. Vilka konkreta åtgärder har ni tänkt er?
För det andra: forskningen förändrar ständigt vårt samhälle, och forskningens konsekvenser förändrar vårt samhälle. Var befinner sig den socioekonomiska forskningen i det europeiska forskningsområdet?
För det tredje: År 2002 löper EKSG-fördraget ut. Då frigörs avsevärda belopp för forskning på stål- och kolområdet. Kommer den forskningen att införlivas i det sjätte ramprogrammet? I vilken utsträckning kommer en omröstning att äga rum, i vilken utsträckning skulle parlamentet då få vara med och bestämma vad som skall ske på den punkten?

Alyssandrakis
Herr kommissionär! Jag tackar er för er närvaro här och för det meddelande som ni har redogjort för. Det verkar som om kommissionen går med raska steg mot att förverkliga det europeiska forskningsområdet.
Jag har två frågor: För det första, termen " mervärde" som ni har använt, även om det naturligtvis inte är första gången som den används, hänvisar till ekonomiska kriterier när det gäller forskningens utveckling och kan även leda till att forskningen kommersialiseras. Utan att förakta den affärsmässiga och praktiska sidan av utnyttjandet av forskningsresultaten, är jag rädd att det kanske blir det viktigaste kriteriet. Ni skulle kanske kunna skingra min oro?
Min andra fråga gäller de förstklassiga centrumen. Planerar kommissionen några kriterier på grundval av vilka de förstklassiga centrumen skall väljas ut?

Busquin
. (FR) Herr talman, herr Harbour och herr Piétrasanta! Ni får ursäkta mig, herr Piétrasanta, att jag inte svarade på er fråga om pilotförsöken 2000-2001. Vi kommer att göra allt vi kan för att noggrant kontrollera huruvida vissa av dessa delar är genomförbara, bl.a. nätverken. Som ni kan se i det vägledande dokumentet har reflektionsarbetet börjat när det gäller två eller tre punkter som kommer att börja tillämpas redan nästa år, men självklart med hänsyn till de begränsningar som hänger samman med det femte ramprogrammets rättsliga aspekter. Man kan dock ge prov på en något större flexibilitet i fråga om vissa aspekter. I det vägledande dokumentet har ni tre exempel på det, och jag hoppas att vi kommer att få tillfälle att snart diskutera detta igen.
När det gäller det problem som ni pekar på, talade ni med mig om deltagande i nationella program. Det tror jag kommer att bli en av nyckelfrågorna. Redan i dag kan jag inte ge er något svar, men det jag ville framföra i detta vägledande dokument, det var en uppmaning till medlemsstaterna att inta en ståndpunkt, för det kommer inte att bli ett europeiskt område för forskningsverksamhet om det bara hänger på kommissionens vilja. Kommissionen och ramprogrammet utgör endast 5 procent av de offentliga utgifterna för forskning. Man skulle därför inte kunna tala om ett europeiskt område för forskningsverksamhet om vi endast svarar för 5 procent av denna forskning.
Därför är det viktigt att medlemsstaterna den 16:e - vid mötet med forskningsministrarna - åtar sig att öppna sina nationella program. Det bidrag som vi kan ge då, är att stå för en viss samordning. De som accepterar att öppna programmen kommer att främja samordningen och rörligheten, vilket kommer att gå inom ramen för en rapport som återstår att utarbeta, projekt för projekt, självklart. Alla projekt kommer inte att öppnas; vissa kommer att bli lättare att integrera på en europeisk nivå än andra.
För att svara Lange skulle jag vilja säga honom att vi redan har börjat vidta administrativa åtgärder. Jag väntar fortfarande på vissa delar från betänkandet av Gerold. Men jag kan redan nu säga er att - i enlighet med denna text - projektens storlek måste utökas. I dag kan man säga att vi drunknar i en uppsjö av alltför små projekt, vilket tynger den administrativa biten, ökar begränsningarna och förorsakar misstag.
Den socioekonomiska forskningen har helt klart sin plats. Det kommer att bli ett helt kapitel om vetenskapen, samhället och medborgarna. Vi kommer att utarbeta ett meddelande i den frågan. Jag anser faktiskt att forskningen och utvecklingen i Europa är något som bör bedrivas tillsammans med medborgarna. Det finns således en rad vägar som infinner sig i fråga om socioekonomisk forskning: på livsmedelsområdet och även inom den nya tekniken, särskilt biotekniken.
Vad gäller EKSG-programmet vet ni att det fanns ett avtal och att forskningen kommer att fortsätta. Tills motsatsen bevisats kommer det inte att helt integreras i ramprogrammen. Det kommer att behålla sin särart. Det var för övrigt önskan hos dem som förhandlade fram EKSG:s forskningsprogram med kommissionen.
För att svara Alyssandrakis anser jag att handelsaspekterna inte bör vara dominerande. Under alla omständigheter är det den forskning som man skulle kunna kalla oegennyttig, dvs. utan kommersiella syften, som ofta ger bäst resultat, både i ekonomiska och i grundläggande termer. Jag tror att alla i dag förstår att forskarna måste få behålla ett fritt utrymme för sin egen utveckling, oberoende av strikt kommersiella krav. Er fråga är relevant, men den måste ställas i förhållande till användningen. Vi har inte för avsikt att sätta den kommersiella aspekten främst inom alla forskningsområden. Visst finns det riktad forskning där den kommersiella aspekten är helt uppenbar, men det finns också en mer grundforskning som dessutom gagnar unionens alla politikområden, och ibland även de kommersiella intressena, fast genom sekundära effekter.
När det till sist gäller spetsforskningscentrumen, håller vi på att förbereda tillämpbara kriterier. Men jag skulle ändå vilja insistera på en mening, som ni kan läsa i det vägledande dokumentet, och som jag fäster stor vikt vid, eftersom frågan om spetsforskningscentrumen väcker många frågor. Det är inte tänkt att spetsforskning skall definieras. Vi anser därför att man bör rapportera till oss i enlighet med de ordalag som återfinns här, nämligen att bildandet av nätverk mellan offentliga (särskilt universitet) och privata spetsforskningscentrer bör säkerställas med hjälp av långsiktiga gemensamma verksamhetsprogram. Det rör sig således om en " bottom-up" -åtgärd med flera olika grupper som samverkar i ett nätverk, snarare än flera superstora centrum. Effektiva grupper på europeisk och internationell nivå som sammanförs och bildar ett nätverk; var de än befinner sig. Med dagens informationsteknik är det inte längre något problem, oavsett hur stora grupperna är.

Talmannen
Tack så mycket, herr Busquin.
Jag förklarar denna punkt avslutad.

Frågestund (kommissionen)
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är frågestunden (B5-0540/2000). Vi skall behandla frågor till kommissionen.
Första delen

Talmannen


Helena Torres Marques
Fråga nr 1 från (H-0726/00):
Angående: Budgetgenomförandet för Sammanhållningsfonden Budgetgenomförandegraden för Sammanhållningsfonden har under de senaste åren varit extremt högt.
Hur förklarar kommissionen, med hänsyn till att ändringarna av förordningen för denna fond varit ytterst begränsade (i motsats till strukturfonderna), att genomförandegraden under det första halvåret 2000 understigit 1 procent?

Barnier
. (FR) Det gläder mig verkligen att Torres Marques med sin fråga ger mig tillfälle att här vid Europaparlamentets plenarsammanträde få sammanfatta genomförandet av åtagandebemyndigandena för Sammanhållningsfonden, som berör det land för vilken hon är en vald företrädare, men också andra länder - Irland, Grekland och Spanien. Jag vill också säga att jag är bekymrad över den mycket låga nivå på Sammanhållningsfondens åtagandebemyndiganden som gällde i slutet av augusti - endast 16 procent, fru ledamot - samt bekräfta, även om utvecklingen har gått i rätt riktning sedan slutet av augusti, mina farhågor som jag den 11 september delgav utskottet för regionalpolitik, transport och turism.
Man har tagit kontakt med myndigheterna i Grekland, Irland och Portugal för att be dessa länders regeringar att påskynda framläggandet för kommissionen av sina projekt inom ramen för Sammanhållningsfonden.
Från Spanien har vi fått en rad projekt som tillåter mig att hoppas på att detta land kan komma att utnyttja alla åtagandebemyndiganden för innevarande år, självklart med förbehåll för projektens tekniska expertis.
För Portugal, men framför allt för Grekland är uppgifterna om antalet projekt sådana att jag i dag inte kan vara lika övertygad om att åtagandena kommer att ha utnyttjats på ett tillfredsställande sätt. Förstå mig rätt: med er och med alla berörda förtroendevalda vill jag undvika minsta missförstånd. Jag vill varken peka finger eller utdela bra och dåliga betyg. Jag har i uppdrag att så strikt och så aktivt som möjligt förvalta Europeiska unionens andra budget, dvs. regionalpolitikens och Sammanhållningsfondens budget. Jag skall inte bara redovisa inför revisionsrätten och skattebetalarna, utan också och framför allt inför Europaparlamentet, som har ansvaret att kontrollera och godkänna denna budget, och jag anser att det är min roll och min skyldighet att tala om vad som händer, när jag finner det lämpligt, och att göra det i öppenhet med respekt för den budgetmyndighet som Europaparlamentet är.
Det finns faktorer som förklarar varför så få projekt hittills har redovisats för kommissionen. För det första var förfrågningarna om finansiering av nya projekt med nödvändighet mycket färre i början av budgetåret, på grund av insatserna för att fullt ut utnyttja bemyndigandena i slutet av 1999. Och eftersom vi dessutom befinner oss i början av den nya programplaneringsperioden måste jag säga, och det är ett objektivt faktum, att sammanhållningsländerna, bl.a. ert land, har koncentrerat sina insatser på programplaneringen av mål 1. För övrigt har jag offentligt förklarat, särskilt i Lissabon och i närvaro av premiärministern och Lisa Ferreira, att kommissionen är mycket nöjd med kvaliteten på det arbete som har utförts av de portugisiska myndigheterna tillsammans med lokala myndigheter för programplaneringen av mål 1.
Men denna ytterst viktiga insats innebär att man samtidigt inte har kunnat göra lika stora insatser för Sammanhållningsfonden. Till de berörda länderna vill jag säga att de nu måste göra den ansträngningen och snabbt presentera ett tillräckligt antal gedigna projekt, för i annat fall finns det en risk för att vissa åtagandebemyndiganden som ingår i Sammanhållningsfondens budget år 2000 kommer att gå förlorade.
I motsats till vad som är möjligt inom ramen för det interinstitutionella avtalet för strukturfonderna, föreskrivs ingen uppskjutning av Sammanhållningsfondens medel till kommande budgetår. De länder som mottar stöd ur Sammanhållningsfonden måste således vara helt medvetna om att det inte återstår särskilt mycket tid för att ta emot och ge instruktioner till projekt under innevarande budgetår. Detta var vad jag ville säga så uppriktigt som möjligt, fru Torres Marques, och samtidigt tacka er för att gett mig tillfälle att förklara mig.

Torres Marques
Tack så mycket, herr kommissionär, för att ni har kommit hit för att för kommissionens räkning svara på denna fråga som är mycket viktig för oss. Men jag tror, herr kommissionär, ursäkta att jag säger det, att ni inte är så välinformerad. Kanske gör avsaknaden av den tjänst ni nämner - och som existerade under den förra kommissionen - enbart ägnad Sammanhållningsfonden att ni inte kan få mer konkreta detaljer. Enligt de uppgifter jag har, och i anknytning till det kommissionären sade om utskottet för regionalpolitik, vet jag att Portugal redan har lämnat in ansökningar som överskrider Sammanhållningsfondens budget, i avdelningarna för transporter och för miljö.
Kommissionären vet att denna fond alltid har hanterats mycket väl av de fyra länderna och genomförandegraden har alltid varit 100 procent. Ni borde vara mycket angelägen om att ta reda på skälen till varför de länder som alltid har genomfört budgeten nu inte gör det. Jag anser att bollen ligger hos er, era avdelningar har detaljerna och måste kunna ge ett svar. Jag frukar, herr kommissionär, att kommissionen utnyttjar detta för att skära ner Sammanhållningsfondens belopp i budgeten för 2001. Detta kan vi inte acceptera!

Barnier
. (FR) Fru Torres Marques! Jag har lyssnat till er med stor uppmärksamhet, men jag förstår inte riktigt vad ni talar om när ni nämner hypotesen att vi skulle skära ned på budgeten. Den förra programplaneringsperioden avslutades i slutet av 1999 - i dag är vi inne i en ny programplaneringsperiod, och det är denna period som jag i huvudsak skall ägna mig åt för att kunna redovisa den. Det hindrar mig inte från att vara mycket vaksam - i samarbete med Schreyer, och med hjälp av ett kontrollarbete i budgetkontrollutskottet och utskottet för regionalpolitik - när det gäller att summera föregående program. Också i den frågan har jag vissa farhågor, ibland för bemyndiganden som går ganska långt tillbaka, inom mål 2, mål 1 eller Sammanhållningsfonden.
Men jag vill än en gång säga att Portugal har skött saker och ting bra under den föregående perioden. Det jag kan konstatera - och då ger jag er siffror daterade den 26 september - det är att de åtagandebemyndiganden som faktiskt har utnyttjats för Portugal under den nya perioden (jag har varit kommissionär i bara ett år) uppgår till 2,6 procent. Ni hörde mig: 2,6 procent.
Nu är det så att jag känner till den allmänna förordningen för strukturfonderna och Sammanhållningsfonden, och jag vet att de inte styrs av samma regler. Jag utfärdar således en varning och säger: Se upp! Man kommer inte att kunna omprogrammera eller skjuta upp medel till kommande år, och när det gäller Sammanhållningsfonden riskerar man att förlora ett antal åtaganden
Jag har skrivit till Ferreira, som jag har en mycket bra och konstruktiv kontakt med, för att bekräfta mina farhågor. Jag vet att ert land gör stora ansträngningar för att visa mig ett tillräckligt antal projekt. Vi kommer att giltigförklara det tekniska innehållet så snabbt som möjligt, så att ert land, liksom alla andra sammanhållningsländer, inte skall behöva drabbas utan i stället dra fördel av alla åtagandena i fråga.

Papayannakis
Herr kommissionär! Jag skulle vilja be er om två upplysningar. Ni nämnde siffran 2,6 procent för Portugal. Kan ni ge oss siffrorna för Spanien och Grekland?
Min andra fråga är följande: utöver Sammanhållningsfonden finns gemenskapsstödramar, strukturfonder, regionala program, osv. Från vilka länder har ni mottagit definitiva projekt och vilka program från vilka länder har ni redan godkänt?

Barnier
. (FR) Jag kan i denna stund inte presentera detaljer i de projekt som bedrivs med hjälp av gemenskapsstödramar i de länder som får stöd från mål 1 i strukturfonderna. Jag överlämnade all denna information till utskottet för regionalpolitik den 11 september, och om ni så önskar kan jag ta med mig dem i kväll eller i morgon, dvs. samma uppgifter som jag i full öppenhet överlämnade till det behöriga utskottet den 11 september, för mindre än en månad sedan, för alla berörda länder.
Jag är verkligen inte orolig när det gäller mål 1 för något av de berörda länderna, och jag är inte heller alltför orolig när det gäller mål 2: saker och ting framskrider och förhandlingarna om de samlade programplaneringsdokumenten pågår i de allra flesta fall. Av de 102 samlade programplaneringsdokument som skall undertecknas är 83 för närvarande under förhandling. Det är de siffror jag minns så här på stående fot.
Varför uppehåller jag mig vid Sammanhållningsfonden? Än en gång: det är för att den allmänna förordningen skiljer sig åt för strukturfonderna (mål 1 och mål 2) och Sammanhållningsfonden, och att jag inte skulle kunna, om jag så var tvingad till det, att omprogrammera Sammanhållningsfonden. Det finns således en risk för att pengar går förlorade. Det är därför jag ger en varning, men återigen utan att peka finger åt något land, eftersom de regionala och nationella förvaltningarna, regeringarna och kommissionens tjänstemän måste göra mycket stora insatser för att under ett enda år planera alltihop för en sjuårsperiod.
Ni bad mig om siffrorna för de andra länderna. Den 26 september låg de utnyttjade krediterna på 26,2 procent för Spanien, 4,9 procent för Grekland och 2,6 procent för Portugal. Det finns inga uppgifter om Irlands utnyttjade åtagandebemyndiganden för det datumet, men det landets situation är lite speciell. Totalt sett har 17,6 procent av Sammanhållningsfondens åtagandebemyndiganden utnyttjats per den 26 september.

Talmannen


Neil MacCormick
Fråga nr 2 från (H-0730/00):
Angående: Bensinskatt Bensinskatten i Förenade kungariket ligger på en avsevärt högre nivå än den i andra medlemsländer. Denna skattebörda blir speciellt tung i de mer avlägsna delarna av landet, i synnerhet trakterna kring den skotska gränsen, de skotska högländerna och öarna. Detta leder till en mycket allvarlig snedvridning av konkurrensen mellan små och medelstora företag på dessa platser och multinationella eller andra storskaliga företag med verksamhet över hela Förenade kungariket. Det påverkar även konkurrensen mellan turistnäringen som försöker överleva i denna glesbygd och stora hotellkedjor med verksamheten koncentrerad till stora städer närmare den Europeiska kontinenten, som London, samt konkurrensen mellan lantbrukare och fiskare i avlägsna delar av landet och lantbrukare och fiskare med mer fördelaktiga förutsättningar.
Kommer kommissionen därför att göra en undersökning av frågan huruvida den alltför höga bensinskatten i Förenade kungariket utgör ett brott mot fördragens konkurrenslagar och därmed är olaglig? Vilka åtgärder tänker kommissionen vidta i denna fråga?

Bolkestein
. (NL) Frågan som ställs av den ärade ledamoten av er kammare är ytterst aktuell, men för att tydligt kunna besvara denna fråga måste jag först påminna om ursprunget till gemenskapslagstiftningen beträffande beskattning av bränsle. Kommissionen lade 1987 fram olika förslag beträffande indirekta skatter i syfte att avskaffa beskattningsgränserna för att förverkliga fullbordandet av den inre marknaden. I fråga om punktskatter eftersträvade kommissionen en fullständig harmonisering av beskattningen av mineraloljor inom gemenskapen genom att införa en särskild punktskattesats för varje typ av produkt. Godkännandet av sådana åtgärder skulle säkert ha gjort det möjligt att undvika en sådan snedvridning av konkurrensen som den ärade parlamentsledamoten hänvisar till i dag. Det förslaget stötte dock på massivt motstånd från vissa medlemsstater.
År 1989 lade kommissionen fram ett nytt förslag som skulle ge större smidighet. Det förslaget, som vid sidan av minimiskattesatserna föreskrev snäva ramar och målsatser för punktskatt, förkastades dock på nytt av medlemsstaterna. Slutligen beslöt medlemsstaterna 1992 enhälligt att införa ett gemenskapssystem för beskattning av mineraloljor som endast föreskrev en minimiskattesats för varje typ av mineralolja beroende på dess användning, det vill säga som bränsle för fordon, för industriell och kommersiell användning eller också för uppvärmning. Jag skulle således gärna vilja understryka att gemenskapens minimiskattesatser inte har anpassats sedan 1992 och att punktskatterna i dag ofta ligger långt över gemenskapens minimiskattesatser i praktiken och samtidigt skiljer sig kraftigt från land till land. Såsom den ärade ledamoten av er kammare påpekar är de punktskatter som Förenade kungariket tillämpar för bensin och diesel som motorbränsle de högsta i Europa, men punktskatterna på eldningsolja och fotogen, åtminstone om de används - försåvitt de används - till industriella och kommersiella ändamål eller också för uppvärmning, dessa punktskatter, liksom punktskatterna på den tunga eldningsoljan, är långt under de högsta värden som tillämpas inom unionen. Det handlar således om en varierande bild, och det är alltså inte så att alla punktskatter på mineraloljor i Förenade kungariket är högre än på andra platser i Europa.
Slutligen, om punktskatterna på mineraloljor fastställs till en hög nivå leder det inte till att gemenskapens föreskrifter beträffande konkurrens inte efterlevs. Däremot skulle det kunna förekomma ett statligt stöd, alltså i form av statligt stöd, om det bara är vissa specifika sektorer som skulle komma i åtnjutande av avvikelser från den allmänna regleringen, och i så fall skulle man behöva undersöka om en sådan stödåtgärd är förenlig med fördraget. Detta, herr talman, var mitt svar i första skedet.

MacCormick
Herr talman! Jag tackar herr Bolkestein för hans mycket grundliga svar på min fråga men jag är inte säker på att han har besvarat den helt. För att klargöra saken, som kommissionen känner till lades denna fråga fram innan protesterna började och den föranleddes av klagomål från människor i min valkrets. Exempelvis finns det ett företag på ön North Uist som bedriver stenbrytning och vägunderhåll. Det verkar vara en mycket bra idé att små och medelstora företag kan lägga in anbud för och konkurrera om vägunderhållsarbete på öar av den typen. Det är bra för sysselsättningen och för social samhörighet. Om bränslekostnaderna i ett företag som detta är mer än dubbla mot dem för multinationella företag med andra baser på andra håll i Skottland som kan lägga in anbud för samma kontrakt, snedvrider detta uppenbarligen konkurrensen till nackdel för avsides belägna samhällen.
Jag uppskattar det som herr Bolkestein tog upp och jag vet att huvudregeln i fördragen förbjuder att man debiterar utländska företag mer än inhemska företag men den generella lagen om rättvis konkurrens i Europa bör gälla och där beskattningsnivåerna är totalt oproportionerliga bör vi undersöka hur konkurrenslagen kan påverka situationen trots den allmänna regeln att dessa frågor tillhör medlemsstaterna.

Bolkestein
. (EN) Herr talman! Jag vill säga till herr MacCormick att kommissionen har inga möjligheter att påverka nivåerna på punktskatter för mineraloljeprodukter i medlemsstaterna. Jag vill göra det klart och understryka detta för som jag sade i mitt svar i det första fallet har kommissionen gjort flera försök att få medlemsstaterna att gå med på en harmonisering av punktskatterna just för att undvika en snedvridning av handeln som kan uppstå till följd av dessa skillnader. Herr MacCormick skall ha klart för sig att dessa ansträngningar av kommissionen har förkastats av rådet. Därför har kommissionen inga instrument för att få medlemsstaterna att ändra nivån på punktskatter. Det är den första punkten som jag gärna vill upprepa och betona.
För det andra och som herr MacCormick känner till är det så att där medlemsstater via skatter gynnar en viss industrisektor bryter de därmed mot reglerna för statligt stöd, i detta fall skattemässiga statliga stöd som liknar en subvention. Herr MacCormick strävar med rätta efter lika behandling och lika och rättvisa konkurrensmöjligheter. Om en speciell sektor eller region gynnas på skattemässiga vägar då innebär det överträdelse av lagen om rättvis och lika konkurrens och kommissionen, genom min kollega herr Monti, kommer att vidta åtgärder.
För det tredje och som herr MacCormick känner till finns det ett visst antal undantag från principen om bestämda och definitiva nivåer på punktskatter. Dessa undantag grundas på artikel 8.4 i EG:s direktiv 92/81 och är cirka 100 stycken. Dessa undantag kallas 8.4 undantagen.
Just nu granskar kommissionen alla dessa undantag och om de bör förlängas och i så fall för hur lång tid. Under denna granskning kommer kommissionen också att besvara frågan om sådana undantag är en överträdelse av fördragets bestämmelser om statliga stöd eftersom uppenbarligen ett undantag kan gränsa till skattemässigt statligt stöd och om det finns en överlappning kan det bli föremål för en åtgärd av kommissionen.
Om jag får återvända till det aktuella fallet som jag inte ännu kände till förmodar jag att förhållandena under vilka stora och små företag bedriver verksamhet är kopplat till punktskatter för de mineraloljor som de använder och så länge som punktskatterna är liknande eller mer eller mindre samma för dessa olika industrisektorer finns det inte någon stor möjlighet för kommissionen att agera. Jag hoppas att jag är tydlig i denna fråga. Om jag inte har övertygat herr MacCormick hoppas jag att jag kanske kan göra det efter detta sammanträde.

Martin, David
Herr talman! Skälet till att priserna varierar mellan öarna och fastlandet har inget med punkskatter att göra. Punktskatten är absolut lika i alla delar av Förenade kungariket. Jag skulle vilja fråga detta: Känner kommissionen till en nyligen gjord högt ansedd svensk studie som visade att om man tar hänsyn till alla kostnader är transportkostnaderna i Förenade kungariket faktiskt lika med genomsnittet i hela Europeiska unionen? Om man tar hänsyn till arbetskraftskostnader förutom lönekostnader, kostnader för tillstånd och försäkring av fordon och vägtullar är Förenade kungariket inte dyrare att köra i än någon annan del av Europeiska unionen. Mot bakgrund av gemenskapens åtagande för att uppfylla åtagandena från Kyoto undrar jag om kommissionären skulle godkänna att det bästa sättet att göra detta är genom högre bränsleskatter i motsats till att höja andra transportkostnader. Om man vill spara på bränsle är det bästa sättet genom bränsleskatt, inte andra former av beskattning.

Bolkestein
. (EN) Jag vill säga till herr Martin att det finns uppenbarligen ett samband mellan priset på vilket slag av bränsle som helst för konsumenten och efterfrågan på det bränslet. Det är priselasticitet beroende på efterfrågan. Det är en mekanism som jag förmodar herr Martin känner till. Även om den exakta elasticitetskurvan är något vi kan diskutera är det ett faktum att den existerar om man ser på oljeintensiteten i ekonomin och hur den intensiteten har förändrats.
Sedan oljekrisen på 70-talet har den nästan halverats. Det finns inget tvivel om att på lång sikt spelar den intensiteten en ytterst viktig roll. Om därför herr Martin tänker på att om vi vill uppnå Kyotoöverenskommelsens mål och syften och ett högt oljepris för konsumenten skulle vara positivt för att uppnå detta, då har han sett logiken bakom det ekonomiska resonemanget. Logiken i ekonomiska slutledningar stöder Martins uttalande. Man kan naturligtvis utveckla hans önskan - som jag förmodar från hans ord - är att uppfylla åtagandena som vi skrev under i Kyoto, genom att säga att andra slag av energi också kanske kan hjälpa oss att uppnå det målet. Exempelvis är kärnkraft ett mycket uppenbart område. Det hör inte till ministerpost att ansvara för energifrågor och i synnerhet inte kärnkraftsfrågor men eftersom Martin har inlett ett ekonomiskt resonemang tillåter jag mig att fälla detta yttrande.
Det finns andra aspekter på denna fråga. Om man höjer oljepriset påverkar man den ekonomiska tillväxten på ett negativt sätt. Både i västvärlden och för utvecklingsländerna har det gjorts beräkningar som visar att en ökning av oljepriset - 5 US-dollar per fat eller 10 US-dollar per fat - innebär att den ekonomiska tillväxten minskar med 0,2 procent eller 0,5 procent eller något sånt. Så det är inte en enkel bild. Kyoto är viktigt. Vi vill alla uppnå det. Det höga oljepriset bidrar till att uppnå det målet, men det finns också en negativ faktor för ekonomisk tillväxt med dess åtföljande konsekvenser i form av mer arbetslöshet.
Bilden är inte okomplicerad. Jag vill varna ledamöterna - i det fall detta är nödvändigt - för en ensidig syn på hela detta problem.

Purvis
Herr talman! Jag accepterar kommissionärens mycket välavvägda argument om Kyoto och de ekonomiska återverkningarna därav, men vi talar här om speciella problem i yttre och avlägset belägna områden. Om kommissionen inte har instrument för att påverka nivåerna på punktskatter i medlemsstaterna och om det enligt konkurrensreglerna inte är tillåtet att gynna vissa industrier då skulle det väl, när en region blir lidande på grund av att den ligger i ett yttre eller avlägset område, vara fråga om utjämnande insatser inte om att ge några speciella fördelar om det fanns några skillnader i de tillåtna punktskatterna under dessa speciella och särskilda omständigheter?

Bolkestein
. (EN) Jag vill gärna säga till herr Purvis att frågan om naturliga, regionala nackdelar förmodligen är en fråga för de nationella regeringarna eftersom en del av deras väljarkår bor i dessa ytterområden och avlägsna regioner. Dessa frågor kanske också tillhör min kollega, Barnier, som talade till denna församlig för en stund sedan.
Ur min synvinkel har jag hand om unionens skattemässiga frågor i den mån som jag är tillåten att göra det av medlemsstaterna. Det skulle inte vara rätt om jag sade att en geografisk fördel skulle kunna uppnås med skattemässiga medel så i den meningen måste jag göra herr Purvis besviken. Men om han vill tala med mig om ett speciellt fall, en speciell region eller något annat då skulle jag gärna ta upp frågan med min kollega, Barnier.

Talmannen


Michl Ebner
Fråga nr 3 från (H-0743/00):
Angående: Budgetposten för minoritetsspråk De medel i Europeiska unionens budget som finns sedan 1983 till stöd för minoritetsspråk höjdes konstant till 1995 och uppnådde det året sin högsta punkt med 4 miljoner euro. Sedan dess har dessa medel av obegripliga skäl minskat så att de innevarande år endast uppgick till 3,5 miljoner euro.
Detta är desto mer förvånande som Europeiska unionen närmar sig utvidgningen österut och minoritetsfrågorna därmed blir allt mer betydelsefulla, särskilt med tanke på ett gott informationsutbyte. Dessutom har de hittillsvarande aktiviteterna, exempelvis uppbyggnaden av ett online-nätverk för regionala språk och minoritetsspråk, vilket drivs av Europeiska byrån för mindre utbredda språk och de tre Mercator-centrumen, blivit mycket väl mottagna.
Kan kommissionen därför meddela hur stora budgetposterna för stöd till minoritetsspråk kommer att bli nästa år, och om man planerar att höja dem i jämförelse med beloppet för år 2000?

Reding
. (FR) Herr talman! För att svara på den ärade ledamotens fråga skulle jag vilja säga att det preliminära budgetförslaget, vilket godkändes den 10 maj av kommissionen, innehåller ett åtagandebemyndigande på en miljon euro till budgetposten A-3015, och det är ett anslag till Europeiska kontoret för minoritetsspråk och Mercator-centrumen. Kommissionen har inte infört särskilda krediter för finansiering av projekt som direkt främjar regionala språk och minoritetsspråk, av skäl som jag skall utveckla.
Det interinstitutionella avtalet av den 6 maj 1999 mellan parlamentet, rådet och kommissionen om budgetdisciplin och en förbättring av budgetförfarandet, anger att bemyndiganden som avser åtgärder utan rättslig grund - vilket gäller i det här fallet - för projekt om främjande och bevarande av olika regioners och minoriteters språk och kulturer får ingå i budgeten för maximalt tre budgetår. Förutsättningen är dock att en rättslig grund upprättas senare.
Med hänsyn till denna begränsning och med tanke på finansieringsmöjligheterna för projekt som berör minoritetsspråk inom ramen för Europeiska året för språk 2001, har det beslutats att budgeten inte skall innehålla några särskilda bemyndiganden 2001. Men jag överväger möjligheten till ett mer varaktigt stöd för de här språkens framtid, inom den ram som fastställdes genom avtalet från 1999. Med andra ord räknar jag verkligen med att Europeiska året för språk skall sätta igång saker och ting, och att vi alla tillsammans mot slutet av året kan hitta en hållbar lösning som inte längre tvingar oss att varje år slåss för att få en finansiering.
Det noteras emellertid att regioners och minoriteters språk och kulturer kan få stöd i enlighet med ett antal andra åtgärder i programmet. Till exempel de förberedande aktiviteter som syftar till att stimulera användningen av det digitala innehållet på de globala näten och att främja den språkliga mångfalden i informationssamhället: Kultur 2000, Media, samt i den utsträckning de föreslagna projekten bidrar till att åtgärdernas mål förverkligas. Det finns emellertid inga specifikt reserverade belopp för minoritetsspråk inom ramen för dessa aktiviteter, vilket inte hindrar att dessa program används för dessa syften.

Ebner
Herr talman! Tack fru kommissionär för informationen. Jag önskar naturligtvis att ni nu på liknande sätt meddelade jultomten hur mycket pengar vi i framtiden måste skaffa till minoriteter och främjandet av minoritetsspråken. Jag känner givetvis till de rättsliga ramarna. Jag vill ta upp den problematiken och därmed frågan om man inte också ser vissa möjligheter med strukturfonderna i framtiden.
För några veckor sedan gav Braunmüller förlag ut en bok av Dr. Christoph Pan med titeln " Folkgrupper i Europa - en handbok" med en förteckning på bortåt 60 minoriteter i Europeiska unionen och 300 på hela den europeiska kontinenten. Av sammanlagt 750 miljoner invånare tillhör 100 miljoner en minoritet. Om de central- och östeuropeiska länderna vore medlemmar i Europeiska unionen skulle vi ha ytterligare cirka 50 minoriteter, utöver de 60 vi redan har i Europeiska unionen med de femton medlemsstaterna.
Avvecklingen av de inre gränserna är säkert ett stort framsteg, men vi måste kunna förbereda minoriteterna. Finns det någon möjlighet att ställa finansiella medel till förfogande genom föranslutningsprogrammen och strukturfonderna?

Reding
. (DE) Herr talman! Kollegerna i parlamentet känner säkert till att strukturfonderna - och det är något nytt - beviljar stora anslag till kulturella aktiviteter, eftersom jag och Michel Barnier har poängterat att strukturfonderna inte bara investerar i vägar och flygplatser utan även i människor.
Nu är det bara så att ansökan till strukturfonderna inte måste göras av kommissionen eller Europaparlamentet utan via regeringen. Om regeringarna vill dra nytta av strukturfonderna för språkutveckling och främjande av minoritetsspråken har de möjlighet att göra det. Då är det givetvis mycket viktigt att de nationella parlamentsledamöterna uppmanar sin regering att agera.

Talmannen
Eftersom frågeställaren är frånvarande bortfaller fråga nr 4.

Lennart Sacrédeus
Fråga nr 5 från (H-0762/00):
Angående: Kamp mot barnsexturism ECPAT Sverige driver sedan 1998 projektet " Uppförandekod för researrangörer mot barnsexturism" i syfte att få researrangörer att förbinda sig att stävja efterfrågan på denna typ av resor. Då projektet även omfattar Tyskland och Österrike finansieras det sedan november 1999 till 60 procent av EU. Ett nytt beslut krävs från kommissionen för fortsatt finansiellt stöd efter november. Ingen ny ansökningsprocedur för stöd har ännu inletts. Därför finns en oro för att finansieringen kommer att upphöra. Jag uppfattar att kampen mot barnsexhandeln är en prioriterad fråga för kommissionen. Kommer en ny ansökningsprocedur att inledas för att ge en ny finansiering av ECPAT:s projekt?

Liikanen
. (EN) Jag skall besvara frågorna från herr Sacrédeus och fru Theorin om samma ämne samtidigt.
Kommissionen är överens om betydelsen av kampen mot barnsexturism. Kommissionen kommer att fortsätta sina insatser för skydd av mänsklig värdighet genom att förhindra och bekämpa våld mot barn, inbegripet barnsexturism, genom samarbete på områdena rättsliga och inrikes frågor.
Förra våren och sommaren gjorde Europeiska kommissionen en allmän översyn av sin verksamhet och personalresurser. Den 26 juli 2000 drog kommissionen slutsatsen att den behövde mer än 1 200 extra tjänster för att ha möjlighet att sköta alla sina uppgifter.
Tidigare har kommissionens verkställande uppgifter ökat medan dess politiska och lagstiftande arbete har minskat i relativa termer. I juli beslöt kommissionen att vända denna trend och minska sina verkställande uppgifter för att ha tillräckligt med personal för de politiska, lagstiftande och idéskapande uppgifterna.
För många sektorer innebär detta att aktiviteter minskas och avvecklas. Framför allt de aktiviteter som finansieras genom små budgetposter skall minskas eftersom de kräver mycket personalresurser.
Informations- och medvetandehöjande kampanjerna om sexturism har en viktig roll att spela. Mot bakgrund av bristen på resurser och i linje med den allmänna trenden att skära ner små budgetposter kommer dock dessa aktiviteter att avvecklas. Således kommer kommissionen inte att göra nya finansieringsåtaganden nästa år. Likväl kommer kommissionen att göra sitt bästa för att använda anslagen för dessa aktiviteter i detta års budget. Jag har bett mina enheter att hitta den mest effektiva lösningen under de närmaste veckorna.
Att kommissionen avbryter stödet till informationskampanjen innebär dock inte att kommissionen överger sina andra aktiviteter för att skydda barn mot våld och kränkning, i synnerhet Stop-programmet. Kommissionen håller på att utarbeta ett förslag för att förnya programmet senare detta år och barnsexturism är ett av dessa områden.
Kommissionen förbereder också lagstiftningsförslag om sexuellt utnyttjande av barn och barnpornografi i enlighet med slutsatserna från Europeiska rådsmötet i Tammerfors. I förslaget skall man sträva efter en tillnärmning av definitioner, lagöverträdelser och brottspåföljder och exterritoriell tillämpning av medlemsstaters straffrätt om sexuellt utnyttjande av barn.
På detta område har medlemsstaterna ett mycket viktigt ansvar. Likväl kommer kommissionen i nära samarbete med medlemsstaterna att fortsätta spela en aktiv roll för utveckling och upprätthållande av en samstämmig europeisk politik för att skydda barn mot våld.

Sacrédeus
Jag får tacka kommissionär Liikanen för svaret även om jag av förklarliga skäl inte är helt belåten med det. Jag undrar om ärendet har bollats fram och tillbaka mellan olika EU-kommissionärer utan att någon i slutändan tagit ett verkligt ansvar för frågan. De finns sådana uppgifter. Det andra jag vill fråga om är om ni anser att ärendehanteringen skötts på ett godtagbart sätt.
För det tredje: Hur tolkar ni i ljuset av östutvidgningen beslutet att ta bort resurser från en ändamålsenlig kamp i Sverige, Österrike och Tyskland mot barnsexturismen, när vi vet att det finns särskilda problem med könshandel och handel med människor i ett stort antal av ansökarländerna?
För det fjärde, kommissionens ordförande Prodi gick nyligen till storms mot ministerrådets makt. Hur skulle ni uppfatta om den svenska regeringen under ordförandeskapet demonstrerade denna makt genom att agera för ett återställande av det ekonomiska stödet till ECPAT Sverige?

Liikanen
. Först vill jag betona att det i den förra kommissionen var Anita Gradin som var mycket aktiv på det härområdet. Hon var ansvarig för justitiefrågor. Därför var det också ganska logiskt. Det var viktig verksamhet, och jag uppskattar hennes arbete. Jag har också talat med henne.
Vad gäller konkreta förslag om finansiering är det inte möjligt för mig att ta ställning här, eftersom vi måste respektera det normala förfarandet. Jag har, som jag sade, bett mina tjänstemän finna en lösning som skulle göra det möjligt att använda det nuvarande anslaget i budgeten, dvs. de pengar vi har budgeterat för år 2000. Jag tror dock att vi måste hitta en partner som jobbar internationellt.
Vidare är det klart att varje ordförandeskap skall ha sitt program. Skulle en sådan situation uppstå, måste vi diskutera den senare.
Jag vill dock en gång till säga att vi skall koncentrera vår verksamhet på det härområdet, samtidigt som det är viktigt att göra det på en mer politisk nivå och koncentrera oss på Stop-programmet som gäller samma område.

Theorin
Det är naturligtvis bra om kommissionen har tänkt om i denna fråga. Det vore förödande om man drog in stödet till arbetet mot barnsexturism. Detta kan rimligen inte vara EU:s politik. Varje år tvingas över 1 miljon barn in i barnprostitution. De här barnen utnyttjas i växande utsträckning av turister och affärsmän, som påfallande ofta kommer från Europa. Att den stora pedofilskandalen i Belgien inte nu längre gör stora rubriker i media betyder ju inte att barnsexhandeln har försvunnit.
Stödet till ECPAT är oerhört viktigt. Det ligger helt i linje med rådets beslut från 1999 om insatser mot barnsexturism och med den resolution som parlamentet antog så sent som mars i år. Att dra in stödet till detta arbete vore därför att gå emot både rådets och parlamentets krav på prioritering av kampen mot barnsexhandel. Hur kommissionen tekniskt löser frågan, tycker jag är er sak att lösa, men huvudsaken är att detta viktiga arbete får fortsatt stöd från Europeiska unionen.

Liikanen
. Jag har tänkt på olika möjligheter. En av dem är att samarbeta med World Tourism Organisation, WTO. Detta är alltså inte samma WTO som vi oftast talar om. World Tourism Organisation agerar globalt, inte bara i industriländer, utan också i de u-länder där dessa problem existerar idag.
Vi har inte fattat beslut ännu, men hoppas kunna vidta åtgärder antingen med WTO eller med någon annan organisation, för att finansiera projektet detta år. Jag vet att den svenska organisation, som ni nämnt i diskussionen, har samarbetat med WTO redan tidigare, så dessa två organisationer känner varandra väl. Jag hoppas att vi kan hitta en lösning med WTO på ett sådant sätt att de tre månader som är kvar av detta år kan räcka till för att aktivera denna budgetlinje.

Talmannen


Ioannis Marinos
Fråga nr 6 från (H-0781/00):
Angående: Euron Jag skulle vilja att kommissionen upplyste mig om huruvida den har gjort någon undersökning om de europeiska företagens kostnader för att anpassa sig till euron, vilka slutsatserna i sådant fall är av denna undersökning och vilken genomsnittlig kostnad ett genomsnittligt europeiskt företag måste bära (i synnerhet små företag) för att anpassa sig till de förändringar som följer av att den gemensamma valutan införs från och med den 1 januari 2002. Avser man att bevilja något gemenskapsstöd till företag inom unionen (särskilt de svagaste) för att minska de kostnader som denna förändring medför? Dessutom föreligger enligt vissa experter en risk för att det skall vara omöjligt att i tid anpassa skrivarsystem och programvaror i företagens datorer, vilket kommer att äventyra deras funktion eller innebära att man återgår till pappersbaserade transaktioner. Håller kommissionen med om dessa prognoser? Hur avser den att förebygga att de blir verklighet?

Andra delen
Frågor till Byrne
Liikanen
. (EN) Forskare visar att införandet av en gemensam valuta medför betydande ekonomiska fördelar totalt sett. Detta är skälet till att införandet av euron bör ses som en investering snarare än en kostnad för de ekonomiska involverade aktörerna.
Forskning om de eventuella omställningskostnaderna för enskilda företag skulle bara ge en ofullständig bild och kan vara missvisande.
Beträffande kompensation anser medlemsstaterna och kommissionen att offentliga myndigheter och privata, ekonomiska aktörer själva skall bära kostnaderna för omställningen inom sina respektive områden. Kommissionen tror att alla företag kommer att kunna förbereda sig i tid för den slutgiltiga omställningen till euron, inbegripet anpassningen av sina datasystem och programvaror. Den nuvarande statusen på föreberedelserna är oroande. Många små och medelstora företag är fortfarande inte helt medvetna om konsekvenserna av omställningen för sin verksamhet, framför allt vad gäller lagstadgade skatte- och redovisningsregler och sina dataprogram. Kommissionen och medlemsstaterna ökar nu sina ansträngningar för att ge information och avhjälpa denna situation.

Marinos
Jag tackar kommissionären, som var kortfattad men ändå tydlig i sitt svar. Problemet är att de små och medelstora företagen, liksom naturligtvis även de stora företagen, förvisso ombeds att axla bördan för att kunna dra fördel av eurons införande, men frågan är om de små och medelstora företagen klarar av att bära denna börda utan lämpligt stöd. För om de inte klarar det, även om de får fördelar längre fram, kommer följden sannolikt att bli att de går i konkurs, vilket vi fick höra på ett seminarium i Bryssel för tre månader sedan. Och det måste förhindras, för vi talar om miljontals små och medelstora företag i hela Europa. Jag skulle dessutom vilja fråga, eftersom jag har sett att kommissionären tvekar om huruvida det görs tillräckliga framsteg i fråga om information och förberedelser, om han förfogar över statistik över hur långt anpassningen i de små och medelstora företagen - låt oss hålla oss till dem - har kommit i de olika länderna, och jag skulle särskilt vilja fråga om han har uppgifter för Grekland.

Liikanen
. (EN) Herr talman! Vår avsikt är att diskutera denna fråga i kommissionen nästa vecka. Herr Solbes skall lägga fram ett meddelande om speciella insatser för att snabba upp arbetet med omställningen till euron. Jag är övertygad om att herr Solbes som ansvarar för detta ärende kommer att gå in på detaljfrågor och jag skall överlämna ert meddelande till kommissionen nästa onsdag när vi tar ställning till frågan.

Rübig
Herr talman! Jag skulle i första hand vilja veta hur euro-debatten i Danmark fortlöper efter folkomröstningen och på vilket sätt kommissionen har tänkt förändra sin informationsstrategi?

Talmannen
Jag är inte säker på om det som Marinos har sagt är att betrakta som en följdfråga: det är en mycket vid fråga.
Hur som helst får ni besvara den, herr Liikanen, om ni så önskar och om ni kan, men det är en mycket vid fråga.
Herr Liikanen, ni kan stödja er på mina ord.

Liikanen
. (EN) Herr talman! Helt kort, elva länder har godkänt euron. För dem fortsätter allt som vanligt. Dessa länder förbereder sig för att byta ut sina sedlar och mynt. Denna filosofiska, politiska diskussion är inte längre på dagordningen men allmänt kan vi diskutera faran med en folkomröstning men kanske i något annat sammanhang.

Talmannen
Eftersom frågeställaren är frånvarande bortfaller fråga nr 7.

Jonas Sjöstedt
Fråga nr 8 från (H-0724/00):
Angående: Livsmedelshygien vid jakt Kommissionen har nyligen kommit med omfattande förslag om livsmedelshygien, KOM(2000) 438. Regelverket är mycket omfattande och berör flera regler i samband med jakt. Har kommissionen utvärderat vilka effekter förslagen kommer att få för rennäring och älgjakt i Sverige och Finland? Omfattar regelverkets krav för jakt, exempelvis på älg, också den hantering som gäller kött för eget bruk?

Byrne
. (EN) Herr talman! Det förslag om livsmedelshygien som togs upp av ledamoten i fråga är en konsolidering och förenkling av gällande uppsättning av hygienbestämmelser som finns i 17 olika direktiv. Bland dessa finns direktiv 92/45 av 16 juni 1992 om frågor om människors och djurs hälsa i samband med nedläggning av vilt och utsläppandet på marknaden av viltkött där det fastställs ett antal hygienbestämmelser som rör viltjakt.
Med det nya förslaget har de gällande bestämmelserna om livsmedelshygien förenklats. De förklaras på ett tydligare sätt och onödiga detaljer har strukits. De föreslagna reglerna är helt klart mindre omfattande än de gällande reglerna. I förslaget om livsmedelshygien har reglerna om kött från jakt en mindre men viktig del. Det måste först understrykas att förslaget om jakt inte gäller ren inte heller är avsikten att den bör täcka kött som är avsett för jägares privata konsumtion. I förslaget läggs mer ansvar på jägaren att bedöma lämpligheten att konsumera kött från jakt som direkt lämnas till konsumenten. Förslagets syfte är att se till att jägare kan bedöma om sådant kött från jakt är säkert att konsumera. Jägarförbunden skall spela en viktig roll för att säkerställa att jägare har kompetens att göra en sådan bedömning.
Detta gäller också älg. Förslagets effekt är begränsad. I Finland finns det redan en skyldighet att låta älg som skjuts och säljs till restauranger inspekteras av behörig myndighet och några medlemsstater tillämpar redan reglerna som de föreslagits. Förslaget utarbetas i nära samråd med " Federation of Field Sports Associations" i Europeiska unionen. Man anser att med de ökade ansvaret för jägarna ökar konsumenters förtroende för livsmedelssäkerhet.

Sjöstedt
Herr talman! Jag tackar kommissionären för svaret och har en kompletterande fråga. Det är så att jakten på älg är väldigt omfattande i Sverige och Finland. Tiotusentals personer jagar älg och det kött man får är ett viktigt bidrag till hushållet.
De flesta som jagar använder köttet själva. Det konsumeras i den egna familjen eller av vänner, bekanta eller släktingar. Jag skulle vilja ha en garanti från kommissionen att de regler som finns i det här dokumentet absolut, under några omständigheter, gäller det kött som konsumeras för eget husbehov. Sådant kött skall vara undantaget från de här reglerna. Skulle man tillämpa de reglerna på kött som man själv konsumerar skulle det innebära en byråkratisk katastrof i älg-jakten.

Byrne
. (EN) Jag kan med glädje försäkra ärade ledamoten att dessa regler inte skall gälla kött för eget bruk.

Talmannen


Patricia McKenna vilken har övertagits av Lucas
Fråga nr 9 från (H-0738/00):
Angående: Transporter av levande djur En ny rapport från kommissionen om en undersökning som den genomförde i Frankrike i november 1999 och en undersökning som nyligen utförts i Italien av djurrättsorganisationen Compassion in World Farming and Animal Angels visar att flera medlemsstater fortfarande inte verkställer rådets direktiv 91/628/EEG om skydd av djur vid transport (ändrat genom direktiv 95/29/EG. Det framgår av denna rapport att vissa transportörer inte stannar för att ge djuren vila på de platser som de har markerat på sina färdplaner.
Rapporter konstaterar också allvarliga överträdelser av fordonsstandarder och maximala transporttider för djur som anlänt till och transporteras genom Frankrike. Kan kommissionen ange vilken medlemsstat djuren och fordonen som nämns i kapitel 5.4.2 i rapporten kommer från, och den medlemsstat som djuren som nämns i kapitel 5.3.1 i rapporten kommer från? Vilka sanktioner vidtar kommissionen mot Frankrike och dessa medlemsstater?

Byrne
. (EN) Jag delar den oro som uttryckts om att reglerna för djurtransporter inte följs i tillräcklig grad i vissa områden. Medlemsstaterna ansvarar för den dagliga verkställigheten av gemenskapslagstiftningen och byrån för livsmedels- och veterinärfrågor (FVO) i mitt generaldirektorat genomför speciella kontroller och inspektioner för att kontrollera att medlemsstaterna tillämpar gemenskapens lagstiftning på ett effektivt och enhetligt sätt.
Enligt gemenskapens lagstiftning måste man vid transport av boskap lämna in en färdplan i förväg till den behöriga myndigheten på avreseplatsen när resan överstiger åtta timmar. Vid återkomsten måste transportören sända tillbaka den ifyllda färdplanen till samma behöriga myndighet. Myndigheten på avreseplatsen måste i synnerhet kontrollera att ifyllda färdplaner har återsänts och att resan har genomförts i enlighet med färdplanen.
Under den angivna transporten som genomfördes i Frankrike i november 1999 upptäckte man att de färdplaner som stämplats av de behöriga myndigheterna på avreseplatsen inte hade genomförts på rätt sätt och att tillåtliga transporttider ofta överskridits. Den nämnda FVO-rapporten gäller framför allt transportörer där transporterna påbörjades i Irland.
Vad gäller Frankrike väntar kommissionen på information om vilka åtgärder som vidtagits av de berörda myndigheterna rörande några av rekommendationerna i FVO-rapporten, bland annat om vilken åtgärd som vidtagits för att se till att färdplaner används och undertecknas ordentligt. En påminnelse har nyligen sänts till de franska myndigheterna. De irländska myndigheterna har informerats om resultaten från FVO och närmare detaljer om upptäckta brister har också sänts.
Kommissionen bevakar situationen i båda fallen. Om det verkar som om en medlemsstat upprepade gånger underlåter att verkställa gemenskapens lagstiftning kan kommissionen överväga att inleda överträdelseförfarande enligt artikel 226, såsom man redan har inlett mot andra medlemsstater med avseende på djurskydd under transporter.
Jag kommer att lägga fram en rapport om genomförandet i medlemsstaterna av gemenskapens lagstiftning om djurskydd under transport till rådet och Europaparlamentet. Kommissionens rapport kommer att innehålla slutsatserna i FVO-inspektionens rapport. När denna rapport är klar har jag för avsikt att lägga fram förslag för att förbättra djurtransporter och problemet med överträdelser av transporttider kommer också att tas upp.
Till sist försäkrar jag er att djurens välfärd finns högt upp på kommissionens dagordning. Jag ser fram emot flera diskussioner om dessa frågor när jag lägger fram rapporten om djurtransporter under de närmaste veckorna.

Lucas
Tack för det svaret och för att ni skisserade på vad som skall ske med detta direktiv. Som kommissionären angav är verkligheten ofta helt annorlunda.
Jag vill särskilt fråga om gränsposten Gorica mellan Slovenien och Italien. Under flera år har de italienska myndigheterna struntat i direktivets krav och har nästan inte gjort någonting för att minska lidandet hos levande djur som anländer från Östeuropa.
Det senaste klagomålet från Europeiska gruppen för djurens välfärd i april i år gav till resultat att kommissionen äntligen gick med på att inleda överträdelseförfaranden mot Italien. Jag skulle vilja att kommissionären berättade lite mer om den speciella frågan om överträdelseförfaranden mot Italien. Hur utvecklas detta? Har de inletts och om inte, när skall det ske?

Byrne
. (EN) Rörande kandidatländerna kan jag berätta att möten har ägt rum med dem om denna fråga om djurtransporter och preliminära överenskommelser har uppnåtts. Kommissionens synpunkter har tillkännagivits och noterats.
När det gäller Italien har jag haft ett informellt samtal med berörd minister om denna fråga. Han har sagt till mig att han är angelägen att få förbättringar på området. Vi överväger överträdelseförfaranden mot denna medlemsstat men några sådana har ännu inte påbörjats.

Paulsen
Det här är en angränsade fråga. Kanske gränsar den inte till frågan om de långa djurtransporterna, men till slakttransporter och vad som händer dessförinnan.
Idag har vi i parlamentet genom att anta några betänkanden börjat på den långa vägen mot att säkra livsmedlen i Europa. När avser kommissionären komma med direktivförslag som säkrar djurhållningen, d.v.s. uppfödningen, hur vi hanterar de djur vi äter, hur vi transporterar dem till slakt o.s.v.? När kommer dessa direktiv i den långa kedjan?

Byrne
. (EN) Som jag angav arbetar kommissionen just nu med en rapport om hur ett djurtransportdirektiv fungerar i medlemsstaterna. Denna rapport har förberetts en lång tid och kommer hoppas jag leda till ytterligare förslag för att förbättra den nuvarande situation och framför allt förbättringar i det gällande direktivet.
Vi diskuterade denna fråga tidigare vid ett möte med Gruppen De gröna. Rapporten kommer att överlämnas till parlamentet i vederbörlig ordning.

Talmannen


Efstratios Korakas
Fråga nr 10 från (H-0755/00):
Angående: Negativa effekter i bomullsproduktionen i samband med import av genetiskt modifierade frön Bomullsfrön som förorenats med små mängder genetiskt modifierade frön har förts in i Grekland från i synnerhet Förenade staterna. Detta skapar allvarliga problem med långsiktiga negativa följder för landets bomullsproduktion. Dessa problem har uppstått eftersom EU och den grekiska regeringen medvetet har försummat att utforma nödvändiga rättsliga ramar på gemenskapsnivå eller nationell nivå med förbud mot att från tredje land föra in frön och förökningsmaterial som är förorenade med genetiskt modifierade organismer.
Ovannämnda försummelse fortsätter än idag trots de negativa följder som detta har fått. Kan kommissionen därför meddela vilka åtgärder EU har för avsikt att vidta för att i framtiden förbjuda import av frön och förökningsmaterial som förorenats med genetiskt modifierade organismer?

Byrne
. (EN) Enligt det gällande rådets direktiv 92/20 om avsiktligt utsläppande av genetiskt modifierade organismer i miljön, får produkter innehållande eller bestående av genetiskt modifierade organismer inte omsättas på marknaden om tillstånd inte givits i enlighet med bestämmelserna i detta särskilda direktiv. Även om detta ännu inte speglas i gemenskapens nuvarande frölagstiftning skulle denna princip gälla även för de fröpartier av konventionella växtarter av olika släkten och arter, inbegripet bomull, som innehåller föroreningar av genetiskt modifierade frön som inte är EU-godkända. Medlemsstaterna ansvarar för kontrollen och inspektioner för att säkerställa att direktiv 90/220 efterlevs.
I kommissionens vitbok om livsmedelssäkerhet har man förutsett behovet att ändra bilagorna till nuvarande direktiv om saluföring av frön för att först och främst fastslå odlingsvillkor och andra krav på renhet från genetiskt modifierade frön i fröpartier av vanliga växtarter och för det andra fastslå närmare föreskrifter om märkningskrav för frön från genetiskt modifierade växter.
Kommissionens enheter utarbetar just nu ett förslag till kommissionens direktiv som rör dessa frågor, däribland bomullsfrön. Under såningssäsongen denna vår informerades emellertid kommissionen om att man stoppat importerade frön av traditionella slag av olika arter, inklusive bomullsfrön, innehållande spår av genetiskt modifierade frön. De berörda medlemsstaterna agerade olika med hänsyn till importstoppet. När det gäller de åtgärder som de berörda grekiska myndigheter vidtog vill jag även hänvisa till det svar som min kollega, fru Wallström, gav till den muntliga frågan H-742/2000.
Ständiga kommittén för frön och växtmaterial för jordbruk, trädgårdsbruk och skogsbruk har diskuterat en plan för en samordnad och harmoniserad tillfällig handlingsplan gällande föroreningar från genetiskt modifierade frön i frön av konventionella arter. Enligt denna plan skulle medlemsstaterna omedelbart organisera tester av ett betydande antal fröpartier av konventionella arter för att fastställa föroreningar av genetiskt modifierade organismer i frön till dess att hithörande lagstiftningsåtgärder från gemenskapen träder i kraft.
En rad kriterier identifierades för att slå fast en gemensam metod för att ta prover och testa om genetiskt modifierade frön finns och för lämpliga åtgärder om sådana frön upptäcks. Man diskuterar just nu kriterierna. Denna tillfälliga handlingsplan är utformad för att täcka perioden till dess ny lagstiftning på området träder i kraft, för att undvika en otillfredsställande situation liknande den tidigare i år under de förestående såningssäsongerna.

Korakas
Vår fråga vara tydlig: vilka åtgärder vidtar kommissionen? Kommissionären berättade om vissa allmänna åtgärder som kommer att vidtas och så vidare. Men det finns inte en enda konkret, praktisk åtgärd för att hindra importen av omvandlade frön. Hur skall vi tolka det? Vi kan naturligtvis, såsom här i dag, uttala förhoppningar om att avsikterna är goda. Men bristen på praktiska åtgärder för att stoppa importen från Förenta staterna och andra tredje länder av genetiskt förökningsmaterial som är förorenat med genetiskt modifierade organismer fortsätter. Enligt vår åsikt borde ni till exempel kräva, herr kommissionär, att varje last skall åtföljas av ett obligatoriskt dokument, ett intyg från en pålitlig, kontrollerad internationell organisation eller laboratorium som intygar att de fröpartier som importeras är fria från genetiskt modifierade organismer. Något sådant kräver ni emellertid inte. Se där en praktisk åtgärd som ni skulle kunna vidta genast!

Byrne
. (EN) Jag är glad att kunna rapportera att ständiga kommittén som har ansvar för frön höll flera möten i juni, juli och september om denna speciella fråga för att nå en interimsöverenskommelse mellan medlemsstaterna om hur man skulle hantera denna typ av situation, i avvaktan på den lagstiftning som jag nämnde. Aktiva överväganden sker därför i denna fråga och ett försök görs för att få överenskommelser med medlemsstaterna om hur man skall ta itu med detta speciella problem. Det löser enligt min åsikt frågan på kort sikt.
På ett längre perspektiv och med referens till de frågor ni tog upp i er tilläggsfråga ligger ämnet för det pågående arbete för ögonblicket under mitt generaldirektorat och de särskilda frågor ni hänvisade till - frågorna om märkning och spårbarhet - håller man på att titta på. Dessa är viktiga och svåra frågor som kräver viktiga överväganden, och jag kan glädja er med att de granskas från den aspekten.

Talmannen


Phillip Whitehead
Fråga nr 11 från (H-0774/00):
Angående: Varningstexter för privat bruk av bildskärmar Kan kommissionen mot bakgrund av min skriftväxling med kommissionsledamot Byrne i detta ärende intyga att den kommer att undersöka behovet av ett direktiv om hälso- och säkerhetsråd till föräldrar och lärare vars barn eller elever använder datorer antingen hemma eller i skolan? Kan kommissionen ange när den kommer att meddela resultaten från denna undersökning? Kan kommissionen slutligen kommentera framstegen som gjorts av de medlemsstater som i rådets resolution av den 17 december 1998,uppmanades att överväga att skapa frivilliga överenskommelser mellan tillverkare och konsumentsammanslutningar om utformning av informativa och konsumentvänliga bruksanvisningar?

Byrne
. (EN) Detta är en fråga som i själva verket faller inom min kollegas, herr Liikanen, ansvarsområde. Efter att ha talat med hans enheter kan jag dock informera er att viktiga säkerhetskrav som gäller datautrustning som används privat eller på arbetsplatsen föreskrivs i ett direktiv som gäller elektriska produkter, lågvoltdirektivet, liksom i direktivet om radioutrustning och telekommunikationsterminaler.
Särskilda standarder har utvecklats av standardiseringsorgan för en rad av dessa säkerhetsaspekter. Det finns också några säkerhetskrav för ögonskydd i arbetet i direktivet om säkerhet på arbetsplatsen men fortfarande finns inget som gäller privat bruk. Vidare kan rådets rekommendation om begränsad exponering av allmänheten för elektromagnetiska fält tillämpas när det gäller säkerhet i datautrustning. Gällande dessa aspekter har kommissionen redan förberett mandat för standardiseringsorgan att lägga fram förslag till standarder om användning av datorer under långa tidsperioder.
Enligt gällande lagstiftning är tillverkare skyldiga att till föräldrar och lärare, vars barn och elever använder datorer, ge instruktioner om säker användning av utrustningen, om detta bedöms nödvändigt. I direktivet om allmän produktsäkerhet åläggs också tillverkare skyldighet att ge konsumenter information om risker.
I höst kommer kommissionen att be Europeiska standardiseringsorganisationen inom elområdet (Cenelec) att ta ställning till utveckling av standarder om påverkan på ögon från bild- och datorskärmar i privat bruk, liksom information och varningar till föräldrar och lärare i denna aspekt. Ergonomiska aspekter kommer också att granskas om åtgärder på gemenskapsnivå behövs. I detta skede anser inte kommissionen att ett särskilt direktiv behövs för att täcka frågan om varningar till föräldrar som den ärade ledamoten tog upp. Standardisering kan räcka för att lösa den angelägna fråga som framfördes. Detta är samma princip som har använts för att exempelvis lösa de specifika behoven hos äldre och funktionshindrade med hänsyn till informations- och kommunikationsteknik.
I den mer allmänna frågan om medlemsstaternas uppföljning av rådets resolution om driftinstruktioner till tekniska konsumentvaror bör det observeras att denna resolution riktar sig till medlemsstater och ekonomiska aktörer och inbegriper inte någon speciell uppföljning av kommissionen. Kommissionen kommer dock att be medlemsstater tillhandahålla information om uppföljningen till resolutionen.

Whitehead
Herr talman! Jag tackar kommissionären för den informationen och för några bevis på framsteg i granskningen av denna fråga. Kan han hålla med mig om att det dock är fel att här göra en distinktion mellan säkerhet på arbetsplatsen och säkerhet i skolan eller säkerhet för ett barn som arbetar i hemmet?
Är det inte så att man tar åtminstone lika mycket hänsyn till personers säkerhet i den sistnämnda miljön, speciellt eftersom vi under tiden efter att 1999 års direktiv kom vet en hel del mer om de eventuella skadliga effekterna från joniserande och icke joniserande strålning på unga människor?

Byrne
. (EN) Ur logisk synvinkel håller jag helt med er. Svårigheten i denna fråga är att kommissionen och de europeiska institutionerna har oändligt mer befogenhet om lagstiftning för arbetsplatsen än om till exempel lagstiftning för privathemmet. Svaret på er fråga är att kommissionens befogenheter inte sträcker sig så långt.
Frågor till Patten

Talmannen
Eftersom frågeställaren är frånvarande bortfaller fråga nr 12.

María Izquierdo Rojo
Fråga nr 13 från (H-0728/00):
Angående: Maryam Ayubi dömd till döden genom stening för äktenskapsbrott Känner kommissionen till att Maryam Ayubi, 30 år, i juli dömdes till döden genom stening för äktenskapsbrott i enlighet med den iranska strafflagen, som grundas på islamisk rätt (sharia)? Kan Europeiska unionens företrädare och representationer beakta det allvarliga läget vad beträffar de mänskliga rättigheterna i Iran vid utarbetandet och godkännandet av kommande FN-resolutioner, däribland dem som kommer att utarbetas i dagarna inför millennietoppmötet?

Patten
. (EN) Fallet Maryam Ayubi är ytterst oroande. Som den ärade ledamoten känner till grundas Irans strafflag på islamisk sharialag. Dödsdom används i stor utsträckning. De iranska myndigheterna känner väl till vårt motstånd till dödsstraffet. Vi har upprepat den ståndpunkten vid otaliga tillfällen. I februari 2000 bad Europeiska unionen att Iran skulle införa ett moratorium för dödsstraffet efter att dödsdomar fällts mot fyra studentledare.
Vi har ingen rapport om att dödsdomen mot Ayubi har verkställts. Enligt Europeiska unionens diplomater i Teheran har dock inte dödsdom genom stening verkställts i Iran under de senaste tre åren. Kommissionen är mycket bekymrad över situationen för mänskliga rättigheter i Iran i allmänhet. De iranska myndigheterna är väl medvetna om den vikt vi lägger vid dessa frågor. Det senaste parlamentsvalet i Iran hoppas vi kommer att ge möjlighet att utveckla en mer produktiv dialog om mänskliga rättigheter med den iranska regeringen. Genom att göra detta kommer vi regelbundet att granska reformutvecklingen i Iran, inklusive på området mänskliga rättigheter.
I den tredje kommittén i FN:s generalförsamlings 55:e session arbetar man på en resolution om Iran och ordförandelandet har informerat medlemsstaterna om möten med FN:s speciella rapportör i kommissionen för mänskliga rättigheter. Konsultationer fortsätter för att fastslå Europeiska unionens ståndpunkt vilket naturligtvis skall spegla vår djupa oro över situationen i Iran.

Izquierdo Rojo
Herr talman! Jag vill tacka kommissionen för att ni har tagit hänsyn till min fråga. Det verkar otroligt att man i dag, år 2000, i en globalt sammanbunden värld, kan döma kvinnor till döden för äktenskapsbrott. Om Maryam inte befann sig under ett teokratiskt system skulle hon vara fri, och åtnjuta rätten till sitt liv, men eftersom hon befinner sig i Iran kommer hon att stenas till döds. Den spanska regeringschefen - Aznar - kommer i oktober att göra ett officiellt besök i Iran. Kanske trycker han president Khatamis hand. Är det verkligen lämpligt, herr kommissionär, att vi knyter närmare vänskap och band med regimer som på detta sätt kränker de mänskliga rättigheterna och dödar kvinnor med stenar?
Under Khatamis regim är hon nummer 13. Är inte detta inkonsekvent? Ni vet, precis som jag, att det finns många sätt att uppnå politiskt inflytande. Vad kommer kommissionen att göra i detta fall?

Patten
. (EN) Vilka anklagelserna än är mot Ayubi eller någon annan kan inget enligt min bedömning rättfärdiga dödsstraff, för att inte tala om dödsstraff genom vad som kallas stening, som är ett något finare uttryck för stenkastning. Det måste sägas att om vi undvek några som helst politiska kontakter med alla regeringar och regimer vars insatser för mänskliga rättigheter vi kraftigt ogillade skulle det ske mycket mindre utrikesresor av regeringar och stats- och regeringschefer. Det är bara genom samtal med personer som president Khatami som man kan få dem att förstå vår djupa oro för mänskliga rättigheter. Jag anser att vi bör fortsätta framföra vår ståndpunkt om mänskliga rättigheter med stor energi. Vi måste göra det bilateralt med den iranska regeringen och där så är lämpligt i internationella forum och vi måste naturligtvis ge varje uppmuntran till de mer moderata elementen i länder som Iran vilka, liksom ärade ledamoten och jag, anser att mänskliga rättigheter är universella och inte något kolonialt implantat.

Talmannen


Glenys Kinnock
Fråga nr 14 från (H-0745/00):
Angående: Myanmar Oppositionsledaren och nobelpristagaren Aung San Suu Kyi har förlagts i vad som närmast kan betecknas som husarrest och har av landets militärledare förbjudits all kontakt med utomstående. EU har djupt beklagat den behandling hon utsätts för och skulle kunna inställa ett planerat delegationsbesök till Rangoon senare i år. Intar kommissionen ståndpunkten att konstruktiva förbindelser med Myanmars junta har något värde? Mot bakgrund av vad Aung San Suu Kyi fortsättningsvis tvingas stå ut med, kommer kommissionens ståndpunkt att vara att EU inte bör närvara vid ministermötet mellan EU och ASEAN den 12-13 december 2000?

Patten
. (EN) Jag är glad att kunna säga att jag håller med er, herr talman, och med den ärade ledamoten.
Den burmesiska regimens meritlista är fortfarande förfärlig. Liksom ledamöter i denna kammare och anständiga civiliserade människor i hela världen beklagar kommissionen de fortsatta kränkningarna av mänskliga rättigheter av militärregimen i Burma, framför allt det utomrättsliga dödandet, den utbredda användningen av tvångsarbete och tvångsförflyttning av lokalbefolkning, liksom förtryck mot politiska motståndare och att man förhindrar legitima, politiska partier att vara verksamma.
Regimens behandling av nobelpristagaren Aung San Suu Kyi är helt i stil med deras behandling av det burmesiska folket. Den värdighet och mod som hon svarar med är en inspiration för oss alla och en symbol för hopp om en ljusare framtid för Burmas folk.
Jag förenar mig med den ärade ledamoten och uttrycker min beundran för Aung San Suu Kyi och hennes partikamrater i NLD. I dag sitter Aung San Suu Kyi de facto i husarrest. Även när detta lättas på, som vi hoppas skall ske snart, kommer hon att bli långt från fri då vi nu är sorgligt bekanta med den rad av helt oberättigade restriktioner att få röra sig fritt som regimen fortfarande lägger på henne. Dessa restriktioner drabbar ibland på ett ännu strängare sätt partiet National League for Democracy. NLD är ett lagligt politiskt parti men utsätts hela tiden för trakasserier och dess medlemmar blir rutinmässigt och godtyckligt arresterade.
Jag är särskilt oroad av rapporterna om att partimedlemmar som väntade tillsammans med Aung San Suu Kyi på Rangoons station för två veckor sedan attackerades och till och med bedövades med kloroform innan de avhystes från stationsområdet.
Kommissionen är alltjämt övertygad om att en hållbar lösning på den nuvarande situationen måste baseras på en överenskommelse mellan regimen, den demokratiskt valda oppositionen och företrädare för de etniska minoriteterna.
Aung San Suu Kyi har länge krävt en sådan dialog. Vi skall fortsätta att helt stödja önskan hos rådet (allmänna frågor) att upprätta en meningsfull politisk dialog med Burma för att öppet kunna framföra Europeiska unionens oro och försöka få en förändring.
Dagordningen för ministermötet mellan EU och Asean i Vientiane i december väntas innehålla en öppen diskussion om situationen i Burma med våra Asean-partner. Det skall ge möjlighet för oss att uttrycka vår oro kraftfullt, direkt och ingående till företrädarna för SPDC-partiet. EU:s attityd inför det ministermötet i Vientiane, om det i själva verket bör äga rum alls eller på vilken nivå EU bör företrädas där, kommer att bero på utvecklingen i Burma mellan nu och december. Vi kommer att bevaka utvecklingen noga men vi måste också vara på det klara med att mötet i december gäller EU:s politiska förbindelser med Asean som helhet. Vi får inte låta generalerna i Rangoon hålla den förbindelsen som gisslan. Vi är fast beslutna att inte låta uppträdandet hos regimen i Rangoon hindra oss från att utveckla våra förbindelser med de övriga nio medlemmarna i Asean.

Kinnock
Tack som mycket, herr kommissionär, för det uttömmande svaret. Jag förmodar från ert svar att kommissionen fortfarande anser att ett konstruktivt engagemang har något värde? Efter den uppräkning av hemska händelser som ni just gjorde tycker jag att det verkar som om konstruktivt arbete inte lönar sig.
Anser ni inte att vi nu bör hitta andra sätt att lösa problemet med våra förbindelser med Burma? Bör vi inte titta på investeringsmöjligheter i likhet med den franska regeringen? Bör vi inte ifrågasätta hela turistsektorn som den brittiska regeringen har gjort? Om Europeiska unionen inte är beredd att kräva ekonomiska sanktioner varför kan man inte då till exempel föreslå att man bör protestera mot SPDC och att dess legitimitet som Burmas regering ifrågasättas i FN:s generalförsamling? Jag undrar om ni anser det vara en genomförbar metod för kommissionen och rådet vid denna tidpunkt?

Patten
. (EN) Som den ärade ledamoten vet har vi vidtagit ett antal kraftiga åtgärder mot regimen i frågor som visering och tillgångar. Det finns ett allvarligt argument om man skall gå vidare eller inte. För egen del och även om jag alltid ville resa till Burma, framför allt för att besöka Bagan, skulle jag inte drömma om att resa till Burma under nuvarande förhållanden och jag vill råda andra samma sak.
När det gäller hela frågan om handel och investeringar skall jag vara absolut uppriktig mot den ärade ledamoten om min bedömning och min oro. Min bedömning är att grundorsaken till varför det inte sker mer investeringar i Burma är den politik som bedrivs av regimen där. Så länge som en sådan regim uppträder på det sättet skulle det vara märkvärdigt om någon ansåg att det var någon idé att investera där.
Mitt andra problem, närhelst jag tänker på eller talar om sanktioner, är en oro för hur mycket sanktioner i praktiken påverkar situationen. Levnadsförhållandena för folket i Burma, på grund av den hemska regering som drabbat dem, är svåra nog som de är, och jag skulle inte vilja göra något som förvärrade dessa levnadsförhållanden. Så jag tvekar att gå vidare i handelsfrågan eller att ge råd om ytterligare insatser för handel eller investeringar.
Vad gäller ytterligare uttalade politiska åtgärder är jag alltid beredd att överväga sådana. Här måste man mycket noga tänka över hela frågan om huruvida det är värt att föra en dialog eller inte. Om vi exempelvis fortfarande skulle sända en delegation till Rangoon skulle vi naturligtvis enbart överväga detta, om det fanns en garanti för att en delegation kunde träffa Aung San Suu Kyi, om det fanns en garanti för att den kunde träffa hennes partikolleger, om det fanns en garanti för att den även kunde möta ledare för de etniska minoriteterna. Under dessa omständigheter skulle kanske en delegationsuppdrag kunna vara motiverat. Man måste diskutera frågor som denna genom grundligt övervägande av fördelar och om det verkligen skulle skapa några märkbara, positiva effekter eller inte om man associerar sig med människor som driver en politik som de flesta i världen anser vara förfärlig.
En sista punkt. Jag anser att det är mycket viktigt att Asean-länderna själva sätter press på Burma. Burma exporterar instabilitet till resten av regionen, den exporterar narkotika, den exporterar hiv/aids och jag hoppas att resten av regionen skall göra vad den kan för att förändra politiken i Rangoon.

Whitehead
Det gladde mig att kommissionären nämnde de etniska minoritetsgrupperna och nödvändigheten att öppna en dialog med dem. Kan han i praktiska termer tala om för oss vad om ens något som Europeiska unionen kan göra mot en politik som praktiskt taget varit ett folkmord under många år mot Karen, Shan och andra minoritetsgrupper?

Patten
. (EN) Herr talman! Förutom de politiska åtgärder som vi redan har diskuterat är den mest praktiska insats vi kan försöka göra att ge någon form av humanitär hjälp. Vi har försökt göra det med hjälp av icke statliga organisationer. Det finns många som lever under eländiga förhållanden utanför landet i flyktingläger och andra som lever under eländiga förhållanden inom landet. Jag hoppas att vi skall kunna fortsätta att ge humanitär hjälp till dem, men det som uppenbarligen är mest viktigt - det skulle uppmuntra dem att återvända från Bangladesh och från andra länder i regionen - det som är mest viktigt är att det blir en politisk överenskommelse där dessa rättigheter erkänns liksom rättigheterna för dem som blev demokratiskt valda för över tio år sedan men som generalerna drev undan.

Talmannen


Bernd Posselt
Fråga nr 15 från (H-0769/00):
Angående: Demokrati i Kosovo Hur bedömer kommissionen kommunalvalen i Kosovo och utvecklingen av de olika demokratiska krafterna före valen, och hur ser enligt kommissionens uppfattning de politiska framtidsutsikterna ut för detta område på medellång och lång sikt?

Patten
. (EN) Herr talman! Kommissionen stöder helt beslutet av FN:s generalsekreterares speciella representant i Kosovo, Bernard Kouchner, om att hålla kommunalval i Kosovo den 28 oktober och ansträngningarna av FN:s delegation i Kosovo, UNMIK, att organisera dessa val.
Inom FN:s uppdrag har OSSE pelare III i UNMIK högsta ansvaret för valen. EU:s medlemsstater bidrar till det mesta av OSSE:s budget och Europeiska kommissionen har också anslagit 5 miljoner euro till utrustning för valregistreringsarbetet. Europeiska kommissionen har fullt förtroende för UNMIK:s möjlighet att genomföra resultaten från kommunalvalen på kort och medellång sikt. Valen är ett viktigt steg mot att engagera folket i Kosovo att sköta och administrera sina egna samhällen.

Posselt
Herr kommissionär! Jag vill börja med att fråga hur kommissionen går tillväga i förberedelserna av dessa val, om a) stöd utgår till partierna, b) utbildning sker av kommunalpolitikerna och c) massmedia främjas inför kommunalvalen? Det var tre punkter beträffande främjandet. Men jag anser också att Kosovo, efter valen i Serbien, måste få en övergripande demokratisk plattform och jag vill fråga kommissionären när han tror att allmänna val kan hållas i Kosovo, för sådana skulle ju krävas för att få fram en förhandlingspartner åt Serbien beträffande de framtida bestämmelserna i området.

Patten
. (EN) Det viktigaste faktorn för stabilitet i regionen är att det som alla anser var valresultatet i Serbien eller Förbundsrepubliken Jugoslavien (FRJ) för tio dagar sedan erkänns av Milosevic som, om han skulle erkänna valresultatet, omedelbart skulle sparkas. Det skulle ge en betydande effekt i hela region.
Vad gäller andra val än de kommunala måste vi ta ett steg i taget och se till att valen till de kommunala förvaltningarna sker på rätt sätt och att engagera folket i Kosovo mer i att ta hand om sina egna samhällsfrågor. En sak som vi alla kan vara säkra på är att valprocessen i Kosovo kommer att ske på ett korrekt sätt till skillnad mot valprocessen i Serbien.
OSSE ansvarar inom UNMIK för valorganisation och för de områden som ärade ledamotens frågor gällde. Det är värt att påminna sig att EU:s medlemsstater, liksom OSSE-medlemmar, betalar cirka 67 procent av OSSE:s budget. Detta inkluderar inte eventuella andra bilaterala bidrag som de ger till speciella projekt. Vi har från kommissionens sida bidragit med 5 miljoner euro till utrustning för valregistrering och identitetskort.
När jag besökte Kosovo häromdagen gjorde det starkt intryck på mig att människor talade om för mig att den första etappen av valkampanjen hade genomförts ytterst professionellt. De refererade till några valmöten exempelvis som de gått till. Kanske har de inte ännu riktiga TV-debatter med Jim Lehrer, där alla undviker att vara ohövliga mot varandra, men de har verkligen inlett sin valkampanj mycket livfullt. Jag hoppas det skall fortsätta och att valprocessen skall utmynna i ett resultat där alla i Kosovo från alla grupper kommer att känna att de deltar i förvaltningen av sina lokala samhällen.

Korakas
Jag skulle vilja säga några ord om Pattens svar angående valen i Serbien. Det föll sig så att jag var där som valövervakare, tillsammans med 200 andra personer ifrån 52 länder. Oberoende av den åsikt som man kan ha om regimen där, måste vi säga att valen var oklanderliga. Jag kan tala om för er att genomförandet av dessa val var mer demokratiskt och bättre än val i våra länder, som jag många gånger har deltagit i eller övervakat. Frågan, herr kommissionär, är alltså inte om president Milosevic kommer att erkänna valresultatet. Den är om oppositionens ledare, Kostunica, kommer att erkänna resultatet och om han kommer att ställa upp i den andra valomgången nu på söndag, så att valen kan fullföljas och det serbiska folket, det jugoslaviska folket, kan få en möjlighet - utan inblandning från er sida, utan inblandning i Serbiens inre angelägenheter - att besluta om sin framtid. Och dessutom, vad Kosovo beträffar, skulle det vara bättre om det deltog i dessa val, som på en och samma gång är presidents-, parlaments-, regional- och kommunalval. Se där hur Europeiska unionen skulle kunna hjälpa till att förbättra situationen, och den måste även sätta stopp för de sanktioner som har varit i kraft fram till i dag och som innebär folkmord.

Patten
. (EN) Jag måste mycket försiktigt framföra att jag är inte säker på att många människor i Europa skulle känna igen beskrivningen av valen i Serbien som den ärade ledamoten just lämnat. Ännu färre personer i Serbien skulle känna igen den beskrivning av valprocessen som gavs.
Folket i Serbien - inbegripet herr Milosevic misstänker jag - vet mycket väl vem som vann valen i den första valrundan, vilket förklarar det faktum att Kostunica inte oskäligt har krävt att valprocessen nu bör godkännas, och han måste få åta sig det ansvarsämbete som folket i Serbien uppenbart har valt honom till. Ju tidigare det sker och ju tidigare Serbien kan återförenas med den europeiska familjen ju bättre vore det enligt min åsikt. Om den ärade ledamoten, när det sker, kommer att se tillbaka nostalgiskt till Milosevic-tiden får vi se. De flesta av oss anser att Milosevic har spelat en betydande och brottslig del i den instabilitet som har plågat regionen under de senaste decennierna som har orsakat otaliga döda, elände och fattigdom. Ju fortare han avgår ju tidigare kan folken i hela regionen se fram emot en ljusare framtid som skall innefatta rätt till korrektare val än dem som Milosevic erkänner.

Talmannen
Jag förklarar härmed frågestunden avslutad.
Frågorna nr 16 till 44 kommer att besvaras skriftligt.
(Sammanträdet avbröts kl. 19,45 och återupptogs kl. 21.00.)

Uppförandekod för vapenexport (fortsättning)
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är debatten om betänkande (A5­0211/2000) av Titley för utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik om genomförandet av Europeiska unionens uppförandekod för vapenexport.

Kinnock, Glenys
Herr talman! Jag gratulerar herr Titley till hans betänkande, liksom andra har gjort tidigare i dag.
Som många av oss sade på den tiden år 1998, såg vi uppförandekoden som ett mycket viktigt första steg mot att få en gemensam och ansvarsfull politik för vapenexport. Men vi såg det som en början och inte alls som slutet av processen. Det är viktigt att nu fastslå när våra europeiska frågor kan tyckas något abstrakta och retoriska, att vapenkontroll är en verklig väg där medlemsstaternas regeringar, kommissionen och parlamentet kan visa på de positiva fördelarna med att kunna arbeta tillsammans här för en gemensam strategi om vapenkontroll.
Nu måste vi se hur vi kan förstärka den uppförandekoden ytterligare och framför allt göra den rättsligt bindande. Vi ser vapenhandlare som köper vapen från det kalla krigets dager i Östeuropa och flyger dem till afrikanska krigszoner och skapar fruktansvärt lidande. Det är viktigt att hitta metoder där EU:s kandidatländer kan föras in i informationsutbyte och samrådsmekanismer. Kandidatländerna måste också engageras i diskussioner om vidare utveckling och förstärkning av koden.
Därefter är det viktigt av vi uppnår en gemensam samsyn om vad kodens kriterier verkligen innebär i praktiken. Den viktiga prövningen av koden är om den avskräcker till undererbjudande av priser. Det bör ske grundliga multilaterala samråd innan ett land beviljar en licens som ett annat land har avslagit.
I ett demokratiskt Europa har vi rätt att veta vilka länder som säljer vapen och vart. Därför måste alla medlemsstater offentliggöra vapenrapporter. Vad vi skulle vilja se är en samlad europeisk rapport som skall offentliggöras och granskar noga av detta parlament. Alla föreslagna transaktioner som sköts av vapenhandlare bör kräva ett licensgodkännande av nationella regeringar och alla länder bör kräva att för all vapenhandeldverksamhet krävs en licens.
Till sist, vapenbränslekonflikter över hela världen. Vi uppmanar våra regeringar i Europa att öka övervakningen av dessa dödliga vapen.

Van Hecke
Herr talman! Den europeiska försvarsindustrin är viktig, men freden i världen är minst lika viktig. Betänkandet av kollega Titley ger ett balanserat svar på detta ständigt återkommande dilemma. Det förespråkar en bättre och mer övergripande kontroll av vapenhandeln och en större öppenhet. Det är till exempel nödvändigt att få fram bättre tekniker för att märka och kunna spåra vapen i analogi med numreringen av bilar. Detta måste ske på ett harmoniserat sätt och på internationell nivå. Det är bara på det sättet som det blir lättare att upptäcka och bestraffa obskyra och illegala förfaranden, eftersom - och det förefaller mig vara det största problemet - skillnaden mellan legal och illegal vapenhandel blir allt mindre. Globaliseringen av världshandeln gör att vapenflödena blir billigare, snabbare och svårare att upptäcka. Oxfam uppskattar att 55 procent av den totala handeln med lätta vapen är illegal. För att det skall vara meningsfullt med en strängare uppförandekod måste naturligtvis medlemsstaterna också ta sitt ansvar. Kontrollen av vapen på vissa flygplatser och i vissa hamnar lämnar mycket övrigt att önska. Vidare måste samarbetet med kandidatländerna på detta område förstärkas. De skriver visserligen under på koden, men fungerar i vissa fall som vändskiva för illegal vapenhandel. Vissa skulle invända att uppförandekoden inte är tillräckligt ambitiös, men det är bättre med en ofullkomlig uppförandekod än ingen alls.
I vilket fall måste de följande årsrapporterna omfatta fullständigare information som kännetecknas av större öppenhet, och på sikt måste uppförandekoden också bli bindande i lag. Denna uppförandekod, herr talman, är ett första steg i riktning mot en större samstämmighet, men i likhet med föredraganden hoppas jag att det inte stannar vid detta.

McKenna
Herr talman! Den verkliga lösningen på hela problemet med vapenexport och vapentillverkning är att vi måste ställa om till annan produktion än vapen. Vi befinner oss på 2000-talet nu. Den teknik och expertis som finns tillgänglig bör användas till något konstruktivt i samhället, något som skall gagna människor snarare än något som skall förinta och förstöra människor. Vi måste inrikta oss på en omställning till tillverkning av annat än vapen i stället för att konkurrera med övriga vapentillverkande länder runt världen. Länder med mycket små resurser och mycket lite pengar tvingas att köpa vapen när de borde använda dessa pengar för att lösa sociala och hälsoproblem i sina egna länder i stället för att bidra till osäkerhet i regionen och i många fall till kränkning av sitt eget folk med dessa vapen. Vi behöver bara se på Indonesien och det faktum att Europeiska unionen inte kunde vänta att häva vapenembargot eller att inte återinföra det. Det var beklagligt.
Om man tittar på de övriga länderna i Europa som nu engageras inom vapenindustrin är det ytterst oroande. Jag kommer från Irland som har ett banrekord för icke vapentillverkning och inte har varit involverad inom vapenindustrin. Nu upptäcker jag att kontrakt om vapen och vapenkomponenter till vapen ökar varje år. I Nordirland, där det pågår en så kallad fredsprocess, är ett av de stora företag som har etablerat sig där och välkomnats med öppna armar, Raytheon, en av världens största vapentillverkare. Det är en fullständig motsägelse. Vi måste ta itu med detta. Vi måste hålla vapenindustrin borta. Det är inte där som vi bör tillhandahålla arbete. Vi måste skapa arbeten för människor på områden som är konstruktiva och positiva för samhället.

Alyssandrakis
Herr talman, kolleger! Det är till att börja med positivt att vi diskuterar frågan om uppförandekoden. Det dyker emellertid upp några motiverade frågor. Är det möjligt att de som har använt sina vapen i Jugoslavien till att mörda försvarslösa, till att förstöra byggnader och broar, till att orsaka irreparabla miljökatastrofer, de som mördade och mördar barn i Irak, verkligen är intresserade av vapenkontroll? Är det möjligt att de som erkänner att den europeiska försvarsindustrin är viktig ur ekonomisk och strategisk synvinkel är ärliga när de säger att Europeiska unionens yttre verksamhet måste genomsyras av värden som demokrati och skydd av de mänskliga rättigheterna?
De är snarare mer oroliga för, vilket för övrigt har sagts, att vapnen hamnar i fel händer eller att de i sina aggressionshandlingar blir beskjutna med vapen som har tillverkats av dem själva. Men, kolleger, vapnen är redan i fel händer, och det skulle vara självbedrägeri att tro att vi genom förfaranden som denna uppförandekod skulle kunna hindra den nya ordningens aggressivitet och brott. Vi vet att kodens existens inte beror på några filantropiska känslor hos dess upphovsmän utan på folkens ihärdiga motstånd mot imperialismens brutalitet. Vi anförtror våra förhoppningar om en värld utan konflikter och utan vapen till den globala freds- och till folkrörelsen.

Poos
Herr talman! Europaparlamentets första betänkande om vapenexport sedan medlemsstaterna antog en uppförandekod 1998 förtjänar en särskild uppmärksamhet. Är det inte så att sammanhållna externa åtgärder från Europeiska unionens sida, något som Europaparlamentet oförtröttligen efterfrågar, framför allt kräver - på detta så ytterst känsliga område för allmänheten - att vapenexportstaterna respekterar främjandet av de mänskliga rättigheterna, konfliktförebyggande och unionens externa säkerhet?
Föredraganden, Titley, lägger fram en modig resolution för kammaren. Han betonar den helt otillräckliga uppförandekoden, som inte är bindande, det får vi komma ihåg. Koden måste således göras rättsligt obligatorisk. Kontrollen måste stärkas. Den slutliga användningen av exporterade vapen måste strikt övervakas. Kort sagt: handeln med döden måste upphöra.
Kontrollmekanismen måste framför allt utsträckas för att omfatta lätta vapen och finkalibriga vapen som används i många regionala och etniska konflikter i världen, och som ofta riktas mot civil och militär personal från EU-länderna.
Titley föreslår slutligen ett samarbete med Förenta staterna - och jag vill tillägga: varför inte också med Ryssland och Kina - för att nå fram till ett gemensamt förhållningssätt till konventionella vapen, liknande den som har antagits för kemiska vapen. Säkerhetsrådets fem permanenta medlemmar, som skall se till vår säkerhet, borde lyssna till dessa förslag och snarast förhandla fram ett arrangemang som verkligen är värdigt för det 21:a århundradet.

González Álvarez
Herr talman! Jag delar helt och hållet mina kollega Morgantinis och Bries förhoppningar och åsikter, vilka i sitt första ändringsförslag klart uttrycker att målet för unionen inte bara bör handla om att fastställa en uppförandekod för vapenexport, utan också att arbeta för en internationell nedrustning och få stopp på rustningen. Detta borde vara Europeiska unionens viktigaste mål.
Hur som helst existerar vapenexporten och därför är det ett bra steg framåt att med en uppförandekod för vapenexporten, vilken emellanåt hamnar i konflikt med de principer som borde vara Europeiska unionens kännetecken: konfliktförebyggande och försvar av de mänskliga rättigheterna. Därför bör vi ta detta tillfälle i akt för att få en effektivare kod och förhindra att våra unga militärer på fredsuppdrag tvingas möta vapen som exporterats av Europeiska unionen.
Jag menar att det finns fyra frågor vi borde fördjupa. För det första bör vi, med tanke på Europeiska unionens medlemsstaters varierande politik för vapenexportkontroll, uppmuntra en utökning av det bindande avtal som skrevs under av sex av unionens länder i juli i år, vi bör också främja en större öppenhet, för att få en förbättrad kontroll av denna handel, en rättsligt bindande kod, och slutligen, herr talman, ett förbud av tillverkning, främjande eller försäljning av alla slags redskap som har att göra med tortyr, grym behandling eller dödsstraff.

Souladakis
Herr talman! Jag tror att Titleys betänkande, som vi diskuterar i dag, tillsammans med uppförandekoden utgör de två första positiva stegen i rätt riktning, men vi får självfallet bara se dem som en början. Jag skulle vilja uttrycka vissa mer allmänna tankar som jag tror kan bidra.
Vapenhandeln kännetecknas av att köparna huvudsakligen är de fattiga länderna, som inte får fram pengar till någonting annat, men får fram pengar till vapen. Det bör få oss att fundera, eftersom pengarna fås fram genom smuggling, genom narkotikahandel och genom det " parallella" banksystemet, men de tillhandahålls många gånger också av säljarna själva.
Jag tror inte att det räcker med att vi övervakar bara slutanvändaren, vi måste även övervaka producenten och hela hans verksamhet. Det vill säga att denne måste förklara och redogöra för produktionen som helhet, för smugglingen härrör ofta från producenten, den härrör inte från någon annan gren. Jag vill tillägga att, utöver länderna i Europeiska unionen, även alla de associerade länderna i Central- och Sydösteuropa samt Cypern och Kanada med flera har hakat på denna positiva utveckling.
Men, med anledning av ett ändringsförslag, ändringsförlag 21, som jag inte instämmer i på grund av dess formulering, vill jag påpeka att det nu slutligen - och det verkar här som om jag kommer in på en annan fråga, men så är inte fallet - när det gäller Turkiet, som detta ändringsförslag gäller, är dags att en officiell företrädare kommer hit till parlamentet och informerar oss om vilka landets ståndpunkter är. Vi kan inte fatta beslut på grundval av falsk information och falska verkligheter. Jag säger detta i samband med det särskilda förslaget om Turkiets uppträdande i denna fråga. Jag upprepar hur som helst ett förslag som jag redan har lagt fram: parlamentet kan inte under så lång tid ödsla tid, ödsla dagar på att diskutera en fråga, utan att en officiell företrädare för den turkiska regeringen kommer hit och svarar på våra frågor, och vi kan inte kämpa för att fatta beslut på falsk information och falska uppskattningar.

Cauquil
Herr talman! I detta betänkande tävlar det motbjudande med det löjeväckande. Om det antas visar det vad Europaparlamentet är värt och vad det tjänar till. Samtidigt som tillverkningen och handeln med vapen utgör ett enormt slöseri för mänskligheten; samtidigt som den mycket speciella marknaden för denna handel utgörs av nuvarande, framtida eller eventuella krig som förstör planeten; samtidigt som vapenutgifterna och de lokala krigen är en faktor som förvärrar underutvecklingen i en stor del av världen, har Europaparlamentet för avsikt att moralisera över och reglera en handel som bara har med moral och regler att göra.
I betänkandet dristar man sig till och med att framställa vapenexporten som ett medel för konfliktförebyggande, fattigdomsbekämpning och främjande av de mänskliga rättigheterna. Det vapen som användes för att riktas mot och kallblodigt döda ett palestinskt barn är utan tvekan en produkt av en moraliserad och reglerad vapenhandel, vilket utan tvekan också gällde de bomber som fälldes över f.d. Jugoslavien och de minor som lämnats kvar i Afrika. Med tanke på att vapnen utgör den internationella handelns paradprodukt och en källa till gigantiska vinster för ett stort antal industrigrupper som vill framstå som respektabla, blir Europaparlamentets enda roll att med ett fikonlöv dölja hyckleriet i vapenhandeln och den avskyvärda verklighet som gör att den blomstrar.

Talmannen
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Åtskillnad mellan funktionerna för internrevision och förhandskontroll
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande A5-0260/2000) av van Hulten för budgetkontrollutskottet om förslaget till rådets förordning om ändring av budgetförordningen av den 21 december 1977 i syfte att göra åtskillnad mellan funktionerna för internrevision och förhandskontroll (artikel 24 femte stycket i budgetförordningen) (KOM(2000) 341 - C5­0293/2000 - 2000/ 0135(CNS)).

van Hulten
Herr talman! Jag är glad att så många personer från allmänheten här i dag för alla där uppe kan se finns det mycket få personer närvarande här nere vid denna tid på kvällen.
Dagens debatt markerar ett viktigt steg i den reformprocess som inleddes av Prodis kommission för lite över ett år sedan. Det är det allra första lagstiftningsförslag som denna kammare tar ställning till som en del av reformpaketet. Förslaget att skilja funktionen för internrevision från funktionen förhandskontroll baseras direkt på rekommendationerna som formulerades av kommittén av oberoende experter som parlamentet godkände i mitt betänkande den 19 januari i år.
Detta förslag till lagstiftning är viktigare för kommissionens framtid än dess allt annat än spännande titel antyder. I dess första betänkande fastslog kommittén av oberoende experter att internkontroll och internrevision var helt åtskilda - till och med motstridiga - aktiviteter, som inte tillhör samma avdelning. De drog slutsatsen att förhandskontroll och internrevision är aktiviteter som använder helt olika teknik och handlar om helt olika saker. Den ordning genom vilken de har hållits kvar inom samma generaldirektorat bör ses över. Internrevision måste spela en effektiv, stödjande roll i kommissionens tjänst så att kommissionen kan utöva sina befogenheter. Med den målsättningen i sikte bör de personalresurser som tilldelats internrevisionen ökas avsevärt. Vidare måste internrevisionen ges en oberoende ställning.
Revisionsrätten hade samma åsikt 1997 när den skrev att det fanns en latent konflikt mellan befogenheten att bevilja ett godkännande - och därmed kostnad - och ansvaret att därefter bedöma samma kostnad i enlighet med kriterierna för en sund ekonomisk förvaltning.
Kommissionens snabbspårförslag avser att lägga fram rekommendationen från kommittén av oberoende experter och tillsätta en internrevisor som arbetar åtskild och oberoende från styrekonomen. Jag har inga tvivel om att dess genomförande kommer att vara nyckeln till framgång för det reformpaket som vice ordförande Kinnock meddelande i april.
Jag är stolt över det faktum att budgetkontrollutskottet har kunnat bli enhälligt överens om ett förslag till yttrande inom en mycket kort tid. Jag tackar därför de övriga medlemmarna i utskottet för deras hjälp och i synnerhet herr dell'Alba, vilkens arbete som föredragande för budgetutskottet var ovärderligt. Låt oss hoppas att rådet nu kommer att ta ett blad ur vår bok och visa samma skyndsamhet.
Medan utskottet är positivt till det väsentliga i kommissionens förslag finns i mitt betänkande ett antal ändringar som måste göras för att få förslaget om åtskilda befogenheter att fungera.
Jag känner tyvärr att i brådskan att lägga fram ett förslag inom den tidsgräns som fastslås i reformvitboken lyckades kommissionen inte att fokusera ordentligt på de närmare detaljfrågorna. De ändringar som vårt utskott föreslår är avsedda att klarlägga kommissionens text, att införa vissa minimistandarder för rapportering och att utforma texten mer detaljerat för de olika europeiska institutionernas speciella förhållanden, vilka alla påverkas av varje förändring av budgetförordningen.
För det första måste uppdelningen av ansvarsområdet mellan styrekonomen och den nya internrevisorn klargöras. Det är inte tillräckligt att fastslå att en internrevisor måste tillsättas. Budgetförordningen måste också innehålla en arbetsbeskrivning. I vårt utskotts ändringsförslag försöker man göra en klar åtskillnad mellan styrekonomens roll, som förblir ansvarig för förhandskontroll, och internrevisorn som ansvarar för efterkontroll och i synnerhet rapportering om kvalitet hos ledning och i kontrollsystem.
För det andra skulle kommissionens förslag göra att det skulle bli obligatoriskt att tillsätta en internrevisor för alla institutioner. Detta verkar klokt för en institution med en stor driftsbudget eller de med en relativt stor administrativ budget, som Europaparlamentet och rådet, men skulle inte nödvändigtvis verka klokt för andra små institutioner som har en personalstyrka för budgetkontroll på bara fyra personer. Medan dessa institutioner måste kunna välja att tillsätta en internrevisor är det tillräckligt att införa vissa minimikrav om revision för styrekonomen. Det måste dock klargöras att denna åtskillnad bara kan tillämpas under en övergångsperiod. När omarbetningen av budgetförordningen är avslutad, förhoppningsvis inom ett till två år, måste den tillämpas fullt ut av alla institutioner.
Några medlemmar i utskottet har förordat att tillsättningen av en internrevisor bör göras obligatorisk för alla institutioner i detta skede. Naturligtvis kan en sådan uppfattning vara tilltalande men om det leder till tillsättning av minst 20 fler tjänstemän utan uppenbar förhoppning om direkta effektivitetsvinster bör det motarbetas. Det är dock viktigt att institutioner som inte anställer en internrevisor hanterar internrevisionen på allvar. Jag blev förvånad att upptäcka att i minst en av de mindre institutionerna gjordes inga revisioner av styrekonomen, trots det tydliga kravet på att så skall ske enligt budgetförordningen.
Den tredje ändringen av kommissionens förslag i mitt betänkande är därför ett minimikrav om rapportering. Ett av de problem som parlamentet har haft under senare år är bristen på standardiserad information om budgetkontroll från institutionerna. Jag föreslår därför att både styrekonomen och internrevisorn skall lägga fram en årsrapport om sin verksamhet.
Till sist måste institutionerna lära av varandra i stället för att hela tiden hitta egna vägar att lösa problem. I mitt betänkande föreslås att den årliga internrevisionsrapport som läggs fram i en institution bör göras tillgänglig till alla andra institutioner så att de vid behov kan använda slutsatser från andra håll i sin egen förvaltning och för sina kontrollsystem.
Jag har redan påmint kammaren att detta förslag bara är inledningen till en full omarbetning av budgetförordningen. Parlamentet har inte ännu mottagit den officiella texten till förslaget men vi har kunnat se en preliminär version av texten och även om jag hoppas att den fullständiga texten snart skall överlämnas till parlamentet vet jag att kommissionen önskar vara säker på att texten är rättsligt och språkligt hållbar. Det är ett mycket omfattande dokument. Några i parlamentet har redan kallat det för " monstret" men det skall bli en av de viktigaste lagstiftningsakter som vi får se under detta parlaments mandat.
En av de viktigaste förändringar som kommissionen förordade är avskaffandet av systemet med förhandskontroll. Detta förslag får inte enhälligt stöd i detta parlamentet, som kommissionären väl känner till. Många ledamöter är oroade att det nuvarande systemet med budgetkontroll skall försvinna innan ett nytt system, som i dag bara finns på papper, har visat sig fungera. Vi har därför begärt att kommissionen skall ge ett löfte om att under övergångsperioden, som snart skall börja, systemet med central förhandskontroll bibehålls och inte påverkas av införandet av internrevisionsfunktionen.
Jag skulle vilja be att kommissionen i dag bekräftar det löfte som den redan har gett parlamentet i denna fråga. Jag vill dock gärna ordentligt klargöra min personliga åsikt. Jag är i princip positiv till ändringen. Som kommittén av oberoende experter påpekade förra året baseras de flesta oegentligheter som kommittén belyser på beslut som godkänts av styrekonomen att den skenbara kvalitetsgaranti som godkännandet ger är en myt och lägger fram två kraftfulla argument för att förändra systemet. För det första blir förhandskontroll, vare sig total eller grundad på stickprov, troligen inte en kostnadseffektiv process. Arbetsinsatsen att kontrollera alla transaktioner är helt uppenbart en dålig avvägning medan stickprov förmodligen inte ger tillräcklig avskräckande effekt. Den andra och grundläggande principen är att varje fasthållande vid förhandskontroll kolliderar med den avgörande invändningen att den, faktiskt om inte formellt, flyttar ansvaret för ekonomisk regelmässighet från den person som verkligen handhar kostnader till den person som godkänner dem.
Även om revisionsrätten aldrig uttryckligt stött avskaffandet av centraliserad förhandskontroll och vi fortfarande väntar att höra dess synpunkter på det förslag vi har framför oss, har den fört fram möjligheten att ändra till ett annat system. I sitt yttrande 1997 skrev den: " Vad gäller att helt avskaffa kravet på förhandskontroll är detta inte godtagbart såvida det inte ersätts av andra förfaranden som ger minst likvärdig säkerhet och det skulle även kunna innefatta andra budgetansvariga tjänstemän än styrekonomen." Utmaningen för kommissionen kommer att vara att övertyga parlamentet att den kan skapa denna säkerhet.

Doorn
Herr talman! Vi talar här i kväll om en skärpning av kontrollen av de europeiska institutionernas utgifter. Ett viktigt ämne - Europa har dåligt rykte hos väljarna på detta område - för mycket EU-pengar försvinner med okänd destination, på Brysselnivån och i medlemsstaterna. Det förslag från kommissionen som vi nu diskuterar syftar till att göra åtskillnad mellan internrevisionen och förhandskontrollen.
I van Hulten-betänkandet föreslås med rätta en skärpning av den åtskillnad som kommissionen förespråkar, och det innehåller en god ansats till utväxling av best practices mellan institutionerna. Man kan tveka inför det undantag som van Hulten gör i sitt betänkande för de mindre institutionerna när det handlar om anställning av revisorer. Jag har dock förståelse för det pragmatiska resonemang som ligger bakom detta. Jag tror också att personalsituationen och den bemanning man har är för begränsad för att ställa extrapersonal till förfogande.
Jag vill ägna särskild uppmärksamhet åt en punkt, nämligen att uppdelningen mellan förhandskontroll och revision inte får medföra några som helst konsekvenser för förhandskontrollen. Vi talar ju här om administrativa ämbetsinstitutioner där möjligheten till förhandskontroll är en absolut nödvändighet. Det innebär inte att man måste ha tillstånd av styrekonomen för varje blyertspenna man anskaffar. Det innebär däremot att man enligt moderna metoder på grundval av riskanalyser fastställer för vilka utgifter det är absolut nödvändigt med förhandskontroll. Det innebär också att förhandskontroll måste vara nödvändig när tjänstemännen så begär. Om denna möjlighet skulle saknas, då kan det leda till en situation där man inte längre vågar fatta några beslut.
Det är också viktigt att det kommer att handla om en oberoende förhandskontroll, möjligen en decentraliserad sådan, men absolut inte underordnad generaldirektören hos det generaldirektorat som skall kontrolleras.
Sammanfattningsvis, en oberoende revision klarar sig inte utan en modern, effektiv förhandskontroll, strängt åtskild men tillsammans ansvarig för en duglig övervakning av de europeiska institutionernas utgifter.

Bösch
Herr talman, fru kommissionär, kära kolleger! Europeiska socialdemokratiska partiets grupp i parlamentet stöder kollegan van Hultens betänkande och därmed också budgetkontrollutskottets enhälliga beslut och förslag. Alltså - inga invändningar mot en oberoende internrevision som vi kan ge grönt ljus för i dag i och med van Hultens betänkande!
En professionell revision är en oumbärlig del av den moderna ledningen inom den offentliga förvaltningen liksom i privatekonomin. Men enbart en god revision är ingen mirakelmedicin. Jag skall inte nämna några namn här, men det går att läsa upp en lång lista på företag där erkända revisionsfirmor har gått i god för att allt är som det skall och som bara några veckor eller månader senare gått i konkurs.
Därför är det bekymmersamt, anser jag, att kommissionen tydligen precis som tidigare har för avsikt att införa den nya revisionstjänsten, inte som ett värdefullt komplement, utan som en ersättning av den klassiska ekonomistyrningen. Därigenom hamnar de - och det framgick redan tydligt när ordet tidigare begärdes - på kollisionskurs med en majoritet av parlamentet, som ju trots allt skall granska och bedöma kommissionen.
Den nya revisionstjänstens oberoende är tyvärr inte höjt över alla tvivel. I det så kallade fast track som samrådet i dag gäller, garanterar kommissionen dess oberoende, men i förslaget till den globala reformen av budgetordningen, som vi ju har sett en tillfällig version av, tas allt detta tillbaka.
Varför vill inte kommissionen, fru kommissionär, till exempel ge den interna revisorn rätt att föra talan inför Europeiska gemenskapernas domstol i fall där ingrepp görs i dennes oberoende? Och är det inte också ett ingrepp i den interna revisorns oberoende att redan nu - innan han över huvud taget är utnämnd - genom rekryteringen av hans personal skapa ett fullbordat faktum? Vad det leder till kan vi ju se av ett annat exempel. Tänk bara på OLAF. Även här ställde kommissionen den nya direktören inför ett fullbordat faktum genom att helt enkelt flytta över hela teamet från task force UCLAF till OLAF, trots att det var uppenbart att vissa tjänstemän inte alls var kvalificerade för uppgiften. Resultat: Den nya mannen i ledningen kommer visserligen utifrån, men han fastnar genast i fällan av en redan färdiginstallerad apparat. Detta kommer förhoppningsvis inte att upprepas!
Jag förstår att kommissionen vill kunna visa på snabba resultat, men när man talar med tjänstemän från kommissionen får man intrycket att stämningen snarare har försämrats där de senaste månaderna, och inte bara bland de så kallade förlorarna som givetvis förekommer vid alla reformer. Frågan som återstår för mig och även för olika medlemsstater är vad den globala reformen kostar när det väl kommer till kritan och vad den skall leda till. Vi utgår alltid från det enkla resonemanget att en reform i slutändan leder till ökad effektivitet. Det vet vi inte ännu och så länge vi inte vet det råder jag parlamentet att följa reformprocessen av Europeiska kommissionen med en viss skepsis. Det är vi faktiskt skyldiga våra väljare!

Mulder
Herr talman, fru kommissionär! Jag skulle vilja börja med att framföra mina komplimanger till föredraganden. Jag har fått intryck av att ämnen av den här sorten och även detta betänkande alltid passar honom som hand i handske, och jag skulle nästan vilja säga att det inte är en tillfällighet att det är en så stor publik i kväll.
Förslaget som vi nu diskuterar är en direkt följd av den oberoende expertkommitténs rapport. En intern kontrollenhet måste upprättas. På detta stadium anser min grupp att det ännu är för tidigt att göra ett slutgiltigt val mellan central förhandskontroll och en decentraliserad förhandskontroll inom generaldirektoraten. Detta behöver vi tänka över en gång till ordentligt; avvägningarna för och mot måste vara väl gjorda. Jag tror också att vi vad det beträffar behöver yttrandet från Europeiska revisionsrätten. För att vi skall kunna fatta beslut om detta krävs att vi har förslaget till den nya budgetförordningen, och inom ramen för diskussionen om denna nya förordning finns det en del som måste fastställas definitivt.
Vi kommer att stödja alla ändringsförslag som ger en tydligare avgränsning mellan ekonomistyrningen och internrevisionen, såsom denna nu föreslås. Vi är också för att informationsflödet förbättras. Det finns enligt vår uppfattning en dissonans i betänkandet, men min grupp är inte enig om detta, och det gäller frågan om internkontrollen enbart skall inrättas för kommissionen, rådet och parlamentet eller även för de mindre institutionerna? Min uppfattning är det även måste ske för de mindre institutionerna. Kanske är det opraktiskt; det finns mycket riktigt få personer som ägnar sig åt ekonomistyrning inom dessa institutioner, men principen att någon som först ger tillstånd också kontrollerar sig själv efteråt är en felaktig princip. Detta måste alltid förbli åtskilt. Detta gäller även för de mindre institutionerna, även om det är så att de inte har så mycket personal. Om vi fastställer något för de stora institutionerna, då måste det oberoende som den oberoende expertkommittén gav uttryck för gälla över hela linjen. Enligt min uppfattning är det inte bra med undantag från denna regel.
För övrigt kan min grupp stödja alla föredragandens ändringsförslag, och framför allt även de ändringsförslag som innebär att rapporter om framstegen upprättas varje år. På denna punkt är den allmänna opinionen så känslig att jag tror att det är bra att parlamentet tar sig an detta ämne varje år, inte bara i samband med ansvarsfriheten utan även beträffande frågan om hur saker och ting kan bli bättre i fråga om kontroll, och med tanke på den allmänna opinionen kan vi aldrig göra för mycket härvidlag.

Rühle
Herr talman! Även vår grupp stöder föredraganden och tackar honom för ett fint arbete. Jag förmodar att budgetkontrollutskottet har fört viktiga diskussioner i frågan och kommissionen får säkert god vägledning, om den i sina fortsatta reformer alltid satsar på den kompetensen. Jag tror att ett konstruktivt samarbete verkligen kan bidra till en förbättring av reformen.
Vi anser att en modernisering av förvaltningen är viktig. Vi stöder kommissionens insatser på det området. Samtidigt är vi kritiska vad frågan om slutkontrollen beträffar. Vi håller med om att det åter borde undersökas vad som händer med den oberoende slutkontrollen. Allt detta måste åter sammanstråla i ett heltäckande ansvar från kommissionens sida. Vi stöder även de grupper som redan nu är betänksamma till reformerna av de mindre institutionerna. Jag anser att en modernisering av förvaltningen på europeisk nivå bör ske i samtliga institutioner. Även parlamentet kan säkert lära sig något nytt, förbättra åtskilligt i sina egna förfaranden, och vi hoppas att vi i och med den processen kan återställa den europeiska allmänhetens förtroende för de europeiska institutionerna.
Förvaltningen måste i fortsättningen kunna reagera snabbare. Det förväntar vi oss mycket av. Vi har tidigare ofta upplevt hur alltför långa beslutsprocesser har orsakat besvikelse hos de sökande som tappat förtroendet för de europeiska institutionerna. Där kan en modernisering bidra med mycket, men viktig är även den årliga processen med räkenskapernas avläggande, som inte får begränsas till beviljandet av ansvarsfrihet, utan måste ske regelbundet i form av årsrapporter där vi tydliggör vilka framsteg som skall eftersträvas och därmed återställer förtroendet även på den nivån.

Theato
Herr talman, fru kommissionär! van Hultens betänkande har vunnit stort bifall i budgetkontrollutskottet. Det kommer säkert att upprepas i omröstningen här i parlamentet. Därför riktar jag en komplimang till van Hulten men även en uppmaning till kommissionen att tolka detta bifall på rätt sätt. Vi visar därigenom att vi liksom tidigare stöder de reformer som har inletts. Vi vill ha dessa reformer. De måste leda till större insyn och effektivitet i hanteringen av skattebetalarnas pengar och bidra till en förbättring av kontrollsystemen. Vi behöver dessa reformer för att tydligt få till stånd snabbare utbetalningar till de rätta förmånstagarna och äntligen sänka de feltal i budgetförvaltningen som varje år kritiseras av revisionsrätten.
Införandet av en oberoende - jag poängterar oberoende - revisionstjänst är ett steg i rätt riktning och motsvarar parlamentets krav i januari månads resolution om reformen av kommissionen.
Däremot vill vi inte att revisionen skall ersätta den klassiska ekonomistyrningen utan komplettera denna. Även det beslutade parlamentet i januari och bekräftade det åter i beviljandet av ansvarsfrihet för 1998. Den klassiska ekonomistyrningen granskar till skillnad från internrevisionen budgettransaktioner redan innan avtal undertecknas och utbetalningar sker. En sådan granskning i förväg är oumbärlig, eftersom kommissionens tjänstemän till skillnad från sina nationella kolleger har stort spelutrymme vid bedömningen av de finansiella besluten på många områden. En oberoende motgranskning är nödvändig för att undvika misstag. Om det i framtiden sker en målinriktad granskning på riskområden och på decentraliserad nivå kommer även trögheten i sådana kontroller att kunna undvikas.
Det är nödvändigt att bevara styrekonomernas oberoende, det vill säga styrekonomerna får inte ingå i en hierarki och vara underordnade de generaldirektörer de skall kontrollera. Kort sagt: Kontrollanten får inte ta emot order av den som skall kontrolleras! Även det har parlamentet påpekat upprepade gånger. Tyvärr har vi förgäves väntat på en signal från kommissionen. Jag uppmanar er, fru kommissionär, att göra det som krävs tillsammans med parlamentet! Det ligger även i kommissionens intresse.

Pomés Ruiz
Herr talman! Jag vill inleda mitt inlägg med att gratulera Hulten till detta så väl genomförda betänkande som fick ett enhälligt stöd av kollegerna i budgetkontrollutskottet.
Jag vill säga er, fru kommissionär, att detta betänkande inte är mer än ett mellansteg. Ett mellansteg betyder att det är första steget i konstruktionen av en bro mellan det kontrollsystem vi har och det vi vill ha efter reformen.
Förslaget till reform av budgetförordningen finns ännu inte på alla språk. Dessutom påpekas i vitboken på ett onödigt sätt att rådet i slutet av mellanperioden kommer att ta ställning till om det skall godkänna budgetförordningen.
Rättssäkerheten kräver att denna mellanperiod förkortas, en period som väcker så många reservationer hos detta parlament och vi tycks vilja tassa på tå, vi går mot framtiden men utan att överge våra nuvarande försiktighetsåtgärder, vilket gör att det uppstår sammanblandningar, och att vi späder ut ansvaret, fördubblar kostnaderna och att arbetsplatserna inte värderas då många människor gör samma sak. Vi ger inte aktörerna något ansvar eller motivation. Denna mellanperiod förlängs på obestämd tid i kommissionens vitbok.
Jag ber kommissionären att avsluta mellanperioden så snart som möjligt. Vi vet vad vi vill, och parlamentet har viljekraft, men det är nödvändigt att mellanperioden inte förlängs mer än absolut nödvändigt. Jag saknar därför att ni, vid förberedelserna och förslagen till ordförandeskapens agendor, inte skyndar på, oavsett vilken tid som behövs för att genomföra ändringen av revisionssystemet, så att vi kan rikta in oss direkt på det mål vi vill uppnå.
Det finns en viss försumlighet, vilket jag är övertygad om att kommissionären noterar så att vi så fort som möjligt kan nå målet för den reform som vi inleder med van Hultens betänkande.

Schreyer
. (DE) Herr talman, ärade ledamöter! Kommissionens stora reformprojekt som sammanfattas i vitboken tjänar i första hand syftet med en ökad effektivitet, det vill säga en verklig och omfattande förbättring av den ekonomiska förvaltningen på samtliga budgetområden. Medlen skall i fortsättningen utbetalas på ett mer målinriktat och effektivt sätt och givetvis med bättre garantier om att medlen faktiskt utbetalas till det som budgetmyndigheten har avsett.
Det är det viktigaste målet och min kollega Kinnock har alltid tydliggjort hur många steg vi måste ta på vägen mot målet, för reformprocessen består av flera åtgärder. Jag vill påpeka att vi redan har tagit många steg, om det nu gäller arbetsplatsbeskrivning, om det gäller införandet av en central finanstjänst i generaldirektoratet budget för att bara nämna två viktiga sådana.
Vi har nu att göra med en ändring av budgetförordningen som egentligen inte infördes förrän 1998 då man upptäckte att det var viktigt att genomföra inte bara en förhandskontroll, utan även en intern efterhandskontroll, det vill säga ha en internrevisionstjänst. Det är först sedan 1998 i och med den sjätte ändringen av den gamla budgetförordningen som den oberoende styrekonomen är ansvarig för båda uppgifterna. En kort tid senare meddelade den oberoende expertkommittén oss att en sådan struktur inte kan vara svaret på allt eftersom det låg en konflikt i detta.
Oberoende av om sådana konflikter faktiskt har förekommit så finns det en konfliktpotential. Redan det kan göra att frågan ställs om den som tidigare gett klartecken till en utgift verkligen har möjlighet att utföra en noggrann kontroll i efterhand - på kritiskt avstånd. Enbart det faktum att det kan verka som att det inte längre föreligger ett oberoende, borde få oss att åter betrakta den funktionen separat. Det är det förslag som föreligger.
Det har även påpekats att förslaget bör upptas i budgetförordningens totala revision, men eftersom budgetförordningens totala revision kommer att ta större tid i anspråk - redan på grund av frågans komplexa natur - har kommissionen bett att beslutet i den enskilda frågan skall fattas i ett fast-track-förfarande.
Angående frågan om budgetförordningen vill jag kort nämna att jag beklagar att den reviderade versionen inte föreligger på alla språk ännu. Jag kommer att göra allt jag kan för att påskynda detta, så att parlamentet slutligen får tillgång till dokumentet på alla språk.
Jag vill tacka de båda utskotten - budgetkontrollutskottet och budgetutskottet - för denna intensiva debatt och i synnerhet också föredragandena van Hulten och även Dell'Alba som inte kunde vara här i dag. Jag uppskattar verkligen att van Hulten har sett det som sin personliga uppgift att finna en mycket fin lösning på denna ändring av budgetförordningen och därigenom sätta igång denna nyckelfaktor för reformen.
Vad de föreslagna ändringarna beträffar vill jag kort säga följande: Kommissionen godkänner införandet av ytterligare skäl. Detta skäl - liksom de ändringar i artikel 2a som ni har föreslagit - gäller er oro som kommer till uttryck här för att styrekonomen under övergångsperioden kan försvagas i sin förhandskontrollerande funktion. Det kommer inte att ske, för vi har ju - om jag nu bara utgår från tjänsterna - beslutat att 80 tjänster kommer att stå till förfogande på området förhandskontroll under övergångsperioden. Jag kan än en gång påpeka - eftersom det ibland uppstår missförstånd på den punkten - att förhandskontrollen grundar sig på en sampling-metod. Hittills har 10 procent av handlingarna kontrollerats, vilka utgjorde 89 procent av budgetvolymen. Därför måste även det alltid nämnas. Numera har det minskat till 80 procent, men det grundar sig på en riskbedömning. Det innebär att det på områden med en hög risk till och med förekommer en 100 procentig kontroll.
Jag förstå er oro för att det vid bortfallet av en sådan förhandskontroll - innan det kommer till en utgiftsprocess - kan uppstå ett underskott. Kommissionen tar givetvis fasta på parlamentets oro på den punkten. Jag vill därför åter poängtera att vi har utvecklat ett mycket exakt förfarande för att undersöka om de enskilda generaldirektoraten som i fortsättningen kommer att vara ansvariga för dessa förhandskontroller är i stånd till detta. Endast om de är i stånd till detta kommer även sampling, det urval som ofta kontrolleras skickas tillbaka. En sådan säkerhet måste givetvis existera.
Jag vill kort nämna att kommissionen godtar ändringsförslag 2 där det fastställs - och det är mycket viktigt - att styrekonomen skall utarbeta en årlig rapport för att större insyn skall skapas. Den fråga som tas upp i ändringsförslag 3 är i mina ögon mycket viktig, nämligen att ett differentierat förfarande skall gälla institutionerna, det vill säga att åtskillnaden mellan förhandskontrollen och den oberoende revisionstjänsten under alla omständigheter skall vara obligatorisk för kommissionen och rådet och parlamentet, men att de mindre institutionerna, som faktiskt har en betydligt lägre driftsbudget, själva skall få avgöra om de vill göra en sådan åtskillnad. Det är givetvis en fråga om erfarenhet. Kanske kommer man då slutligen fram till att det bör vara obligatoriskt; men det bör de först själva få avgöra. Jag tror att det också kommer att underlätta förverkligandet av denna reform.
Jag anser att detta förslag är så vettigt att jag nästan beklagar att jag inte har kommit på det själv. Men det visar också hur viktigt det är att kommissionen och parlamentet kompletterar varandra på ett konstruktivt sätt. Jag tackar därför för era förslag och er rådgivning.
(Applåder)

Talmannen
Tack så mycket, fru kommissionär Schreyer.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Undersökning om föräldrakontroll av TV-sändningar
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5­0258/2000) av Angelilli för utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning, medier och idrott om meddelande från kommissionen om undersökning om föräldrakontroll av TV-sändningar (KOM(1099)0371 - C5­0324/1999 - 1999/ 2210(COS)).

Angelilli
. (IT) Herr talman, kommissionär Reding, ärade ledamöter! Jag anser att detta betänkande om möjligheter till föräldrakontroll över de TV-sändningar de minderåriga ser handlar om en fråga som är mycket viktig och aktuell, så mycket mer med tanke på det mångdubblade utbudet av TV-program och Internets allt större omfattning och okontrollerade utbredning.
Jag skulle vilja tillägga två saker till detta: å ena sidan ökar antalet minderåriga som har direkt tillgång till TV och datorer mer och mer, å den andra åser vi en oroväckande ökning av spridningen av våldsbilder - med alla upptänkliga former av våld - både i TV-sändningarna och på nätet. För att bara ta ett exempel avslöjades förra veckan en handel med pornografiska pedofilbilder via Internet i Italien. Nyheten bekantgjordes sedan genom den offentliga televisionen, dock genom att man använde några av bilderna från de granskade webbplatserna, vilket orsakade stor oro hos medborgarna för att dessa bilder skulle användas alltför lättvindigt, dessa bilder som är och helt klart har varit olämpliga och skadliga för de minderåriga.
För att återkomma till betänkandet håller Europeiska kommissionen som ni vet på att sammanställa ett betänkande om tillämpningen av direktivet " Television utan gränser" som kommer inom de närmaste månaderna, och det är just i detta betänkande som också ståndpunkterna och bedömningarna till skydd för minderåriga bör införas på lämpligt sätt.
Jag vill bland annat påminna om att det i artikel 22.2 i direktivet, uttryckligen står att alla medlemsstater skall vidta lämpliga åtgärder för att TV-bolagens utsändningar inte skall innehålla några program som kan skada minderårigas fysiska, mentala eller moraliska utveckling, särskilt program som innehåller pornografiska scener eller onödigt våld.
Så vi är alla medvetna om att det inte är något enkelt företag, där bara ord inte räcker. Vår uppgift är emellertid att, mot bakgrund av dessa överväganden, identifiera de mål vi rimligen kan hoppas uppnå för att skapa ett verkligt och seriöst skydd av de minderåriga.
Den första åtgärden är att vi måste granska alla de tekniska system som gör det möjligt att på ett medvetet sätt hantera den växande floden av utsändningar, både via TV och på nätet, som kan betraktas som skadliga för de minderårigas psykologiska utveckling: jag syftar särskilt på system för filtrering och system som guidar om programmen. Allt detta framför allt med tanke på införandet av det digitala systemet som gör användning och spridning lättare.
Den andra åtgärden är att det skall preciseras att man trots alla de system för teknisk kontroll som jag har nämnt ändå inte kan bortse från två andra element som så att säga är propedeutiska. För det första måste man stimulera utvecklingen, på nationell nivå, av en politik som går ut på information till och medvetandegörande av familjerna och skolväsendet i allmänhet. För det andra måste man stimulera ett seriöst ansvarstagande från producenternas sida vad gäller TV-programmens kvalitet och från TV-bolagens sida vad gäller hur programmen sänds ut.
Det finns naturligtvis inga ambitioner att harmonisera lagstiftningen om skydd av minderåriga, inte bara därför att varje medlemsstat är suverän på detta område enligt subsidiaritetsprincipen, utan också därför att de kulturella och moraliska föreställningarna och därmed värderingen av dessa frågor varierar mycket från land till land: myndighetsåldern är till exempel olika, liksom definitionen av våld och så vidare.
Trots allt detta måste man dock ge klara riktlinjer om hur de minderåriga skall skyddas från media, för att undvika att talet om skydd av barndomen bara blir tomma ord.
Jag skall sammanfatta de förslag i detta betänkande som jag tycker är viktigast och mest konkret verksamma. För det första skapandet av en expertgrupp bestående av personligheter av rang som utses av medlemsstaterna och som skall bidra till att fastställa minimiparametrar för skyddet av minderåriga. För det andra skapandet av en kod för självreglering för alla aktörer på området. För det tredje möjligheten att främja filtreringssystem både för TV och Internet och göra dem tillgängliga.
Jag skall avsluta med att säga att jag för att vara konsekvent med hur jag röstade i utskottet inte kan bifalla ändringsförslag 1 och 4 från den liberala gruppen och ändringsförslag 5 och 6 från den socialistiska gruppen, men däremot ändringsförslag 2 och 3 från den liberala gruppen.

Pack
Herr talman, kära kolleger! Vi talar i dag om ett betänkande som har utlöst en högst kontroversiell diskussion i vårt utskott och det var subsidiaritetsbegreppet som satte fart på det hela. I en tid där det inte bara råder utbudsöverskott på det audiovisuella området utan även en överdriven konsumtion av det som erbjuds där, kan vi inte bara gömma oss bakom ordet subsidiaritet utan vi har helt enkelt ett ansvar som politiker att på alla områden där vi är verksamma skydda de unga mot detta utbudsöverskott. I en tid då vi upplever mycket våld, hat och intolerans i alla våra länder måste vi fråga oss varifrån det kommer. Nu vill jag inte påstå att allt kommer från TV. Men mycket kan säkert förklaras med en överdriven konsumtion av TV-utbudet, som till viss del sporrar till hat, intolerans och även intolerans gentemot andra nationaliteter. Därför måste vi verkligen fundera över hur vi skall få bukt med detta. Vi har ett ansvar gentemot de minderåriga!
Subsidiaritet är bra. Den skall också bevaras, men låt oss inte gömma oss bakom den. Vår uppgift är att agera och vi har ju redan försökt införa ett skydd för minderåriga i det första direktivet " Television utan gränser" . Jag tänker på min kollega Hoppenstedt som kämpade för ett v-chip. Men vad kan vi uppnå med ett sådant tekniskt hinder? Inte mycket, ofta kan barnen hantera det bättre än de vuxna, och i det avseendet måste vi verkligen fundera över hur vi skall råda bot på detta.
Vi vill inte byta ut den som gör något gott i nationerna, men vill på gemenskapsnivå införa gemensamma kriterier och minimikrav, föreslå bestämmelser som hjälper människor i de olika länderna att verkligen omsätta uppgiften att skydda de minderåriga i praktiken.
Jag anser också att vi varken som politiker eller tekniker är kapabla att ta oss an det problemet själva. Mycket viktigare är naturligtvis lärarnas och föräldrarnas roll och att media används på rätt sätt. TV och Internet är något som måste läras och även bör läras ut. Det vi gör i dag är därför bara en del av den insats som hela samhället måste göra. Jag anser att vi måste lära barnen att utnyttja detta medium på rätt sätt och förmå föräldrarna att uppmana sina barn att titta på det som är bra och låta bli det som är mindre bra. Därför måste vi göra både ock, vara medvetna om vår uppgift som politiker och uppmana samhället att göra sitt. Jag kan tyvärr inte hålla med om de liberalas krav. De är alldeles för liberala och inte särskilt inriktade på de minderårigas intressen.

Junker
Herr talman, mina damer och herrar, kära Doris Pack! Hur mycket TV-våld tål ett barn? Den frågan är svårare att besvara än många tror. Den insikten ingår också i slutsatserna i den alltigenom förtjänstfulla undersökningen om föräldrakontroll av TV-sändningar som kommissionens meddelande handlar om. Det omedelbara sambandet mellan våldsdåd och mediakonsumtion har inte entydigt kunnat fastställas, trots ett stort antal internationella undersökningar. Visserligen kan det konkreta utförandet av ett dåd ha påverkats i detalj av en framställning i media, vilket inte innebär att orsaken bör sökas i medias framställning. Det är ett viktigt konstaterande för att vi inte i den berättigade omsorgen om barns och ungdomars bästa skall missa målet och i synnerhet också för att vi inte bör underskatta de verkliga orsakerna till det ungdomsvåld som faktiskt tyvärr existerar.
Ungdomsvåld uppstår genom att en rad olika faktorer hopar sig, till exempel erfarenheter av våld inom familjen, upplevelsen av stora sociala nackdelar, dåliga framtidsmöjligheter på grund av bristande utbildning som skapar frustration som sedan övergår till våld. Det visar också de personliga erfarenheter jag samlade under mina tio år som frivillig nämndeman i olika domstolar för ungdomsbrottslingar. De problemen går inte att komma åt med hjälp av tekniska anordningar för kontroll av TV-sändningar.
Som tur är växer den stora majoriteten av barn och ungdomar upp i en miljö som inte präglas av några av dessa problem. Det är det bästa ungdomsskydd som någonsin kan förekomma. Här handlar det om föräldrar som känner ansvar gentemot sina barn inom ramen för sina egna värderingar och livserfarenheter. Dessa grundar sig i regel på deras egen kulturella, sociala och samhälleliga bakgrund. System för föräldrakontroll måste därför göra ett individuellt och pluralistiskt förfarande möjligt. Det fastslår även kommissionen med hänvisning till undersökningens resultat. Det stöder slutligen också det betänkande som nu är föremål för omröstning. Att framställningar i media kan påverka värderingarna är emellertid obestridligt.
Samtidigt bör poängteras att operatörerna i förtröstan på ett differentierat utbud av filtersystem absolut inte får undantas sin plikt. Utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning, medier och idrott har därför tydligt poängterat att program- och operatörsansvaret skall fastslås. Det är och förblir i första hand en uppgift för medlemsstaternas lagstiftning, något som inte på något sätt utesluter ett samförstånd om vissa grundvärden i dialogen mellan alla parter på europeisk nivå. Utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning, medier och idrott har slutligen också satt värde på att rekommendera kommissionen en utvidgning av alla ungdomsskyddsinsatser till multimediaerbjudanden av alla slag, eftersom våldsskildringar och annat skadligt innehåll inte längre på långa vägar begränsas till den traditionella TV:n. Europas barn har länge varit ute och surfat på nätet och det är en tendens som ökar.
Något som är viktigare än rättsliga inskränkningar och elektroniska filter är att barn och föräldrar skaffar sig mediekompetens. Det är en utbildnings- och samhällspolitisk fråga.

Andreasen
Herr talman! Pack har rätt. I detta fall handlar det om närhetsprincipen. EU står inför en rad utmaningar - östutvidgningen, regeringskonferensen, fördraget i Nice. Dessa frågor står överst på dagordningen. De demokratiska problemen och problemen med närheten till medborgarna är några andra centrala frågor. Det handlar om EU:s politiska legitimitet inför medborgarna - och den ser det mörkt ut för just nu. Att man löser dessa problem ser jag som en förutsättning för att hela det europeiska projektet skall lyckas. Kommissionens ordförande, Romano Prodi, nämnde i sitt stora, fina tal i går, att det med hänsyn till EU:s politiska legitimitet i framtiden kommer att bli nödvändigt att utarbeta en katalog över vilka frågor som EU skall syssla med, och vilka frågor medlemsstaterna skall syssla med. Jag är helt överens med kommissionens ordförande om att denna författningsliknande katalog skall utarbetas, och jag anser det vara självklart att subsidiaritetsprincipen skall stärkas och att EU därför skall avhålla sig från att tillämpa politik på den stora mängd av områden där de politiska problemställningarna inte är gränsöverskridande. EU skall hålla sig till de politiska kärnpunkterna.
Ifall kommissionens ordförande har tänkt igenom var områdena hör hemma, så hoppas jag att han delar min uppfattning om att frågor om föräldrakontroll av barns TV-konsumtion inte hör hemma på EU:s dagordning. På den liberala gruppens vägnar har jag därför lagt fram några ändringsförslag som syftar till att begränsa effekterna av detta betänkande, om det blir antaget. Låt mig avslutningsvis understryka att den liberala gruppen också är bekymrad över det ökande utbudet av TV-program som innehåller våld och sex. Vi känner oss också övertygade om att dessa program på inget sätt är till nytta för TV-tittarna, och absolut inte för barnen. Men med allt annat lika, menar jag att det är föräldrarnas uppgift att se till att deras barn inte tittar på denna typ av program i hemmet.

Fatuzzo
Herr talman! Vårt sammanträde sänds inte i TV! Jag tycker att det vore intressant att se er imponerande gestalt presidera över församlingen. Sedan måste jag säga till fru Reding att jag gärna skulle se en direktsändning i TV vid denna tid som visade vår förtjusande kommissionär. Men TV är inte här och ingen filmar oss.
Som föregående talare har sagt ser vi tyvärr våldsscener och otyglade sexscener i TV som i somliga fall ger klirr i statskassorna genom den berömda reklam som uppmanar en att ringa de erotiska linjerna och sedan förbjuder vi, Europeiska unionen, försäljning av leksaker som innehåller ftalater - med rätta för övrigt - för att det är farligt för barn att stoppa dem i munnen. Vi låter inte föräldrarna vaka över barnen utan förbjuder leksakerna! Rätt! Och varför förbjuder vi då inte i detta fall på alla sätt de program som är skadliga för oss alla? Nej inte här, här låter vi föräldrarna kontrollera de unga. Men hur ofta är föräldrarna hemma? Hur ofta går de ut, däremot? Skall vi också förbjuda mobiltelefoner, de berömda WAP-telefonerna, som ungdomarna kommer att gå omkring med inom kort och riskera att bli överkörda för att de tittar på TV-program på telefonen, och på allt det som sänds ut till dem från alla länderna i Europeiska unionen?
Jag håller alltså inte med den liberale ledamot som talade före mig. Tyvärr regnar det signaler från himlen och från satelliterna i alla våra länder, som kommer från alla våra länder. Därför är det viktigt att det finns ett EG-direktiv som förhindrar skadliga utsändningar.

Prets
Herr talman, fru kommissionär! Nyttjandet av och tillgången till TV, tryckt material och nya medier hör till våra barns vardag och är för dem en självklarhet. Information från hela världen och alla kunskapsområden levereras till hemmet på mycket kort tid och kommunikationen med andra länder är en del av vardagen. Ett enormt utbud av en mångfaldig och differentierad underhållning står likaså för det mesta till deras förfogande utan någon kontroll.
Allt det positiva får inte innebära att de negativa följdsymtomen av dessa åtkomstmöjligheter ignoreras. Barn konfronteras dagligen med en växande våg av brutalitet och våld på dessa områden som de helt enkelt inte klarar av, i synnerhet för att inga gränser för utbudet ställs upp. Därför är det nödvändigt att alla parter, för barnens del börjar det med föräldrar och lärare, de olika länderna och Europeiska unionen och vidare operatörerna och producenterna tar tag i den frågan och lär sig att hantera utbudet och dess effekter.
En ökad lyhördhet bland allmänheten för konsekvenserna av den ständigt växande våldsvågen är nödvändig och förutsätter stödjande åtgärder. Föräldrar är i det avseendet särskilt hänvisade till stöd som måste inbegripa följande: parametrar för skyddet av minderåriga på mediaområdet på hela Europeiska unionens territorium, införandet av och en prisvärd tillgång till filtersystem, rättsliga bestämmelser om skydd av minderåriga och ansvaret hos medierna, företagen och operatörerna på det privata och offentliga området.
Dessa åtgärder får inte begränsas till TV utan måste tillämpas för alla befintliga medier. I den processen skall givetvis även kandidatländerna redan på det här stadiet införlivas. Eftersom mediamarknaden är en fråga om utbud och efterfrågan, alltså stenhårda affärer, tas ingen hänsyn till utbudets effekter. Det är endast kvoten som räknas. Skyddsmekanismer som inte är för svårhanterliga måste därför sättas in.
Vidare anser jag att det även måste finnas program som bidrar till att våld och aggressioner minskas och bearbetas, och som säkerligen inte blir föremål för en uppseendeväckande marknadsföring och därför kommer att få lägre tittarsiffror, men samtidigt kan utgöra ett viktigt bidrag till en begränsning och ett bekämpande av de skadliga effekterna. Vi har ansvar för våra ungdomar, för att de skall kunna skapa ett framtida samhälle där våld och aggressioner inte framstår som inne, cool eller värt att härma, utan som något helt förkastligt. Det ansvaret måste vi uppfylla med motsvarande direktiv och stöd.

Ries
Herr talman, fru kommissionär, kära kolleger! Det var en söndag kväll för två veckor sedan i södra Frankrike, när Johan 17 år och Robert 16 år dödade Romain, deras barndomskompis, med ett eldvapen och ett basebollträ, utan anledning, utan syfte - som på TV. De arresterades mycket snabbt och förklarade för polismännen: " Det är lustigt, i serierna blir man inte tagen så snabbt" . De sade också att de ville se hur det var att döda någon, på riktigt. Det är inte långt borta och det var inte för längesedan. Det hände den 17 september, nära oss, i Europa.
Här är det inte frågan om att generalisera eller förenkla, även om talartiden är begränsad i Europaparlamentet, men det finns flera exempel. För några år sedan, det kommer vi ihåg, skapade Oliver Stones film Born Killers samma polemik genom att skapa unga kopior i Förenta staterna och i Frankrike. När jag vid debatterna i utskottet hör somliga hävda att det inte finns någonting som bevisar att alla former av våld på tv skulle ha ett skadligt inflytande på barn, förvånas jag, och då uttrycker jag mig milt.
Vi blir ofta förskräckta av de TV-program som våra barn tittar på. Alla former av våld som accepteras på skärmen, på TV eller genom datorn, ger efterverkningar på kort, medellång och lång sikt. I detta betänkande handlar det om att hjälpa de föräldrar och mor- och farföräldrar, som vi är, att skydda de minderåriga, att ge dem ett redskap som gör att de med full sakkännedom kan göra ett bättre val för sina barn. Så varför i helsike ger man sig på subsidiariteten här? Det audiovisuella området är och förblir medlemsstaternas exklusiva befogenhet. Betänkandet talar inte någonstans om en eventuell harmonisering. Det är som mest frågan om en försiktig konvergens. När det gäller skydd av minderåriga på medieområdet är det därför nödvändigt att definitionen av gemensamma kriterier är minimal, med hänsyn till kulturella, moraliska och sociala variationer mellan medlemsstaterna. Minimikriterier, det är faktiskt det minsta unionen kan göra för barnen.
I övrigt vill jag också stödja föredraganden när hon klargör att man måste se till att garantera alla familjers rätt att förfoga över ett filtersystem till ett rimligt pris. Samtidigt får inte den typen av bestämmelser frånta TV- och radioutsändare och utbildare deras ansvar. Barnen kommer att kunna hantera dessa filtersystem bättre än vi, och det mycket snabbt. Den lagstiftande instansen - jag skall avsluta här, herr talman - kan inte reglera allt, men den måste ibland erinra om var och ens rättigheter och skyldigheter. Jag tror att det är just det vi gör i dag.

Reding
. (FR) Herr talman! Jag skulle vilja tacka Europaparlamentet och dess föredragande för det viktiga arbete som har utförts i den här frågan. Jag kommer ihåg när man här diskuterade V-chipset; jag var en av de parlamentsledamöter som slog näven i bordet och krävde en möjlighet till föräldrakontroll.
Kommissionen ställer sig bakom konstaterandet i betänkandet om att ett samarbete mellan medlemsstaterna och kommissionen är nödvändigt för att stärka skyddet av minderåriga under de kommande åren. Inte för att harmonisera. Det är det ingen som vill, ingen har talat om det, ingen har för avsikt att göra det. Utan för att utarbeta minimiregler. Jag är den sista som skulle vilja angripa subsidiariteten. Jag försvarar den för att den är nödvändig. Men subsidiariteten måste tjäna till att åstadkomma någonting, och inte fungera som ett skydd. Jag är övertygad om att när det gäller skydd av unga personer är vi de främst ansvariga, och jag är också övertygad om att det finns överväganden som etiskt sett står högre än strikt formalistiska överväganden.
När det gäller att införa en självregleringskod bör det noteras - särskilt på ett tekniskt plan - att i vissa medlemsstater har TV- och radioutsändare redan infört regleringskoder för TV, som skall göra det möjligt för föräldrar att stänga av strömmen. Kommissionen har också samrått med Digital videobroadcasting group, DVB, om de tekniska aspekterna av systemen för skydd av minderåriga, särskilt digitala filter. Kommissionen anser också, i likhet med parlamentet, att alla familjer bör få tillgång till dessa filteranordningar till ett rimligt pris. Men ni vet att det när det gäller TV ännu inte finns några effektiva system. Däremot har allmänheten tillgång till filter för Internet, och det borde påskynda utvecklingen av liknande filter för TV, särskilt digitala filter. När fler program kommer ut på marknaden kommer föräldrarna alltså att tekniskt kunna hindra barnen från att titta på vissa program.
Men vi får inte glömma de etiska och rättsliga aspekterna. Man löser faktiskt inte problemet genom att nöja sig med att trycka på en knapp eller dra ut en kontakt. Journalisterna bär också ett ansvar, det har nämnts här, och de som sänder TV-programmen, operatörerna. Jag skulle vilka erinra om att kommissionen har antagit en handlingsplan som syftar till att främja en säkrare användning av Internet, och som dessutom skall medvetandegöra användarna om problemet. Och jag anser att även om denna upplysningskampanj rör Internet, kommer den också att få återverkningar på TV-programmen.
Det stämmer att medlemsstaterna inte delar samma uppfattningar när det gäller vad som är förbjudet eller tillåtet för minderåriga, vilket parlamentet konstaterar. I betänkandet påpekas att det finns anledning att gradvis skapa en konvergens, även om det är alltför tidigt att fastställa de kriterier som skall gälla för en sådan konvergens. Även om det inte verkar möjligt att anta enhetliga kriterier, är det enligt min mening vårt ansvar att nå fram till en viss klassificering av TV-programmens innehåll, samtidigt som föräldrarna får valfriheten att bestämma om minderåriga får eller inte får titta på programmen.
Jag vill också ge ett svar på frågan om ett nationell TV-företag som med information som täckmantel har visat chockerande bilder. Man bör veta att det för journalistyrket alltid har funnits en etisk kod och en självkontroll av tillämpningen av denna etiska kod, och det har fungerat ganska bra, det måste jag säga. Det förekommer alltid övertramp, undantag, men man bör veta att det rör sig om undantag. Men de är ändå chockerande. Enligt min uppfattning måste man lägga ansvaret på kåren, så att den själv tar ansvar för innehållet och för vad som visas och inte visas. Jag har själv varit journalist till yrket under 20 år. Och jag vill säga er en sak: en journalist får inte skriva och får inte visa allt han vet, allt han känner till, all den information han förfogar över, eftersom det kan tillfoga stora skador på tredje person.
I sitt betänkande uppmanar parlamentet också kommissionen att uppmuntra inrättandet av en reflektionsgrupp, som skall ha ansvaret att utarbeta ett utkast med grundläggande rättsliga principer om skydd av minderåriga på medieområdet, vilka tillämpas i medlemsstaterna. Kommissionen skall beakta denna uppmaning, eftersom ni vet att vi år 2002 skall lägga fram direktivet " television utan gränser" på nytt, för att göra en översyn. I det sammanhanget tror jag att det är mycket viktigt att inleda ett omfattande reflektionsarbete om samhällets ansvar i mediefrågor. När jag säger samhällets ansvar tänker jag inte endast på de europeiska regeringarna, jag tänker också på det politiska ansvaret på nationell nivå, medieaktörernas ansvar, föräldrarnas ansvar och ansvaret i samhället i stort.
Jag är också mycket lyhörd för de synpunkter som har framförts om utbildning, om bildkunskap, om att få de unga generationerna att inta ett kritiskt förhållningssätt till media och inte konsumera vad som helst, när som helst och hur som helst. Jag vill också tala om att branschen redan har skapat ett självregleringssystem på internationell nivå, vilket går under beteckningen Internet Content Rating Association, där kommissionen deltar. Det skulle vara tänkbart att uppmuntra ett liknande initiativ för det audiovisuella innehållet. Era tankar i den riktningen kommer att välkomnas, också i samband med direktivet " television utan gränser" .
När det slutligen gäller skydd av minderåriga skulle jag vilja meddela att det finns en rekommendation från rådet av den 24 september, om främjande av nationella ramar som skall säkerställa en jämförbar och effektiv nivå på skyddet av minderåriga och människans värdighet. Det är tänkt att kommissionen skall förbereda en rapport till parlamentet och rådet om de åtgärder som har vidtagits av medlemsstaterna i enlighet med denna rekommendation. Syftet med en sådan studie skulle vara att utvärdera effektiviteten hos den föreslagna strategin, en strategi baserad på principerna om självreglering, och mina avdelningar har just satt igång arbetet och har översänt ett frågeformulär till medlemsstaterna.
Kära kolleger! Jag anser att en sak är säker. Det är inte med hjälp av teknologiska, tekniska eller andra åtgärder som vi kommer att lösa problemet, det är samhället i sin helhet som har ett ansvar att åta sig. Vi håller på att ta vårt ansvar. Om också andra kan ta sitt ansvar kommer jag att höja rösten för att alla kommer att tillämpa en lösning, tro mig.

Talmannen
Tack så mycket, kommissionär Reding.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Rörlighet inom gemenskapen (för studerande, personer som genomgår yrkesinriktad utbildning, unga volontärer, lärare och utbildare)
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5­0255/2000) av Robert J. E. Evans för utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning, medier och idrott om förslaget till Europaparlamentets och rådets rekommendation om rörlighet inom gemenskapen för studerande, personer som genomgår yrkesinriktad utbildning, unga volontärer, lärare och utbildare (KOM(1999)0708 - C5­0052/2000 - 2000/ 0021(COD)).

Evans, Robert J
Herr talman! Detta betänkande gäller en mycket viktig fråga och en som har varit viktig i min post under närmare sex år. Om vi verkligen tror på det europeiska idealet måste vi kunna garantera att det lätt kan säljas till dem som tror på konceptet och dem som inte tror på det.
Jag var lärare under 16 år och nu som ledamot av Europaparlamentet har jag tillbringat mycket tid i skolor, högskolor och vid konferenser och argumenterat för denna typ av åtgärd. Det hänger samman med många positiva initiativ under de senaste åren som vi alla känner till - Sokrates, Ungdom för Europa, Leonardo och så vidare. Unga människor i allmänhet är mycket positiva till Europeiska unionen. De har inte de problem som ofta finns hos andra åldersgrupper. De är vana vid mångkulturella och olikartade samhällen. Men när de, som de så ofta gör, möter omständigheter som motarbetar det europeiska idealet är de beroende av sina egna erfarenheter. Vi måste se till att erfarenheten hos ungdomar - studenter och övriga som finns i utbildningsvärlden - är positiva. Inget kan bli mer skadligt för deras åsikter än om ett betänkande som detta inte blir framgångsrikt eller misslyckas att skapa större rörlighet eller om det misslyckas med att åtminstone börja riva ner de hinder för rörlighet som finns på utbildningsområdet i dag.
Tillbaka till starten. När den först lade fram sitt betänkande erkände kommissionen att dess rekommendation inte alls var tillräcklig. Jag har förstått att den till och med övervägde att dra tillbaka den. Sedan dess har ett betydande arbete gjorts av min egen personal, av parlamentets personal och även av kommissionens egen personal, vilka jag varmt hyllar, och som resulterade i vad jag tills i dag trodde vara ett aktningsvärt om än inte perfekt betänkande, förvisso ett som var tillfredsställande och skulle uppnå en del av mina målsättningar.
I dag i elfte timmen har kommissionen meddelat mig, låt vara indirekt, sina svårigheter. För det första har jag förstått att kommissionen nu anser att alla hänvisningar till forskare ligger utanför den rättsliga grunden i enlighet med artiklarna 149 och 150. Jag ställer frågan: Varför ges denna information först den 4 oktober? Varför har någon väntat tills nu med att tala om detta? Kände man inte till denna rättsliga fråga när jag vid otaliga tillfällen diskuterat dess införlivande med medlemmar av kommissionens personal. När Mantovani och jag och hela utskottet för socialfrågor uppmuntrades att fortsätta med ärendet, varför sade de då till mig att forskare skulle bli föremål för en senare rekommendation från kommissionen, om det inte finns någon rättslig grund för det? Och varför offentliggjorde kommissionen 1996 en grönbok - Utbildning, undervisning och forskning - om det inte fanns någon rättslig grund för det? Var inte det, frågar jag mig, att slösa med kommissionens och parlamentets tid och faktiskt pengar, då och nu.
Ingen respekterar fru Reding och hennes kommissionspersonal mer än jag, så jag är säker på att hon i sitt svar i kväll skall kunna svara på de särskilda frågor som jag ställde och att hon inte skall göra ett förberett uttalande.
Jag vill nu ta upp några av de särskilda punkter som jag berörde i betänkandet - detaljfrågor som preciserades och slipades på som svar på diskussioner med väldigt många parter, från studenter till ministrar, utbildningsförbund till regeringar, representanter från flera eller rent av alla, länder. Med betänkandet strävar man efter att undanröja rättsliga och administrativa och faktiskt kulturella hinder för fri rörlighet. Där vill man främja en bredare användning av en rad olika ekonomiska hjälpmedel. Med betänkandet försöker man skapa ett område för hela EU vad gäller kvalifikationer och i synnerhet att göra rörlighet lättare för medborgare från tredje land. Specifikt ersätter mitt betänkande aktningsvärda internationella generaliseringar genom att i själva verket återföra besluten till medlemsstaterna. Jag försökte säkerställa att betänkandet bara täcker områden där parlamentet och kommissionen har rättslig befogenhet. Jag har strävat efter att se till att rekommendationer med någon skattemässig konsekvens begränsas till absolut minimum.
Som med varje betänkande från parlamentet har erfarenheten visat att det finns små chanser att något händer eller som bäst små möjlighet till enhetlighet i hela Europa om det inte finns någon kontroll. Av skäl som jag förstår, men som kommer att ha en neutraliserande effekt på hela betänkandet kommer kommissionen, efter vad jag har anledning att tro, att förkasta ändringsförslag 46 till 51. De har faktiskt redan lämnat ett pressmeddelande om att de tänker göra detta.
Herr kommissionär, jag vill säga er att utan en handlingsplan, utan några indikatorer för att se vem som gör vad och hur bra det går och utan bedömning av utvecklingen kommer det att finnas så många avvikelser, så många klagomål, så många brev i er postlåda, så många studenter och lärare som knackar på er dörr och minsann ledamöter av Europaparlamentet som uppvaktar er att jag påstår att ni skulle önska, även med hänsyn tagen till de restriktioner som ni arbetar under, att ni hade godkänt de ändringsförslag jag föreslog och som jag hoppas att parlamentet skall godkänna.
Till sist, jag var både glad och smickrad när president Chirac hänvisade till detta betänkande i sitt tal till parlamentet för några veckor sedan. Om det franska ordförandeskapet nu menar allvar då föreslår jag att rådet måste arbeta mycket hårt för att rädda både sitt och kommissionens rykte som en brådskande angelägenhet för jag hävdar att om detta betänkande inte godkänns i sin helhet kommer detta att sända mycket felaktiga och förvirrande meddelanden till viktiga grupper i vårt samhälle.

Mantovani
(PPE-DE), föredragande av yttrandet från utskottet för sysselsättning och socialfrågor. (IT) Herr talman! I egenskap av föredragande av sysselsättningsutskottets yttrande om detta förslag till rekommendation vill jag uttrycka min tillfredsställelse med det slutdokument vi har kommit fram till tillsammans med Evans och Martens, vilka jag tackar särskilt för det givande samarbetet.
Under nittiotalet har kommissionen gjort diverse rekommendationer om denna fråga utan att därmed komma fram till några konkreta lösningar. Jag hoppas därför att vi äntligen skall finna en definitiv lösning så att rörligheten i Europeiska unionen - för studerande, människor som yrkesutbildar sig, unga frivilligarbetare, lärare och yrkeslärare - blir en fjäder i hatten för Europeiska unionen och så att vi kan undvika den paradox som säger att det är lättare för varor, kapital och tjänster att röra sig i Europeiska unionen än för de europeiska medborgarna själva.
De problem som måste lösas i de olika länderna är av olika slag: till exempel olika bestämmelser om social trygghet, studiemedel, rätt att vistas i landet, skatter och avsaknaden av ett gemensamt erkännande av examina och praktik. Sedan konstaterar man hur bristfällig informationen om de resurser som främjar rörlighet är och att det finns hinder i form av knapphändiga kunskaper i främmande språk.
Jag skall ta upp ett av ändringsförslagen om att lägga in en särskild kategori i denna rekommendation: nämligen forskarna, eftersom grönboken ursprungligen omfattade även denna grupp. Jag är faktiskt övertygad om att vi, bortsett från problem med organisation och samordning som inte kan undvikas eftersom de uppstår till följd av att kommissionens generaldirektorat omorganiseras, måste prioritera stöd och stimulans till forskningen i Europa. Denna sektor är grundläggande för ländernas tillväxt, internationella konkurrenskraft och utveckling, särskilt med tanke på en jämförelse med Förenta staterna och på de negativa effekterna som rörlighetsproblemen har, till den grad att unga forskare har större incitament att flytta till Förenta staterna än att flytta inom Europeiska unionen.
Det är därför frågan om forskarna skall vara kvar, Evans. Därför föreslår jag medlemsstaterna att bemöda sig konkret tillsammans med kommissionen för att lösa problemen, även de byråkratiska, med rörligheten och sätta upp precisa mål i form av en tvåårig handlingsplan och en slutrapport. Detta vore det minsta man kan begära för att vi skall få det område med frihet som är alla Europas medborgares grundläggande rättighet.

Fourtou
. (FR) Herr talman! I egenskap av föredragande för utskottet för framställningar vill jag gratulera Evans till hans utmärkta betänkande om rörlighet för studerande, personer som genomgår yrkesinriktad utbildning och forskare, och tacka honom för att han beaktade synpunkterna från vårt utskott. Bland alla de framställningar som vi tar emot är det många som rör antingen rörligheten inom unionen - särskilt för studerande, personer som genomgår yrkesinriktad utbildning och forskare - eller erkännande av examensbevis. De svårigheter som framställarna har stött på beror dels på att det saknas juridiska texter eller att dessa är för invecklade, och dels på att regeringarna inte reagerar på skärpan i dessa problem.
Det är önskvärt att kommissionen gör en inventering över de svårigheter som de europeiska medborgarna konfronteras med, framför allt när det gäller fri rörlighet och fri bosättning, och särskilt när det gäller deras rätt att arbeta, studera och få ett erkännande av sina kvalifikationer i andra medlemsstater. Denna inventering bör åtföljas av konkreta åtgärder, som ett fastställande av de mål som skall förverkligas av medlemsstaterna och en skyldighet för dessa att sammanställa återkommande rapporter om de framsteg som uppnåtts.
Rörligheten för studerande skulle förstärkas om de studier som bedrivs i alla medlemsstater, såväl som de titlar och certifikat som erhålls, erkänns fullt ut inom unionen. Europeiska kommissionen kommer att ta ambitiösa initiativ som på kort sikt syftar till ett ömsesidigt erkännande av akademiska titlar mellan medlemsstaterna. Genom att det tar upp vardagliga problem bör parlamentets och rådets rekommendation göra det möjligt för Europa att närma sig medborgarna, särskilt de unga, som borde vara viktiga aktörer i skapandet av en europeisk identitet.

Martens
Herr talman! I grönboken om rörlighet från 1996 finns en genomgång av hindren för rörligheten. Fyra år senare måste vi konstatera att det inte har hänt särskilt mycket. Det finns fortfarande stora hinder, till exempel på området social trygghet, sjukförsäkring, förlängning av uppehållstillstånd, beskattning och så vidare.
Herr talman! Jag beklagar att ungdomar härigenom hindras att skaffa sig erfarenhet, studieerfarenhet, arbetserfarenhet eller annan erfarenhet, i en annan medlemsstat. Det är på tiden att Europa återigen ägnar uppmärksamhet åt att sådana program som Sokrates och Ungdom för Europa skall kunna genomföras på ett bra sätt. Via dessa program kan unga människor komma i kontakt med andra länders tänkesätt, språk och kultur. Därför är dessa program som befrämjar rörligheten för studenter ytterst viktiga.
De erfarenheter som dessa människor samlar bidrar ju till en breddning av kunskapen om europeiska kulturer, utökning av yrkeskunskaperna, språkkunskaperna, stimulerar till förtrogenhet med det europeiska tankegodset och ökar möjligheten till ett jobb. Därför måste hinder undanröjas för studenter, volontärer, lärare och forskare. Just det, även för forskare, herr talman. I enlighet med grönboken om rörlighet från 1996 måste även denna grupp kunna dra nytta av rekommendationerna i detta betänkande. Enligt min uppfattning är det inte rätt av Europeiska kommissionen att utesluta dem.
Det finns fortfarande många hinder, vilket ni kan se i rapporten från utskottet för kultur, och under mina arbetsbesök i mitt land hör jag varje gång många klagomål, inte bara om hindren med avseende på rörlighet, utan också om genomförandenivån, om mängden byråkrati som går hand i hand med ansökningarna, antalet organ som utför samma kontroller och de sena utbetalningarna. Det finns, herr talman, sådant som ännu inte har utbetalats från 1996.
Det franska ordförandeskapet har talat om att prioritera en förbättring av rörligheten för denna målgrupp. Kollega Evans har utfört ett enormt arbete, och genom gott samarbete har utskottet för kultur enhälligt godkänt betänkandet om rörlighet den gångna månaden. Ni får se det som en signal att snabbt komma i gång med att arbeta bort de ständiga hindren i rörligheten för studenter, volontärer, lärare och forskare.

Iivari
Herr talman, bästa kommissionär, ärade kolleger! Främjandet av studerandes, instruktörers och lärares fria rörlighet ses som en allt viktigare del av den europeiska strategin. Detta uppmärksammades till exempel vid toppmötet i Lissabon i mars förra året, där man koncentrerade sig på frågor som berör sysselsättning, samhällelig medverkan och informationssamhället. I slutsatserna från Lissabon erkändes rörligheten som en väsentlig del av informationssamhället och främjandet av en livslång utbildning.
Vår kollega Robert J. Evans betänkande behandlar alltså en ytterst viktig fråga. Föredragandens största förtjänst är en metod som utgår från medlemmarnas perspektiv och praktiska problem. Rörligheten främjas inte med orealistiska målsättningar, utan genom att man röjer de praktiska hindren i dess väg. Jag hoppas att de viktiga ändringsförslag som godkänts av utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning, medier och idrott får det positiva gensvar av rådet som de förtjänar och att lagstiftningen snabbt kan träda i kraft.
Erfarenheterna av de studerandes och lärarnas fria rörlighet visar att de verkliga problemen med rörligheten inte står att finna inom utbildningsstyrelsen utan hos social-, skatte- och immigrationsmyndigheterna. Problem med att bibehålla social trygghet, överföringen av förmåner och skatter försvårar fortsättningsvis den fria rörligheten inom unionen. Även ansvarsfrågorna har aktualiserats, särskilt när det är fråga om inlärning i arbetet.
Av problemen inom utbildningssektorn kan vi inte undvika svårigheterna med godkännandet av studieprestationer. De studerande är fortsättningsvis i stor utsträckning beroende av professorernas goda vilja. Om den goda viljan inte finns kan utlandsstudierna utgöra en oskälig förlängning av den egentliga studietiden.
Jag är mycket glad åt att föredraganden i sitt betänkande riktar uppmärksamheten på möjligheterna för medborgarna i ansökarländerna att ta del av de rekommendationer som gäller rörligheten. De svåraste problemen rör för tillfället speciellt personer som kommer från tredje land. Att förbättra deras situation är ett effektivt sätt att bygga upp ett gemensamt Europa.
Viktigt i betänkandet är även det att man uppmärksammar ett jämlikt bemötande av de personer som är mest sårbara, till exempel handikappade.

Sbarbati
Herr talman, fru kommissionär, ärade ledmöter! Först och främst vill jag tacka föredragandena Evans och Mantovani för det arbete de har lagt ned.
Detta betänkande är viktigt fastän det lämnar stora frågor öppna och starka tvivel återstår på några punkter: ett betänkande som naturligtvis innebär en slutpunkt, efter de resultat som man kom fram till i den så kallade grönboken, i vilken man betonade just de hinder som i dag finns kvar för rörligheten, en rörlighet som inte som Mantovani sade bara skall gälla varor och kapital utan måste vara just en rörlighet för människor, med all den andliga, mänskliga och kulturella rikedom de kan föra med sig och överbringa i de olika länderna.
Vår grupp - den liberaldemokratiska gruppen - har lagt fram några ändringsförslag för att även inkludera forskarna: vi håller alltså inte med om resonemanget om forskarna. Vi vill dessutom peka på att även om detta förslag är ett klart positivt steg i rätt riktning finns det enligt vår mening en rad brister som tvingar oss och kommissionen att arbeta för att eliminera alla de kvarvarande hindren på de administrativa, juridiska, språkliga och kulturella planen, men också på det ekonomiska. Detta måste kompletteras med aktiva åtgärder som med kraft främjar undervisning i åtminstone två gemenskapsspråk i alla länderna, med en stark utveckling och stöd till kulturell och språklig utbildning för våra ungdomar och även för de som inte längre är unga, bland annat med hjälp av nya metoder och ny teknik.
Vi håller också med om behovet att ge alla dem som deltar i detta rörlighetssystem klar och uttömmande information om sina rättigheter vad gäller social trygghet, samt om att direkta och indirekta skatter skall avskaffas omedelbart, till exempel den skatt som utgår när man förnyar sitt uppehållstillstånd.
Som liberaldemokrater håller vi naturligtvis med om att man snarast upptar kandidatländerna i detta rörlighetssystem och uttrycker vårt beklagande över den försening som föreligger när det gäller det ömsesidiga erkännandet av kvalifikationer och examina, ett problem som kommissionär Reding känner väl till och som vi vet ligger henne varmt om hjärtat.
Fru kommissionär! Vi ber er att spela en aktiv och pådrivande roll i kommissionen i denna öppna fråga, så att man med bibehållen respekt för de nationella befogenheterna och suveräniteten verkligen kan tala om ett folkens, medborgarnas Europa och också om ett kulturens Europa. Och utan ett kulturens Europa kan vi aldrig bygga Europa!

Crowley
Herr talman! Jag vill förena mig med mina kolleger och tacka föredraganden för det enorma arbete som han har lagt ner på detta betänkande och även gratulera medlemmarna i utskottet för sysselsättning och socialfrågor och utskottet för framställningar som har utarbetat förslag till yttranden.
Detta är ett mycket känsligt ämne eftersom de, som mina kolleger redan har påpekat för kommissionen och rådet, finns många hinder i vägen för studenter, utbildare, personer som genomgår yrkesinriktad utbildning och unga volontärer vad gäller rörlighet inom gemenskapen. Fri rörlighet för personer, varor, tjänster och kapital finns bekräftad i våra fördrag och ändå vägras unga människor, som är Europeiska unionens framtid och kanske har mindre fördomar än några av oss vuxna, möjligheter på grund av byråkratiska hinder som finns i deras väg.
Programmet Sokrates nämndes som ett exempel på detta. En undersökning som gjordes av kommissionen år 1998 om Erasmus-programmet och som omfattade 10 000 studenter visade att mindre än 50 procent av de tillgängliga platserna verkligen utnyttjades på heltid och att över 60 procent av de studenter som gick dessa kurser stötte på finansieringsproblem. Vad detta framhävde var att om inte någon seriös hjälpåtgärd vidtas för finansieringen av Erasmus-programmet och de bidrag som ges till studenter kommer det att bli bristande ekonomisk jämlikhet mellan de studenter vars föräldrar har råd att låta dem resa och de studenter vars föräldrar inte har råd.
Jag tog upp denna fråga i denna kammare under det senaste plenarsammanträdet, men jag vill ännu en gång uppmana EU:s utbildningsministrar att ta tjuren vid hornen och förvissa sig om att riktiga insatser och lämpligt ekonomiskt stöd införs. Jag uppmanar även kommissionären att se till att det vid nästa finansieringsrunda anslås tillräckliga medel till Erasmus-programmet.
En punkt som jag vill ta upp till sist medan vi ändå håller på med frågan om rörlighet är det pågående fallet i en av Europeiska unionens medlemsstater som jag har arbetat med under de senaste fem åren, nämligen frågan om utländska utbildare i Italien. Trots flera yttranden från domstolar, rekommendationer från kommissionärer och åtgärder från rådet har inget gjorts för att reglera ställningen för dessa utländska utbildare vars status sänktes av den italienska utbildningsministern. Insatser måst vidtas för att se till att dessa ojämlikheter inte fortsätter finnas kvar. Jag vill rekommendera detta betänkande till kammaren och rekommendera att den stöder det ändringsförslag som lagts fram av Evans.

Gutiérrez Cortines
Herr talman, fru kommissionär! Jag vill gratulera föredraganden fru Evans, och fru Martens, liksom föredragandena för yttrandena, inte bara formellt utan på ett innerligt sätt, för jag tycker det var länge sedan man såg ett så direkt, uppriktigt och autentiskt sätt att ta itu med problemen. Jag tycker att detta är politisk ärlighet, om än inte så trevligt.
Vi har ofta talat om rörligheten och de misslyckanden som existerar. Jag tror att vi i Europa upplever en situation med en hög grad av moraliskt bedrägeri. Jag vet inte om det är legalt bedrägeri, men däremot ett moraliskt bedrägeri, eftersom vi skickar elever från ett land till ett annat, och därefter erkänner vi inte deras studier eller beviljar dem utbildningsbevis. Det är ett moraliskt bedrägeri som vi samtycker till.
Vad kan vi då göra? Jag tror att vi kan göra mycket. Kommissionen och parlamentet kan för det första begära att de program kommissionen finansieras genomförs. Vad som inte kan accepteras är att universiteten inte godkänner titlarna. Universiteten i Europa, de franska, spanska och många andra, är självständiga och det är de som beslutar om de skall erkänna utbildningar, och ämnen som har studerats, eller ej. Men det universitet som inte erkänner utbildningar bör få sina bidrag indragna. Det måste finnas en tydlig inspektion och kontroll, även om det sker genom stickprov, och framför allt ett fönster, en webbsida, där eleverna kan framföra sina klagomål. Detta kostar mycket litet pengar.
Vi förespråkar inte enbart ungdomars rättigheter, detsamma kan sägas gälla för forskare. Det är meningslöst att tala om livslångt lärande och ställa forskarna åt sidan.
Fru Reding! Busquin och hans generaldirektorat tar inte upp forskningsstudier och inte erkännandet av forskningsutbildningar eller doktorandutbildningar. Detta är ett tomrum hos Europeiska unionen, och utskottet för sysselsättning och socialfrågor inte tar upp det kommer inte Europa att kunna konkurrera varken inom massmedia, film eller dataforskning. Våra personella resurser är vår enda framtid i en värld där kunskapen är det som betingar högst värde. Vi får inte låta detta område glida ifrån oss, även om det är obekvämt när det gäller samexistensen mellan kommissionen och Europaparlamentet. Jag anser att vi måste kräva av Prodi att han gör det som krävs för att undvika att rörliga studenter, så som sker i dag, blir som ungdomar utan fäder, och forskarna står utan något stöd, utelämnade åt vad rektorerna beslutar.

Karas
Herr talman, fru kommissionär, kära kolleger! Det är vårt uttalade mål att låta Europa bli den mest konkurrenskraftiga och dynamiska kunskapsbaserade platsen i världen, ett ekonomiskt område i stånd att eftersträva en hållbar ekonomisk tillväxt med fler och bättre arbetstillfällen och en större social sammanhållning. Därför måste alla ansträngningar göras för att undanröja den nuvarande klyftan mellan det som står på pappret och de faktiska problem som den europeiska medborgaren fortfarande upplever dagligen i praktiken.
Den europeiska dimensionen på utbildningsområdet spelar där en avgörande roll. Vi måste därför se till att de friheter som fastställs i fördraget, så som uppehållsrätten och fri rörlighet inte bara förblir tomma ord. Den gränsöverskridande rörligheten är inte enbart ett arbetsrelaterat och finanspolitiskt krav, utan en fråga om den framtidsorienterade mentala grundinställningen. Just därför är jag fortfarande förvånad över att det föreligger så många hinder för en ökad rörlighet och flexibilitet i Europa. Vi kräver att forskarna omfattas av rekommendationernas giltighet. Vi kräver åtgärder som är lämpliga för att undanröja de bestående hindren och garanterar att personer under utbildning har rätt till sociala och andra förmåner, att det inte uppstår någon risk för dubbelbeskattning, att inlärningen av minst två gemenskapsspråk främjas och att utvecklingen av instrument bidrar till det ekonomiska stödet. Vi kräver vidare åtgärder som möjliggör en ökad genomblickbarhet vid erkännandet av kompetensbevis och studier och utbildningars längd. Vi kräver att kommissionen intar en aktivare roll i främjandet av det ömsesidiga erkännandet av utbildningsbevis som skapar rörlighet och flexibilitet så att också våra uttalade mål kan förverkligas.

Reding
. (FR) Herr talman, kära kolleger! Tack främst till föredraganden, men också till alla dem som har engagerat sig i det behöriga utskottet och här i församlingen, för att rörligheten skall bli verklighet.
Tro mig, det ni har sagt känner jag till, och jag vet mycket mer ändå. Det är inte med grönböcker, vitböcker, svarta eller röda böcker som man löser problem, utan med konkreta åtgärder. Och vi står inför en konkret åtgärd. Tro mig, det är inte lätt. Tro inte att vi kan skriva ner en rekommendation på ett papper och få höra ett storslaget halleluja i alla medlemsstater! Nej, det krävs att vissa medlemsstater tvingas att avlägsna hinder som kan förefalla löjeväckande. Fast det finns fortfarande spärrar som gör det svårt att avlägsna hindren, tro mig, och jag har ännu inte övertygat alla medlemsstater om detta. Men jag är optimist.
Jag är optimist av två skäl: först och främst för att om jag vill göra framsteg i egenskap av kommissionär, då kan jag inte tillåta mig att vara pessimist. Och för det andra: trots alla de problem jag känner till träffar jag hundratals studenter, hundratusentals föräldrar och mor- och farföräldrar som tackar mig och säger att deras erfarenheter har varit fantastiska. Gå ut på gatorna och fråga såväl unga som mindre unga personer vilka europeiska program de känner till. De kommer att säga: Sokrates, Erasmus.
Så trots de problem som kvarstår, och jag känner till dem, är dessa program positiva och medför något till befolkningen. De hinder som existerar och finns kvar: jag håller med er om att de bör avlägsnas. Jag tackar er för ert samarbete i den frågan. Det är lätt att göra det i ett anförande, men inte lika lätt i praktiken. De flesta problem vi känner till har dessutom inte sin grund i kommissionen, utan i medlemsstaterna och även regionerna.
Hur är det med de finansiella problemen? Fru Pack! Jag tar er som vittne: kommissionen och parlamentet kom överens om att begära mer pengar, eftersom de mycket väl insåg att Erasmus-stipendierna inte räckte till, och att endast de som fick stöd från sina föräldrar, eller mor- och farföräldrar, eller som arbetade vid sidan av sina Erasmus-studier hade möjlighet att dra nytta av ett Erasmus-stipendium. Gott och väl, vi fick vad vi fick. Vi får klara oss med det. Det är anledningen till att jag bad ministrarna, eftersom de inte gav mig mera pengar, att se till att det skall erbjudas komplement till Erasmus-stipendierna i deras länder, och det diskuterar vi nu.
I lördags var jag i Paris för ett möte i ministerrådet (utbildning), som endast handlade om rörlighet. Det rör på sig, kära kolleger, det börjar bli konkret. Föredraganden citerade president Chirac som talade om rörligheten. Och det franska ordförandeskapet vill göra, kommer att göra, rörligheten till en av de viktigaste punkterna under sin period. I november skall utbildningsministrarna inte bara fatta beslut om denna rekommendation, som är ett litet steg i rätt riktning, utan också om en handlingsplan som skall dras igång för att rörligheten skall underlättas, för att den skall bli verklighet. Vid rådets möte i Nice kommer rörligheten att vara en av diskussionspunkterna. Ni ser: det rör på sig. Man får inte se negativt på allting, eftersom det görs många framsteg. Men jag vill säga er att vi måste trycka på för att det skall fortsätta att röra på sig. Så hjälp mig att trycka på. Ni gör det i dag och ni kommer att göra det i morgon. Jag tackar er redan för det.
Jag skulle också vilja säga att det franska ordförandeskapet inte är ensamt om att göra framsteg i den här riktningen. En fantastisk och mycket bra förberedelse gjordes under det portugisiska ordförandeskapet, och jag vill hedra dem båda för det sätt på vilket de vill göra framsteg. Toppmötet i Lissabon, kära kolleger, var i viss mån en startpunkt för en lång historia, och vi befinner oss bara i början på denna långa historia. Stats- och regeringscheferna, de regionala och nationella regeringarna har insett att utbildning har en roll att spela om vi vill utveckla den ekonomiska aspekten, om vi vill utveckla den sociala dimensionen. Upprättandet av ett europeiskt kunskaps- och vetenskapsområde är således ett mycket viktigt steg i rätt riktning, men det här är inte slutet på våra mödor, långt därifrån. Våra åtgärder kommer inte att vara bla-bla, det säger jag klart och tydligt, det kommer att vara konkret handling. Men det är inte något som görs från en dag till en annan. Vi måste arbeta, arbeta, arbeta, driva på, driva på, driva på, men vi kommer att lyckas.
När det gäller ändringsförslagen kan följande godtas: 4, 5, 11, 12, 16 till 18, 25 till 27, 28, 30, 31, 33 till 38, 40, 41, 44, 52, 53, 54, 55. Jag kan också godta följande ändringsförslag om de omformuleras: 7, 9, 13, 20, 23, 29, 32, 42, 52, 57, utifrån den engelska texten. Och slutligen kan jag delvis ta med följande ändringsförslag: 6, 10, 15, 19, 21, 22, 24 och 42. Det är nästan alla.
Vi kommer nu till de ändringsförslag som ställer till med problem: de som rör forskarna. Ända från början stod det mer eller mindre klart att forskarna inte kunde ingå i rekommendationen. Men parlamentet, och det är dess roll, parlamentet tryckte på för att forskarna ändå skulle få omfattas av texten. Kommissionen hörsammade parlamentet, eftersom denna problematik behandlades i ett meddelade av den 18 januari om ett europeiskt område för forskningsverksamhet, och med tanke på att detta meddelande kommer att få en uppföljning då kommissionär Busquin skall lägga fram ett meddelande om rörlighet för forskare. Det kommer således ett särskilt meddelande om den här frågan, och jag tror att det är lite tack vare parlamentets påtryckningar som det kommer att ske.
Tillåt mig nu att ta upp ändringsförslagen 46 till 51, där man ber medlemsstaterna och kommissionen - för att se till att rekommendationen tillämpas - att inrätta en process som kan likställas med Luxemburgprocessen för sysselsättning. Jag är positiv till målet, men det finns en viktig faktor som motiverar kommissionens ståndpunkt om dessa ändringsförslag. Skulle de accepteras som de är, såsom de formuleras och framställs i texten, kommer samma problem att uppstå som när vi kommer att tala om den handlingsplan som ministrarna och kommissionen vill få klar till november. Det kommer att krävas betydande nya mänskliga resurser, som för närvarande inte finns. Jag har inte velat lämna saken som den är, och därför tog jag upp den i förmiddags vid kommissionens möte. Och kommissionärernas slutsats var tydlig.
Till följd av meddelandet av den 26 juli, om en anpassning av de mänskliga resurserna efter institutionens uppgifter, kan kommissionen inte acceptera nya uppgifter utan att budgetmyndigheten beviljar den de resurser som krävs för att dessa uppgifter skall fullgöras. Det handlar om en principiell ståndpunkt som kan tillämpas generellt, och inte bara i den fråga som intresserar oss nu. Det är en kollegial ståndpunkt från kommissionens sida som står i förhållande till fattade beslut, i förhållande till vår peer group, i förhållande till personalproblem. Kommissionen kommer hädanefter att ge samma svar på alla områden. Budgetmyndigheten måste således se till att vi har de materiella medlen för att kunna agera.
Samtidigt skulle jag ändå vilja påminna er om att kommissionen redan förfogar över en uppföljningsmetod, vilken kommer att placeras inom ramen för den nya öppna samordningsmetod som förordades vid Europeiska rådets toppmöte i Lissabon. Denna öppna samordningsmetod förutsätter att man fastställer riktlinjer på europeisk nivå, som när de genomförs skall kunna anpassas efter regionala och nationella särdrag. Men metoden skall också göra det lättare att regelbundet göra en uppföljning, så att medlemsstaterna gradvis kan utveckla en egen politik för rörlighet.
Herr föredragande! Utöver de principfrågor som förbinder mig till kommissionens kollegiala beslut, anser jag att detta är en väg att utforska, och kanske borde vi söka efter alternativ i den riktningen. Under alla omständigheter är jag öppen för en diskussion med er för att se vad vi kan göra i det här avseendet.
Till sist kan kommissionen inte godta ändringsförslagen 8 och 58, det första för att slutsatserna från Lissabon, som nämns redan i skäl 11, uppmanar medlemsstaterna att vidta nödvändiga åtgärder för att uppmuntra rörligheten. Och ni får tro på mig när jag säger att de går i rätt riktning; det visade de i lördags i Paris när de under en hel eftermiddag diskuterade och åter diskuterade - de är engagerade i frågan om rörlighet. Det här börjar bra! Och sedan kan ändringsförslag 58 inte godtas, helt enkelt för att det är överflödigt, då parlamentets ändringsförslag 37 innebär samma sak.
Jag tror att vi är på rätt väg när det gäller att hitta ett avtal om innehållet, utan att behöva genomgå en andra behandling. Det skulle göra det möjligt för utbildningsministrarna att den 9 november anta en text som kan få det franska ordförandeskapet att vid Europeiska rådets toppmöte i Nice presentera ett " rörlighets" -paket, vilket stats- och regeringscheferna begärde i slutsatserna från toppmötet i Lissabon.
Kära kolleger! Vi vill alla samma sak. Vi vill att frågan skall gå framåt, konkret, ute i verkligheten i våra regioner, i medlemsstaterna. Jag skulle också vilja göra mycket mer i fråga om erkännande av examensbevis. För närvarande - med hänsyn till vad fördragen säger - är det ett nationellt ansvar, vilket inte betyder att jag inte gör någonting. Jag diskuterar kontinuerligt med ministrarna; jag vet också att man måste ta hänsyn till universitetens oberoende, men vi har - med våra nätverkssystem -gjort att universiteten närmat sig varandra och de engagerar sig alltmer i joint ventures, och erkänner studenter och studier vid andra universitet. Det är ett vackert mål och man skulle vilja att det gick fortare framåt. I politikens värld går saker och ting tyvärr inte så fort som man skulle vilja. Men om man fortsätter att driva en sak kommer man att lyckas med den. Så hjälp mig att driva den här frågan.
(Applåder)

Talmannen
Tack så mycket, kommissionär Reding.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.
(Sammanträdet avslutades kl. 23.12.)

Tal av Italiens president Ciampi
Talmannen
Herr president! Det är en stor ära för mig att välkomna er till Europaparlamentet. Tillåt mig att helt kort säga att jag har ett mycket fint minne av mitt officiella besök i Italien i mars, då ni gav mig ett mycket varmt välkomnande, herr president, samt erinra om djupet och klarsyntheten i er europeiska vision.
I dag besöker ni oss i ett avgörande skede för Europabyggets framtid. Visst har vi goda skäl att glädja oss åt det - vi talade om det för en stund sedan med anledning av att konventets parter antog stadgan om de grundläggande rättigheterna i måndags. Vi är medvetna om, herr president, att ni redan från början förespråkade denna stadga. Ni trodde också på den vid ett ögonblick då ett sådant projekt för somliga framstod mer som en utopi än en verklig möjlighet. Ni har vid flera tillfällen upprepat er önskan att ge stadgan en verkligt juridisk kraft. Även om textens öde nu kommer att avgöras vid Europeiska rådets möte i Biarritz, och sedan i Nice, inväntar parlamentet med optimism förhandlingarnas resultat. Vår optimism har dessutom förstärkts under de senaste dagarna, på grund av de många uttalanden som vi har hört från medlemsstaternas sida.
Men det är också nu som regeringskonferensen går in i ett avgörande skede. Den 6 juli i Leipzig framförde ni en vädjan om en framåtblickande vision av Europa, grundad på ett författningsprojekt. Vi uppskattar ert förhållningssätt, i likhet med president Chiracs och minister Joschka Fischers. Det är en sant politisk reflektion om Europas framtid som har påbörjats, och jag tvivlar inte på att ert tal i dag ger oss möjligheten att ytterligare fördjupa denna debatt.
Herr president! Ni kan vara förvissad om att kammaren är mycket angelägen om detta stora europeiska projekt. Vi å vår sida är förvissade om att kunna räkna med ett betydelsefullt bidrag från ert land, som med sitt agerande alltid har spelat en avgörande roll vid varje etapp i utvecklingen av Europabygget.

Ciampi
. (IT) Fru talman, ärade ledamöter! Jag känner vilken betydelse och ansvar det medför när jag vänder mig till detta parlament som är det enda europeiska organ som utses direkt och demokratiskt. Jag betygar min vördnad för dess talmans europeiska anda och hennes fasta vilja att driva det europeiska politiska projektet framåt.
Att i dag verka för Europa innebär att inte skjuta upp den centrala frågan om unionens regering och att gå vidare med institutionella reformer och utvidgningen. Det innebär att inse att lanseringen av euron utgjorde en vändpunkt i integrationsprocessen.
Återigen skall vi besluta om vår kontinents öden, liksom de stora statsmännen gjorde på 1950-talet. Ett halvt sekel av fred och flitig samlevnad mellan folk som vid upprepade tillfällen plågats av krig vittnar om meningen och nyttan med ett enat Europa. Men vi skall vara medvetna om att processen inte är fullbordad och att detta hotar dess livskraft.
Italien är ett av de länder som grundade unionen och vi avser att fortsätta att vara en aktiv beståndsdel i den. Denna vilja stöder sig på en äkta känsla hos folket som redan flera gånger har kommit till uttryck i det italienska parlamentet, genom brett samförstånd i omröstningar om frågor som är grundläggande för Europapolitiken och säkerhetspolitiken.
Våra framgångar leder till att vi får nya uppgifter. Utvidgningen, som nu fordrar radikala institutionella reformer, har uppstått ur det demokratiska och enade Europas triumf efter den långa konfrontationen med östblocket.
Det är mycket som står på spel med början vid de kommande mötena med Europeiska rådet i Biarritz och Nice, som bör resultera i en stadga med grundläggande rättigheter som den som är stolt över att känna sig som medborgare i Europa kan känna igen sig i, en union som fortsätter mot integration och en början till ett förstärkt samarbete som skall ge unionen styrka och flexibilitet. Måtte varje medlemsstat ta sitt ansvar för unionens framtid. Erfarenheterna från dessa femtio år bekräftar att det alltid behövs en dragkraft: en förtrupp som är öppen för alla, utan självskrivna medlemmar och sammansatt av länder som är övertygade om att projektet är bra och är beslutna att genomföra det.
Institutionella reformer, utvidgning, styrningen av ekonomin, försvarets storlek och ett gemensamt rättsområde är de nya hörnpelarna för en sammanhängande union som är redo att anta utmaningarna.
Kommissionen måste främja unionens gemensamma intressen och förbättra greppet på ekonomin. Jag vill visa min uppskattning för kommissionens ordförande och hans förtroendeingivande hänvisning till kommissionens roll, kollegialitet och administrativa förmåga i denna kammare går.
(Applåder)Vi har funnit den väg vi skall gå och de mål vi skall uppnå. När det gäller att uppnå dem, i sin helhet och i tid, prövas vår förmåga att konsekvent genomföra det vi säger oss vilja göra.
Redan i dagens läge gör EU:s komplexa funktioner att den institutionella reformen är en absolut nödvändighet. Det är inget nytt problem. Det uppstod vid den första utvidgningen till nio 1973, med den till tolv 1986 och slutligen vid den senaste utvidgningen 1995. 1997 var det en central fråga för Europeiska rådet i Amsterdam på grund av det uppenbara behovet av att anpassa instrument och regler som utformats för sex länder och för en gemenskap med mer begränsade funktioner, mer inskränkt politisk agenda, till en union med femton medlemmar. Då sköt man upp problemet - nu måste det oundvikligen lösas.
Endast i egenskap av Europa kan de enskilda nationalstaterna fortsätta att vara övertygande huvudrollsinnehavare i den internationella gemenskapen. De europeiska staternas ensamhet i globaliseringens värld skulle leda till fåfängligt drömmande och marginalisering. Unionen måste tala med en enda röst i utrikespolitiken och bygga upp ett gemensamt försvar och säkerhet.
Utvidgningen är nödvändig av etiska skäl, förutom av politiska: vi måste erbjuda kandidatländerna samma möjlighet att bidra till det stora europeiska bygget som våra länder har tagit vara på i det förflutna, gynnade som de var av sin demokratiska utveckling och den säkerhet som Västeuropa upplevde. Utvidgningen tvingar oss till förstärkning: förstärkningen är inget hot mot utvidgningen, utan gör den möjlig.
Förutom de länder som berörs av utvidgningen finns en rad länder i öst och syd som längtar efter starka band med Europa. Det ligger i vårt eget intresse att unionen sprider stabilitet och välstånd utanför sina nuvarande och framtida gränser och ser med friska ögon på de förhållanden som skall byggas upp även med icke kandidater. Det finns ett vidare europeiskt område som redan nu bör knytas till unionen. På så sätt kan man återupptäcka den historiska andan i ett större geografiskt område.
Om 453 dagar kommer sedlar i euro att sättas i omlopp. Inom några få år kommer de nya generationerna bara ha minnet av de nationella valutorna kvar. Euron har tillsammans med centraliseringen av penningpolitiken till de europeiska centralbankerna fört integrationsprocessen över en gräns varefter ingen återvändo finns.
Euron är bara en etapp i genomförandet av det ekonomiska, sociala, politiska och kulturella Europa. Den gör att det blir absolut ofrånkomligt. När man beslutade om den monetära unionen var man medveten om att man skapade en asymmetri, men hade förtröstan på att denna skulle undanröjas när man gick vidare mot en gemensam styrning av ekonomin.
Den oro som eurons nuvarande noteringar ger upphov till är berättigad, men man skall inte glömma att alla de viktigaste valutorna ömsom har krälat i stoftet och ömsom har satts på piedestal av marknadernas dagsnoteringar.
Den ekonomiska återhämtningen i Europa är ett faktum i dag. Låt oss utnyttja eurons nuvarande svaghet, som gör våra priser mer konkurrenskraftiga, för att snabba på det produktivitetssprång som innovationerna kan skapa både vad gäller redskapen och produktionsmetoderna och när det gäller hur marknaderna är organiserade.
Ärade ledamöter! Den debatt som har startat om en europeisk konstitution tyder på vitalitet och förtroende för de europeiska idealen, en medvetenhet om en äkta värdegemenskap. En idés genomslagskraft beror på dess realistiska och idealistiska innehåll. Utarbetandet av en stadga med grundläggande rättigheter har uppstått ur behovet att inpränta Europa i det civila samhällets medvetande och är ett tecken på att den europeiska integrationen inte är en konstgjord konstruktion, utan har en själ: den europeiska identiteten.
Den europeiska stadgan behövs för att tala om för världen, och oss själva, vilka vi är och vad vi tror på. Om vi inte säger det nu, i denna ömtåliga och omtumlande övergångstid i den europeiska historien och världshistorien, när skall vi då säga det?
Konturerna för vår värdegemenskap är mer utmejslade och mer avancerade än vi själva ibland tror. Debatten, som varje land bidrar till med sin medvetenhet, sina traditioner och sin kultur är verktyget som får dem att framträda, så att de kan definieras och fastställas.
Med stadgan med grundläggande rättigheter tar EU ett viktigt steg för att omvandla ett område som hittills företrädesvis varit ekonomiskt till ett gemensamt område med rättigheter, genom att man fastställer värderingar och regler som definierar konceptet europeiskt medborgarskap.
Det är viktigt att stadgan när den väl har antagits av Europeiska rådet sprids till medborgarna så att de kan känna igen sin europeiska identitet i dess innehåll.
Sedan måste man fastställa en koppling mellan stadgan och de reformerade fördragen. Denna kan utformas på olika sätt: med hjälp av att man för in stadgan i den nya juridiska ramen eller genom att anknyta till den som inledning. Personligen tänker jag mig en stadga som första delen av en konstitution
(Applåder)som skall kompletteras med en andra del där de olika institutionerna, deras befogenheter och inbördes relationer beskrivs.
Frågan om Europa skall vara utformat som en federation eller en konfederation riskerar att bringa oss ur kurs. Vid denna tidpunkt bör vi identifiera och ta fram de punkter om vilka samförstånd råder och gå pragmatiskt till väga, utan fyrkantighet. Européernas reformvilja kommer att göra det möjligt att finna lösningar som tillåter federala institutioner, som till exempel Europeiska centralbanken, att verka i samklang med andra som har en mellanstatlig karaktär.
Ärade ledamöter! Bilden av Europa och dess samt de enskilda europeiska staternas roll i det tjugoförsta århundradets värld beror på de resultat som de kommande mötena med Europeiska rådet kommer att ge.
För de regionala integrationsprocesserna i Amerika, Stilla havsområdet och i Asien är Europeiska unionen en modell och samtalspartner. Detta ger oss än större skäl att inte förledas att tro att vi har tiden på vår sida. Det är inte vi ensamma som bestämmer tidsschemat för det europeiska enandet. Den storlek vi bara kan uppnå i egenskap av union blir en nödvändighet för att hålla jämna steg med de andra stora huvudrollsinnehavarna på den internationella scenen.
Två regioner av avgörande betydelse berör Europa direkt: Balkan och Medelhavsområdet. På Balkan har den politiska signalen varit mycket tydlig och måste så förbli: våldet och den etniska sekterismen lönar sig inte och det fullbordade faktumet är inte godtagbart. Befästandet av demokratin och de mänskliga rättigheterna får inte avstanna.
(Applåder)Det nyligen genomförda valet i Jugoslavien visade hur stark längtan efter frihet och den demokratiska viljan till förändring är hos det jugoslaviska folket. Vi måste se till att den ekonomiska återuppbyggnad av Balkanländerna som EU skall bidra till verkligen håller vad den lovar. Vi måste slutligen ge länderna och folken i Sydösteuropa hopp om att få tillträde till unionens institutioner.
I Medelhavsområdet saknas fortfarande en verklig känsla av att Europa är närvarande och för unionens roll. Och ändå ligger Europa vid Medelhavet!
(Applåder)Partnerskapet Europa-Medelhavsområdet i sin hittillsvarande form räcker inte. Det måste göras till en drivkraft för samarbete med ömsesidigt beroende, ett ömsesidigt beroende som den skenande oljekrisen genast påminner om.
Vi behöver ett beslutande forum för att ta itu med frågor som är centrala för båda lägren, såsom migrationsströmmarna, överföringen av produktionsfaktorer och energiförsörjningen. Vi måste framför allt tro på att Europa bryr sig om Medelhavet.
Våldsutbrotten på Västbanken, i Jerusalem och i Gaza de senaste dagarna inger sorg. De är tecken på den förvirring som kommer sig av att fredsförhandlingarna går så olidligt långsamt. Det inträffade bekräftar att det inte finns något alternativ till freden utom ett krig med outhärdliga mänskliga kostnader. Hela den civila världen ber för att alla våldshandlingar skall upphöra, en återgång till normala förhållanden och ett återupptagande av förhandlingarna. Europa måste ta aktiv del i detta.
(Applåder)Europa besitter ett unikt kulturellt, socialt, rättsligt och vetenskapligt arv och lever av en mångfald och vitalitet hos sina nationella beståndsdelar. Den europeiska originaliteten tål att jämföras med vilket annat kulturmönster som helst. Den fördunklas när dess historiska och kulturella identitet bleknar. Den fördunklas när vi beter oss som om vår civilisation bara hölls samman av ekonomiska och kommersiella band.
Förenta nationernas millennietoppmöte avslutades med att de stora globala frågor som världsgemenskapen har att ta itu med i hela mänsklighetens intresse identifierades: frihet, jämlikhet, solidaritet, tolerans, respekt för miljön och delat ansvar. Hur kan man annat än tro att Europa skall ha en drivande roll på alla dessa områden?
På mycket kort tid, jämfört med vår kontinents många århundraden långa historia, har " Europatanken" gått från att vara en utopi till att omsättas i avtal, institutioner, en gemenskap och i dag en " union" .
Den som har levt i vår tid och ser tillbaka ser fred i stället för krig, hur ett aldrig tidigare skådat välstånd sprider sig och hur öppna och demokratiska samhällen växer fram och stärker varandra. När jag talar om Europa i dag överensstämmer det med det nationella intresset, för jag är vittne till de oräkneliga fördelar som Italien, liksom de andra medlemsstaterna, har fått genom att den europeiska integrationen har haft framgång.
I egenskap av italiensk medborgare och president för Republiken Italien har jag aldrig hymlat med att jag är en övertygad europé. Jag vill inte förringa den kärlek jag känner för mitt land, som jag har tjänat i sextio år, och jag vill inte motsäga varken min eller er legitima stolthet över våra länder. Det Europa jag tror på är en hyllning, inte ett förnekande, av våra nationella samhällen och de värden dessa ger uttryck för.
(Applåder)Jag skulle vilja illustrera denna känsla med ett citat från en stor europés och stor fransmans cahiers, Charles Secondat de Montesquieu: " . Om jag visste någonting som var bra för min familj men inte för mitt fosterland skulle jag försöka glömma det. Om jag visste någonting som var bra för mitt fosterland men skadligt för Europa, eller bra för Europa men skadligt för människosläktet, skulle jag betrakta detta som ett brott" .
Ärade ledamöter! Vår gemensamma framtid börjar i denna kammare. Att vara ledamot av Europaparlamentet innebär att se till framtiden och det arv vi vill lämna till kommande generationer i våra länder och på hela vår kontinent. Att vara ledamot av Europaparlamentet innebär att bidra till att skapa och befästa institutioner som innebär största möjliga garanti för stabilitet, samlevnad och välstånd.
På ett halvt århundrade har unionen förändrat Europas ansikte och relationerna mellan våra folk. Bara det att väpnade konflikter inte längre hör till den europeiska vardagen är en epokgörande landvinning. Det är en landvinning som blivit så självklar att medvetandet om den håller på att blekna. Två hela generationer känner nu bara till detta Europa, som består av ömsesidigt beroende och öppna gränser.
Europaparlamentet är det organ som vaktar och uttolkar gjorda erövringar, en garant och aktiv part när det gäller att fullborda de stora förändringar som vi har gett oss in på. De åtaganden vi har framför oss kräver ett starkt samarbete mellan alla institutionerna. Det krävande arbete som Europaparlamentet, rådet och kommissionen utför måste samverka med medlemsstaternas initiativ i unionens intresse.
Verkets storlek får inte göra oss missmodiga. Det krävs beslutsamhet, fasthet och politisk vilja för att följa den väg som redan stakats ut. Biarritz och Nice är obligatoriska passager för en institutionell reform som inte längre kan skjutas upp och för stadgan med grundläggande rättigheter.
2002 blir avgörande för euron, som inte längre bara blir en räknevaluta utan en påtaglig sedel i alla europeiska medborgares plånböcker. När sedan fördraget om reform av institutionerna träder i kraft kommer unionen att vara redo att hantera det nya och mer genomgripande ansvaret som den redan nu förbereder sig för att ta: att ta emot de första nya medlemmarna, att konsolidera den gemensamma utrikespolitiken, att rusta en gemensam militär styrka, att slutligen förverkliga området för frihet, säkerhet och rättvisa och att anta grundstadgan för Europeiska unionen.
Ingen av oss kan i dag hävda att vi vet exakt när och i vilken ordning dessa mål kommer att uppnås. Men vi vet alla att om vi tror på dem och orubbligt önskar oss dem har vi redan kommit halva vägen.
Själva innehållet i projektet, det globala sammanhang vi verkar inom uppmanar till ett snabbt avancemang, med hög profil: det står alla länder och medborgare fritt att ta itu med dessa steg, men det europeiska bygget kan varken vänta eller sakta ned.
Leve Europaparlamentet! Leve Europeiska unionen!
(Livliga och ihållande applåder)

Talmannen
Jag tackar er, herr president, för att ni delgav oss era övertygelser och ambitioner. Ert tal präglades av såväl idealism som en bestämd realism, och för oss är detta tal, det säger jag er mycket uppriktigt, en källa till uppmuntran och optimism.
Ni skisserade på ett beundransvärt sätt Europas stora utmaningar. I dag handlar det om den institutionella reformen, styrningen av ekonomin, försvarsdimensionen och utvidgningen. Och jag noterade att ni sade att ni ser utvidgningen som ett politiskt imperativ, men också ett moraliskt imperativ.
Ert anförande är också ett bevis för en tro på Europa, som enligt er bör förankras i det civila samhället. Ni sade att ni önskade att stadgan om de grundläggande rättigheterna skall utgöra den första delen av en författning, och ni noterade säkert att den idén motsvarar önskan och viljan hos en stor del av kammaren.
(Applåder) Ni erinrade om Europas ansvar i världssamfundet för att bygga upp värden som demokrati och mänskliga rättigheter samt de tragiska händelserna i Mellanöstern. Händelseutvecklingen i Jugoslavien ger anledning till hopp, men är också ytterst känslig, och den följs givetvis av parlamentet med all den uppmärksamhet ni kan föreställa er. Det stämmer att vi vet att det finns stora förväntningar på Europa och Europaparlamentet. Det kände vi bl.a., herr president, när vi i september välkomnade Knessets talman och det palestinska lagstiftningsrådets ordförande, som kom hit tillsammans till just denna talarstol för att sända oss ett kraftfullt budskap om fred och hopp.
Till sist visade ni ert förtroende - och det tackar jag er för - för Europaparlamentets roll och samarbetet mellan våra institutioner, och mera särskilt mellan parlamentet och kommissionen. Kammarens välkomnande av ordförande Prodis mycket starka tal i går visade att detta samarbete inte bara har varit harmoniskt, utan också att vi har gemensamma ambitioner för Europas framtid. Ni kan räkna med att våra institutioner kommer att använda hela sitt inflytande för att lösningarna skall leva upp till utmaningarna.
(Livliga applåder)
(Det högtidliga mötet avslutades kl. 12.35.)

