
Talmannen.
   Jag förklarar Europaparlamentets session 2005-2006 öppnad. 
Talmannen.
   Sammanträdet är öppnat. 
Talmannen.
   Jag skulle vilja välkomna den bulgariske utrikesministern Solomon Passy, som i dag besöker parlamentet och som har tagit plats på åhörarläktaren.
Herr minister, mina damer och herrar! Detta besök representerar ett viktigt steg i anslutningsprocessen och stärker förbindelserna mellan Bulgarien och Europaparlamentet.
Vi känner alla till att vi den 13 april skall avge vårt yttrande här i Strasbourg om Bulgariens anslutning. Om parlamentet avger ett positivt yttrande, och om anslutningsfördraget undertecknas den 25 april i Luxemburg som planerat, kommer vi att få nöjet att först välkomna de bulgariska observatörerna och därefter ledamöterna som kommer att sitta i denna kammare.
Herr minister! Jag önskar er en trevlig vistelse i Europaparlamentet.
Talmannen.
   Mina damer och herrar! I dag firar vi den internationella kvinnodagen. Vi har firat den i över 90 år, men trots detta firande diskrimineras varje dag miljontals kvinnor i världen på grund av kön och olika former av kränkningar. Detta sker både under fredstid och krigstid. De är fortfarande offer för fysiskt, psykologiskt, sexuellt och ekonomiskt våld, våld som i bland uppstår i deras närmaste familjeomgivning.
För bara ett par dagar sedan fick vi se hemska bilder på turkisk kravallpolis som slog ned en kvinnodemonstration inför dagens kvinnodag. Jag hade tillfälle att fördöma detta agerande under plenarsammanträdet i går. Jag har bett den turkiska regeringen att straffa de gärningsmän som ligger bakom detta obeskrivliga handlande, och jag skulle vilja påpeka att de uppenbarligen inte sänder något särskilt positivt budskap när det gäller Turkiets möjliga anslutning.
Mina damer och herrar! För närvarande och fram till den 11 mars håller Förenta nationerna en världskonferens om jämställdhet för att följa upp de framsteg som gjorts sedan Pekingkonferensen 1995, vilket nu är tio år sedan. Som ni vet deltar en delegation från vårt parlament mycket aktivt i denna konferens, vilket också var fallet 1995.
Det är ingen tvekan om att det har skett framsteg sedan dess. Kofi Annan erkände detta i sitt öppningstal till konferensen Beijing + 10, men stora problem kvarstår fortfarande. Det rör sig om enorma utmaningar som inte får beaktas utan att man föreslår lösningar, likväl som vi inte bara kan se dagen som en symbolisk dag som endast tjänar till att stilla vårt samvetskval.
Under eftermiddagen kommer vi att diskutera ”Kulturellt våld och våld i hemmet” som involverar specialiserade medier och personer. Jag skulle vilja inbjuda er alla till detta seminarium/denna debatt. När jag säger alla menar jag alla, män och kvinnor, eftersom vi män ofta lyser med vår frånvaro under evenemang som behandlar kvinnors problem. Vi måste bli medvetna om att jämställdhetsproblemet inte bara är ett problem för kvinnor. Det är ett problem både för kvinnor och för hela samhället, och vi män måste engagera oss mer i uppgiften att lösa det.
I dagens Europa hävdar en av fem kvinnor att de utsatts för kränkning, en femtedel. Tyvärr ökar denna andel i många länder.
I den rika, demokratiska, utvecklade och sammanhängande Europeiska unionen ser vi mer och mer en feminisering av fattigdom. Det finns oroväckande tecken på feminisering av fattigdom. Dagens kvinnor får i genomsnitt 16 procent mindre betalt än sina manliga kolleger för samma arbete.
Denna punkt måste också tas upp inom Lissabonstrategin, som inte heller i detta hänseende uppvisar speciellt positiva siffror. Av denna anledning har vi under denna mandatperiod i varje parlamentsutskott infört en ledamot med ansvar för att bevaka jämställdhetsfrågor. Detta får inte hanteras på ett isolerat sätt, i ett slags begreppsmässigt getto, utan måste genomgående påverka alla frågor.
Denna mandatperiod kommer också att präglas av ratificeringen av konstitutionen, som mycket riktigt införlivar jämställdhet bland unionens mål och värden. Men vi måste gå bortom text och ord och bli medvetna om att jämställdhet inte kommer att förverkligas förrän männens tänkesätt förändras drastiskt och vi får bukt med ett antropologiskt arv som i bland är djupt rotat i vårt beteende och medvetande, förrän arbetsgivare börjar erbjuda lika löner, förrän särskilda fördelar erbjuds med syfte att hjälpa kvinnor att utföra sina yrkesrelaterade aktiviteter och förhindra eller kompensera de nackdelar de möter i sin yrkeskarriär till följd av att de uppfyller den roll som endast de kan spela: mänsklig reproduktion. Vi kommer inte att lösa Europas demografiska problem om vi inte löser problemen när det gäller jämställdhet för kvinnor.
När den dag kommer då alla medlemsstater tillämpar den förklaring som avser artikel III-116 i konstitutionen och genomför nödvändiga åtgärder för att straffa kriminellt beteende, eftersom vi talar om kriminellt våld mot kvinnor, då har vi gjort ett stort framsteg.
Jag skulle vilja se en fullständig jämställdhet här i parlamentet. Jag vill dock inte att detta skall ske på grund av att det finns en regel som tvingar fram detta, utan på grund av att den jämna kompetensfördelningen mellan män och kvinnor avspeglas i vår sociala och politiska verksamhet. Vi borde heller inte tro att den bästa måttstocken för att mäta jämställdhet är procentandelen kvinnliga ledamöter i de olika ländernas parlament. Ojämlikhet manifesterar sig på det grymmaste och svåraste sättet i de lägsta samhällsskikten, där kombinationen av gräsliga arbetsförhållanden och familjebördor gör livet som svårast för kvinnor.
Därför vill jag återigen inbjuda er att delta i dagens evenemang som hålls i Europaparlamentet, som deltar i dagens firande med stor entusiasm.
Nästa punkt på föredragningslistan är debatten om de muntliga frågorna till rådet (B6-0015/2005) och till kommissionen (B6-0016/2005) om uppföljningen av den fjärde världskvinnokonferensen om handlingsplanen från Peking (Beijing + 10). 
Gröner (PSE ).
   – Herr talman! Eftersom det är den internationella kvinnodagen i dag är det ett bra tillfälle att uppmärksamma att kvinnor runtom i världen inte är tillräckligt delaktiga i beslutsfattande processer. Det gläder mig att även kommissionen deltar i vår diskussion, eftersom de frågor som har tagits upp fokuserar på hur uppföljningen av handlingsplanen från Peking för tio år sedan har utvecklats till vår viktigaste grund för åtgärder i samband med kvinnors rättigheter i världen. Samtidigt som jag talar pågår FN:s session i New York om resultatuppföljning av handlingsplanen, och Europeiska unionen har en mycket viktig roll att spela i detta sammanhang. Som föredragande i Peking följde jag naturligtvis noggrant hur Europeiska unionen handlade och de åtgärder unionen vidtog. Fem år senare gjorde jag det igen vid ”Beijing + 5” i New York, och med en delegation från utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhet mellan kvinnor och män gör jag nu samma sak med ”Beijing + 10”.
Vi anser det vara ett viktigt steg att använda sig av goda och skickliga förhandlingar som ett medel att försvara kvinnornas rättigheter där, och det steget vill jag gratulera det luxemburgska ordförandeskapet för. Förenta staterna har utövat stora påtryckningar för att handlingsplanen skall omförhandlas för att få i gång en ny kontrovers och vinna nytt inflytande. Det gäller särskilt frågor som berör de tolv kritiska områdena, där det främsta av dem handlar om reproduktiva och sexuella rättigheter och som med andra ord betyder abort. Det var bland annat det luxemburgska ordförandeskapets förhandlingsskicklighet som gjorde det möjligt att förhindra detta, men jag finner det beklagligt att kommissionen inte spelade en mer framträdande roll i New York, då den endast representerades av en enda kommissionsledamot, eller möjligtvis vid ett tillfälle av José Manuel Barroso.
De frågor vi i dag ställer till kommissionen och rådet om de tolv områdena måste användas för att tjäna som en utvärdering av framstegen och naturligtvis också belysa bristerna på dessa områden som fortfarande måste ändras till det positiva. Här i EU har vi fått en rapport från varje medlemsstat, och det luxemburgska ordförandeskapet har hållit en konferens för att undersöka dem och göra en bedömning. Framsteg har verkligen gjorts. Vad gäller politisk delaktighet har vi lyckats öka medvetandet. I vissa länder har genombrott skett. I ert land Spanien, herr talman, håller regeringen på att skapa jämställdhet mellan män och kvinnor. I Europaparlamentets senaste val upplevde vi inte den invasion vi fruktade och förväntade oss efter det att de nya medlemsstaterna skickat observatörer som bara utgjordes av 14 procent kvinnor. Så här har saker och ting verkligen satts i rörelse. Europeiska länder har presterat mycket bra i Interparlamentariska unionens bedömning av deltagande i regeringar, fastän kvinnors deltagande uppgår till endast 10 procent i Frankrike och Italien. Av den anledningen efterlyser kvinnor och utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhet mellan kvinnor och män kvoter, som är nödvändiga om kvinnor skall vara delaktiga i politiska beslutsprocesser.
I det avseendet har vår gemenskapspolitik mot diskriminering fått en skjuts framåt, även om genomförandet i medlemsstaterna fortfarande lämnar mycket övrigt att önska.
Våra olika åtgärder mot våld, så som programmen Daphne och Stop, har understrukit behovet av att få våldet att minska. Vi har gjort omfattande överväganden om kvinnohandel och har därmed markerat att vi inte godtar en situation där upp emot 500 000 kvinnor smugglas in i Europeiska unionen för att utnyttjas sexuellt. Vi anser det vara fullständigt oacceptabelt att praktiskt taget var femte kvinna i Europa åtminstone en gång i sitt liv kommer att utsättas för någon form av våld.
Vi vill se ett nytt jämställdhetsinstitut som bär upp vårt arbete och förser oss med statistiska uppgifter som hjälper till att bekämpa olika typer av diskriminering på mer praktiska och konkreta sätt. Vid sidan av integration av kvinnor på arbetsmarknaden, uppmuntran till kvinnor på beprövade sätt och en rampolitik för integreringen av ett jämställdhetsperspektiv, vill vi se ett jämställdhetsprogram. Något vi verkligen vill se och som varken kommissionen eller rådet har agerat för är att utropa 2006 till ”Europaåret mot våld riktat mot kvinnor”. Än så länge har ingenting hänt. Vi har inte ens fått praktiska förslag på hur jämställdhetsinstitutet skall utformas, och därför är det inom detta område som det återstår mycket arbete för kommissionen och rådet när det gäller genomförandet. Det räcker inte endast med god vilja. Vad vi behöver är handling. Symbolik är okej under en dag – internationella kvinnodagen. Men nu har vi 365 sådana dagar då mycket arbete måste uträttas.
Jacobs,
   . – Herr talman, mina damer och herrar, herr kommissionsledamot! Jag skulle vilja tacka de ledamöter som just har inlett denna diskussion om uppföljningen av handlingsplanen från Peking och utvärderingen av den efter tio år.
Som ni vet behandlas denna fråga för närvarande under den 49:e sessionen för FN:s kvinnokommission. Ordförandeskapet har redan sänt ett budskap, ett kraftfullt budskap hoppas jag, som visar unionens engagemang för att säkerställa att deklarationen och handlingsplanen från Peking genomförs ordentligt och fullt ut. Eftersom sessionen fortfarande pågår kan jag emellertid ännu inte rapportera om resultatet av den.
I dag anses jämställdhet vara en grundläggande princip i Europeiska unionen, och kvinnors och flickors rättigheter anses vara omistliga, väsentliga och oskiljaktiga delar av de allmänna mänskliga rättigheterna. Utvärderingen av ”Beijing + 10” sker under en viktig tidsperiod, eftersom detta inte bara ger unionen möjlighet att förstärka programmet och åtagandena för att uppnå målen med handlingsplanen från Peking, utan också ger möjlighet att fastställa de områden där framsteg har skett och de områden där samlade åtgärder måste trappas upp.
Den rapport som nyligen publicerades som en del av ”Beijing + 10”, om de framsteg som gjorts inom Europeiska unionen och som utarbetats av det luxemburgska ordförandeskapet, anger tydligt de resultat som uppnåtts av Europeiska unionens institutioner, likväl som de framsteg som har skett i medlemsstaternas institutionella mekanismer.
Men i rapporten nämner också ordförandeskapet de utmaningar som återstår att ta itu med, och Lissy Gröner har precis anfört åtskilliga som avser de 12 kritiska områden som identifierades på den fjärde världskvinnokonferensen i Peking 1995. Precis som olika ledamöter har sagt är det viktigt att göra en kraftansträngning för att fastställa varför det fortfarande ligger hinder i vägen vid försök att uppnå jämställdhet och för att ta reda på hur de kan övervinnas.
Låt mig också hänvisa till kommissionens årliga rapport om jämställdhet mellan kvinnor och män i Europeiska unionen, som antogs den 14 februari.
Innan jag går in på de frågor som olika ledamöter har tagit upp skulle jag kortfattat vilja ange några av de positiva initiativ som tagits på unionsnivå för att främja jämställdhet mellan könen. Vårt arbete för att främja jämställdhet har kännetecknats av tre viktiga milstolpar de senaste tio åren: för det första antagandet av Amsterdamfördraget, som skapade nya behörigheter vad gäller jämställdhetsprinciperna. För det andra upprättandet av den europeiska sysselsättningsstrategin, som har gjort jämställdhet till en viktig prioritering. Slutligen kommer integreringen av jämställdhetsfrågor på olika politikområden, särskilt den sociala integrationsprocessen och strukturfonderna, vilket har skett med hjälp av sådana mekanismer som årliga arbetsprogram eller nationella handelsplaner och som inbegriper målinriktade åtgärder för att främja jämställdhet.
Europeiska unionens ramlagstiftning om lika behandling har hela tiden utvidgats under årens gång. Den senaste utvecklingen var antagandet av ett direktiv från rådet i december förra året, som för första gången innebar att principen för lika behandling utvidgades utöver området för sysselsättning och yrkesutbildning och nu tillämpas för varor och tjänster för allmänheten.
Trots den utveckling som har skett när det gäller att skapa jämställdhet mellan kvinnor och män finns det dock en oförenlighet mellan jämställdhet i lagen och jämställdhet i verkligheten, och bristen på jämställdhet mellan kvinnor och män är påtaglig i många sektorer, vilket rapporten från ordförandeskapet också visar.
Låt oss nu ta en titt på de kritiska områden som identifierats i handlingsplanen från Peking och som ni hänvisade till i er fråga. Jag skulle vilja inleda med sysselsättning.
Den goda nyheten är att kvinnors sysselsättningsgrad har ökat i högre takt än männens under de senaste tio åren, men den dåliga nyheten är att skillnaden mellan de två fortfarande ligger på en mycket hög nivå, 17,2 procent, och att löneklyftan mellan män och kvinnor i stort sett är densamma. Detta är inte endast oroväckande för kvinnor utan också för Europas ekonomi som helhet. Om Europeiska unionen vill leva upp till Lissabonstrategins ambitiösa mål måste målet uppnås med en sysselsättningsgrad på 60 procent senast 2010. I enlighet med den europeiska sysselsättningsstrategin har medlemsstaterna inrättat mekanismer som en del i deras nationella handlingsplaner för att uppnå detta mål.
Europeiska rådet i Barcelona fastställde ett mål för barnomsorgstjänster, vars syfte var att göra det lättare för kvinnor att lämna eller komma tillbaka till förvärvslivet. Det är också en del av strategin att göra det möjligt att förena yrkesliv med familjeliv. I många medlemsstater har avsevärda framsteg redan gjorts i detta avseende, fastän de traditionella uppdelningarna av barnomsorg och avlönat arbete mellan kvinnor och män kvarstår. Detta är fallet trots att vissa medlemsstater har vidtagit åtgärder i form av införande av politik som skall uppmuntra fäder att ta föräldraledigt.
Utkastet till årets gemensamma sysselsättningsrapport, som kommer att överlämnas till Europeiska rådets vårmöte, visar också tydligt att det krävs mer samlade åtgärder för att öka kvinnors deltagande på arbetsmarknaden, och särskilt hantering av frågor som berör löneskillnader mellan kvinnor och män.
För att besvara denna oro åtog sig de ansvariga ministrarna för jämställdhetspolitik i de 25 medlemsstaterna, i en förklaring antagen den 4 februari 2005, att utarbeta strategier för att öka antalet kvinnor på arbetsmarknaden och i kvalificerade yrken, att garantera och skydda kvinnliga arbetares rättigheter och avskaffa strukturella, rättsliga och psykologiska hinder för jämställdhet i arbetet. Syftet är också att främja en politik som gör det möjligt för kvinnor och män att skapa balans mellan sina yrkesliv och privatliv, inklusive deras familjeansvar.
De gemensamma indikatorer som identifierats av Europeiska unionen på området kommer att göra det möjligt att övervaka utvecklingen. Det handlar om det sjätte kritiska området i handlingsplanen från Peking som benämns ”Kvinnor och ekonomi”. De strukturella indikatorerna som utvecklats som en del av den europeiska sysselsättningsstrategin kommer också att vara till stor nytta i den här processen.
Våld mot kvinnor: trots avsevärda framsteg inom detta område sedan Daphneprogrammet inleddes 1997 måste tyvärr ytterligare åtgärder snabbt vidtas för att förhindra våld mot kvinnor och barn, och för att bekämpa detta fenomen. Vi hoppas att det nuvarande Daphneprogrammet, som gäller till slutet av 2008, fortsätter att vara ett viktigt programplaneringsinstrument för att bekämpa våldet. De projekt som under åren har genomförts inom ramen för detta program har skapat många effektiva nätverk och lett till att bra metoder utvecklats.
En rad ordförandeskap har tagit itu med det här problemet, och det senaste initiativet var antagandet av de föreskrifter som utarbetades av det nederländska ordförandeskapet om sexuellt ofredande på arbetsplatser. I den ovannämnda förklaringen kom Europeiska unionens ministrar för jämställdhetspolitik överens om att utforma förebyggande metoder som ett led i bekämpningen av könsrelaterat våld och människohandel, och att övervaka genomförandet av dem. De beslutade också att intensifiera åtgärderna för att förebygga och bekämpa all form av handel med kvinnor och flickor genom en omfattande, tvärvetenskaplig och samordnad strategi mot handeln. Denna strategi innefattar åtgärder för att ta itu med alla faktorer som gynnar handeln genom att stärka den nuvarande lagstiftningen i syfte att bättre skydda kvinnors och flickors rättigheter och att åtala och straffa gärningsmännen genom både rättsliga och civila åtgärder.
Vad gäller er begäran att utropa 2006 till ”Europaåret mot våld riktat mot kvinnor” kan jag inte sticka under stol med att ett sådant initiativ skulle kunna hjälpa till att höja den allmänna medvetenheten om denna fråga. Enligt mina upplysningar avser emellertid kommissionen att utropa 2006 till ”Europaåret för fri rörlighet för arbetstagare”. Som en del av kampanjen för att främja mångfald och icke-diskriminering har kommissionen också tillkännagivit att 2007 kommer att bli ”Europaåret för jämställdhet”, och det ser ut som om 2010 kommer att utropas till ”Europaåret för bekämpning av fattigdom och social utslagning”.
Ni är säkert intresserade av att få veta att Europarådets parlamentariska församling har rekommenderat ministerkommittén att 2006 skall utropas till ”Europaåret mot våld i hemmet”, som en del i en Europaomfattande kampanj som drivs tillsammans med Europeiska kommissionen och Europaparlamentet samt med nationella organisationer och icke-statliga organisationer.
Kvinnor och fattigdom: i ministerförklaringen av den 4 februari kom medlemsstaterna också överens om att förstärka åtagandena för bekämpning av social utslagning och att avlägsna hinder för kvinnors deltagande på arbetsmarknaden utifrån grundtanken att ett bra arbete är ett av de bästa sätten att slippa fattigdom. Även om det ännu inte på unionsnivå finns någon könsrelaterad statistik för feminiseringen av fattigdom, presenteras vissa strukturella indikatorer varje år på Europeiska rådets vårmöte. Statistiken delas upp per kön och ses som en del av integrationsprocessen och den sociala sammanhållningsprocessen. Mycket återstår emellertid att göra, och i de flesta av medlemsstaternas nationella handlingsplaner nämns knappt frågan om jämställdhet utanför arbetsvärlden. Frågan om statistik uppdelad per kön skulle kunna tas upp i framtiden.
Kvinnor och miljö: när det gäller de åtgärder som Europeiska unionen för närvarande vidtar för att beakta könsperspektivet i sin politik för utvecklingssamarbete skulle jag vilja påminna er om att Europaparlamentet och rådet i april förra året antog en förordning om främjandet av jämställdhet i gemenskapens politik, strategier och ingripanden i utvecklingssamarbete. En finansieringsram på 9 miljoner euro har godkänts för perioden 2004–2006 i syfte att tillämpa denna förordning. Detta är en uppföljning av förordningen från 1998, i vilken det erkändes att man i samband med åtgärder för att stödja framsteg knappast har tagit ordentlig hänsyn till skillnaderna när det gäller situationer, roller, möjligheter och prioriteringar för män och kvinnor. Det erkändes också att en justering av ojämlikheterna mellan män och kvinnor och en förstärkning av kvinnans roll krävs för att uppnå social rättvisa och garantera att vårt utvecklingsarbete är effektivt.
Låt mig också understryka att förordningen antogs mot bakgrund av millennieutvecklingsmålen, som utarbetats av Förenta nationerna, Förenta nationernas konvention om avskaffande av all slags diskriminering av kvinnor, liksom handlingsplanen från Peking och det dokument som var resultatet av generalförsamlingens särskilda session med titeln ”Kvinnor 2000: Jämställdhet, utveckling och fred på 2000-talet”.
Under den 49:e sessionen med FN:s kvinnokommission uttalade sig ordförandeskapet, på Europeiska unionens vägnar, om att jämställdhet och kvinnors självbestämmande är väsentligt för hållbar utveckling och fattigdomsbekämpning.
Flickor: Jag har redan tagit upp frågan om handel med människor, men jag skulle vilja tillägga att Europeiska unionens jämställdhetsministrar i en nyligen upprättad förklaring har nått en överenskommelse om att integrera könsperspektivet i nationell politik, nationella förordningar och metoder som avser invandring och asyl för att på lämpligt sätt främja och skydda alla kvinnors och flickors rättigheter. Detta innefattar också att överväga åtgärder för att erkänna könsrelaterad förföljelse och våld inom ramen för bedömningsgrunder för att bevilja flyktingstatus och asyl.
Jag skulle också vilja påpeka att rådet i april 2004 antog ett direktiv som syftar till att bevilja uppehållstillstånd till tredjelandsmedborgare som är offer för människohandel.
Kvinnors rättigheter är mänskliga rättigheter: ordförandeskapet bekräftade inför FN:s kvinnokommission, på medlemsstaternas vägnar, sin åsikt att full respekt för alla mänskliga rättigheter och grundläggande friheter är nödvändig för att ge kvinnor och flickor inflytande och för att upprätthålla en äkta demokrati. Denna åsikt bör fortsätta att vara rådande när rådet förhandlar om det kommande kommissionsförslaget om att upprätta en byrå för grundläggande rättigheter. Jag bör också tillägga att i Europeiska unionens uttalande i New York nämndes också behovet av att undanröja skadliga sedvänjor och traditionella metoder, däribland kvinnlig könsstympning, tidiga äktenskap och tvångsäktenskap samt hedersrelaterade brott, som hindrar kvinnor och flickor från att fullständigt åtnjuta sina mänskliga och grundläggande rättigheter.
Kvinnor och väpnade konflikter: rådet har noterat Europaparlamentets resolution som rekommenderar att i försoningsarbete samt i fredsbevarande och konfliktförebyggande verksamhet skall andelen kvinnor som deltar utgöra minst 40 procent. Diskussioner har hållits i Europeiska unionen om vikten av att kvinnor deltar i fredsbevarande styrkor, och om behovet av att utbilda alla dem som är inblandade i de specifika problem som civila kvinnor i konfliktområden ställs inför. Men eftersom det inte finns några godkända indikatorer och relevant statistik när det gäller kvinnor i väpnade konflikter kan jag tyvärr inte säga om kvoten på 40 procent har respekteras eller inte.
I EU-ministrarnas förklaring av den 4 februari kom de överens om att genomföra och uppmuntra initiativ, politik och program som följer Förenta nationernas säkerhetsråds resolution 1325 om kvinnor, fred och säkerhet. Denna resolution innefattar ingen kvotering som sådan, men den innehåller en rekommendation om ett större kvinnligt deltagande. De beslutade också att agera i enlighet med Europarådets förklaring, åtgärdsprogram och resolution om demokratisering, förebyggande av konflikter och fredsskapande.
Under FN:s kvinnokommissions första arbetsvecka redogjorde Europeiska unionen för sitt åtagande att främja kvinnans roll i förebyggande av konflikter och konfliktlösning, fredsskapande och demokratiska processer efter konflikter, liksom även efter naturkatastrofer och under återuppbyggnad. Europeiska unionen betonade också vikten av att kvinnors behov efter katastrofhjälp och återuppbyggnadssituationer kommer till uttryck på rätt sätt i programmen. Det är också viktigt att garantera kvinnors rätt till jämställd tillgång till information om katastrofbekämpning genom formell och icke-formell utbildning, vilket även omfattar system för tidig varning som innehåller ett jämställdhetsperspektiv.
Jag skulle nu vilja avsluta med att tacka er för att på denna internationella kvinnodag låta mig ge uttryck för Europeiska unionens beslutsamhet att uppnå jämställdhet och dess engagemang i att uppnå de mål som fastställts i handlingsplanen från Peking och uppföljningsdokumenten från FN:s generalförsamlings 55:e session 2000, som är lika relevanta i dag. Jag är övertygad om att Europaparlamentet och kommissionen kommer att arbeta mot samma mål och att vi, genom att i så hög grad som möjligt involvera civilsamhället och icke-statliga organisationer, kommer att kunna vidta andra åtgärder för att främja jämställdhet.
Slutligen kan jag inte avsluta utan att berätta för er hur mycket det gläder mig att kommissionen i dag skall lägga fram sitt förslag om ett europeiskt institut för jämställdhet, som den uppmanades att göra av Europeiska rådet i juni 2004. Ett sådant institut kommer att tillhandahålla medel och den fasta struktur som krävs för att på EU-nivå kunna hantera sådana frågor som löneskillnader mellan män och kvinnor, ett ökat deltagande för kvinnor på arbetsmarknaden, deras deltagande i beslutsfattande och balansen mellan arbete och familjeliv.
Špidla,
   .  Fru ordförande, herr talman, mina damer och herrar! Det gläder mig att jag samma dag som vi firar internationella kvinnodagen får tillfälle att diskutera genomförandet av handlingsplanen från Peking och de uppnådda resultaten med er. Firandet av dess tioårsjubileum är också ett bra tillfälle för Europeiska unionen att fortsätta med de återstående uppgifterna. För det första skulle jag vilja tacka Lissy Gröner och utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhet mellan kvinnor och män för denna omfattande och komplexa fråga. Tack vare stödet från ert utskott har vi gjort och fortsätter att göra avsevärda framsteg i återbekräftandet av kraven i handlingsplanen från Peking. Mot denna bakgrund gläder det mig att Förenta nationerna har nått en överenskommelse om en politisk förklaring i detta sammanhang. Det är inte en tillfällighet att Europeiska unionen har bidragit avsevärt till detta beslut.
Jag skulle vilja tacka det luxemburgska ordförandeskapet eftersom denna fråga inte har varit enkel. Det har varit ansträngande och krävt styrkan hos ett enat Europa. Europeiska kommissionen har spelat en huvudroll i samordningen av ståndpunkter för förberedelsen och fortskridandet av handlingsplanen från Peking inom Förenta nationerna. På den konferens som hölls av det luxemburgska ordförandeskapet den 2 och 3 februari på temat ”Beijing + 10” presenterades en rapport om genomförandet i Europeiska unionen av de tolv områden som ingår i handlingsplanen från Peking, och de brister och frågor som måste lösas belystes också. Rapporten grundar sig på indikatorer som medlemsstaterna var överens om.
Er första fråga berör två centrala problem. Det ena är kvinnors deltagande på arbetsmarknaden, och jag skulle vilja betona att åtaganden för att undanröja ojämlikheter mellan män och kvinnor är och kommer att förbli en grundläggande förutsättning för att uppnå Lissabonmålen. Det stämmer att skillnaderna mellan kvinnors och mäns löner är mycket stora, och skillnaderna fortsätter att vara alltför stora. När det gäller jämställdhet i fråga om ersättning kommer kommissionen att eftersträva ett säkerställande av att EU:s rättsliga förordningar tillämpas. Inom ramen för den europeiska sysselsättningsstrategin kommer den att ge rekommendationer till medlemsstater där skillnaderna är relativt stora. Det är också viktigt att betona att arbetsmarknadsparternas roll på området också är viktig och i vissa avseenden avgörande. En av Europeiska unionens uppgifter som fortfarande måste lösas är svårigheten att förena familje- och yrkesliv. I den nya sociala dagordningen har kommissionen därför föreslagit ett meddelande om framtida utveckling när det gäller den politik som berör jämställdheten mellan kvinnor och män. Förenlighet kvarstår som den centrala frågan här.
Jag skulle också vilja nämna att utvärderingen av direktivet om arbetstid i detta avseende kommer att ha stor betydelse. I jämställdhetsprogrammet har projekt och konferenser finansierats inom ramen för ordförandeskapet, och vi analyserar nu resultaten. Det är viktigt att fortsätta lägga fram initiativ som skall öka medvetandet på området. Vi måste också ha de uppgifter som krävs lätt tillgängliga. Därför har kommissionen upprättat en databas över kvinnor och män som är engagerade i den socioekonomiska och politiska beslutsprocessen. Den finns tillgänglig på generaldirektoratet för sysselsättnings webbplats.
Tio år efter Peking är kvinnor tyvärr fortfarande offer för det laddade fenomenet handel med kvinnor. Kommissionen förbereder för närvarande ett meddelande om människohandel för att kunna lägga fram förslag på en förbättring av EU:s politik mot detta brott. Kommissionen planerar att publicera detta meddelande vid slutet av första halvåret.
Jag är väl bekant med ert förslag om ett Europaår mot våld mot kvinnor. Kommissionen anser att kampen mot kvinnovåld skall bli en fråga av största vikt, och har studerat begäran från Europaparlamentet att 2006 skall utropas till Europaåret mot den här sortens våld. Kommissionen noterar emellertid att Amnesty International under 2004 förde en global kampanj med samma tema. Mot denna bakgrund reserverar sig därför kommissionen mot möjligheten att föreslå detta evenemang på EU-nivå så tidigt som 2006 då det ägde rum på global nivå 2004. Det råder dock ingen tvekan om att det initiativ som tagits upp av parlamentet är viktigt.
Det är också viktigt att jämställdhetsfrågor införlivas i hälsopolitiken. Detta sker just nu på EU-nivå genom folkhälsoprogrammet, där projekt för utvecklingsstrategier och utnämnandet av bästa metoder har finansierats (till exempel på området för preventivmedel för tonårsflickor, familjeplanering och förebyggande av sexuellt överförbara sjukdomar). Särskilt uppmärksammas förebyggande av hiv när det gäller mödrar och barn. Åtaganden på utbildningsområdet bör även fortsättningsvis syfta till att förebygga situationer där segregation startar i skolan och fortsätter in i arbetsvärlden. Vid flera tillfällen har Europeiska rådet och kommissionen poängterat att flickors deltagande är lägre i ämnen som hör samman med naturvetenskap och tekniska ämnen. Därför är det viktigt att rådet (utbildning) ställer upp som mål att öka antalet studenter i matematik, naturvetenskap och tekniska ämnen med 15 procent till slutet av 2010, och att minska obalansen mellan män och kvinnor.
Direktiv 97/37/EG, television utan gränser, är stöttepelaren för Europeiska unionens politik som avser audiovisuella medier. Inom ramen för uppföljningen av detta direktiv 2005 kommer kommissionen att presentera förslag som tar hänsyn till reglerna som gäller mänsklig värdighet och särskilt regler mot diskriminering. Ett annat viktigt instrument inom medieområdet är det nyligen framlagda förslaget till rekommendation om skyddet av minderåriga och mänsklig värdighet och rätten till genmäle avseende konkurrens på det audiovisuella området och den europeiska industrin för informationstjänster. Det är viktigt för medieföretag att ta större ansvar för att avlägsna diskriminering från innehållet i de arbeten de producerar. I våra villkor för utvecklingsstöd föreslår vi att en jämställdhetsstrategi skall vara ett mål i sig, och vi erkänner att jämställdhet skall spela en ledande roll inom utvecklingspolitik, när vi försöker minska fattigdom och förbättra styrelseformerna, och inom mänskliga rättigheter. Det moderna samhället, som grundas på kreativitet, på förmågan att utnyttja alla individers mänskliga potential, är inte förmöget att upprätthålla sina grunder om det inte fullt ut använder sig av den potential kvinnorna står för. Jag tror att detta är en av de grundläggande orsakerna till fattigdom i vissa delar av världen.
I sammanfattningsrapporten om unionens och medlemsstaternas utveckling för att uppnå millennieutvecklingsmålen beaktas samverkan mellan handlingsplanen och millenniemålen. Jag skulle vilja understryka att kvinnors rättigheter är grundläggande mänskliga rättigheter. Frågan om jämställdhet i Europeiska unionen sträcker sig bortom ramverket för respekt av grundläggande rättigheter. Det är en speciell gemenskapspolitik, en prioritet, en väletablerad politik som fastställts i fördrag och avtal och som bygger på en stabil grund av rättsliga förordningar. Som ni vet förbereder kommissionen ett förslag om utvidgning av ansvarsområdena för övervakningscentrumet i Wien som skall inkludera skyddet av grundläggande rättigheter. Även om det är alldeles för tidigt att uttala sig om byråns framtida aktiviteter kommer denna byrå helt klart att hantera skyddet av grundläggande rättigheter för både män och kvinnor.
Mina damer och herrar! I det föregående anförandet nämndes det att kommissionen i dag kommer att diskutera förslaget om upprättande av ett institut för jämställdhetsfrågor, ett jämställdhetsinstitut, och det gläder mig att vi har gjort framsteg i den här frågan. Jag anser att det är en utveckling som kommer att förstärka jämställdhetspolitiken och som kommer att resultera i någonting jag anser vara viktigt – en stabil grund. Denna grund tror jag ger oss mer utrymme att agera på ett mer upplyst och fördomsfritt sätt. Tack skall ni ha, mina damer och herrar. 

Záborská,
   . Herr talman, fru Jacobs, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Under årets internationella kvinnodag den 8 mars firas tioårsdagen av världskvinnokonferensen, men ser alla världens kvinnor i dag de framsteg som tillkännagavs i Peking på samma sätt? ”Beijing + 10” gör i dag ett nytt avstamp, och jag är särskilt tacksam mot dem av er som hjälpte till att lägga fram denna muntliga fråga.
I dag tänker jag på alla kvinnor som har vigt sina liv åt att försvara kvinnors värdighet genom att förvärva grundläggande sociala, ekonomiska och politiska rättigheter. Deras engagemang har ibland setts som att gå ett steg för långt, som ett tecken på bristande kvinnlighet eller till och med ett exhibitionistiskt agerande. Verklig jämställdhet i fråga om mänskliga rättigheter, lika betalt för lika arbete, skydd för arbetande mödrar, rättvis karriärutveckling och jämställdhet mellan makar i familjelivet är brådskande frågor. Med kvinnornas sociala närvaro ifrågasätts ett samhälle som bara bygger på effektivitet och produktivitet.
Våld mot kvinnor måste starkt fördömas som en angelägen fråga, där kvinnor och flickor skyddas mot alla form av våld som gör dem till objekt eller handelsvaror. Abortfrågan är under sådana omständigheter först och främst mannens ansvar innan det är kvinnans ansvar, vilket påverkas av samhället de lever i. Att vara kvinna och mor borde inte innebära någon diskriminering eller bestraffning eftersom mänsklighetens överlevnad är beroende av detta.
En kvinna som kan uttrycka sin kreativa förmåga är sannerligen revolutionerande eftersom hon vet hur man löser konflikter och skapar och återupprättar fred. Fred är inte bara uteblivet krig; det är ett tillstånd av rättvisa, en angelägen fråga som berör alla oss, män och kvinnor av i dag. Låt oss kvinnor därför önska oss själva en trevlig årsdag! 
Estrela,
   .– Herr talman, fru rådsordförande, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Jag hade också turen att få delta i parlamentets delegation till den fjärde världskvinnokonferensen om handlingsplanen från Peking, och jag skulle vilja gratulera det luxemburgska ordförandeskapet för den bestämda och korrekta hållning som det har intagit.
FN:s generalsekreterare har varnat att 201 miljoner kvinnor fortfarande inte har tillgång till preventivmedel och påpekade att en tredjedel av dödsfallen under graviditet och i barnsäng beror på brist på tjänster som avser sexuell och reproduktiv hälsa. Dessutom har nya former av diskriminering uppmärksammats. När en kvinna måste välja mellan att amma sitt barn och behålla sitt ledningsarbete, när en kvinna måste välja mellan att vara hemma med sitt sjuka barn eller riskera att bli avskedad, när en kvinna upptäcker att kolleger på arbetet är mer förstående om hon lämnar arbetet tidigt för att lämna in bilen på service än om hon skall hämta sitt barn på dagis: detta säger allt om mentaliteten hos dem som har ekonomisk makt och om undervärderingen av arbeten som traditionellt tilldelas kvinnor.
Jag välkomnar de goda avsikterna som uttryckts här av både rådet och kommissionen, men jag skulle vilja se dessa ord omsättas i praktiken och skulle vilja höra vilka praktiska åtgärder kommissionen och rådet kommer att vidta för att komma till rätta med detta problem. Här talar jag inte om kvinnornas situation i fattiga länder, om muslimska kvinnor, om kvinnor i ett fattigt land i Afrika eller Asien som befinner sig i korrupta diktatorers eller fanatiska terroristers våld, och där människor inte lever utan dör långsamt, vilket vi har sett – och som tidigare har tagits upp i den här debatten – när det gäller kvinnornas situation i Turkiet, som jag vill uttrycka min solidaritet med. Det är dessa frågor som står på spel.
Carlshamre,
   . Herr talman! FN-deklarationen som antogs i New York för två dagar sedan är en betydelsefull seger för alla kvinnor. Den bekräftar ånyo handlingsplanen från Peking och kvinnors reproduktiva rättigheter. Det är något som jag välkomnar varmt. Det är dock inte dagens enda viktiga fråga.
Ett stort antal kvinnor utsätts för våld av män de har eller har haft en relation med. Det påstås att avsevärda framsteg har gjorts, men faktum är att inga framsteg har gjorts eftersom vi ännu inte har insett problemets fulla omfattning. I siffror talar vi om åtminstone en femtedel av alla kvinnor i EU, och en del utredningar påvisar för närvarande att den sanna siffran är så hög som en tredjedel. Detta är en epidemi i vårt samhälle.
Som föredragande i denna fråga slutför jag nu ett betänkande i vilket jag uppmanar alla medlemsstater att genomföra noggranna undersökningar om utbredningen. Vi behöver de rätta siffrorna på en Europaomfattande skala. Jag kommer också att föreslå en lista med de bästa resultaten där länder, regioner och städer som hanterar den här frågan på rätt sätt omnämns. Det är till exempel tydligt att Spanien är ett land som gör mycket för att förändra denna tråkiga situation, och jag tar tillfället i akt för att säga 
Slutligen vill jag belysa den mest extrema formen av kvinnovåld. På vår kontinent säljs kvinnor och flickor som boskap. Vi känner alla till detta. Det är den mest förödande krisen för de mänskliga rättigheterna som för närvarande drabbar hundratusentals kvinnor bara i Europa, och detta sker i detta ögonblick när vi firar internationella kvinnodagen. Det är modernt slaveri. Där efterfrågan finns kommer det att finnas tillgång. Följaktligen kommer jag från och med nu att avsluta alla mina tal här i kammaren med en fras lånad av en känd romersk politiker: – ”För övrigt anser jag att prostitution bör utplånas”.
Breyer,
   .  Herr talman! Handlingsplanen från Peking utgjorde en milstolpe, och kommissionens tidigare politik var ofta en ledstjärna när det gäller politik för kvinnofrågor. Jag hoppas att den situationen fortsätter råda och att politiken för kvinnors jämställdhet inte avstannar. I dag, kommissionsledamot Špidla, blev jag mycket besviken på vad ni hade att säga. Ni hade mycket att säga om vad som har hänt i det förgångna, men jag har inte hört särskilt mycket om vad ni vill uträtta i framtiden.
Vi har väntat länge på detta jämställdhetsinstitut; ändå sade ni inte ett enda ord om könsbudgetering. Jag hörde ingenting från er om hur vi skall överbrygga löneklyftan, som verkligen oroar oss, och för att inte tala om dagen mot kvinnovåld. Rådsordföranden sade att den kommer att genomföras nästa år, och ni sade att Amnesty International redan har genomfört en sådan. Vad spelar det för roll om det nu är så? Vi hörde ingenting om det. Jag hoppas att en jämställdhetspolitik inte kommer att vara någonting som endast gäller i dag, utan för årets 365 dagar. Jag skulle ha velat höra mer om framtidsplanerna. Vad tänker kommissionen göra härnäst? Det jag hörde var egentligen ingenting annat än var tomma ord.
Som Maria Carlshamre sade för ett par minuter sedan förekommer det könsstympning, hedersmord och påtvingade äktenskap även inom EU. Jag uppmanar medlemsstaterna och kommissionen att ta itu med arbetet att samordna åtgärder mot dessa företeelser, och det jag anser vi måste göra här i dag är att sända ett budskap. 
Svensson,
   . Herr talman! Genom åren har kvinnornas underordning, som vi vet finns på alla områden i samhället, lyfts fram och diskuterats speciellt den här dagen. Varje år har vi knutit stora förhoppningar till att alla ord skall omsättas i praktisk handling. Visst har framsteg gjorts, men den grundläggande patriarkala maktordningen består fortfarande.
Uppföljningen av den fjärde världskvinnokonferensen hade säkerligen underlättats om ordföranden för kommissionen hade utsett en jämställdhetskommissionär. Jämställdhetsfrågornas betydelse och omfattning på alla politiska områden hade krävt en jämställdhetskommissionär som endast ägnat sig åt jämställdhetsfrågorna. Jag vill uppmana kommissionen, trots att det nu tyvärr inte finns någon kommissionsledamot med ansvar för jämställdhetsfrågor, att i framtiden prioritera jämställdhetsarbetet i lika hög grad som arbetet med den inre marknaden, varor, tjänster, industri osv.
Ett av många bevis på kvinnors underordning är mäns våld mot kvinnor. Världsbanken har uppskattat att våld mot kvinnor lika ofta är en dödsorsak som cancer. Det orsakar mer ohälsa än malaria och trafikolyckor tillsammans. De flesta av oss fördömer våldet, men vi måste också ta itu med de värderingar som möjliggör våldet, den kultur som säger att kvinnor skall vara tillgängliga för män och att män har rätt att kontrollera kvinnors liv och kroppar, den kultur som säger att kvinnors kroppar är varor som kan köpas och säljas. Det är vardagen för många kvinnor och flickor i Europa i dag. Det kallas och prostitution, men det kan också benämnas sexuellt slaveri. Att det kan fortsätta och bestå beror på en ohelig allians mellan ekonomisk vinning, en sexistisk och rasistisk syn. På kvinnornas vägnar i medlemsstaterna beklagar jag också den nyliberala ekonomiska politiken med avregleringar och privatiseringar som ytterligare försvårar kvinnornas situation, både när det gäller arbetstillfällen och tillgång till barn- och äldreomsorg.
Herr talman! Det är hög tid att omsätta handlingsplanen från Peking i praktisk politik. Den dag när vi uppnått dessa mål lever vi förhoppningsvis i ett samhälle som inte behöver speciella kvinnodagar. Då är alla dagar både kvinnornas, männens och barnens. 
Krupa,
   .  Herr talman! Det är svårt att veta vad jag skall säga om kvinnofrågor då jag bara har tilldelats en minuts talartid i den här debatten. Som kvinna och läkare vill jag emellertid protestera kraftigt i denna kammare mot tendensen att behandla kvinnor som objekt, mot att utsätta kvinnor för aggressiv maskulinisering och använda uttrycket ”reproduktiv hälsa” för att referera till moderskap. Detta är otvivelaktigt ett uttryck som borde användas om djur och inte om människor.
En kvinnas värdighet och mysterier uppenbaras i hennes modersroll, vilka inte behöver förstås i rent fysisk mening. Emotionellt friska kvinnor som inte har blivit moraliskt fördärvade är mycket godhjärtade. Av naturen är de känslomässiga, de är omsorgsfulla och de är beredda att göra uppoffringar. Deras kall inbegriper hemmet, familjen, giftermål, barn och arbete. Däremot inbegriper det inte en maktkamp med män. Jag vill särskilt uppmana feministorganisationer att respektera kvinnors värdighet och kvinnlighet, som är ett uttryck för deras själsliga välstånd. 
Libicki,
   .  Herr talman, mina damer och herrar! Det vi verkligen borde göra i dag är att hylla kvinnorna och uttrycka vår aktning för dem, eftersom detta är vad de förtjänar för sina insatser som mödrar, hustrur, aktiva samhällsmedlemmar och aktiva politiker.
Det här är dock inte ett lämpligt tillfälle att använda uttrycket ”reproduktiv hälsa”, som inte är någonting annat än att på ett tämligen genomskinligt sätt förespråka abort. Nuförtiden är vi alla välbekanta med följderna av abort. Förutom de följder som tydligt påverkar den fysiska hälsan och som kan innebära sterilitet har abort också psykologiska konsekvenser, som läkarna har kallat postabortsyndrom. Det stämmer helt enkelt inte att Pekingkonferensen ledde till att abortvänliga bestämmelser infördes i den internationella rätten. Detta är helt fel.
Gruppen Unionen för nationernas Europa kommer att rösta emot denna resolution på grund av bruket av uttrycket ”reproduktiv hälsa”. Den kommer dessutom att göra allt för att eliminera uttrycket eftersom det är opassande och förolämpar kvinnors värdighet. 
Belohorská (NI ).
    Tack, herr talman! Herr talman, den 8 mars är en internationellt erkänd dag som firas, nämligen internationella kvinnodagen. Framför allt betraktar vi dock den här dagen som ett tillfälle att uppskatta kvinnors arbete för samhället. På mors dag uppskattar vi kvinnornas roll som familjemödrar. Ibland känns det som om vi inte fungerar som någonting annat än en påminnelse om vissa hemska händelser, såsom till exempel det pågående våldet mot kvinnor i Turkiet, när kränkningar av kvinnors rättigheter inte ens har tagits på allvar i vår närmaste omgivning. Fysiskt våld i hemmet är följden av det bristfälliga arbete som utförs av institutioner som misslyckas med att upprätthålla kvinnors rättsskydd. Låt oss nu se hur vi upprätthåller politiska och sociala rättigheter. Många regeringar, och även regeringar i Europeiska unionens medlemsstater, har inga kvinnor alls som deltar, och tyvärr tvingas jag konstatera att detta även gäller för min regering. Hur skall vi då kunna se kvinnans roll i offentliga institutioner från en europeisk ståndpunkt? Tack så mycket. 
Járóka (PPE-DE ).
    I samband med den internationella kvinnodagen vill jag varmt välkomna de som är här och samtidigt uppmärksamma er på en annan dag som ännu inte är så välkänd, nämligen internationella romadagen. Den infaller den 8 april varje år, och i år är det exakt en månad från i dag. FN:s fjärde världskvinnokonferens i Peking 1995 förde först fram frågan om diskriminering på grund av ras och kön. I motsats till utmaningarna som utfärdades i Peking har diskrimineringen inte undersökts djupare eller noggrannare varken på internationell eller på inhemsk nivå. På grund av detta talas det också väldigt lite om etnisk diskriminering som påverkar kvinnor och män olika. Den romska kvinnan får utstå starkare fördomar när hon inte endast diskrimineras på etniska grunder utan också på könsrelaterade grunder. Den romska kvinnan ställs inför ett flertal sociala hinder inom det europeiska sammanhanget. Samtidigt förtrycks hon inom mindre samhällen på grund av de hinder som utgörs av könsrelaterad diskriminering. Som medlem i den romska gruppen förskjuts oftast den romska kvinnan till samhällets rand där hon måste utstå materiell osäkerhet, social utslagning, negativ diskriminering, den zigenarfientliga atmosfären runt omkring henne och hennes familj, och i vissa fall också utsätts för fysisk fara dagligen.
Diskriminering på etniska grunder inom hälsovård är förbjudet enligt många europeiska lagar. Trots detta utsätts romska kvinnor för otaliga incidenter som strider mot dessa principer. Särskilda rum för zigenare, tvångssterilisering, verbal kränkning och lägre servicestandard är exempel på aktuella problem. Romska kvinnor lever i en korsning av könsrelaterad och etnisk fördomsfullhet, men det är inte möjligt att reducera deras problem till endast kulturella eller etniska aspekter. De kämpar med samma typer av problem som icke-romska kvinnor som ofta utesluts och utarmas på samma sätt, som har sämre sysselsättningsmöjligheter än män, lägre löner, och som konstant upplever brister i barnomsorgen, såsom dagis, förskola och skolgång.
Jag anser att en av de viktigaste delarna i vår kamp för kvinnors jämställdhet är att vi erkänner, accepterar, ökar medvetandet och bekämpar den mångfaldiga diskriminering som plågar kvinnor som lever i minoriteter, inklusive romska kvinnor. 
Locatelli (PSE ).
    Herr talman, mina damer och herrar! Det är tio år sedan Förenta nationernas Pekingkonferens hölls, där kvinnors rättigheter fastställdes i handlingsplanen. I Peking sades det att kvinnors rättigheter är mänskliga rättigheter. Det finns verkligen ingen återvändo på den punkten, trots att världens mest konservativa länder nu har försökt att ändra på detta i flera år. Detta var särskilt fallet med Förenta staterna förra veckan under förhandlingarna inom FN:s kvinnokommission. Försöket kullkastades till stor del tack vare den europeiska delegationen och särskilt tack vare det intelligenta och avgörande arbete som utfördes av den luxemburgska ministern Marie-Josée Jacobs, som ledde vår delegation och som jag skulle vilja tacka så hjärtligt.
Det finns verkligen ingen återvändo från Pekingplanen, men det räcker inte med en avsiktsförklaring, och vi måste snabba på genomförandeprocessen av handlingsplanen. En av de frågor som behandlades var politisk makt, som fortfarande domineras av män. Världens parlamentariker utgörs fortfarande av endast 15 procent kvinnor, och endast 15 länder av ungefär 200 har uppnått den nivå som benämns som den ”kritiska massan på 30 procent”. När det kvinnliga deltagandet i institutionerna nått den kritiska massan kommer sannolikheten att vara större att kvinnors synpunkter och erfarenheter tas med i beräkningen, att frågor som är viktiga för kvinnor kommer att prioriteras och att det blir möjligt att vidta åtgärder.
Av de femton länder jag hänvisade till tidigare ligger åtta i Europa – med andra ord mindre än en tredjedel av de 25 stater som bildar Europeiska unionen. Vi behöver beslutsamhet, engagemang och åtgärder om dessa åtta länder skall öka till 25, och det är detta vi begär från kommissionen och rådet. Framför allt måste människor vara övertygade om att en ökning av kvinnor i den parlamentariska representationen gagnar både män och kvinnor. Spanien, som har en regering med samma antal kvinnor och män, är exemplet som vi skall följa. Spanien, med dess socialdemokratiske premiärminister José Luis Rodríguez Zapatero, har bevisat att demokrati med jämställdhet kan uppnås. 
Gibault (ALDE ).
    Herr talman, mina damer och herrar! På den senaste konferensen, som hölls i Peking 1995, fastställdes ett antal faktorer som avser kvinnors fattigdom, och den könsrelaterade aspekten i regeringars sätt att hantera fattigdom erkändes.
Händelsekedjan som leder till fattigdom är alltid densamma: arbetslöshet, sjukdom, förnedring och sedan social utslagning. Det är en ond cirkel där kvinnor är mer utsatta än män. De befinner sig verkligen konstant i en situation som utgörs av ojämlikhet i förhållande till män, på samhällets alla områden.
Antalet kvinnor som lever under fattigdomsgränsen har stigit med 50 procent sedan 1970-talet, medan männens har ökat med 30 procent. Vad ligger bakom det som sociologer kallar för feminiseringen av fattigdom? Ingen kan förneka att fattigdom är en grogrund för prostitution. Dessutom sprids aidsviruset fortare i miljöer där kvinnor hålls i något som kan liknas vid sexslaveri.
Europa kan inte blunda för allt detta. Europa måste fortsätta att spela en skarpsinnig och kompromisslös roll för att säkerställa att man tar itu med alla underliggande orsaker till fattigdom och att den mest förnedrande följden av fattigdom undanröjs, nämligen kvinnohandel för ekonomisk vinning på en parallellmarknad som reducerar dem till ingenting annat än en handelsvara. 
Hassi (Verts/ALE ).
    Herr talman! Kvinnornas ställning i samhället beror inte bara på om samhället är rättvist och tillmötesgående. Att förbättra kvinnornas ställning är ett av de mer effektiva sätten att utveckla samhället som helhet och göra det mer stabilt. Kvinnornas ställning i utvecklingsländerna är dessutom knuten till vår säkerhet. Förenta staternas federala underrättelsetjänst (CIA) gjorde en undersökning av länder som splittrats av folkmord och våld, och upptäckte att en högre nivå av barnadödlighet är det tydligaste tecknet på att ett samhälle har hamnat i en spiral av inre våld. En hög barnadödlighetsnivå är naturligtvis kopplad till kvinnornas ställning.
Det har också visat sig att terroristgrupper, som vi nu fruktar så mycket, rekryterar medlemmar från områden där det finns många arbetslösa unga män som inte har några positiva framtidsutsikter. Dessa unga, arbetslösa grupper uppstår i länder med högt födelsetal. Födelsetalet minskar å andra sidan när kvinnors sociala situation förbättras, när de får utbildning och information om preventivmedel, och när de med egna medel kan tjäna sitt uppehälle. När det gäller politik för utvecklingssamarbete måste man därför förstå att förbättring av kvinnornas ställning är ett av de mest effektiva sätten för att stödja utveckling i allmänhet. Men inte bara det, det också hjälpa till att främja stabilitet och förhindra att nya grogrunder för konflikt skall uppstå. 
Figueiredo (GUE/NGL ).
   – Herr talman! Kvinnor fortsätter att vara offer för diskriminering, arbetslöshet, våld, fattigdom och social utslagning och är utestängda från ledande befattningar i beslutsfattande organ och politiska myndigheter. Mot denna bakgrund är det faktum att vi firar internationella kvinnodagen den 8 mars, en dag då vi kämpar för kvinnors mänskliga rättigheter som är en väsentlig, omistlig och odelbar del av allmänna mänskliga rättigheter, något som fortsätter att reta många politiker och regeringar. Så var fallet i Turkiet när polis agerade med våld mot en kvinnodemonstration, vilket är desto mer skrämmande eftersom detta land söker medlemskap i EU.
Det är oacceptabelt att arbetslösheten fortsätter att stiga i medlemsstaterna som ett resultat av ökad nyliberal politik, att osäkert arbete sprider sig i form av flexibelt arbete och konkurrenskraft, att lönediskrimineringen fortsätter, att människohandel och prostitution kvarstår och att våld är en daglig verklighet för miljontals kvinnor i EU, och det vidtas inga lämpliga åtgärder för att rätta till dessa förhållanden. Det är också oacceptabelt att hälsa och sexuella och reproduktiva rättigheter, som garanteras i handlingsplanen från Peking, fortsätter att urholkas i länder som Portugal. I Portugal har kvinnor som anklagats för illegal abort utsatts för förnedring i rättsfall och blivit hotade med upp till tre års fängelse på grund av att en orättvis och orättfärdig lag som är liktydig med en attack mot kvinnornas värdighet finns kvar. Denna debatt leder förhoppningsvis till nya framsteg i kampen för kvinnors rättigheter, som drivs i en anda av solidaritet. 
Bauer (PPE-DE ).
    Historiskt sett har inte lång tid förflutit sedan det första landet lagstiftade om lika rösträtt för kvinnor, som enligt historieböckerna var Nya Zeeland 1893, och inom Europa Finland 1906. Ur historisk synvinkel är det inte heller länge sedan universiteten öppnades för kvinnor för första gången. Om man å andra sidan tittar objektivt på den föreslagna inledningen till resolutionstexten kan man bekräfta att medan drivor av papper har konsumerats, och flitiga organ har ägnat veckor och månader åt att formulera dussintals dokument, har det i praktiken knappt skett några framsteg alls.
Dagens föreslagna text skulle kunna vara ett rop av förtvivlan, för tiden har runnit iväg mycket fort, och tyvärr råder det en cynisk attityd att vi inte behöver ändra på världen eftersom den fungerar bra som den är för åtminstone hälften av samhället. Principen om lika arbete för lika lön, som fastställdes i europeisk lagstiftning 1975, är ett bra exempel på hur en stadga kan gälla i 30 år utan att det förändrar något i praktiken. Och i dag kan vi återigen konstatera att olikheterna mellan kvinnors och mäns löner inte har minskat. I många länder finns det mycket riktigt tecken på att skillnaderna ökar. Detta är vad juridiska experter kallar situationer som skiljer sig rättsligt och i praktiken.
Det förekommer emellertid också en mer oroande form av tolerans av denna situation, våld mot kvinnor. Det stämmer att hedersmord inte sker så ofta i Europa, men de inträffar. I länder i Östeuropa dör det en kvinna varje vecka som faller offer för våld i hemmet. Vi kan inte alltid vara effektiva mot sådana handlingar och sedvänjor, som inte har någon plats inom ramen för mänsklig värdighet eller lagar. De händelser som nyligen inträffat i Istanbul visar att institutionaliserat våld mot kvinnor är en del av livet i dag, precis på tröskeln till Europeiska unionen. Det som framkommer i resolutionen är att vi måste lösa det som går att lösa och diskutera det som inte ännu går att lösa. 
Gurmai (PSE ).
   – Herr talman! I New York i fredags enades vi om en förklaring om översynen efter tio år av den handlingsplan som antogs i Peking för tio år sedan. EU-delegationen – både regeringar och civilsamhället – uttryckte starka budskap om engagemang för ytterligare framsteg. Tack vare det utomordentliga samarbetet med minister Marie-Josée Jacobs har vissa framsteg gjorts under denna period. Emellertid bär fattigdomen fortfarande ett kvinnligt ansikte, och våld mot kvinnor är genomgripande: en av fyra kvinnor i världen utsätts för våld, och ett stort antal av dem i sina egna hem.
Jag tar också detta tillfälle i akt att fördöma gårdagens horribla händelser i Turkiet. Jag fördömer det våld som brukades av polis mot kvinnor som deltog i en fredlig demonstration.
Jag är också besviken över förhandlingarna i New York förra veckan. Som en följd av hårda internationella påtryckningar godkände Förenta staternas regering motvilligt den internationellt stödda förklaringen eftersom den innehöll ordet ”abort”. I Europa för vi en ärlig och meningsfull debatt om dessa frågor. Europeiska socialistiska kvinnor är redo att kämpa med all sin kraft mot denna konservativa motreaktion i Förenta staterna. Detta är rätt tidpunkt att agera. Låt oss använda mötet i New York för att skapa ny energi och ett nytt engagemang på EU-nivå och nationell nivå: lagstiftning, utvärdering och ansvarsskyldighet.
I sin förklaring förespråkade den luxemburgska regeringen en förstärkning av sina institutionella mekanismer och integrering av könsperspektiv i alla åtgärder och strategier. I dag har europeiska socialistiska kvinnor lanserat ett löfteskort med fem prioriteringar, varav den viktigaste är fler och bättre arbeten för kvinnor. Vi kan inte förvänta oss att uppnå våra ekonomiska och sociala mål som fastställdes i Lissabon utan fler kvinnor i arbete. Detta handlar inte om kvinnor som kämpar för kvinnor, utan om en gemensam strid där vi kämpar för en bättre europeisk union för kvinnor. 
Jäätteenmäki (ALDE ).
    Herr talman! I mitt tal kommer jag bara att fokusera på jämställdhet och lika lön i EU-länder. Tyvärr har Europeiska unionen knappt gjort några framsteg i frågor om lika lön. Jag kommer inte på ett enda fall under de senaste åren som har inneburit någon riktig framgång i främjandet av jämställdhet i frågor om lika lön.
Rådets företrädare talade nyss och sade att ministrarna som är ansvariga för jämställdhet i EU-länderna är engagerade i att utveckla strategier som skall främja kvinnors sysselsättning och kunskaper. Det låter som om vi kvinnor inte har några kunskaper. Vi kanske inte har kunskapen att uppbringa lika lön, och det är där våra kunskaper borde utvecklas.
Fru rådsordförande och herr kommissionär! Det är dags att agera nu för att vi inte helt och hållet skall tappa vårt förtroende och för att ge oss möjlighet att fullfölja löftena som har givits till kvinnor, barn och män. En gång för alla skulle EU kunna sätta upp målet att inom tio år uppnå lika lön för kvinnor och män.
Avslutningsvis skulle jag vilja säga att jämställdhet inte är något som man bara skall reflektera över en dag om året. Den internationella kvinnodagen borde inte vara en dag då kvinnor förnedras genom att lovprisas. 
Uca (GUE/NGL ).
    Herr talman! Internationella kvinnodagen, som hålls den 8 mars, ger oss även i år möjlighet att uppmärksamma kvinnors situation, som fortsätter vara orättvis och ovärdig för dem. Kvinnor fortsätter att missgynnas och diskrimineras på alla livets områden. Vi är fortfarande långt ifrån att uppnå jämställdhet på sådana områden som utbildning och karriär. Kvinnor förvägras ofta högre utbildning. Brist på barnomsorgstjänster gör det ofta omöjligt för kvinnor att förena arbete med familjeliv. Fastän arbetet de utför är krävande är traditionella kvinnoarbeten dåligt betalda. Kvinnor är konstant mottagare av våld och offer för sexuella trakasserier, som ofta utförs av folk i deras närmaste omgivning.
Det har nyligen återigen skett en uppgång i antalet anmälningar av hedersmord och stening. Enligt en studie som utförts inom ramen för FN:s världsbefolkningsrapport framgår det att omkring 5 000 flickor och kvinnor i åtminstone fjorton länder, däribland Pakistan och Turkiet, mördas i hederns namn, även om antalet hedersmord som förblir oanmälda är mycket högre. I områden som drabbats av kriser och krig, i flyktingläger och överallt där den allmänna ordningen har slagits i spillror är förhållandena ofta katastrofala. Runtom i världen faller 150 miljoner kvinnor och flickor offer för könsstympning, och det uppskattas att åtminstone 24 000 av dem bor i Tyskland. I Sydafrika skjuts en kvinna ihjäl av sin partner eller före detta partner var sjätte timme. Jag protesterar mot det våld som polisen utövade mot kvinnor som demonstrerade i Istanbul i helgen. Vi måste alla göra en större insats för kvinnors rättigheter. Jag uppmanar regeringarna att genomföra kvinnors rättigheter och en gång för alla förverkliga dem. Kvinnors livskvalitet måste förbättras snarast. Kvinnor måste tilldelas samma rättigheter som män. De får inte utsättas för våld!
Kratsa-Tsagaropoulou (PPE-DE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Frågorna vi diskuterar i dag är inte nya. Det är inte heller första gången vi har hört dem. Europaparlamentet har otaliga debatter och resolutioner som handlar om kvinnors deltagande i det ekonomiska och offentliga livet och om särskilda problem och diskriminering de utsätts för i sina liv. Det är dock ytterst viktigt att vi i dag, den 8 mars, på den internationella kvinnodagen diskuterar dem igen, eftersom vi alla – män och kvinnor – härigenom på ett bättre sätt får insikt i att dessa problem har flera århundraden på nacken och skär rakt igenom åldrar och förblir olösta och aktuella. De har också en global karaktär eftersom de relaterar till alla samhällen i alla länder.
I år sammanfaller också den 8 mars med tioårsminnet av Pekingkonferensen och antagandet av handlingsplanen för en strategi i syfte att bekämpa dessa problem. Det är därför ett bra tillfälle att granska och utvärdera det arbete som har utförts och resultatet av det.
Som europeiska män och kvinnor har vi stärkt vår medvetenhet om denna globala strävan, eftersom vår tidigare erfarenhet övertygar oss om att bekämpandet av kvinnoproblem och uppnåendet av verklig jämställdhet är nödvändiga förutsättningar för tillväxt, demokratins kvalitet och fred.
Vad jag skulle vilja understryka i dag är att vi måste fortsätta att vara trogna handelsplanens globala karaktär, och då menar jag övervakningen av de tolv kritiska områden som samspelar: ansträngningar för sysselsättning, utbildning, hälsa, bekämpande av våld och deltagande i det politiska livet är direkt förbundna. Samtidigt måste vi dock även övervaka utvecklingen som sker omkring oss och anpassa vår politik till de nya verklighetsförhållandena, med andra ord de sociala, demokratiska och teknologiska. Det är bara på det sättet vi kommer att kunna ge uttryck för kvinnors verkliga strävanden och göra vår politik effektiv. 
Riera Madurell (PSE ).
    Herr talman! Sedan antagandet av handlingsplanen från Peking råder det ingen tvekan om att avsevärda framsteg har gjorts gällande kvinnors rättigheter. Lagar har ändrats, jämställdhetspolitik har upprättats och den feministiska diskursen håller på att införlivas i samhället i allt större grad. Men tyvärr är också fallet att verkligheten på många områden fortfarande inte stämmer överens med det som har bestämts i våra lagar och det vi har fastställt i våra förklaringar.
Mina damer och herrar! Som vi har sett de senaste dagarna i New York skulle dessutom de framsteg vi har arbetat så hårt för, om vi inte hade varit försiktiga, kunna ha vänts av negativt inflytande från ultrakonservativa krafter och religiös fundamentalism, särskilt när det gäller mänskliga rättigheter och kvinnors sexuella och reproduktiva rättigheter.
Lyckligtvis bekräftar ånyo den slutliga förklaringen från ”Beijing + 10” handlingsplanen från Peking till fullo. Denna insats har otvivelaktigt varit en framgång även för de personer som har förhandlat på Europeiska unionens vägnar, och jag skulle vilja ta tillfället i akt och tacka det luxemburgska ordförandeskapet för dess goda arbete.
Men att bara säkerställa att vi inte går bakåt är ingen stor prestation. Det är angeläget att vi gör mycket snabbare framsteg i den riktning vi har fastställt. Vi har verktygen. Allt vi behöver är politisk vilja, och Europeiska unionen måste leda denna utveckling.
Herr kommissionsledamot, fru minister! Vår ramstrategi för jämställdhet och det program som är knutet till den löper ut detta år. Jag skulle vilja insistera på att det kommer att vara mycket svårt för oss att gå vidare utan någon ny ramstrategi. Vi måste också uppmana våra medlemsstater att införa nya åtgärder på de områden som faller inom deras behörighet. I detta sammanhang skulle jag i dag särskilt vilja nämna de 53 åtgärder som antogs i fredags av mitt lands – Spaniens – socialdemokratiska regering och som syftar till att främja jämställdhet mellan män och kvinnor. 
Niebler (PPE-DE ).
    Herr talman, fru rådsordförande, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Låt mig på denna internationella kvinnodag ta upp frågan om våld mot kvinnor, som ökar överallt. Uppgången i utbredningen av brott mot kvinnor, särskilt handeln med dem och påtvingad prostitution, har ökat kraftigt under senare år. När jag är inne på detta ämne vill jag också säga hur djupt chockad jag är av den nyligen inträffade händelsen i Turkiet, där kvinnor blev brutalt misshandlade på grund av en fredlig demonstration för att uppmärksamma deras angelägenheter.
Låt oss gå från Turkiet till Tyskland. En ung turkisk kvinna i Berlin som hade lämnat sin make avrättades av sina bröder på öppen gata med ett skott i huvudet. Hennes bröder försöker rättfärdiga detta brutala mord genom att hänvisa till sin familjs heder. Detta hedersmord var det sjätte på fyra månader i Tyskland. Var finns den upprördhet som dessa mord borde väcka? Varför utökar inte samhället kampen mot dem?
Våld mot kvinnor pågår överallt, även i familjer. Det uppskattas att en av fem kvinnor faller offer för våld åtminstone en gång i livet. En sådan situation är oacceptabel. Våld mot kvinnor måste nu äntligen komma med på den politiska dagordningen, och inte bara på internationella kvinnodagen. Kvinnor som har misshandlats får inte förödmjukas när de talar öppet och vill väcka uppmärksamhet för sin situation. Det är för att de är offer och inte har begått något brott som jag är för att 2006 utropas till Europaåret mot våld mot kvinnor, vilket är vad som krävs i den gemensamma resolutionen på den internationella kvinnodagen.
Vergnaud (PSE ).
    Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! 10 år efter Pekingkonferensen fortsätter verkligheten att vara obeveklig för miljontals kvinnor i Europeiska unionen.
Arbetslösheten är tre procentenheter högre för kvinnor än för män. 33 procent av kvinnorna tvingas arbeta deltid jämfört med 6 procent av männen. Löneskillnaderna varierar mellan 6 till 30 procent för samma arbete. En av fem kvinnor i EU är offer för våld i hemmet, vilket är ett allvarligt brott mot mänskliga rättigheter och som nu måste komma till allmän kännedom. Det rekordstora antalet prostituerade har ökat tiofaldigt på 20 år, och 90 procent av dem utsätts för våld av sina hallickar eller sina kunder.
Herr kommissionsledamot! Det handlar om ett angeläget behov att sätta i gång en energisk politik för att tillhandahålla information om rättigheter och för att upprätthålla befintliga lagar i medlemsstaterna samt för att genomföra en effektiv kontroll- och straffpolitik. Det räcker nämligen inte att upprätta ambitiösa mål och sedan inte notera några förändringar på 10, 20 eller 30 år. Det räcker inte – och detta gäller för oss här – att freda vårt samvete en dag om året och sedan ringakta kvinnor återstoden av tiden.
Det utvidgade, återförenade Europa, frihetens och de mänskliga rättigheternas land, är skyldigt att iaktta sin framtida konstitution.
Herranz García (PPE-DE ).
    Herr talman! Vi uppmärksammar denna dag, den 8 mars, i år genom att gå vidare med uppföljningen av handlingsplanen från Peking, efter sammanträdet i New York. Men vi är positiva och även ambitiösa, och därför vill vi i gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater se åtgärder för att ta itu med problemet med ojämlikhet när det gäller kvinnors möjligheter, på arbetsmarknaden till exempel.
Vi vill ha en europeisk union som stöder kvinnor på ett effektivt sätt, som uppmuntrar medlemsstaterna att anpassa arbetstiden i högre grad och ger lika betalt för lika arbete, vi vill att föräldraledighet skall kunna åtnjutas i enlighet med föräldrarnas val, vi vill att åtgärder såsom Spaniens nuvarande bidrag för barn skall utvidgas och bli en allmän regel, och vi vill främja inrättandet av daghem, med avdrag för företag, och att företag som agerar ansvarsfullt från familjesynpunkt skall ges större fördelar.
Vi är bekymrade och förskräckta över kvinnovåldet, prostitution, handel med kvinnor och handel med människor på det hela taget. Vi anser att det är moraliskt oacceptabelt och en samhällelig skam.
Kvinnors rättigheter är mänskliga rättigheter. Vi är för en utveckling av stater, och vi erkänner de framsteg som har gjorts. Vi anser att beklagliga scener, som dem i Istanbul under de senaste dagarna, skall fördömas.
Kvinnan är familjens grundval, och alla förolämpningar mot kvinnor är direkta förolämpningar mot familjen, som är förutsättningen för vårt samhälle. 
Segelström (PSE ).
    Herr talman! Jag vill gratulera alla kvinnor i dag på Internationella kvinnodagen med en hälsning från socialdemokraterna i Sverige som 2001 blev ett feministiskt parti.
Jag hoppas att jag under min tid här Europaparlamentet också får uppleva att parlamentet blir feministiskt. Då krävs varannan kvinna Då krävs att mäns våld mot kvinnor kommer högre upp på dagordningen. Då krävs att män inte skall kunna köpa kvinnor för pengar i prostitution, dvs. sexköpslag i EU-länder liksom i Sverige. Då krävs full sysselsättning och samarbete nationellt, utbyggd barnomsorg och äldreomsorg. Betald föräldraförsäkring är nödvändigt om kvinnor skall kunna arbeta och småbarnspappor kunna dela ansvaret för familj och hem. Jämställdhet kräver att kvinnor och män tillsammans. 
Doyle (PPE-DE ).
   – Herr talman! Det är tio år sedan jag var i Peking och representerade Irlands regering i egenskap av minister, och det gläder mig att vara här i dag för att följa upp Pekingdeklarationen och handlingsplanen. Jämställdhet mellan könen är sannerligen ett av de viktigaste värden EU står för, och i kampanjen för det nya konstitutionella fördraget skulle det vara till stor hjälp om vi betonade att detta förstärks i fördraget.
Det finns också enorma skillnader mellan teori, eller retorik, och praktik på plats i förhållande till kvinnornas jämställdhet, den rättsliga situationen och situationen i praktiken. Vi måste dock försäkra oss om att vi får in män i debatten, och då särskilt unga män. Deras förebilder kanske har dominerat kvinnor och inte förstått jämställdhetskonceptet och kanske inte har varit av det slaget vi vill att våra söner skall vara i dag. Här talar vi om jämställdhet och inte om dominans. De kanske har växt upp med religiös fundamentalism och andra kulturer där det fanns allvarligt kvinnoförtryck och fysiskt och sexuellt våld mot kvinnor.
Detta handlar om valfrihet. Sedan vi har kunnat kontrollera vår fertilitet kan kvinnor nu välja om de vill ha ett barn, inga barn eller tio barn. Detta handlar helt enkelt om att säkerställa att kvinnor har rätt att välja. Det är detta diskussionen måste handla om. Men vi måste strukturera samhället så att kvinnor som vill bli mödrar verkligen kan bli det och uppfostra sina barn utan ekonomiska svårigheter som driver ut dem från hemmet när barnet är sex veckor.
Vi måste strukturera samhället och familjelivet i dag på ett sätt som tillåter kvinnor att skaffa sig två barn. Trots den ekonomiska framgången är trycket på unga kvinnor i mitt land i dag sådant att de inte har råd med två barn. De har inte råd att inte arbeta utan behöver två månadslöner för att betala bostadslånet. De har inte råd med barnomsorg eller äldreomsorg för åldriga föräldrar.
Kvinnans traditionella roll i barnomsorgen och äldreomsorgen utgör en del av denna omfattande diskussion, och det är inte möjligt göra ämnet rättvisa på två minuter. Mödrar kan inte vara fäder, och fäder kan inte vara mödrar. Det vore idealiskt om våra barn kunde få båda två. Det kommer inte alltid att vara möjligt, men låt oss anta en bredare och balanserad diskussion och återupprätta kvinnans valfrihet. På så vis kan de bli ordentligt frigjorda. 
Bozkurt (PSE ).
    Herr talman! I dag handlar det om att tillämpa handlingsplanen från Peking, ”Beijing + 10”, på Europeiska unionen, i vilken Turkiet dock inte ännu är medlem. Som föredragande för kvinnors rättigheter i Turkiet kan jag säga att på papperet är situationen för kvinnors rättigheter jämförbar med situationen i EU:s medlemsstater, även om praktiken lämnar en hel del att önska. Våld som begås mot kvinnor, och deras relativa underskott när det gäller närvaro på arbetsmarknaden, inom utbildning och politik, är fortfarande viktiga och angelägna områden, där förändring endast är möjligt om kvinnor får rätt att säga sitt och demonstrera. Den sjätte mars i Istanbul, då en demonstration för att markera kvinnodagen helt brutalt stoppades, illustrerar hur viktigt det fortfarande är att ha den 8 mars som internationella kvinnodagen. Om Turkiet vill bli en modern demokrati och gå med i EU borde man bevisa att man kan hantera protester som en mogen demokrati. Europeiska unionen spelar också en viktig roll i detta, eftersom den måste visa att den kommer att ge situationen för kvinnors rättigheter en framträdande plats på förhandlingsagendan, noga övervaka framstegen och vidta omedelbara åtgärder i händelse av överträdelser. 
De Keyser (PSE ).
    Herr talman! Jag vänder mig inte till er, utan till de kvinnor som lyssnar på oss. Om EU:s politik rör sig allt längre bort från medborgaren, så stämmer det inte när det gäller kvinnors rättigheter. Det finns kvinnor här, de sätter sitt hopp till oss, och vi kan inte göra dem besvikna.
I dag är jag stolt över Europeiska unionen och stolt över dess motstånd mot Förenta staternas ändringsförslag, när de försökte begränsa rätten till abort i FN förra veckan. Mina tankar går särskilt till Simone Veil, som var talman här i parlamentet, och som gav Frankrike en lag i vilken frivilligt avbrytande av havandeskap tillåts. Jag tackar er för ert mod, fru Veil, för ni fick utstå mycket smutskastning. I dag marscherar människor på gatorna, och om er lag ropar de: ”Trettio år är nog”. Till alla de kvinnor som har upplevt våndan av en oönskad graviditet säger jag: 30 år är för lite, för aborter håller på att bli bannlysta igen! Tack så mycket, fru Veil.
Alla vi kvinnor tillsammans, oavsett våra politiska partitillhörigheter eller övertygelser, kommer att fortsätta er strid för att driva tillbaka fundamentalismen. Och Marcin Libicki, som oroade sig för depressioner efter aborten, vill jag be att ta sig en titt på postnatal depression. Detta är en kvinnas och psykologs råd! 
Talmannen. –
   Även om jag som talman anser att era kommentarer är oerhört väsentliga, skall jag ge ordet till Katerina Batzeli, som är den sista talaren enligt listan. 
Batzeli (PSE ).
   – Herr talman! Europeiska unionen, som lever i förening med Lissabonstrategin, har fastställt höga mål för att öka sysselsättningsgraden bland kvinnor och förbättra deras ställning i samhället, en politik som måste tillämpas direkt. Det som emellertid är viktigast för Europeiska unionen är också att hjälpa tredjeländer – utvecklingsländer – att nå en nivå som tillåter kvinnor att behandlas med värdighet. Utvecklingsbistånd och utvecklingssamarbete måste utvärderas och baseras på följande frågor:
För det första, skydd av kvinnors rättigheter som det centrala i mänskliga rättigheter i ett land.
För det andra, främjande av särskild ekonomisk och social uppmuntran till integrering på arbetsmarknaden, effektiva avskräckande åtgärder så att kvinnors liv inte försämras, utplåning av våld, som det som har förekommit i Turkiet under de senaste dagarna, och kvinnors kvoterade deltagande i politiska partier samt i centrala och lokala regeringar.
Viljan att skapa rättvisa, en utvidgad utbildning, kultur och jämlikhet är dagliga handlingar, inte bara temat för internationella kvinnodagen. 
Jacobs,
   . Jag skulle vilja börja genom att tacka alla dem som har talat denna morgon, samt ordföranden och ledamöterna av utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhet mellan kvinnor och män, som närvarade i New York, för deras insatser och deras stöd till ordförandeskapet. Jag skulle också vilja tacka kommissionen för dess stöd.
Eftersom jag redan har överskridit min avsatta tid för ett litet tag sedan, skall jag fatta mig mycket kort. Vad gäller lika lön behöver vi fler goda exempel att utbyta. Vi behöver även indikatorer för att mäta både framsteg och förlorad terräng.
Fattigdom och social integration måste förbli en av Lissabonstrategins pelare liksom jämställdhet mellan kvinnor och män. Jag deltar till fullo i Europaparlamentets mycket engagerade kamp mot våld mot kvinnor och barn, och naturligtvis, i kampen mot handeln med människor.
Jag anser att vi har en skyldighet att informera och utbilda både män och pojkar bättre om vi vill att skillnaderna mellan män och kvinnor skall respekteras. Enligt min mening kommer vi bara att verkligen kunna respektera mänskliga rättigheter om vi går med på att betrakta och respektera varandra precis som vi är.
Špidla
   , . Tack för er diskussion; jag anser att den var mycket klarsynt. Grundläggande faktum kvarstår, att Europeiska unionen anser att lika möjligheter för män och kvinnor, och jämställdhet mellan män och kvinnor, är några av de centrala politiska värderingar som den upprätthåller. Vi har gjort betydande framsteg på detta område, men vi har inte råd att stanna nu. Den rättsliga basen är tämligen solid. Detta innebär inte att den inte kan utvecklas ytterligare, men huvudproblemet ligger faktiskt i otillräcklig tillämpning. Detta är en fråga som vi måste inrikta oss på. Det står ganska klart att i den ena ändan av skalan över skillnader mellan män och kvinnors löner finns det länder där denna skillnad ligger på 6 procent, medan det i andra ändan av skalan finns länder där skillnaden ligger på 27 procent. Detta är helt oförsvarliga skillnader, och det är upp till oss att göra en motsvarande insats för att bekämpa denna situation.
Det står helt klart att våld mot kvinnor och handel med människor är särskilda frågor. Gruppen kommissionsledamöter för mänskliga rättigheter anser att denna fråga är en av dess viktigaste uppgifter, och jag förväntar mig att vi kommer att kunna göra framsteg i detta avseende. Det är en påtaglig fråga, en utmaning för oss, och vi har ingen tid att förlora.
Polisens brutala ingripande mot demonstranter i Istanbul i Turkiet har nämnts flera gånger under diskussionen. Europeiska kommissionen reagerade omedelbart; kommissionen förkastade användningen av otillbörligt tvång, och jag noterade med en viss tillfredsställelse (även om vi ännu inte kan uttala något klander vid den här tidpunkten) att den turkiska sidan beslutade att inleda en undersökning av denna gärning. Jag anser att detta ger en viktig bild av hur inflytelserik Europeiska unionen är, och att det är ett belysande exempel på ett fall där våra ansträngningar har stärkt kvinnors ställning i ett större sammanhang än inom EU:s gränser.
Ingen kan tvivla på det faktum att integrering av jämställdheten förblir en nyckelfråga, och den måste tillämpas genomgående. Det är också uppenbart riktigt att fortsätta föra en politik för att utveckla principen om könsbudgetering som, även om den fortfarande befinner sig i sin linda, redan har lett till glädjande framsteg i vissa länder.
Mina damer och herrar! Kvinnans betydelse för EU-projektets framgång i allmänhet, och för Lissabonstrategins framgång i synnerhet, är oumbärlig. Jag har öppet talat om det faktum att ett samhälle som inte till fullo utnyttjar alla sina medlemmars potential är oförmöget att bibehålla sin position gentemot den globala konkurrensen, så låt oss återvända till mina öppningsfraser, det vill säga att jämställdhetsfrågan är ett viktigt ärende, och vi måste kämpa för denna jämställdhet även om vi inte skulle dra någon sekundär, kanske ekonomisk, nytta av det. Inrättandet av en ny institution kommer att säkerställa insyn och kommer också att ge professionella svar på en hel rad frågor som har ställts, men som inte ännu har lösts på ett nöjaktigt sätt. Den kommer också att bedöma och fastställa de tekniker och förfaranden som vi har valt, som ofta har lett till en viss framgång, men som ännu inte har bringats till en fullständig höjdpunkt.
Kvinnors situation på arbetsmarknaden har debatterats. Det råder inget tvivel om att andelen aktivt delaktiga kvinnor på arbetsmarknaden har ökat under övervakningen av Lissabonstrategin. Å andra sidan är det uppenbart att den totala andelen är otillräcklig för att vi skall nå Lissabonmålen.
Mina damer och herrar! Jämställdhet mellan män och kvinnor är ett begrepp. Det är ett politiskt begrepp, ett värdebegrepp. Det är ett begrepp som har uppmärksammats under årtionden. Internationella kvinnodagen inleddes inte för tio år sedan; den inleddes inte i dag. Den utgör en del av människors medvetna ansträngningar för att nå ett visst värde som vi anser vara djupt och självklart. Dessa ansträngningar får inte upphöra; vi får aldrig nöja oss med de framsteg som vi gjort, för i och med att världen förändras kommer problemen att förändras, och vi kommer att stå inför nya utmaningar. En av dem är samhällets demografiska åldrande, en annan är balansen mellan familjeliv och arbetsliv, ytterligare en annan, som flera andra här har nämnt, är en djupare förståelse från våra mäns sida inom ramen för vanliga sociala vanor. Vi har en lång väg att gå.
Det har också pågått en debatt om en europadag mot kvinnovåld. Jag understryker ännu en gång att våld mot någon människa är motbjudande, och det är EU-projektets och Europeiska unionens skyldighet att finna effektiva sätt att förebygga sådant våld. Våld mot kvinnor är ett våld som verkligen existerar i en oerhörd omfattning i vårt samhälle, och vi kan inte förbli likgiltiga; vi måste använda alla medel som står till buds.
En fråga i debatten var huruvida det var mer effektivt att utropa 2006 till ett europeiskt år mot våld, med tanke på att 2004 var ett globalt år mot våld, eller att utropa det vid en tidpunkt som fortfarande är öppen för diskussion och som skulle kunna garantera att det fick större betydelse och var mer avgörande. Detta är frågan. Saken är inte våldet som sådant, eftersom, som jag har sagt, detta är en av de centrala dagordningar som har antagits av den nuvarande kommissionen och som den anser vara viktig, och som det är min förhoppning att vi kan uppfylla när vi strävar mot att göra framsteg.
Mina damer och herrar! Jag skulle vilja återvända till den 8 mars ytterligare en gång. Denna dag belyser årtionden av ansträngningar som, trots svårigheter, har lett till framsteg i åtminstone några delar av världen; jag är faktiskt övertygad om att det handlar om alla delar av världen, men på olika sätt. Det är en symbol för de ansträngningar som vi nu gör, och som vi kommer att uppleva i framtiden, eftersom det är en symbol för ansträngningen att uppnå ett ideal, och ett ideal är alltid mycket svårt att nå. Vi kan inte göra mer än vårt yttersta för att komma närmare detta ideal, och denna kommission har fem år på sig att vidta åtgärder, vilket måste vara kvantifierbart. Mina damer och herrar! Tack. 
Talmannen.
   – Tack så mycket, herr kommissionär.
I enlighet med artikel 108 i arbetsordningen har jag mottagit sex resolutionsförslag(1) för att avsluta debatten.
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum på torsdag. 
Talmannen. –
   Nästa punkt på föredragningslistan är ett betänkande (A6-0035/2005) av Ilda Figueiredo för utskottet för sysselsättning och sociala frågor om den sociala situationen i Europeiska unionen. 
Figueiredo (GUE/NGL ),
   . – Herr talman! Tiden är mogen för att närmare uppmärksamma de sociala konsekvenserna av att den ekonomiska tillväxten minskat med mer än 50 procent under de senaste tre åren och när det gäller EU:s utvidgning. Den sociala situationen förvärras, som vi vet, och oroande tecken börjar redan visa sig, särskilt det faktum att 20 miljoner människor är arbetslösa och att omkring 70 miljoner människor lever under existensminimum, och dessa problem drabbar i synnerhet kvinnor, äldre och barn.
Arbetslösheten, som i genomsnitt uppgår till omkring 9 procent - även om den siffran stiger till 10 procent bland kvinnor och till över 18 procent bland unga – är särskilt utbredd i Polen, där arbetslöshetsgraden närmar sig 19 procent, med Slovakien, Litauen och Spanien inte långt därefter. I andra länder, som Portugal, finns det emellertid regioner där arbetslöshetsgraden är mycket hög på grund av en stegrande avindustrialisering, omlokalisering av multinationella företag och en privatisering av offentliga sektorer och avdelningar. Samtidigt skapar den befintliga arbetslösheten alltmer otrygghet, och kvinnor drabbas hårdast av denna otrygghet. I genomsnitt är det endast ett av tre fasta heltidsarbeten som innehas av en kvinna inom EU, och det är kvinnorna som fortsätter att lida av direkt eller indirekt lönediskriminering, med löneskillnader som sträcker sig från 16 till 30 procent i genomsnitt, och ännu högre i vissa länder.
Dessa uppgifter visar tydligt att strategierna för att skapa fler kvalificerade arbetstillfällen som står i samklang med arbetstagarnas rättigheter inte motsvarar det som krävs, och detta eftersom betoningen i konkurrenskraften namn har lagts på den nyliberala doktrinen, på Europeiska centralbanken, på den irrationella tillämpningen av kriteriet för nominell konvergens av stabilitets- och tillväxtpakten, på påskyndade liberaliseringar och privatiseringar samt på arbetets flexibilitet och avreglering.
Det är därför av yttersta vikt att vi avskaffar stabilitetspakten och ersätter den med en verklig utvecklings- och sysselsättningspakt i vilken kvalificerade arbeten tillsammans med arbetstagarnas rättigheter prioriteras, en pakt som förpliktar oss att genomföra en genomgripande granskning av Lissabonstrategin, och därigenom undanröjer liberalisering och avreglering av arbetstillfällen och i stället lägger all betoning på arbeten med rättigheter och social integration. För att nå det sysselsättningsmål på 70 procent som fastställdes i Lissabon måste ytterligare 22 miljoner arbetstillfällen skapas. Annars kommer, i stället för en utveckling mot ekonomisk, social och territoriell sammanhållning, ojämlikheten att fördjupas, både ojämlikhet mellan länder och ojämlikhet mellan olika befolkningsgrupper. För tillfället ligger faktiskt genomsnittsinkomsten per capita i olika medlemsstater under 51 procent av gemenskapens genomsnitt, medan siffran för 10 länder är över 100 procent av EU:s genomsnitt.
Dessutom hade de 20 procent av befolkningen som har den högsta inkomsten det nästan fem gånger bättre ställt än de 20 procent som har den lägsta inkomsten, trots att denna indikator varierade från 3 procent i Danmark till 6,5 procent i Portugal, och situationen har förvärrats under senare år. Sådan ojämlikhet kan inte tillåtas i fortsättningen, när 15 procent av EU:s befolkning befinner sig i riskzonen för fattigdom, en siffra som i vissa länder uppgår till 20 procent eller mer, som i Portugal, Grekland och Irland. Socialvård och socialbidrag är nödvändiga för att minska fattigdomsrisken. Utan sociala transfereringar, däribland pensioner och andra former av bidrag, skulle fattigdomsrisken i genomsnitt drabba 30 procent av befolkningen i Finland, 37 procent i Portugal, 40 procent i Frankrike och Förenade kungariket samt 42 procent i Italien.
Med ökningen av arbetslöshetsgraden de senaste åren och lägre bidrag i vissa medlemsstater är förmodligen fattigdom och social utslagning nu mer utbredda i verkligen än vad som antyds i denna statistik. Detta pekar på behovet att betona social integration inom gemenskapens olika politiska områden, särskilt monetär politik och politiken för den inre marknaden, i syfte att försvara idén om högkvalitativa offentliga tjänster. Kommissionen måste därför dra tillbaka sitt förslag till direktiv om fullbordandet av den inre marknaden för tjänster och får inte driva igenom nya förordningar om arbetstidens förläggning. Det måste genomföras åtgärder som syftar till att begränsa företagsfusioner och omlokalisering av multinationella företag, att stödja produktiva sektorer samt mikroföretag, små och medelstora företag, att bekämpa befintlig diskriminering, att främja jämlikhet och deltagande demokrati och att minska arbetstiden utan inkomstförlust för att förenkla skapandet av fler arbetstillfällen, att förena arbetsliv med familjeliv och att ge livslång yrkesutbildning och utbildning. Den nya socialpolitiska dagordningen får inte bara bli en samling ord och yttranden utan praktiskt innehåll.
Jag hoppas därför att dessa frågor kommer att diskuteras här i kammaren. Jag skulle vilja tacka de personer som har hjälpt mig att utarbeta detta betänkande, vilket förhoppningsvis kommer att antas utan de ändringsförslag som ingår i vissa förslag från ledamöterna av gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater samt liberalerna. Anledningen till detta är att det som vi behöver är fler arbetstillfällen och en större social integration, så att det inte bara blir tomma ord när EU talar om ekonomisk och social sammanhållning, utan att det faktiskt blir fråga om att ta steg mot ett större välbefinnande för alla. 
Špidla
   , . Mina damer och herrar! Jag skulle vilja börja med att tacka föredraganden, Ilda Figueiredo och ledamöterna av utskottet för sysselsättning och sociala frågor för detta betänkande om den sociala situationen i Europeiska unionen. Under debatten med ledamöterna av Europaparlamentet vid utarbetandet av den nya sociala dagordningen, som antogs av kommissionen den 9 februari, underströk jag vikten av ert lagförslag. Jag utnyttjar min närvaro vid dagens session för att påminna oss om att utarbetandet av denna ståndpunkt, inbegripet den debatt som fördes av utskottet för sysselsättning och sociala frågor med företrädare för arbetsmarknadsparterna och det civila samhället, har bidragit till att skapa en ny social dagordning.
Parlamentets ståndpunkt erbjuder en sammanhängande översikt av alla de problem som finns på detta område, och det är många: arbetslöshet, otrygghet, fattigdom, ojämlikhet och diskriminering. Detta är verkliga, särskilda problem som orsakar våra medborgare allvarligt lidande. De förväntar sig med rätta att Europeiska unionen skall tackla dessa problem och hjälpa till att finna lämpliga lösningar. Utöver detta finns det frågor som globaliseringens påverkan, ekonomisk omstrukturering, demografisk omvälvning och en större mångfald inom Europeiska unionen till följd av den senaste utvidgningsvågen.
Europaparlamentet begär att kommissionen utarbetar och offentliggör studier och indikatorer som inriktas på alla dessa huvuduppgifter och deras ömsesidiga effekter. Jag skulle vilja påpeka att kommissionen regelbundet offentliggör analyser och statistik i sina politiska dokument, och särskilt regelbundna rapporter som täcker frågor som till exempel den sociala situationen i EU, sysselsättningen i EU och industriella förbindelser inom EU. Detta är dokument som alltid väcker ett stort intresse bland journalister och enheter som är engagerade i sociala frågor. Jag kan bekräfta att jag till fullo tänker fortsätta detta förfarande. Dessa rapporter ger en mycket god sammanhängande översikt över sociala problem, de erbjuder en statistisk sammanfattning och ger detaljerade analyser som koncentreras på särskilda teman som skydd av hälsan, arbetskvalitet, omstrukturering, diskriminering och jämlikhet. 

Protasiewicz,
   . Herr talman, herr kommissionsledamot! Tack så mycket. Gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater har yttrat sig oerhört negativt om det betänkande som vi diskuterar i dag. Vi ansåg från början att detta betänkande var alltför beroende av en ideologisk inställning till sociala problem i Europeiska unionen. Samtidigt ignoreras ett antal viktiga praktiska aspekter på den verkliga sociala situationen i Europeiska unionen och de verkliga problem som vi står inför.
Det är kanske bäst om jag bara koncentrerar mig på två frågor, som jag skulle vilja rikta kammarens uppmärksamhet på. För det första, jag kommer från ett postkommunistiskt land som i mer än 50 år fick ”välsignelser” som planekonomi, avskaffande av den privata äganderätten och konkurrensbegränsningar. Jag kan därför rätt kategoriskt tillkännage att föredraganden har misslyckats med att bidra med något i sina bedömningar av de kommunistiska regimernas betydande inflytande på den sociala situationen i de nya medlemsstaterna. Våra tidigare erfarenheter leder oss till den åsikten att Europeiska unionen inte borde lägga överdrivna begränsningar på friheten när det gäller att fortsätta ekonomiska aktiviteter. De kritiska bedömningarna i betänkandet används som grund för lägga fram förslag för att öka den administrativa bördan för företagare samt bredda skatteunderlaget och skapa nya sysselsättningspakter, när fler nya pakter och nya lagstiftningslösningar är det sista vi behöver. Alla debatter som vi för om arbetslöshet borde också inriktas på arbetsgivare, eftersom det enda effektiva sättet att skapa nya arbetstillfällen är att möjliggöra för dem att fortsätta sin verksamhet. Detta skulle då lösa problemet med arbetslöshet på ett oerhört praktiskt sätt. Vi skall inte skapa nya arbetstillfällen genom att påtvinga företagare ytterligare administrativa bördor, höja skatter och begränsa konkurrensen.
Gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater har därför lagt fram många ändringsförslag. Vi skulle vilja understryka att det krävs åtminstone att alla ändringsförslag antas för att gruppen skall rösta för betänkandet. 
Castex,
   . Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! På denna kvinnodag skulle inte den långa debatt som vi just hållit om kvinnors situation varit malplacerad i denna debatt om den sociala situationen inom EU, eftersom dessa frågor hänger mycket starkt samman, och kvinnor ofta blir det första offret för en mycket mer allmän situation.
Den sociala situationen i Europeiska unionen 2004, som vi behandlar i dag och som är ämnet för det betänkande som vi har framför oss, är alarmerande. Massarbetslösheten, den sociala ojämlikheten, instabiliteten och otryggheten har vuxit under de senaste 20 åren. Trots att social utveckling och kamp mot fattigdomen är medlemsstaternas gemensamma mål tvingas vi konstatera att marknadslagarna i dag motarbetar individernas intressen och att över 70 miljoner EU-medborgare ligger i riskzonen för fattigdom och otrygghet.
Frågan vi måste finna svaret på är enkel: skall vi främja social och utvecklande jämlikhet, eller skall vi tillåta att fri konkurrens förvärrar den sociala situationen inom EU? Vi måste svara på denna fråga genom att anta en social dagordning varigenom konkreta åtgärder vidtas för att ta itu med problemen. Jag har inte tid att gå in på detaljer, men jag skulle vilja föreslå åtminstone två prioriteringar: vi måste gå mot en ökande harmonisering av sociala situationer och inte använda direktiv för att införa social dumpning. Vi måste fördela tillgångar som tillåter solidaritet och inte skapar konkurrens mellan fattiga och rika regioner. 
Attwooll,
   . Herr talman, herr kommissionsledamot! ALDE-gruppen skulle vilja tacka Ilda Figueiredo för allt jobb hon lagt ned på att kunna lägga fram ett sådant innehållsrikt betänkande och särskilt för hennes villighet att kompromissa i utskottet. Det finns en hel del vi kan godta i betänkandet, särskilt vad gäller livslångt lärande, små och medelstora företag, företags sociala ansvar, missgynnade regioner och kampen mot diskriminering.
Vi har dock vissa allvarliga invändningar, vilket mer specifikt gäller punkt 1, punkt 5, strecksats 5 och skäl E. Det är avgörande för vårt beslut vid den slutliga omröstningen att dessa invändningar tillmötesgås. Vi har två problem med punkt 1. För det första uppskattar vi behovet av att anpassa den ekonomiska och finansiella politiken över tiden, men bruket av ”revidering” antyder att det handlar om en fundamental avvikelse från dem, vilket Ilda Figueiredo i sak erkänner i sitt tal.
För det andra är punkten alltför diffus. Vi föredrar, genom våra egna ändringsförslag, att lägga tyngdvikten på hur man med hjälp av Lissabonstrategin bör åtgärda bristerna i den nuvarande sociala situationen. I de andra två fallen är vi inte bekymrade över hela innehållet i den aktuella strecksatsen eller skälet, utan över de olyckliga formuleringarna som återfinns där. Dessa omfattas av lämpliga ändringsförslag eller begäran om delade omröstningar. Detta gäller en rad andra förbättringar som vi skulle vilja se genomförda i texten.
Avslutningsvis har det i skäl M uppstått några översättningsproblem. Vi skulle vilja specificera att detta måste uppfattas som att endast be medlemsstater att överväga att införa konceptet minimiinkomst som grunden för socialt skydd när de i nuläget inte har ett sådant system. Det är inget försök att få till stånd någon slags Europaomfattande minimilön. 
Kusstatscher,
   .  Herr talman! Ilda Figueiredo förtjänar verkligen att lyckönskas till att hon sammanställt ett så stort antal argument och skrivit ett mycket innehållsrikt betänkande. Efter att ha lyssnat till det ständiga talet om konkurrens, ekonomisk tillväxt, fri rörlighet för kapital, tjänster och varor och så vidare, gör det gott att få se Europa, som så ofta kallas den ”kristna Västvärlden”, sätta gränser för nykapitalismen och rikta uppmärksamheten mot dem vi delar denna planet med, vår miljö och dem som kommer efter oss. Vi kan inte stå likgiltiga inför det faktum att i ett Europa som i allmänhet är välmående står en människa av sju inför hotet om fattigdom. Vi kan inte fortsätta att utöka arbetstiden – uttryckt i veckor eller över en livstid – när vi vet att omkring 20 miljoner människor, de flesta av dem kvinnor, är arbetslösa inom EU. Vi borde visa mer solidaritet i vårt sätt att fördela arbete och löner.
Vi kan inte titta åt andra hållet när konglomerat, som ofta har fått statligt stöd för sin verksamhet, helt enkelt flyttar dit där de kan göra de största vinsterna och där de får de mest gynnsamma villkoren i fråga om löner, skatter, arbetsgivaravgifter, obligatoriska miljökrav, kontroller och så vidare. Företag har också ett socialt ansvar. Den sociala stabiliteten är beroende av rättvisa. Solidaritet är det bästa nätverket för att bekämpa fattigdom och motverka social utslagning. Socialförsäkringsbidrag är ofta lika med allmosor, de är förödmjukande för mottagarna, särskilt när de behöver hjälp utan de själva har gjort något fel. Jag hoppas att detta betänkande kommer att få stöd av en bred majoritet här i kammaren och att rådet och kommissionen kommer att ta upp så många som möjligt av de frågor som väcks i betänkandet, för vi kan inte sitta overksamma när de få rika i Europa blir ännu rikare och antalet fattiga ökar. Det som behövs är en knuff i en annan riktning, och detta betänkande kommer att ge en stor knuff i rätt riktning.
Jag vill också tacka kommissionsledamot Vladimír Špidla för hans förståelse av de socialpolitiska frågorna och för hans engagemang.
Zimmer,
   .  Min grupp stöder helhjärtat detta betänkande. I dagens EU lever 68 miljoner människor i fattigdom, utslagna från samhället, en situation som arbetslösa, ensamstående föräldrar och invandrare löper särskilt stor risk att hamna i. Det är därför inte förvånande att barn från sådana hem också löper särskilt hög risk att hamna i fattigdom. Enbart i Tyskland, som betraktas som ett rikt land med EU-mått mätt, har antalet fattiga barn ökat till 1,5 miljoner, enligt Unicef.
Det finns tre avgörande faktorer för andelen fattiga barn i rika länder: socialpolitiken, samhällstrenderna och arbetsmarknadens utveckling. Det betyder att minskade löner för de 10 procent som befinner sig längst ned på inkomstskalan har minskat de tyska familjernas inkomster med 23 procent. Låt mig än en gång uppmana er att anta detta betänkande och uppmana rådet att vid sitt möte i mars ägna all sin energi åt den sociala situationen i Europa. 
Clark,
   . Herr talman! Den sociala situationen är beroende av sysselsättning. Det finns en tydlig skillnad i framtidsutsikter mellan Ilda Figueiredos betänkande och Barrosokommissionen. Om betänkandet skulle antas skulle det leda till ytterligare initiativ och påtryckningar för att gå vidare med Lissabonmålen.
Kommissionen verkar styra åt det andra hållet, mot en friare struktur. Nyligen föreslog den att 80 procent av anslagen skall hanteras på ett decentraliserat sätt. Om behörigheter skulle återlämnas till nationalstaten kanske UK Independence Party skulle kunna förmås att stödja kommissionen.
Anledningen till detta är att Förenade kungariket gick med i EG med löftet att det inte skulle leda till en federal stat, utan att det endast handlade om handel. Om det nu vore på det sättet. En sak är säker: Förenade kungariket har hälften av den genomsnittliga arbetslöshetsgraden inom EU i sin helhet. Tillsammans med Sverige och Danmark har vi de lägsta arbetslöshetsnivåerna. Det är inte regeringar som skapar det. De ser bara till att förutsättningarna är de rätta för att sysselsättningen skall blomstra.
Den största och viktigaste faktorn är den gemensamma valutan. Sverige, Danmark och Förenade kungariket har inte antagit den gemensamma valutan och tyngs därför inte ned av en enda ränta. Till och med i Förenade kungariket finns det skillnader i ekonomier. Bank of England kan inte bestämma en lämplig ränta för hela landet. Hur kan då Europeiska centralbanken bestämma en lämplig gemensam ränta för ett Europa med vitt skilda ekonomier som uppstår på grund av stora geografiska skillnader och vitt skilda levnadssätt?
Tillsammans med mina kolleger kommer jag att rösta emot detta betänkande. 
Crowley,
   . – Herr talman! Jag skulle också vilja tacka Ilda Figueiredo för hennes arbete med detta betänkande. Jag godtar det allmänna innehållet och kan stödja det.
När vi talar om ett socialt Europa är den viktigaste aspekten vårt ansvar mot dem som är mest sårbara i vårt samhälle. Vi måste särskilt skydda dem som lider av handikapp, funktionshinder och som saknar förmåner. Europeiska unionen har i det förflutna visat att den kan verka som en positiv kraft genom att skapa jämställdhet och främja större socialt skydd och ställa upp för de mest utsatta.
Det är emellertid inte, och borde inte heller vara, en politik som passar alla. Det finns inte en enda metod som har visat sig fungera på alla områden. Det är kombinationen av vad som är bäst från varje ideologi och från varje metod som uppnår mest framgång. Jag skulle därför vilja varna folk för att begränsa den investeringsmängd som privat näringsliv och privatföretag lägger på att skapa nya arbetstillfällen, nya sysselsättningsmöjligheter.
Jag skulle också vilja uppmana ledamöterna att försäkra att de inte i onödan utnyttjar negativ skattepolitik som begränsar regeringars utrymme för rörlighet och, viktigast av allt, säkerställer att vi investerar i våra medborgares framtid genom utbildning och livslångt lärande.
Masiel (NI ).
      Herr talman! Jag tackar Ilda Figueiredo för hennes betänkande som både är oerhört intressant och välbehövligt. Som polack vill jag också tacka henne för den grundliga genomgången i betänkandet av läget i de nya medlemsstaterna. Resolutionsförslaget tar upp flera viktiga frågor, men det problem som jag särskilt vill ta upp är fattigdomen. Detta diskuteras i slutet av betänkandet, men det finns inga uppgifter om de nya medlemsstaterna.
Det bör påpekas att de som mister jobben i Polen inte har rätt till något långsiktigt arbetslöshetsunderstöd, hur litet det än är, och att den lägsta nivån på socialförsäkringsbidrag ligger på omkring 60 euro per person och månad. Jag föreslår att en lägsta gräns för socialförsäkringsbidrag införs för EU-medborgare, till exempel motsvarande hälften av det högsta bidrag som betalas i en EU-medlemsstat. Även om detta bara skulle uppgå till 250 euro per månad skulle det ge våra medborgare en grundläggande känsla av trygghet och uppmuntra dem till ett mer aktivt liv. Tack så mycket.
Silva Peneda (PPE-DE ).
   – Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Det betänkande vi har framför oss om den sociala situationen i Europa är en skriande missvisande bild av verkligheten. Jag anser därför att det är ett obalanserat betänkande. Texten koncentreras på alla de negativa aspekterna, som vi erkänner fortfarande finns, till exempel social utslagning, arbetslöshet och fickor av fattigdom, men man väljer att ignorera alla de aspekter som kommissionen lyfter fram. Inom de områden där kommissionen lyfter fram positiva aspekter har framsteg gjorts inom den sociala situationen i Europa.
Jag skall nu räkna upp fem utelämnade faktum som jag anser är mycket allvarliga. För det första utelämnas det i betänkandet att det under det senaste decenniet har gjorts framsteg i sysselsättning, produktionstillväxt och sammanhållning i majoriteten av de 25 medlemsstaterna. För det andra utelämnas med avsikt det faktum att enligt kommissionen beror de sociala problemen i åtta av de tio nya medlemsstaterna främst på de totalitära regimer som tidigare hade makten. För det tredje nämns inte med ett ord de möjligheter som finns för de nya medlemsstaterna efter EU-tillträdet. För det fjärde tas ingen hänsyn i betänkandet till de komplexa frågor som globaliseringen skapar, och för det femte betonas i betänkandet ett synsätt – ett felaktigt sådant enligt vår mening – där en dynamisk ekonomi är ett hot mot social utveckling. Vi anser att det är precis tvärtom, nämligen att en dynamisk ekonomi, stabila priser och kostnadsneddragningar inte är ett hot utan en tillgång för utvecklingen av en europeisk social modell.
Sammanfattningsvis innehåller detta betänkande ett mycket förenklat synsätt på den sociala verkligheten i Europa, med inslag av en viss demagogi. Det är dessutom symtomatiskt för den ideologiska påverkan som genomsyrar betänkandet att det inte på något ställe nämns att den sociala marknadsekonomin är bevisat överlägsen planekonomiska modeller. 
Vaugrenard (PSE ).
    Herr talman, mina damer och herrar! Jag vill ta tillfället i akt och understryka hur viktig den europeiska sociala modellen är, samtidigt som den hotas av arbetstidsdirektivet och tjänstedirektivet, och problemen med fattigdom, utslagning och livskvalitet är ännu mer akuta i dag i ett EU med 25 medlemsstater.
En europeisk union med 25 medlemsstater uppvisar förstås större ekonomiska och sociala skillnader än en union med bara femton medlemsstater. Därför det nu ännu viktigare att arbeta för en verklig social sammanhållning på vår kontinent.
Att försvara en europeisk social modell som skulle vittna om ett framstående Europa innebär inte att försvara . Tvärtom, vi måste använda oss av utvidgningen för att befästa en social- och sysselsättningspolitik som kan bli ett kännetecken för EU och också vara ett gott exempel för andra regioner i världen.
Vad skulle en ökad konkurrenskraft innebära om vi inte hade en rättvis socialpolitik? Vad skulle ökad tillväxt innebära om den inte kom det stora flertalet till godo? Svaret är uppenbart: Alla vet att politik som stöder social sammanhållning är avgörande för en dynamisk ekonomi. Under det kommande mötet den 22-23 mars kommer regeringscheferna att fatta ett avgörande beslut för Europas framtid, när de antar en strategi som kommer att fastställa den ekonomiska utvecklingsagendan för fem år.
De kan inte vara omedvetna om att ett vinnande ekonomiskt koncept måste omfatta en hög social nivå eftersom det också är grundläggande för ett Europa som består av nationer. 
Kułakowski (ALDE ).
      Herr talman! Ilda Figueiredos betänkande handlar om något som är oerhört viktigt, nämligen den sociala situationen i Europeiska unionen.
Jag vill ta upp fyra frågor. För det första talas det i punkt 18 om solidaritet med de nya medlemsstaterna. Jag anser att solidaritetskonceptet bör finnas med i betänkandets inledning, eftersom det är ett av de grundläggande koncept som EU bygger på. För det andra hänvisas det i punkt 22 till den europeiska sociala modellen, och jag anser att även denna borde betonas starkare. Det räcker inte med att bevara och befästa denna modell. Den bör också anpassas efter dagens behov och de förväntade behoven i framtiden. För det tredje konstateras det med rätta i rapporten att alltför lite uppmärksamhet har ägnats åt de sociala aspekterna på Lissabonstrategin. Slutligen anges det i punkt 4 att socialpolitiken och integrationspolitiken är mycket viktiga med tanke på medborgarnas rättigheter och för den ekonomiska utvecklingen, vilket är helt korrekt. 
Schroedter (Verts/ALE ).
    Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Den sociala sammanhållningen kan sägas vara framgångsrikt genomförd när ingen del av samhället längre kan avfärdas som värdelös. Detta gäller särskilt äldre arbetstagare, framför allt kvinnorna bland dem. Det får inte längre accepteras, som har skett i Tyskland, att chefen för den statliga arbetsförmedlingen utan påföljder kan uppmana arbetsförmedlingar att sluta tillhandahålla tjänster till äldre arbetstagare i östra Tyskland. Det får inte längre accepteras att tusentals arbetslösa som är äldre än 55 år helt enkelt, officiellt, sparkas ut ur samhället och att deras livs- och arbetserfarenhet slängs på sophögen.
Varje framgångsrik ekonomi måste bygga på kunskapen och framför allt erfarenheten hos äldre, och vi är faktiskt beroende av dem om vi inte skall falla i den demografiska fällan. Det råkar vara så att även om detta var den inställning som kommissionen antog i sitt meddelande i början av det här året så sägs det nu, vid halvtidsutvärderingen av Lissabonstrategin, inget mer om verkligt stöd till äldre arbetstagare. 
Borghezio (IND/DEM ). –
   Herr talman, mina damer och herrar! Den europeiska sociala modellen har inte utvecklats från ingenstans. Inte heller har den uppkommit av en slump, utan den bygger faktiskt på vår ekonomiska historia. Denna modell blev möjlig tack vare en social marknadsekonomi där den ekonomiska grunden utgjordes av produktivitet och effektivitet och därmed ett framgångsrikt system av små och medelstora företag som vi måste arbeta för att gjuta nytt liv i.
Den tragedi som arbetslöshet innebär kan inte lösas med demagogi eller tom, politiskt korrekt retorik till stöd för världens fattiga och missgynnade.
Om vi har importerat människor som inte kan spela en roll i vår ekonomiska utveckling för att de saknar den kompetens som krävs har vi begått ett allvarligt politiskt fel och bör medge det. Annars kommer det alltför stora antalet invandrare i Europa utan utsikter att hitta arbete att provocera fram ett krig inom den missgynnade befolkningen och föda en rasism som skapas av dem som stött den här sortens invandring.
Vi bör tänka efter innan vi talar om invandrares rätt till arbete samtidigt som vi struntar i våra egna arbetslösa.
Camre (UEN ).
    Herr talman! Jag vill inleda med att säga att betänkandet på väldigt många områden innehåller sympatiska ståndpunkter och att syftet med betänkandet är oerhört gott. Men problemet är att det, förstås, helt och hållet undviker de faktiska problemen i den europeiska ekonomin, och jag undrar varför det inte ställs några frågor alls om varför det faktiskt går så illa med saker och ting. Varför har Förenta staterna i genomsnitt en bruttonationalprodukt per capita som är 40,5 procent högre än vad vi har ens i den rikaste delen i det gamla EU med 15 medlemsstater?
Svaret är mycket klart. Den europeiska ekonomin växer för sakta eftersom vi satsar för lite på forskning och utveckling. Vi arbetar inte särskilt många år av vårt liv. Bara 63 procent av alla människor i arbetsför ålder är ute på arbetsmarknaden. Vi arbetar inte särskilt många timmar i veckan, och när vi arbetar använder vi föråldrad teknik. Det tjänar inget till att fördela fattigdom, vilket föreslås i detta betänkande. Det vi måste göra är att öka tillväxten så att det finns tillräckligt att fördela till alla.
Ta en titt på siffrorna för mitt eget land, Danmark, så kommer ni att se att där har man lyckats med att både genomföra en socialt medveten politik och att skapa tillväxt. 
Romagnoli (NI ). –
   Herr talman, mina damer och herrar! Jag stöder Ilda Figueiredos betänkande, men anser att det innehåller en självmotsägelse som måste uppmärksammas.
Efter att ha hänvisat till den oroande situationen med arbetslöshet inom unionen hävdas det i skäl L att det behövs invandring för att klara av de direkta följderna för den nuvarande arbetsmarknaden.
Jag håller inte alls med. Vad vi behöver, som jag ser det, är mer stabilitet och färre tillfälliga åtgärder, ökad säkerhet och kontinuitet i sysselsättningen och mindre offentligt stöd till stora företag, särskilt multinationella sådana, som drar nytta av subventioner och skattelättnader från EU och dess medlemsstater och som ofta återgäldar detta genom att flytta och begå bedrägerier, vilket har negativa konsekvenser för spararna.
I punkt 5 efter skäl M hänvisas mycket korrekt till deltagandedemokrati. I detta sammanhang bör vi fortsätta att sträva efter målet med direkt deltagande i företagens verksamhet, vilket redan föreskrivs i artikel 46 i den italienska konstitutionen – en artikel som aldrig tillämpats och som för övrigt lånats från arbetsstadgan i den italienska socialistiska republiken – som erkänner arbetstagarnas rätt att delta i ledningen av företag, på det sätt och inom de gränser som fastställs i lagstiftningen.
Detta är ett exempel på en lagstiftning som om den hade införts i den europeiska konstitutionen och sedan tillämpats skulle ha ökat acceptansen för ett dokument som nu är ett inkräktande instrument för att tvinga på den europeiska befolkningen en viss framtid, eller åtminstone ha ökat dess sociala värde. 
Cabrnoch (PPE-DE ).
    Herr talman, mina damer och herrar! Vi diskuterar ett betänkande om den sociala situationen i EU, och i detta betänkande konstateras att den sociala situationen inte är bra. Men i betänkandet anges inte de verkliga orsakerna till detta misslyckande. De verkliga skälen till att den ekonomiska tillväxten och sysselsättningen minskat är begränsningar i friheten att starta företag, ökande arbetskraftskostnader, snabbt växande lagstiftning, byråkrati, ökande omfördelningar och statens inflytande. Orsaken till problemet är att personlig initiativförmåga, personligt ansvar och personliga insatser hålls åtskilda från sociala och ekonomiska värderingar. Omfördelningarna bryter kopplingen mellan framgång och välstånd. Ju mer vi omfördelar till fördel för dem som har sig själva att skylla för att de misslyckas, desto fler misslyckade människor kommer vi att få. Ju mer vi fortsätter att blanda ihop lika möjligheter med jämlikhetssträvanden och medelmåttighet, desto fler medelmåttor kommer vi att få.
Den rätta och enda verkliga vägen att förbättra den sociala situationen går genom ekonomisk tillväxt. Det är bara ett rikt samhälle som har råd att lägga mer pengar på sociala program. Vi måste sänka skatterna, ta hårdare tag mot lagstiftningen och skydda friheten att starta företag. Arbetstagarnas rättigheter måste balanseras av arbetsgivarnas rättigheter, utbildning måste knytas till framgång. Olika medborgargruppers rättigheter får inte tillåtas att överskugga de allmänna rättigheterna, allas våra rättigheter; stöd till en grupp får inte innebära begränsningar för någon annan.
Jag har inte funnit någon av dessa lösningar eller förslag i betänkandet, tvärtom. Betänkandet i sin nuvarande form är inte värdigt Europaparlamentet, Europeiska unionen, dess medlemsstater eller deras medborgare. Därför uppmanar jag er, mina damer och herrar, att rösta emot förslaget till betänkande. Tack så mycket. 
Falbr (PSE ).
   Mina damer och herrar! Ett mycket vanligt tema i de nya medlemsstaterna är reformen av pensionssystemet. I de flesta av dessa länder är den viktigaste stöttepelaren fortfarande ett enkelt system med kontantbetalning. Jag anser att detta system är det enda som kan garantera en hygglig pension för pensionärerna i framtiden, efter det att de nödvändiga anpassningarna genomförts, pensionsåldern och bidragen höjts. Samtidigt skulle detta göra det möjligt att följa de ILO-konventioner som är relevanta och som de flesta av de nya länderna har ratificerat.
De konservativa partierna i de flesta av dessa länder propagerar för en minskning av de statligt garanterade pensionerna till en nivå under den gräns som garanteras i konventionerna och för att en andra pelare skall inrättas på grundval av en obligatorisk försäkring. Enligt min åsikt är denna lösning riskabel och ger inga garantier för att man skall få en tillräckligt hög inkomst när man blir gammal, eftersom den lagstiftning som krävs för att få denna pelare att fungera är mycket bristfällig. Dessutom är de privata institutionernas administrationskostnader flera gånger högre än de kostnader som redovisas av statligt kontrollerade institutioner. Om arbetstagare skall betala obligatoriska avgifter till privatförsäkringar utöver sina statliga pensionsavgifter anser jag att det vore en bättre lösning att öka inbetalningarna för att garantera den första pelaren. 
Mölzer (NI ).
    Herr talman, mina damer och herrar! Det råder inga tvivel om att kampen mot arbetslösheten, som orsakar social utslagning och fattigdom, är en av de viktigaste uppgifterna för Europeiska unionens socialpolitik. Men om ni tittar inte bara på arbetslöshetssiffrorna för Tyskland utan även för mitt eget land, Österrike, verkar det som om dessa insatser redan har visat sig vara fruktlösa, för det måste påpekas att samtidigt som arbetstillfällen har flyttats från dessa länder till låglöneländer har den olagliga invandringen skapat en ny underklass på hemmaplan. När vi till exempel genom den tyska viseringsskandalen ser hundratusentals, om inte miljontals, ukrainare resa in i EU som ”turister” för att bli billig arbetskraft innebär detta i verkligheten att arbetstillfällen raderas ut i EU:s medlemsstater.
Kriget mot arbetslösheten måste därför också vara ett krig mot den olagliga invandringen och mot olagligt invandrad arbetskraft. Det är självklart att tvivelaktiga organisationer eller företag måste hindras från att föra in billig arbetskraft i EU i skydd av friheten att tillhandahålla tjänster. 
Mato Adrover (PPE-DE ).
    Herr talman! Till att börja med vill jag utrycka mitt allmänna missnöje med Ilda Figueiredos betänkande eftersom dess innehåll går helt på tvärs mot den ekonomiska och sociala politik som förespråkas av gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater.
Även om det är sant att texten har förbättrats av utskottet för sysselsättning och sociala frågor har den fortfarande ett tonläge som tydligt förespråkar en interventionistisk politik, och alla de faktorer som betyder ekonomisk och social utveckling i Europeiska unionen, som privata initiativ, marknaden eller konkurrenspolitiken, glöms bort eller förvisas till en andraplats. Kort sagt, detta betänkande försvarar en politik och formler som traditionellt har förespråkats av den europeiska vänstern. Avsikten med vårt första ändringsförslag är därför att lyfta fram de privata initiativens viktiga roll i unionens utveckling.
När det gäller punkt 1 anser jag, som andra föredragande har nämnt, att dess formulering är särskilt olämplig. Av den punkten får man intrycket att arbetslöshetsproblemen i Europeiska unionen beror på stabilitetspakten, Lissabonstrategin, den inre marknaden eller konkurrenspolitiken.
Jag anser att det är just dessa faktorer som behöver stärkas om vi vill garantera tillväxt i unionen, skapa sysselsättning och öka den sociala sammanhållningen. I mitt hemland Spanien, till exempel, har det under de senare åren visats att en ekonomisk politik som bygger på balanserade offentliga utgifter, skattesänkningar och genomförda liberaliseringsreformer inom viktiga sektorer har lett till att fem miljoner arbetstillfällen har skapats. Problemet ligger snarare i vissa medlemsstaters brist på engagemang för att göra de reformer som krävs för att genomföra strategin, än i själva strategin, vilket också erkänts av den högnivågrupp som leds av Wim Kok.
Slutligen är vår enda avsikt med de resterande ändringsförslagen att få parlamentet att avspegla oron över de problem som unga står inför när det gäller att få tillträde till arbetsmarknaden och behov att undanröja de skattemässiga och administrativa hindren för europeiska entreprenörer.
Mann, Thomas (PPE-DE ).
    Herr talman! Den ökande arbetslösheten i EU, som redan har nått 20 miljoner arbetslösa, drabbar framför allt kvinnor, funktionshindrade och arbetstagare som är äldre än 50 år och som diskrimineras för att de anses vara för gamla. Det ständigt minskande antalet människor i arbete har resulterat i dramatiska nedskärningar i socialförsäkringssystemen. En aktiv politik för en social marknadsekonomi måste ta särskild hänsyn till dem som står utanför samhället, unga som saknar utbildning, människor som är dåligt integrerade i samhället. José Albino Silva Peneda har fullständigt rätt; detta förslag till betänkande genomsyras av en ideologisk inställning. Inte ens mer än 100 ändringsförslag har kunnat förbättra det särskilt mycket.
Vi har i alla fall blivit av med kravet på att företagsfusioner och omlokaliseringar endast skall få ske på villkor att arbetstillfällen bevaras. En sådan idé skulle bara kunna uppstå hos en central myndighet som har rätt att ge eller inte ge tillstånd, och är en ödesdiger påminnelse om den statliga kontroll som var typisk för den socialism som numera är dödförklarad. Det vi förespråkar är att arbetsmarknadens parter skall delta och att en europeisk social dialog skall föras. Jag skulle vilja att rapporten om företagens sociala ansvar blev obligatorisk att läsa för företagsledare.
Vår kommissionsledamot, Vladimír Špidla, får ta emot Ilda Figueiredos ständiga påståenden om att det läggs för liten vikt vid den sociala dimensionen i Lissabonstrategin. Välfärd är precis lika viktig som stabila priser, minskade kostnader och mindre budgetunderskott. Det vi behöver är tillväxt som ger balans mellan ekonomiska överväganden och behovet av att skapa arbetstillfällen och därmed gör det möjligt att åstadkomma social integration. Hon vill fortfarande ha påfyllning i budgetplanen och strukturfonderna. Men var skall pengarna komma ifrån egentligen? Mitt förslag om att bördan skall delas rättvist mellan medlemsstaterna, och därmed garantera planering och finansiering, avvisades förstås. I stället för att vara ett hopkok av alla slags önskvärda saker bör en ny socialpolitisk dagordning inriktas på praktiskt genomförbara åtgärder, främst investeringar i utbildning och livslångt lärande, med en markant ökning i sysselsättningen och följaktligen minskad arbetslöshet, vilket är den grundläggande orsaken till social utslagning.
Bushill-Matthews (PPE-DE ).
    Herr talman! Det här är inget lagstiftningsbetänkande och kan därför ses som oviktigt. Jag håller dock med Jan Jerzy Kułakowski att det är ett viktigt betänkande av två anledningar.
Den första anledningen är själv ämnet: det faktum att tillväxten i hela EU har halverats under de senaste tre åren och att arbetslöshet nu drabbar 20 miljoner människor. Detta utgör inte endast en ekonomisk katastrof utan också en enorm social katastrof. Som så ofta när arbetslösheten stiger är det de sårbara som drabbas hårdast: unga människor som försöker komma in på arbetsmarknaden för första gången, unga mödrar som försöker återinträda på den, äldre människor som försöker hålla sig kvar på den. Dessa är några av de grupper som drabbas mest, som så välformulerat poängterades av min kollega Brian Crowley och som betonades av hans väljare på åhörarläktaren. Denna fråga kräver diskussion, men framför allt kräver den åtgärder.
Den andra anledningen till att denna fråga är så viktig är skillnader i synsätt på vilka åtgärder som krävs. Några politiska partier vill driva igenom en stor förändring, medan andra är fast beslutna att blockera det. Föredraganden anser att vi behöver mer, snarare än mindre, av misslyckad politik från det förgångna: att fler arbetstillfällen i den offentliga sektorn är ett svar, att harmoniserad arbetslagstiftning är ett annat, att fler målsättningar är ett annat, att mer lagstiftning kan producera fler jobb, att tjänstedirektivet borde försvinna när det borde hyllas, att EU:s sociala modell borde bevaras när den borde omdanas. Det förstnämnda skulle vara ett recept på mer arbetslöshet och större social orättvisa.
Frågan är nu om, som i utskottet, socialdemokraterna och kommunisterna kommer att gå ihop vid omröstningen för att lämna den gamla, misslyckade dagordningen orörd. På vår sida anser vi att detta inte bör röstas igenom utan väsentliga ändringar. Vi kommer att rösta för att driva igenom Lissabonmålen, vilket innebär att rösta emot betänkandet som det ser ut nu.
Demetriou (PPE-DE ).
   – Herr talman! Europeiska unionens mål är enligt den europeiska konstitutionen att skapa full sysselsättning och social utveckling, bekämpa social utslagning och diskriminering och främja social rättvisa och socialt skydd.
Informationen i kommissionens rapport visar hur långt vi är från att uppfylla dessa mål. Tjugo miljoner europeiska medborgare är arbetslösa, och 70 miljoner befinner sig på gränsen till fattigdom. Våld mot kvinnor och ojämlikhet mellan män och kvinnor har inte försvunnit.
För övrigt firar vi kvinnodagen i dag. Vad gör vi egentligen för att utradera våldet mot kvinnorna och inom familjen, när resultaten av den forskning som bedrivits inom ramen för Daphne I-programmet ännu inte tillämpas? När det finns sådana sociala brister kan vi faktiskt inte tala om socialt skydd och rättvisa.
Tyvärr har Lissabonstrategin hittills visat sig vara otillräcklig för att på ett betydande sätt påverka bristerna inom den sociala sektorn i unionen. Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna sätter mannen i centrum för sina åtgärder. Rådet och kommissionen talar om utveckling och ökande genomsnittstal i de olika sociala sektorerna. Men de lägsta nivåerna för varje medborgares civila och sociala rättigheter som de definieras i stadgan kan inte värderas genom genomsnitt utan genom individuella kriterier. Hållbar utveckling och social rättvisa är meningsfulla inte bara när de övergripande indikatorerna på ekonomiskt och mänskligt välstånd ökar, utan när den sociala sammanhållningen också växer. Unionens främsta mål borde därför inte bara vara att förbättra livet för majoriteten av medborgarna utan att göra varje minoritets dåliga liv till åtminstone ett gott liv.
Det är tid att fatta radikala beslut och agera. Ansvaret vilar hos kommissionen och varje medlemsstat i Europeiska unionen. Lissabonstrategins färdplan bör anpassas efter de nya omständigheterna. Målet är ett värdigt liv för varje europeisk medborgare, för varje europeisk medborgare utan undantag. 
Špidla
   ,  Jag vill göra ett kort inlägg i denna debatt. De problem som har formulerats är helt klart problem som behandlas i texter och dokument som lagts fram av Europeiska kommissionen. Det är texter där vi försöker hitta lösningar på de problem som verkligen finns i Europa. Jag är säker på att de omarbetade Lissabonmålen tillsammans med den sociala dagordningen omfattar lösningar som kan leda oss framåt. Det står mycket klart att Europa behöver växa, precis som det är självklart att Europa behöver socialt ansvar, och det är ganska uppenbart att det finns odelbara kopplingar mellan dessa båda faktorer och att ingen av dem bör tas ur sitt sammanhang. 
Talmannen.
   – Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00. 
Talmannen. –
   Nästa punkt på föredragningslistan är ett betänkande (A6-0045/2005) av Antolín Sánchez Presedo för utskottet för internationell handel om förslaget till rådets förordning om tillämpning av Allmänna preferenssystemet. Jag ger ordet direkt till Peter Mandelson, på kommissionens vägnar. 
Mandelson,
   .  Herr talman! Tack för att ni har bjudit in mig att tala inför parlamentet om ordningen med allmänna tullförmåner (GSP) och reformen av den.
GSP är ett huvudinstrument för att använda handel i syfte att främja utveckling genom att hjälpa till att stimulera utvecklingsländers export till Europeiska unionen. Det nuvarande systemet kommer att förbättras på fyra väsentliga punkter. För det första kommer GSP att förenklas. För det andra kommer förteckningen över produkter som omfattas av systemet att utvidgas. För det tredje kommer fördelarna att fokuseras på de utvecklingsländer som mest behöver dem. För det fjärde kommer ytterligare fördelar med GSP – GSP+ – för första gången att vara tillgängliga för de länder som främjar hållbar utveckling.
Det nya GSP-systemet är lättare att förstå. Det består endast av tre varianter: den allmänna ordningen, ”allt utom vapen” för mindre utvecklade länder som förblir oförändrad och en ny särskild ordning som främjar hållbar utveckling och god förvaltningssed. Graderingsmekanismen kommer att vara tydligare, enklare och mer rättvis. Graderingen – uteslutande av konkurrenskraftiga produkter från GSP-förmåner – kommer inte längre att gälla per år utan under den period på tre och ett halvt år som systemet är i kraft. Detta kommer att leda till ökad stabilitet och mycket större förutsägbarhet. Det nya GSP-systemet är ett tydligt exempel på en integrerad strategi för handelspolitik och hållbar utveckling, och jag är säker på att det kommer att välkomnas av ledamöterna här av den anledningen. Detta nya incitament för att främja hållbar utveckling och god förvaltningssed kommer att stödja vårt engagemang för grundläggande mänskliga rättigheter och arbetstagares rättigheter och miljöskydd inom ramen för vår nuvarande handelspolitik.
Det reformerade GSP-systemet kommer att vara ett mer effektivt instrument för att främja diversifieringen av export och ekonomisk tillväxt för länder som behöver det som mest: till exempel sårbara länder som Honduras, dåligt diversifierade ekonomier som Georgien, små öar som Sri Lanka och inlandsstater som Mongoliet. Mitt mål är att detta enklare och förbättrade system skall träda i kraft snabbare.
Efter tsunamin har kommissionen varit ivrig att agera hastigt för att tillhandahålla bistånd till de drabbade länderna i Indiska oceanen. Den nya GSP-förordningen kommer att tillhandahålla mer hjälp för vissa av de länder som drabbades värst av tsunamin, och vi vill snabba på processen så att den kan träda i kraft den 1 april. De länder som drabbades värst i tsunamikatastrofen kommer att dra mest nytta av det nya systemet. Sri Lanka kommer att få tullfritt tillträde till EU för nästan all sin export, inklusive livsviktig textil- och beklädnadsexport. Indien, Indonesien och Thailand kommer att gynnas av tullskattelättnader och en utökad förteckning över produkter som inkluderas, särskilt när det gäller viktig skaldjursexport.
Samtidigt arbetar kommissionen på att förenkla och, där det är möjligt, mildra ursprungsreglerna för att de fattigaste skall kunna gynnas ytterligare av GSP-preferenserna. Kommissionen kommer att avsluta omarbetningen av GSP:s ursprungsregler snarast möjligt.
Låt mig gå över till de ändringsförslag parlamentet har föreslagit.(1) På det hela taget vill jag tacka föredraganden, Antolín Sánchez Presedo och utskottet för internationell handel, för ett utmärkt arbete som utförts inom en snäv tidsram. Jag välkomnar att slutsatserna i betänkandet som antogs av det utskottet den 22 februari ger ett brett stöd till kommissionens förslag. Mer specifikt har utskottet belyst behovet av en utvärdering av det nuvarande GSP-systemets funktioner och effekter. Kommissionen arbetar för närvarande på en konsekvensbedömning av GSP:s effekter på förmånsländer under femårsperioden från 1999 till 2003, och vi bör kunna överlämna en slutlig bedömning till parlamentet före slutet av sommaren. Därutöver är jag också redo att årligen rapportera till Europaparlamentet om konsekvensbedömningen av det nya GSP-systemet.
Låt mig övergå till några detaljerade punkter. Kommissionen är beredd att godta ändringsförslag 47 som lagts fram av utskottet för internationell handel, enligt vilket ”kommissionen […] i nära samarbete med medlemsstaterna [skall] övervaka importen av [känsliga tonfisk-]produkter”.
Jag är emellertid inte övertygad om utskottets förlag att sänka tröskelvärdet för graderingen av textil- och konfektionsprodukter. Detta skulle utestänga Indien från GSP inom dessa varugrupper. Indien är ett av de länder som tog störst skada av tsunamikatastrofen i Indiska oceanen och där 300 miljoner människor fortfarande lever på en dollar per dag eller mindre. Tiden och omständigheterna är inte inne för att göra denna förändring, eftersom det skulle drabba Indien negativt. Mot denna bakgrund verkar därför inte ett beslut som detta rättfärdigat. Medlemsstaterna har skilda åsikter om frågan: en del vill sänka detta tröskelvärde, medan andra vill höja det. Kommissionens förslag med ett tröskelvärde på 12,5 procent är en rättvis kompromiss mellan dessa två ståndpunkter.
Sedan finns det förslag som drabbar vissa länders berättigande till förmånsbehandling. Utskottet föreslår en särskild klausul för El Salvador. Detta skulle innebära att garantera GSP+ till ett land som inte har ratificerat och tillämpat högst två av ILO-konventionerna på grund av konstitutionella begränsningar, men åtar sig att ratificera och tillämpa dem snarast möjligt.
Jag tror ni håller med om att alla tillfälliga klausuler som nedgraderar två ILO-konventioner strider mot EU:s politik för främjandet av grundläggande arbetsnormer. Den 4 mars i år antog rådet sina slutsatser om globaliseringens sociala aspekter, som erinrar om dess åtagande att främja de grundläggande arbetsnormerna och mot denna bakgrund notera betydelsen av omarbetningen av GSP. El Salvador har dessutom inte hittills visat något tecken till att ratificera och genomföra de två ILO-konventioner som saknas – om organisationsfrihet och rätten till kollektiva förhandlingar.
Utskottet rekommenderar också en omarbetad definition av sårbara kriterier i GSP+, som skulle göra Pakistan berättigat till förmånsbehandling. Låt mig påminna kammarens ledamöter om en del av bakgrunden till detta. I kölvattnet efter den 11 september beslutade vi att bevilja Pakistan förmåner inom ramen för GSP:s narkotikaordning. Till följd av Indiens klagan till WTO-panelen mot GSP:s narkotikaordning kan ytterligare tullförmåner endast garanteras länder som står inför särskilda handels-, finans- eller utvecklingsbehov. Således måste valet av förmånstagare inom ramen för GSP+ grundas på tydliga, klara och icke-diskriminerande kriterier. En särskild klausul för Pakistan skulle i praktiken innebära diskriminering. Det skulle därför göra oss sårbara för protester, och jag vill inte riskera att sätta i gång ett annat WTO-mål mot det nya GSP-systemet, som inte bara skulle drabba Pakistan utan alla andra utvecklingsländer som är förmånstagare inom ramen för GSP+.
Vi bör också tänka på att Pakistan är en av de största GSP-förmånstagarna, medan GSP+ är inriktat på de mest sårbara länderna, särskilt de minsta som står för mindre än 1 procent av de handelsflöden som täcks av GSP. Jag skulle emellertid vilja understryka att Pakistan inte kommer att missgynnas. Landet kommer att åtnjuta gynnsam behandling i det nya systemet, liksom det kommer att åtnjuta tullskattelättnader för all export till EU-marknaden.
Sammanfattningsvis tror jag att det nya GSP-systemet öppnar bra möjligheter för marknadstillträde för utvecklingsländer. Det är enklare, det är mer förutsägbart och det täcker ett bredare urval av produkter. Genom att säkerställa dess WTO-kompatibilitet kommer det att ge våra handelspartner rättssäkerhet, och på grundval av detta rekommenderar jag det till kammaren. 
Sánchez Presedo (PSE ),
    Herr talman, mina damer och herrar! Europeiska unionen har varit en föregångare i upprättandet av ordningen med allmänna tullförmåner (GSP).
Sedan 1971, efter Förenta nationernas rekommendation om handel och utveckling, har icke-ömsesidig förmånsbehandling beviljats utvecklingsländer; för närvarande omfattas 177 länder, varav 50 är bland de minst utvecklade länderna.
EU importerar fler produkter som omfattas av GSP än alla andra utvecklade länder tillsammans och tre gånger mer än den näst största importören.
Den första GSP-förordningen på 2000-talet måste bekräfta EU:s ledande roll i att främja en hållbar utveckling och handel i världen. I deklarationen från Världshandelsorganisationens fjärde ministerkonferens i Doha 2001 erkänns att internationell handel kan spela en viktigare roll i att stödja ekonomisk utveckling och minska fattigdomen.
Den nya förordningen är den första som skall antas av ett EU med 25 medlemsstater. Den ger tillgång till en marknad som är större än de 450 miljoner som bor där, och som kan bli ännu större när två nya medlemsstater ansluter sig. Förordningen behövs eftersom det är nödvändigt att se över den särskilda stimulansordningen för droger och genomföra de ändringar som krävs enligt WTO-beslutet i april 2004 och som måste träda i kraft den 1 juli i år.
Föredraganden är positivt inställd till rådets samråd med parlamentet inom ett förfarande där medbeslutande ännu inte tillämpas. Han anser att det nya initiativet borde ha föregåtts av en studie av systemets effekter för förmånsländerna och ha tillåtit mer tid för att höra experter, specialistorganisationer, förmånsländer och företrädare för det civila samhället. Det skulle ha gjort det möjligt att koppla betänkandet från utskottet för utveckling till betänkandena från andra parlamentsutskott.
I betänkandet föreslås det att översynen av systemet i framtiden bör organiseras bättre och ge utrymme för ökat deltagande och att parlamentets roll bör lyftas fram, utan att maktbalansen förändras, även om det ger en bättre europeisk förvaltning.
Vi stöder kommissionsledamot Peter Mandelsons initiativ för att lägga fram ett ändrat förslag för att tidigarelägga tillämpningen av förordningen till den 1 april så att de länder som drabbats av tsunamikatastrofen kan dra fördelar av den så snart som möjligt. Även om metoden för att ta fram en provisorisk förteckning för tillämpningen av GSP+ verkar lämplig, omfattar den i verkligheten endast sex länder och utelämnar majoriteten av dem som tidigare omfattades av förmånerna, och de kompenseras inte genom att mer än 200 nya produkter lagts till i den allmänna GSP. För att trygga rättssäkerheten, god förvaltningssed och förtroendet för systemet verkar det lämpligt att garantera att de länder som inte finns med i förteckningen under en övergångsperiod skall fortsätta att omfattas av de förmåner de tidigare haft, till utgången av detta år.
Jag betonar att efterlevnad av kraven för att komma i fråga för den nya förmånsbehandlingen måste följa kraven på rättssäkerhet, vilket fallet med El Salvador kommer att visa.
EU har främjat och stött arbetet för att få slut på våldet och skapa fred i El Salvador genom att bevilja ett förmånssystem. Även om El Salvadors nuvarande författning, som har bidragit till en ömtålig balans av enighet, inte direkt och fullständigt uppfyller de nya kraven – även om den uppfyller de grundläggande målen – bör detta inte hindra oss från att försöka skapa former som den som föreslås i betänkandet om efterlevnad genom likvärdighet. Vi måste också undvika en alltför begränsad definition av sårbarhetskriteriet för att få tillgång till den särskilda stimulansordningen.
I betänkandet föreslås att tekniskt bistånd skall ges i syfte att bygga upp den institutionella och regleringsmässiga kapacitet som krävs för att förmånsländerna skall kunna öka den för närvarande låga utnyttjandegraden av systemet.
Från sektorssynpunkt vill jag lyfta fram godkännandet av det ändringsförslag i form av en kompromiss som lagts fram av föredraganden för utskottet för utveckling för att koppla tidsplanen för avreglering av socker till den som fastställs i reformen av den gemensamma organisationen av marknaderna, samt av ändringsförslagen i fråga om textil- och fiskeriprodukter.
Ursprungsregler är en mycket viktig fråga, även om de inte ingår i den nya förordningen, och föredraganden förespråkar en ändring av deras utformning, innehåll och förfaranden så snart som möjligt.
I betänkandet har även andra framtidsfrågor behandlats, till exempel bevarandet av beräkningsgrunden, utökandet av känsliga produkter och hänsyn till intressena hos de AVS-länder som inte kan sluta något avtal om ekonomiskt partnerskap.
Jag vill avsluta med att påpeka att det nya GSP+, genom att det gör mänsklig utveckling till den centrala kärnan i alla utvecklingsstrategier, måste få bilda ryggraden i det nya GSP-systemet, och jag vill tacka er för er uppmärksamhet och tacka alla som har deltagit i utarbetandet av mitt betänkande för deras samarbete.
Talmannen. –
   Mina damer och herrar! Sammanträdestjänsten meddelar mig att vi håller på att bli väldigt sena och föreslår att vi fortsätter denna debatt i ungefär tio minuter, tills alla som yttrar sig på sin grupps vägnar har fått tala. Jag ber er därför om tio minuters tålamod och uppmärksamhet. Tack på förhand för den hänsyn ni kommer att visa talarna. 
Van den Berg (PSE ),
   .  Herr talman! Som fördragande för yttrandet från utskottet för utveckling vill jag först och främst tacka kommissionsledamot Peter Mandelson för det han nyss sade. Jag kan verkligen identifiera mig med, och faktiskt hålla med om, de olika faktorer han räknade upp. Handels- och utvecklingssamarbete är mycket tätt sammanvävda.
Ordningen med allmänna tullförmåner – ämnet för dagens debatt – är ett ypperligt exempel på detta. De belopp vi satsar genom denna ordning för handelsförmåner är högre än Europas sammanlagda budget för utvecklingssamarbete. Det var mycket angeläget att göra en översyn av systemet eftersom det helt enkelt var underutnyttjat och den alltför komplicerade strukturen inte följde WTO:s regler. Därav följer att en förenkling, en förbättring, kan ge extra fördelar, och detta är mycket viktigt, särskilt om länderna i fråga följer internationella standarder för ett gott styrelseskick och goda arbetsvillkor. Men för att systemet skall bli effektivt måste kommissionen snarast se över ursprungsreglerna, för de kommer att avgöra om vi verkligen kan göra det mer effektivt för länderna. Det är mycket viktigt att förmånerna är generösa och att vi inte försöker återinföra protektionismen bakvägen genom att utesluta alla slags produkter, som kommissionsledamoten påpekade för en liten stund sedan. Vi stöder förslaget om att tillämpa den nya ordningen redan från den 1 april för de länder som drabbats av tsunamikatastrofen, men vi talar också för en övergångsperiod för de länder som ännu inte är redo. Det handlar också om förtroende.
Slutligen vill jag nämna förhållandet mellan ordningen med allmänna tullförmåner (GSP) och avtalen om ekonomiskt partnerskap (EPA), som Europeiska kommissionen för närvarande håller på att förhandla om med AVS-länderna. Som kommissionsledamoten känner till är handelsavtalen inte okontroversiella; det rapporteras att de omfattar en alltför snabb och stelbent avreglering av handeln. Det är därför oerhört viktigt att AVS-länderna, framför allt de som är bland de minst utvecklade länderna, har tillgång till alternativ om de inte vill ansluta sig till avtalen om ekonomiskt partnerskap. Översynen av GSP+ 2008 skulle kunna vara ett bra alternativ för detta. Jag uppmanar kommissionsledamoten att verkligen sätta i gång med detta. 
Martens,
   .  Herr talman! Vi debatterar reformen av ordningen med allmänna tullförmåner (GSP) för utvecklingsländer. Som redan har sagts är detta system ett av de viktigaste instrumenten för att åstadkomma ekonomisk utveckling i utvecklingsländerna och därmed en mer rättvis fördelning i världen. Det ger handelsförmåner till de länder som bäst behöver dem. Dessutom får de länder som har goda resultat i fråga om mänskliga rättigheter, god förvaltningssed, arbetslagstiftning och hållbar utveckling ännu mer förmåner genom det som kallas GSP+, som är avsett som en extra stimulans för regeringarna att på ett seriöst och hållbart sätt arbeta för att ytterligare stabilisera och utveckla sina länder.
Det nuvarande GSP-systemet håller på att ses över, vilket är på tiden. Hittills har de möjligheter som systemet erbjuder inte utnyttjats särskilt väl, och det är därför man har försökt förenkla det och göra det mer lättöverskådligt och objektivt. Detta kommer inte att vara någon garanti för att detta system, eller de extra möjligheterna, kommer att utnyttjas oftare. Därför vill vi att ursprungsreglerna skall reformeras och framför allt att lämpligt tekniskt bistånd skall ges för att hjälpa länderna att undersöka hur de kan uppfylla villkoren.
GSP+ bör ge regeringarna extra stimulans att tillämpa en god förvaltningssed, respektera de mänskliga rättigheterna och så vidare, men kommissionen vill bara bevilja detta till de länder som redan uppfyller de kraven. På så sätt tar man bort stimulansen för länder som skulle kunna uppfylla kraven inom de närmaste tio åren, vilket är den period under vilken detta program kommer att löpa. Det är en missad möjlighet. I betänkandet föreslås därför att länder som kommer att uppfylla villkoren för GSP+ inom de närmaste åren skall kunna utnyttja de extra fördelarna så snart de uppfyller villkoren.
Vår grupp stöder detta ändrade betänkande. Detta är ett komplicerat ämne, och det gläder mig att vi har kunnat nå en kompromiss med de andra grupperna och de olika disciplinerna. Jag hoppas att betänkandet kommer att antas i denna utformning och att rådet och kommissionen kan godta rekommendationerna. Kommissionen ville diskutera detta betänkande tidigare för att hjälpa de länder som drabbades av tsunamikatastrofen. Jag hoppas att de länderna också i verkligheten kommer att kunna dra nytta av detta system. De goda nyheterna är att den bedömning som vi väntade på äntligen är genomförd. 
Ferreira, Elisa,
   . – Jag vill inleda med att hälsa Peter Mandelson välkommen. Allmänna preferenssystemet har varit ett viktigt redskap för stöd till utvecklingsländer genom att uppmuntra dem att delta i världshandeln. Denna öppenhet är en följd av EU:s ansvar som världens största handelsblock och överensstämmer med Världshandelsorganisationens (WTO) ståndpunkter och Dohaprocessen.
Sedan januari har, inom WTO:s ramar, import från främst Kina obehindrat och kanske alltför offensivt kommit in på EU:s territorium. Jag säger ”kanske”, för jag måste ta tillfället i akt att uttrycka min besvikelse över att det varken finns riktlinjer eller effektiva system för mätning av importnivåerna, trots att kommissionen inför 2004 gjorde ett åtagande om detta.
Samtidigt vill jag berömma EU:s snabba reaktion på tsunamins tragiska följder. Den aktuella ändringen av ursprungsreglerna kommer att bidra till att EU:s marknad ytterligare öppnas för textilexport från utvecklingsländer. Det är mycket möjligt att liberaliseringen av textilexporten från Kina i kombination med den otillräckliga särbehandlingen av de stora textilnationerna, t.ex. Indien, inom ramen för förmånsbehandlingen i slutändan kommer att leda till ekonomisk undergång för världens fattigaste länder och regioner. Det är tråkigt att höra att Peter Mandelson inte bryr sig om detta problem.
Vi måste undersöka den perversa företeelse som det innebär att de starkaste länderna krossar de svagaste genom just det instrument som inrättats för att stödja deras utveckling. Det är av yttersta vikt att öppnandet av textilmarknaden för import från lågkostnadsländer även i Europa återgäldas av de länder som gynnas och åtföljs av ett gradvis införande av bestämmelser om rättvisare handel på det sociala området och miljöområdet och i fråga om immaterialrätt, såsom föreslagits av högnivågruppen för textilier.
Låt oss tala klarspråk: om det är så att EU:s textilbestämmelser snabbt måste anpassas är det av avgörande betydelse att anpassningen inte leder till att den ekonomiska och sociala strukturen i EU:s textilregioner faller samman med ödesdigra konsekvenser, särskilt i form av förlorade arbetstillfällen. 
Van Hecke,
   .  Herr talman, mina damer och herrar! Allmänna preferenssystemet, som innebär att utvecklingsländerna beviljas lägre importtullar när deras produkter exporteras till EU, är det mest konkreta uttrycket för principen om ”utveckling genom handel”. Förra året exporterades varor till ett värde av över 500 miljarder euro från utvecklingsländerna till EU inom ramen för detta system.
I betänkandet fastställs de grundläggande principerna för nästa tioårsperiod. Jag är dock fortfarande övertygad om att förslaget till förordning är alltför snävt i sin tolkning av de målsättningar som kommissionen tidigare slagit fast. Det skulle faktiskt bli ett effektivare system, som bättre kunde tillgodose behoven i mottagarländerna och framför allt de fattigaste länderna, som verkligen är beroende av detta system för sin handel och utveckling. Det gjordes ett åtagande om ökad klarhet, större flexibilitet och, framför allt, större öppenhet och ett förfarande för snabb översyn vid behov.
Jag anser inte att dessa målsättningar har uppnåtts till fullo. Ett steg i rätt riktning har tagits, men det är uppenbart att reformen inte är tillräckligt långtgående. Det var därför gruppen Alliansen liberaler och demokrater för Europa lade ned sina röster vid den slutliga omröstningen i utskottet för internationell handel och lade fram ytterligare fem ändringsförslag i dag. Dessa ändringsförslag har avsiktligen hållits till ett minimum. De är förnuftiga och framför allt avsedda att införa ytterligare garantier för att de prioriterade målsättningarna verkligen uppfylls. Vår grupp vill att systemet å ena sidan gynnar de länder som verkligen behöver det, å andra sidan skyddar vår egen industri mot konkurrens på orättvisa villkor.
Vad vi hoppas åstadkomma med våra ändringsförslag är helt enkelt att bekämpa ett olämpligt eller felaktigt utnyttjande av systemet, och jag hoppas därför verkligen att föredraganden och parlamentets ledamöter kommer att kunna tillgodose våra intressen så att vi kan rösta för betänkandet. 
Auken,
     Herr talman! Gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen välkomnar överenskommelsen om Allmänna preferenssystemet, men hyser fortfarande stora farhågor. Låt mig redogöra för de två allvarligaste.
Olyckligtvis avvisade majoriteten ett antal av de icke-statliga organisationernas ändringsförslag – som De gröna stod bakom – om att ge fler länder rätt till bistånd. Överenskommelsen innebär tyvärr att Indonesien och Indien undantas, trots att de har betydligt lägre genomsnittsinkomster än många länder som omfattas av överenskommelsen. Detta innebär att EU-skatter på över 200 miljoner euro per år nu läggs på det tsunamidrabbade Indonesien. Det ser i själva verket ut som om den ädla självuppoffringen i EU-länderna har omvandlats till gammaldags protektionism. Vi vill att denna överenskommelse skall utvidgas till att gälla alla länder som uppfyller kriterierna för hållbar utveckling, oavsett storlek.
Dessutom är det en besvikelse att vi ständigt måste vänta på kommissionen när det gäller den oerhört angelägna reformen av ursprungsreglerna. Skulle kommissionen vilja vara så vänlig och tala om när förslaget kommer? Utan denna reform kommer de nya bestämmelserna om Allmänna preferenssystemet inte att gynna dem som de var avsedda för. Ett annat land som drabbades av tsunamin, Sri Lanka, påverkas exempelvis negativt, eftersom dess produktion av kläder endast utgör en länk i tillverkningskedjan. Det var antagligen inte meningen att den hjälp vi ger i själva verket skulle skada dem som verkligen är i störst behov av hjälp. 
Farage,
   . Herr talman! De här handelsdiskussionerna är alltid mycket komplexa, och allmänna tullförmåner utgör inget undantag. Vi kanske har tur som har Peter Mandelson som kommissionsledamot för handel. Trots allt är han något mer kompetent än resten av stropparna i Europeiska kommissionen.
Om vi går tillbaka till de första principerna är Förenade kungariket den fjärde största ekonomin i världen, den tredje största handelsnationen i världen och ledare för Brittiska samväldet där 30 procent av världens befolkning ingår. London är världens ledande finanscentrum, och engelska är världens gemensamma affärsspråk. Varför har vi mot bakgrund av detta sedan 1973 representerats av EEG, EG och EU, och, om konstitutionen antas, utan tvekan Europas förenta stater? Det skulle säkerligen vara bättre för Förenade kungariket att sitta med i WTO och företräda sig självt. Vi har inte bara bättre förbindelser med våra forna kolonier än de flesta europeiska länder; vi domineras inte heller av samma protektionistiska imperativ som Europeiska unionen. Det var därför Oxfam tilldelade Europeiska unionen sitt dubbelmoralpris för rent hyckleri.
Vi vill göra en brittisk röst hörd. Vi vill ha ett ordentligt brittiskt inflytande, och då kanske vi kan ge tredje världen en ordentlig chans.
Talmannen. –
   Debatten om Antolín Sánchez Presedos betänkande kommer att återupptas kl. 21.00 i kväll, för kl. 15.00 kommer vi att fortsätta behandlingen av rådets och kommissionens uttalanden om icke-spridningsavtalet och kärnvapen i Nordkorea och Iran.
Kommissionen kan godta ändringsförslagen 1, 4, 7, 34, 43, 45 och 47 samt ändringsförslagen 3, 4, 16 och 21 från utskottet för utveckling.
Kommissionen har svårt att godta ändringsförslagen 3, 15 och 18.
Kommissionen kan inte godta ändringsförslagen 2, 5, 6, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 14, 16, 17, 19, 20, 21, 22, 24, 26, 27, 28, 29, 30, 31, 32, 35, 36, 37, 38, 39, 40, 41, 42, 44, 46, 48, 49, 50, 51 och 52. Inte heller kan kommissionen godta ändringsförslagen 2, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 14, 15, 17, 18, 19, 20, 22 och 23 från utskottet för utveckling. 

Talmannen. –
   Nästa punkt på föredragningslistan är omröstningen.
Talmannen. –
   Såsom tillkännagavs i går har jag av rådet mottagit en rättelse av Europaparlamentets och rådets direktiv om ändring av direktiven om att skapa en ny organisationsstruktur för kommittéer på området finansiella tjänster.
I en skrivelse med dagens datum har ordföranden för utskottet för ekonomi och valutafrågor tillkännagivit att utskottet röstade för antagande av rättelsen. 
Berès (PSE ),
   Herr talman! Eftersom vi kommer att godkänna detta förfarande skulle jag bara vilja uppmärksamma kammaren på vikten av detta dokument. Det handlar om en överenskommelse vid första behandlingen på ett område som omfattas av medbeslutande. Detta är en utveckling som säkert kommer att fortsätta, och vi måste se till att parlamentets rättigheter säkras i sådana här situationer.
Just i det här fallet har vi på sätt och vis fått agera försökskanin. Kommissionens version av dokumentet, som parlamentet röstade om, var inte densamma som den som antogs av rådet, uppenbarligen på grund av att juristlingvisterna kopplades in efter parlamentets omröstning. Tack vare något som beskrevs som en teknisk åtgärd fattades tydligen politiska beslut som stred mot parlamentets röst.
I det förra parlamentet lades ett initiativbetänkande fram för vår kollega Richard Corbett för att fastställa rätt förhållningssätt vid sådana tillfällen. Jag hoppas att parlamentet kan anta ett betänkande om detta mycket snart, för vi behöver ytterligare vapen att sätta emot rådet och kommissionen i samband med överenskommelser vid första behandlingen. 

Figueiredo (GUE/NGL ),
   . – Herr talman! Jag skulle vilja påpeka att vissa språk har en del översättningsproblem. Jag vill därför be presidiet att använda den franska versionen när det gäller punkt 5 och den portugisiska versionen när det gäller punkt 8 och skäl M. 

Protasiewicz (PPE-DE ).
      Tack, herr talman. Som upphovsman till detta ändringsförslag skulle jag vilja föreslå en smärre korrigering, nämligen att ordet ”stora” stryks i frasen ”samordnade investeringar i stora infrastrukturer”. Ändringsförslaget skulle således lyda ”samordnade investeringar i infrastrukturer”. Jag tror inte att jag behöver förklara skälen till denna ändring. Syftet är att undvika att vi begränsar oss till endast stora infrastrukturprojekt och i stället se till att alla betydande investeringar i infrastruktur omfattas. Tack. 

Talmannen. –
   Omröstningen är avslutad.
Vi går nu vidare till röstförklaringarna. 

Goudin, Lundgren och Wohlin (IND/DEM ),
   . Junilistan stödjer skapandet av en välfungerande inre marknad för naturgas som underlättar marknadstillträdet för nya aktörer. Ett fastställande av grundläggande principer och bestämmelser för villkoren för tillträde till gasnäten som leder till ökad konkurrens i EU och i förlängningen till lägre gaspriser är således positivt, så länge som incitament för investeringar i infrastruktur och tagandet av affärsmässiga risker bibehålls genom att skäliga ersättningsnivåer för tillträde garanteras. 
Queiró (PPE-DE ),
   . En öppen ekonomi kräver tydliga bestämmelser som kan följas och som tänkts igenom noga, så att efterlevnaden kan kontrolleras och säkras. På detta område – villkor för tillträde till naturgasöverföringsnät – är det väsentligt att garantera icke-diskriminering, så att det kan säkerställas att den inre marknaden kan fungera på rätt sätt.
Betänkandet i fråga uppfyller dessa krav, och jag röstade därför för. 
Ribeiro e Castro (PPE-DE ),
   . Den inre marknaden för naturgas kan fungera effektivt endast om villkoren för tillträde till nätet på hela den inre marknaden uppfyller vissa minimistandarder när det gäller de grundläggande aspekterna av tillträde för tredje part. Dessa standarder är nödvändiga för att vi skall kunna säkra rättvisa och balanserade förhållanden och ge nya aktörer, särskilt små företag, möjlighet att komma in på marknaden.
Villkoren för tillträde till nätet får inte vara olika för nätanvändare av olika storlek, eftersom det skulle kunna leda till orättvisa konkurrensvillkor och under alla omständigheter skulle hindra gaskonsumenterna från att dra samma nytta av den inre marknaden för naturgas.
Tack vare de bestämmelser som antagits har användare som begär att få tillträde till nätet tillräcklig insyn för att kunna bedriva sin verksamhet, medan det i annat fall varit omöjligt att utnyttja affärsmöjligheter som uppstår på kort eller lång sikt till följd av den inre marknadens utveckling.
Lagstiftningsändringarna främjar dessutom icke-diskriminering och konkurrens och tydliggör de grundläggande principerna. Jag röstade därför för kompromissändringsförslagen (block 1), och det gläder mig mycket att förordningen nu kan antas. 

Oomen-Ruijten (PPE-DE ).
    Herr talman! I denna uppståndelse är det svårt att med några få ord förklara att det förslag jag lade fram för gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater om att avvisa Proinsias De Rossas betänkande ändå innebär ett erkännande av att kommissionens förslag innehåller ett antal positiva inslag, som det aldrig varit min avsikt att få bort. Begäran bör snarare ses som ett budskap till ministerrådet, där 22 länder ansluter sig till bestämmelserna i förordning 1408/71 medan tre medlemsstater – Förenade kungariket, Finland och Sverige – inte kan stödja dem.
Detta budskap måste någon gång sändas ut, och jag hoppas att man kommer att göra vad som krävs för att säkra högsta möjliga standard för arbetstagarnas rörlighet i Europa; i annat fall kan vi glömma Lissabonmålen. Jag anser att budskapet har nått fram om mer än 200 personer har godkänt ett så rigoröst förslag som det jag lagt fram. 
Goudin, Lundgren och Wohlin (IND/DEM ),
   . Den inre marknadens fria rörlighet för personer är en av EU:s största framgångar och fördelar och denna förutsätter naturligtvis en välfungerande gemensam arbetsmarknad. Samtidigt måste dock medlemsstaternas rätt att välja välfärdsmodell respekteras. Vissa väljer en kombination av höga skatter, omfattande offentlig tjänsteproduktion och generösa bidrag, andra väljer låga skatter och en mera rudimentär välfärdsmodell. Det är då inte möjligt att tillåta europeiska medborgare att välja låga skatter i ett land och samtidigt ta med sig rätten till generösa bidrag och stöd från ett annat land. Tillåter man detta tvingas medlemsländerna att införa samma välfärdsmodell. De europeiska folkens möjlighet att välja framtid undermineras på ännu ett område.
Junilistan vill se en ordentlig översyn av EU-reglernas växande inflytande inom social- och arbetsmarknadspolitiken. Vi väljer därför att rösta nej till betänkandet som pläderar för en ytterligare begränsning av medlemsländernas handlingsutrymme på några av de mest centrala områden för demokratisk ekonomisk politik. 
Marques (PPE-DE ),
   . EU får inte bara vara ett område med fri rörlighet för kapital, varor och tjänster. EU måste också ge sina medborgare möjlighet att bo, arbeta och röra sig fritt, utan förfång för deras rättigheter. Förordning 1408/71 spelar en viktig roll för att detta mål skall kunna nås. Jag röstade därför för denna andrabehandlingsrekommendation om rådets gemensamma ståndpunkt.
I förordning 1408/71, som trädde i kraft för mer än trettio år sedan, fastställs grunden för beviljande av förmåner till medborgare som flyttar mellan medlemsstater.
I och med översynen av den gällande förordningen införs ett antal nya föreskrifter som är avsedda att förbättra rättigheterna till social trygghet och göra det möjligt att avgöra om en medborgare skall ha fortsatt rätt till specifika förmåner som fastställts av ursprungsmedlemsstaten och som således kan föras över till andra länder eller om motsvarande förmåner skall tillhandahållas av den nya medlemsstat där medborgaren bosatt sig.
Jag beklagar emellertid att rådet inte godtog införandet av fem förmåner för personer med funktionshinder och deras familjer, vilket bör tas i beaktande vid nästa översyn av förordningen. 
Queiró (PPE-DE ),
   . Även om detta är andra behandlingen och det därför inte blir någon slutlig omröstning, anser jag att jag bör förklara varför jag röstade emot förslaget att avvisa den gemensamma ståndpunkten.
Såsom Portugal har förordat, och med tanke på EG-domstolens ståndpunkt, måste bilaga IIa till förordning 1408/71 utgå, så att det kan säkras att vissa förmåner kan föras över från ett medlemsland till ett annat. Detta är av särskild betydelse för de portugiser som bor utomlands, för om dessa särskilda icke avgiftsfinansierade förmåner togs med skulle de inte kunna föras över till andra länder, vilket skulle få allvarliga konsekvenser för dessa människor. 
Ribeiro e Castro (PPE-DE ),
   . Arbetstagarnas fria rörlighet på EU:s territorium hindras i viss mån av att medlemsstaterna har olika syn på sina sociala trygghetssystem, vilket är naturligt i en gemenskap som ser sig som pluralistisk och inte centraliserad.
Jag erkänner dock behovet av att fastställa grunden för medborgarnas möjligheter att flytta mellan medlemsstater utan att förlora alla de garantier och sociala förmåner de tidigare haft rätt till.
Tyvärr är möjligheten att överföra fem icke avgiftsfinansierade förmåner – vårdbidrag för barn, handikappersättning och vårdbidrag för funktionshindrade barn, invalidpension, biståndsförmån och vårdnadsbidrag – från ett medlemsland till ett annat fortfarande en kontroversiell fråga. Möjligheten avvisas på ett skamligt sätt av vissa länder – Finland, Sverige och Förenade kungariket – som invänder mot principen att betala ut förmåner utanför sina egna territorier (artikel 42 i fördraget) till nackdel för arbetstagare som återvänder till sina ursprungsländer. EG-domstolen måste därför utfärda ett avgörande i denna fråga, i enlighet med kommissionens uttalande.
I överensstämmelse med den portugisiska regeringens ståndpunkt röstade jag mot ändringsförslag 2, som skulle innebära ett avvisande av den gemensamma ståndpunkten, och för ändringsförslag 1, som rör kommissionens uttalande om att eventuellt vända sig till EG-domstolen för ett avgörande. 

Guerreiro (GUE/NGL ),
   . Mot bakgrund av parlamentets förslag till ändringar av kommissionens förslag och med hänsyn till yttrandena från de verksamma inom sektorn är det viktigt att framhålla bl.a. följande:
- Kritiken mot planerna på att ge flygledarna ytterligare ansvar i samband med ”oväntade krissituationer (såsom flygkapningar och bombhot)”, som går utöver deras sedvanliga uppgifter.
- Kritiken mot det nya inslaget att flygledare ”som i sin verksamhet är underordnadeleverantörer av flygtrafiktjänster” inte nödvändigtvis måste vara anställda av dem. Kommer de att få otrygga anställningsförhållanden? Kommer arbetstagare från ett bolag att arbeta för ett annat? Vad kommer de att ha för arbetsförhållanden? Kan en flygledare arbeta utan att vara anställd av en leverantör av flygtrafiktjänster? Vilka följder skulle det få?
Slutligen är, även om det bara nämns i förtäckta ordalag, öppenhet till tidigare och pågående projekt som gäller det gemensamma europeiska luftrummet – med andra ord liberalisering och därefter privatisering av flygledningen – definitivt underförstått i några av parlamentets förslag. 
Martin, David (PSE ),
   . Som en åtgärd för att komplettera det gemensamma europeiska luftrummet välkomnar jag detta förslag. Det är självfallet absolut nödvändigt att vi använder denna möjlighet för att göra det möjligt att ändra eller förstärka säkerhetsaspekterna när det gäller flygledningen, att lättare inrätta gränsöverskridande funktionella luftrumsblock och skapa lika konkurrensvillkor för utbildningstjänster inom Europeiska unionen.
Dessutom stöder jag språkkraven som innebär att medlemsstaterna skall se till att flygledarna kan tala och förstå engelska på en tillfredsställande nivå som ett medel att nå ovanstående mål.
Jag välkomnar också det ömsesidiga erkännande av flygledarcertifikat som finns i detta förslag, varvid de principer som fastställts genom EG-domstolens rättspraxis bekräftas. 
Queiró (PPE-DE ),
   . Det aktuella betänkandet, som jag röstade för, innehåller ett ändringsförslag som jag lagt fram, vars syfte är att skydda rättigheterna för dagens flygledare – rättigheter som de fått enligt den gällande strikta lagstiftningen och som helt klart har gett positiva resultat – utan att på något sätt underminera det slutliga målet att garantera säker lufttransport.
Eftersom dessa förutsättningar har uppfyllts och det har bekräftats att de kan förenas, och med tanke på antagandet av det ändringsförslag jag nämnde, röstade jag för. 
Ribeiro e Castro (PPE-DE ),
   . Detta förslag till direktiv, som utgör en uppföljning av lagstiftningspaketet om det gemensamma europeiska luftrummet, syftar till att harmonisera medlemsstaternas lagar om flygledares utbildning och yrkesverksamhet, en fråga av yttersta vikt i dagens läge.
När de gemensamma standarderna för kompetens och utbildning väl har fastställts med utgångspunkt i internationella kriterier, kommer dessa yrkesmän att kunna flytta runt på EU:s marknad, arbetsgivarnas rekryteringsunderlag kommer att öka och likvärdiga säkerhetsstandarder kan införas i hela EU.
Betänkandet i fråga mottogs mycket positivt vid utskottsomröstningen, vilket visar dels att förslaget håller en mycket hög teknisk nivå, dels att de flesta av dess föreskrifter antagits.
Jag röstade för. 
Toussas (GUE/NGL ),
   .– Direktivet om ett europeiskt flygledarcertifikat är sista biten i ”pusslet” av kapitalistiska omstruktureringar inom lufttransportsektorn för att kunna genomföra det gemensamma europeiska luftrummet inom ramen för EU:s generella gräsrotsfientliga politik. Direktivet utgör ett angrepp mot arbetstagarnas lönerättigheter och sociala rättigheter medan kapitalet garanteras enorma vinster, med smärtsamma följder för flygsäkerheten och ländernas suveräna rättigheter. Enligt detta direktiv skall ”leverantörer av flygsäkerhetstjänster” skiljas från ”nationella statliga tillsynsmyndigheter” och kontrollen över det gemensamma europeiska luftrummet överföras till de europeiska monopolföretag som styr lufttransportsektorn. Haveriutredningar, luftvärdighetskontroller av flygplan och bolag och utfärdande av flygledarintyg och flygledarcertifikat har redan överförts till monopolgrupper.
Det grekiska kommunistpartiets parlamentsgrupp röstar mot direktivet om ett europeiskt flygledarcertifikat. Samtidigt stöder vi arbetstagarnas kamp för nationaliserad lufttransport, med bättre och billigare flygtrafik för att tillgodose gräsrötternas krav, säkra en stabil sysselsättningsnivå och tillgodose arbetstagarnas aktuella behov. 

Queiró (PPE-DE ),
   . Europeiska investeringsbanken (EIB) är och måste vara ett av EU:s utvecklingspolitiska instrument. Det arbete den utför, de krediter den ger och villkoren för detta, det tekniska stöd den tillhandahåller – allt detta bidrar till bankens inriktning mot utveckling, vilket vi stöder. Det stämmer också att den i hög grad politiska karaktären hos bankens verksamhet och dess sätt att ta itu med de planerade målsättningarna motiverar behandling av parlamentet.
Av dessa två skäl, och eftersom det inte äventyrar någon av EIB:s verksamheter, röstade jag för betänkandet. 
Ribeiro e Castro (PPE-DE ),
   . Europeiska investeringsbanken (EIB) är ett framgångsrikt instrument för EU och dess ekonomi. Både de investeringar den gjort och de investeringar för vilka den verkat som katalysator bekräftar dess nyckelroll när det gäller att göra Europa till världens mest konkurrenskraftiga och dynamiska kunskapsekonomi.
Bankens dynamiska verksamhet, särskilt inom den privata sektorn, har gjort det möjligt att finna nya finansieringskällor, exempelvis genom riskkapitalinstrument och beviljande av garantier. Denna metod ger oss nödvändiga garantier för att EIB, inom ramen för EU:s institutionella struktur, kommer att fortsätta att spela en viktig roll för finansieringen av små och medelstora företag och därigenom bidra till en sund ekonomi som skapar fler och bättre arbetstillfällen och fungerar som katalysator för hållbar tillväxt.
EIB bör alltså lägga tonvikten på att öka kreditgivningen till små företag, att fastställa exakta regler för bedömning av projekt, förbättra de små och medelstora företagens tillgång till riskkapital och uppmuntra lokala och regionala finansieringspartner att ta del av dess verksamhet.
Jag röstade för. 

Andersson (PSE ),
   . Vi stödjer betänkandet om den sociala situationen i Europeiska unionen. Vi röstade dock mot kravet att kommissionen ska dra tillbaka sitt förslag till ett direktiv om tjänster på den inre marknaden, dels för att kravet är orealistiskt, dels för att vi tror att vi kan påverka innehållet i direktivet i Europaparlamentet. När det gäller harmonisering av lönearbetets status med tillhörande rättigheter och garantier, framför allt när det gäller socialt skydd och livslångt lärande, förutsätter vi att en sådan harmonisering handlar om miniminivåer. När det gäller att införa åtgärder som ”livsnödvändig minimiinkomst”, tolkar vi det som syftande på det vi i Sverige kallar socialbidrag och inte ett införande av ett system med minimilön. 
Fernandes (PSE ),
   .  Jag vill lyckönska Ilda Figueiredo till hennes betänkande om den sociala situationen i Europeiska unionen. I betänkandet ställs en kritisk diagnos, som med stöd av siffror tydligt visar på de sociala orättvisor som fortfarande råder i Europa och som förvärrats i och med utvidgningen nyligen.
Jag erkänner behovet, som framhålls i betänkandet, av
- att ”högprioritera och åtgärda problemen med arbetslöshet, fattigdom och social utslagning” och att skapa ”hållbara arbeten av hög kvalitetmed tillhörande rättigheter”,
- att ta hänsyn till denna situation när de övergripande riktlinjerna för den ekonomiska politiken dras upp, nämligen reformen av stabilitets- och tillväxtpakten, översynen av Lissabonstrategin och besluten om budgetplanen och strukturfonderna för 2007-2013, och
- att stödja strukturutvecklingen i de mindre gynnade regionerna, särskilt i de yttersta randområdena.
När det gäller de åtgärder som föreslagits skulle jag vilja framhålla den särskilda betydelsen av de som syftar till att främja jämställdhet och bekämpa diskriminering med avseende på kvinnors rättigheter, eftersom vi firar internationella kvinnodagen i dag. Jag vill också framhålla åtgärder som ” livsnödvändig minimiinkomst” i kampen mot fattigdom, mot bakgrund av Portugals banbrytande och mycket framgångsrika försök med ”garanterad minimilön” under den tidigare socialistiska regeringen. 
Figueiredo (GUE/NGL ),
   . Vi beklagar att detta betänkande avvisades av parlamentets högermajoritet, som ogillar att debattera sociala problem, som inte godtar att orsakerna till dessa problem tas upp och som avvisar varje försök till förändring av nyliberal politik.
Gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater försökte inledningsvis, ibland tillsammans med liberalerna, att göra vissa av betänkandets huvudinslag mer urvattnade. Eftersom den inte lyckades med det i utskottet för sysselsättning och sociala frågor försökte den i kammaren. Vad man ville få till stånd var följande:
- Utelämning av kritiken av Lissabonstrategins bidrag till att påskynda liberalisering och privatisering, arbetskraftens flexibilitet och otrygga anställningsförhållanden.
- Betoning av att Lissabonstrategin, trots dagens problem med arbetslöshet och social utslagning, utan några ändringar är betydelsefull för framtiden.
- Utelämning av påpekanden om behovet av att se över dagens ekonomiska politik och finanspolitik, särskilt stabilitets- och tillväxtpakten, Lissabonstrategin, inre marknaden samt konkurrenspolitiken, och framhållandet av vikten av att uppnå en hög sysselsättningsnivå och hållbara arbeten av hög kvalitetmed tillhörande rättigheter.
- Avvisande, tillsammans med socialdemokratiska gruppen i Europaparlamentet, av vår begäran till kommissionen om att ta bort förslaget till direktiv om fullbordande av den inre marknaden för tjänster ...
Lang (NI ),
    Utlokaliseringar, arbetslöshet, social nedrustning. Ilda Figueiredo tecknar en sann bild av den sociala situationen i EU. Hon säger emellertid ingenting om orsakerna till problemen och föreslår alltså ingen lösning.
Denna katastrofala situation är resultatet av det EU som skapades i Bryssel och Maastricht och som, om ni erinrar er löftena från 1992, skulle ge oss välstånd, tillväxt och sysselsättning.
Det värsta återstår dock när den europeiska konstitutionen skall institutionalisera den fria världshandelns principer. Bolkesteindirektivet, som tvingar våra tjänsteföretag att antingen utlokalisera eller slå igen, ger oss en fingervisning om det EU vi kommer att få: ett antinationellt och därför antisocialt EU.
Så vad skall vi göra? Bygga ett annat Europa, baserat på sunt förnuft: gemenskapsföreträde och återupprättande av vårt tullskydd, en lösning på invandringsproblemet, respekt för den nationella suveräniteten och därmed, i Frankrikes fall, bevarande av systemet för socialt skydd och av de offentliga tjänsterna, vägran att godta icke-europeiska länder som Turkiet.
Dessförinnan måste dock det franska folket rösta i socialt självförsvar den 29 maj och säga nej i Jacques Chiracs folkomröstning. 
Martin, David (PSE ),
   . Jag välkomnar denna åtgärd eftersom många av oss tillbringar en stor del av våra liv i arbetsmiljöer, så de måste göras så säkra och behagliga som möjligt. I den nuvarande situationen där Förenta staternas ekonomi går bättre än den kontinentaleuropeiska ekonomin är det alltför naivt att tro att det är högre arbetsstandarder i Europeiska unionen som ligger bakom detta. Jag förblir övertygad om att högre sociala standarder leder till bättre produktivitet i längden. 
Queiró (PPE-DE ),
   . Trots att föredraganden kommer från Portugal och betänkandet behandlar frågan om den sociala situationen i EU kan jag ändå inte rösta för. I stället för att lägga tonvikten på den nationella eller sociala aspekten är betänkandet i fråga starkt ideologiskt vinklat, något som jag, det måste jag säga, i många år har betraktat som djupt orätt.
Det finns de som anser att staten är mest effektiv när det gäller att skapa social rättvisa, och det finns andra som anser att den rätta modellen är frihet reglerad av en stat som ingriper i mindre utsträckning men är desto rigorösare när det gäller att upprätthålla lagen. Jag tillhör de senare.
Den springande punkten är ekonomin. Jag anser att en produktiv ekonomi skapar mer välstånd, fler arbetstillfällen och fler möjligheter och dessutom främjar en bättre fördelning. Tanken att ett nationellt system med mängder av subventioner och offentlig sysselsättning är hållbart är en illusion och en bergsäker garanti för större sociala orättvisor. 
Ribeiro e Castro (PPE-DE ),
   . I strävan att göra EU till den mest konkurrenskraftiga och dynamiska ekonomin får vi inte blunda för de sociala frågorna, och tillväxten måste underbyggas med en politik för större social sammanhållning.
Jag stöder därför antagandet av åtgärder för att stödja familjen, minska ojämlikhet mellan länder, lösa problemet med födelsetalen, analysera effekten av tjänstedirektivet på arbetsmarknaden, främja yrkesutbildning och bidra till att det skapas små och medelstora företag.
Till skillnad från föredraganden anser jag inte att de sociala problemen i EU kan lösas utan hänsyn till prisstabilitet, kostnadsminskning och minskning av budgetunderskotten.
Jag håller inte heller med om att kampen mot fattigdom och social utslagning kan föras endast inom den sociala ekonomin. Jag menar i stället att uppmuntran av privata initiativ bör vara drivkraften i varje ekonomi och för att lösa ett lands sociala problem.
Slutligen anser jag att det är bättre att försöka lösa EU:s demografiska problem genom höjda födelsetal än genom utvandring.
Tyvärr ledde föredragandens och hennes grupps maximalistiska hållning till att detta betänkande avvisades. Det är synd, för det handlar om en viktig fråga som förtjänade bättre rekommendationer – med andra ord mer realistiska, objektiva och balanserade rekommendationer. 
Toussas (GUE/NGL ),
   .– I motiveringen om den sociala situationen i EU redogörs och läggs det fram bevis för resultaten av EU:s gräsrotsfientliga politik och av den fria konkurrensen: ökad fattigdom, arbetslöshet och otrygghet och maximerad lönsamhet för storföretagen. De åtgärder som föreslås när det gäller ”livsnödvändig minimiinkomst”, ”statliga skyddssystem”, ”livslångt lärande”, utökad deltidssysselsättning i en tid av kapitalistiska omstruktureringar, ökad konkurrens och kommersialisering av hälso- och sjukvårds- samt välfärdssystemen, allt inom ramen för Lissabonstrategin, syftar till att hejda extrema yttringar av arbetstagarnas utarmning och skall användas för att öka exploateringen av arbetarklassen och gräsrötterna. Förstärkandet av betänkandet med arbetarfientliga och reaktionära ändringsförslag från majoriteten av de konservativa krafterna i Europaparlamentet visar det negativa maktförhållande som råder i EU när det gäller gräsrötternas rättigheter och krav. Ställt inför denna utveckling vill det grekiska kommunistpartiets parlamentsgrupp bidra till en upptrappning av arbetarnas kamp för att omintetgöra EU:s och dess institutioners gräsrotsfientliga politik, så att de arbetande gräsrotsfamiljernas behov kan tillgodoses. 
Talmannen. –
   Röstförklaringarna är avslutade. 


Talmannen.
   Nästa punkt på föredragningslistan är rådets och kommissionens uttalanden om revideringen av icke-spridningsavtalet och kärnvapen i Nordkorea och Iran. 
Schmit,
   . Herr talman! Icke-spridningsfördraget är när allt kommer omkring fortfarande hörnstenen i världens system för icke-spridning. Därför är det viktigt att EU bevarar integriteten i alla delar av detta avtal och ser till att den konferens för revidering av avtalet som är planerad för 2005 kröns med framgång.
Vid konferensen om revidering av icke-spridningsfördraget måste man hitta en balans mellan följande tre aspekter: icke-spridning, kärnvapennedrustning och fredlig användning av kärnenergi. Samtidigt måste man ta nödvändig hänsyn till huvudfrågorna rörande icke-spridning av kärnvapen, särskilt Demokratiska folkrepubliken Korea, Iran och det så kallade Khan-nätverket.
Inom rådet arbetar man för närvarande med en gemensam ståndpunkt som kommer att bli ett positivt bidrag till revideringskonferensen.
I fråga om Demokratiska folkrepubliken Korea har EU:s presidium uttryckt sin stora oro över landets tillkännagivande den 10 februari 2005 att man hade kärnvapen. Man konstaterade med beklagande Nordkoreas tillkännagivande att landet på obestämd tid skulle avbryta sitt deltagande i de multilaterala samtalen om dess atomprogram.
Vi måste därför utöva starka påtryckningar på Demokratiska folkrepubliken Korea för att övertala landet att så snart som möjligt ta tillbaka sitt beslut att avbryta sin medverkan i sexpartssamtalen så att förhandlingarna kan återupptas och en fredlig förhandlingslösning kan hittas på krisen på Koreahalvön. Vi betonar på nytt att EU starkt förespråkar processen med sexpartssamtal som ett sätt att finna en lösning på krisen.
Vi måste insistera på att Nordkorea följer fördraget om förhindrande av spridning av kärnvapen. Respekt för internationella förpliktelser, både i fråga om kärnenergi och mänskliga rättigheter, är av grundläggande betydelse om Europeiska unionen skall kunna utveckla bilaterala förbindelser med landet. Vi uppmanar också bestämt de nordkoreanska myndigheterna att öka dialogen och intensifiera kontakterna med republiken Korea.
I fallet Iran görs nu en strikt tillämpning av Parisavtalet, som föreskriver ett totalt stopp för alla anrikningsrelaterade aktiviteter och all upparbetning utan undantag, och detta har verifierats av Internationella atomenergiorganet. Förhandlingar om långsiktiga åtgärder inleddes i december i de tre arbetsgrupperna för politiska frågor och säkerhetsfrågor, kärnenergifrågor och frågor om ekonomiskt samarbete och teknik, liksom i styrkommittén. Den första viktiga serien arbetsgruppsmöten hölls i januari 2005. Vad som naturligtvis även i fortsättningen är viktigast är att få objektiva garantier för den helt fredliga inriktningen inom det iranska kärnenergiprogrammet. Rapporter håller på att utarbetas för styrkommitténs möte i mars, och detta kommer att bli en viktig möjlighet att behandla frågan. Jag skulle vilja tillägga att förhandlingarna om handels- och samarbetsavtalet och om ett politiskt avtal samtidigt återupptogs i januari 2005.
Båda parterna förhandlar seriöst, och så länge iranierna fortsätter att delta i samtalen finns det möjligheter till framgång.
Dock är det viktigt att iaktta fortsatt försiktighet och se till att Iran under IAEA:s övervakning inte återupptar några av sina aktiviteter så länge förhandlingarna om långsiktiga åtgärder pågår, då ett totalt stopp är villkoret för att förhandlingarna skall fortsätta och slutföras.
Vi informerade också Förenta staternas president Bush och Condoleezza Rice om dessa överväganden när vi samtalade med dem i Bryssel för några dagar sedan. 
Michel,
    Herr talman! Jag talar här naturligtvis i stället för min kollega i kommissionen, Benita Ferrero-Waldner, som tyvärr är borta i ett tjänsteärende.
Kommissionen håller med rådet om att icke-spridningsfördraget måste bevaras på alla sätt, och till och med stärkas om så är möjligt. Betydelsen av detta framhävs i EU-strategin mot spridning av massförstörelsevapen som godkändes av rådet i december 2003, och som kommissionen i nära samarbete med rådet hjälper till att förverkliga. Enligt strategin är det särskilt viktigt att garantera tillräckliga ekonomiska resurser ur budgeten och från gemenskapen. Som stöd för detta presenterade kommissionen sina förslag till kommande finansiella instrument för parlamentet och rådet i oktober 2004.
I fråga om instrumentet för stabilitet i externa förbindelser hänvisades särskilt till nedrustning och icke-spridning av massförstörelsevapen. Kommissionens förslag granskas för närvarande av budgetmyndigheten. Vi hoppas att det kommer att resultera i större resurser för att genomföra EU-åtgärder på området nedrustning och icke-spridning av massförstörelsevapen under perioden 2007–2013.
Vad mer specifikt gäller icke-spridningsfördraget bör dessa ekonomiska resurser ge stöd för åtgärder för att stärka avtalets tre huvudaspekter: icke-spridning, nedrustning och samarbete för säker fredlig användning av kärnenergi.
Med tanke på det världsomspännande samarbetet anser vi inom kommissionen att det åtagande kommissionen gjorde vid G8-toppmötet i Kananaskis i juli 2002 i förhållande till spridning av massförstörelsevapen och relaterade frågor är särskilt viktigt. I detta ingår att genomföra projekt som verkligen kommer att göra det möjligt för oss att hjälpa tredjeländer att samla in klyvbart eller radioaktivt material och göra det säkert och/eller förstöra det, effektivt kontrollera export eller förhindra olaglig handel med material och utrustning som skulle kunna användas för tillverkning av kärnvapen, se till att specialister och forskare som tidigare arbetat med vapenutveckling får ny utbildning och, slutligen, bidra till en riskfri utveckling av kärnenergi. Alla dessa initiativ skulle hjälpa oss att nå icke-spridningsfördragets slutliga mål.
I år har kommissionen varit engagerad i ett pilotprojekt som beslutades av parlamentet i slutet av 2003. Pilotprojektet finansierar för närvarande en orienteringsstudie under ledning av FN:s institut för nedrustningsstudier (UNIDIR) och Stockholms internationella fredsforskningsinstitut (SIPRI); det kommer att hjälpa kommissionen att i samarbete med parlamentet och rådet fortsätta arbetet med nya finansieringsinstrument.
Kommissionen planerar att presentera resultaten av studien i november, vid en konferens för parlamentariker och delegationer från medlemsstater med representanter från de nationella parlamenten och regeringarna som skall hållas i Europaparlamentet.
I fråga om Iran har EU som ni vet just återupptagit samtalen med landet, på grundval av och som en fortsättning på Parisavtalet mellan Iran, Frankrike, Tyskland och Förenade kungariket, med stöd från Europeiska unionens höge representant. Avtalet och den följande övervakningen av förverkligandet av Irans frivilliga beslut att avsluta alla aktiviteter relaterade till anrikning och upparbetning ledde till att Europeiska unionen återgick till sin policy av differentierad och fortlöpande samverkan med Iran.
Vi har därför återupptagit förhandlingarna om ett avtal om så känsliga politiska frågor som å ena sidan arbetet för mänskliga rättigheter, kampen mot terrorismen, fredsprocessen i Mellanöstern och massförstörelsevapen, och å andra sidan handel och samarbete.
Kommissionen förhandlar om handels- och samarbetsfrågorna i god tro, mot bakgrund av helhetsperspektivet med kärnenergisamtalen och de framsteg som görs där. Vi tror att detta kommer att innebära ett viktigt bidrag till våra gemensamma ansträngningar genom att vi skapar förutsättningar för hållbara förbindelser och långsiktigt samarbete mellan Europeiska unionen och Iran. Faktum är att vi är övertygade om att detta avtal tillsammans med möjligheten att bli medlem i Världshandelsorganisationen skulle kunna främja de nödvändiga ekonomiska och sociala reformerna i Iran och på så sätt bereda vägen för landets fullständiga återintegrering i världssamfundet.
Jag kommer nu till Nordkorea. Landets tillkännagivande den 10 februari att man på obestämd tid drog sig ur sexpartssamtalen och att man hade utvecklat kärnvapen var definitivt inte särskilt klartänkt, trots Kim Jong Ils försonliga ord några dagar senare, när han föreslog återupptagna samtal om omständigheterna förändrades. Detta har gjort en redan svår process än mer komplicerad. Ett kinesiskt sändebuds besök i Pyongyang nyligen får oss att hoppas att samtalen skall kunna återupptas, och Kinas diplomatiska ansträngningar förtjänar vårt fulla stöd.
Den inre utvecklingen i Nordkorea, särskilt de provisoriska åtgärderna i riktning mot reformer och de sociala spänningar som blivit resultatet, har nyligen lett till en förstärkt kontroll från myndigheternas sida. Detta påverkar för närvarande Nordkoreas utrikespolitik. Vi såg liknande scenarier i Europas tidigare socialistländer. EU:s ståndpunkt är att inte överreagera på hätska uttalanden från Pyongyang. Vi kommer att fortsätta att göra klart för Demokratiska folkrepubliken Korea att kärnvapenproblemet måste lösas och att sexpartssamtalen är det bästa sättet att hantera frågan. Vi kommer att fortsätta att insistera på att Nordkorea helt och hållet måste leva upp till sina internationella åtaganden för icke-spridning, särskilt fördraget om förhindrande av spridning av kärnvapen och IAEA-garantiavtalet, och att man helt och hållet måste avsluta eventuella kärnvapenprogram.
Samtidigt anser man från Europeiska unionens sida att det är viktigt att uppmuntra fler kontakter mellan Nordkorea och yttervärlden och att stödja ekonomiska reformer och förändringar i landet. 
Von Wogau,
   .  Herr talman, mina damer och herrar! Fördraget om förhindrande av spridning av kärnvapen är av grundläggande betydelse för Europeiska unionens säkerhets- och försvarspolitik. I maj kommer man att hålla en konferens för att utvärdera hur avtalet följs, och vi anser att det är nödvändigt och lämpligt att en officiell delegation från parlamentet deltar i den.
Det kommer vid konferensen att vara av största vikt att EU:s medlemsstater faktiskt sammanställer en gemensam ståndpunkt i denna fråga och gemensamt står bakom och lägger fram den. Men konferensen kommer också att bli en möjlighet för oss att överväga var vi befinner oss i fråga om efterlevnaden av fördraget om förhindrande av spridning av kärnvapen, och det är på denna punkt ett antal skeenden ger anledning till oro.
Till att börja med gäller det Nordkorea, som, enligt vad vi har hört, både har dragit sig ur icke-spridningsfördraget och tillkännagivit att man har kärnvapen. Även om vi inom Europeiska unionen inte på något sätt kan tvinga fram ett återtagande av detta beslut förväntar vi oss att Nordkorea återupptar dialogen med sina förhandlingspartner, särskilt Kina, något som på medellång eller lång sikt kan göra en fredlig lösning på denna konflikt möjlig.
På samma gång är vi djupt oroade över det som händer i Iran, där vi, även om vi ser det tillfälliga avbrottet i anrikningsprogrammet som något positivt, förväntar oss att det blir permanent. Trepartssamtalen mellan utrikesministrarna – en typ av diplomatisk konfliktlösning där vi förväntar oss att våra partner, Förenta staterna inräknat, spelar en aktiv roll – syftar till att hjälpa oss att nå fram till en gemensam lösning på problemet med Iran, en lösning som kommer att göra både dess och EU:s intressen rättvisa. 
Wiersma,
   .  Herr talman! Värdet i icke-spridningsfördraget har framgått tydligt. Stater har beslutat sig för att inte skaffa kärnvapen i utbyte mot att kunna använda kärntekniken för fredliga syften och löften om gradvis nedrustning från kärnvapennationerna. Det bör sägas att avtalet var en enorm framgång under det kalla kriget, när det bidrog till att stävja kapprustningen; nu utgör det ett ramverk inom vilket de som då var fiender har minskat sina vapenarsenaler betydligt.
Detta har aktualiserats genom händelser på senare tid, och dessa har varit en illustration av det fortsatta behovet av ett internationellt avtal för att bekämpa spridningen av kärnvapenteknik. Investeringar i icke-spridningsfördraget har fortfarande prioritet. Dock kan vi inte undgå att märka att avtalet har kommit att utsättas för tryck. I en ny FN-rapport varnade man för risken att avtalet oåterkalleligen skulle kollapsa, med en explosionsartad spridning som resultat. Alltså bör revideringskonferensen under våren först och främst ses som ett tillfälle att på nytt befästa icke-spridningsfördragets viktiga roll, inklusive målet om slutgiltig total kärnvapenavrustning.
Som förespråkare för internationell rättsordning har Europeiska unionen det särskilda ansvaret att se till att avtalet följs, vilket innebär att man måste inta en mer bestämd hållning mot de stater som trotsar det. Utvecklingen i Iran respektive Nordkorea är naturligtvis av största betydelse i detta sammanhang. Det betyder också att EU måste åta sig att täppa till de kryphål som finns i avtalet. Förbudet mot kärnvapenprov har ännu inte skrivits under av alla parter; det bör särskilt nämnas att det inte har skrivits under av Förenta staterna, som också fortsätter att utveckla kärnvapen för militär användning. Det behöver knappast sägas att allt detta underminerar trovärdigheten hos detta viktiga avtal.
Utvecklingen sedan den förra revideringskonferensen har också visat att avtalet måste anpassas till nya utmaningar. Det finns en stor risk för att det uppstår regional kapprustning i länder som försöker skaffa kärnvapenteknik. Därför kan vi inte se icke-spridningsfördraget som avskilt från arbetet med förbättringen av strukturer för regional säkerhet i Mellanöstern och i södra och östra Asien.
Slutligen finns det en risk – och detta är ett nytt hot – för att kärnvapenteknik eller till och med klyvbart material hamnar hos vad vi kallar icke-statliga aktörer, med andra ord terroristorganisationer, vilka genom exempelvis en ”smutsig bomb” skulle kunna ställa till med enorma skador.
Vi måste dra slutsatsen att de befintliga avtalen för att förhindra att klyvbart material förkommer eller hamnar i orätta händer inte ger tillräckliga garantier. Det är därför vi i den resolution vi kommer att godkänna i morgon ber Europeiska unionen att särskilt uppmärksamma denna fråga. Vi kan inte överlämna frågan helt och hållet till USA. 
Neyts-Uyttebroeck, Annemie,
   .  Herr talman, herr kommissionsledamot, herr Schmit, mina damer och herrar! Revideringskonferensen om icke-spridningsfördraget om några veckor kommer mycket lägligt, för under de senaste månaderna har förekomsten av verkliga och ibland förmodade massförstörelsevapen betonats så mycket att uppmärksamheten på kärnvapenspridning skulle ha mattats av om det inte vore för utvecklingen i Nordkorea och Iran, som har fungerat som en väckarklocka.
Det finns en verklig risk för att icke-spridningsprogrammet urholkas så mycket att det förlorar all mening, med alla risker för en ny och ohämmad kapprustning som detta innebär, i en värld som har blivit betydligt mer kaotisk och farlig på grund av den internationella terrorismen. Som jag sade kommer denna debatt och den gemensamma resolution vi har framför oss mycket lägligt.
Min grupp uppmanar både EU:s institutioner och medlemsstaterna att visa en enad front under revideringskonferensen, och att kraftfullt argumentera för nya initiativ för nedrustning i allmänhet och kärnvapennedrustning i synnerhet. Eftersom det bland medlemsstaterna finns både kärnvapenmakter och icke-kärnvapenmakter kanske detta inte ligger så nära till hands. Just av det skälet är jag glad över rådets meddelande att man arbetar hårt med en gemensam ståndpunkt med tanke på konferensen. Vi skulle också vilja uppmana alla tredjeländer och alla EU-medlemsstater som inte redan har gjort detta att ratificera tilläggsprotokollen till Internationella atomenergiorganet då ärendet brådskar. Det är också ytterst viktigt att fördraget om fullständigt förbud mot kärnsprängningar träder i kraft så fort som möjligt. Om detta skall bli verklighet måste ytterligare ett antal stater, inte minst Förenta staterna, ratificera det.
Vad gäller Förenta staterna förstår vi inte riktigt varför de hela tiden – och faktiskt med goda skäl – varnar för faran med massförstörelsevapen och samtidigt arbetar med en ny generation så kallade ”lätta” kärnvapen. Det står nog utom allt tvivel att en sådan utveckling förebådar en ny kapprustning, nu med ett nytt slags vapen som ännu enklare skulle kunna falla i orätta händer. Vi uppmanar därför Förenta staterna att överge dessa planer och i stället tillsammans med oss lägga alla krafter på att på nytt öka ansträngningarna för icke-spridning och nedrustning. 
Beer,
   .  Herr talman, mina damer och herrar! Året 2005 kommer att bli ett avgörande år för om kärnvapennedrustningen kommer att förverkligas som en politik för fred; detta har främst att göra med Iran och Nordkorea, men också med Pakistan, Indien, Israel, Europa och Förenta staterna. Det kommer också att bli avgörande för tänkandet bakom Europas säkerhetsstrategi. Låt oss skapa säkerhet genom effektiv multilateralism, det vill säga genom internationella konventioner som icke-spridningsfördraget och genom att stärka internationella organisationer som IAEA eller FN. Vid konferensen i maj om revidering av icke-spridningsfördraget står man inför extremt angelägna frågor om global säkerhet, till exempel sådana som rör stater i krisregioner som försöker skaffa kärnvapen, den svarta marknaden för klyvbart material och terroristgrupperna som försöker få tag i det.
Men vi måste också ha klart för oss att de åtaganden att nedrusta som anges i detta avtal måste fullföljas en gång för alla av de stater som har kärnvapen, för om detta inte sker kan de inte med någon trovärdighet hävda att de verkligen vill sätta stopp för spridningen.
Jag vädjar till Europeiska unionen att ta på sig en aktivt medlande roll, inte bara under upptakten till konferensen, utan också under förhandlingarna. Detta är ett år då vi lyckas eller är förlorade. Jag vädjar till rådet och kommissionen att inta en framstegsvänlig hållning eftersom detta är mycket angeläget. Vi bör försöka omsätta sjupunktsplanen från ElBaradei i handling. I frågor som anrikning av uran finns det ett behov av förnyelse. Underskrift av tilläggsprotokollet måste bli normen. För det andra måste brott mot icke-spridningsfördraget ses som hot mot världsfreden, och de sanktioner som införs måste återspegla detta.
Jag skulle vilja säga något om Iran, och om hur situationen i Mellanöstern utvecklas. Europa kan inte acceptera framtidsutsikten att Iran en dag har kärnvapen; vad vi förväntar oss av landet är total öppenhet och samarbete med EU och med IAEA som garanti för att man inte kommer att skaffa sig kärnvapen. Bushadministrationen måste visa förutseende genom att stödja detta, för bara amerikanerna kan ge löften eller genomföra kontroller för att fastställa om man ska lätta på de ekonomiska sanktionerna. Det bör också vara möjligt att diskutera säkerhetsfrågor med tanke på Irans intressen, och jag uppmanar rådet och kommissionen att göra detta. I fallet Iran är min bestämda uppfattning också att vi måste akta oss för att åsidosätta eller förneka våra värderingar under dessa förhandlingar; mänskliga rättigheter är aldrig förhandlingsbara. I fråga om Nordkorea vill jag just nu helt enkelt vädja till dem att återvända till förhandlingsbordet, och kommissionen bör undersöka om Europa skall ta på sig en aktiv roll i detta sammanhang.
Det är just därför att vår trovärdighet står på spel som vi måste fastställa om det faktiskt är så att amerikanerna har fler kärnvapen i Europa än de har uppgivit. Om det är så är det ett brott mot icke-spridningsfördraget, och vi kräver att de tas bort.
Låt mig slutligen helt kort säga något om ”mini-atombomberna”. I ett historiskt perspektiv är de något helt nytt; med dem har man övergivit den typ av avskräckning som fanns under kalla kriget och i stället inriktat sig på aktiv krigföring – katastrofen lurar runt hörnet. 
Pflüger,
   .  Herr talman, mina damer och herrar! Fördraget om förhindrande av spridning av kärnvapen är av grundläggande betydelse, men är också i fara. Det hotas å ena sidan av kärnvapensupermakterna och å den andra av ett antal länder som är på väg att kunna skaffa sig kärnvapenkapacitet, liksom av EU:s medlemsstater och Europeiska unionen. ”EU?” frågar kanske vissa förvånat. Jo, faktiskt, för i , sammanställt av European Institute for Strategic Studies, kan vi läsa att Lothar Rühl, tidigare minister i tyska försvarsministeriet och en av författarna till artikeln, har summerat frågan med följande ord: ”Vi har inte undvikit att presentera scenarier där kärnvapnen i Europas medlemsstater kan inverka på planeringen.”
Detta gör helt enkelt alltihop till en skandal, en som den socialdemokratiska gruppen här i parlamentet borde ha vägrat att blanda in i den resolution vi skall rösta om, om ett upprop om ett kärnvapenfritt Europa. Det är ganska magstarkt att uppmana andra att göra sig av med sina kärnvapen samtidigt som man talar tyst om sina egna utplaceringsplaner och moderniseringen av sin egen kärnvapenarsenal! Senator Roche från det parlamentariska nätverket för kärnvapennedrustning klargjorde frågan i Bryssel förra veckan när han sade – och jag citerar: ”Vi kan inte hela tiden uppmana andra att avstå från att skaffa sig fler kärnvapen om vi inte själva är beredda att nedrusta och skrota EU:s medlemsstaters mycket riskfyllda massförstörelsevapenkapacitet”. Låt oss befria Europa från kärnvapen! 
Karatzaferis,
   . – Herr talman! De tre helt identiska resolutionerna från tre totalt olika ideologiska grupper är ett bevis på den gemensamma oron för kärnvapenproblemet, och på samma gång döljer de en märklig underström av hyckleri.
Måste Iran och Nordkorea med våld tvingas att stoppa forskningen om framställning av kärnvapen? Ja, det måste de. Men gör vi rätt i att inte ägna oss åt kärnvapnen i Israel, Pakistan, Indien eller ens hos de permanenta medlemmarna i säkerhetsrådet? Finns det med andra ord bra och dåliga kärnvapen? Är det demokratiskt och rättvist av oss att acceptera att länder i den första kategorin har kärnvapen men att utöva kontroll över länder i den andra kategorin som vill skaffa sig kärnvapen? Jag undrar om det är en tillfällighet att de länder som anstränger sig till sitt yttersta för kärnvapen, till att börja med Förenta staterna, är samma länder som inte finns med i Internationella brottmålsdomstolen i Haag, samma länder som nonchalerar Kyotoavtalen om miljön. Detta är de länder där man anser att man är alla andras ledare och försöker genomdriva sin sak med kraft snarare än med logik. Är det rätt att 25 länder med en gemensam resolution, en gemensam centralbank och en gemensam jordbrukspolitik inte skall ha samma rätt till kärnvapen och att bara två av de 25 skall ha rätt till kärnvapen?
Kärnvapen är ett problem i både Iran och Nordkorea, men detta nya kalla krig mellan Ryssland och USA, där vi deltar, är ett större problem. Vågar vi skicka inspektörer till lagren i Israel och Kina? Vi vågar inte för att vi inte kan framtvinga det. Alltså kastar vi bort våra egna meriter som en instans för oberoende och rättvisa. Någon kanske kan tala om för oss var Iraks kärnvapen finns. De kunde inte hittas, och de fanns inte. De var dock en förevändning för en brutal invasion ...
Claeys (NI ).
    Herr talman! Den oroväckande utvecklingen i Iran och Nordkorea gör det nödvändigt för oss i Europeiska unionen att tala med en och samma röst. Den innebär också att vi måste samarbeta nära med Förenta staterna och alla andra länder som faktiskt stöder icke-spridningsfördraget.
Även om det naturligtvis är viktigt att förhandlingar sker med Nordkorea och Iran, och att dialog fortfarande är möjlig, kan det bli nödvändigt att vidta andra åtgärder om det skulle visa sig att dialogen inte ledde till några konkreta eller tillfredsställande resultat, eftersom stater som Nordkorea och Iran som har kärnvapen innebär ett hot mot världsfreden. I fallet Iran måste vi också fråga oss varför landet egentligen behöver kärnkraft, till och med fredlig sådan. Vidare är det politiskt oroande att man i praktiken kan använda brott mot icke-spridningsfördraget otillbörligt för att kräva alla slags förmåner. Fördraget bör omtolkas på ett sådant sätt att det går att försäkra sig om att högriskstater inte längre kan ägna sig åt någon slags anrikning eller behandling av klyvbart material över huvud taget. 
Salafranca Sánchez-Neyra (PPE-DE ).
    Herr talman! Spridningen av kärnvapen i Irak och Nordkorea är ett hot inte bara mot regionerna där staterna finns, utan mot hela planeten, särskilt då vi talar om utvecklingsländer som skulle kunna använda sina resurser för bättre ändamål.
Vidare skulle de om de väljer denna väg kunna få efterföljare bland andra länder i regionen, bland grannländer, och detta skulle därför innebära en vändning i den trend mot icke-spridning som innefattat runt 20 länder på senare år.
Herr talman! Det är ett oroande faktum att Internationella atomenergiorganet har upptäckt över ett dussin fall där kärnmaterial har försvunnit, vilket betyder att det för närvarande finns en fara för att dessa vapen används. Som Jan Marinus Wiersma sade i sitt inlägg skulle det vara mycket svårt att kontrollera användningen av kärnvapen om terroristorganisationer som al-Qaida skulle skaffa sig sådana eller om totalitära stater som de jag nämnt skulle få tillgång till dem.
Att välja att föra en dialog är en bra idé, som Nicolas Schmit påpekade, och jag anser att det är den vägen vi skall följa, men i fallet Iran får vi inte glömma att inspektörerna från IAEA den 1 mars nekades tillträde till den militära anläggningen Parchin och att Internationella atomenergiorganet samtidigt har bekräftat att Iran håller på att bygga underjordiska tunnlar för förvaring av kärnmaterial och -utrustning. Vi får heller inte glömma att Nordkorea har mellan 20 och 30 kilo plutonium vid kärnreaktorn i Yongbyon, och dessutom en av de största kärnvapenarsenalerna i världen.
Jag tror därför att vi måste acceptera rådsordförandens rekommendation om att vara uppmärksamma och försiktiga. På samma gång måste vi försöka bedriva diskussioner, som ordföranden sade, för att sätta stopp för denna spridning av kärnvapen, som naturligtvis är ett hot, som jag sade i början, inte bara mot regionen utan mot hela planeten. 
Gomes (PSE ).
   – Kärnvapen är olagliga och omoraliska. För fem år sedan firade världen det historiska samförstånd som uppnåddes genom icke-spridningsfördraget (NPT), en stor milstolpe för världsfreden, som Kofi Annan formulerade det. Fem år senare, inför avtalsrevideringskonferensen, ser läget helt annorlunda ut. Förenta staterna har backat från sina löften, och den nuvarande administrationen har till och med tillkännagivit att man kommer att utveckla ny kärnvapenteknik, för astronomiska belopp.
Förenta staterna och andra kärnvapenländer som har skrivit under fördraget har hittills inte fullföljt sina åtaganden att nedrusta, och inte heller givit ifrån sig några tecken på att de tänker minska sina kärnvapenarsenaler. I detta nu har Förenta staterna 480 kärnstridsspetsar placerade i Europa och har ännu inte ratificerat fördraget om fullständigt förbud mot kärnsprängningar. Effekten av detta är att andra stater under fördraget inte anser att de har ett bindande åtagande att följa NPT efter invasionen av Irak under den falska förevändningen att där fanns massförstörelsevapen. Att ha – eller låtsas ha – kärnvapen har kommit att innebära en viss status, och har faktiskt kommit att upplevas som ett medel för avskräckning eller självförsvar.
Länder som Israel, Indien och Pakistan, som också har kärnvapen, deltar fortfarande inte i fördraget och känner varken uppmuntran eller upplever något som helst tryck att skriva på det. Ännu mer oroande är att Nordkorea försöker dra sig ur fördraget och utövar utpressning mot världssamfundet. Vi har kommit till en punkt där länder som ansöker om att bli permanenta medlemmar i säkerhetsrådet hänvisar till denna status som stöd för sin kandidatur.
FN:s högnivågrupp för frågor som rör hot, utmaningar och förändringar säger att det stadium har uppnåtts där urholkningen av icke-spridningssystemet kan ha kan ha gått så långt att den oåterkalleligen kan leda till galopperande spridning. Dessutom vet vi att det finns en stor risk för att kärnmaterial hamnar i händerna på terrorister, ofta helt utanför statlig kontroll.
En sådan galopperande spridning kan bara förebyggas om världssamfundet inriktar alla krafter på effektiva multilaterala lösningar. Den kommande översynen av NPT är en möjlighet som inte får försittas. EU måste spela en nyckelroll för att få fördraget att fungera som en permanent myndighet, vilket skulle innefatta samordning med EU:s kärnvapenstater för att möjliggöra verkligt samordnade åtgärder inom ramarna för utrikes- och säkerhetspolitiken och säkerhets- och försvarspolitiken. Med tanke på det allvarliga i situationen bör parlamentet skicka en delegation till konferensen för att övervaka de europeiska åtgärderna, för att övervaka vad medlemsstaterna gör och för att uppmuntra arbete med fördraget, i linje …
Szent-Iványi (ALDE ).
   Det långsiktiga målet för icke-spridningsfördraget är ett totalt avskaffande av kärnvapen. I dag är vi längre från detta mål än vi var när fördraget undertecknades. Det är inte troligt att det sker ett genombrott vid granskningskonferensen. Trots detta skulle det vara värdefullt om vi kunde göra framsteg på minst tre områden. För det första måste tilläggsprotokollen få regelstatus. För det andra måste tillverkning och användning av kärnbränsle övervakas internationellt. För det tredje måste brott mot icke-spridningsfördraget mötas med sanktioner, beslutade av FN:s säkerhetsråd.
Vidare måste följande definitivt sägas i detta ämne: Iran måste visa att man ärligt och uppriktigt vill förhandla. I dag har man från landets sida utan tvekan fört världen bakom ljuset genom att göra motstridiga uttalanden. Det är bara värt att förhandla med dem om de är ärliga vid samtalen, annars är allt bara en teaterföreställning. 
Lucas (Verts/ALE ).
    Herr talman! Jag har lyssnat noggrant till kommissionen och rådet och finner det anmärkningsvärt att ingen har nämnt det faktum att två EU-medlemsstater innehar kärnvapenarsenaler. Detta underminerar den moraliska auktoriteten i diskussionen inom EU om kärnvapennedrustning. Det överväldigande hyckleriet som regeringarna i mitt land, Förenade kungariket, och i Förenta staterna gör sig skyldiga till när de kräver att andra skall nedrusta medan de samtidigt upprustar sin egen kärnvapenkapacitet är fullständigt oacceptabelt.
Icke-spridningsfördraget är en uppgörelse med icke-kärnvapenstater som enas om att inte skaffa sig kärnvapen och existerande kärnvapenstater som i sin tur enas om att påbörja en nedrustningsprocess. Eftersom vi har misslyckats med vår del av uppgörelsen får vi inte förvånas över att andra länder ignorerar vår vädjan om att de skall nedrusta. Samtidigt är det stor risk att kärnvapenmaterial hamnar i händerna på icke-statliga aktörer.
Den ståndpunkt som intagits av Förenade kungarikets regering är sorgligt nog både hänsynslös och oansvarig, och dessutom olaglig. Vi har hört mycket om internationell rätt nyligen, och jag skulle vilja påminna både Storbritannien och Frankrike om att kärnvapen enligt Internationella domstolen i Haag inte endast är omoraliska utan också olagliga. Storbritannien och Frankrike borde föregå med gott exempel och ensidigt avveckla sina olagliga kärnstridsspetsar, och EU med sina medlemsstater måste lägga fram en åtgärdsplan och en tidsplan för att uppnå ett kärnvapenfritt Europa. 
Agnoletto (GUE/NGL ). –
   Herr talman, mina damer och herrar! Kärnvapenspridningen i Nordkorea är en källa till stor oro. Det handlar om ett land som har dolt sin produktion av kärnvapen för världssamfundet. Dessa arsenaler måste därför avvecklas, och Nordkorea måste skriva under icke-spridningsfördraget omgående och låta IAEA-inspektörerna från Wien genomföra lämpliga inspektioner.
Vi tror dock att diplomati är den enda möjliga vägen i regionen. Nordkorea måste återvända till förhandlingsbordet för sexpartssamtalen med USA, Sydkorea, Japan, Ryssland och Kina. Mot denna bakgrund är det inte till någon hjälp med aggressiva uttalanden från Washington. I stället för Bushadministrationens sabelskrammel nyligen anser jag att Nordkorea skall erbjudas en politisk och diplomatisk överenskommelse i utbyte mot övervakning av landets kärnvapenarsenal.
Dessutom tror jag att vi vid diskussion av kärnvapen inte kan undvika frågan om vem som skall kasta första stenen. Vi kan till exempel inte undvika att betona avslöjandet i Italien nyligen att man på vissa Natobaser i Italien lagrar amerikanska kärnvapen utan ortsbornas vetskap. Enligt min åsikt är därför frågan om kärnvapennedrustning en fråga som rör alla, och det handlar inte bara om de två länder som nu diskuteras. 
Battilocchio (NI ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Jag talar som företrädare för det nya italienska socialistpartiet. Vid konferensen om icke-spridningsfördraget i New York i maj varken får eller bör man göra några ytterligare kompromisser eller eftergifter. Man måste särskilt förhindra möjligheten att reaktionära regimer med i många avseenden bristfällig insyn, till exempel de i Iran och Nordkorea, får tillgång till kärnvapen. Oron förvärras av risken för att plutonium stjäls av terroristgrupper som tyvärr blir alltmer aktiva.
År 1945 utplånades två japanska städer av atombomben, och detta påverkar ännu i dag miljontals människor och den omgivande miljön. År 2005 inledde borgmästarna i Hiroshima och Nagasaki, de två städer som förstördes för sextio år sedan, en internationell kampanj för kärnvapennedrustning via sitt -program, där man uppmanar till avskaffande av alla kärnvapen inom 15 år.
Europa, som har alla skäl i världen att arbeta för internationell säkerhet och strategisk stabilitet, måste göra sig hört i världssamfundet, och tydligt visa vägen mot en gradvis minskning av kärnvapenutplacering och en följande gradvis nedrustning. 
Brok (PPE-DE ).
    Herr talman, herr rådsordförande, herr kommissionsledamot! En gång sade den förre generalsekreteraren för Nato Manfred Wörner – som vi förlorade alldeles för tidigt – att när det fanns tekniska kunskaper om sådana saker som tillverkning av atombomber i världen skulle det inte finnas något sätt att bli av med dem. Analysen kanske är väldigt pessimistisk, men den ser ut att stämma, och när vi nu närmar oss årets revideringskonferens får man känslan av att saker och ting är på bristningsgränsen.
Vid en snabb titt på kartan ser man att i en och samma region, och sammanlänkade via land, har Pakistan, Indien och Kina kärnvapen, och snart kommer Korea och Iran att ha det också. Det finns landförbindelse mellan alla dessa länder, och deras intressen är motstridiga, vilket innebär risk för blockader och farliga situationer.
I en region som denna, kan länder som Indonesien och Filippinerna på lång sikt avstå från att göra samma sak? Om Korea och Iran får som de vill framstår det för mig som ganska klart att det inte kommer att finnas något som hindrar dem, och av det drar jag slutsatsen att vi måste stödja den linje som har förespråkats här gällande Iran. Vi bör ge de tre utrikesministrarna och Europeiska unionen en chans. Jag är glad att Förenta staterna har återgått till strategin att åstadkomma något med förhandlingar.
I det här fallet, därför att saker utvecklas som de gör och eftersom det uppenbarligen redan finns underjordiska anläggningar som inte kan hanteras med dessa medel, skulle avskräckande anfall förmodligen göra mer skada än nytta. Det finns säkert andra som vet mer om detta än jag, men jag tror att vi måste vara medvetna om de konsekvenser som uppstår genom geografin och strukturen i dessa länder.
Iran får inte utöva utpressning mot oss – det ser jag som viktigt – men vi bör å andra sidan som rådsordföranden sade göra allt vi kan för att få landet att skjuta upp allt ytterligare arbete tills andra möjligheter har uppstått genom förhandlingar. Det måste stå klart – för denna kammare liksom för alla andra – att det bara kommer att bli möjligt att förbättra förbindelserna med Iran om en lösning hittas på kärnvapenfrågan och på människorättsfrågorna. Det bör alltså exempelvis inte finnas någon chans att parlamentet godkänner ett samarbetsavtal med Iran – om vi antar att det ens skulle bli förhandlingar om något sådant, och det blir det helt riktigt inte heller under det nuvarande luxemburgska ordförandeskapet – om inte Iran intar en mer resonabel hållning. Jag skulle vilja tillägga att det är ganska uppenbart att detta måste gälla sådant som icke-spridningsfördraget, IAEA och FN.
Detsamma gäller för Nordkorea, för jag tror också att det är nödvändigt att vi klargör vår vilja att hjälpa detta land, där människorna utsätts för sådana enorma lidanden, vår vilja att förbättra deras situation, och att detta mycket väl kan kosta oss mer än vad vi tidigare var beredda att betala. Vi bör självklart också överväga – och jag antar att Glyn Ford kommer att komma in på detta senare – om inte Europeiska unionen bör delta i de pågående sexpartssamtalen, då vi redan är involverade i finansieringen. Jag tror att det finns skäl att tänka på hur vårt politiska engagemang skulle kunna se ut.
I vilket fall som helst anser jag att det är av vital betydelse att motarbeta kärnvapenkapacitet i dessa länder, allmänt och med tanke på terrorismen, för detta hjälper oss också att förebygga bland annat mini-atombomber och smutsiga bomber. Vi måste se kopplingen här, för det är dessa typer av kapacitet det gäller nu, och inte bara traditionell kapacitet för kärnvapenanfall. Därför kan vi inte ta för lätt på denna uppgift. 
Siwiec (PSE ).
      Herr talman! Den här debatten är ett bevis på att icke-spridningsfördraget är tandlöst. Vi kan använda fördraget som ett hot, men vi kan absolut inte utöva tvång mot dem som inte följer det. Allt viktigt som har inträffat har hänt oberoende av eller till och med trots fördraget. Indien och Pakistan har skaffat kärnvapen, och de hemliga ritningarna till sådana vapen har stulits från Pakistan, och ändå har inget av dessa länder utsatts för några sanktioner. Libyen har avbrutit sitt atomprogram, men fördraget hade inget med det att göra. Iran och Nordkorea bygger inte bara atombomber, utan håller på att utveckla sätt att skjuta iväg dem, och det verkar inte finnas någon chans att effektivt sätta stopp för dessa program. Länder som dessa deltar i förhandlingar under falska förespeglingar, för att vinna tid och utveckla sina kärnvapenprogram.
Vilka åtgärder skall därför vidtas? Om nya och hårdare kontrollmekanismer inte införs är det absolut ingen mening med att fortsätta att tala som om det fortfarande var nittonhundratalet, som om de länder som har kapacitet att bygga kärnvapen fortfarande ingick i fördraget. Utan effektiv kontroll finns inte mycket hopp om att kunna se till att fördraget följs, och kravet att avstå från kärnvapen måste vara en del av den övergripande hållningen gentemot ett visst land. Med enbart fördraget i sig kommer vi ingenstans.
Det sista jag vill säga är något som bör sägas utan omsvep. Om vi inte samarbetar med Förenta staterna och börjar föra en seriös dialog med våra amerikanska partner kommer en tvångspolitik att bli lika fruktlös oavsett om det gäller Korea eller Iran. Detta beror på att sådana länder är experter på att spela ett spel där de samtalar med en part och är rädda för den andra. Chanserna är små att den part de samtalar med, och som de inte är rädda för, skall kunna övertala dem att göra några verkliga förändringar. Tack. 
Pistelli (ALDE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Efter kalla krigets slut verkade problemet med spridning av kärnvapen ha försvunnit, men nu håller det på att hamna i fokus igen. Den nordkoreanska regeringens tillkännagivande att man har kärnvapen har väckt berättigad oro för en region med världens största koncentration av kärnvapen. Samtidigt skulle ett Iran med kärnvapen ha en destabiliserande inverkan på Mellanöstern, och skulle skapa enorma säkerhetsproblem på Europas egen bakgård.
EU:s säkerhetsstrategi går helt riktigt ut på att se spridningen av massförstörelsevapen som det näst allvarligaste globala hotet efter den internationella terrorismen. Vidare vet alla att det finns en nära koppling mellan de två problemen när det rör sig om skurkstater eller ekonomiskt utarmade stater, eller när övervakningen är bristfällig.
Vi kan inte möta denna utmaning ensamma. Internationell samordning behövs för att bekämpa spridning av kärnvapen, och för att öka poliskontrollen och lagliga övervakningsmetoder, med utgångspunkt i dr Mohammed ElBaradeis sju steg, av vilka jag skulle vilja nämna det femåriga moratoriet för nya anläggningar, det entydiga löftet att nedrusta från de fem officiellt erkända kärnvapenstaterna samt målet att göra Mellanöstern till en kärnvapenfri zon.
Förhållandet mellan Europeiska unionen och Förenta staterna är grundläggande för ett effektivt bekämpande av kärnvapenspridning. Europa och Förenta staterna kompletterar varandra. Inom en omedelbar framtid måste det gemensamma transatlantiska målet vara att stoppa den iranska verksamheten och göra den årliga NPT-revisionskonferensen till en framgång. 
Czarnecki, Ryszard (NI ).
    Herr talman! I söndags erkände Iran att de har tillägnat sig samtliga färdigheter som krävs för att anrika uran. Flera av Irans främsta kärnvapenförhandlare hade tidigare medgett att prästregimen inte hade kommit så långt i oktober 2003 när ett kärnvapenavtal signerades med EU:s tre stora stater.
Det bristfälliga avtalet har lämnat många kryphål för Teheran och har fungerat som ett effektivt diplomatiskt skydd för mullorna för att kunna vinna det som de allra mest behövde för att göra framsteg med sitt vapenprogram, nämligen tid.
När det gäller regimer som drivs av ideologier är den bittra sanningen att undfallenhetspolitik är någonting meningslöst. Vi borde vara tacksamma för att Irans nationella motståndsråd avslöjade Irans hemliga kärnvapenprogram. Vore det inte för dem hade Iran framställt en atombomb vid det här laget.
Mot bakgrund av detta måste man allvarligt överväga det faktum att det kärnvapenhot och det stöd till terrorverksamhet som Iran står för endast kan hejdas genom att denna regim störtas av iranier och sådana demokratiska motståndsgrupper som Irans nationella motståndsråd. 
Stenzel (PPE-DE ).
    Herr talman! Icke-spridningen av kärnvapen och det därmed sammanhängande förhindrandet av att de hamnar i händerna på terroristgrupper är utan tvekan en av världssamfundets viktigaste uppgifter. Därför måste vi vara särskilt uppmärksamma på vad som händer i Nordkorea och Iran, och jag välkomnar den hållning som intagits av parlamentet och av min egen grupp om behovet av att klargöra för Iran att förhandlingar om ett handels- och samarbetsavtal inte kan genomföras förrän det finns avgörande bevis för att landets atomprogram är fredligt. Det var på denna punkt det inte gjordes några tillfredsställande framsteg vid IAEA-samtalen i Wien. Vi måste också utan tvekan uttrycka vår oro angående Rysslands leveranser av kärnbränslestavar till Iran.
Att situationen i Nordkorea är lika besvärande, därför att den är en fara för hela regionen, är något jag har blivit medveten om i min egenskap av ordförande i Delegationen för förbindelserna med Koreahalvön. Jag uppmanar därför EU, i detta fall representerat av kommissionen och rådet, att göra allt i sin makt för att underlätta återupptagandet av sexpartssamtalen, en process som fortfarande är öppen trots Nordkoreas senaste uttalande. Vi uppmanar Nordkorea att återvända till förhandlingsbordet. Alla diplomatiska kanaler måste användas för detta syfte. Även om Europeiska unionen inte deltar i sexpartssamtalen – något som mycket väl skulle kunna förändras – ligger det i vårt intresse att krisen avtar och att kärnvapen inte får större spridning. Något som talar för detta är vår humanitära hjälp och vårt hjälpprogram för jordbruket i Nordkorea.
Från FN:s fackorgan för livsmedels- och jordbruksfrågor har man uppmärksammat oss på desperationen i befolkningens försök att få tag i mat. Det borde även från humanitär synpunkt ligga i Nordkoreas intresse att inrikta sina resurser på att bättre förse folket med mat snarare än att ägna sig åt oproportionerlig upprustning, för att inte tala om att bli ett kärnvapenhot. 
Lambsdorff (ALDE ).
    Herr talman! Det råder inget tvivel om att icke-spridningspolitiken befinner sig i kris, och om nedrustningspolitik hörs nästan inget nytt numera. Revideringskonferensen i maj innebär ett tillfälle att nå fram till ett genombrott, ett som kommer att kräva en konstruktiv inställning hos alla, inräknat ”de fem permanenta” och alltså också hos Kina, som alltmer framstår som den dominanta nationen i sin region. Kina håller på att vakna, och bara ett land – Nordkorea – struntar i landet och dess mål att Koreahalvön skall vara fri från kärnvapen. Nordkorea arbetar med stridsspetsar och robotar som skall bära dem, man hindrar sexpartssamtalen och destabiliserar hela regionen. Skälet till detta är att Nordkorea är en diktatur där ledningen desperat klänger sig fast vid makten.
Detta är ett hot mot våra demokratiska vänner i regionen, mot Sydkorea och Taiwan, särskilt också mot Japan och Förenta staterna, vilka tillsammans garanterar säkerheten för dessa länder. De åtgärder från vår sida som de förtjänar måste ha tre mål: vi måste stärka icke-spridningsfördraget, Europeiska unionen måste delta i sexpartssamtalen, vapenembargot mot Kina måste kvarstå och vi måste arbeta för demokrati i hela världen. Jag är också av åsikten att vi borde ha den här debatten i Bryssel snarare än i Strasbourg. 
Jarzembowski (PPE-DE ).
    Herr talman! Jag höll med föregående talare – tills han kom till sista meningen. Om man efter diskussioner kommer fram till att våra plenarsammanträden skall hållas här i Strasbourg så blir det där de kommer att hållas, och jag älskar den här staden; den är vacker. En dag kommer vi kanske att komma överens med den franska regeringen om att vi kan ha alla våra plenarsammanträden i Bryssel, men så länge avtalet ser ut som det gör är den nuvarande situationen inte öppen för diskussion.
Vi bör göra klart för nordkoreanerna att deras aktiviteter är ett hot mot hela säkerheten i Fjärran Östern. Sydkorea känner sig hotat, och det gör också Japan och Taiwan, och det är hela denna regionala säkerhetsaspekt som jag tror vi måste inrikta oss på. Vi måste försöka övertala våra kinesiska vänner att använda sitt inflytande. De kanske hela tiden hävdar att de inte har något, men jag tror att det är en diplomatisk fint. Alldeles bortsett från yttranden om att stoppa byggnadsprogrammen är det i realiteten så att det enda land som kan få den nordkoreanska regeringen att återvända till sexpartssamtalen är Folkrepubliken Kina, med det kinesiska kommunistpartiet.
Vi måste göra klart för kineserna att det ligger i deras eget intresse att säkerhetssituationen i Fjärran Östern inte störs. Vi måste också framhålla för Kina att vi, även om vi accepterar dess roll i Asien, bara gör det om man fullgör sina plikter på ett konstruktivt sätt. Låt oss då försöka få våra kinesiska vänner att göra en diplomatisk hänvändelse till Nordkorea. 
Van Hecke (ALDE ).
    Herr talman, mina damer och herrar! Den internationella terrorismen, den organiserade brottsligheten och det oförutsägbara beteendet hos några få stater innebär att risken för en kärnvapenkonflikt fortfarande är betydande. Kontrollkapaciteten hos Internationella atomenergiorganet bör därför ökas omgående. Europeiska unionen bör ha modet att vidta politiska och ekonomiska åtgärder mot länder som trotsar reglerna och försöker kringgå inspektioner. Särskilt under den kommande revideringskonferensen bör man ha den nödvändiga ambitionsnivån och arbeta för ett totalt genomförande av fördraget. Jag hoppas också att EU genom dialog och konsultation kan spela en viktig roll för att övertyga Nordkorea att återvända till förhandlingsbordet.
Förenta staterna, Ryssland och Frankrike har börjat utveckla en ny generation kärnvapen. Ett verkligt engagemang för icke-spridning och nedrustning betyder dock att alla, och alltså inte bara de så kallade skurkstaterna, avbryter forskningen om och utvecklingen av massförstörelsevapen. Om så inte blir fallet är alla deklarationer om detta bara tom retorik. 
Onyszkiewicz (ALDE ).
    Tack, herr talman. Då vi debatterar problem som har att göra med icke-spridning av kärnvapen och icke-spridningsfördraget tycker jag inte att det är irrelevant att uppmärksamma parlamentet på ny militär teknik som gör situationen än mer komplex. Det är redan möjligt att tillverka vad som kallas väskbomber. Dessa bomber är lätta och enkla att transportera och kan därför lätt hamna i orätta händer, exempelvis hos terroristgrupper.
Bomber med mycket låg intensitet är ett ytterligare exempel på ny militär teknik, och genom deras existens blir den tidigare så tydliga gränsen mellan traditionella vapen och kärnvapen otydlig. Framväxten av sådana vapen, där syftet verkar vara att möjliggöra attacker mot kraftigt befästa och skyddade platser, skulle kunna resultera i att de används i länder som inte har undertecknat fördraget om förhindrande av spridning av kärnvapen. Detta skulle då leda till, eller skulle snarare kunna leda till och bör leda till, motsvarande reaktioner från världssamfundet, eftersom varje land som har skrivit under fördraget har fått försäkran från andra länder om att kärnvapen inte kommer att användas på dess territorium. Tack. 
Gahler (PPE-DE ).
    Herr talman! Det enda jag egentligen vill säga om Nordkorea är att jag tror att Kina är det enda land som har någon chans att övertyga landet om att ändra kurs, för Kina har lämnat sin egen form av kommunism bakom sig, åtminstone på det ekonomiska området, genom att börja kunna skapa välstånd. Den primitiva kommunism som fortfarande råder politiskt och ekonomiskt i Nordkorea kan bara övervinnas via påtryckningar eller övertalning från Kina.
För att övergå till Iran, om vilket jag var föredragande under den förra valperioden, skulle jag vilja klargöra att vi absolut har en kombination av intressen som vi kan reducera till en gemensam nämnare. Iran vill sluta ett partnerskaps- och samarbetsavtal med Europeiska unionen, och vi, som är Europeiska unionen, vill se att Iran handlar enligt bestämmelserna hos Internationella atomenergiorganet och följer dess krav. Eftersom jag ser fredlig användning av kärnkraft som något positivt är jag inte i grunden emot att ett land använder den, under förutsättning att högsta möjliga säkerhet tillämpas och att processen för att underlätta anrikning av uran och tillverkning av vapen är underställd internationell kontroll, vilket i fallet Iran betyder att den inte pågår. Om vi faktiskt lyckas klargöra för Iran att det finns en paketlösning med ett partnerskaps- och samarbetsavtal å ena sidan och efterlevnad av världssamfundets krav på fredlig kärnkraftsanvändning å den andra, och att alla delar i lösningen hör samman, då kan vi uppnå resultat.
Det finns en annan sak som jag ser som viktig: när vi väger intressen mot varandra får vi inte bortse från frågan om mänskliga rättigheter. Vi får inte offra de mänskliga rättigheterna för ett avtals skull, även om Iransmotprestation är efterlevnad av atomenergikraven. 
Ford (PSE ).
    Herr talman! När det gäller Nordkorea skulle jag vilja ta upp en eller två olika aspekter. Detta är ett land som under de senaste 12 till 18 månaderna har engagerat sig i enorma och oåterkalleliga steg på vägen mot ekonomisk reform, särskilt inom industri och jordbruk. Kärnvapenkrisen hänger dock fortfarande över oss.
Under de senaste fem åren har Europeiska unionen bidragit med en halv miljard euro till humanitärt bistånd och utvecklingsbistånd till Nordkorea, och ändå har vi inte fått delta i sexpartssamtalen. För några veckor sedan talade Nordkoreas ambassadör i Berlin inför parlamentets nya delegation för förbindelserna med Koreahalvön och antydde att Nordkorea välkomnar vårt deltagande, liksom Kina och Sydkorea. I vår gemensamma resolution uppmanar vi kommissionen och rådet att undersöka Europeiska unionens möjlighet att delta i det programmet. Det kan hjälpa till att bryta det dödläge vi står inför där. Europaparlamentet skulle inte vilja hamna i en situation där det inte har något att säga till om i de pågående förhandlingarna men som, vilket skedde under sista samrådet om ramavtalet, får betala räkningen!
Min andra punkt handlar inte om plutoniumprogrammet – Nordkorea har uppgett att de nu har kärnvapen. Det handlar om en av orsakerna till krisen, nämligen Förenta staternas påståenden om att Nordkorea har ett program för höganrikat uran. Det verkar som om Nordkorea fick planerna från Pakistan, men amerikanerna har inte lyckats lägga fram något bevis för ett sådant pågående program. De har heller inte de material som krävs för att producera gascentrifuger eller den elektricitetskvalitet – som för övrigt måste vara tillräcklig för att driva en medelstor stad i Europa – som krävs för att genomföra ett sådant program.
Min sista punkt gäller Organisationen för energiutveckling på Koreahalvön. Rådet har valt att inte betala de 4 miljoner euro till Sydkorea som utgörs av kostnader för inställandet av det programmet, vilket därmed hotar dess framtid. Jag vet några här i kammaren som inte skulle vilja se det finslipas till ett kärnvapenprogram, men det skulle kunna fungera väl som en användbar kanal för icke-kärnvapenrelaterade konventionella eller förnybara energier. Vi uppmanar rådet att återigen se över om inte detta lilla bidrag, som man skulle kunna köpa ett par lägenheter i London för, inte borde göras för möjliggöra för oss att ha det politiska inflytandet. 
Schmit,
   . Herr talman! Det råder inget tvivel om att en värld utan kärnvapen är en vision om ett ideal som vissa har insisterat på och som vi alla delar. Utvecklingen verkar dessvärre gå åt andra hållet. Som Jan Marinus Wiersma och Elmar Brok sade finns det en fara för att vi är på väg in i en ny era av kärnvapenspridning – en ny kärnvapenkapplöpning i mycket känsliga regioner där den yttersta konsekvensen av spridningen skulle kunna bli faktisk användning.
Detta gör det ännu viktigare att nu se till att Europeiska unionen och alla dess partner utövar nödvändigt tryck på dem som tror att kärnvapen ger dem större makt. Vi behöver skicka en tydlig signal till både Nordkorea och Iran att utveckling av kärnvapen inte kommer att löna sig, och att världssamfundet inte kommer att tolerera en sådan utveckling.
Jag håller med dem som säger att vi i fallet Iran intensivt måste fullfölja de förhandlingar som redan pågår, för att övertyga iranierna om att det finns ett alternativ till utveckling av kärnvapen, och att utsikten till ett partnerskap med Europa och till ett ekonomiskt samarbetsavtal är mer värdefull än någon utveckling av kärnvapen, både för Irans säkerhet och ekonomiska utveckling. Jag håller också med om att man inte får bortse från de mänskliga rättigheterna i dessa förhandlingar, och att respekten för dessa rättigheter är grundläggande.
Frågan om Nordkorea är naturligtvis än mer komplicerad eftersom landet redan i viss utsträckning har frusits ut av världssamfundet. Ändå skulle man inte uppnå mycket med sanktioner mot detta land, där befolkningen redan lider brist på enormt mycket. Europeiska unionen bör inte nöja sig med att bara ge humanitär hjälp här; vi bör också spela en mer betydande politisk roll. Jag håller helt med dem som sagt, som Glyn Ford just gjorde, att det också skulle vara fel av Europeiska unionen att spela rollen av bidragsgivare utan en politisk roll.
Våra som Georg Jarzembowski påpekade viktiga förbindelser med Kina kommer utan tvekan att hjälpa oss att utöva påtryckningar på Nordkorea. Kina är kanske det enda land som har något verkligt inflytande på den nordkoreanska regimen.
I vilket fall som helst är det mycket viktigt att diskussionerna om icke-spridningsfördraget inte i grund och botten slutar som ett misslyckande, som ett slags halvhjärtat status quo. Icke-spridningsfördraget är ännu viktigare nu än förut. Det finns nu än mer skrämmande risker, för spridning till olika icke-statliga organisationer och terrorister. Jag tror att detta är ytterligare ett område där man från Europeiska unionens sida måste vara mycket vaksam.
Europeiska unionen måste därför uttrycka sig mycket tydligt vid NPT-konferensen, och agera för att göra sin röst hörd i både förhandlingarna med Iran och diskussionerna med Korea, där vi måste delta. En värld utan kärnvapen kanske ännu inte ligger inom räckhåll, men vi bör åtminstone hejda den farliga spridningen av dem. 
Michel,
    Herr talman! Alla inlägg vi har lyssnat till pekar tydligt i samma riktning, utan undantag, och kommissionens ståndpunkt och åsikter får naturligtvis stöd. Detta tyder även på hur viktigt icke-spridningsfördraget är, och framför allt, hur viktigt det är att upprätthålla och till och med förstärka det.
Kommissionen stöder dessa ansträngningar för att gynna såväl avrustning, särskilt i Ryssland, som icke-spridning, och kommer så även att göra i fortsättningen.
För närvarande samarbetar vi med rådet för att säkra nödvändig finansiering för att genomföra unionens politik på områdena icke-spridning och avrustning. Som en indikation på kommissionens åtagande i detta avseende kan jag nämna ett avtal som nyligen slöts under översynen av Cotonouavtalet, och som inbegriper, som en central del, en klausul om icke-spridning, som syftar till att stärka de multilaterala avtalen och exportkontrollen. 
Talmannen.
   Jag har mottagit sju resolutionsförslag som ingivits i enlighet med artikel 103.2 i arbetsordningen.(1)
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum på torsdag. 
Talmannen.
   Nästa punkt på föredragningslistan är rådets och kommissionens uttalanden om situationen i Libanon. 
Schmit,
    Herr talman! Rådet följer den allvarliga politiska krisen i Libanon nära och med stor oro. Krisen, som utlöstes i och med den treåriga förlängningen av president Emile Lahouds mandatperiod i Syrien, kulminerade med mordet på den före detta premiärministern Rafiq Hariri, och tio andra oskyldiga civila.
Europeiska unionen har fördömt denna barbariska handling, och parlamentet diskuterade denna fråga ingående för bara några dagar sedan. Premiärminister Rafiq Hariri var en fredlig man som trodde på dialog, och han var en vän till Europa. Libanon måste möta denna utmaning med enighet och lugn, och respektera de två principer som Rafiq Hariri kämpade för under sitt liv: Libanons oberoende och suveränitet.
Karamiregeringens avgång inför folkets påtryckningar har skapat en ny situation som vi måste dra fördel av. Ordförandeskapet vill gratulera det libanesiska folket till deras mod och beslutsamhet att återvinna full suveränitet och deras vilja att leva i frihet i ett demokratiskt land.
Rådets organ höll en inledande diskussion om Libanonkrisen den 4 mars, och tog åter upp denna fråga i morse i närvaro av Terje Röd-Larsen, Förenta nationernas särskilda sändebud för Mellanöstern, med ansvar för genomförandet av resolution 1559.
Den höge representanten Javier Solana kommer i morgon att sammanträffa med en delegation av företrädare från den libanesiska oppositionen.
Huvudinriktningen för Europeiska unionens agerande bör vara som följer. För det första måste vi stödja bildandet av en ny övergångsregering som nyckelaktörerna inom den libanesiska politiken kan godta, och som respekterar Libanons konstitutionella ram.
För det andra är det nödvändigt att noggrant utreda omständigheterna kring mordet på Rafiq Hariri, och de som bär ansvaret för detta, om det politiska livet i Libanon skall kunna återgå till det normala. Unionen stöder följaktligen FN:s undersökningskommission, och har för avsikt att fortsätta utöva påtryckningar på de libanesiska myndigheterna så att de genomför en grundlig utredning.
Dessutom är det viktigt att stödja genomförandet av fria och rättvisa val. Europeiska unionen är beredd att tillhandahålla stöd i detta avseende, i synnerhet genom att sända en grupp valobservatörer om den libanesiska regeringen så önskar. För sin del står kommissionen i begrepp att undersöka läget på plats för att utvärdera behoven och omfattningen av valassistans. Kommissionen kommer att lämna ytterligare upplysningar om detta i sin egen presentation.
Slutligen måste vi bibehålla påtryckningarna på alla berörda för att nå fullständigt och omedelbart genomförande av resolution 1559, som innehåller krav på ett fullständigt och omedelbart tillbakadragande av de syriska trupperna från Libanon.
Rådet kan försäkra Europaparlamentet att det inte kommer att spara någon möda för att nå en politisk lösning av Libanonfrågan, vilket är vad de allra flesta libaneser önskar. 
Michel,
    Herr talman, mina damer och herrar! Jag kommer att tala med er om situationen i Libanon på min kollega Benita Ferrero-Waldners vägnar, kommissionsledamot med ansvar för yttre förbindelser och den europeiska grannskapspolitiken.
Vi blev chockade och bedrövade av den fruktansvärda terroristattack som begicks i Beirut den 14 februari, som tog den före detta libanesiska premiärministern Rafiq Hariris och många andra offers liv, och där flera hundra personer blev allvarligt skadade. Det var den mest förödande attacken i Libanon sedan inbördeskriget 19751990.
Rafiq Hariri var en av de mest tongivande upphovsmännen till Taifavtalet från 1989, vilket markerade slutet på inbördeskriget i Libanon. Han var ansvarig för återuppbyggandet av Libanon efter det att det hade slitits sönder av krig, och hans namn blev liktydigt med fred och försoning, som byggde på en känslig balans mellan de 18 religiösa samfund som landet utgörs av. Vi förde ett nära samarbete med Rafiq Hariri och hans regering. Förhandlingarna om ett associeringsavtal hade slutförts under hans mandatperiod, och ett tillfälligt handelsavtal trädde i kraft mars 2003. Rafiq Hariri stödde även dialogen om den europeiska grannskapspolitiken, som omfattar Libanon, fullt ut.
Under de senaste veckorna, efter Rafiq Hariris död, har tusentals demonstranter protesterat mot Syriens militära närvaro i deras land, trots regeringens förbud. Inför de oavbrutna påtryckningarna efter mordet på Rafiq Hariri avgick den libanesiska premiärministern Omar Karami och hans regering den 28 februari i år, efter en extraordinarie parlamentsdebatt om det politiska läget efter Rafiq Hariris död.
De närmaste veckorna kommer helt klart att bli avgörande för landet, och det är ytterst viktigt att parlamentsvalet i Libanon genomförs enligt planerna i maj. Kommissionen hoppas att lugnet kommer att härska under denna tid, och att kommunikationskanalerna mellan de olika politiska grupperna kommer att hållas öppna. Valet måste genomföras på ett fritt och rättvist sätt, utan utländsk inblandning eller inflytande, och under de libanesiska myndigheternas suveräna kontroll. Detta val kan markera en vändpunkt för Libanons återgång till fullständigt oberoende och suveränitet. Tillsammans med sina andra partner måste Europeiska unionen vara fortsatt vaksam på förhållandena för genomförandet av detta val, och vi bör klargöra vår ståndpunkt för libaneserna.
Kommissionen överväger hur den kan bidra till att garantera att valet genomförs under lämpliga förhållanden. Vi undersöker möjligheterna till att sända en valobservatörsgrupp. Om det skulle bli nödvändigt räknar vi även med att tillhandahålla andra medel som stöd för att garantera en öppen och fri valprocess. Vi tänker oss i synnerhet utbildning av lokala observatörer. För närvarande gör vi förberedelser för ett tekniskt undersökningsuppdrag till Libanon. Vi vill utvärdera våra möjligheter att se till att valet genomförs under optimala förhållanden, och vi utesluter inte möjligheten att sända EU-observatörer om den libanesiska regeringen ber oss om det.
Herr talman, mina damer och herrar! Europeiska unionen fäster den allra största vikt vid att alla berörda parter genomför FN:s säkerhetsråds resolution 1559, vars målsättningar vi stöder kraftfullt: fria och rättvisa val utan utländsk inblandning, tillbakadragande av alla utländska styrkor från Libanon, upplösning och avrustning av all milis, och kravet på att regeringen skall ha kontroll över hela det libanesiska territoriet. En del av dessa krav har förmedlats till Libanon under årens lopp i viktiga EU-uttalanden. Europeiska unionen stöder fullständigt FN:s generalsekreterares arbete. Vi emotser hans rapport med intresse, som skall komma i början av april, om de framsteg som har gjorts för att nå målen i resolution 1559.
Samtidigt är kommissionen i färd med att skapa ännu närmare band till Libanon inom ramen för den europeiska grannskapspolitiken. Den 2 mars 2005 lade kommissionen fram en rapport om Libanon, som innehåller en omfattande och övergripande översikt av den politiska, ekonomiska och institutionella situationen, och även läget i förbindelserna mellan EU och Libanon. Denna rapport kommer att ligga till grund för arbetet med handlingsplanen för partnerskap med grannländerna, som kommer att omfatta viktiga prioriteringar, såsom närmare politisk dialog och ökat samarbete på en rad olika områden.
I Libanon och i andra partnerländer kommer de framsteg som har gjorts inom ramen för den europeiska grannskapspolitiken att avspegla deras egna ansträngningar och framgångar, naturligtvis med unionens aktiva stöd. För att ta hänsyn till den senaste tidens politiska utveckling i Libanon har kommissionen rekommenderat att tidsplanen för vårt arbete och för samrådet med de libanesiska myndigheterna om handlingsplanen skall kopplas till lägesutvecklingen i Libanon. Det säger sig självt att vi måste veta hur situationen utvecklas innan vi går vidare.
Samtidigt fortsätter vi diskussionerna med parlamentet och rådet om den europeiska grannskapspolitiken och partnerskapsinstrumentet, som, när det träder i kraft från och med 2007, kommer att ge oss möjlighet att avpassa våra politiska ambitioner till de nödvändiga ekonomiska resurserna. Vi hoppas att ha ett resultat före årsslutet, vilket kommer att ge oss möjlighet att inleda planeringen för 2007.
Herr talman, mina damer och herrar! Kommissionen kommer att fortsätta att stödja de ansträngningar som görs mot reform och demokrati i Libanon genom associeringsavtalet och inom ramen för den europeiska grannskapspolitiken. Jag hoppas att parlamentet kommer att vara vår starkaste bundsförvant i stödjandet av dessa ansträngningar. 
Salafranca Sánchez-Neyra,
   . Herr talman! Jag anser att rådsordföranden och kommissionsledamot Louis Michel tillräckligt har beskrivit de förödande följderna av mordet på förre premiärministern Rafiq Hariri. Det står klart att en av de mest uppenbara följderna av detta måste bli att Syrien drar tillbaka sina styrkor från Libanon, vilket måste ske omedelbart, och även måste omfatta säkerhetstjänsterna. Det finns inga ursäkter för att underlåta att uppfylla villkoren i FN:s resolution 1559, och Syrien måste avstå från att blanda sig i Libanons interna angelägenheter.
Som Louis Michel har sagt står det klart att fria val måste hållas i Libanon, utan några slags påtryckningar, och vår politiska grupp gläder sig över kommissionsledamotens kommentarer om att ett tekniskt uppdrag kommer att sändas till Libanon för att förbereda ett EU-uppdrag med valobservatörer.
Vi anser även att det är absolut nödvändigt att en oberoende kommitté inrättas för att undersöka omständigheterna kring mordet på förre premiärministern.
Herr talman! Denna morgon har alla de politiska grupperna förhandlat fram en kompromissresolution om denna ytterst viktiga fråga om Libanon, och det är nödvändigt att finna en tillfredsställande lösning för föra upp Hizbollah på listan över terroristorganisationer, eftersom vi anser att denna organisations aktioner har bevisats utom allt tvivel. Herr talman, villkoren i kompromissresolutionen måste anpassas för att infoga ett beslut som ligger i linje med de farhågor som vår politiska grupp har uttryckt.
Avslutningsvis vill jag säga att Europeiska unionen som rådsordföranden och kommissionens företrädare har sagt måste förorda existensen av ett demokratiskt, oberoende och suveränt Libanon, och de instrument som vi har tillgängliga genom grannskapspolitiken och associeringsavtalet ger oss en god bild av den form som dessa förbindelser kan anta. Jag betonar detta: ett oberoende, demokratiskt och suveränt Libanon. 
Napoletano,
   .– Herr talman, herr kommissionsledamot, herr rådsordförande, mina damer och herrar! Vår grupp står oreserverat sida vid sida med demonstranterna på Martyrernas torg i Beirut, som fredligt kräver en framtid med frihet och demokrati för sitt land, och som redan har förorsakat den pro-syriska regeringens avgång.
Den syriska militärockupationen kan inte längre tolereras, och det är dags att de positiva, men vaga uttalanden som Republiken Syriens president har gjort under de senaste dagarna lämnar plats för fast agerande, och med en klar och omedelbar tidsplan. Vi upprepar vårt starka fördömande av den attack som orsakade Rafiq Hariris och så många andra personers död, och vi stöder FN:s generalsekreterares beslutsamhet att se till att en fullständig utredning av detta dåd genomförs.
Libanons framtid kan endast bli resultatet av en demokratisk process, som bygger på respekt för de mänskliga rättigheterna, och det första steget blir att genomföra parlamentsvalet i maj. Detta val måste vara fritt, demokratiskt och öppet, och därför vill vi att valet skall förberedas och övervakas av en grupp EU-observatörer, i vilken Europaparlamentet, precis som det gjorde i fallet Palestina, bör spela en framträdande roll. Alla delar av Libanons komplicerade samhälle måste känna att de är delaktiga i denna process och i skyddet av deras lands enighet och territoriella integritet.
Syrien är ett viktigt land i Mellanöstern som helhet, ett land som kan, och oreserverat måste välja demokrati, bekämpning av terrorism och en konstruktiv roll i lösningen av IsraelPalestinakonflikten. EU:s förbindelser med Damaskus har länge byggt på vänskap, och jag hoppas att de beslut som fattas i dag av dess ledarskap kommer att bidra till att befästa dessa förbindelser och göra dem varaktiga.
Alla länder i Mellanöstern har ett ansvar för att stödja de ansträngningar som görs den palestinska myndighetens president för att nå en rättvis fred med Israel, och samarbeta i utvecklingen av en palestinsk stat. Därför måste allt stöd till terrorismen och till terroristorganisationer upphöra, både inom de respektive staterna och inom det palestinska territoriet.
Slutligen får vi inte glömma den israelisksyriska dimensionen av denna konflikt. När det gäller denna fråga hoppas vi på ett återupprättande av förbindelserna, som leder till ett fredsavtal och till att den israeliska armén drar tillbaka sina styrkor från Golanhöjderna. Terrorismens och ockupationsarméernas våld har härskat alltför länge i Mellanöstern, och det är dags att återgå till rättsstatsprincipen. Endast respekt för lagen i de internationella förbindelserna, och för demokratin i inrikespolitiken, kan garantera fred, stabilitet och välstånd i Mellanöstern. I detta sammanhang måste Europeiska unionen intensifiera sina ansträngningar, öka effektiviteten i sin politiska roll och ställa om de ekonomiska medel som utnyttjas för att nå dessa mål. 
Morillon,
   Herr talman! Sedan vår debatt för två veckor sedan har situationen i Libanon oavbrutet förändrats, som en reaktion på de påtryckningar som alla känner till och har kommenterat som har utövats av ett nästan enat folk, oberoende av ursprung eller religion, och som fortsätter att kräva frihet att leva och tankefrihet. Efter Karamiregeringens avgång och de gemensamma uttalandena från presidenterna Bashar al-Assad och Emile Lahoud om tillbakadragandet av de syriska trupperna fanns det i går fortfarande tiotusentals människor som demonstrerade på Martyrernas torg nu omdöpt till Frihetstorget för att ge uttryck för sin vilja att fullt ut fortsätta att utöva påtryckningar på de politiska ledarna, vilket är nödvändigt om en verklig demokratisk process skall kunna inledas.
Jag sade att detta folk var nästan enat. Jag använde ordet ”nästan” på grund av att det rimmar illa att Hizbollahs ledare, Hassan Nasrallah, i sitt tal uppmanade sina anhängare att demonstrera i dag, just nu, mot FN-resolutionen, och att skamlöst protestera mot utländsk inblandning och, jag citerar, ”att fortsätta motståndet mot Israel”. Jag finner denna senare del av hans tal särskilt störande på grund av att den förmedlade en önskan, som jag hoppas är en minoritetsåsikt, att motsätta sig det mycket bräckliga återupptagandet av fredsförhandlingarna mellan Israel och Palestina.
En del av oss här kommer att resa till Kairo på fredag för att delta i plenarsammanträdet inom ramen för den parlamentariska församlingen för Europa–Medelhavsområdet. Vi är medvetna om att det vid detta tillfälle är absolut nödvändigt att stödja den palestinska ledaren Mahmoud Abbas ståndpunkt i hans modiga önskan att förkasta våldet och, som ett första steg tillsammans med Israel, införa ett varaktigt eldupphör.
Om det visar sig att Hizbollah är fast beslutet att motsätta sig denna process är det i så fall er uppgift, herr rådsordförande, att vidta lämpliga åtgärder och gå så långt och varför inte som att inbegripa denna rörelse på listan över terroristorganisationer. Jag hoppas att rådet inte kommer att behöva gå så långt, eftersom jag gärna vill fortsätta tro att den oerhört starka fredslängtan kommer att segra. 
Flautre,
   Min grupp undertecknar och röstar med glädje för det resolutionsförslag som lades fram denna morgon, i vilket Europaparlamentet framför en rad synpunkter som är ytterst viktiga för oss. Herr rådsordförande, kommissionsledamot Michel, ni har själva förklarat och stött dessa synpunkter.
Vi välkomnar och uppmuntrar de folkliga demonstrationer som nu hålls i Beirut, och de demonstrationer som nyligen genomfördes i Kiev, och anser att det finns lärdomar att dra av dem. Vi anser att dessa demonstrationer utgör de starkaste garantierna för demokratiseringsprocessen om bara de personer som deltar vet och känner att de kan räkna med internationellt stöd. Det är den lärdom vi måste dra, och från den måste vi dra slutsatser inför framtiden.
Precis som dessa demonstranter och Libanons enade folk väntar vi på klara besked från de utredningar som genomförs för närvarande såväl den undersökningsgrupp som Kofi Annan har beordrat, som de undersökningar som genomförs av de libanesiska myndigheterna för att exakt identifiera de ansvariga för detta fruktansvärda dåd.
Vi har också hört uttalandena från Libanons och Syriens presidenter, och vi ser fram emot ytterligare uttalanden. Med tanke på att Taifavtalet innehåller bestämmelser om detta, varför skulle säkerhetstjänsterna undantas från planen för tillbakadragande? De syriska säkerhetstjänsterna i Libanon bör också dras tillbaka. Det är viktigt att påpeka att det bästa hjälpmedlet vi har för att garantera stabilisering är att gå vidare med denna demokratiseringsprocess, och vi har redan hört hur viktigt det är att denna region stabiliseras. Vi förväntar oss mycket av demokratiseringsprocessen, och kommissionen får inte förbise vissa grundläggande nyckelfrågor för en framtid med demokrati i den rapport som den för närvarande utarbetar om alla aspekter av läget i Libanon, och om förbindelserna mellan EU och Libanon. Dessa frågor omfattar upphävande av dödsstraffet, de tiotusentals personer som har försvunnit i Libanon, Libanons antagande av Romstadgan, som Internationella brottmålsdomstolen är grundad på, kravet på att Libanon skall anta Genèvekonventionen om flyktingars rättsliga ställning, en lösning på den palestinska flyktingfrågan, och även vissa enskilda fall som starkt bekymrar parlamentet, till exempel fallet med advokat Elhiam Moghrabi, som i dag sitter i fängelse till följd av uttalanden som han faktiskt gjorde här i kammaren, inför Europaparlamentets ledamöter.
Förhoppningarna när det gäller denna situation är följaktligen stora, och jag är övertygad om att denna resolution kommer att uppmuntra dessa förhoppningar. 
Portas,
   . – Parlamentets och EU:s ståndpunkt om händelserna i Libanon bör bygga på en lämplig avvägning mellan klarhet och ansvar: Klarhet när det gäller att ge uttryck för det brådskande behovet av en oberoende internationell utredning av omständigheterna kring mordet på förre premiärministern, dess orsaker och effekter, och att tydligt ge uttryck för den nödvändiga solidariteten gentemot den demokratiska, fredliga rörelse som omfattar alla samhällsskikt, som kräver fullständig suveränitet för Libanon och att demokratiska val genomförs, och att tydligt ge uttryck för kravet att syriska trupper och underrättelsetjänstemän måste dras tillbaka, i enlighet med Taifavtalet och resolutionen från Förenta nationernas säkerhetsråd. Klarhet är med andra ord nödvändigt, men den måste åtföljas av ansvar, med tanke på den utomordentligt bräckliga mosaik som det libanesiska samhället utgörs av. Det är detta ansvar som har föranlett min grupp att kräva en separat omröstning om punkterna 6 och 7 i kompromissresolutionen.
För det första har vi Syrienfrågan. Ett tillbakadragande till Bekaadalen, vilket fastställs i Taifavtalet, är ett lovvärt steg objektivt sett, men kravet på ett slut på allt utländskt inflytande kan inte bara riktas mot ett land. Israel ockuperar fortfarande libanesiskt territorium, och Frankrike och Förenta staterna är knappast några oskyldiga åskådare. Detta gäller i synnerhet Förenta staterna, som gav ett tyst medgivande till den syriska närvaron i Libanon i åratal, och som trots detta, med den starkaste militära närvaron i regionen, nu närmar sig Syrien med lika stor finess som en elefant i en porslinsbutik. Detta är ännu en katastrof i väntan på fred och stabilitet.
För det andra har vi frågan om Hizbollah. Det finns ingen organisation som är mig mer främmande, men att förklara att det så kallade Guds parti är en demon, och klassificera det som fullständigt beroende av Syrien, är varken klokt eller sant. Hizbollah kan inte bekämpas genom att organisationen förs upp på terroristlistor, utan genom att överlämna dess politiska falang till den demokratiska processen, genom att ta itu med de oerhört stora skillnaderna i Libanon, och genom att nå en rättvis lösning på de konflikter som uppstår i och med Israels ockupation av territorier. Låt EU tillhandahålla ett alternativ till den besinningslösa tvångspolitiken i regionen. 
Belder,
   .  Herr talman! Att Syrien leker kurragömma med världssamfundet i Libanon framgår tydligt av både president Bashar al-Assads parlamentariska tal i lördags och de överenskommelser han i går träffade med sin libanesiska motsvarighet, Emile Lahoud. Säkerhetsrådets resolution 1559 är inte tillämplig för Damaskus ännu. Resolutionen innehåller ett tydligt krav på fullständigt och omedelbart tillbakadragande av syriska trupper från libanesiskt territorium. Illavarslande nog andades den syriske statschefen inte ett ljud om hans säkerhetstjänsters inflytelserika närvaro, på libanesiskt territorium, som inte tycks ingå i de syriska trupprörelserna där. Detta stämmer överens med den iakttagelse som Israel nyligen gjorde om att Syrien för närvarade är helt sysselsatt med att förstärka sin strategiska närvaro i cedrarnas land, vilket FN:s generalsekreterare informerades officiellt om i går av den israeliske utrikesministern.
Damaskus trotsar fräckt resolution 1559 på ett annat sätt. I resolutionen ställs kravet att all milis i Libanon skall upplösas. Detta skulle omfatta avrustning av den shiitiska terrorrörelsen Hizbollah, som är ett redskap för både Syrien och Iran mot den judiska staten, samt tvinga officerarna från det iranska revolutionära gardet, som utbildar terroristgrupper från Hizbollah och Palestina inom Libanons gränser, att försvinna från landet.
Med tanke på det allvarliga läget i Libanon hoppas jag att rådet och kommissionen avsiktligt kommer att sätta stopp för dessa styrkor i Syrien, Libanon och Iran, som inte vill veta av någon fullständig suveränitet för den libanesiska staten, eller någon annan politisk lösning mellan Israel och dess närmaste arabiska grannar. Damaskus, Teheran och deras libanesiska lakejer måste upphöra med sitt lömska spel en gång för alla. Det är upp till rådet och kommissionen att göra något praktiskt för att åstadkomma detta. De skulle till exempel göra klokt i att börja med att föra upp Hizbollah på EU:s lista över terroristorganisationer. 
Ryan,
    Herr talman! Återigen riktas världens blickar mot Mellanöstern. I Irak har det genomförts val, men det pågående kaoset fortsätter och det förekommer ett omfattande dödande. Israeliska och palestinska ledare har träffats, och detta kan ses som ett första steg på den långa vägen mot fred och försoning mellan de israeliska och palestinska folken. Nu är strålkastarna riktade mot Libanon och Syrien. Den utlösande faktorn till denna politiska osäkerhet var otvivelaktigt mordet på Libanons premiärminister Rafiq Hariri. Efter händelsen har den libanesiska regeringen avgått.
Vi är alla bekanta med det tragiska inbördeskriget som pågick i Libanon mellan 1975 och 1990. Vi är alla bekanta med att Taifavtalet, som utformades för att skapa fred i regionen, har genomförts. Det viktigaste är emellertid att det fortfarande finns 15 000 syriska soldater i Libanon. Jag är medveten om att det är betydligt mindre än de 40 000 som befann sig där till slutet av 1990-talet, men det är tydligt att det libanesiska folket vill få bort de syriska trupperna från sitt land. Det är därför jag välkomnar det senaste uttalandet av Syriens president Bashar al-Assad. Han antydde att syriska trupper skulle dra sig tillbaka från Libanon. Ju snarare det sker desto bättre. President Bashar al-Assad medgav att Syrien inte skulle stanna i Libanon när inte det libanesiska folket ville ha dem där. Vi vet alla vad svaret på det är, och således måste de syriska trupperna snabbt dra sig tillbaka.
Jag instämmer med föregående talares kommentarer om grupper som redan börjar arbeta i Libanon för att återigen destabilisera landet.
På det bredare politiska området återstår det för Europeiska unionen och Syrien att enas om ett nytt ekonomiskt associeringsavtal mellan EU och Syrien. Att medverka till att enighet kan nås om ett nytt sådant arrangemang skulle enligt min uppfattning förbättra förbindelserna mellan Europeiska unionen och det syriska folket. Förverkligandet av ett sådant fördrag har behövts länge. Jag uppmanar rådets ordförandeskap att arbeta för att avsluta detta arrangemang snarast möjligt. 
Czarnecki, Ryszard (NI ). –
   Herr talman, mina damer och herrar! Situationen i Libanon har destabiliserats på grund av att syriska trupper har varit närvarande i landet i 29 år. Det finns 14 000 syriska soldater stationerade där, och det är 14 000 för många. Den libanesiska och den syriska presidentens beslut i går om att dra tillbaka en del av Syriens trupper från Libanon är ett steg i rätt riktning, men det är ett litet steg. Det är inte bara reguljära militära enheter som är stationerade i landet, utan även den syriska säkerhetstjänsten. För att säga det rent ut utövar de sistnämnda ett inflytande på den inre situationen i landet.
Det faktum att paramilitära organisationer, eller närmare bestämt terroristorganisationer, är stationerade i Libanon utgör ytterligare ett av landets problem. Jag är förvånad över att parlamentet i sin resolution inte längre hänvisar till den Libanonbaserade Hizbollahorganisationen som en terroristorganisation, vilket var fallet i originalversionen. Jag finner detta fullständigt oförståeligt. Vi måste nämna saker vid dess rätta namn: en terrorist är en terrorist.
Sudre (PPE-DE ).
    Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Jag vill ge uttryck för min upprördhet över och mitt fördömande av den fruktansvärda attack som tog Rafiq Hariris och 14 andra oskyldiga civilas liv. Jag vill framföra mina djupt kända kondoleanser till Rafiq Hariris familj och de andra offren för denna upprörande attack.
Jag vill också, i enlighet med uttalandet från Förenta nationernas säkerhetsråd den 15 februari, att sanningen om orsakerna till och omständigheterna kring denna attack skall fastställas, så att förövarna snabbt kan dras inför rätta.
Detta var en attack mot hela Libanons folk, oberoende av deras tro eller politiska färg, och den genomfördes för att skapa en atmosfär av fruktan bland befolkningen. Vi får inte spela de som försöker destabilisera Libanon i händerna.
Detta dåd är en påminnelse om hur oerhört viktigt det är att genomföra FN:s säkerhetsråds resolution 1559, i vilken världssamfundet på nytt bekräftar sitt åtagande för Libanons territoriella integritet, suveränitet och oberoende, vilket innebär fullständigt och omedelbart tillbakadragande av syriska styrkor från Libanon.
Världssamfundet måste fortsätta att vara aktivt och vaksamt för att se till att det kommande parlamentsvalet, som planeras till våren, genomförs under demokratiska och öppna förhållanden. Detta val kommer att ge en indikation på de berörda parternas vilja eller brist på vilja att bemöta världssamfundets krav.
Rådet kanske bör ta initiativ till att anordna en fredskonferens om Libanon, i syfte att utnyttja det nuvarande klimatet i Mellanöstern, som är gynnsamt för att lösa långvariga konflikter. Europeiska unionen har en skyldighet att delta i fredsprocessen för regionen och göra framsteg med den demokratiska saken, ”utan självbelåtenhet eller arrogans”, som Frankrikes utrikesminister Michel Barnier uttryckte det. Vi får inte grusa miljoner människors förhoppningar. 
De Keyser (PSE ).
    Herr talman! Jag undrar om inte Libanon kommer att ansluta sig till den ”orange revolutionen”, som kännetecknas av folkets återuppvaknande till demokrati? Vi hoppas verkligen det, men Libanon har inte mycket gemensamt med Ukraina eller Georgien. Det kommer inte att bli lätt, och det är kanske inte heller helt önskvärt att bryta de band till Syrien som beseglades i Taifavtalet, men dessa band måste klargöras och stabiliseras, och både folkets och världssamfundets påtryckningar kommer att behövas för att åstadkomma detta.
Det som står klart nu är att de skyldiga till morden på Rafiq Hariri och de 14 libanesiska medborgare som dog i attacken fortfarande är på fri fot. Syrien måste kunna dra tillbaka sina styrkor från Libanon utan att förlora ansiktet, men omgrupperingen av de syriska trupperna får inte bara begränsas till Bekaaslätten om tidsplanen för permanent tillbakadragande fortfarande inte har fastställts. Anordnandet av det kommande parlamentsvalet har nu blivit ett prov på Libanons förändringsvilja. Hizbollah är också en viktig bricka i Syriens politik och undergräver fredsförhandlingarna mellan Israel och Palestina, som Philippe Morillon påpekade. Så kommer det emellertid också att förbli tills Israel drar tillbaka sina trupper från Golanhöjderna, vilket Förenta nationerna har krävt i flera resolutioner. Slutligen har oppositionen, genom att förena sig och uttrycka en önskan att gå vidare steg för steg, gett prov på en förvånansvärd mognad, och har visat att den verkligen har kontroll över den förrevolutionära situation som har uppstått. Vi bör stödja denna rörelse, men vi får inte skynda på den.
Europaparlamentet måste därför ägna särskild uppmärksamhet åt att bibehålla påtryckningarna på Syrien att respektera sina internationella åtaganden. Alla berörda parter Libanon, Europeiska unionen och Syrien vet exakt hur ömtåligt detta spel är. Skuggan av kriget hänger fortfarande över Beirut, men samtidigt har Libanons opposition aldrig förefallit så enad. Herr talman, vi känner inte denna opposition väl nog, och jag föreslår att vi utnyttjar de närmaste veckorna för att öka våra kontakter med den.
Jag vill inte avsluta utan att framföra mina kondoleanser och uttrycka min medkänsla och vänskap till fru Hariri. Jag är övertygad om att även hon kommer att bli en huvudperson i Libanons framtid. 
Pannella (ALDE ).
   – Herr talman, herr kommissionsledamot, herr rådsordförande, mina damer och herrar! Jag anser att vi praktiskt taget är eniga för närvarande. Vi får se när det är dags att rösta. Vissa ledamöter rekommenderar en lite mildare behandling av brottslingarna från Hizbollah, men faktum är att vi står i begrepp att rösta om en resolution som överensstämmer med den appell som de 140 syriska intellektuella har riktat till president Bashar al-Assad, vilket innebär att de gör ytterligare 33 intellektuella till sina libanesiska motsvarigheter den 25 februari.
Vi är praktiskt taget alla överens om detta. Till skillnad från många av er ser jag dock denna enighet som en källa till oro, eftersom det i så allvarliga situationer är normalt att de överenskommelser som nås bygger på information som är för allmän eller alltför bristfällig.
Avslutningsvis konstaterar jag att Europeiska unionen strategiskt fortsätter att rekommendera nationellt oberoende som det mål som folket i Mellanöstern måste nå, för fred och för Europas intressen. Fundera på vad som skulle ha hänt om samma sak hade inträffat i Europa efter världskrigen. Från den synpunkten anser jag faktiskt att vi alla står vid sidlinjen och ger dåliga råd. 
Lagendijk (Verts/ALE ). –
    Herr talman, mina damer och herrar! Jag erkänner att det fortfarande är något förhastat att säga att demokratins våg sköljer över Mellanöstern, men ändå har vi sett framgångsrika val i Irak och i de palestinska regionerna, lokala val i Saudiarabien, ett mindre förhandsbestämt presidentval i Egypten, och höjdpunkten är att den libanesiska regeringen har tvingats stiga åt sidan på folkets begäran. Detta folk använder öppet samma medel som det ukrainska folket i Kiev hade till sitt förfogande för att göra sitt missnöje känt. Cederrevolutionen var också orange.
För första gången kommer det goda nyheter från denna region, eftersom det är goda nyheter att Syrien äntligen drar tillbaka sina trupper från Libanon. Det skulle vara ännu bättre om detta kunde göras snabbare, och om Hizbollah gav upp sin väpnade protest mot staten Israel, och i stället skulle satsa sin energi på att stärka den libanesiska demokratin med fredliga medel. Vad EU kan göra, frånsett att uttrycka sin uppskattning av det mod som det libanesiska folket har visat, är att avstå från att sluta ett associeringsavtal med Syrien till dess att tillbakadragandet är fullständigt och landets stöd till Hizbollah har upphört. 
Pafilis (GUE/NGL ).
   – Herr talman! När jag lyssnade till de flesta talarna fick jag intrycket att jag lyssnade till Condoleezza Rice, och när jag läste de flesta av resolutionerna trodde jag att de var pressmeddelanden från Vita huset. Sanningen är att Libanon, efter kriget och efter amerikanernas ockupation av Irak, håller på att bli ett tillämpningsområde för den plan för Stormellanöstern som Förenta staterna har aviserat, och som har godkänts av Nato och Europeiska unionen. Denna plan förstärker Israels roll, siktar på palestiniernas kamp för en fri och oberoende stat, och medför påtryckningar på Syrien och Iran. Ni vill inte att de skall bli oberoende. Ni vill bara att de skall bli oberoende under er kontroll, och det är därför som resolution 1559 har dammats av igen. Varför har den dammats av nu, undrar jag, och vad hoppas ni på? Vet ni inte att den är resultatet av en överenskommelse för att stoppa inbördeskriget i Libanon? Och nu görs ansträngningar för att skapa de nödvändiga förutsättningarna för ett nytt militärt ingripande i området och en övergripande attack på folket. Mordet på Libanons före detta premiärminister fungerar som en mycket stor provokation, med flera olika mål.
Vi anser att folket och de politiska krafterna i området måste lösa sina egna problem, och att de inte behöver beskyddare. Slutligen frågar vi er: hur mycket hyckleri finns det egentligen? Hur är det med de 40 000 ockupationstrupperna i Cypern? Varför frågar ni inte om dem nu, omedelbart, i morgon och varför utövar ni inte påtryckningar på dem för att de skall dra sig tillbaka från ön? Varför finns det två måttstockar? Därför säger vi att Europeiska unionen och Förenta staterna har olika mål. 

Borghezio (IND/DEM ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! EU har länge, nästan till den grad att de har glömts bort, nonchalerat Libanons historiska och politiska karaktärsdrag, en avsides belägen bastion för kristendomen – dock inte ensam i denna oroliga region.
Förenta nationernas resolution 1559, som har lagts fram Frankrike och Förenta staterna, och som innehåller krav på att de 14 000 syriska soldaterna skall dras tillbaka från libanesiskt territorium, och att Libanons suveränitet återställs efter över 30 års ockupation, har faktiskt nonchalerats sedan hösten 2004. Det krävdes det barbariska mordet på förre premiärministern Rafiq Hariri för att återuppliva oppositionens, och en stor del av det libanesiska folkets, längtan och önskan efter frihet, och framför allt, för att väcka Europeiska unionens slumrande samvete, som hade lämnat det libanesiska folket i det syriska herraväldets våld i åratal.
Den saudiarabiska regimens nya ståndpunkt har lett till att Syrien nu är isolerat inom arabsamfundet. Det skulle därför vara lämpligt om Europeiska unionen intar en värdig ståndpunkt och beslutar sig för att ställa Syriens fullständiga tillbakadragande från Libanon som villkor för undertecknandet av associeringsavtalet med Syrien. Vi får inte svika libaneserna dessa patrioter som är stolta över att vara kristna och över vara en del av den västerländska civilisationen. Vi får inte svika dem, som Europa så många gånger har svikit nationer som fått böja sig för barbariet. 
Le Pen, Marine (NI ).
    Herr talman, mina damer och herrar! Det gläder oss att världssamfundet kräver att den syriska armén drar sig tillbaka från Libanon. Det var inte en dag för tidigt! Syrien har ockuperat Libanon sedan 1976, och enligt Taifavtalet skulle landets trupper ha dragit sig tillbaka för 15 år sedan. Det är beklagligt att initiativtagarna till detta inte är Europas länder, utan Förenta staterna. Frankrikes styrande, såväl vänstern som högern, är särskilt skyldiga i detta sammanhang. Genom att stödja den syriska diktaturen ända till förra året har de förrått den vänskap som har bundit vår nation till Libanon sedan Ludvig IX:s tid, och således skadat Frankrikes intressen i denna region.
Vi får inte lura oss själva: Omar Karamis marionettregerings avgång och tillkännagivandet att syriska trupper skall omgrupperas är bara ett steg i processen. För att Libanon skall återupprättas som en fri och suverän stat krävs det ett fullständigt tillbakadragande från Syriens sida, det vill säga att den syriska armén och de syriska underrättelsetjänsterna samt de 500 000 invandrarna drar sig tillbaka. Det krävs vidare att den islamiska milisen Hizbollah avväpnas, att verkligt fria val genomförs, att personer som tvingats till exil, som till exempel general Michel Aoun, kan återvända till sitt land, att alla politiska fångar, och i synnerhet den kristne ledaren Samir Geagea släpps – dessa krav ställs av det libanesiska folket, och våra regeringar måste kräva att de syriska ledarna uppfyller dessa villkor för att återupprätta Libanon som en fri och suverän stat. 
Dimitrakopoulos (PPE-DE ).
   – Herr talman, herr rådsordförande, herr kommissionsledamot! Till att börja med är mordet på förre premiärministern Rafiq Hariri ett dåd som vi skarpt måste kritisera. Även jag vill ta tillfället i akt att uttrycka mina kondoleanser till hans familj, och mina förhoppningar om att den undersökning som görs med internationellt stöd kommer att lyckas finna de ansvariga.
Min andra punkt rör det förestående valet efter att Libanons regering har avgått, och jag vill säga att det gladde mig att höra kommissionsledamot Louis Michel hänvisa till det som kommissionen tänker göra för att valet skall hållas i god ordning. Liksom andra ledamöter kommer jag att insistera på att observatörer skall sändas ut från Europaparlamentet.
Mitt tredje påpekande rör vissa förutsättningar för fred och demokrati i Libanon. Den första är garanti av och skydd för minoriteternas rättigheter och förfarandena för att säkra en fredlig samexistens för dem. Den andra är att klart och tydligt bekämpa Hizbollahs verksamhet, som har sitt centrum i Libanon, men som också sträcker sig utöver Libanons gränser till hela Mellanöstern, och som äventyrar freden. För det tredje säger jag ”ja” till tillbakadragande av de syriska trupperna, under förutsättning att Syrien officiellt kungör en tidtabell, särskilt efter president Bashar al-Assads senaste uttalanden. Jag godtar idén om en tidtabell, och det säger jag som grek som är mycket känslig när det gäller tillbakadragande av trupper, eftersom vi har lagt fram en liknande begäran om att turkiska trupper skall dras tillbaka från norra Cypern. Jag menar att det internationella samfundet, som i dag insisterar på att Syrien skall dra tillbaka sina trupper från Libanon, borde göra samma sak när det gäller Turkiet och alla länder som har ockupationsstyrkor i andra länder.
Slutligen, med tanke på den mycket positiva vind som nu blåser i Mellanöstern vill jag betona att det är nödvändigt att EU är närvarande där, inte bara ekonomiskt utan också politiskt.
Moscovici (PSE ).
   – Herr talman, herr kommissionsledamot, herr rådsordförande! Det går fortfarande runt i huvudet på oss efter chocken över det barbariska mordet på den tidigare libanesiska premiärministern Rafiq Hariri, ett mord som också krävde 18 andra människors liv och sårade hundratals människor. Vi är säkert eniga när vi uppmanar till ett gemensamt gensvar som grundar sig på en kombination av principer och åtgärder.
President Bashar al-Assad meddelade förra lördagen att hans trupper skulle dras tillbaka från Libanon i två etapper. Detta kom som ett svar på en begäran från i första hand Frankrike och Förenta staterna, men återspeglade också trycket från den internationella opinionen och från det libanesiska folket. Det utgör ett första steg mot det tillbakadragande av trupper som skulle ha ägt rum för flera år sedan. Det är också Syriens första steg för att genomföra FN:s säkerhetsråds resolution 1559. Vi bör notera detta första steg, men fortsätta att vara ståndaktiga och orubbliga i våra krav inför framtiden. Vår färdplan här är hela resolution 1559, och vi måste först och främst se till att den genomförs snabbt i sin helhet.
Det betyder att Syrien skall dra sig helt tillbaka från Libanon, för att landet skall kunna återvinna sin suveränitet och snabbt ordna fria och demokratiska val som svar på de enhälliga önskningarna från det libanesiska folket, vars samlade ansträngningar och önskan om frihet är mycket eftertryckliga.
EU måste också vara mycket vaksamt med tanke på den politiska situation som utvecklas i Libanon. Många talare har nämnts Hizbollah, men det som nu också behövs är en regering. Å andra sidan vore det välbetänkt, även om något datum för parlamentsvalet ännu inte har fastslagits, om valet hölls i närvaro av internationella observatörer, särskilt från Europa. Dessutom måste vi fortsätta att sätta tryck på de libanesiska myndigheterna så att de fortsätter att samarbeta fullt ut med FN:s undersökningskommission för att noggrant undersöka förhållandena kring angreppet den 15 februari. Det återstår fortfarande att finna anledningen till mordet och klart identifiera förövarna. Det var ett angrepp på Libanons hela befolkning, oavsett religion eller politisk övertygelse. Det är uteslutet att Libanon skulle fortsätta att förknippas med den bild av delning, ockupation och våld som vi har bevittnat nu i tre decennier. EU bör ge fullt stöd åt det libanesiska folket, så att de kan få tillbaka sin frihet. Det är det budskap som parlamentet kraftfullt och enhälligt bör framföra. 
Coûteaux (IND/DEM ).
   – Herr talman! En minut är mycket kort tid för en så komplicerad fråga, som vi känner förhållandevis lite till. Jag skall begränsa mig till att ställa en fråga: varför är det bara Syrien som står i de anklagades bås?
Syrien kan naturligtvis vara skyldigt här, men det är bara en hypotes, och jag är förvånad och besviken över att det råder en allmän uppfattning om att det bara är Syrien som betraktas som missdådaren, när Syriens inblandning är en komplex fråga i sig. Detta gäller både medierna och tyvärr också EU:s politiska läger, vilka tycks ha stämt in i refrängen, allt ifrån den extrema vänstern till den extrema högern.
Det finns andra möjligheter. Vi har Iran – Iran har förvisso ett intresse av att vända uppmärksamheten mot Syrien – och vi har Förenta staterna, som säkert är intresserade av att splittra Mellanöstern i flera religiösa och etniska samhällen. Det finns också andra.
Varför inte titta på dem också? Vem är det som har ett bestående intresse av att konflikten i Libanon förnyas? Inte nödvändigtvis Syrien, och säkert inte EU, och, med avseende på Pierre Moscovici och Marine Le Pen, inte Frankrike, som i alla händelser behöver Libanon, ett kristet och mångreligiöst land som på flera sätt utgör ett exempel för hela regionen. 
Eurlings (PPE-DE ).
   – Herr talman! Nu har ögonblicket kommit för historiska förhoppningar för Mellanöstern. Enormt många människor är nu djärvt på väg mot bättre tider: Palestinierna som tar itu med människor som angriper israeliska medborgare, israelerna som lämnar tillbaka stora områden till palestinierna som ett första steg i riktning mot två stater, men framför allt libaneserna som kämpar på gatorna för bättre tider utan syrisk inblandning. Dessa modiga människor, tillsammans med alla fredsälskande människor i Mellanöstern, förtjänar vårt stöd.
Det största hotet mot fredsprocessen är nu Hizbollah, som vi inom EU har en naiv och osannolik attityd inför, när vi drar en gräns mellan det militära Hizbollah och det politiska Hizbollah. Denna distinktion är inte realistisk, för de styrs båda av en och samma ledare, nämligen Hassan Nasrallah. Han medger själv att det inte finns någon skillnad, och den ställföreträdande ledaren uppgav nyligen på TV, jag citerar ordagrant: ”Vi anser att den politiska aktiviteten är integrerad i de militära operationerna, eftersom de är oupplösligt förbundna med den politiska aktiviteten.” Sedan finns det de personer i det libanesiska parlamentet som vissa här i parlamentet skulle vilja förhandla med, och deras ledare Hussein Hay Hassan, som själv säger: ”Hizbollah är en organisation där alla kämpar samtidigt är politiker och militärer. Det sätt som vissa i väst betraktar vår organisation på är felaktigt.”
Detta sägs av Hizbollahs egna företrädare. Det är hög tid att vi har modet att sända ett klart budskap till en organisation som har förbindelser med Syrien och Iran, som angriper oskyldiga medborgare och uttalar sig i säkra termer mot fredsprocessen och mot Syriens tillbakadragande från Libanon.
För två veckor sedan sade en företrädare för rådet: ”Vi håller ett öga på Hizbollah. Om de intar en ogynnsam hållning kommer vi att överväga extra åtgärder.” Om vi nu ser vad som sker, nämligen protester och hot i Beirut som riktar sig mot processen, då anser jag att det är dags att vidta åtgärder. Många vackra ord sägs här om dem som protesterar, men det som dessa modiga människor nu behöver är inte vackra ord, utan tydliga åtgärder och entydiga beslut. Tiden har kommit för att säga hur sakerna faktiskt ligger till. Hizbollah är en terrororganisation och måste sättas upp på EU:s lista över terrororganisationer. De modiga människorna i Mellanöstern förtjänar att vi slutligen har modet att tala ett tydligt språk. 
Swoboda (PSE ).
   – Herr talman! Rafiq Hariris död – mordet på honom – var en tragedi inte bara för hans familj, utan också för Libanon. Jag fick själv möta honom vid flera tillfällen och kom att sätta värde på det storartade i hans vision.
Vi måste nu se till att denna tragiska utveckling i Libanon inte upprepas, och en sak måste vi klart erkänna: det var Syrien som ursprungligen bidrog till att åstadkomma fred och stabilitet i landet, men som så ofta sker här i livet kan man göra misstag när man tolkar tidens tecken, och det kan leda till att man i stället för att uppnå stabilitet råkar ut för nya konflikter och att freden avbryts. Det är därför Syrien måste ge sig av och ta med sig sina väpnade styrkor och sin underrättelsetjänst. Landet bör också tolka de inrikes tecknen: det gamla gardet i Syrien står i själva verket fortfarande i vägen för utveckling i det egna landet.
För det andra kommer här ett par enkla sanningar om Hizbollah. Hizbollah hjälpte också till att driva ut de israeliska styrkorna, återställa landets självständighet och ge det en stabil fred. Men här gäller samma sak: om Hizbollah inte märker den vind som blåser och inte vill bidra till fred och stabilitet, så är det ingenting att göra åt, för ingen här i parlamentet kommer att vilja stödja organisationen. Låt mig upprepa att om Hizbollah är beredda på att som en politisk kraft skapa fred och stabilitet i regionen, så förtjänar organisationen en viss respekt. Om det inte är fallet kommer de inte att få någon som helst respekt.
Slutligen vill jag säga här i debatten att Syrien också förtjänar fred, stabilitet och territoriell integritet, men landet måste vara berett att sluta en verklig fred med Israel, erkänna inte bara sin egen rätt till säkerhet utan också Israels, och hjälpa Israel att leva i fred och säkerhet i regionen. Om Syrien gör det kommer vi att kunna stödja landet i detta, men vår begäran om det måste vara klar och entydig. 
Tannock (PPE-DE ).
    Herr talman! Libanons senare historia har bestått av inbördeskrig och en komplex etnisk och religiös balans. Grannlandet Syrien har aldrig helt och hållet erkänt landets självständighet och har inte ens brytt sig om att öppna en ambassad där, då de anser att Beirut ligger för nära Damaskus. Tvärtom har Syrien genom sin panarabiska Baath-regim främjat ett koncept för ett större Syrien.
Trycket ökar nu på Syrien från Saudiarabien, Ryssland, Förenta staterna och Israel att de skall dra tillbaka sina trupper från Libanon. President Bashar al-Assad har dock endast gått med på att genomföra villkoren i 1989 års Taifavtal, som förpliktigar Syrien att dra tillbaka sin armé på 14 000 man till östra Bekaadalen. Detta gör han för att vinna tid, och han har hittills ignorerat FN:s säkerhetsråds resolution 1559 som är mer heltäckande. Till följd av mordet på den tidigare premiärministern Rafiq Hariri börjar det dock osa hett, med de så kallade ”cederrevolutionärerna” på Beiruts gator. Det är huvudsakligen kristna druser och maroniter som anklagar Syriens enpartidiktatur för landets problem.
Om libanesiska demonstranter fick sin vilja igenom i valet i maj skulle deras valseger innebära slutet på en 30-årig ekonomisk och politisk beroendeställning, men det skulle också göra al-Assads position mycket bräckligare. Hizbollah, den drivande kraften bakom Irans och Syriens internationella terrorism, som har sin bas i Libanon men som alltmer arbetar på att urholka den palestinska myndigheten och freden med Israel, hotas av sina syriska beskyddares tillbakadragande. Hizbollah har 12 parlamentsledamöter i det libanesiska parlamentet, och EU:s ministerråd är därför obenäget att förbjuda det och hävdar att det är skillnad mellan dess civila politiska aktiviteter och dess militära gren. Hizbollah själv gör ingen sådan uppdelning.
Frankrike, som av tradition är arabvärldens vän, leder detta motstånd i rådet, med belgisk, svensk, irländsk och spansk uppbackning. Den sistnämnda beter sig särskilt hycklande eftersom den spanska regeringen var ganska belåten över att förbjuda Herri Batasuna och driva ut dess parlamentsledamöter från det spanska parlamentet. Varför förbjuder då inte EU Hizbollah tills de avstår från självmordsbombare mot oskyldiga civila och erkänner Staten Israels rätt att existera? 
Patrie (PSE ).
   – Herr rådsordförande, herr kommissionsledamot, herr talman! Libanon håller på att skriva ett nytt blad i sin historia, och mot den bakgrunden måste vi inte bara vara vaksamma, utan också spela en aktiv politisk roll.
Personligen fördömer jag återigen kraftfullt varje användning av våld som ett politiskt verktyg. Mordet på Rafiq Hariri utgjorde en oacceptabel upptrappning av våldet. Vid den absolut nödvändiga internationella utredningen måste allt göras för att sprida ljus över vilka som bär ansvaret för att försöka destabilisera Libanon och skapa ett terrorklimat.
Jag vill gratulera det libanesiska folket till den stora anslutningen och ivern i dess folkliga mobilisering, oaktat religiös anknytning, för att stödja dess lands fulla suveränitet. De förväntar sig att EU skall stödja deras kamp, och vi får inte göra dem besvikna. I detta avseende är naturligtvis ett fullständigt och snabbt genomförande av resolution 1559 en av nyckelprioriteringarna.
Ja, vi behöver göra allt för att återupprätta en stark, demokratisk och suverän libanesisk stat och avväpna all väpnad milis. Ja, vi behöver sikta på att alla främmande trupper skall dras tillbaka, men samtidigt får vi inte glömma Golanhöjderna och farmerna i Shebaa. Situationen i Libanon får inte frikopplas från den allmänna situationen i Mellanöstern. Det är viktigt med en övergripande och rättvis lösning på konflikten mellan Israel och Palestina, och vi måste stödja den nye palestinske ledaren. Och ja, frågan om de palestinska flyktingarnas framtid i Libanon och på annat håll är mycket viktig: frågan om deras återvändande måste utgöra en del av en fullständig uppgörelse.
Vidare illustrerar de framgångsrika erfarenheterna från valet i Palestina att det är välbetänkt att ha EU-observatörer på plats, och jag hoppas att den libanesiska regeringen kommer att acceptera detta erbjudande. Följaktligen stöder jag kommissionens undersökande initiativ.
Slutligen vill jag betona behovet av att komma fram till ett positivt resultat och möjligheter till fred i regionen som helhet. Syrien och Libanon har båda allt de behöver för att utvecklas vid sidan av varandra, inom ramen för ett partnerskap med EU, våra associationsavtal och EU:s grannskapspolitik. När tiden kommer blir det därför vår sak att ta lämpliga initiativ i detta sammanhang. 
Laschet (PPE-DE ).
   – Herr talman, herr rådsordförande, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Efter att ha tillbringat de senaste veckorna och månaderna med mycket teoretiska och intensiva debatter om EU:s grannskapspolitik ser vi nu att den anda av demokrati och mänskliga rättigheter som vi knöt till denna politik nu har tagit våra grannar i besittning. Först försvarar georgierna, sedan ukrainarna, och nu på försök libaneserna, de värderingar som omfattas av vår grannskapspolitik.
Bland våra grannar runt Medelhavet har för det andra den palestinska myndigheten varit den första att organisera fria val – friare än något som hittills har hållits i arabvärlden. I början på januari fick många ledamöter i kammaren bevittna den stolthet med vilken det palestinska folket organiserade detta demokratiska val.
Nu måste vi sikta högre. Om Jordanien stöder denna fredsprocess, och om även Egypten gör det, då kan de som önskar störa den inte vara våra partner i grannskapspolitiken, och vi får inte skräda orden utan säga detta. Vad det betyder på rent språk är att Hizbollahs kontor i Damaskus och dess verksamhet i Libanon kräver att vi inom EU högt och tydligt förklarar att det är oacceptabelt att president Mahmoud Abbas fredsprocess undermineras även i fortsättningen. I dag är Hizbollahs verksamhet riktad inte så mycket mot Israel, utan det handlar snarare om riktade aktioner på enskilda åtgärder som president Abbas vidtar för att skapa fred. Hizbollah vet att om organisationen fortfarande kan leda en eller två terroraktioner, som den lyckades göra i Tel Aviv, då äventyras fredsprocessen igen.
Det ligger alltså i det palestinska folkets och president Mahmoud Abbas intresse att vi klargör att om Hizbollah inte ändrar inställning så bör organisationen sättas upp på EU:s lista över terrororganisationer, på samma sätt som redan skett i Förenta staterna. Jag beklagar att detta inte har tagits med i vår kompromiss, trots att det finns ett ändringsförslag där man ville införliva det. Enligt min åsikt måste EU för varje ny grannskapspolitik klargöra detta, för palestiniernas och arabernas skull i denna region som är anfäktad av konflikter, och det också skulle ligga i EU:s intresse. 
Beglitis (PSE ).
   – Herr talman! Utvecklingen i Libanon bör betraktas i sammanhang med en mer utbredd regional jämvikt och stabilitet. Tillämpningen av resolution 1559 på Syriens utdragande av trupper från det libanesiska territoriet är den första men inte den enda dynamiska beståndsdelen i detta övergripande tillvägagångssätt. Samtidigt krävs det ett internationellt initiativ för att återuppliva fredsprocessen mellan Israel och Syrien.
EU har det strategiska ansvaret att inom ramen för kvartetten ta ett bestämt initiativ, antingen genom att sammanställa en parallell färdplan, eller genom att utvidga den nuvarande färdplanen, så att den inkluderar den israelisk-syriska delen av fredsprocessen.
Ministerrådet och kommissionen bör skynda på förfarandena för att färdigställa handlingsplanen för Libanon inom ramen för EU:s grannskapsstrategi, på samma sätt som de bör motsätta sig kravet att den syriska armén måste dras tillbaka innan associeringsavtalet med Syrien undertecknas. Det ligger i vårt intresse att tillsammans med Syrien hålla möjligheterna öppna om vi vill hjälpa till att demokratisera landet och skapa stabilitet i området. Tillbakadragandet av de syriska trupperna är, som överenskommet, ett första positivt steg. Vårt mål är respekt för den internationella lagenligheten och tillämpningen av resolution 1559. Men detta mål får inte vara selektivt. Det bör vara bindande för alla länder i området, inklusive Israel.
Om vi skall bli effektiva måste vi först vara en trovärdig europeisk union. 
Seeberg (PPE-DE ).
   – Herr talman! Det är tillfredsställande att de demokratiska krafterna i Libanon tycks få så stort folkligt stöd. Under alltför många år har Libanon styrts mot en bakgrund av etniska konflikter och utländska intressen. Den faktiska syriska ockupationen av landet har varat i 30 år, och förhindrar att ett verkligt demokratiskt samhälle utvecklas.
Även om händelserna under de senaste dagarna vittnar om att den syriska regimen är villig att ge upp sin militära närvaro i Libanon, finns det goda skäl att vara lite kritisk mot Syrien. Alla som känner till Syrien och Libanon vet att de som har makten i Syrien är djupt inblandade i Libanons ekonomi, som de försöker kontrollera. Även om de faktiska militära styrkorna dras bort från gränsområdena kommer den syriska regimens långa arm fortfarande att kunna sabotera den demokratiska utvecklingen. President Bashar al-Assad är känd för att hänsynslöst använda sin underrättelsetjänst och sin hemliga polis för att undertrycka allt motstånd mot regimen. Ganska många blodiga attacker i Syriens och Libanons senaste historia bär vittnesbörd om detta. Dessutom har hierarkin i Teheran, inklusive Hizbollah, inflytande över Libanon. Jag väntar fortfarande på att få en entydig reaktion från Teheran om att man stöder den demokratiska utvecklingen i Libanon. Det syriska tillbakadragandet måste följas upp med en försäkran om att även iransk militär närvaro i Libanon är oacceptabel.
EU och Förenta staterna är eniga i denna fråga. Situationen måste utnyttjas för att visa att transatlantiskt samarbete kan ge resultat. Med rimligt stöd för de demokratiska krafterna och en gemensam front mot demokratins fiender kan EU och Förenta staterna tillsammans hjälpa demokratin på väg – inte bara i Libanon, utan i hela regionen. 
Fava (PSE ).
   – Herr talman, herr kommissionsledamot, herr rådsordförande, mina damer och herrar! I kväll kan vi fira ett mindre mirakel, eftersom i det förflutna ett nytt inbördeskrig skulle ha brutit ut i Libanon efter att en f.d. premiärminister hade mördats, men den här gången har det libanesiska samhället reagerat med fredlig indignation. För första gången har vi sett druser, sunniter, shiiter och kristna demonstrera tillsammans.
Nu behöver det som har kallats ”den libanesiska våren” politiskt stöd, påtryckningar och assistans. Det räcker inte att hänvisa till högtidliga eller pliktskyldiga FN-resolutioner, utan vi behöver ett åtagande från dessa institutioners sida för att först och främst göra president Bashar al-Assad i Syrien medveten om att han måste finna modet att gå längre än till halvmesyrer. Att omgruppera några tusen soldater i Bekaadalen, 30 km från Beirut, är inte något tillbakadragande och liknar enbart en parodi.
Herr kommissionsledamot! Vi vet att det inte blir någon fred mellan Palestina och Israel, eller i Mellanöstern, så länge den syriska ockupationen av Libanon pågår – den är en överträdelse av principen om legitim suveränitet. Eftersom vi är övertygade om att en äkta fred måste grunda sig på pluralism anser vi att det måste finnas ett ökat patos och politiskt engagemang i stödet för fredsprocessen och återställandet av full suveränitet i Libanon. 
Schmit,
    Herr talman! De flesta talarnas inlägg har avspeglat de mycket starka vänskapliga känslor som finns här i kammaren för det libanesiska folket, tillsammans med stöd för detta folks önskan om större demokrati och full suveränitet. Budskapet är att EU inte bör sky några ansträngningar för att detta land, som har ärrats av decennier av våld, och som har lidit så starkt av konflikterna i regionen, skall tillåtas återfå sin fulla suveränitet och stabilitet och bygga upp ett verkligt demokratiskt samhälle genom fria val. Det är därför vi inte kan acceptera att Libanon utnyttjas av dem som vill få fredsprocessen i Mellanöstern att spåra ur.
De som underminerar den demokratiska utvecklingen i Libanon, de som låter sig utnyttjas för att förhindra att Libanon återfår sin fulla suveränitet, kan inte förvänta sig den minsta sympati för sin ståndpunkt från EU:s sida. Jag menar att ert budskap även på denna punkt är mycket tydligt. Detta gäller naturligtvis också Hizbollah, som måste välja mellan att antingen delta i det demokratiska livet i ett nytt, demokratiskt Libanon, eller tjäna utländska krafter som inte önskar någon fred vare sig i Libanon eller i regionen som helhet.
Jag stöder det som Pierre Moscovici sade: det kan bara finnas en färdplan för EU, och det är att resolution 1559 genomförs omedelbart och fullständigt. Därför behöver vi arbeta intimt tillsammans med FN, med generalsekreterarens sändebud, för att se till att resolutionen genomförs omedelbart. Vi måste stödja alla dessa demokratiska krafter i Libanon som vill ha förändringar och som önskar suveränitet i sitt land. Det är därför det är så viktigt med fria val i Libanon. 
Talmannen. 
   Jag har mottagit sex resolutionsförslag(1) som ingivits i enlighet med punkt 103.2 i arbetsordningen.
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum på torsdag kl. 12.15.

Talmannen.
   Nästa punkt på föredragningslistan är kommissionens meddelande Tjänster på den inre marknaden/Patentbarhet av mjukvara 
McCreevy,
   .  Herr talman! Det gläder mig att vara här för att föra fram kommissionens avsikter när det gäller förslaget till tjänstedirektiv. Jag har noterat rapporterna som går ut på att kommissionen eventuellt kommer att dra tillbaka förslaget. Jag kan bekräfta att kommissionen inte har för avsikt att dra tillbaka det förslag som har lagts fram just nu.
Utifrån mina samråd och efter att ha lyssnat noggrant på alla sidor av argumentet har jag identifierat ett antal områden som jag anser kräver förändringar för den breda enighet jag vill se växa fram. Många av er har vädjat till mig om att klargöra kommissionens inställning till dessa punkter för att underlätta för parlamentets egna överläggningar.
Ledamöterna kanske minns att jag under min utfrågning inför Europaparlamentet lovade att rådgöra och lyssna noggrant innan jag uttalade mig om det förslag till direktiv som den tidigare kommissionen förde fram. Efter det har jag haft omfattande möten med parlamentsledamöter, arbetsmarknadens parter och ministrar.
Jag uppmuntrades av det stora stöd som finns över hela det politiska spektret för att öppna tjänstemarknaden. Om vi vill uppnå de tillväxtnivåer som krävs för hållbar utveckling är det nödvändigt med en sjudande tjänstesektor. Fast den inre marknaden för tjänster förefaller ofta inte vara någonting annat än en avlägsen ambition mer än en verklighet. Om vi skall låta våra ekonomier utvecklas och växa måste vi upprätthålla ett tydligt fokus på tjänstemarknaden.
Tjänstedirektivet är ett huvudinslag i våra försök att återlansera Lissabonmålen. Om vi tar vara på alla de fördelar som tjänsterna kan bringa EU:s ekonomi kommer det att bli ett uppsving i tillväxt och arbetstillfällen. Om vi menar allvar med Lissabonmålen måste vi mena allvar med tjänstemarknaden.
Efter min inledande kontaktrunda gick jag till kommissionens ordförande José Manuel Barroso och sade att jag inte tror att det nuvarande förslaget antas om vi inte är redo att acceptera ändringar. Det var av den anledningen som Barroso vid presentationen av kommissionens syn på Lissabonstrategin för er för några veckor sedan antydde att kommissionen anser att det krävs några ändringar för att säkerställa framgång.
Öppnandet av tjänstemarknaden är ett ambitiöst projekt. Förslaget att uppnå detta är nyskapande. För att nå framgång behöver vi en bred enighet. Delar av det nuvarande utkastet ger upphov till allvarliga farhågor. Diskussionen blev alltför polariserad. Flera av er har yttrat er om sådana farhågor, och det är tydligt att bristerna måste åtgärdas.
Jag hade tillfälle att kortfattat uttrycka mina åsikter på talmanskonferensen förra veckan, och det gläder mig att kunna diskutera detta ytterligare med er här i dag. Låt mig upprepa de områden jag har identifierat. Direktivet måste tydligt ange att villkor och normer för arbetare inte på något sätt kommer att påverkas. På denna punkt måste texten vara vattentät. I detta avseende kommer det inte att ske någon förändring av den nuvarande situationen. Jag vill inte höra mer prat om så kallad ”social dumpning”. Det är inte det förslaget handlar om, och vi borde få ett slut på denna förvirring.
Ett annat område jag har identifierat är att sådant som hälsa och offentligt finansierade tjänster i allmänhetens intresse, som folk av förklarliga anledningar anser vara särskilt känsliga, har uteslutits från räckvidden för sektorsdirektivet.
Vi borde ta itu med oron över tillämpningen av principen om ursprungsland. Vi måste upprätthålla detta om vi vill främja tillhandahållande av gränsöverskridande tjänster. För att lyckas med det måste vi ta itu med sådana huvudfrågor som att ge företag och konsumenter större förtroende och säkerhet om vilken lag som gäller för gränsöverskridande transaktioner. Vi måste också bygga upp det förtroende mellan medlemsstater som krävs för att det skall fungera effektivt.
Ovanstående punkter avser de huvudområden som kom fram under mina egna samråd. Det är naturligtvis upp till er i parlamentet att fatta era egna beslut. Det är helt klart ert ansvar att besluta om de ändringsförslag ni vill lägga fram. På kommissionens vägnar antyder jag endast vår villighet att arbeta öppet och konstruktivt med er.
I gårdagens ministerråd (konkurrenskraft) förekom ett åsiktsutbyte om förslaget till tjänstedirektiv. Ordförandeskapet välkomnade det tydliga uttalandet om att kommissionen inte kommer att lägga fram några nya förslag. Det stödde förslaget att hälsa och sociala tjänster i allmänhetens intresse skulle uteslutas från förslaget. Jag höll med om att den nuvarande texten måste ändras om den skall bli antagen. Nu hoppas jag att diskussionen i Europaparlamentet och rådet kan komma in på de positiva aspekter som vi kan uppnå genom förslaget.
Många av förslagets aspekter har fått ett brett stöd, och vi borde bygga vidare på dessa. Avlägsnandet av den byråkrati som kväver försöken att upprätta eller tillhandahålla tjänster på gränsöverskridande bas kommer att bidra till entreprenörskap, tillväxt och skapande av arbetstillfällen. Ett säkerställande av att företag lättare får tillgång till information om de krav de måste följa kommer att bidra till detta, liksom förenklingen av förfaranden för godkännande. Tjänsteleverantörer och deras kunder och konsumenter skall inte behöva känna frustration över sin önskan att gynnas av den inre marknaden på grund av diskriminerande och oproportionerliga krav.
Tjänstemottagare borde också ha enkel tillgång till information om tjänsteleverantörer och deras tjänster. Det borde vara lättare att välja tjänsteleverantör från andra medlemsstater. Tjänsternas kvalitet bör vara garanterad, och det måste finnas lättillgänglig tvistlösning att tillgå. Vi måste utveckla det samarbete, det förtroende och den assistans som måste finnas mellan medlemsstaternas förvaltning.
Det är detta som den inre marknaden för tjänster går ut på. Det kommer att ge ökad konkurrenskraft, stimulera entreprenörskap och ge tjänsteleverantörer nya möjligheter, som kommer att ge EU:s ekonomi ett mycket behövligt uppsving. Genom att säkerställa att vi tillhandahåller detta ger vi tjänsteekonomin det uppsving den behöver. Vi kommer att fullfölja de fastställda åtagandena i Lissabonmålen.
Jag är redo att vara konstruktiv och positiv. Av de möten jag har haft med många av er har jag lärt mig en hel del och fått många användbara och konstruktiva förslag. Jag förblir öppen och tillgänglig för er alla för att diskutera särskilda idéer, farhågor eller förslag ni kan tänkas ha.
Jag anser att jag med detta har angett kommissionens ståndpunkt och vår önskan att arbeta lojalt inom ramen för medbeslutandeförfarandet.
Talmannen.
   Herr kommissionsledamot! Jag tror det var meningen att ni skulle tala om båda frågorna, med tanke på att ledamöterna i kammaren är här för att ställa frågor till er om båda tjänstedirektiven, som ni har talat om, och frågan om patentbarhet för datormjukvara. Jag ber er därför avsluta ert meddelande så att vi sedan kan påbörja debatten för parlamentets alla ledamöter. 
McCreevy,
   . Herr talman! Kommissionen är tacksam för detta tillfälle att uttala sig om förslaget om patentbarhet av datorrelaterade uppfinningar. Jag har redan haft tillfälle att diskutera förslaget med utskottet för rättsliga frågor den 2 februari och med talmanskonferensen den 3 mars. Vid båda tillfällena noterade jag noggrant parlamentets åsikter. Jag noterade att parlamentet på det hela taget anser att det inte lades tillräcklig vikt vid dess åsikter under första behandlingen. Från diskussionen i utskottet för rättsliga frågor noterade jag att åsikterna skiftar om förslagets innehåll, särskilt vad gäller innehållet och syftet.
Kommissionen övervägde noggrant de krav parlamentet lade fram den 24 februari i enlighet med artikel 55 i parlamentets arbetsordning. Kommissionen konstaterade emellertid att den vid den tidpunkten tyvärr inte kunde lägga fram ett nytt förslag som parlamentet krävde. Orsaken var inte att kommissionen envist höll fast vid förslaget, utan det berodde på att rådet var på väg att anta en gemensam ståndpunkt.
Som jag förklarade på talmanskonferensen nådde rådet en politisk överenskommelse i maj 2004 vid första behandlingen. Rådet har stått i begrepp att bekräfta den politiska överenskommelsen i form av en gemensam ståndpunkt sedan december 2004. Kommissionen stödde den politiska överenskommelsen från maj 2004. Därför kunde inte kommissionen ta tillbaka sin ståndpunkt när rådet var på väg att bekräfta dess gemensamma ståndpunkt.
Rådet har nu kommit fram till ett beslut och antagit sin gemensamma ståndpunkt. Detta gjorde de i går i rådet (konkurrenskraft). Jeannot Krecké, ordförande i rådet (konkurrenskraft), har redan förklarat skälen till rådets ståndpunkt för utskottet för rättsliga frågor. Det var främst av institutionella skäl rådet bekräftade sin gemensamma ståndpunkt. Rådet ville undvika att skapa ett prejudikat med medlemsstater som backar från en överenskommelse de anslöt sig till i maj 2004. Rådet bekräftade sin ståndpunkt för att visa att ett avtal är ett avtal och att det inte skapade ett dödläge inom ett av huvudområdena för innovation.
När rådet fattade sitt beslut i går noterade Jeannot Krecké att några medlemsstater var bekymrade över textens innehåll och att detta skulle tas upp vid andra behandlingen.
Bollen ligger nu helt klart hos Europaparlamentet. Det är ni som bestämmer nästa drag. Jag behöver inte påminna er om parlamentets rättigheter. Detta diskuterade vi under talmanskonferensen. Ni kan självklart förkasta eller göra avsevärda förändringar i förslaget. Om parlamentet beslutar att förkasta det kommer kommissionen att respektera er vilja. Jag kommer inte att föreslå ett nytt direktiv.
Skulle ni besluta att föreslå ändringar kommer kommissionen att noggrant överväga dem. Det finns utan tvekan utrymme för förbättringar. Ni förstår naturligtvis att jag inte kan tala för rådets räkning, och jag skulle vilja uppmana parlamentet att i framtiden diskutera denna fråga på ett konstruktivt sätt med rådet. Jag är redo att på alla sätt och vis hjälpa till.
Innan jag avslutar skulle jag vilja yttra ett par ord om förslagets innehåll, eftersom parlamentet nu måste vända sin uppmärksamhet mot detta. Kommissionen föreslog ett förtydligande av de rättsliga reglerna för patentbarhet av mjukvarurelaterade innovationer. Detta inbegriper inte datorprogram och annan mjukvara som sådan. Det handlar om innovationer som innebär ett tekniskt bidrag och som verkligen är nyskapande. Sådana innovationer kan finnas i ett flertal vanliga konsumtionsvaror, så som bilar, mobiltelefoner och hushållsapplikationer. Kommissionens syfte med förslaget var att undvika patentbarhet av ren mjukvara och tydliggöra en åtskillnad mellan Europeiska unionen och Förenta staterna. Ingenting som inte är patentbart nu kommer att bli patentbart med detta direktiv.
De nuvarande reglerna i Europeiska patentkonventionen ger patentgranskare en mycket omfattande beslutsrätt. Det kan finnas olika tolkningar av huruvida en innovation skall vara patentbar. Detta leder till osäkerhet för företag. Små och medelstora företag är särskilt negativt drabbade av bristen på tydlighet i de nuvarande reglerna.
Jag skulle vilja påminna ledamöterna om att i avsaknad av ett direktiv kommer patent att beviljas även i fortsättningen. Om patentverk beslutar att bevilja patent för ren mjukvara kommer dyra domstolsprocesser att vara det enda alternativet för dem som vill protestera.
De av er som har varit direkt engagerade i utarbetandet av detta förslag vet lika väl som jag att detta är ett mycket komplext område. Eventuella ändringar måste övervägas noggrant. Direktivet får inte ställas på ända. Vi måste upprätthålla en ordentlig balans mellan att stimulera innovation och att säkerställa att konkurrensen inte kvävs.
Jag hoppas jag inte har talat för länge. Situationen är nu tydlig. Ni har bollen. Jag är säker på att ni kommer att utöva era rättigheter och göra era bedömningar på ett klokt sätt. Vad ni än beslutar vill jag försäkra er att kommissionen lyssnar. Jag vet att det blåser nya vindar. Det reflekteras i rådets och parlamentets ståndpunkter, och kommissionen kommer ha detta i åtanke och respektera det. 
Talmannen.
   Herr kommissionsledamot! Ert meddelande har utlöst stort intresse bland ledamöterna. Det är många ledamöter som begärt ordet, och vi har bara 20 minuter på oss för detta. Jag skall ge ordet till dem för en minut åt gången, och jag är tacksam om alla samarbetar för att ge så många som möjligt tillfälle att tala. 
Thyssen (PPE-DE ).
   – Herr talman, herr kommissionsledamot! Vi har lyssnat noga till det ni sade, och vi gillade också det vi hörde, eftersom ni tänker låta parlamentet spela sin lagstiftande roll, och ni kan lita på att vi gör detta. För klarhets skull vill jag fråga er än en gång om vi faktiskt kan räkna med er när vi ändrar direktivet i en sådan utsträckning att vi modifierar en del av uppbyggnaden av principen om ursprungsland, och när vi klart specificerar undantaget för tjänster av allmänt intresse samt för folkhälsa och sociala tjänster? Jag skulle särskilt vilja veta om vi kan räkna med ert stöd om vi skulle framkasta idén om att arbeta med en positivlista när vi tillämpar ursprungslandsprincipen, eventuellt också i fråga om tillämpningsområdet. För det tredje: vad kommer ni att göra med hälsovården? Kommer kommissionen att sammanställa ett nytt förslag, eller kommer ni att planera något annat i ett längre perspektiv? 
Gebhardt (PSE ).
   – Herr talman, herr kommissionsledamot! Vi är eniga om att vi vill ha ett tjänstedirektiv, och också om att vi behöver göra större ändringar i detta direktiv. Ni har nämnt förslag som syftar till att skapa inskränkningar för tjänster som rör omsorg och hälsovård, och det är en väg som vi faktiskt skulle kunna gå, även om det skulle krävas stora ändringar för att bli av med ursprungslandsprincipen som grundval för detta direktiv. Jag är säker på att ni är helt medveten om detta.
Herr kommissionär! Tyvärr tyckte jag inte att det som ni sade i frågan var särskilt tillfredsställande. Ni har en beklaglig förmåga att hela tiden säga att ni klargör saker, medan ni bara gör dem mer röriga. Ni sade att ni vill komma med förslag. Jag tillåter mig säga, herr kommissionsledamot, att ni inte kan komma med några nya förslag utan att samtidigt upphäva direktivet. Vad vill ni faktiskt göra? Vill ni upphäva det och lägga fram nya förslag, eller vänta tills parlamentet har utfört sitt arbete?
Martin, Hans-Peter (NI ).
   – Herr talman! Det gläder mig att kunna säga att jag håller med om det som föregående talare sade om tjänstedirektivet, men, herr kommissionsledamot, när det gäller direktivet om patentering av mjukvara blir allting obegripligt. Hur kan ni försvara det så som ni just har gjort vid en tidpunkt när Lissabonstrategin håller på att återupplivas? Inser ni inte hur ni genom detta handlingssätt när det gäller mjukvarupatent i själva verket lamslår det EU-projekt som ni just har försvarat? Hur föreslår ni att man med hjälp av dessa patent skall skydda de små och medelstora företagen, som ni har sagt är allvarligt oroade? De har inte råd med advokater. Det som görs här är ett lappverk.
I många år har tusentals personer med innovativa hjärnor och slipade intellekt, personer som skulle kunna hjälpa EU framåt, protesterat mot detta direktiv om patent på mjukvara, och detta av goda skäl. Under tiden agerar ni som om saken till och med skulle ligga i deras intresse, medan ni undviker att nämna dem som verkligen vägledde er när ni gjorde utkastet, nämligen de stora företagen, och ni försöker förneka de små företagen den frihet som skiljer oss från den amerikanska marknaden och bereda vägen för ett utjämnat fält där några enstaka företag gör enorma vinster. Det är inte det EU som vi vill ha! 
Malmström (ALDE ).
    Herr talman! Det var roligt att höra någon från kommissionen försvara tjänstedirektivet för en gångs skull. Det är ju oerhört viktigt och centralt för att Lissabonagendan, som kommissionen talar så mycket om, verkligen skall kunna förverkligas. Hela Europas framtida ekonomi ligger ju i tjänstesektorn.
Hur vore det om kommissionen utarbetade en strategi för hur man skall tala om tjänstedirektivet? Det vi har sett nu är ju att varje kommissionsledamot tycks ha en egen agenda i denna fråga, vilket är väldigt olyckligt.
Hur skall hela tanken med fri rörlighet för tjänster kunna existera om reformer kommer i ursprungslandsprincipen? 
Papadimoulis (GUE/NGL ).
   – Herr talman! Förslaget till tjänstedirektiv är ett förslag med dåligt rykte. Det har orsakat enorma reaktioner och enorm oro både i Europaparlamentet och i flera medlemsstater, och framför allt bland medborgarna, eftersom det främjar brutal social dumpning. Herr kommissionsledamot! Om ni inte vill att vi skall tala om social dumpning, då får ni dra tillbaka ert förslag, som orsakar denna sociala dumpning. Upphäv den farliga ursprungslandsprincipen och inför fullständiga undantag för känsliga sektorer, till exempel hälsovård och samhällstjänster.
Herr McCreevy! Dra tillbaka Frits Bolkesteins förslag och ge oss ett eget förslag, ett McCreevyförslag. Inskränk er inte till att göra smärre ändringar i Bolkesteins förslag.
I ert uttalande inför regeringskonferensen den 3 mars var ni djärvare och tydligare. När ni väl hade talat med José Manuel Durão Barroso spädde ni ut ert vin med en hel del vatten. 
Isler Béguin (Verts/ALE ).
   – Herr talman! Jag kan tala om för er, herr kommissionsledamot, att alla i Frankrike talar om ert direktiv. Det är det enda som man tar upp under de pågående diskussionerna om folkomröstningen rörande konstitutionsfördraget. Man skulle kunna säga att det är ett gott tecken, för folk är intresserade av vårt arbete. Men man vet mycket väl att det inte alls är fallet. Man kan utan vidare säga att hela Frankrike motsätter sig detta direktiv, och i synnerhet ursprungslandsprincipen.
Som ni just har sagt oss är ni, när ni hävdar denna princip, väl medveten om att ni drar ned EU och att ni i slutändan ökar misstroendet bland våra medborgare, som efter Europavalet litade på att vi skulle skapa ett socialt medvetet EU. Ni ökar misstroendet och, ännu värre, ni blir ansvarig för att pendeln i Frankrike svänger över mot ett ”nej”, vilket skulle vara ännu allvarligare.
Herr kommissionsledamot! Jag vädjar därför till er att dra tillbaka ert förslag. 
De Villiers (IND/DEM ).
   – Herr talman, herr kommissionsledamot! Som alla andra här lyssnade jag mycket noga till er.
Detta direktiv är en stor första händelse i civilisationens historia, eftersom det är första gången under den tid som det funnits lagstiftning (för de starka räcker det med styrka, lagen görs för de svaga) som man brutalt har frångått lagens territorialitetsprincip. När ni reser in i ett land, och när ni befinner er på dess mark, accepterar ni dess lagar.
Det stämmer att alla i Frankrike i dag talar om detta direktiv, för att använda vår kollegas uttryck. Jag lyssnade mycket noga till er. Ni sade att direktivet inte skulle upphävas. I Frankrike hörde vi er kollega, kommissionsledamot Jacques Barrot, högtidligt förklara att direktivet hade dragits tillbaka, och vi hörde den franske presidenten Jacques Chirac försöka lugna våra medborgare och förklara att direktivet skulle omprövas. Men i Frankrike i dag, när vi talar ...
Toubon (PPE-DE ).
   – Herr talman, herr kommissionsledamot! En inre marknad för tjänster behöver skapas, men det direktiv som ni föreslår måste ändras betydligt, och vi gratulerar er till att ni förstår det.
Det vi nu först av allt vill är att tillämpningsområdet skall krympas, och särskilt att allt som rör kulturell mångfald och sociala rättigheter skall undantas från det. Vi vill att gemenskapsmetoden skall tillämpas, med andra ord harmonisering framför alla andra principer. Slutligen vill vi att befintlig lagstiftning inom gemenskapen skall ha företräde framför det nya direktivet, särskilt internationell privaträtt för utomobligatoriska förpliktelser och allt som har att göra med arbetstagarnas rättigheter.
Herr kommissionsledamot! På så vis kan ni återvinna Europaparlamentets förtroende. Arbeta tillsammans med oss! Ni sade själv att vi kommer att ändra ert förslag. Vi kommer att ändra det betydligt. Jag utmanar er att godta det som vi kommer att föreslå. Det är ert uppdrag om ni verkligen vill ha en inre marknad för tjänster. 
Rocard (PSE ).
   – Herr talman, herr kommissionsledamot! En minut räcker inte för att tala om det obehag som förfarandet för att anta direktivet om patentbarheten för datormjukvara har drabbat den stora massan av Internetanvändare. Det luxemburgska ordförandeskapet hade inte rätt att vägra gå från punkt A till punkt B. Antagande vid punkt A – även om det skedde efter en debatt med en röst för och tre nedlagda röster – är nästan helt nytt i sitt slag. Denna bild är olycksalig. Vi har Internetanvändare som säger att de kommer att utnyttja detta som ett skäl till att rösta mot konstitutionsfördraget. Det är dumt och farligt.
Men framför allt har vi också frågan om förtjänsterna. Vi har lyssnat till er, och, återigen, vi håller med om ordalydelsen och den skrivna texten. Vi skall inte bara patentera allting! Vi bör begränsa patenteringen. I förslaget till direktiv finns det fortfarande ingen klar skillnad mellan vad som kan och vad som inte kan patenteras. Jag vill därför ställa följande fråga till kommissionen: anser ni, eller anser ni inte, att en tydlig skillnad mellan vad som kan och vad som inte kan patenteras är mycket viktig för denna text? Anser ni i så fall att den enda möjliga skillnaden (eftersom vi inte känner till någon annan) är om man använder energi eller material, eftersom hänvisningen till det tekniska bidraget är en upprepning, och tillåter att allting patenteras. 
Kamiński (UEN ).
      Herr talman, herr kommissionsledamot! Det som vi i dag bevittnar här i kammaren är en nervkittlande uppvisning av hyckleri. Parlamentet säger nu att tjänstedirektivet är dåligt därför att det skulle bana väg för de nya medlemsstaterna att erbjuda tjänster i de gamla medlemsstaterna. Under de senaste tio åren har de större företagen från väst gått in på marknaden i Polen och andra länder i det nya EU, men var har ledamöterna här i kammaren varit hela tiden? Då för tiden sade ni åt oss att vi måste samtycka till avregleringen av våra marknader, eftersom det var grundvalen för en fri marknad ...
... men ni tänkte inte på om detta skulle skapa arbetslöshet i Polen eller andra länder.
Det nuvarande tjänstedirektivet är en rättviseakt, och jag skulle vilja uppmuntra kommissionsledamoten att fortsätta att försvara det. Det är en rättviseakt eftersom det kommer att påtagligt visa om alla är jämlika i EU, eller om EU bara existerar för de rika, och inte för de fattiga. Om det skall finnas en fri marknad, och om EU skall vara fritt, då måste det vara fritt för alla, inte bara för de rika och för de stora företagen. Tyvärr har till och med ledamöter som tillhör vänstern talat till försvar för de senare i dag. Ett fritt EU betyder ett EU som är fritt för alla. Tack så mycket.
Harbour (PPE-DE ).
    Herr talman! Som skuggföredragande från denna sida av kammaren gläder jag mig åt att kommissionsledamoten så tydligt har uttalat sig positivt om tjänstedirektivet. Vi kommer att stödja det, eftersom vi är angelägna om arbetstillfällena och de nya företagsetableringarna. Vi vill att de företag som Michal Thomasz Kamiński talade om skall dra fördel av detta. Det gläder oss att kommissionen äntligen tar avstånd från skräckscenariot om social dumpning och alla de andra nidbilder som motståndarna har målat upp utan att kommissionen med ett ord har berört fördelarna med det. 
Som kommissionsledamoten sade är detta är en viktig del av Lissabonmålen som har vårt fulla stöd. Vi kommer att samarbeta med kommissionen för att få fram ett effektivt och fungerande direktiv som påverkar konsumenterna och medborgarna i hela unionen i positiv riktning. Principen om ursprungsland är en integrerad del av detta. Vi kommer att ställa oss bakom detta och skaffa de röster som krävs för att det skall antas. Låt oss samarbeta, gå vidare med arbetet och inse att kommissionen aldrig någonsin kommer att dra tillbaka förslaget. Vi vill ha ett fungerande och effektivt förslag för alla medborgare i Europa. 
Samuelsen (ALDE ).
   – Herr talman! Jag vill ställa en fråga om mjukvara. I den danska pressen förekommer historier om att valet hade gjorts att behålla punkten som en A-punkt, trots kraftfulla protester från den danska regeringen och från andra. Herr kommissionsledamot! Kan ni bekräfta att det inte bara handlade om att man lade sig och godtog hänvisningen till förfarandet, utan att det förekom kraftfulla protester? Det är den första frågan.
Kan ni för det andra bekräfta att ni själv hade kontaktats av exempelvis den danska regeringen när det gällde ert stöd till den danska regeringens önskemål att få ned patenteringen av mjukvara till en B-punkt? Har ni kontaktats av den danska regeringen för att man skulle få stöd för denna synpunkt? Det är något jag skulle vilja ha klargjort. 
Bushill-Matthews (PPE-DE ).
    Herr talman! Jag skall inskränka mig till att tala om tjänstedirektivet, och jag gör det som ledamot av utskottet för sysselsättning och sociala frågor.
Det torde inte komma som någon överraskning, herr kommissionsledamot, att vänstern är starkt kritisk till detta direktiv och helst ser att ni drar tillbaka det eller åtminstone mildrar skrivningarna i det. Ni får emellertid inte utgå från att detta är vad kammaren önskar. 
För bara några timmar sedan röstade vi om Figueiredobetänkandet. Detta betänkande om den sociala situationen i Europa innehöll svidande kritik av tjänstedirektivet, och kammaren avslog det. Jag tycker att vi skall vara tydliga på denna punkt, och både det starka stödet för det ni tänker göra och uppfattningen att direktivet kan vara bra för konsumenterna, skattebetalarna, tillväxten och framför allt för antalet arbetstillfällen kanske kommer som en överraskning för er. Därför uppmanar jag er, herr kommissionsledamot, att stå fast vid era djärva förslag. 
Van Lancker (PSE ).
   – Herr talman, herr kommissionsledamot! Som medföredragande för utskottet för sysselsättning och sociala frågor var det med stor uppmärksamhet och stort intresse som jag läste de punkter där ni anger att direktivet verkligen har missat målet. Jag skulle vilja gå så långt som att säga att vi alla naturligtvis vill skapa en inre marknad, men detta direktiv innehåller många knepiga punkter. Det gläder mig därför, herr kommissionsledamot, att ni har förstått kritiken inte bara från min grupp, utan också från alla sidor i parlamentet. Inte desto mindre vill jag komma med ett par klargöranden, för – mina kolleger har redan påpekat det – det är inte alltid lika klart hur långt ni kan vilja gå tillsammans med oss.
Jag vill göra två påpekanden, herr kommissionsledamot. För det första hävdar ni att detta direktivs räckvidd förmodligen är alltför bred, och i era anteckningar inför regeringskonferensen nämner ni tjänster av allmänt intresse som finansieras med allmänna medel. För ett ögonblick sedan nämnde ni bara sociala tjänster. Kan ni förklara exakt vad ni menar? När allt kommer omkring är tjänster av allmänt intresse mycket mer omfattande än bara sociala tjänster.
För det andra är det inte alls klart vad ni vill göra med principen om ursprungsland. Delar ni vår uppfattning att ursprungslandsprincipen kan fungera om det finns en tillräcklig harmoniseringsnivå och ett ömsesidigt erkännande – om det med andra ord finns en verklig grundval för förtroende? Herr kommissionsledamot! Låt mig säga att jag anser att ett konstruktivt samarbete är en verklig möjlighet bara om ni tydligare klargör, för vår skull, exakt vad ni menar. 
Gollnisch (NI ).
   – Herr talman! Jag vill tala om för Charlie McCreevy att jag fortfarande inte helt har förstått exakt vart han ville ta oss, särskilt när det gäller detta problem med patentbarhet för mjukvara.
Herr McCreevy! Under en minut kan jag bara säga följande. Mjukvara är ett språk. Att patentera mjukvara är exakt samma sak som att göra att människor får bli exklusiva ägare till orden eller de grammatiska reglerna i ett språk, och därigenom förhindra att andra människor använder dem. Det tillåter till exempel ett företag att bli ensam ägare till det vanliga förfarandet för att stänga en fil genom att klicka i det övre högra hörnet på bilden i datorns bildskärm. Det är absurt. Mjukvara bör liksom alla andra språk skyddas genom upphovsmannarätten. Upphovsmannarätten är det legitima skyddet för mjukvara som skyddar de små upphovsmännens frihet. 
Cederschiöld (PPE-DE ).
    Herr talman, herr kommissionsledamot! Jag instämmer i skälen för ert agerande när det gäller datorrelaterade patent.
Min fråga gäller tjänstedirektivet. Det är väl ändå kommissionens roll att vara fördragens väktare? Ändå, just i dag, den 8 mars, på Internationella kvinnodagen lyfter kommissionen ut hela hälsoområdet ur tjänstedirektivet, dvs. ett område som domineras av kvinnor. Om man har flera arbetsgivare att välja mellan, vet vi att chansen till högre löner mycket större. Mot denna bakgrund kommer ni alltså att försöka begränsa kvinnors möjligheter till högre löner, så att de får en eller mycket få arbetsgivare. Det är ett viktigt skäl att få högre lön och att kunna ha flera arbetsgivare!
Vad tänker kommissionen göra åt detta? Kommer kommissionen att lägga fram ett nytt förslag på hälsoområdet? Det är faktiskt kommissionens roll att ge fördragets friheter till européer - kvinnor och män! 
In 't Veld (ALDE ).
   – Herr talman! Förs av allt vill jag kommentera förfarandet. Jag måste säga att jag är mycket irriterad över att upptäcka att förhandlingar genomförs med vissa medlemsstater utan parlamentets vetskap, eller att parlamentets åsikter om mjukvara helt enkelt ignoreras.
Mitt andra påpekande rör innehållet. Det har talats mycket om Lissabonstrategin och behovet av innovation och om att främja EU:s tjänstemarknad. Jag är en av förespråkarna för tjänstedirektivet, och det behöver inte sägas att vi måste få klargöranden och förbättringar på flera punkter, såvida de grundar sig på fakta och inte på rapporter i medierna, som är fulla av felaktig information, eller intima samtal med Jacques Chirac, Gerhard Schröder och andra. I fråga om mjukvaran får inte lagstiftningens kvalitet underordnas maktkampen mellan institutionerna. Den innovation vi behöver får inte kvävas av missriktad lagstiftning.
Herr McCreevy! Kort sagt vill jag argumentera för att vi skall ägna mer än tomma ord åt Lissabonstrategin och för att vi skall respektera det demokratiska förfarandet och de valda företrädarna för Europas folk. 
Hökmark (PPE-DE ).
    Herr talman! Det är många här i dag som har uttalat sig mot tjänstedirektivet. Jag tycker därför att det är viktigt att slå fast att det är den mest betydelsefulla enskilda reformen som vi har i dag för europeisk integration och för att skapa ny fart i Lissabonprocessen. Det är inte bara ett tjänstedirektiv vi behöver utan ett direktiv som ger en ökad tjänstehandel över Europas gränser.
Tjänstesektorn motsvarar 70 procent av den europeiska ekonomin. Vi kommer aldrig att få den mest konkurrenskraftiga kunskapsekonomin i världen om vi inte öppnar upp för tjänstesektorn. Det är mot denna bakgrund som det finns skäl att vara orolig för det som kommissionsledamoten har sagt, eftersom stora delar av tjänstesektorn undantas. Det är viktigt att analysera frågan: Hur mycket blir kvar av den europeiska tjänstesektorn efter de undantag som nu görs?
Halva Europa har i 50 års tid haft förmånen att leva i frihet och fred och kunnat utveckla en tjänstesektor med högt kunskapsinnehåll; vi har den konkurrensfördelen. En annan del av Europa har andra konkurrensfördelar. Hur kommer kommissionären att säkerställa att alla länder i Europa har konkurrensfördelar genom principen om ursprungslandet och genom en fri och öppen tjänstehandel? Det är avgörande frågor för att vi skall lyckas. 
Lichtenberger (Verts/ALE ).
   – Herr kommissionsledamot! Jag har ett antal frågor som gäller direktivet om patentering av mjukvara, särskilt i samband med den ståndpunkt som rådet antog i går. Vad innebär faktiskt denna ståndpunkt? Om det gäller den torra texten av den 18 maj, så kommer det inte ens i rådet att finnas någon majoriteten som stöder den, för när allt kommer omkring har åtta stater yttrat sig kritiskt till direktivets centrala punkter, och fyra nationella parlament har uttryckt sitt missnöje med innehållet. Hur kommer ni att ta hänsyn till dessa staters invändningar? Det kan naturligtvis göras här i parlamentet, men rådet har när allt kommer omkring ansvaret för att få en majoritet bakom sig, och det kommer texten som återstår efter den 18 maj inte att få i sin nuvarande form. Inget försök har ännu gjorts för att ta till sig medlemsstaternas invändningar. Jag vill inte ha en maktkamp mellan parlamentet, rådet och kommissionen. Det jag vill är att invändningarna mot detta direktiv skall hanteras på ett ordentligt sätt, och det är vad jag förväntar mig av er. 
Agnoletto (GUE/NGL ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Jag hoppas att kommissionsledamoten efter denna diskussion inte skall tro att han bjudit på en utfrågning och kan fortsätta på samma kurs som tidigare, som han tycks ha sagt under debatten under de senaste månaderna.
Jag hänvisar till båda frågorna, tjänster och mjukvara. Särskilt när det gäller mjukvara är det beslut som fattades i går en allvarlig skymf mot de demokratiska önskemål som EU:s medborgare har. I stället för att återförvisa texten till parlamentet valde det organ som ni företräder att lägga fram direktivet för rådet för ett godkännande och ignorerade fullständigt Europaparlamentets åsikt, vars avsikt var att lagstiftningsförfarandet skulle börja om från början.
Jag anser att direktivet saknar en tydlig rättslig ram och att man löper risken att de stora multinationella IT-företagen får möjlighet att patentera inte bara mjukvara för industriell användning, utan också andra typer av datorprogram, vilket allvarligt skulle begränsa användningen av tekniska innovationer på området.
Det bör klart påpekas att denna metod för interinstitutionellt samarbete, där synpunkter från Europaparlamentet, den enda institution som är demokratiskt vald genom allmän rösträtt, inte är demokratisk och inte representerar miljoner EU-medborgares önskemål. 
Andersson (PSE ).
    Herr talman! Jag tycker att kommissionens ställningstagande till tjänstedirektivet går åt rätt håll; man har lyssnat på kritiken. Det finns dock några oklarheter, bl.a. när det gäller arbetsmarknaden. Delar ni min uppfattning att det inte är tillräckligt att undanta genom utstationeringsdirektivet, utan hela arbetsmarknaden måste undantas, och då skall värdlandsprincipen gälla?
Om nu arbetsmarknaden undantas och värdlandsprincipen gäller, miljönormer, konsumenträtt etc., då undrar jag för det andra hur man i ett direktiv kan mena att ursprungslandsprincipen är den grundläggande principen? Det kanske är de viktigaste områdena, där det i stället är värdlandsprincipen som borde gälla.
Den tredje frågan som jag skulle vilja ställa gäller allmännyttiga tjänster. Jag tycker att det är bra att hälso- och sjukvård samt sociala tjänster skall undantas. Kan ni vara tydlig om vilka områden ni avser när ni talar om omfattningen av direktivet? 
Karas (PPE-DE ).
   – Herr talman, herr kommissionsledamot! Jag är förvånad över bristen på självmedvetande och självrespekt hos många av kammarens ledamöter, och det av en enkel anledning. Vem stiftar lagarna? Gör kommissionen det, eller gör vi själva det?
Tjänstedirektivet befinner sig i den första behandlingen, medan direktivet om patentering av mjukvara, på grund av rådets problematiska sätt att hantera det, olyckligtvis behandlas en andra gång. Det är vi som stiftar lagarna. Båda direktiven måste ändras. Den gemensamma ståndpunkten om direktivet rörande patentering av mjukvara är oacceptabel, och vi kommer att ändra båda direktiven så att vi tar hänsyn till allmänhetens intressen, och EU:s mål. Vi vill ha båda två.
Jag välkomnar därför kommissionens uttalande, därför att det skapar klarhet. Låt oss också återvända till det praktiska arbete som parlamenten utför. Låt oss inte få någon mer hysteri och felaktiga upplysningar, och låt oss vädja till Europeiska fackliga samorganisationen (EFS) att stödja oss under lagstiftningsförfarandet, hellre än att hålla demonstrationer nästa vecka. Vi förväntar oss samma sak av kommissionen.
Fernandes (PSE ).
   – Herr talman, herr kommissionsledamot! Det är tydligt att detta tjänstedirektiv är viktigt för tjänstemarknaden i EU, men därför är det viktigt att plocka bort allt som måste ändras, och det finns många fundamentala aspekter som behöver ändras.
För det första måste det klargöras vilka tjänster det gäller. Ni har just sagt att hälsovården inte bör omfattas av det, och jag menar att det finns hälsovårdstjänster som bör underställas marknadskrafterna, och att tjänsteleverantörer från alla medlemsstater bör kunna konkurrera om dessa tjänster. Men jag anser också att om tjänster i allmänhetens intresse inte skulle omfattas av det måste vi definiera vilka dessa tjänster är. Är kommissionen beredd att i god tid lägga fram en ramlagstiftning, som kan beaktas när vi behandlar direktivet?
Ytterligare en aspekt som bör nämnas är ursprungslandet. Detta måste uppenbarligen ändras. Detta kan tillämpas på företagsstadgar och när ett förfarande påbörjas, men som grundläggande princip måste det ändras.
Med tanke på att väsentliga ändringar måste göras vill jag fråga er, herr kommissionsledamot, om det inte vore bättre att dra tillbaka detta direktiv i sin nuvarande form, och att kommissionen, som sammanställer dessa initiativ, lägger fram ett lämpligare förslag som skulle tjäna EU:s intressen på ett effektivt sätt? 
De Sarnez (ALDE ).
   – Herr talman! Jag beklagar, herr kommissionsledamot, att ni inte gjorde gesten att lägga fram ett nytt förslag. Jag beklagar att ni inte förklarade för parlamentet att ni verkligen ville bestrida ursprungslandsprincipen. Om ni hade gjort det skulle ni ha visat att kommissionen kunde lyssna till våra medborgares förväntningar, farhågor och frågor. Jag beklagar detta, och jag anser att kommissionen har försuttit en möjlighet.
Jag vill att parlamentet skall vara i läge att föra detaljerade diskussioner i framtiden. Vi skall försöka svara upp mot vårt ansvar som valda företrädare, och inte svika våra medborgares förväntningar på ett EU som inte bara skall vara en marknad utan också, framför allt, en union av män och kvinnor.
Talmannen.
   Presidiet har redan utsträckt debatten bortom den planerade tiden. Vi skulle redan ha börjat med frågestunden. Med tanke på att det var många ledamöter som stod i tur att tala har vi redan utsträckt debatten, men vi kan inte utsträcka den ännu längre. Låt oss gå tillbaka till föredragningslistan. 
Doyle (PPE-DE ).
    Herr talman! När det gäller de talare som har fått ordet under diskussionen vänder jag mig mot den bristande balansen mellan de olika medlemsstaterna. Jag anmälde mycket tidigt att jag ville yttra mig, men ändå lät ni, med all respekt för mina franska kolleger, minst ett dussin franska ledamöter få ordet men ingen från någon annan medlemsstat. Jag tycker att ni bör vara mer rättvis och respektera talarordningen. Jag vet att jag begärde ordet före andra som fick det, och det var ju roligt för dem. Men ni måste vara uppmärksam och rättvis, herr talman. Vi begär bara att allt går rätt till. 
Talmannen.
   Vi har olika åsikter i denna fråga. Tjänsteavdelningen kommer senare att distribuera en lista med uppdelning av talarna på nationaliteter. På så vis får vi se om det blev någon jämvikt i debatten. 
McCreevy,
   .  Herr talman! Frågorna spänner över ett brett fält, och jag hinner inte ta upp alla, men i frågan om mjukvarupatent slog jag entydigt fast att bollen ligger hos parlamentet. Om parlamentet vill avslå det kommer kommissionen att respektera detta beslut. Jag har hört ledamöternas åsikter i frågan. Jag framhöll det vid det utskottsmöte där jag deltog. Jag upprepade det vid rådets ordförandeskap förra veckan, och jag säger det igen i mitt tal här i dag: Det är parlamentets sak att göra vad som måste göras i denna fråga, och vi kommer att beakta era farhågor.
En del frågor med anknytning till detta ärende ställdes vid ministerrådets möte i går. Ministerrådet kom med ett uttalande, och ärendet ligger alltså nu hos ministerrådet. 
Jag övergår nu till tjänstedirektivet. En sak som jag har lärt mig under mitt liv i politiken är att det alltid är enklare att hitta skäl till att avstå från att göra något än anledningar till att göra något. För det andra anser jag att tidpunkten aldrig är rätt för nya eller djärva initiativ. Det finns alltid goda skäl att inte göra något. Jag konstaterar också att det är enklare för ministrar och kommissionsledamöter att sitta på sina kontor och säga att de inte kommer att vidta några som helst åtgärder, eftersom det enda sättet att undgå att fatta dåliga beslut är att inte fatta några beslut över huvud taget! Men vi kan inte sitta med armarna i kors i Europa och böna och be och hoppas att något händer, som i Becketts roman. Något måste göras för att få fart på Europas ekonomi. 
Jag respekterar både vänsterns och högerns åsikter. Jag respekterar människors politiska inställning och att deras åsikter har skilt sig från mina genom åren. Jag respekterar de skilda uppfattningar om den ekonomiska politiken som är väl underbyggda. Jag har min egen uppfattning i det avseendet. Men vilken åsikt man än har om detta speciella problem för Europas ekonomi måste slutsatsen bli att det inte duger att sitta overksam. 
Och om tjänstesektorn utgör 70 procent av EU:s ekonomi behöver man inte ha en universitetsexamen i ekonomi för att fatta att något måste göras åt tjänstesektorn för att vi skall få fart på Europas ekonomi. 
Under ett antal år har tillväxten i Europas ekonomi varit lägre än väntat. Om vi skall kunna upprätthålla den sociala modell som vi har byggt upp eller uppnå en hållbar utveckling måste vi alltså göra något radikalt för att stimulera Europas ekonomi. Oavsett hur man ser på saken kommer vi inte att kunna göra det vi har tagit för givet i årtionden om vi fortsätter på den inslagna vägen. Vi kommer t.ex. inte heller att kunna ta hand om vår åldrande befolkning i framtiden om vi inte gör något åt ekonomin. 
Det tjänstedirektiv som den föregående kommissionen lade fram var ett hedervärt och innovativt försök att vidta radikala åtgärder på detta oerhört viktiga område. Jag skulle kunna betrakta det hela med ren och ofördärvad blick, vilket vissa av kommissionens tjänstemän säkert inte skulle ha något emot, och ställa mig på mitt kontor på nionde våningen i Berlaymont, slå upp fönstret, skaffa en megafon och basunera ut att ”allt är underbart! Jag tänker stå på barrikaderna i evighet, amen, och försvara den föregående kommissionens förslag! Det är ett fullkomligt lysande förslag som jag skall försvara till döddagar – ned uti dödens dal skulle jag rida!” Jag är emellertid helt på det klara med att utkastet till tjänstedirektiv inte har skuggan av en chans att gå igenom, varken i ministerrådet eller i parlamentet. Jag skulle kunna spela naiv och oskuldsfull och säga att jag kommer att hålla högstämda tal om det, men jag skulle inte få något som helst gehör. Jag skulle inte kunna lägga fram något tjänstedirektiv över huvud taget och alltså inte göra någonting för att försöka lösa de problem som vi står inför i hela Europa.
Jag har emellertid valt att anlägga ett pragmatiskt synsätt. Jag har lyssnat till parlamentsledamöternas synpunkter. Jag har varit här vid tillfällen. Jag har träffat människor enskilt och i grupp samt vid utskottsmöten, och jag har fått många goda uppslag till åtgärder. Vissa är helt övertygade om att vi skall fortsätta på den inslagna vägen, men det kommer inte heller att fungera. Jag har därför beaktat allas synpunkter och förklarat att kommissionen är beredd att lyssna och godta förändringar, så att vi är säkra på att få ett tjänstedirektiv som påverkar den europeiska ekonomin i positiv riktning. Detta är anledningen till mitt besök här i dag, och detta är vad jag tog upp här i eftermiddags och i förra veckan. 
Det är också mycket viktigt att komma ihåg att alla medlemmar i en organisation, vare sig det är ett lokalt politiskt parti, en lokal idrottsförening, ett fackförbunds lokalavdelning eller en lokal arbetsgivarförening, tycker om klara besked och avskyr förändringar. Andra kan gärna råka ut för förändringar men inte vi själva. Politiker är likadana. Vi skulle vilja slippa att gå ut i val och bara väljas om gång på gång. Det skulle vara skönt för politikerna men ödesdigert för demokratin. Vi vill därför inte ge de nya medlemsstaterna i EU intrycket att vi tänker undanhålla dem de möjligheter som de tidigare femton medlemsstaterna, däribland det land som jag själv känner bäst till, har haft sedan lång tid tillbaka. 
Jag respekterar dem som ser problemet ur en annan synvinkel. Vi kan emellertid inte stå här och bara tala för dem som är ”med” och glömma dem som är ”mot”. Detta är inte tanken med social demokrati som jag känner den. Vi måste vara på vår vakt mot de människor som har invaggats i tron att det bästa är att försvara den rådande ordningen. Politiskt sett är det den enklaste utvägen, eftersom det handlar om folk som man vet var man har och som antagligen röstade på en förra gången. Kom dock i håg att flera miljoner människor är på väg ut på arbetsmarknaden och förväntar sig en dräglig levnadsstandard och social integrering. De måste få samma möjligheter som vi andra har fått.
Det är viktigt att vi får fram ett tjänstedirektiv som påverkar ekonomin i positiv riktning och beaktar den uppriktiga oro som människor känner. Jag är beredd att beakta denna oro och att arbeta tillsammans med parlamentet för att få igenom ett tjänstedirektiv. Nu ankommer det på parlamentet att ta itu med ärendet. Jag kommer att medverka på ett så konstruktivt sätt som möjligt. Jag hoppas kunna nå fram till bredast möjliga samförståndslösning, eftersom det är vad vi och Europa behöver.
Hudghton (Verts/ALE ).
    Herr talman! Detta är inte första gången som jag vill be er att framföra till parlamentets talman att vi vill att han klargör vilka regler och förfaranden som gäller i samband med de sessioner där det gäller att fånga talmannens uppmärksamhet. Liksom föregående talare vet jag att mitt namn fördes fram mycket tidigt, men jag har ännu inte fått ordet. Jag vet att ni inte kan låta alla yttra sig, men jag har mycket speciella synpunkter från Skottland som inte har förts fram. Jag kommer nu att skriva till Charlie McCreevy och uppmana honom att svara skyndsamt, men jag ber er, herr talman, att se över förfarandet och klargöra vad som gäller. 
Talmannen.
   Jag skall förvisso lämna er rekommendation till presidiet om att allt skall klargöras.
Debatten är avslutad. 
Talmannen.
   Nästa punkt på föredragningslistan är frågestunden (B6-0019/2005). Vi skall nu behandla frågor till kommissionen.
Talmannen.
Skulle kommissionen stödja en regelbunden publicering, kanske med Europols hjälp, av en förteckning över Europas tio mest eftersökta brottslingar”? Syftet skulle vara att fästa allmänhetens uppmärksamhet på vilka stora framgångar organiserade förbrytargäng haft och på att dessa ostraffat kan överskrida unionens inre gränser och bedriva handel och smuggling, medan våra myndigheter för brottsbekämpning är nationella och inte kan inte överskrida samma gränser för att göra arresteringar. Man skulle på detta sätt även stärka signalen till allmänheten att det behövs ett nära samarbete i unionen?
Frattini,
   . Herr talman! Innan jag svarar på frågan vill jag och kommissionen gratulera er till er utnämning till ert lands inrikesminister, vilket innebär att ni kommer att få ännu mer regelbundet och givande samröre med mig i framtiden. 
 Såvitt kommissionen känner till har man på EU-nivå ännu inte diskuterat ett offentliggörande av listan på unionens mest eftersökta brottslingar. Med Schengens informationssystem (SIS) är det för närvarande möjligt för de utsedda brottsbekämpande myndigheterna i tretton medlemsstater samt Norge och Island att få tillgång till en spärrlista med namn på eftersökta personer genom ett automatiskt sökningsförfarande. Denna spärrlista och bifogade kompletterande information används för överföring av europeiska häktningsorder mellan medlemsstaterna. I detta syfte kommer inom kort även Tullinformationssystemet (TIS) att bli tillgängligt för de utsedda brottsbekämpande myndigheterna i Förenade kungariket och Irland. De tio medlemsstaterna som kom med i EU 2004 kommer att få tillgång till det så snart andra generationens TIS har tagits i bruk. 
Polis i alla de stater som har genomfört Schengenavtalet kan göra sökningar i SIS och TIS. Ansvaret för att uppgifter om en efterlyst person införs i SIS ligger hos de anslutna stater vars myndigheter utfärdade häktningsordern. Det är dessa staters sak att besluta om det tillför något ytterligare att uppgifter om en efterlyst person sprids vidare, genom att exempelvis offentliggöras på Interpols hemsida.
När det gäller Europols eventuella inblandning skall man komma ihåg att Europols uppdrag vilar på Europolkonventionens unika regelsystem och är av ett helt annat slag. Europol är EU:s centrala brottsbekämpande myndighet, vars verksamhet grundas på principen om utbyte och analys av information och underrättelseuppgifter. Detta sker framför allt på förundersöknings- eller underrättelsestadiet innan det blir aktuellt med andra och senare åtgärder, som exempelvis att man utfärdar en häktningsorder för en brottsling eller att rättsliga myndigheter tar beslut om husrannsakan. För medlemsstaternas räkning upprättar Europol register med information och underrättelseuppgifter, i syfte att kartlägga grova brottslingar, grupper och organisationer och samordna de gemensamma åtgärder som de brottsbekämpande myndigheterna därefter vidtar för att övervaka och ringa in misstänkta brottslingar. När rättsliga myndigheter utfärdar en häktningsorder är detta därför vanligen ett av de sista stegen i den underrättelseverksamhet som de brottsbekämpande myndigheterna bedriver dessförinnan. 
Kommissionen kan tänka sig att med de nya medlemsstaterna diskutera det eventuella behovet av att förbättra sökinstrumenten på EU-nivå när det gäller personer som är efterlysta för grov gränsöverskridande brottslighet. I nuläget har allmänheten inte tillgång till den spärrlista över eftersökta personer som ingår i Schengens informationssystem. SIS är nämligen endast tillgängligt för de utsedda brottsbekämpande myndigheterna i de stater som har skrivit under Schengenavtalet, eftersom det innehåller känsliga uppgifter och faller under föreskrifterna om uppgiftsskydd. 
Jag anser att den expertgrupp med europeiska polischefer som sammanträder ungefär var tredje månad är den lämpligaste samtalspartnern för diskussioner med de nya medlemsstaterna och Europol i denna fråga. Det första mötet 2005 ägde rum i februari, och kommissionen skulle alltså kunna ge ett slutligt svar under den andra hälften av 2005.
Newton Dunn (ALDE ).
    Tack för ett mycket mångfacetterat och intressant svar som fordrar noggrann läsning. Kärnpunkten är givetvis att den organiserade brottsligheten åderlåter Europas ekonomi genom att brottslingarna stjäl miljarder från oss på diverse olika sätt. Att engagera allmänheten i denna kamp och inte bedriva den bakom kulisserna på det invecklade sätt som ni beskriver kan inte vara någonting annat än en fördel. Vad är det som hindrar att vi även engagerar allmänheten? Skulle ni vilja vara vänlig att ta upp frågan, skaffa fram en lista över de grövsta brottslingarna i Europa och hjälpa allmänheten att få tag på dem?
Rübig (PPE-DE ).
   – Herr talman, herr kommissionsledamot! Anslutningsförhandlingarna med Kroatien skall börja den 17 mars. Tror ni att kommissionen kommer att kunna – genom Interpol eller Europol – spåra upp general Gotovina? Det sägs att han har ett franskt pass. Finns det något som tyder på att han fortfarande befinner sig i Kroatien, eller har man någon information om hur han skulle kunna lämnas över till domstolen? 
Martin, David (PSE ).
    För att anknyta till Bill Newton Dunns fråga tycker jag att det verkar stå helt klart att allmänheten vid det här laget mycket väl vet att brottsligheten är internationell och att brottslingarna numera rör sig fritt över EU:s gränser. Vad man inte känner lika väl till är de samordnade åtgärder som vidtas för att försöka motverka detta. Jag uppmanar därför kommissionen att se till att den information som kommer från olika håll regelbundet sammanställs, antingen via Europol, Schengenregelverket eller polischeferna. Jag uppmanar den också att undersöka vad som kan offentliggöras utan att säkerheten äventyras, så att det klart framgår att vi står enade inom gemenskapen i kampen mot den internationella brottsligheten. 
Frattini,
   .– Herr talman! Jag skall svara på den första och tredje frågan tillsammans.
Jag motsätter mig inte principen att ge allmänheten klar information om att det finns synnerligen farliga individer som kan tänkas vara efterlysta för mycket allvarliga brott. Tvärtom anser jag att samarbetet mellan polismyndigheterna och undersökningsmyndigheterna i medlemsstaterna i vissa fall behöver få stöd av den allmänna opinionen.
Vi behöver självklart garantera sekretessen för sådana uppgifter som kan behövas för undersökningar och som helt klart inte får avslöjas för att inte äventyra undersökningar, och för att värna alla medborgares grundläggande rätt till skyddade personuppgifter. Jag kommer därför att ta upp frågan med arbetsgruppen för medlemsstaternas polischefer för att få ett tillfredsställande svar, som jag sedan kommer att lämna över till parlamentet.
Den andra frågan gäller fallet med general Gotovina, en brottsling som är skyldig till extremt allvarliga brott. Vid mitt senaste sammanträde med Kroatiens president och premiärminister påpekade jag att kommissionen förväntade sig ett resultat – nämligen att Gotovina skulle arresteras och lämnas över till den internationella brottmålsdomstolen i Haag. Vi räknar naturligtvis med att Kroatien åtar sig detta, och vi räknar med ett mycket bredare internationellt samarbete, så att inte bara Gotovina utan alla brottslingar från f.d. Jugoslavien som fortfarande är fria kan arresteras snabbt och åtalas av Internationella tribunalen för f.d. Jugoslavien. 
Talmannen.
Sedan den 11 september 2001 kontrolleras handbagaget mycket noga vid säkerhetskontrollerna på flygplatserna. Detta är nödvändigt och viktigt. Vissa incidenter väcker dock oförståelse hos passagerarna, till exempel situationer där en fyra centimeter lång nagelfil bryts loss från nagelklipparen, eller en vanlig nagelsax avlägsnas från handbagaget. Särskilt när man betänker att de knivar och gafflar som delas ut i flygplanet i samband med en måltid utgör en betydligt större risk, inställer sig frågan om vilka föremål som skall betraktas som farliga för flygsäkerheten och sålunda få avlägsnas från handbagaget.
Barrot,
   .  Herr talman! Jag skulle vilja att den ärade ledamoten noterar att konfiskerandet av passagerarnas nagelsaxar och nageltänger inte krävs i gemenskapsrätten.
I förordning 622/2003, ändrad genom förordning 68/2004, förbjuds inte knivar eller saxar såvida bladet inte är längre än 6 cm. Vissa medlemsstater har valt att anta strängare krav, och förbjudit alla skarpa föremål, oavsett storlek.
I artikel 6 i förordning 2320/2002, där allmänna bestämmelser för civilflygsäkerhet föreskrivs, tillåts medlemsstaterna tillämpa strängare åtgärder än de som föreskrivs i förordningen.
Följaktligen bör den ärade ledamoten ta upp problemet med de aktuella nationella myndigheterna. Det är de nationella myndigheternas sak att motivera varför man tillämpar strängare bestämmelser. 
Rübig (PPE-DE ).
   – Vore det möjligt för kommissionen att inrätta ett reklamationskontor som skulle hantera de många klagomål som vi får från allmänheten om vad de betraktar som det felaktiga och oacceptabla sätt på vilket undersökningarna utförs, och skulle inte medlemsstaterna kunna rekommenderas att göra detta? 
Barrot,
   .  Herr Rübig! Kommissionen förstår fullständigt hur obekvämt det är för passagerarna att de i en medlemsstat i EU är förbjudna att bära på sig vissa föremål, medan de i en annan medlemsstat får ta med sig dessa föremål ombord. Det är av den anledningen som kommissionen beslutade om en allmän förteckning över förbjudna föremål i förordning 68/2004.
Det stämmer att kommissionen avstod från att fastslå strängare bestämmelser. Men som ni påpekade (och jag kommer helt säkert att påpeka detta för transportministrarna vid nästa möte med rådet) måste det på detta område så långt möjligt finnas om inte en harmonisering så åtminstone ett antal principer som återspeglar kommissionens avsikter: medlemsstaten kan bara införa en strängare bestämmelse om det finns någon betydande anledning till det. I det avseendet har ni säkert rätt, ministrarna i rådet (transport) behöver titta närmare på alla åtgärder som förefaller oväsentliga och som försvårar livet för de europeiska passagerarna.
Tack för att ni tog upp detta problem, som är betydelsefullt, så att flygpassagerare i EU naturligtvis kan åtnjuta den säkerhet som krävs, men samtidigt skyddas mot meningslösa olägenheter. 
Talmannen.
Genom en skrivelse av den 10 februari 2005 informerades kommissionen om att fordon över 3,5 ton inte får färdas genom Somport-tunneln mellan Spanien och Frankrike sedan den 9 februari 2005, sedan ett jordskred inträffat på riksväg RN-134 vid Vallée d'Aspe som ligger längs Europavägen E-07. Somport-tunneln är den enda passagen för de offentliga passagerar- och varutransporterna inom en 200 kilometers radie i Pyrenéerna. Enligt de franska myndigheterna kommer vägen inte att öppnas för tung trafik förrän om tre månader, vilket innebär att det under den tiden kommer att finnas ett allvarligt hinder för principen om fri rörlighet för personer och varor och skapas höga kostnader som gör det svårare att konkurrera på lika villkor. Detta innebär i sin tur att den redan så svaga ekonomin i regionerna på båda sidor om gränsen nu drabbas enormt hårt på grund av att långtradare och bussar måste ta långa omvägar och skid- och semesterorterna står tomma, i synnerhet på den franska sidan.
Vad gör kommissionen för att de franska myndigheterna, mot bakgrund av det inträffade, skall skynda på arbetet så mycket som möjligt, för att på så sätt undvika att dessa trakter drabbas ännu hårdare ekonomiskt och för att garantera den fria rörligheten? Anser inte kommissionen att man mot bakgrund av detta oerhörda problem måste inleda de transeuropeiska nätens projekt 16 så snart som möjligt på den centrala sträckan genom Pyrenéerna (Vignemale-passagen)?
Barrot,
   .  Herr talman, ärade ledamot! Kommissionen hörde talas om stängningen av Somportvägen helt nyligen, och bad om information från de franska myndigheterna. Mot bakgrund av det franska svaret kommer kommissionen att göra en bedömning av om stängningen av vägen för alla fordon över 3,5 ton är motiverad. Kommissionen beslutar sedan om något överträdelseförfarande måste inledas mot Frankrike.
För närvarande undersöker man genomförbarheten för den nya passagen över Pyrenéerna, och man identifierar de vägsträckningar som kan komma i fråga för denna gränskorsning. Inget beslut har fattats hittills av de spanska och franska regeringarna om när denna nya passage över Pyrenéerna skulle kunna öppnas. 
Kommissionen ser till att de nationella myndigheterna tar konkreta steg för att undersöka och förbereda detta prioriterade projekt. Personligen vill jag tillägga, ärade ledamot, att jag noga övervakar frågan om dessa passager över Pyrenéerna, som är nödvändiga för att åstadkomma en större rörlighet inte bara mellan Spanien och Frankrike, utan också mellan hela Europa och den iberiska halvön. 
Efter den händelse som ni belyste anser jag att vi behöver fortsätta diskussionerna och dialogen för att detta skall utvecklas i den riktning som ni önskar. 
Ayala Sender (PSE ).
   – Jag ville bara fråga kommissionsledamoten om han kunde klargöra under vilka förhållanden som kommissionen kan eller bör inleda överträdelseförfarandet gentemot Frankrike, och om han anser att gemenskapsbestämmelserna är lämpliga och tillräckliga på detta område.
När det gäller projektet med de transeuropeiska näten, som inkluderar järnvägsövergången över de centrala Pyrenéerna, Vignemalepasset, och med tanke på det intresse som kommissionsledamoten har uttryckt, och som jag särskilt tackar honom för, avser han att träffa de direkt berörda regionala gränsmyndigheterna, så att han får höra deras åsikter, och så att de kan förklara för honom sina åsikter om detta projekt? 
Ortuondo Larrea (ALDE ).
   – Det finns ett annat mycket viktigt pass i Pyrenéerna, Biriatoupasset, som jag föreställer mig att ni känner väl till, och som uppvisar den tätaste trafiken vid den fransk-spanska gränsen. Varje helg – och snart är det påsk – förekommer där enorma trafikstockningar, eftersom det inom 25 km på den franska sidan och 25 km på den spanska sidan finns sex obligatoriska stopp för betalning av motorvägsavgifter.
Herr kommissionsledamot! Anser ni inte att vi bör vidta några åtgärder i detta avseende för att förarna skall slippa stanna sex gånger och slippa köer vid detta Biriatoupass? 
Barrot,
   .  Herr talman! Först vill jag svara Inés Ayala Sender och säga att det stämmer att det för närvarande inte finns några gemenskapsbestämmelser om trafikbegränsningar för tunga lastfordon som används för internationella transporter.
En åtgärd liknande den som Frankrike vidtagit måste undersökas mot bakgrund av målet med fri rörlighet för varor respektive de allmänna principerna i gemenskapslagstiftningen, inklusive kriterierna för icke-diskriminering och proportionalitet. Om det kan fastställas att Frankrike inte uppfyller dessa bestämmelser i gemenskapslagstiftningen och skapar hinder för den fria rörligheten skulle kommissionen naturligtvis kunna tänka sig att inleda ett överträdelseförfarande mot landet.
För närvarande kan jag försäkra er att jag kommer att vidarebefordra era bekymmer till de franska myndigheterna och vädja till dem att agera snabbt, med tanke på den betydelse som denna vägsträcka har för många tunga lastfordon. Beträffande er andra fråga kan ni också känna er säker på att vi ser till att all nödvändig forskning görs för att bestämma hur övergången över Pyrenéerna skall kunna förbättras. Det gläder mig att jag kan prata med er om detta problem.
Det ger mig också möjlighet att svara den andra ärade ledamoten, som tog upp problemet med den västra vägen utmed Atlantkusten mellan Bordeaux och Dax, och sedan naturligtvis genomfarten genom Baskien. Jag vill säga att i det avseendet är vi också mycket angelägna om att göra framsteg för att förbättra dessa förbindelseleder, och jag hoppas också att vi kommer att kunna genomföra det tredje prioriterade projektet. Därför kommer vi, med både den östra och västra leden, att redan ha förbättrat övergången i Pyrenéerna, vilket naturligtvis inte hindrar oss från att fortsätta att diskutera en central övergång.
Det är vad jag ville säga. Hur som helst håller vi ett öga på frågan, och jag hoppas att vi kommer att göra framsteg med det nya Eurovinjettdirektivet vid nästa rådsmöte, så att jag kan komma någon vart med dessa grundläggande frågor. Ni har helt rätt, och om vi inte aktar oss så kommer rörligheten för alla européer att äventyras. Det är därför jag är mycket engagerad i dessa olika projekt, och jag finns naturligtvis till hands när som helst för att ge er senaste information om hur det går. 
Talmannen.
   Med anledning av att Peter Mandelson och Siim Kallas inte kan närvara har kommissionen meddelat att László Kovács och Andris Piebalgs kommer att besvara följande frågor på kommissionens vägnar, och jag tackar dem för att de har kommit.
Talmannen.
Vilka åtgärder kommer kommissionen att vidta för att minska tillströmningen av förfalskade produkter från Ryssland och Kina? 
Kovács,
   .  Tack för er fråga. Varumärkesförfalskning och piratkopiering är mycket stora och allvarliga problem som ständigt ökar i omfattning. Den totala volymen förfalskade produkter ligger på mellan 5 och 10 procent av världshandeln och uppgår till närmare 500 miljarder euro varje år. Varumärkesförfalskning och piratkopiering påverkar sysselsättningen negativt och ger ett rejält inkomstbortfall. Eftersom allt fler förfalskade livsmedel, läkemedel samt reservdelar till bilar och flygplan dyker upp på marknaden blir varumärkesförfalskning också ett ökande hot mot konsumenternas hälsa och säkerhet. 
Tullen har en viktig roll i kampen mot varumärkesförfalskning. Genom moderniserad lagstiftning och operativa åtgärder har EU:s tullmyndigheter ökat beslagen av förfalskade produkter med 900 procent på fyra år. Ett av de mest effektiva redskapen i kampen mot varumärkesförfalskning är emellertid att stoppa den vid källan. 
Mot bakgrund av att 70 procent av de förfalskade produkter som tas i beslag vid EU:s gränser har Kina som ursprungsland har kommissionen riktat speciell uppmärksamhet mot Kina i kampen mot varumärkesförfalskning. Ett lovande resultat var det nyligen undertecknade tullsamarbetsavtalet mellan EU och Kina, i vilket gemensamma åtgärder mot varumärkesförfalskning ingår. Enkel statistik visar hur betydelsefullt detta samarbete kan vara, eftersom 5 000 containrar från Kina dagligen skeppas in till de större hamnarna inom EU. 
Min kollega, kommissionsledamot Peter Mandelson, som är ansvarig för handelspolitiken, besökte nyligen Kina och fick tillfälle att diskutera frågan med högt uppsatta kinesiska tjänstemän, däribland vice premiärministern, som gav kampen mot varumärkesförfalskning sitt fulla stöd.
Kommissionen för dessutom regelbundna samtal på expertnivå med Kina. Deltagarna i samtalet mellan EU och Kina om immateriella rättigheter hade sitt första sammanträde i Peking i oktober förra året. Nästa sammanträde inom arbetsgruppen för ekonomi och handel kommer att äga rum den 17 och 18 mars. Man kommer också att ta upp frågan om immateriella rättigheter i en undergrupp som enbart sysslar med dessa frågor. 
Som kommissionsledamot med ansvar för skatter och tullar förväntar jag mig mycket av samarbetet med de kinesiska tullmyndigheterna, liksom av den moderniserade kinesiska tullagstiftningen. Det är min förhoppning att en stor del av de förfalskade produkterna kommer att kunna stoppas och beslagtas innan de förs ut ur Kina. 
När det gäller Ryssland har mycket få förfalskade produkter med ryskt ursprung beslagtagits av EU:s tullmyndigheter. Den ryska lagstiftningen om immateriella rättigheter överensstämmer nu till stor del med Världshandelsorganisationens (WTO) avtal om handelsrelaterade immateriella rättigheter, det s.k. TRIPs-avtalet. Efterlevnaden är emellertid fortsatt dålig. 
Kommissionen avser att fortsätta arbetet genom att få till stånd en liknande strukturerad dialog med Ryssland som man har med Kina i frågor som rör immateriella rättigheter.
Martin, David (PSE ).
    Ert svar var mycket uppmuntrande, herr kommissionsledamot. De kinesiska myndigheterna tycks hantera frågan med förfalskade produkter på rätt sätt. Vore det inte värt ett försök från EU:s sida att erbjuda sig att placera ut tulltjänstemän och andra utredare i Kina för att hjälpa kineserna att ta itu med detta? Jag misstänker att Kina kommer att tacka nej, eftersom jag fortfarande inte tror att de menar allvar. Vi borde dock framföra ett sådant förslag för att få reda på om Kina är berett att tillmötesgå våra initiativ. 
Papastamkos (PPE-DE ).
   – Herr talman, herr kommissionsledamot! När nu dessa brister i tullsamarbetet med Kina har identifierats, och nu när det förekommer massimport av förfalskade produkter, varför vidtar inte kommissionen, och i förlängningen Europeiska unionen, åtgärder för att upphäva avskaffandet av kvoter på textilier? Och varför aktiverar inte kommissionen skyddsklausulen i Kinas anslutningsprotokoll till WTO? 
Kovács,
   .  Beträffande frågan om att skicka experter har Europeiska kommissionen och Generaldirektoratet för skatter och tullar redan vidtagit sådana åtgärder, och det görs inga undantag för Kina. Det är värt att notera att kommissionen har vidtagit liknande åtgärder gentemot länderna i anslutningsskedet, genom att exempelvis erbjuda teknisk assistans och genom att skicka experter till Bulgarien och Rumänien.
Den andra följdfrågan har inte så mycket med produktförfalskning att göra, utan snarare med den stora omfattningen av klädimport från Kina. Jag tänker själv, i samarbete med min kollega Peter Mandelson, lägga fram ett sådant initiativ inför kommissionen, eftersom denna fråga i grund och botten har med handelspolitik och inte bara med tullar att göra. Klädimporten från Kina orsakar allvarliga problem i ett stort antal av unionens medlemsstater, inklusive landet som jag bäst känner till, Ungern. 
Caspary (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag håller med kommissionsledamoten om att Europeiska unionen måste fortsätta att vara aktiv på detta område, och jag undrar om han kan lova parlamentet att Europeiska unionen kommer att lämna ett nytt förslag till Kina om att till exempel placera ut tulltjänstemän på EU:s bekostnad. Dessa skulle hjälpa de kinesiska myndigheterna att hålla varor som inte är förenliga med reglerna på världsmarknaden borta från vår marknad. Jag anser att detta är ett stort problem.
I fredags besökte jag ett företag i mitt valdistrikt, där jag informerades om att Kina nu producerar kopior av lastbilskranar – högteknologisk utrustning med andra ord – och man kan inte se skillnaden på dessa och på kranar som tillverkats här. Jag anser att vi måste agera i denna fråga med tanke på våra företags konkurrenskraft, och ett erbjudande som detta om att placera ut personal kan vara ett sätt att agera. 
Kovács,
   .  Ärade ledamot! Mitt svar på er fråga är ett bestämt ja. Jag kan försäkra både parlamentet och er om att det är min personliga uppfattning att Europeiska kommissionen och det relevanta direktoratet kommer att lägga fram ett sådant förslag till Kina. Och vi är beredda att bära kostnaderna, eftersom det tullsamarbetsavtal som jag hänvisade till – och som ger ett skydd mot produktförfalskning – tillåter att vi erbjuder teknisk hjälp. 
Talmannen.
Vad tänker kommissionsledamoten med ansvar för handel göra för att mäta hur effektivt det positiva paketet med handelsförmåner är, som annonserats som stöd till utvecklingsländerna, inklusive dem som drabbats av Tsunamikatastrofen?
Hur bedömer han det allmänna preferenssystemet i samband med utvecklingsländernas handel med EU? 
Piebalgs,
   .  Med anledning av flodvågskatastrofen föreslog kommissionen att man skulle tidigarelägga ikraftträdandet av Allmänna preferenssystemet (APS) för alla de länder som drabbades av tsunamin. Det gäller särskilt textilvaror från Sri Lanka samt Thailand, Indonesien och Indien. Samtliga dessa länder gynnades av det nya förslaget till Allmänt preferenssystem som lades fram i oktober 2004. 
Kommissionen kommer att fortsätta utvärderingen av APS-instrumentet. Den gjordes 2002 när den lade fram detaljerade uppgifter om handel samt viktiga tendenser när det gäller detta system. För att vara trovärdigt måste emellertid ett sådant kontrollsystem sträcka sig över flera år.
Bedömningen av Allmänna preferenssystemet för utvecklingsländerna har utfallit positivt. Mellan 2002 och 2003 ökade importen till EU inom ramen för Allmänna preferenssystemet från 47,2 miljarder till 52 miljarder, trots att produkter som t.ex. kaffe under denna tidsperiod inte längre ingick i något preferenssystem, eftersom de beviljades tullfrihet genom andra internationella överenskommelser. 
När det gäller APS-instrumentet är EU världens utan jämförelse mest betydande bidragsgivare. EU:s Allmänna preferenssystem är det mest långtgående av alla. Det näst största är det amerikanska som bidrog med endast 17 miljarder US-dollar 2003. Allmänna preferenssystemet skall emellertid inte ses som en enskild företeelse. EU deltar också i flera andra bestämmelser om förmånsbehandling för handel som gynnar utvecklingsländerna, t.ex. ”Allt utom vapen”-initiativet och Cotonouavtalet. 
Tack vare dessa olika system kommer 79 procent av handelsflödena från utvecklingsländerna in i EU enligt ett system med tullförmåner. Av handelsflödena från länderna i Afrika, Västindien och Stilla havet (AVS) når 97 procent EU utan att erlägga tull, och för de minst utvecklade länderna som inte tillhör AVS är siffran 60 procent. 
Moraes (PSE ).
    Tack, herr kommissionsledamot, för ert detaljerade svar som tillsammans med den information som kommissionsledamot Peter Mandelson gav under diskussionen tidigare i dag gör att jag känner mig helt nöjd. 
Talmannen.
Företag som tillverkar tänger har få möjligheter till tillväxt på den inhemska och den europeiska marknaden. På grund av ökad import har situationen för dessa företag, varav många är lokala tillverkare, blivit allt svårare.
Export till länder utanför Europa är en möjlighet att på sikt skydda företagen och arbetsplatserna. I synnerhet den amerikanska marknaden erbjuder goda möjligheter för innovativa tänger av hög kvalitet. Utöver valutakursriskerna är den ovanligt höga tullen för import av tänger till USA (5,5 till 12 procent) en oacceptabel konkurrensnackdel i förhållande till lokala tillverkare. I detta sammanhang måste man beakta att importtullen för tänger som importeras från Förenta staterna till Europa endast är 1,7 procent.
I utvecklingsländer är syftet med import- och exporttullar att skydda den lokala ekonomin. Men vad beträffar Förenta staterna finns det ingen orsak att diskriminera europeiska tillverkare.
Är kommissionen medveten om ovanstående konkurrensnackdel? Vilka åtgärder ämnar kommissionen vidta för att få till stånd en ändring av denna klart orättvisa situation? 
Piebalgs,
   .  USA tillämpar de tullsatser för tänger som man förhandlade till sig under Uruguayrundan och uppfyller alltså helt och hållet gällande åtaganden i enlighet med Världshandelsorganisationens (WTO) bestämmelser. Även om USA kanske tillskansade sig en hel del förmåner inom sektorn för tänger vid dessa förhandlingar fick EU helt klart god utdelning inom andra sektorer inom industrin, där exportörer inom EU har fördelar framför sina amerikanska motsvarigheter. 
Om vi betraktar hela skalan av tullsatser för industrin ser den ärade ledamoten att både USA och EU har kvar höga importtullar inom vissa sektorer, vilka dock inte nödvändigtvis sammanfaller. Jag vill tillägga att kommissionens förhandlare inom förhandlingsgruppen för utvecklingsagendan från Doha om tillträde till marknaden för icke jordbruksprodukter är mycket väl insatta i det problem som ledamoten nämner. 
Under den nuvarande WTO-rundan har EU helt klart visat sig berett att sänka tullarna ytterligare, särskilt när det gäller en så viktig exportmarknad för EU som den amerikanska. Kommissionen är övertygad om att EU kommer att lyckas med detta. 

Ortuondo Larrea (ALDE ).
    Tack så mycket för ert svar, herr Piebalgs. Jag önskar er all framgång i den nya Doharundan, och jag hoppas att skiljaktigheterna kan överbryggas, eftersom tillverkarna av handverktyg för professionellt bruk är små företag som ger sysselsättning åt arbetare och levebröd åt familjer som är beroende av att nästa Doharunda blir en framgång.
Jag vill även att ni talar med kommissionsledamot Peter Mandelson om den likartade situationen i handelsutbytet med Ryssland, där verktyg som är tillverkade i Europa beläggs med 15 procents skatt. Jag anser att varken Förenta staterna eller Ryssland förtjänar att vara med i ett allmänt preferenssystem eller att få lägre tariffer. Jag hoppas att Peter Mandelson besvarar denna fråga skriftligt. 
Piebalgs,
   .  Jag kommer definitivt att vidarebefordra budskapet till kommissionsledamot Peter Mandelson. Låt mig emellertid få säga att när det gäller Ryssland är situationen annorlunda. Ryssland är ännu inte medlem av WTO och därför kan vi endast försöka lösa frågan genom bilaterala förhandlingar med Ryssland. 
Talmannen.
Är det sant att Förenta staterna har för avsikt att höja tullsatserna på inlagd persika (konserverad) som exporteras från Europa? En hur stor procentökning är det fråga om?
Har Förenta staterna redan meddelat WTO detta? Rör det sig om en form av ensidig åtgärd? Vilken rättslig grund har denna? Handlar det om hämndåtgärder? Vilka Europeiska åtgärder riktar de sig emot i så fall? 
Piebalgs,
   .  Den ärade ledamoten har fullkomligt rätt i att Förenta staterna har hotat att dra tillbaka tullsänkningarna på ett antal EU-produkter, däribland konserverad persika, från och med den 1 mars 2005. Detta är en reaktion på EU:s beslut att ändra WTO-listan över råris och helt slipat ris. 
Förenta staterna skulle ha rätt att göra detta om inte EU:s ändring fortfarande innehöll ett antal gemensamma och ömsesidigt godtagbara fördelar och lättnader, vilka är lika gynnsamma för handeln som de var före ändringen i enlighet med artikel 28 i 1994 års Allmänna tull- och handelsavtal (GATT). 
Intensiva förhandlingar mellan de båda parterna har emellertid lett till att en överenskommelse har träffats, vilken innebär att Förenta staterna har avstått från att tillämpa den lista över produkter som skulle omfattas av straffåtgärderna. Problemet är därmed löst. 
Papastamkos (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag tackar kommissionsledamoten för svaret. Jag är medveten om detta, men när jag ställde frågan fanns det en risk att Förenta staterna skulle vidta dessa åtgärder mot just denna bransch och följaktligen mot persikoodlare i medlemsstaterna. 
Talmannen.
EU:s jordbrukspolitik är ett hinder för världshandeln. På grund av EU:s jordbrukssubventioner slås möjligheterna ut för de fattiga länderna i världen att konkurrera på världsmarknaden och på EU:s marknad.
Delar kommissionen denna uppfattning om konsekvenserna av EU:s jordbrukspolitik?
Om så är fallet, vad tänker kommissionen göra åt saken? 
Kovács,
   .  Jag håller med om att Europeiska gemenskapernas jordbrukspolitik länge utgjorde ett hinder för världshandeln, men genom en framgångsrik reform av den gemensamma jordbrukspolitiken har situationen radikalt förändrats sedan 1992.
Genom de allra senaste reformpaketen inom jordbruksområdet, vilka antogs av jordbruksministrarna 2003 och 2004, har man i stor utsträckning avskaffat de snedvridna konkurrensförhållandena inom den gemensamma jordbrukspolitiken och medverkat till en mer marknadsinriktad handel med jordbruksprodukter. 
EU:s handelsstatistik visar att importen av jordbruksprodukter till EU från utvecklingsländerna totalt uppgick till mer än 37 miljarder euro 2003. Det är i stort sett lika mycket som USA:s, Kanadas, Japans, Australiens och Nya Zeelands sammanlagda import. EU tar ensamt emot 85 procent av den totala exporten av jordbruksprodukter från Afrika och 45 procent av den totala exporten av jordbruksprodukter från Latinamerika.
I samband med Dohaförhandlingarna förband sig EU att avsevärt minska de subventioner som snedvrider konkurrensförhållandena inom handeln genom att avskaffa exportbidragen och förbättra marknadstillträdet. 
För att gynna de fattigaste eller mindre utvecklade länderna bör Europeiska gemenskapen, liksom övriga större jordbruksproducenter, införa liknande reformer. EU lägger ned betydande ansträngningar på att övertala andra länder att ge mindre utvecklade länder kvot- och tullfritt marknadstillträde för sina jordbruksprodukter. 
Andersson (PSE ).
   Jag delar synpunkten att det har skett förbättringar i jordbrukspolitiken. Däremot tycker jag inte att förbättringarna är tillräckliga. Det finns också klagomål från den fattigare delen av världen mot EU:s och USA:s jordbrukspolitik, därför att vi inte ger tillgång till marknaderna och dumpar priserna på världsmarknaden. Jag skulle vilja se ytterligare förbättringar, eftersom jag anser att en rättvis världshandel är väl så viktig som en biståndspolitik.
Delar ni min synpunkt att det behövs ytterligare förändringar för att gynna de fattiga delarna av världen? Hur vill ni i så fall åstadkomma detta? 
Kovács,
   .  Ärade ledamot! Jag delar er åsikt och er oro. Mellan Europeiska unionens 25 medlemsstater finns det utöver detta vissa skillnader som inte är förenliga med reglerna om fri konkurrens. Det är väl känt att de tio nyanslutna länderna får betydligt mycket mindre hjälp från den gemensamma jordbrukspolitiken än de femton gamla medlemsstaterna. Detta utgör ett hinder för jordbrukarna i de tio nya medlemsstaterna, och deras produkter får svårt att konkurrera. Naturligtvis vet jag att utvecklingsländerna står inför mycket större problem, och då speciellt de fattigaste länderna. När jag ser hur allvarliga problemen är för de tio nyanslutna länderna, så är det väldigt lätt att förstå de fattigaste ländernas problem. Det måste vidtas ytterligare åtgärder så att EU:s marknad blir tillgänglig för de fattigaste länderna. 
Talmannen.
   Frågorna nr 24 och 25 kommer att besvaras skriftligen. 
Talmannen.
Enligt opinionsundersökningarna är EU-institutionerna stora byråkratiska centra som har stor makt och som tar stora summor av skattebetalarnas pengar i anspråk för sin drift. Prodi-kommissionen började ta itu med detta problem och kommissionsledamot Kinnock blev ansvarig för den administrativa reformen av EU-institutionerna.
Har ”Kinnock-reformen” ens börjat, är den på gång eller är den kanske avslutad? Om den är avslutad, vilka effekter har den haft? Hur många onödiga administrativa hinder anser kommissionen att det finns i EU:s bestämmelser? Avser kommissionen att inrätta ett program för att bekämpa byråkratin? 
Piebalgs,
   .  EU behöver en välfungerande administration som kan möta det ökande antalet utmaningar och förväntningar. Kommissionen har faktiskt genomgått en lång förändringsprocess under de senaste fem åren. När Prodikommissionen tillträdde inledde den ett övergripande administrativt reformprogram som innebar att man dels antog vitboken den 1 mars 2000, dels införde en handlingsplan tillsammans med en tidsplan. Den administrativa reformen handlar både om strukturförändringar och en förändrad inställning. 
Europas förvaltning måste vara välorganiserad och utåtriktad. För det första har kommissionen vidtagit åtgärder för att förbättra sina egna arbetsmetoder genom att framför allt strömlinjeforma samordningen mellan de olika tjänsterna. Kommissionen har också förändrat sin personalpolitik genom att införa nya tjänsteföreskrifter den 1 maj 2004. I dessa ingår en ny karriärstruktur och ett system för befordran som baseras på duglighet.
För det andra ville man med denna reform skapa en serviceinriktad arbetsmiljö. Man drog därför upp riktlinjerna för en uppförandekod för god förvaltning som ledde till förordningen om tillgång till handlingar. 
För det tredje: När det gäller ekonomistyrning har kommissionen infört helt nya regler och förfaranden för hanteringen av EU-medel. Dessa åtgärder fick rådets och parlamentets enhälliga stöd. 
Reformarbetet fortskrider men är ännu inte fullt genomfört. Nya strukturer har införts, men eventuellt kan ytterligare justeringar bli nödvändiga för att de skall fungera. I den meningen är en reform aldrig fullt genomförd. När det gäller det praktiska genomförandet kommer kommissionen särskilt att se på hur man kan förenkla förfarandena och undanröja onödiga hinder samt minska byråkratin. 
Jag håller med den ärade ledamoten om att det europeiska projektets trovärdighet i hög grad vilar på institutionernas förmåga att anpassa sin uppbyggnad och sina bestämmelser efter allmänhetens behov. Reformarbete är följaktligen en kontinuerlig process som förtjänar parlamentets odelade uppmärksamhet. 
Brejc, Mihael (PPE-DE ).
   Tack, herr kommissionsledamot. Tack för ert svar. Tyvärr måste jag säga att det inte helt tydligt framgick huruvida ”Kinnockreformen” åtminstone delvis var en lyckad satsning. Mitt intryck är att vi faktiskt vet väldigt lite om detta. Det finns förmodligen fortfarande ett stort antal förfaranden i EU-institutionerna som bör förenklas avsevärt. Faktum är att vi inte kan förvänta oss att medlemsstaterna skall säkra finansieringen och fullgöra sina skyldigheter och rättigheter om inte förfarandena förenklas. 
Westlund (PSE ).
   Jag håller med den tidigare talaren om att det är angeläget att effektivisera EU. I anslutning till en modernisering av EU:s institutioner och det genomförande av god förvaltningssed som kommissionsledamot Kallas talar om, måste vi dock även kräva att få ut mer av de skattemedel vi satsar. En sådan effektivisering vore möjlig, om alla EU-beslut faktiskt också blev verklighet. Jag har förstått att en stor del av de beslut som vi fattar här inte blir det. Det kan t.ex. handla om viktiga åtgärder för att motverka miljöförstöringen eller lagstiftning för ökad jämlikhet och rättvisa i Europa.
Min fråga är på vilket sätt kommissionen vill arbeta för att de beslut som fattas av EU-institutionerna också skall genomföras och bli verklighet och förbättringar i människors vardag. 
Piebalgs,
   .  Jag delar er syn på att målet för såväl kommissionen som EU:s samtliga institutioner och tjänster skall vara effektivitet. Detta är anledningen till Kinnockreformen som har givit goda resultat. EU:s institutioner är effektivare än någonsin. Tjänstemännen inom EU:s institutioner är starkt engagerade i sina arbetsuppgifter. Jag kan alltså inte hålla med om att reformen har varit resultatlös. 
När det gäller förenklade förfaranden skall man komma i håg att EU:s institutioner finansieras med offentliga medel, vilket innebär att samtliga förfaranden måste vara klara och tydliga. Ur det perspektivet kan vi aldrig arbeta på samma sätt som det privata näringslivet. 
Vi kommer att gå vidare med reformeringen av EU:s institutioner, för trots att Kinnockreformen förvisso har varit framgångsrik kan reformarbetet aldrig drivas för långt. 
Talmannen.
Eftersom revisionsrätten innehar en roll som ”Europas finansiella samvete”, borde inte detta innebära från OLAF:s sida att byrån skulle uppvisa en vilja till undersökning och yttersta stränghet när den informeras om fall av bristfällig förvaltning, bedrägerier eller annan olaglig verksamhet vid denna institution?
Delar kommissionen uppfattningen att revisionsrättens särskilda karaktär som kritiker av andras fel och brister inte får förleda tjänstemän, inte bara vid revisionsrätten utan också vid andra institutioner, att förtiga fall av bristfällig förvaltning, bedrägerier eller annan olaglig verksamhet som de får kännedom om, i syfte att upprätthålla bilden av revisionsrätten som en oklanderlig institution?
Det är påvisat att en tidigare ledamot av revisionsrätten, som ifrågasatts i samband med OLAF:s undersökning vid revisionsrätten, har väckt talan vid de grekiska domstolarna mot en tidigare tjänsteman vid denna institution som vittnat i denna affär. Institutionerna har vidtagit åtgärder som syftar till att skydda varje tjänsteman mot orättvis och diskriminerande behandling till följd av avslöjanden av olagliga handlingar och allvarliga gärningar som begåtts inom institutionerna. Anser inte kommissionen att det rent generellt skulle vara dennas uppgift att tillse att detta skydd också skall gälla tidigare tjänstemän som varit i dessa omständigheter? Vilka åtgärder ämnar kommissionen vidta i ärendet? 
Piebalgs,
   .  Den ärade ledamoten har rätt i att revisionsrätten är Europas ekonomiska samvete och alltså måste uppfylla högsta möjliga krav på insyn och ansvar. Revisionsrätten omfattas därför också av den tillsyn som Europeiska byrån för bedrägeribekämpning (OLAF) utövar. Där utreds systematiskt alla allvarliga misstankar om oegentligheter, bedrägerier eller annan olaglig verksamhet som pågår inom EU:s institutioner och som kommer till OLAF:s kännedom. Kommissionen bekräftar att tjänsteföreskrifternas bestämmelser som ledamoten hänvisar till gäller personalen vid samtliga institutioner, alltså även revisionsrätten.
Kommissionen känner mycket väl till fallet med den tidigare ledamoten av revisionsrätten som var föremål för OLAF:s utredning och som väckte talan i Grekland mot en tidigare tjänsteman vid revisionsrätten som vittnade mot henne i OLAF-utredningen. Tjänstemannen informerade faktiskt själv OLAF om att rättsliga åtgärder hade vidtagits och att förundersökning för närvarande pågår. Kommissionen är angelägen om att framhålla att det är institutionernas uppgift att skydda nuvarande eller f.d. tjänstemän som utsätts för diskriminerande behandling. 
Bestämmelserna i gällande tjänsteföreskrifter om anmälare av missförhållanden gäller också revisionsrätten. OLAF hyser den största respekt för de bestämmelser som gäller i Grekland, men har vidtagit nödvändiga åtgärder för att ge den tidigare tjänstemannen all den information som han har begärt och som OLAF kan stå till tjänst med vid försvaret. 
Kommissionsledamoten med ansvar för bedrägeribekämpning har meddelat att han mycket gärna diskuterar frågan mer i detalj med ledamoten vid en för honom lämplig tidpunkt. 
Staes (Verts/ALE ),
   .  Herr talman! Jag vill tacka kommissionsledamoten för svaret och be om ursäkt på Paul van Buitenens vägnar, som på grund av oförutsedda händelser inte kunde närvara. Det är mig faktiskt ett nöje att kunna ersätta Paul van Buitenen, eftersom jag var den parlamentsledamot som tog initiativet till hela den här frågan under den föregående mandatperioden. Jag planerade en utredning hos revisionsrätten, och efter det att jag överlämnat akten till OLAF gick de till min glädje igenom den noggrant. Det gläder mig att kommissionsledamoten med ansvar för bedrägeribekämpning har gått med på fortsatta förhandlingar, eftersom jag anser att det är av yttersta vikt att revisionsrätten tar sitt ansvar och att personer som OLAF kallar som vittnen inte straffas genom ett domstolsförfarande i sina egna länder på grund av deras modiga beteende. Jag och Paul van Buitenen är därför angelägna om att godta kommissionsledamotens erbjudande, och att gå in i fortsatta förhandlingar med Siim Kallas. 
Piebalgs,
   .  Jag bekräftar att vice ordförande Siim Kallas har inbjudit mig till ett möte med Paul van Buitenen där vi ingående skall diskutera frågan och de åtgärder som skall vidtas. 
Talmannen.
Hur stort är det utvidgade EU:s beroende av olje- och gasleveranser från Ryssland, och vilka åtgärder planerar kommissionen att vidta för att minska detta ensidiga beroende? 
Piebalgs,
   .  Det utvidgade EU:s behov av energi täcks till 50 procent genom import, och beroendet av externa energikällor ökar ständigt. Detta beroende kan 2030 komma att uppgå till nästan 70 procent genom att 90 procent av oljeförbrukningen och 80 procent av gasförbrukningen kommer från länder utanför EU. Importen av gas från Ryssland står i dagsläget för 26 procent av EU:s sammanlagda gasförbrukning, och motsvarande siffra för olja är 25 procent. I detta sammanhang måste man komma ihåg att Ryssland alltid har varit en ytterst pålitlig leverantör av olja till EU. Energisamtalen mellan EU och Ryssland har lett till goda förbindelser på energiområdet, och det är kommissionens uppfattning att Ryssland inom överskådlig framtid kommer att vara EU:s viktigaste och mest pålitliga leverantör av energi. Det oaktat måste kommissionen emellertid garantera en mångsidig energiförsörjning och till fullo utnyttja egna inhemska energikällor. Detta är en förnuftig politik när det gäller leveranssäkerhet, hållbar utveckling och det fortsatta arbetet med att nå Lissabonmålen.
Av dessa skäl kommer kommissionen att göra vissa prioriteringar. Den första handlar om effektiv energianvändning. En enkel jämförelse mellan de olika strategier som EU:s medlemsstater har använt för att försöka lösa frågan om energieffektivitet kommer att visa att energibesparingar är möjliga, vilket kommer att ha avgörande betydelse för EU:s möjligheter att uppnå målen i Kyotoprotokollet. Det kommer också att öka vår konkurrenskraft. Jag kommer nu i vår att lägga fram en grönbok om energieffektivitet, där jag drar upp riktlinjerna för konkreta besparingsåtgärder på såväl gemenskapsnivå som på nationell, regional och lokal nivå. 
I andra hand kommer stödet till förnybara energikällor. Kommissionen kommer i slutet av året att offentliggöra information om förnybara energikällor där man analyserar hur effektiva och ändamålsenliga de befintliga stödmekanismerna i medlemsstaterna är. Jag kommer själv att övervaka händelseutvecklingen noga och se till att vi stadigt närmar oss målet att 12 procent av unionens totala energiförbrukning 2010 skall komma från förnybara energikällor. 
I tredje hand kommer stödet för användning av rent kol. Ungefär en tredjedel av EU:s elektricitet kommer från kol. Om vi vill ha kvar detta måste vi satsa ordentligt på att öka effektiviteten i kolproduktionen och bli bättre på att omhänderta och lagra koldioxid. Europa bör vara en föregångare inom forskningen på detta område, och kommissionen kommer att undersöka möjligheten av en gemensam europeisk satsning. 
Till sist vill jag ta upp frågan om att inleda nya och förbättrade energisamtal med en mängd olika energiproducenter, konsumenter och företrädare för transitländer. Vid det regelbundet återkommande sammanträdet på ministernivå enades man nyligen om en fördjupad dialog mellan EU och OPEC. Vi kommer att inleda en dialog med länderna kring Kaspiska havet och fortsätta med det årliga toppmötet med Norge. För att försäkra oss om att de politiska åtgärder som har vidtagits räcker till för att möta de utmaningar vi står inför bör vi dessutom givetvis ta initiativ till en bred offentlig debatt om EU:s ökande beroende av extern energi. Kommissionen avser därför att anta en ny grönbok i slutet av året om tillförlitligheten i EU:s energiförsörjning och hoppas därmed få i gång en bred offentlig debatt. Parlamentets medverkan under förberedelserna för och uppföljningen av grönboken blir synnerligen betydelsefull. 
Posselt (PPE-DE ).
    Kommissionsledamoten nämnde Rysslands pålitlighet. I dag sköts den demokratiskt valde presidenten Aslan Maskhadov i Tjetjenien till döds, och president Vladimir Putin har redan tilldelat mördarna den högsta ryska orden. Jag vill bara fråga om ni anser att det är önskvärt att på lång sikt vara beroende av en sådan regim. Mer specifikt undrar jag huruvida det är sant att vid tiden för oroligheterna i Ukraina så köptes de ukrainska ledningsnäten av ett ryskt konsortium och huruvida denna åtgärd oåterkallelig. 
Piebalgs,
   .  När det gäller energileveranser från Ryssland kommer jag från ett land vars förbindelser med Ryssland inte tillhör de mest problemfria. När jag granskade samtliga leveranser av energi från Ryssland kunde jag emellertid konstatera att Ryssland har försett oss med regelbundna energileveranser. När det gäller handeln med energi har Ryssland alltså varit en mycket pålitlig samarbetspartner. Detta utesluter dock inte att vi bör diversifiera våra energikällor. 
När det gäller oron för att Ryssland köper upp energisektorer i andra länder är det ju så att om det är tillåtet enligt lag är det inte olagligt att göra detta. På marknaden för naturgas i t.ex. Lettland ägs gasen delvis av energibolaget Gazprom. Det är emellertid ett kommersiellt projekt, och jag har inget att invända mot detta. 
Caspary (PPE-DE ).
    Jag är mycket tacksam över kommissionsledamotens förklaringar. I går antog vi Seppänenbetänkandet, som behandlar liberaliseringen , men finns samtidigt fortfarande de tre stora kvar – Algeriet, Ryssland och Norge – från vilka vi får vår gas och en stor del av vår energi. Jag håller med min kollega Bernd Posselt i detta avseende, och jag frågar er, herr kommissionsledamot, vad ni gör för att påverka Ryssland, speciellt med tanke på att vi inte bara vill ha en enda leverantör i Ryssland, som i praktiken ansvarar för beviljandet av licenser. Vad gör ni för att i detta land uppnå mångfald, och därmed en ökad leveranstrygghet, och för att hjälpa till att få ned gaspriset ännu mer för konsumenter här? 
Piebalgs,
   .  Från EU:s sida för vi energisamtal med Ryssland, och vi för dessutom en allmän dialog mellan EU och Ryssland. Samtalen kunde onekligen vara avsevärt mer framgångsrika, men vad jag vill säga är att Ryssland bör införa en lagstiftning som tillåter reell konkurrens på marknaden och ger utrymme för investeringar. Ryssland måste fatta sina egna beslut. Vår uppgift är att stödja detta Ryssland i detta, vilket är precis vad EU gör. Jag förväntar mig alltså en sund utveckling av den ryska energisektorn. Ryssland kommer för överskådlig framtid att förbli vår partner för inköp av energi. 
Talmannen.
Oaktat den politiska utvecklingen – med de baltiska staternas anslutning till EU – utgör dessa länders energisystem fortfarande en del av det ryska energisystemet. Alternativet till denna oacceptabla situation är ett projekt som innebär en elnätsförbindelse mellan Litauen och Polen. Emellertid visas det inte mycket engagemang inför detta projekt. Innebär det faktum att detta projekt finns medtaget i den förteckning över projekt som prioriteras av EU att kommissionen önskar att konkreta delmål i detta projekt uppfylls inom ramen för angiven tidsplan? (Om så är fallet, skulle det vara möjligt överlämna frågan till de länder som berörs, dvs Polen och de Baltiska staterna?) Kan kommissionen ingripa mot dem som bär ansvaret för detta projekt och för att det inte görs några framsteg? Undersöker kommissionen mer generellt behovet av att sammankoppla energisystemen i de tidigare östblocket med Västeuropa? 
Piebalgs,
   .  Den ärade ledamoten har alldeles rätt. Bristen på samtrafik på elområdet mellan de baltiska staterna och resten av EU är oroväckande. Det är en viktig förutsättning för att den inre marknaden för el skall fungera och elförsörjningen i området tryggas. Det brådskar därför med en elnätsförbindelse med övriga Europa. 
Kommissionen stöder nyinvesteringar genom sitt program för det transeuropeiska energinätet. Det projekt som går snabbast framåt i de baltiska staterna är Estlink-projektet. Denna undervattenskabel kommer att koppla samman de baltiska staterna med det skandinaviska elnätet och beräknas vara färdig 2006. Den kommer att underlätta en diversifiering av kraftförsörjningen i området och öka tryggheten i elförsörjningen. 
Det andra viktiga projektet för elsammankoppling i området är förbindelsen mellan Polen och Litauen. För att få i gång arbetet kommer kommissionen att stå för halva kostnaden för de undersökningar som krävs för förbindelsen. Flera alternativ undersöks när det gäller elnätsförbindelsen mellan Polen och Litauen. Frågan är tämligen invecklad och kräver gott samarbete mellan alla inblandade parter. 
Riktlinjerna för det transeuropeiska energinätet (TEN) diskuteras för närvarande i parlamentet, dock huvudsakligen i anslutning till frågan om samfinansiering av genomförbarhetsstudierna. Själva färdigställandet av förbindelsen ankommer på de berörda länderna och bolagen. 
Elnätsförbindelsen mellan Polen och Litauen anges som ett projekt av europeiskt intresse, och kommissionen verkar för att frågan drivs framåt. Ett möte kommer exempelvis att hållas i Bryssel den 18 mars, där företrädare för Polen och Litauen kommer att diskutera den aktuella utvecklingsplanen för elöverföring samt elnätsförbindelsen mellan de båda länderna. Jag har varit i personlig kontakt med företrädare för båda länderna, och jag är fast övertygad om att förbindelsen mellan Polen och Litauen kommer att bli verklighet. 
Paleckis (PSE ).
   Tack så mycket, herr kommissionsledamot,för ert breda och affärsmässiga svar. Jag undrar vad ni anser om det som Litauens premiärminister Algirdas Brazauskas nyligen berättade om att Polen fortfarande har reservationer i frågan om en energibro mellan Litauen och Polen. Jag vill även veta vad ni anser om det faktum att allt fler i Litauen tycker att Litauen är ensidigt energiberoende och att det där finns en ökad debatt angående möjligheten att förlänga produktionen vid den andra reaktorn vid Ignalinas kärnkraftverk. Vad anser kommissionen, utifrån de senaste vetenskapliga rönen om säkerheten för RBMK-reaktorer och den beräknade tekniska livslängden för den andra reaktorn till ungefär ytterligare 12 år, om en sådan utökning? Tack så mycket. 
Piebalgs,
   .  För att börja med Ignalina skulle den andra reaktorn vid anläggningen stängas i slutet av 2009. Detta är inte något som kommissionen har beslutat, utan det ingår i anslutningsfördraget. Det råder därför inga som helst tveksamheter kring detta. 
Jag träffade nyligen Litauens utrikesminister som bekräftade att stängningen av Ignalina inte ger anledning till oro för energiproduktionen i Litauen. Stängningen kommer definitivt att rubba balansen i Östersjöområdet, vilket emellertid inte kommer att medföra några speciella problem för Litauen eller övriga baltiska stater. Jag ser alltså inget samband mellan stängningen av Ignalina och en tryggad energiförsörjning i Östersjöområdet. 
Jag har svårt att kommentera läget i Polen, men mina kontakter med den polska regeringen och myndigheterna i Polen har visat att de är positiva till projektet. Jag är övertygad om att detta kommer att ligga i både Litauens och Polens intresse. 
Posselt (PPE-DE ).
    Jag vill bara ställa en följdfråga. För det första, kan kommissionsledamoten tänka sig att dessa energisammankopplingsprojekt utvidgas västerut också? För det andra, anser han att vi skall behålla gamla kärnkraftverk som inte uppfyller kraven enligt modern standard – i exempelvis Polen och Litauen – samtidigt som vi stänger kärnkraftverk i exempelvis Tyskland, trots att de uppfyller många av kraven? Ser inte kommissionsledamoten detta som ett problem? 
Piebalgs,
   .  Såvitt jag vet finns det inga kärnkraftverk att stänga i Polen. Läget i Litauen är också oomtvistligt, eftersom bestämmelserna i anslutningsfördraget föreskriver att reaktorerna i Ignalina skall stängas. Anledningen var inte deras ålder i och för sig, men under anslutningsförhandlingarna framkom det att generatorerna inte skulle klara den upprustning som krävs för att de skall leva upp till våra säkerhetskrav. Litauen har hållit sitt löfte och stängt den första reaktorn vid den avtalade tidpunkten. Jag är fast förvissad om att den andra kommer att stängas i enlighet med utfästelserna i anslutningsfördraget. På denna punkt råder det inget som helst tvivel. 
De baltiska staterna ingick i elnätsförbindelsen inom Oberoende staters samvälde (OSS). Det är därför av yttersta vikt att elförsörjningen tryggas genom andra förbindelser. Jag har redan nämnt Estlink. Denna kabel kopplar samman de baltiska staterna med EU:s energisystem. Vi kommer nu att få ytterligare en förbindelse, nämligen mellan Litauen och Polen. Räcker detta? Svaret är definitivt nej, eftersom vi kommer att behöva en utökning av sammankopplingskapaciteten för att den inre marknaden för el skall kunna utvecklas. Den gör dock i alla fall att de baltiska staternas elnät kopplas samman med elnätet i Centraleuropa. 
Talmannen.
Energibestämmelserna i EU:s medlemsstater är i praktiken högst varierande. Detta försvårar inrättandet av en enda europeisk energimarknad och den fria rörligheten för tjänster inom detta område, och även på internationell nivå.
Vad avser kommissionen att göra under den närmaste framtiden för att ändra på denna situation?
Piebalgs,
   .  Betydande framsteg har gjorts när det gäller att utveckla en enda konkurrenskraftig europeisk energimarknad som kännetecknas av lika villkor. Denna fråga visar dock att mycket återstår att göra. För det första måste de nya gas- och eldirektiven, som utgör en gemensam grundläggande ansats till liberalisering av el och gas, omedelbart genomföras i alla medlemsstater. Direktiven skulle ha införlivats senast i juli 2004, men i vissa länder pågår införlivandet fortfarande. Jag skall föreslå att kommissionen sänder motiverade yttranden till dessa länder nästa vecka och jag har för avsikt att snabbt fullfölja överträdelseförfarandena i syfte att gå vidare till det sista steget i processen: hänskjutning till EG-domstolen i sommar, om ingenting sker. Jag har dessutom gett mina tjänstemän i uppdrag att se över de lagar om genomförande som har antagits för att garantera att direktivens krav uppfylls helt och hållet.
För det andra är det nödvändigt att garantera lika villkor när det gäller detaljerade lagbestämmelser i frågor som tariffsystem och bestämmelser om tillträde för tredje part. Detta har åstadkommits genom den ansats, präglad av samförstånd, som man hade vid Florensforumet och Madridforumet, vilket ledde till den förordning om gränsöverskridande elhandel som trädde i kraft förra året och motsvarande förordning om gas som vi räknar med skall antas inom kort. De nya lagarna kommer i stor grad att bidra till den snabba konvergensen av detaljerade handelsbestämmelser om el i varje land. I det avseendet har de nationella tillsynsmyndigheterna på energiområdet en central roll. En sådan tillsynsmyndighet var ett huvudkrav i direktiven, och gemensamma åtgärder från deras sida kommer att bli nödvändiga för att se till att det ur kundernas synvinkel finns ett enda europeiskt el- och gasnät, inte 25. Kommissionen har därför inrättat en europeisk grupp av tillsynsmyndigheter som börjar ge viktiga resultat i den riktningen.
För det tredje bör vi undersöka om de nuvarande lagbestämmelserna är lämpliga för att nå våra mål med en verkligt konkurrenskraftig marknad i hela EU med såväl högt konsument- och miljöskydd som försörjningstrygghet. Med hänsyn till detta kommer kommissionen vid årets slut att lägga fram en detaljerad rapport till Europaparlamentet och rådet om både den inre marknaden och konkurrensvillkoren. Den bör i synnerhet inkludera en ingående undersökning av de redan befintliga åtgärdernas lämplighet. Rapporten bör utgöra en grund för en ingående och bred debatt som vi kan dra slutsatser av under 2006.
Slutligen bör det noteras att ikraftträdandet av den nya konstitutionen med ett särskilt energikapitel skulle vara till hjälp för att utveckla en sammanhängande, gemensam energipolitik och stärka den befintliga rättsliga grunden för åtgärder. 
Czarnecki, Ryszard (NI ).
    Tack så mycket, herr kommissionsledamot, för ert ytterst viktiga svar, och för den stora kunskap om den polska energisektorn som ni gav bevis på när ni besvarade frågorna från Justas Vincas Paleckis och Bernd Posselt. Den sistnämnde har förmodligen mer kunskap om bayersk fläsklägg än polska kraftverk.
Jag vill även tacka er för era uttalanden om att Europeiska kommissionen kommer att kräva att medlemsstaterna uppfyller sina förpliktelser inom energisektorn. Jag hoppas att det först och främst är de europeiska konsumenternas intressen som blir vägledande när Europeiska kommissionen agerar, oavsett om konsumenterna är polska, litauiska, estniska eller brittiska, och jag vill på de polska konsumenternas vägnar säga att jag räknar med att så blir fallet.
Tack för era mycket kunniga svar, herr kommissionsledamot. 
Piebalgs,
   .  Jag har inga kommentarer. 
Talmannen.
   Frågorna nr 31–55 kommer att besvaras skriftligen.
Frågestunden med kommissionen är avslutad.

Talmannen.
   Nästa punkt på föredragningslistan är en fortsättning på debatten om ett betänkande (A6-0045/2005) av Antolín Sánchez Presedo för utskottet för internationell handel om förslaget till rådets förordning om tillämpning av Allmänna preferenssystemet (KOM(2004)0699 – KOM(2005)0043 – C6-0001/2005 – 2004/0242(CNS)). 
Fjellner (PPE-DE ).
    Herr talman, ledamöter! Jag känner mig väldigt kluven inför hela preferenssystemet som sådant. Att vi lättar på handelshinder för de fattiga länderna är givetvis bra; handel bidrar ju till frihet, utveckling och inte minst till välstånd som de fattiga länderna är i väldigt stort behov av. Det tråkiga är dock att ett särskilt preferenssystem för de fattiga länderna överhuvudtaget behövs. Att Europas generella handelspolitik får sådana konsekvenser att vi måste göra undantag från den för de fattiga för att kunna sova gott om nätterna. Erfarenheten visar dessutom att preferenssystemet i mångt och mycket hittills har varit symbolpolitik. Få fattiga länder har utnyttjat det, inte minst på grund av att det har varit så komplicerat. Målet måste givetvis vara att vi kommer så långt med liberaliseringen av handelspolitiken att vi slipper preferenssystemet helt och hållet.
Europeiska unionen, som trots allt grundas på den kloka insikten om den fria handelns välgörande effekter, bör ju våga ta steget fullt ut. Om vi gör det, hur skall då handeln och världen kunna bli friare?
Under behandlingen av detta ärende tvivlade jag dock på om några av ledamöterna inte har glömt den grund av fri handel som byggt Europasamarbetet. Det gjordes flera försök även här att skydda den europeiska sockerproduktionen och textilindustrin som redan i dag verkar bakom höga tullmurar - allt detta på bekostnad av producenter i fattiga länder. röstade givetvis emot dessa försök, men fortfarande skvallrar det om att vi har långt kvar att vandra.
För egen del skulle jag vilja se att det nya preferenssystemet egentligen gick längre, att redan låga tullar avskaffades, möjligheterna till regional förädling förbättrades och att systemet förenklades ytterligare.
Avslutningsvis vill jag upprepa att jag hoppas att vi inom en inte alltför avlägsen framtid kommer till en punkt då den europeiska handelspolitiken är så fri, öppen och utan hinder att vi faktiskt inte behöver något preferenssystem. Den europeiska handelspolitiken måste nämligen genomsyras av samma grundtanke som skapar unionen, , annars lever inte Europa som Europa faktiskt lär. 
Arif (PSE ).
    Herr talman, mina damer och herrar! Jag vill första av allt gratulera vår föredragande Antolín Sánchez Presedo för ett fantastiskt utfört arbete, som manar till större öppenhet, tydlighet och framför allt effektivitet i Allmänna preferenssystemet. Jag vill även framhäva de viktiga framsteg som gjorts i den nya förordningen. Det har inte bara blivit enklare då antalet system minskat samtidigt som fördelarna med Allmänna preferenssystemet koncentrerats till de länder som behöver dem bäst. Dessutom uppmuntras åtgärder som är i överensstämmelse med hållbar utveckling och god förvaltningssed, och det finns också med en uppmaning om att den nya förordningen skall antas snabbt så att de länder som drabbades av tsunamin så snart som möjligt får ytterligare handelsstöd.
Jag är emellertid orolig över att förmånsländerna, och speciellt de som drabbades av jättevågen, inte har tillräckligt med kapacitet för att vidta nödvändiga administrativa åtgärder snabbt nog för att dra nytta av det nya systemet. Kommer kommissionen att ha tillräckligt med tid för att korrekt kunna bedöma de berörda ländernas behov? Jag anser att föredragandens förslag om en övergångsperiod fram till januari 2006 är det mest skäliga, speciellt som vi vet att dessa långa och komplicerade förfaranden alltid har utgjort ett hinder för de fattiga ländernas användning av systemet.
Även om jag välkomnar en ökad flexibilitet i texten, anser jag också att Europeiska unionen bör arbeta för att ursprungsreglerna harmoniseras på internationell nivå, och då speciellt inom WTO.
Utvecklingsländerna måste anpassa sig efter de specifika ursprungsregler som gäller i varje land som beviljar dem ett preferenssystem, vilket gör att processen blir så pass komplicerad och dyr att den ibland förlorar allt ekonomiskt värde. Jag vill även framhålla att parlamentet uppmanar kommissionen att närmare övervaka tillämpningen av det nya systemet i varje land, för att kunna konstatera huruvida det uppnår sina mål. Kommissionen måste utvärdera systemet regelbundet, övervaka genomförandet och hålla parlamentet informerat. Detta har inte gjorts tidigare.
Jag vill avsluta med att säga att Allmänna preferenssystemet inte är ett redskap som kan främja utvecklingen i de fattigaste länderna och till fullo få dem integrerade i världshandeln. Om vi verkligen vill hjälpa fattiga länder att dra nytta av globaliseringen måste vi ompröva reglerna för världshandeln i sin helhet så att de blir mer rättvisa, och förena handel med hållbar utveckling. 
Budreikaitė (ALDE ).
    Tack, herr talman! När vi talar om Allmänna preferenssystemet skulle jag vilja ta upp frågan om ursprungsregler och interregional kumulation när det gäller textilsektorn. Den ursprungsprincip som har gällt fram till i dag måste tillämpas och interregional kumulation undvikas. Interregional kumulation skulle visserligen göra det enklare att tillämpa ursprungsreglerna, men det skulle vara konkurrenskraftiga länder som Kina som i realiteten skulle gynnas av detta, inte de minst utvecklade länderna. Ett avskaffande av ursprungsreglerna skulle öppna EU:s marknad för ytterligare 30 utvecklingsländer, däribland konkurrenskraftiga Indien, medan länder som drabbades av tsunamin, t.ex. Sri Lanka, inte skulle ha någon realistisk möjlighet att konkurrera. Det skulle gynna EU-länder som har flyttat sin textiltillverkning till länder i Asien, men slå hårt mot textilindustrin i EU:s södra och nya medlemsstater, där textilsektorns kollaps skulle leda till ökad arbetslöshet, vilket inte skulle främja Lissabonmålen. När man talar om global kumulation blir hela tanken med EU:s gemensamma marknad över huvud taget obegriplig. Jag vill understryka att utskottet för internationell handel har förkastat förslaget om interregional och global kumulation. Tack. 
Varela Suanzes-Carpegna (PPE-DE ).
    Herr talman, mina damer och herrar! Jag vill börja med att tacka vår föredragande för hans arbete, inte minst med tanke på att hans första betänkande här i parlamentet handlar om ett känsligt och komplicerat område där parlamentet måste agera snabbt.
Jag vill understryka att parlamentet inte har haft tillräckligt mycket tid på sig att överväga och debattera denna komplicerade fråga på djupet. Men betänkandet från utskottet för internationell handel innebär en förbättring av kommissionens förslag och gör det mer demokratiskt, eftersom parlamentet får en utökad roll, och gör dessutom flera aspekter av det mer balanserade.
Kanske blir det nödvändigt att efter det att det nya allmänna preferenssystemet inom kort träder i kraft snabbt göra en utvärdering för att få en uppfattning om ändringarnas omfattning, och parlamentets kontrollerande funktion kommer att vara utomordentligt viktig när det gäller komplicerade frågor som ursprungsreglernas praktiska tillämpning.
Jag vill framhålla hur positivt det är man i betänkandet nämner de praktiska problem som tredjeländer kan ha att omedelbart uppfylla vissa relevanta internationella konventioner, vilket är fallet med t.ex. El Salvador. Det gläder mig också att man har infört våra ändringar om känsligheten hos fiskeriprodukter i allmänhet och tonfisk i synnerhet, som ju omfattas av stora rättsliga krav i EU och vars import måste stå under tillräcklig kontroll för att inte skapa ytterligare problem för en mycket känslig sektor som dessutom är verksam i EU:s mål 1-regioner, vilka både ekonomiskt och socialt är starkt beroende av denna verksamhet. Det gläder mig att vi har övertygat kommissionen om att godta dem, vilket kommissionsledamot Peter Mandelson bekräftade i morse. 
Fruteau (PSE ).
    Herr talman, mina damer och herrar! Även jag vill tacka föredraganden för hans förträffliga arbete, vilket som vår kollega Kader Arif påpekade syftar till att förenkla och effektivisera Allmänna preferenssystemet.
Men jag vill framför allt tacka Antolín Sánchez Presedo för att han har beaktat effekterna av ”Allt utom vapen”-initiativet, särskilt på sockerområdet, inte minst med tanke på den kommande reformeringen av vår gemensamma marknadsorganisation.
Exemplet nyligen med Balkan visade att ett begränsat tillträde till den europeiska marknaden ibland har nackdelen att det främjar utvecklingen av en illegal trepartshandel, vilket när det gäller de femtio mindre utvecklade länderna förmodligen skulle ge upphov till ett massivt inflöde av socker till den europeiska marknaden. Eftersom reformen av den gemensamma marknadsorganisationen innebär att EU-länderna nu kommer att uppleva fluktuationer och alltså känna av marknadens nycker, skulle en betydande ökning av sockerutbudet leda till ett kraftigt prisfall i unionen och samtidigt ta bort ”Allt utom vapen”-initiativets ekonomiska värde för de minst utvecklade länderna.
Det är därför betänkandet om Allmänna preferenssystemet, efter upprepade krav från de minst utvecklade länderna själva och i linje med rekommendationerna från jordbruksutskottet, skapar en möjlighet att anpassa ”Allt utom vapen”-initiativet genom att om nödvändigt tillåta en förlängning av den övergångsperiod som föregår ett fullständigt öppnande av marknaden.
Detta betydande framsteg tack vare föredragandens klarsynthet är en förutsättning för de minst utvecklade ländernas ekonomiska överlevnad. Det kommer att ge dem tid att i överensstämmelse med reformeringen av den gemensamma marknadsorganisationen för socker modernisera sina produktionsstrukturer för att anpassa sig till den nya europeiska ordningen. Europaparlamentet måste därför anta denna text för att ta hänsyn till en del sektorers särdrag och för att Allmänna preferenssystemet verkligen skall kunna uppnå sitt främsta mål, dvs. de mest behövande ländernas utveckling. 
Papastamkos (PPE-DE ).
   – Herr talman! Utvecklingsländernas harmoniska integrering i det multilaterala handelssystemet är med rätta det uttryckliga målet för utvecklingsprogrammet från Doha.
Ingen kan bestrida den internationella handelns betydelse som en förutsättning för ekonomisk utveckling och fattigdomsminskning som är desto större när utvecklingen är kopplad till andra viktiga komponenter som miljöskydd, socialt ansvar och god samhällsstyrning.
Allmänna preferenssystemet är ett mycket användbart redskap för att hjälpa utvecklingsländer. Det är ett ytterst generöst redskap. Den långa tillämpningsperiod som är en följd av flera förlängningar leder dock till den naturliga slutsatsen att systemet måste fokusera på de länder som verkligen behöver det och på i grunden konkurrenskraftiga produkter.
När det gäller produkter som är känsliga ur EU:s synvinkel, t.ex. socker, skulle ett avskaffande av tullar och kvoter enligt kommissionens föreslagna tidsplan medföra två risker. Den första risken är att det uppstår en massimport av socker till den europeiska marknaden efter 2009. Detta skulle skada sockerbetsodlarna och icke-konkurrenskraftiga sockerindustrier i Europa. Den andra risken är att en liberalisering av importen när ”Allt utom vapen”-initiativet genomförs i kombination med det stränga förslaget om översyn av den gemensamma marknadsorganisationen för socker inte förväntas gynna de mindre utvecklade länderna, som behöver en längre övergångsperiod, och inte heller AVS-länderna, utan exportintressen i oligarkierna. Bestämmelsen om avskaffandet av tullar måste därför rymma längre tidsfrister och handla om mindre kvoter, som förhoppningsvis kommer att fastställas när den gemensamma marknadsorganisationen för socker reformeras.
Martin, David (PSE ).
   – Herr talman! Jag skulle också vilja gratulera föredraganden för ett utmärkt betänkande. Kommissionsledamot Peter Mandelson klargjorde i dag på morgonen att kommissionens avsikt med att föra fram det omarbetade allmänna preferenssystemet var att garantera bättre målinriktning för handelsförmåner för att gynna de minst utvecklade och mest sårbara länderna, förenkla det allmänna preferenssystemet och göra det mer öppet, förbättra tillgängligheten genom att förbättra ursprungsreglerna och uppmuntra till god förvaltningssed i de länder som drar nytta av systemet. Alla föredragandens ändringsförslag leder kommissionens förslag vidare i den riktningen, och jag hoppas att kommissionsledamoten tittar närmare på varje ändringsförslag som föredraganden har föreslagit.
Vi har också haft ett gott samarbete mellan kommissionen och parlamentet när det gäller att tidigarelägga genomförandedatum för denna åtgärd. Från början skulle det träda i kraft i slutet av året. Enligt planeringen skall det nu träda i kraft från och med april som en reaktion på tsunamikatastrofen. Den mängd bistånd som getts till de länder som drabbats av tsunamin har varit välkommen, men denna åtgärd kommer att åstadkomma mer för dem på lång sikt. Genom att ge dem en möjlighet att enklare bedriva handel med EU ger vi dem en hjälpande snarare än en utdelande hand.
Slutligen har föredraganden antytt att han är redo att godkänna ett ändringsförslag som Sajjad Karim och jag har lagt fram. Tekniskt sett skulle det göra Pakistan berättigat till bistånd genom det allmänna preferenssystemet. Jag bör betona att även om det statistiskt sett berättigar dem så kommer de fortfarande att behöva uppfylla bestämmelserna om god förvaltningssed genom att skriva på vissa internationella avtal. Detta blir därför en morot för Pakistan att skriva på viktiga internationella sociala konventioner. 
Dobolyi (PSE ).
   Låt mig först tacka Antolín Sánchez Presedo för hans betänkande. Sedan sin tillkomst 1971 har Allmänna preferenssystemet kommit att bli ett särskilt instrument i EU:s utvecklingspolitik. Samtidigt är det viktigt att understryka att EU var först med att tillämpa detta system i praktiken, från tillkomsten fram till i dag, och att det fortfarande är EU som är den största givaren till systemet. USA kommer först på andra plats, långt efter unionen. Det gläder mig att parlamentet får möjlighet att avge ett yttrande, och jag hoppas verkligen att det kommer att beaktas av kommissionen och rådet. Det är också utmärkt att systemet förenklas och att man övergår från fem pelare till tre, vilket i och med förenklingen förmodligen kommer att göra det lättare att uppnå målen i utvecklingsländerna.
Jag vill också ta upp ursprungsreglerna som kommissionen nämner i sitt uttalande. Ursprungsreglernas form, innehåll och förfarandemässiga komplexitet liksom deras totala komplexitet leder till att de är mycket svåra att använda, särskilt för mindre utvecklade länder. Även om förslaget till förordning inte innebär särskilt många förändringar av den nuvarande ordningen förklarade Europaparlamentet i sitt yttrande den 14 oktober förra året, som antogs med en stor majoritet, att det är absolut nödvändigt att utvidga systemet så att det omfattar regioner och till fullo blir globalt. Jag kan slutligen inte nog understryka hur nödvändigt det är – som min kollega Margrietus van den Berg också underströk i morse – att vi förlänger övergångsperioden till den 1 januari 2006. 
Moreno Sánchez (PSE ).
    Herr talman, mina damer och herrar! Även jag vill börja med att tacka föredraganden för hans förträffliga betänkande, i vilket han pläderar för att utveckling skall vara en grundprincip för vår handelspolitik inom ramen för ett öppet och rättvist internationellt handelssystem.
Allmänna preferenssystemet har spelat en grundläggande roll för att minska fattigdom och förbättra utvecklingsländernas ekonomier. Som föredragande för WTO-förhandlingarna inom ramen för utvecklingsprogrammet från Doha vill jag understryka att dessa system kan gynna varandra.
Jag anser att det nya allmänna preferenssystemet måste vara helt förenligt med den överenskommelse som ingicks i Genève förra sommaren och med förhandlingarna inom WTO.
Jag delar föredragandens oro över den urholkning av tullförmånerna som blir resultatet av de tullsänkningar som har överenskommits inom WTO. Jag anser därför att det skulle vara mycket lämpligt om kommissionen, när den här förhandlingsrundan har avslutats, sammanställde en rapport om de troliga effekterna av dessa överenskommelser på Allmänna preferenssystemet och föreslog lämpliga åtgärder för att säkerställa att systemet till fullo är verkningsfullt.
Detta skulle bidra till att minska vissa utvecklingsländers reservationer när det gäller den handelsliberalisering som föreslås inom ramen för Dohaförhandlingarna, eftersom unionen skulle vidta nödvändiga åtgärder för att upprätthålla den nuvarande förmånsbehandlingen. 
El Khadraoui (PSE ).
    Herr talman, herr kommissionsledamot! Jag vill börja med att tacka föredraganden för hans arbete och naturligtvis även kommissionen för de positiva förändringarna av ordningen; jag syftar då särskilt på dess förenkling och på införandet av GSP+, som kommer att sporra de mest behövande länderna att anta och tillämpa en rad viktiga konventioner. Det är förvisso också en god sak att flera nya produkter kommer att omfattas av ordningen. Vi bör vidare också stödja den ändring som gjordes nyligen i förslaget efter tsunamikatastrofen som innebär att de drabbade länderna snabbare kan få del av den nya ordningens förmåner.
I likhet med flera av mina kolleger bör jag emellertid helt kort kommentera datumet för införandet. Länderna måste inkomma med en ansökan till kommissionen redan den 31 maj. Det är en otroligt snäv tidsfrist, och det vore därför lämpligt att sörja för nödvändig flexibilitet och en tillräckligt lång övergångsperiod. Särskilt länder som har rätt att omfattas av GSP+ bör få möjlighet att ansluta sig till ordningen efter maj 2005. Kommissionen bör dessutom ägna särskild uppmärksamhet åt kapacitetsuppbyggnaden i dessa länder och i möjligaste mån även ge dem tekniskt bistånd när de skall införliva exempelvis de internationella konventionerna, så att de kan dra största möjliga nytta av förmånerna i GSP+. Samtidigt fortsätter förhandlingarna om våra ekonomiska partnerskapsavtal. Vi måste se till att länder som inte i slutändan vill sluta ett sådant avtal ändå omfattas av GSP+.
Slutligen vill jag plädera för regelbundna utvärderingar av ordningens effekter både inom EU och i utvecklingsländerna, eftersom omständigheterna nästan ständigt förändras, vilket utvecklingen på textil- och sockerområdet är ett tydligt exempel på. 
Talmannen.
   Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum på onsdag kl. 12.30. 
Talmannen.
   Nästa punkt på föredragningslistan är ett betänkande (A6-0040/2005) av Rainer Wieland för utskottet för framställningar om överläggningarna i utskottet för framställningar under sammanträdesperioden 2003–2004 (2004/2090(INI)). 
Wieland (PPE-DE ),
   . – Herr talman, fru kommissionsledamot, mina damer och herrar! Det betänkande som dyker upp här i parlamentet varje år är inte ett slutbetänkande. Det är både ett betänkande om det pågående arbetet och resultatet av våra självpåtagna normer för kvalitetskontrollen av arbetet i utskottet för framställningar.
Utan de krusiduller som är så vanliga här i parlamentet kan jag sammanfattningsvis säga att vi faktiskt är tilltalande effektiva om man jämfört vårt arbete med det i många utskott för framställningar på nationell nivå. När utrikesministrarna säger att Europa behöver ett telefonnummer till världen kan vi lugnt slå fast att Europaparlamentet redan har en brevlåda för sina medborgare. Vi har ur flera synvinklar gjort ett mycket bra jobb.
För det första har vi en viss överblick över olika nationella strukturer. För det andra ligger det helt inom ramen för vårt uppdrag att ingripa i processer som genomförs med varierande framgång – Lissabonprocessen och Tammerforsprocessen är två exempel – och som ännu inte har blivit väletablerade utan fortfarande är i ständig förändring. Vi kan med kommissionens hjälp ingripa mot en rad missförhållanden och på detta sätt också visa upp det verkliga EU bakom alla regeringskanaler.
Ett annat skäl till att vi klarar oss rätt bra är att vi jämfört med de nationella parlamenten i mycket liten utsträckning behöver följa majoritets- eller minoritetspositioner eller ta hänsyn till att skydda och stödja det relevanta styrande partiet.
Vi bör icke desto mindre sträva efter förbättringar i form av mycket allmänna kvalitetskriterier för vårt arbete i förhållande till tredje man. För det första – och detta är ett av kraven i betänkandet – bör tidsfristen för kommissionens agerande som svar på vår förfrågan kortas ned betydligt. För det andra bör även tidsfristen för rådets eller en enskild medlemsstats svar till kommissionen förkortas.
Vi skulle också mycket gärna vilja att en företrädare för det sittande ordförandeskapet deltar i arbetet inom utskottet för framställningar. Dessutom skulle vi gärna se att det utses en företrädare för ordförandeskapet eller en samordnare som ansvarar för framställningar, helst ett halvår före det att ordförandeskapet tillträder, så att viktiga framställningar kan följas upp i tid.
Slutligen måste vi agera i frågan om skillnaden mellan Europeiska ombudsmannen, där vi numera har rätt att tillsätta personal, som institution och utskottet för framställningar som instrument. Jag tror att det fortfarande råder en hel del missuppfattningar på detta område. Om vi tydligare kan identifieras kommer vi tveklöst att ha större möjligheter att utföra våra respektive uppdrag.
Vi måste dock inte bara ta hänsyn till utåtriktade utan även inåtriktade kvalitetskriterier. Utskottet för framställningar är till själva sin karaktär ett utskott som är unikt i fråga om omfattningen och bredden på det arbete som kommer dess väg. Jag vet att rätt många ledamöter har en ganska reflexmässig inställning till detta unika utskott och menar att vi förväntar oss specialbehandling, men enligt min uppfattning ligger det i Europaparlamentets och varje enskild ledamots intresse att vi kan hantera de framställningar som inkommer så effektivt som möjligt.
Även om jag sade att det arbete som utförs av utskottet för framställningar överlag är bra måste det ändå konstateras att enskilda ledamöter ibland ser arbetet som direkt otillfredsställande. Det finns brister, och inledande åtgärder har identifierats på tre områden. Det första gäller personalen. Utskottet har enligt vår uppfattning inte tillräckligt många anställda för att uppnå kontinuitet i sitt arbete i fråga om innehåll och rutiner. Jag skulle lite slarvigt vilja säga att parlamentets administrativa avdelning ibland verkar se tjänsterna inom utskottet för framställningar som en straffkommendering. Här krävs en förändring. Vi måste också förbättra det nuvarande programvarusystemet.
För det andra har Europaparlamentets ledamöter ett stark önskan om att arbetet skall bli mer specialiserat, medan allmänheten vill se en mer strikt hållning när det gäller de tidigare nämnda tidsfristerna och även större öppenhet. De har rätt att bättre kunna följa utvecklingen beträffande sina framställningar.
Vi har olika initiativ för att göra rättvisa åt arbetets omfattning, bredd och specialisering. EU:s politik får allt större omfattning och bredd, och specialiseringen rymmer ibland svåra detaljer. Vi måste med hänsyn till processens gång kunna fatta beslut i god tid. Efter överläggningar har vi därför lagt fram ett förslag om att ett särskilt utskott skall inrättas för att utarbeta närmare detaljer inför nästa årliga betänkande. Fru kommissionsledamot, vi vill på det varmaste inbjuda er att delta i denna arbetsgrupp och följa dess arbete. 
Wallström,
   . Herr talman! Jag vill börja med att tacka Rainer Wieland för hans analys i detta användbara betänkande om överläggningarna i utskottet för framställningar under sammanträdesperioden 2003–2004. Kommissionen välkomnar detta betänkande.
Denna debatt är ett bra tillfälle att belysa varför rätten att inge framställningar till Europaparlamentet är ett sådant viktigt sätt för européerna att utöva sina demokratiska rättigheter. Det skall genast sägas att medborgarnas utövande av rätten att inge framställningar inte enbart berör Europaparlamentet. Framställningarna utgör även en värdefull möjlighet för kommissionen att komma närmare medborgarna och deras angelägenheter.
Trots att inte mindre än 1 313 framställningar ingavs under perioden 2003–2004 är det uppenbart att många medborgare fortfarande är omedvetna om rätten att inge framställningar. Jag välkomnar därför i högsta grad att Europaparlamentet för närvarande funderar över hur man skall råda bot på detta, och jag kan försäkra utskottet för framställningar och föredraganden om att de har kommissionens fulla stöd i detta.
På den punkten skulle kommissionen vilja gratulera utskottet för ett utmärkt arbete. Det är också mycket tillfredsställande att se föredragandens bedömning att samarbetet mellan kommissionen och utskottet för framställningar i allmänhet är bra.
Det finns naturligtvis alltid utrymme för förbättring, och jag håller med föredraganden om behovet att ytterligare stärka partnerskapet mellan utskottet för framställningar och Europeiska ombudsmannen, rådet och kommissionen. Jag vet att det är särskilt viktigt eftersom utskottet för framställningar på grund av bristande resurser ofta måste lita till resurser inom kommissionen och rådet för att kunna göra en djupgående rättslig prövning av framställningarna. Jag kan försäkra parlamentet att kommissionen fortsätter sina ansträngningar för att rationalisera och intensifiera interna förfaranden som en reaktion på förfrågningar om information.
I betänkandet betonar man att rätten att inge framställningar bekräftas i förslaget till konstitutionsfördrag. När det gäller detta hänvisas det i betänkandet till behovet att inrätta gemensamma uppföranderegler för samtliga gemenskapens institutioner och medlemsstater. Det föreslås också att detta kan åstadkommas i enlighet med riktlinjerna i den kodex för god förvaltningssed som utarbetats av Europeiska ombudsmannen.
Kommissionen kan i huvudsak stödja denna ansats även om den riktar uppmärksamhet på den förväntade utvecklingen av det rättsliga ramverket. I texten i den framtida konstitutionen introduceras en rättslig grund som kommer att göra förfrågningar till utskottet för framställningar möjliga på grundval av medbeslutandeförfarandet.
I betänkandet uppmanas också rådet och kommissionen att granska det interinstitutionella avtal från 1989 som slutits med Europaparlamentet genom ett utbyte av skrivelser. En sådan granskning skulle syfta till att fastställa en starkare ram för samarbetet mellan de tre institutionerna. Kommissionen är öppen för förslaget.
Avslutningsvis skulle jag vilja upprepa att jag är engagerad i att förbättra det sätt på vilket EU i allmänhet och kommissionen i synnerhet kommunicerar med de europeiska medborgarna. EU-medborgarnas rätt till god administration och tillgång till dokument och deras rätt att framföra klagomål till Europeiska ombudsmannen och inge framställningar till Europaparlamentet – allt detta främjar kommunikation och i slutändan även demokratin. Jag finns till hands för samtal med Europaparlamentet när som helst, på inbjudan av parlamentet eller något av utskotten. 
Seeber,
   . – Herr talman, fru kommissionsledamot! Det gläder mig att se er, en kvinnlig kommissionsledamot, hos oss i dag på internationella kvinnodagen. Låt mig dock börja med att tacka föredraganden Rainer Wieland för hans förträffliga betänkande. Det speglar inte bara arbetet inom utskottet för framställningar, utan är också mycket informativt och framför allt medborgarvänligt och läsbart – vilket man inte kan säga om alla dokument här i parlamentet. Mitt största bekymmer är emellertid fortfarande hur vi kan kommunicera till allmänheten att gemenskapen grundas på rättssäkerhet. Ett av skälen till att medborgarna i ganska många medlemsstater är överdrivet kritiska till gemenskapen är att man ger storslagna löften om EU-medborgares rätt- och friheter, men att själva infriandet av dessa löften ofta är ofullständigt, inkorrekt och långsamt. Det finns fortfarande en betydande diskrepans mellan de välsignelser som EU med stora gester basunerar ut till medborgarna och rättssituationen i det dagliga livet.
Vilka möjligheter har medborgare som vill bekämpa dessa missförhållanden? En av dem är rätten att inge framställningar till Europaparlamentet. Fastställd i fördragen och i den nya konstitutionen är detta en av EU:s viktigaste medborgerliga rättigheter, som är desto viktigare som gemenskapen fortfarande inte kan jämföras med en rättsstat, med alla de rättsmedel som finns i en sådan. Vi måste därför sträva efter att bygga en gemenskap som faktiskt och varaktigt grundar sig på enskilda medborgares och företags rättssäkerhet, och som ett första steg också göra det möjligt att upprätthålla EU:s medborgerliga rättigheter genom utskottet för framställningar. En första förutsättning för detta är fasta förfaranden med konkreta resultat, vilket också innebär överträdelseförfaranden med ersättning till enskilda. En andra förutsättning är att rätten att inge framställningar blir enklare att utöva och mer medborgarvänlig, och en tredje förutsättning är att gemenskapsinstitutionerna stöder den. Jag anser att detta även förutsätter ett ökat deltagande av rådet, som skall närvara vid sammanträden, och även deltagande av medlemsstaterna när det gäller deras införlivande av gemenskapslagstiftningen. Bara på detta sätt kan vi se till att vi bygger ett Europa för medborgarna, med och inte utan dem. 
Cashman,
   . – Herr talman! Jag skulle vilja tacka kommissionsledamoten och även gratulera Rainer Wieland för hans utmärkta betänkande.
Som ledamot av utskottet för framställningar vill jag säga att detta är ett mycket bra exempel på ett partiöverskridande sätt att lösa problem i samförstånd. Medlemsstaternas svar är dock ofta otillräckliga. Ibland är de helt enkelt inte tillgängliga. Rådet är sällan närvarande i utskotten. De tjänstemän från kommissionen som regelbundet talar med oss om det arbete vi utför i utskottet förtjänar dock ett erkännande. Utskottet är en utomordentlig förbindelselänk mellan medborgarna och institutionerna, och det kommer med lösningar på problem på både EU- och medlemsstatsnivå. Medlemsstaternas omedgörlighet är också framträdande. Jag skulle nu också vilja gratulera vår nuvarande ordförande Marcin Libicki som har fortsatt det goda arbete som vår tidigare ordförande utförde.
Det finns endast en punkt i Rainer Wielands betänkande som jag kanske kan anmärka mot, och det är hans hänvisning i punkt 17 till en permanent arbetsgrupp eller ett underutskott. Det här är trots allt ett betänkande om förra årets överläggningar, och vi bör inte undergräva presidiets och samordnarnas roll eller arbete. Men jag ser fram emot att se hur vi kan ta itu med frågan om det ökande antalet framställningar som vi måste behandla. Fru kommissionsledamot! Ni har inte hört mig säga detta tidigare, men i det avseendet kommer vi att behöva ytterligare resurser. Utan resurser kan vi inte tjäna våra medborgare. Sekretariatet är i hög grad underbemannat, men återigen vill jag hylla personalen. De arbetar mycket hårt och förser oss med allt vi behöver, men deras jobb skulle vara betydligt lättare om sekretariatet var fullbemannat. Vi behöver även ytterligare resurser för att främja rätten att inge framställningar, särskilt i de nya medlemsstaterna, och för att se till att kommissionen när det behövs helt och hållet vill och kan inleda ett överträdelseförfarande.
Slutligen får vi aldrig glömma att den i fördragen fastställda rätten att inge framställningar är ett viktigt exempel på utövande av medborgarnas demokratiska rättigheter och deras möjlighet att ställa institutionerna och medlemsstaterna till svars.
de Groen-Kouwenhoven,
   . – Herr talman! Jag ersätter min kollega David Hammerstein Mintz som är sjuk.
Jag skulle vilja börja med att gratulera Rainer Wieland för det goda arbete han utfört som föredragande för det årliga betänkandet om utskottet för framställningar. Betänkandet är det första till det här parlamentet, och eftersom det har tillkommit nya ledamöter förses parlamentet med extra information om utskottet.
Utskottet för framställningar utgör den mest direkta länken mellan väljarna och parlamentet. Det är som en fortgående dialog där medborgarna skall känna att de blir tagna på allvar och kan ha förtroende för EU. Framställningar är i själva verket ett kraftfullt instrument för demokrati.
Rainer Wielands betänkande visar att det finns ett starkt behov av att utveckla utskottets förmåga och kapacitet att ta itu med situationer där samarbetet med kommissionen inte fungerar och/eller kommissionen inte vidtar lämpliga åtgärder. Det måste betonas att utskottet för framställningar kommer att behöva stöd från parlamentet som helhet då det utvecklar förmågan att ta itu med sådana situationer.
Mot denna bakgrund har David Hammerstein Mintz lagt fram några ändringsförslag till Rainer Wielands betänkande, och dessa ändringsförslag har fått enhälligt stöd från både föredraganden och utskottet som helhet. Det är mycket viktigt. I dem påpekas för det första att parlamentet i enlighet med Nicefördraget har rätt att väcka talan gentemot kommissionen med hänvisning till exempelvis bristande behörighet, brott mot grundläggande krav avseende förfaranden, kränkning av EG-fördraget eller vilken annan rättslig bestämmelse som helst avseende dess tillämpning, eller på grundval av maktmissbruk, oberoende av om parlamentets privilegier berörs eller inte. Utskottet lägger därför även fram ett yttrande för godkännande i parlamentet om att ett utnyttjande av parlamentets befogenheter i enlighet med artikel 230 i EG-fördraget vore legitimt om det behövs för att sätta punkt för en allvarlig kränkning av gemenskapslagen som upptäcks i samband med behandlingen av en framställning och i situationer där parlamentet, å ena sidan, och kommissionen, å andra sidan, trots försök att lösa en tolkningstvist har markant olika ståndpunkter om vilka åtgärder som enligt gemenskapslagstiftningen bör vidtas för att skydda en medborgares rättigheter i fallet i fråga. 
Libicki,
   .   Herr talman, fru kommissionsledamot, mina damer och herrar! Det är mycket synd att dagens debatt om detta betänkande äger rum så sent på kvällen. Kanhända behöver inte alla ledamöter i parlamentet höra vad vi har att säga, men jag tror att det är viktigt att allmänheten har möjlighet att göra det, även om åhörarläktaren tråkigt nog är alldeles tom. Skälet till detta är att vårt utskott skiljer sig från alla andra. Det inrättades med det uttryckliga syftet att skapa kontakter med människor och samhället. Det faktum att människor i dag ofta känner sig vilsna och mer avlägsna än någonsin från de europeiska institutionerna gör att det är ännu viktigare att detta utskott ger dem möjlighet att känna sig som en del av EU:s verksamhet och lagstiftning och ger dem en chans att lösa sina problem. Låt mig därför än en gång säga att jag tycker att det är mycket synd att vi håller den här debatten så sent, i en helt tom kammare, och att så få människor är här för att höra debatten om Rainer Wielands förträffliga betänkande. Jag vill också tacka honom för detta betänkande.
Mina damer och herrar! Jag vill gärna betona att antalet framställningar som har ingetts till vårt utskott för första gången i utskottets tioåriga historia, eller med andra ord sedan 1995, har ökat. Efter att ha legat på i stort sett samma nivå under denna tioårsperiod har det på senare tid skett en kraftig ökning av antalet ingivna framställningar. Trots detta gör vårt utskott ett bra arbete. Det framgår av en jämförelse mellan den tid som det tidigare tog att behandla framställningarna och den tid det tar i dag. Det finns flera organ vars insatser hjälper utskottet att göra ett sådant gott arbete. Det är bl.a. utskottspresidiet, bestående av en ordförande, en post som jag själv har äran att inneha, och vice ordförande. Jag vill gärna framhålla utskottets förste vice ordförande Michael Cashmans roll och hans mycket viktiga bidrag till dess arbete. Andra organ som är inblandade i utskottets arbete är samordnarna, som spelar en viktig lagstadgad roll och utför sina uppgifter med stor kompetens. Utskottet har också ett sekretariat som gör ett utomordentligt bra arbete. Jag tror att detta arrangemang med ett presidium, bestående av en ordförande och vice ordförande, tillsammans med samordnarna och sekretariatet ger utskottet möjlighet att utföra sina plikter på ett tillfredsställande sätt. Detta bekräftas av att det tar allt kortare tid för oss att utföra vårt arbete, och av att väntetiden för medborgarna ständigt förkortas.
Utöver detta vill jag bara framföra att vi är mycket nöjda med det mycket goda samarbete som råder mellan utskottet och Europeiska kommissionen. Jag skulle dock vilja informera kommissionsledamoten om att vi, om det över huvud taget är möjligt, skulle uppskatta snabbare svar i vissa ärenden. Ibland tar det ganska lång tid att få svar i relativt okomplicerade ärenden. Det händer också att kommissionens tjänstemän ger muntliga svar och säger att de skall skicka skriftliga svar senare, men vi kan inte lämna ett fullständigt och bindande svar till framställarna utifrån ett muntligt svar.
Tack så mycket, herr talman, och låt mig också tacka alla som bidrar till arbetet i vårt utskott. Jag vill tacka Rainer Wieland, som är en enastående och aktiv ledamot av utskottet och även Margot Wallström för att hon är här. Tack så mycket. 
Mavrommatis (PPE-DE ).
   – Herr talman, fru kommissionsledamot, mina damer och herrar! Ombudsmannainstitutionen, som är direkt knuten till utskottet för framställningar för att den skall kunna agera allt efter omständigheterna, liksom Europaparlamentets skyldigheter gentemot medborgarna och medborgarnas rätt att be EU:s storfamilj om skydd, ålägger oss ett ansvar. Det är upp till oss att se till att medborgarna inte tappar förtroendet för de institutioner som vi står bakom och försöker tillämpa på flertalet av dem.
Utskottet för framställningar – och föredraganden ger en förträfflig presentation av dess arbete och problem – betonar visserligen behovet av ökad uppmärksamhet, respekt och förstärkning av tjänsterna inom ramen för dess verksamhet, både under det förberedande arbetet och under behandlingen av framställningarna, men spelar icke desto mindre en viktig roll.
Medborgarna klagar ofta över dröjsmål. Det finns uppenbarligen mycket byråkrati i många medlemsstater, som vägrar eller är oförmögna att tillmötesgå kommissionens krav på att de skall skynda på rutinerna för att skicka den information som kommissionen behöver för att dra egna slutsatser och sedan göra en bedömning.
Vi gör medborgarna besvikna. På detta sätt får vi dem att se ned på parlamentets institutioner och funktioner. Vi hindrar dem från att få kunskap. De tappar förtroendet och kommer med tiden att vända oss ryggen.
Det är inte detta vi är till för. Föredraganden presenterar, kritiserar och beskriver ingående erfarenheterna under ett år. För egen del inser jag att utskottet för framställningar och dess samarbete med ombudsmannen och hans kansli måste bli handlingskraftigare, med tanke på att antalet framställningar enligt de preliminära uppgifterna har ökat med omkring 40 procent från föregående år. Det måste ske en kvalitativ ökning av informationen till medborgarna, och detta kan uppnås genom samarbete mellan de behöriga EU-institutionerna. Jag talar här om Europaparlamentet, utskottet för framställningar, ombudsmannen och hans motsvarigheter i medlemsstaterna.
Auktoriteten hos utskottet för framställningar är beroende av den respekt vi visar de fyrahundrafemtio miljoner medborgare som vänder sig till oss i vetskap om att förfaranden och bedömningar, beslut och domar kommer före egenintressen och personligt uppförande.
Vi talar alltid mycket uppskattande om er, fru kommissionsledamot, och jag vill ställa en fråga till er. Hur tror ni att försvaret av medborgarna säkerställs genom att medlemsstaterna följer kommissionens beslut? 
Talmannen.
   Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum på onsdag kl. 12.30. 
Talmannen.
   Nästa punkt på föredragningslistan är ett betänkande (A6-0044/2005) av John Bowis för utskottet för utveckling om arbetet i den gemensamma parlamentariska församlingen AVS-EU under 2004 (2004/2141(INI)). 
Bowis (PPE-DE ),
   . – Herr talman! Jag vill börja med att gratulera och uttrycka min tacksamhet till kollegerna i kammaren som regelbundet deltar i AVS-sammanträden och bidrar så mycket till dem. Jag vill också i lika hög grad gratulera parlamentsledamöterna i AVS-länderna. Utan dem skulle detta partnerskap och denna dialog inte vara möjlig. I samband med detta vill jag även gratulera parlamentets och församlingens gemensamma sekretariat, tolkarna och personalen som följer med oss och kommissionsledamöterna, tjänstemännen och de företrädare för ordförandeskapet som deltar. Detta är ett gemensamt arbete, och det är ett gemensamt arbete som vi måste främja och stödja. I kväll vill jag dock särskilt gratulera Glenys Kinnock, vice ordförande i den gemensamma parlamentariska församlingen AVS-EU, som har varit frånvarande från vår krets ett tag. Det är roligt att se att hon är tillbaka här i kväll. Jag hoppas att hon är vid god hälsa och redo att möta dusterna i nästa parlamentariska församling. Hennes insatser är grundläggande för det vi försöker åstadkomma.
Europaparlamentet är ett nytt parlament. Vi har sakta men säkert fått ökade befogenheter och blivit, hoppas jag, mer effektiva. Detta gäller även för den gemensamma parlamentariska församlingen. Även den har långsamt blivit mer effektiv, och även om den inte har fått ökade befogenheter har den åtminstone blivit mer inflytelserik. Församlingen började tämligen trevande. Från början var Europaparlamentet kanske dominerande men alltför ofta beroende av omröstningar i åtskilda kollegier. AVS-länderna däremot höll sig lite mer på defensiven och företräddes ofta av ambassadörer eller delegationer endast från regeringspartiet. Nu ser vi en förändring. Vi ser nu få eller inga omröstningar i åtskilda kollegier. Vi ser ett parlament med parlamentsledamöter. Vi ser att AVS-länderna vinner självförtroende, och alldeles nyligen under presidiets sammanträde tog de med rätta upp frågor om mänskliga rättigheter i Europa. AVS-länderna tog till exempel upp frågor om den brittiska regeringen, dess inställning till Guantánamo Bay och dess förslag om kvarhållandet av misstänkta personer, och i synnerhet människor med psykiska problem.
Nu blickar vi framåt. Vi ser fram emot integrering i budgeten. Vi hoppas att det kommer att ske snart. Det kommer att göra det möjligt för oss att granska och kontrollera budgeten som sig bör. När vi gör det måste vi dock väga den kontrollen på våra egna skattebetalares vägnar mot AVS-ländernas rätt att säga till om hur pengarna används. Vi måste lyssna såväl som kontrollera. Vi måste se till att millennieutvecklingsmålen och landstrategidokumenten är tillämpliga i sig och att de följs på ett lämpligt sätt.
Den gemensamma parlamentariska församlingen har nu utvecklat ett effektivt system med ständiga utskott som går för full maskin och får ledamöterna att arbeta tillsammans. Trots att valet till Europaparlamentet 2004 gjorde saker och ting svårare lyckades vi med elektronisk kommunikation lägga fram några effektiva betänkanden. Ett exempel på det var mitt betänkande tillsammans med Joses Sanga från Salomonöarna om livsmedelsbistånd och livsmedelssäkerhet.
Jag skulle vilja gratulera den nederländska regeringen för anordnandet av församlingens session i Haag. Jag tror att den lärde sig en hel del från vår erfarenhet i Rom med deras workshopar och deras besök. Jag vill även tacka den etiopiska regeringen för dess gästfrihet och effektiva organisation i Addis Abeba.
Vi anser att vi i Europa skall fortsätta att låta ett av de två ordförandeskapen i rådet om året vara värd för församlingen och kanske skiftar vinter mot vår för att ge AVS-ledamöterna ett lite varmare välkomnande, både vädermässigt och politiskt. Men mycket har redan åstadkommits. Vi har i debatterna en bättre balans mellan inlägg från åhörarna och färre långa inlägg från panelen, och vi anser att vi bör göra mer för att stödja det nya Panafrikanska parlamentet, eventuellt med utbyte av personal.
Men nu går vi vidare mot Mali i april då vi kommer att ta upp viktiga frågor om mänskliga rättigheter, humanitärt bistånd, utvecklingsbistånd till följd av tsunamikatastrofen, att samarbeta för att bekämpa fattigdom, hunger och sjukdomar, och att skapa möjligheter för resultat och för att de rika AVS-länderna i Afrika, Västindien och Stilla havet skall blomstra.
Jag avslutar med det citat från Yehudi Menuhin som jag hade med i mitt betänkande: [”Fred kan låta enkelt – ett vackert ord – men det kräver allt av oss, alla kvaliteter, all kraft, alla drömmar, alla höga ideal.”] Det är därför vi försöker göra den gemensamma parlamentariska församlingen AVS-EU effektiv. Jag anser att det är det vi gör, och jag stöder helhjärtat det arbete som alla våra kolleger lägger ned på detta.
Grybauskaitė,
   .  Herr talman! Jag skulle vilja gratulera föredraganden för hans utmärkta betänkande om den gemensamma parlamentariska församlingen AVS-EU under 2004. Församlingens inflytande har ökat under de senaste åren. Dess roll i den politiska dialogen har stärkts och kommer att nämnas uttryckligen i det omarbetade Cotonouavtalet. Församlingen har blivit ett verkligt parlamentariskt forum med livliga debatter.
År 2003 tog församlingen ett stort steg framåt genom att tillsätta de ständiga utskotten. Det är tack vare dessa utskott som samarbetet mellan de europeiska ledamöterna och AVS-ledamöterna har förstärkts och det har blivit möjligt att uppnå ett brett samförstånd inom församlingen. Utskotten stärker församlingens roll genom att övervaka genomförandet av Cotonouavtalet enligt vilket möten mellan parlamentsledamöter från EU och AVS-länderna kan anordnas på regional eller subregional nivå. Detta stärker den regionala integrationen och främjar samarbetet mellan de nationella parlamenten. I resolutionen uppmanas församlingen att organisera dessa möten. Kommissionen är redo att bidra till framgången med de nya arrangemangen.
Slutligen vill jag betona att kommissionen delar er åsikt om den gemensamma parlamentariska församlingens roll som en modell för samarbete. 
Martens,
   .  Herr talman! Förra året ägde det sjunde och det åttonde mötet i den gemensamma parlamentariska församlingen AVS-EU rum i Addis Abeba respektive Haag. Båda var bra möten, men det var förstås särskilt roligt för mig som nederländare att mötet i Haag blev en sådan framgång. Jag vill framföra min uppskattning till alla inblandade.
Jag skulle vilja rikta er uppmärksamhet mot särskilt ett par saker. För det första, förbindelserna med Zimbabwe. I Haag lyckades vi än en gång förhindra att de svartlistade företrädarna för Zimbabwe deltog i mötet. I Zimbabwe sker flagranta kränkningar av de mänskliga rättigheterna, och det sker allt större inskränkningar av yttrande-, förenings- och mötesfriheten, vilket också framgår av betänkandet. I Europa har vi en lista över de personer som är ansvariga för kränkningarna, och vi har enats om att dessa personer måste förhindras från att delta i möten som hålls i EU. Mer än en gång har Zimbabwe ändå skickat företrädare som finns med på denna lista. Det är bra att vi än en gång lyckades hålla dem borta från den gemensamma parlamentariska församlingen. Vi måste hålla fast vid denna ståndpunkt för att öka trycket på Zimbabwe. Jag vill också tacka AVS-delegationen för dess stöd i denna fråga.
Sedan har vi resolutionen om Darfur. Situationen i Sudan är fruktansvärd. Det är den mest långvariga konflikten i Afrika, och om informationen är korrekt har i dag 2 miljoner människor dödats och 4 miljoner människor befinner sig på flykt. Läkare utan gränser har i dagarna publicerat en rapport med anledning av internationella kvinnodagen för att än en gång fästa vår uppmärksamhet på frågan om våldtäkter och våld mot kvinnor. Det är illa nog att detta är något som förekommer i alla krigsområden, men ingenstans sker det i en sådan skala som i Sudan. Dessa och andra övergrepp fördömdes starkt i resolutionen. Det var främst Jana Hybáškovás förtjänst att vi lyckades anta resolutionen utan några nej-röster, och detta är något av en bedrift med tanke på hur många afrikanska länder som var inblandade i detta. Jag vill tacka henne för detta.
AVS är en särskild delegation i Europaparlamentet eftersom det är en gemensam församling som syftar till att stärka demokratin, främja god samhällsstyrning och skydda de mänskliga rättigheterna. Dess förmåga att hantera svåra frågor och inleda politiska dialoger på rätt sätt har också ökat på senare år. Värdet av detta har än en gång bevisats. Jag vill tacka John Bowis för hans betänkande. Jag ser fram emot det kommande mötet i Mali. 
Kinnock,
   .  Herr talman! Ni är mycket bekant med den gemensamma parlamentariska församlingens arbete eftersom ni tidigare har varit en mycket effektiv och hårt arbetande vice ordförande i den.
Jag vill börja med att tacka John Bowis för hans betänkande som återspeglar hans mycket starka personliga engagemang, inte bara i den gemensamma parlamentariska församlingen utan också i frågan om utveckling. Hans särskilda intresse, kunskaper och expertis i samband med hälsofrågor har varit av stor vikt för vårt arbete i församlingen. Hans betänkande visar att församlingen har mognat under de senaste åren. Arbetet i församlingen behöver blomstra och förstärkas på de sätt som anges i betänkandet, för församlingen utgör den demokratiska grunden för AVS-EU-partnerskapet. 
Cotonouavtalet understryker mycket tydligt församlingens betydelse, men förbigår att ge tillräcklig betydelse, om ens någon, åt de nationella parlamentens roll i vårt samarbete. Det är ytterst viktigt att de samarbetsformer vi har fortsätter efter sammanträdena med våra parlamentskolleger så att vi i egenskap av valda företrädare kan stödja deras ansträngningar att föra dialog med deras regeringar, att detaljgranska deras regeringars lagstiftning och åtgärder samt att ställa deras regeringar till svars. Tyvärr är oförmågan att göra detta ofta kännetecknande för förbindelserna mellan parlament och regeringar i utvecklingsländer. Som föredraganden antydde, när det gäller Panafrikanska parlamentet, saknas ofta den institutionella kapaciteten. Parlamenten har brist på anställda och utrustning och saknar ofta de grundläggande tekniska kunskaper som behövs för att göra deras arbete mer effektivt. Detta är en viktig fråga som vi skall driva i Mali. Häromdagen berättade faktiskt en ledamot i det maliska parlamentet som jag har kontakt med att det är svårt för parlamentsledamöter där att utöva den lagstiftande makten eftersom den verkställande makten helt enkelt inte förser dem med information. Jag håller med John Bowis om att en viktig del av vårt arbete är att bygga upp denna mycket viktiga demokratiska kultur i de AVS-länders parlament som vi arbetar med. 
Centralt för detta är de förbindelser med dessa parlament som passerar genom Europeiska utvecklingsfonden och finansiering. Som kommissionsledamot för budgeten kommer Dalia Grybauskaitė att ha ett särskilt intresse i att se till att parlamentsledamöterna är medvetna om hur dessa pengar spenderas i deras länder och även i de ekonomiska partnerskapsavtalen. 
John Bowis talade om att kommittén drar sig tillbaka. Det är vad som händer, och det faktum att man är aningen missnöjd med den mängd tid man har är bara ett tecken på hur lyckad hela processen är.
Den gemensamma parlamentariska församlingen fortsätter att växa och blomstra eftersom den närs av vår beslutsamhet att öka vår effektivitet och se till att både vår och AVS-ländernas parlamentsledamöters politiska röst gör sig hörd. Den gemensamma parlamentariska församlingen har en övervakande och kontrollerande roll som är unik. Det finns inget annat liknande när det gäller nord-sydliga förbindelser mellan parlamentsledamöter. Vi måste därför fortsätta att se till att vi kan åstadkomma förändringar i de 77 berörda utvecklingsländerna. 
Schlyter,
   . Herr talman! Jag vill tacka Bowis för betänkandet. Det finns mycket positivt att säga om AVS-samarbetet och Bowis arbete för att stärka AVS-EU-församlingen.
Med tanke på den oro som våra kolleger i AVS-länderna känner för budgetiseringen, tycker jag att det är viktigt att AVS-EU-församlingens roll stärks där. Om det är acceptabelt för er kolleger skulle jag vilja föreslå en liten ändring i punkt 11 för att stärka texten ytterligare. Införlivandet av Europeiska utvecklingsfonden i EU-budgeten ”bör åtföljas av en förstärkning” av den gemensamma parlamentariska församlingens roll, i stället för att ”bör göra det möjligt att förstärka”, vilket blir tydligare. Då uttrycker vi en tydlig vilja att se till att våra vänner från syd får medinflytande.
Den låga närvaron på utskottsmötena i Bryssel är ett stort problem. Sist var vi bara några få från EU, vilket gjorde våra gäster besvikna. En representant från Afrika sammanfattade: I Afrika anses det oartigt att bjuda in gäster genom ena dörren och samtidigt själv gå ut genom den andra. Denna situation skadar våra relationer med andra länder. I dagsläget tvingas vi nämligen välja mellan omröstningar om lagstiftning och samarbete med omvärlden. Herr talman, jag ber därför talmanskonferensen ompröva sitt beslut och tillåta oss att ha AVS-möten någon gång under de politiska gruppernas sammanträdesveckor, då inga lagstiftningsomröstningar hålls och vi internt i grupperna kan besluta om våra dagordningar. 
Sjöstedt,
   . Herr talman! Även jag vill tacka John Bowis för ett gott arbete. Det är också uppenbart att arbetet i den gemensamma parlamentariska församlingen har utvecklats positivt under senaste tiden. Vi har fått betydligt mer fokuserade diskussioner, vilket till stor del beror på att vi har ett system där vi arbetar i utskott och förbereder ärendena. Det är också en positiv förändring att vi har möten i olika EU-länder.
Det finns dock flera problem som vi måste åtgärda den närmaste tiden. Precis som Carl Schlyter nämnde, är närvaron i utskottsarbetet från vår sida katastrofal låg. Jag ansluter mig helt till kravet på att hålla dessa möten under de politiska gruppernas sammanträdesveckor i stället, för att få lite bättre närvaro från vår sida. Vissa AVS-länder sänder fortfarande diplomater i stället för parlamentariker, vilket inte är särskilt bra. Dessutom behöver vi en bättre uppföljning av flera av de beslut som vi fattar.
En mycket stor del av arbetet i den gemensamma AVS-EU-församlingen handlar om mänskliga rättigheter och att försöka lösa och förebygga väpnade konflikter. Det är därför slående att Internationella brottmålsdomstolen (ICC) inte nämns en enda gång i hela betänkandet, trots att det är ett av de viktigaste verktygen som vi har på detta område.
Vi har visserligen arbetat med ICC flera gånger, men vi skulle kunna utveckla det arbetet betydligt. Det är ett av de viktigaste och mest effektiva verktygen som vi har för att ställa dem till svars som begår folkmord och krigsförbrytelser. Vi har ett gemensamt intresse, EU och flera AVS-länder, som har grundat denna domstol och som driver den. De två första fallen som tas upp i domstolen handlar om Uganda och Kongo som är AVS-länder. Det största hindret för att utveckla brottmålsdomstolen i dag är USA:s hårda motstånd. Vi kan se hur USA i dag aktivt bestraffar AVS-länder i Karibien, Afrika och Stilla havet som vågar skriva under avtalet om brottmålsdomstolen. Vi i vår församling borde göra för att försvara dessa länder, politiskt men också ekonomiskt, när USA drar tillbaka sitt bistånd som straff. 
Zani (PSE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Jag tror att nästan allt som behöver sägas om arbetet i den gemensamma parlamentariska församlingen AVS-EU under 2004 redan har sagts av de föregående talarna efter det utomordentliga betänkande som har lagts fram av John Bowis.
Eftersom jag nyligen var medlem i den gemensamma parlamentariska församlingen vill jag för egen del bara helt kortfattat ta upp tre saker.
Den första gäller den mycket begränsade responsen från civilsamhället på församlingens arbete. Jag tror inte att det är något som vi bör betrakta som oundvikligt eller normalt. Den europeiska allmänheten uppmärksammar det praktiskt taget inte alls, vilket tycks mig vara ett misstag, med tanke på att den här typen av experiment är nyskapande – faktiskt unikt – i världen. Vi bör kanske fundera på detta och försöka få till stånd en verklig förbättring i framtiden.
Den andra saken hänger samman med den första och handlar om behovet av att bredda den politiska dialogen, så att den i större utsträckning blir offentlig. Med tanke på det nuvarande världsläget finns det ett starkt behov av att återupprätta en öppen och uppriktig dialog mellan länderna i norr och de i söder. Ur denna synvinkel har erfarenheterna hos den gemensamma parlamentariska församlingen AVS-EU varit positiva, om än inte problemfria. Vi måste gå vidare med beslutsamhet och tålamod när det gäller mänskliga rättigheter och förstärkningen av Internationella brottmålsdomstolen, så att vi kan uppnå en större ömsesidig förståelse.
Den tredje och sista saken gäller behovet av att inse att ett större politiskt förtroende mellan EU och AVS-länderna kan uppnås genom att man samtidigt skapar en stark grund för ekonomiska förbindelser som kan ge substans åt Cotonouavtalet. Detta syfte bör även ses i relation till reformeringen av sockerordningen, och målet skall vara att uppnå en rättvis balans mellan EU:s och AVS-ländernas intressen. 
Scheele (PSE ).
   – Herr talman! Jag vill sist men inte minst instämma i hyllningskören och tacka John Bowis för hans förträffliga betänkande. Flera gånger kallar han i sitt betänkande den gemensamma parlamentariska församlingen för ett forum för politisk dialog, och han uppmuntrar den också att förstärka den politiska dialogen och sin egen politiska roll. Han visar att vi har blivit bättre de senaste åren och på de senaste mötena, och välkomnar, i avsnitt 6, det faktum att vi har uppnått kompromissöverenskommelser och kompromissresolutioner med våra samarbetspartner bland AVS-staterna. Jag skulle emellertid vilja tillägga att det inte alltid var AVS-staterna som insisterade på delad omröstning. Ibland var det våra grupper, när det inte hade skett någon majoritetsomröstning vid den gemensamma parlamentariska församlingens plenarsammanträde.
Som redan har påpekats flera gånger är inrättandet av de ständiga utskotten en bra grund för att förbättra den gemensamma församlingens politiska roll, och jag instämmer i vad Carl Schlyter sade: att vi måste fundera över hur vi kan förbättra deras arbetsmetoder. De ger oss en möjlighet att diskutera våra krav mer ingående och även att på lämpligt sätt följa upp våra politiska krav. Att följa upp kraven – vad som har hänt med dem, vad som har införlivats – är minst lika viktigt som att ställa dem.
Jag anser att vi måste fundera över hur vi skall fastställa datum för utskottens sammanträden för det är, som redan har påpekats, skamligt hur få av oss som har möjlighet att delta. Det här beror naturligtvis inte på att vi inte vill delta, utan i praktiken på att om Europaparlamentets utskott sammanträder samtidigt, så är vi ibland tvungna att delta i dessa sammanträden för att kunna delta i viktiga omröstningar. 
Talmannen.
   Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum på onsdag kl. 12.30. 
Talmannen.
    Nästa punkt på föredragningslistan är en gemensam debatt om följande betänkanden:
- betänkande (A6-0043/2005) av Valdis Dombrovskis för budgetutskottet om riktlinjerna för budgetförfarandet 2006 – Avsnitt II, IV, V, VI, VII, VIII (A) och VIII (B) och om det preliminära förslaget till Europaparlamentets budgetberäkning (Avsnitt I) för budgetförfarandet 2006
Avsnitt I: – Europaparlamentet
Avsnitt II: – Rådet
Avsnitt IV: – Domstolen
Avsnitt V: – Revisionsrätten
Avsnitt VI: – Europeiska ekonomiska och sociala kommittén
Avsnitt VII: – Regionkommittén
Avsnitt VIII (A) – Europeiska ombudsmannen
Avsnitt VIII (A) – Europeiska datatillsynsmannen
(2004/2271(BUD));
- betänkande (A6-0047/2005) av Salvador Garriga Polledo för budgetutskottet om förslaget till Europeiska unionens ändringsbudget nr 1/2005 (KOM(2005)0025 C6-0052/2005 2005/2014(BUD)),
- betänkande (A6-0048/2005) av Anne Elisabet Jensen för budgetutskottet om Europaparlamentets budgetberäkning för en Europeiska unionens ändringsbudget för budgetåret 2005 (lönejustering) (2005/2034(BUD)). 
Dombrovskis (PPE-DE ),
   . Herr talman, mina damer och herrar! Riktlinjerna för budgeten för Europeiska unionens övriga institutioner 2006 innehåller nedanstående prioriteringar. 
Den första är ett framgångsrikt fullföljande av utvidgningen genom att företrädare för de nya EU-medlemsstaterna integreras fullt ut i EU-institutionerna, samt förberedelserna för nästa utvidgningsomgång när Bulgarien och Rumänien skall bli medlemmar. Närmare ett år har gått sedan EU:s utvidgning, men fortfarande är flera permanenta tjänster som vikts för de nya medlemsstaterna vakanta, och det är en oacceptabel situation. Ett av problemen i detta sammanhang är den överdrivna byråkratin och de långsamma förfarandena för att anställa personal.
Den andra prioriteringen är effektiv och mycket målinriktad användning av EU:s budgetresurser. Det omfattar sådana frågor som att fokusera EU-institutionernas utgifter på grundläggande uppgifter, att backa upp krav på nya permanenta tjänster från budgeten först efter att möjligheten att omfördela resurser och personal inom ramen för den befintliga budgeten har utvärderats, att stödja nya initiativ först efter att ha bedömt hur de påverkar budgeten och interinstitutionellt samarbete i syfte att använda budgetresurserna ekonomiskt och effektivt. För att exempelvis garantera att EU:s budgetresurser utnyttjas bättre för olika EU-institutioners behov av extra arbetsutrymme, framför allt i anslutning till utvidgningen, uppmanar vi alla EU-institutioner att samarbeta och tillåta att deras lokaler används också för andra institutioners behov. På så sätt kommer det att bli möjligt att tillhandahålla det arbetsutrymme som krävs för olika möten och andra arrangemang, utan onödiga extra utgifter för att bygga eller hyra lokaler. Det finns en enorm extra kapacitet på detta område. Som ett exempel kan nämnas Europaparlamentets sessionssalar i Bryssel och Strasbourg som står tomma större delen av tiden.
Den tredje prioriteringen är att förbättra EU:s budgetterminologi och göra den mer komplett och öppen för att tydligare visa skattebetalarna hur deras resurser används.
När vi talar om Europaparlamentets budget vill jag först betona att ett totalt utgiftstak kommer att fastställas efter en noggrann bedömning av befogade behov. Att uppnå ett tak på 20 procent av de totala administrativa utgifterna är inte ett mål i sig. Jag vill betona att en bättre förklaring till medborgarna av hur Europaparlamentet arbetar i detta hänseende, och där man särskilt betonar Europaparlamentets representativa roll för EU:s medlemsstater, är en viktig aspekt av parlamentets arbete under 2006. Europaparlamentets förberedelser för att få större inflytande på lagstiftningsområdet enligt bestämmelserna i EU:s konstitutionsfördrag är en annan viktig aspekt.
Avslutningsvis vill jag säga några ord om EU:s totala budget för 2006. Jag vill betona att 2006 är det sista året för den nuvarande budgetplanen. Det är därför viktigt att det totala beloppet för åtagandebemyndiganden och betalningsbemyndiganden i 2006 års budget uppfyller de åtaganden som EU gjort, inklusive dem som gäller utvidgningen av Europeiska unionen. Rådets attityd rörande Europeiska unionens budget för 2000, där man på konstgjord väg blockerade beloppet för betalningsbemyndiganden är därför oacceptabel. Om vi vill att Europeiska unionen skall betraktas som en tillförlitlig partner är det viktigt att EU uppfyller sina åtaganden, inklusive dem som gjordes i anslutning till EU:s utvidgning.
Garriga Polledo (PPE-DE ),
   . Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! År 2005 kommer att bli ett viktigt år för alla EU-institutioner, och naturligtvis även för Europeiska kommissionen.
Jag tycker det är viktigt att önska Europeiska kommissionen en bra start på dess förbindelser med parlamentet, och budgetutskottet har funnit det bästa sättet att göra det genom att i går acceptera ändringsbudget nr 1/2005 efter en mycket kort intern diskussion. Vi har beslutat att göra det utan ändringar, vid en enda behandling, och så snabbt som Europeiska kommissionen önskade. Vi accepterar förändringarna i verksamhet från ett politiskt område till ett annat eftersom vi anser att den nya kommissionen och de nya kommissionsledamöterna kräver vissa ändringar i hur kommissionens enheter är organiserade, eftersom varje kommissionsledamot kommer att ha en mycket annorlunda portfölj jämfört med sin företrädare och eftersom det är nödvändigt att göra dessa små justeringar av den ursprungliga strukturen.
Det faktum att budgeteffekten är neutral gör det enkelt för parlamentet att anta denna ändringsbudget utan problem. I gengäld hoppas vi att organisationen av kommissionens enheter kommer att fungera perfekt och att den lilla förändring som vi inför kan leda till att de olika generaldirektoraten kan genomföra budgeten på ett bättre sätt.
Vi är medvetna om att ytterligare ändringsbudgetar som uppstår under året snarare kommer att orsaka mer svårigheter. Det kanske inte blir möjligt att godkänna dem vid en enda behandling. Jag tror därför, herr kommissionsledamot, att detta är ett bra tillfälle för att visa upp ett perfekt interinstitutionellt samarbete och för de tre institutionerna att godkänna denna ändringsbudget så snabbt som ni krävde. 
Jensen (ALDE ),
    Herr talman! Jag skall också lägga fram en ändringsbudget som innebär ett svar. Det är ändringsbudgeten för parlamentets budgetår 2005 där man måste ta hänsyn till att de anställdas löner och pensioner under 2004 justerades mindre än vad som ursprungligen förväntades. Justeringen av löner och pensioner som antogs av rådet i slutet av förra året uppgick bara till 0,7 procent, och när vi förberedde budgeten för detta år räknade vi med en löneökning på 2,6 procent. I likhet med de övriga EU-institutionerna kan parlamentet nu därför minska avsättningarna för personal i 2005 års budget. Det är något som vi naturligtvis kom överens om i budgetförlikningen. Allt som allt har vi här att göra med en minskning om 7,98 miljoner euro av Europaparlamentets utgifter för exempelvis löner, och det är något som måste välkomnas.
Samtidigt vänder vi oss till generalsekreteraren i Europaparlamentet för att be honom granska parlamentets budget i juli, för att bedöma situationen och se om vi behöver ytterligare en ändringsbudget. Bakgrunden till detta är att vi tror att det finns en reell möjlighet att parlamentet får ett budgetöverskott i år, vilket innebär att anslagen dras in vid årets slut. Det beror på att parlamentet under ett flertal år har skaffat sig framtida besparingar av hyra genom att köpa byggnader – en mycket klok politik som innebär att vi kan spara lite pengar. Under 2004 gjorde ”rensnings”-överföringarna om 190 miljoner euro att vi kunde frigöra en del av de anslag vi har från 2005 års budget för byggnader. Jag är väl medveten om att parlamentets enheter förhandlar om ytterligare inköp av byggnader som vi för närvarande hyr, men dessa förhandlingar befinner sig på ett tidigt stadium så vi vet inte vilken situation vi till slut kommer att hamna i.
Faktum är emellertid att de anslag vi har under 2005 efter de minskade lönerna kommer att göra det möjligt att finansiera stora områden som för närvarande inte ingår i budgeten, bland annat förberedelserna för Bulgariens och Rumäniens anslutning, och det blir kanske också möjligt för oss att köpa ytterligare byggnader för att hysa parlamentets informationskontor i medlemsstaterna. Vi skall återkomma till frågan i juli.
Jag har också ett antal kommentarer om Valdis Dombrovskis betänkande om 2006 års budget när det nu är dags för det. Den här budgeten kommer också att kännetecknas av förberedelserna för anslutningen av Bulgarien och Rumänien som, vilket Dombrovskis påpekade, beräknas äga rum under 2007. Den kommer även att kännetecknas av den redan genomförda utvidgningen då tio nya länder blev medlemmar och av det fortsatta behovet av att rekrytera personal från de nya medlemsstaterna. Stora ansträngningar har naturligtvis gjorts för att förvärva de drygt 1 200 nyanställda som vi har fått i parlamentet, en satsning som på många sätt varit en stor framgång. Jag anser emellertid att vår föredragande Valdis Dombrovskis gör rätt i att kräva att vi skall undersöka om den därav följande personalsituationen är tillfredsställande på alla sätt. Vi måste se till att rekryteringen inte tar onödigt lång tid och inte är överdrivet byråkratisk. Vi måste se till att vi har de översättare och tolkar vi behöver. Vi måste se till att vi som parlamentsledamöter har tillgång till nödvändiga expertkunskaper så att vi kan bedriva ett seriöst lagstiftningsarbete. Mängden lagstiftning har självfallet ökat avsevärt de senaste åren med tanke på de nya fördragen, och kraven på bättre lagstiftning, som vi naturligtvis alla instämmer i, innebär att vi behöver lämplig juridisk vägledning. Det måste också finnas resurser för vederbörlig bedömning av effekterna i anslutning till lagstiftningen, inbegripet bedömningar av de slutliga konsekvenserna på den offentliga sektorn av EU:s budget, de nationella statskassorna och näringslivet. Vi behöver därför mer hjälp.
Sist men inte minst är jag mycket glad att vi i parlamentets förslag till budget för 2006 föreslår en betydande förstärkning av parlamentets informationspolitik. Detta innefattar en radikal bedömning av informationspolicyn så att vi kan uppnå målsättningarna i satsningen på att tillhandahålla information. Det måste bli enklare och lättare för journalister och människor i allmänhet att följa lagstiftningsprocessen. Det måste bli lättare för människor att ta reda på hur de kan försäkra sig om sina civila friheter med parlamentets hjälp. Vi måste se till att de vackra talen om öppenhet faktiskt bär frukt. Min grupp och jag är därför positiva till att ge mer ekonomiskt stöd till informationspolitiken, även om vi alltid säger att vi måste vara sparsamma. Det är också viktigt för oss att öka våra satsningar till förmån för decentralisering med hjälp av informationskontoret i medlemsstaterna där man kan få en bättre uppfattning om vilka praktiska behov av information som finns. Jag vill tacka Valdis Dombrovskis för hans ansträngningar. Vi kan stödja hans betänkande. 
Ferber,
   . – Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Vi har tre betänkanden att diskutera, och jag vill i stor utsträckning fokusera på två av dem eftersom jag instämmer helt i innehållet i min kollega Salvador Garriga Polledos betänkande, och det kräver därför minst diskussion.
Jag vill tacka min kollega Valdis Dombrovskis framför allt för att han gjort sig besvär att ta sig an budgetarna för de övriga institutionerna för 2006, eftersom jag anser att 2006 kommer att bli ett mycket viktigt år vartefter de finansiella förhandlingarna med rådet utvecklas. Jag vill mycket tydligt säga – och här har föredraganden mitt stöd – att om vi skall vara trovärdiga i våra pågående diskussioner med kommissionen om hur EU:s knappa resurser bäst kan utnyttjas måste vi också titta på hur vi och de andra institutionerna i sin tur kan åstadkomma största möjliga effekt med ett minimum av resurser.
Samtidigt är jag lite oroad över att parlamentet är ganska oaktsamt med de surt förvärvade besparingar som är ett resultat av hur snabbt vi lyckades finansiera byggnaderna här i Strasbourg och Bryssel och senare i Luxemburg. Det är inte rätt enligt min uppfattning. Parlamentet bör i stället bevisa för sig självt att det kan klara sig med de resurser som står till förfogande.
Jag stöder vår föredragandes synsätt att tydligt belysa frågan om arbetsförhållanden i detta hänseende. Vi har nu 25 medlemsstater med – om jag minns rätt – 21 språk. Det har blivit svårare att samarbeta på gruppnivå och i arbetsgrupper – även i små grupper – när resurserna inte står i proportion till den översättningskapacitet som behövs. Detta är en mycket viktig punkt om parlamentets effektivitet och förmåga att arbeta skall säkerställas. 
Jag tror ändå inte att det skulle vara till stor hjälp här att överväga att utrusta kammaren med datorer för att göra det möjligt för oss att läsa ändringsförslagen. Det är oförenligt med vårt omröstningssystem. Jag tror inte heller att det är rimligt att dra in ledningar i hela parlamentet och installera trådlösa lokala datornät i alla byggnader. Det är inte våra huvuduppgifter i detta sammanhang. Jag vill be parlamentets ordförandeskap att vara mycket noga med dessa frågor.
Detta för mig direkt till Anne Elisabet Jensens betänkande om tilläggsbudget nr 1/2005. Gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater har lämnat ett förslag om att redan göra lämpliga nedskärningar i byggnadsreserven, inom ramen för budgetförfarandet. Det är högst beklagligt att ordförandeskapet i går kväll inte redan, inom ramen för tilläggsbudgeten, kunde frigöra de resurser som kan bli ett överskott i kraven, med andra ord att minska budgeten på motsvarande sätt. Det är olyckligt att detta inte skedde. Det kommer utan tvekan att komma tillbaka och spöka för oss inom en snar framtid. Här måste följande slås fast mycket tydligt: om en ”rensnings”-överföring om 142 miljoner euro gjordes under 2004 – med belopp på nära 10 procent av parlamentets budget – börjar jag undra om det är någon mening med att fortsätta att utarbeta en budget för kammaren om det slutar med att budgeten tar en helt annan väg, och det som lades fram av budgetmyndigheten – det är vad vi är när det gäller parlamentets budget, enligt vår gentlemen’s agreement – ignoreras till slut. Den här punkten behöver verkligen uppmärksammas. Jag vill inte ha någon ytterligare del i ett sådant verkställande. 
Guy-Quint,
   . Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Som Markus Ferber nyss sade innebär Salvador Garriga Polledos betänkande egentligen inte något problem eftersom vi, med tanke på förändringarna som ägt rum inom kommissionen, sannolikt skulle behöva en kompletterande ändringsbudget. 
Jag skall börja med några kommentarer om Anne Elisabet Jensens betänkande om tilläggs- och ändringsbudgeten för Europaparlamentet. Det är ovedersägligt med tanke på uppskattningarna av parlamentets driftskostnader. Vi kan bara oroas över att dessa bedömningar förvrängdes för poster som är lika viktiga som uppskattningar av anslag till löner för tjänstemän och uppskattningar av egendomsanslag. 
Vår föredragandes rekommendationer om att vår administration skall bli mer vaksam kännetecknas av sunt förnuft. Genom detta betänkande respekterar vi också vårt åtagande om en budgetdialog eftersom den innebär att det fortfarande är möjligt att utnyttja de utgifter som planerades i 2005 års budget och även gör det möjligt att finansiera Bulgariens och Rumäniens anslutning till unionen med hjälp av de icke fördelade anslagen. Det finns därför ingen anledning att protestera mot denna administrativa åtgärd.
När det gäller betänkandet om riktlinjerna för anslag till övriga institutioner som lagts fram för oss i dag av Valdis Dombrovskis måste jag först av allt tacka honom för hans utmärkta arbete, och för att han så snabbt gjort det möjligt för oss att diskutera och rösta om dessa riktlinjer under marssammanträdet.
I linje med traditionen för våra budgetriktlinjer inom detta område är det mycket viktigt att alla institutioner fortsätter satsningen på att fullfölja utvidgningen med Bulgarien och Rumänien, vilket måste ingå i 2006 års budget. Vi instämmer i föredragandens oro. Endast en tvist i sista minuten om de åtgärder som skall införas i EG-domstolen skulle få min grupp att bättre kontrollera vissa lösningar som föreslås i Gérard Deprez’ betänkande.
I Valdis Dombrovskis betänkande, som stöds av det tidigare betänkandet från Anne Elisabet Jensen, påpekas att parlamentets budget måste kunna utrustas med de ytterligare resurser som krävs för att bemöta våra omfattande uppgifter och medborgarnas förväntningar. Enligt vår uppfattning är en minskning av parlamentets budget under de överenskomna 20 procenten inte möjlig förrän politiken med att köpa olika lokaler där parlamentet kan vistas och bedriva sitt arbete har avslutats. Den här budgeten är framför allt nödvändig för att parlamentet skall kunna öka resurserna för tolkning och översättning för de olika utskotten.
Jag vill också fästa er uppmärksamhet på att det yrkesmässiga stödet till parlamentsledamöterna måste höjas. Beloppen som avsatts för varje parlamentsledamot för personal är fullständigt otillräckliga med tanke på hur komplexa parlamentets nya befogenheter är. Avsaknaden av en stadga för våra assistenter är dessutom en situation som är fullständigt ovärdig en politisk institution som placerar ett innovativt samhälle med respekt för mänskliga rättigheter i centrum av sitt arbete. Att ha en yrkesmässig stadga är en rättighet för våra assistenter, men att ge assistenterna en stadga är en skyldighet för oss som lagstiftare. På samma sätt tycker jag att vi borde fundera över problemet med ledamotsstadgan för parlamentarikerna. När jag hör vissa parlamentsledamöter säga att det är svårt för dem att gå med i ett pensionssystem på grund av kostnaderna för vissa av dessa system tycker jag att det är fullständigt ovärdigt den demokratiska institution vi faktiskt är.
I likhet med Anne Elisabet Jensen vill jag även uppmärksamma er på problemen med parlamentets kommunikationspolitik. Denna politik behöver förbättras, och även om nya resurser är nödvändiga är ny teknik och ett nytt synsätt på kommunikation nu ännu viktigare enligt vår uppfattning. När man nu röstar om utkastet till konstitutionsfördrag genom folkomröstning eller i de nationella parlamenten vet vi hur viktigt det är med information till medborgarna. Men vi måste inrätta enkel, daglig och effektiv information som vi kan förmedla, och decentralisera intresset till medborgarna för det arbete vi bedriver här. Vi ser det som en prioriterad fråga som inte bara bör återspeglas i siffror i budgeten utan i bra professionellt arbete av parlamentets särskilda enheter.
Det står därför klart för oss att idén med att sänka parlamentets budget under 20 procent inte är acceptabel med tanke på våra åtaganden och framför allt utvidgningen av våra befogenheter. Så länge vi saknar de verkliga resurserna för att fullt ut genomföra vårt uppdrag kommer vi inte att kunna gå tillbaka till den princip som är grundläggande för vår roll och därmed för den europeiska demokratin. 
Virrankoski,
   . Herr talman! Valdis Dombrovskis betänkande, som vi nu diskuterar, om riktlinjerna för 2006 års budget som berör andra avsnitt än kommissionen, skapar en grund för den kommande budgeten för dessa institutioner. Jag vill även på detta stadium tacka föredraganden, Valdis Dombrovskis, för hans utmärkta arbete. Jag vill också tacka Anne Elisabet Jensen och Salvador Garriga Polledo som i dag lämnar huvudsakligen tekniska ändringsförslag till detta års budget, i enlighet med deras egna ansvarsområden.
Europeiska unionen håller fortfarande på att anpassa sig till året 2006. Integrationen av de nya medlemsstaterna behöver fullföljas precis som föredraganden sade i sitt inledningsanförande. Det innebär framför allt att situationen för de mänskliga resurserna måste uppdateras. Kraven på flerspråkighet måste också uppfyllas. Tolkningsmöjligheterna måste moderniseras i alla hänseenden och översättningsenheten måste fungera smidigt. Flerspråkigheten är en viktig värdering inom EU, och den behöver gynnas. Samtidigt fungerar den som en tydlig indikation på att Europeiska unionen, och särskilt Europaparlamentet, upprätthåller grundläggande demokratiska värderingar. Endast fullständig flerspråkighet garanterar att alla EU-medborgare kan kandidera till och sedan väljas in i Europaparlamentet, oavsett nationalitet och kulturell och utbildningsmässig bakgrund.
Nyligen togs frågan om parlamentets förläggning återigen upp. Det nuvarande systemet är otympligt, även om det bidrar till att göra EU multinationellt. Reseförbindelserna till och från Strasbourg är dåliga, eftersom det inte är ett internationellt flygcentrum. Vi bör kunna finna en naturlig lösning på detta i framtiden om de olika berörda parterna samarbetar. Kanske en bra kompromiss också kan uppnås med Frankrike, som är det land som berörs.
Parlamentets byggnadspolitik har givit resultat så att vi för närvarande nästan helt och hållet kan arbeta i våra egna byggnader. Detta har delvis uppnåtts via besparingar när det gäller driftskostnader. Sparsamhet måste även i framtiden vara den centrala målsättningen i budgetpolitiken och den finansiella administrationen. Det är också vad detta betänkande syftar till, när man där betonar behovet av effektivitet, omfördelning av anslag och interinstitutionellt samarbete. Det betänkande vi nu diskuterar ger därför en god grund för att diskutera själva budgeten. 
Wohlin,
   . Herr talman! Jag vill begränsa mina kommentarer till punkt 28 i Dombrovskis betänkande, nämligen den som gäller de kostnader som uppstår genom att parlamentet tvingas arbeta en vecka per månad i Strasbourg, i stället för att koncentrera sin verksamhet till enbart Bryssel. De direkta kostnaderna för detta beräknas till 200 miljoner euro per år. Det inbegriper inte förlusten av effektivitet eller parlamentsledamöternas extra kostnader. Den totala kostnaden torde ligga på åtminstone närmare 300 miljoner euro per år.
Med beaktande av att EU:s mål i Lissabonprocessen att bli den mest konkurrenskraftiga kunskapsbaserade länderregionen i världen, framstår Europaparlamentets ovilja och oförmåga att lägga ned verksamheten i Strasbourg som helt absurd. Väljarna kan inte ha respekt för ett politiskt ledarskap som inte ens kan klara av en så självklar omställning, som näringslivet för övrigt alltid måste klara.
Jag anser inte att det är rimligt att EU:s finansiella långtidsperspektiv läggs in i en ackumulerad kostnad av 2 miljarder euro för att upprätthålla dubbla arbetsplatser. Dessa medel kunde alternativt satsas på teknisk forskning eller något annat tillväxtbefrämjande. Det går inte att argumentera för en större budget så länge denna anakronism behålls. Därför bör långtidsbudgeten inkludera detta, och det bör tas ett beslut om att senast 2013 flytta verksamheten till Bryssel. 
Roszkowski,
   .   Tack, herr talman. För gruppen Unionen för nationernas Europa vill jag också tacka Valdis Dombrovskis för hans kunniga och tydliga betänkande om riktlinjerna för budgetförfarandet 2006 för avsnitten om EU:s institutioner.
I betänkandet betonas helt riktigt att 2004 års utvidgning behöver avslutas effektivt under nästa budgetår. Framför allt behöver de återstående tjänsterna för tjänstemän från de nya medlemsstaterna tillsättas, varav de flesta gäller översättare och tolkar. Ledamöterna från de nya medlemsstaterna har verkligen noterat betydande brister inom dessa områden, vilket gör det svårt för oss att sköta vårt arbete. Föredraganden gjorde dessutom helt rätt i att betona betydelsen av att förbereda anslutningen av Bulgarien och Rumänien, som planeras äga rum under 2007.
Det gladde oss att se att Valdis Dombrovskis riktlinjer innefattar en uppmaning att effektivisera de åtgärder som EU-institutionerna vidtagit genom ett närmare samarbete mellan institutionerna. Som en sidoreplik skulle det också vara värt att till denna lista lägga något som nämnts av tidigare talare, nämligen förbättrade kommunikationer till och från Strasbourg, och effektivare åtgärder från respektive EU-institutions enheter. Det kan exempelvis innefatta att man ansluter sig till principen att utskottsmöten inte hålls i Strasbourg, vilket kan göra det möjligt att undvika sammanträden sent på kvällen och sammanträden som inte på något sätt förbättrar vårt humör eller gör våra åtgärder effektivare.
Jag anser att man borde ägna större uppmärksamhet åt att vi är skyldiga att tillhandahålla tillförlitlig och neutral information, och det är särskilt viktigt att EU-medel för informationspolitiken används i enlighet med detta. Trots att en majoritet av parlamentsledamöterna instämmer i denna princip är det inte alltid så i praktiken. I betänkandet om informationskampanjen om konstitutionsfördraget anges exempelvis tydligt att de fördelar som medborgarna får av konstitutionen skall förklaras. Var ligger opartiskheten i detta? Tack så mycket. 
Kozlík (NI ).
    Herr talman, herr kommissionsledamot! Förslaget till budgetförfarande för 2006 och budgetkorrigeringarna för budgetåret 2005 är odiskutabelt en reaktion på den nuvarande situationen och utvecklingen av budgetförhållanden, och är inriktade på att effektivt upprätthålla en fungerande europeisk union. Jag uppskattar därför föredragandenas goda arbete. På den här korta stunden vill jag särskilt stödja Markus Ferber och instämma med honom och särskilt betona ansträngningen för att lösa den olösta frågan om mängden översättning och tolkning, vilket skapar en flaskhals i Europaparlamentets arbete. Utöver lämpliga medel innefattar detta ett ökande antal kvalificerade anställda inom detta område, specifika åtgärder inom ramen för särskild utbildning i översättning och tolkning, och jag vill betona detta – även för att förbättra förvaltning och logistik när det gäller detta arbete, vilket är en fråga som inte är direkt knuten till budgetförfarandet. Allt detta är viktigt för att Europaparlamentet skall kunna uppfylla sitt mandat som multinationell, flerspråkig institution som antar grundläggande europeisk standard, snarare än att förmedla intrycket av en byrå som lär ut engelska. Jag tackar för er uppmärksamhet, och jag tackar översättarna för deras utmärkta arbete. 
Talmannen.
   Den gemensamma debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum på torsdag, med undantag för Valdis Dombrovskis betänkande som kommer att läggas fram för omröstning på onsdag kl. 12.30.
Talmannen.
   Nästa punkt på föredragningslistan är kommissionens uttalande om handel med äggceller. 
Kyprianou,
   .  Herr talman! Mänskliga vävnader och celler har blivit en viktig del av hälsovården. Deras medicinska användning fortsätter att öka, inte enbart i termer av hur ofta vävnader och celler används utan även i urvalet av sätt de kan användas på.
Vävnader och celler förvärvas ofta genom gränsöverskridande utbyten. Under det senaste decenniet har utbytet av dessa mänskliga substanser ökat, både inom EU och mellan EU och tredjeland. Det faktum att utbytet av vävnader och celler kan resultera i överföring av sjukdomar har gjort att uppmärksamheten har riktats på behovet av ytterligare säkerhetsåtgärder. EU-institutionerna besvarade denna oro med att i mars 2004 anta ett direktiv som upprättar kvalitets- och säkerhetskrav för mänskliga vävnader och celler. Genom direktivet säkerställs att ett ökat antal patienter i EU som behandlas med mänskliga vävnader och celler kan lita på att dessa substanser är säkra och av god kvalitet. Detta utgör ännu ett steg närmare fullföljandet av mandatet enligt artikel 152 i EG-fördraget som är att sätta höga kvalitets- och säkerhetsstandarder för substanser av mänskligt ursprung.  
Direktivet måste införlivas senast den 7 april 2006 i alla medlemsstater. Den dagen måste det därför tillämpas i alla medlemsstater, inklusive Förenade kungariket, och det kommer också att vara en del av gemenskapens regelverk som Rumänien skall genomföra under utvidgningsprocessen. 
Jag vill understryka en nyckelfråga. Artikel 152, som direktivet grundar sig på, syftar till att reglera folkhälsofrågor. Såsom klargjordes under debatten i parlamentet som ledde till att direktivet antogs, även om grundläggande etiska principer kan tas upp och godkännas, är det inte möjligt att ha bindande gemenskapsbestämmelser. 
När det gäller frivilliga och obetalda donationer av vävnader och celler diskuterades detta utförligt under medbeslutandeförfarandet om vävnads- och celldirektivet. Jag vet att det var en viktig fråga för parlamentet, och jag anser att en bra kompromisslösning uppnåddes. Artikel 12 i direktivet fastställer att medlemsstaterna skall sträva efter att säkra frivilliga och obetalda donationer av vävnader och celler. Donatorer kan få ersättning, men detta är strikt begränsat till att gottgöra utgifter och besvär i samband med donationen. I detta fall bestämmer medlemsstaterna villkoren för att bevilja kompensation. Både rådet och parlamentet godtog denna lösning. Det går till den gräns som kommissionen anser är rättsligt godtagbar, med hänsyn till reglerna i artikel 152 i EG-fördraget. 
Detta betyder dock inte att direktivet är otydligt i fråga om villkoren för utbyte av vävnader och celler. Artikel 12 förmedlar tvärtom ett mycket tydligt budskap om att sådana utbyten bör vara frivilliga och obetalda. Detta syftar naturligtvis tillbaka på värderingar som ligger bortom säkerhetsfrågor. 
Därför anser kommissionen att väsentliga arvoden för erhållandet av mänskliga äggceller skulle strida mot grundidén i vävnads- och celldirektivet. Det skulle öppna dörren för en handel där människor i behov skulle kunna dras in i handlingar som i stället borde motiveras av oegennyttiga principer. Både Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna och Europarådets konvention om mänskliga rättigheter och biomedicin förbjuder att människokroppen och dess delar förvandlas till en källa för ekonomisk vinst.
Kommissionen kommer noggrant att övervaka genomförandet av vävnads- och celldirektivet i de nuvarande och framtida medlemsstaterna. Vi kommer att göra det i fråga om förbudsreglerna och även i fråga om direktivets övergripande tänkesätt, såsom principen om frivilliga och obetalda donationer som tydligt uttrycks i artikel 12. 
För att garantera en tillbörlig tolkning i kandidatländerna ordnade kommissionen en granskning i Rumänien och Bulgarien år 2004. I denna granskning analyserade man situationen i de två länderna, och man identifierade framtida åtgärder som skall vidtas för att se till att EU-kraven följs inom detta område. Denna process ledde till flertalet rekommendationer. De behöriga myndigheterna i de två länderna är villiga att införliva direktivets principer i den nationella lagstiftningen. Detta kommer att följas upp i år. 
Kommissionen är medveten om att det är mycket viktigt att uppmuntra frivilliga och obetalda donationer av vävnader och celler som har hög kvalitet och säkerhet. Detta är, enligt min åsikt, det bästa sättet att undvika illegal handel. I det avseendet anser kommissionen också att det är mycket viktigt att uppmuntra medlemsstaterna att införliva principen om frivilliga och obetalda donationer i deras nationella lagstiftning. Handlingsprogram för vävnads- och celldonationer bör baseras på dessa grunder. 
Martens,
   .  Herr talman! Officiella medier som BBC och ARD har haft historier om rumänska kvinnor som erhåller stora summor pengar för att donera äggceller som är särskilt avsedda för fertilitetskliniker i Förenade kungariket. Man har nämnt belopp som är högre än en halv årsinkomst för en rumänsk kvinna. Om det är sant strider det mot EU-direktivet som innehåller kvalitets- och säkerhetskrav för mänskliga vävnader och celler, vilket kommissionsledamoten tidigare påpekade. I direktivet anges trots allt endast regler för återbetalning av kostnader och kompensation för olägenheter, vilket de nämnda beloppen avsevärt skulle överstiga.
I torsdag utfärdade jag ett pressmeddelande om detta, och i måndags hittade jag ett e-postmeddelande på mitt kontor här från den rumänska ambassaden och en rapport från den brittiska regeringen. Rumänien informerar om följande, och jag citerar: ”Global Art Clinic som genomförde olaglig” – jag upprepar olaglig – ”fertilisering och insamling av äggceller har stängts av regeringen. Situationen undersöks för närvarande av åklagare.” Den brittiska regeringen rapporterar att den organisation som är ansvarig för detta, HFEA (Human Fertilisation and Embryologi Authority), inledde en fullständig utredning och inte kunde bevisa att något otillbörligt händer där. Det förbud som gällde under utredningen har hävts, och organisationen har under tiden rapporterat en ökning av antalet ansökningar om import av äggceller.
Donation av äggceller är inte helt riskfri, och kvinnorna måste underteckna en deklaration om att de är medvetna om det. Varför skulle kvinnor donera äggceller när det är så stora risker om de inte får ersättning? När man går in på Global Art Clinics webbplats får man den ena överraskningen efter den andra. Det är rena postorderverksamheten med spädbarn. Man kan få sperma influgen som befruktar en äggcell från en rumänsk kvinna. Man kan välja utifrån ålder, utbildning, längd, hårfärg och liknande. Embryot sänds sedan med kurir till de framtida föräldrarna för inplantering.
Jag vill ställa följande frågor till kommissionen. För det första strider rapporterna från Rumänien och Förenade kungariket mot varandra. Är kommissionen medveten om vad som händer här, i vilken omfattning, vilka ersättningar det är frågan om och huruvida det som händer strider mot EU:s lagstiftning?
För det andra är enligt Global Art Clinics webbplats deras största marknad Förenta staterna, Israel och Förenade kungariket. Kan kommissionen ta reda på om det också finns kunder från andra medlemsstater eller kandidatländer och huruvida detta förekommer i andra kandidatländer mot ersättning?
För det tredje måste direktivet om användning av mänsklig vävnad och celler införlivas i nationell lagstiftning senast i april 2006. Vad gör kommissionen för att se till att ersättningen inte överstiger ersättningen för de utgifter som uppstått och kompensation för besväret?
För det fjärde: kan kommissionen ge en översikt över relevanta förordningar, inbegripet belopp, i de olika medlemsstaterna och kandidatländerna? 
Roure,
   . Herr talman! Vi vet nu att ursprunget till vår resolution tydligen var ogrundat, men vi kommer att använda tillfället för att gå tillbaka till rambeslutet om förebyggande av handel med mänskliga organ och vävnader och bekämpa denna företeelse. Vi vill påpeka att artikel 3 i stadgan om de grundläggande rättigheterna innehåller förbud mot att göra människokroppen och delar av den till en källa för ekonomisk vinning. Att plocka ut äggceller är inte ett obetydligt förfarande, och det kräver omfattande behandling som medför en hel del smärta. När en kvinna tvingas att sälja sina ägg på grund av fattigdom blir hon ett lätt offer för nätverk av organiserad brottslighet.
Äggdonation behöver precis som organdonation över huvud taget kontrolleras och övervakas noga för att skydda människor i känsliga situationer och förhindra att de utnyttjas för sina ägg. Jag beklagar att det grekiska initiativet till rambeslut om förebyggande och kontroll av handel med mänskliga organ och vävnader ännu inte har antagits av rådet. I rambeslutet förbjuds kommersiella transaktioner i anslutning till organ och vävnad av mänskligt ursprung, och där fastställs även tydligt överträdelserna så att handel med mänskliga organ kan straffas. Skillnaderna i nationell lagstiftning skapar en gynnsam miljö för kriminella nätverk som utnyttjar dessa skillnader. 
Vi frågar därför kommissionen vilka de befintliga åtgärderna är och vilka åtgärder som planeras för att förebygga en ny form av utnyttjande av kvinnokroppen. 
Ries,
   . Herr talman, herr kommissionsledamot! Innan jag kommer till pudelns kärna vill jag säga att det nästan är ett mirakel att alla grupper här i kammaren har lyckats åstadkomma en kompromisstext i den här frågan. Det gläder mig verkligen på den internationella kvinnodagen.
Så vad exakt är det vi talar om? Tidigare talare har redan nämnt att vi talar om förekomsten av en klinik i Bukarest i Rumänien, som är specialiserad på donation av äggceller till medborgare i Europeiska unionen, särskilt brittiska medborgare, mot ekonomisk ersättning: i genomsnitt 150 pund sterling. Detta är den springande punkten, för i kväll kommer ni, herr kommissionsledamot, att få höra att man hänvisar till detta belopp som betalning och som rättvis kompensation. Det är inte bara en subtil skillnad, utan det är sannerligen en filosofisk konflikt om denna verkligt känsliga fråga om donation och att donationer skall vara obetalda. Det gäller även organ och de två direktiv som tidigare antagits av unionen rörande kvalitet och säkerhet för blod respektive vävnader och celler.
Förekommer det eller förekommer det inte betalning och därmed handel med äggceller vid den rumänska kliniken? Den brittiska nationella myndigheten, Human Fertilisation and Embryology Authority, drog efter en detaljerad utredning i frågan slutsatsen att det inte fanns några bevis för betalning.
Vi ber därför kommissionen här i dag att klargöra frågan. Herr Kypriano! Har kommissionen nya uppgifter från Rumänien eller andra av Europeiska unionens medlemsstater? 
När jag nu talar om detta ämne anser jag att det är viktigt, innan direktivet om vävnader och celler träder i kraft, att kommissionen lägger fram en rapport för oss om nationell lagstiftning, om donation av könsceller och betalningssystemet inom detta område som inrättats av medlemsstaterna. 
När det gäller området forskning och etik är ALDE-gruppen mycket tydlig: Det är inte EU:s uppgift att harmonisera etik; subsidiaritet måste råda, och länder som intar en konservativ hållning i detta kan inte hindra EU från att bedriva forskning om stamceller för att bemöta förhoppningarna från miljoner patienter inom genetik och cellterapi. Därför kommer vi till följd av vår interna debatt i kväll att rösta emot punkt 11.
Donatorers och patienters gemensamma intressen måste sedan prioriteras, i form av tillgång till särskilda behandlingar, men även naturligtvis kvalitet och säkerhet i båda ändar av kedjan.
Säkerhet och kvalitet särskilt vid donation av könsceller, liksom vid bloddonation, garanteras avslutningsvis inte bara genom att det är obetalt utan också genom att det är tillgängligt. Ni nämnde just, herr kommissionsledamot, medlemsstaternas behov av att ta med frågorna om frivillig och kostnadsfri donation i lagstiftningen. Denna typ av medicinsk turism kanske skulle kunna undvikas om Europeiska unionens medlemsstater också instämde i att öppet hantera frågan om principen och beloppet för denna kompensation. Jag hänvisar som ni gjorde till den kompromiss som uppnåddes efter episka debatter, vilken återfinns i artikel 12 i direktivet: punkt 5, en avgörande punkt i vår resolution.
Många medlemsstater är fullständigt medvetna om detta och har redan inlett debatten om denna fråga, som i Förenade kungariket. Målsättningen för denna text, herr kommissionsledamot, är i ett nötskal att vi ständigt skall kämpa för solidaritet och kvalitet, och mot brister, handel och all handel som särskilt kvinnor kan bli offer för. Avslutningsvis vill jag hänvisa till den första punkten i vår resolution och Europeiska unionens grundläggande texter. Människokroppen är omistlig och kan inte vara en källa till vinst. 
Breyer,
   . – Herr talman! Dagens debatt är även ett elddop för stadgan om de grundläggande rättigheterna. Jag tror att det kommer att framgå huruvida kommissionen menar allvar med värderingarna i stadgan om de grundläggande rättigheterna, såsom mänsklig värdighet, eller om den blundar för överträdelserna. Slår sig kommissionen till ro och gömmer sig bakom medlemsstaterna, eller visar den på motsägelserna? Hur kommer det sig att kommissionen inte kan förklara för oss i dag varför den brittiska regeringen å ena sidan vidhåller att denna handel inte ägde rum, att inga betalningar skedde utöver ren kompensation, och varför å andra sidan den rumänska regeringen har stängt kliniken? Ni har inte givit oss någon förklaring till det i dag.
Skall vi förstå det så att ni inte tar detta på allvar, att ni har låtit er invaggas i självbelåtenhet av dessa lugnande försäkringar, eller är ni beredd att verkligen titta på dessa bevis? De är oräkneliga – de kommer från Internet, journalister och annan dokumentation – och visar tydligt att betalning har skett. Herr Kyprianou! Det sunda förnuftet borde få er att fråga er vilka skäl det kan finnas för dessa rumänska kvinnor att helt gratis ge äggceller till brittiska kliniker, av alla ställen. Detta är något som när allt kommer omkring innebär allvarliga hälsorisker för dem.
Jag skulle vilja att kommissionen tar den här debatten mer på allvar, och att den inte gömmer sig bakom försäkringar eller resolutioner. Vi känner till förslagen till direktiv. Som fördragens väktare är det er skyldighet att se till att det inte förekommer några etiska multipelbomber av detta slag i Europeiska unionen. Ni måste se till att de får rött kort. Jag menar inte bara av parlamentet, såsom vi planerar att göra med vår resolution. Det är också er skyldighet som Europeiska kommissionen att sända en kristallklar signal om att handel av detta slag är förbjuden, och att kommissionen kommer att göra allt – absolut allt – för att sätta stopp för detta övergrepp mot mänsklig värdighet. Kommissionen måste också tydligt visa att den menar allvar med detta, att den genomför sina egna undersökningar och kanske till och med använder sitt sunda förnuft och kontaktar Rumäniens regering. När allt kommer omkring är det ju ett kandidatland. Kommissionen måste också göra klart för allmänheten i EU att handel med människor och med människodelar är förbjuden i Europeiska unionen. 
Svensson,
   . Herr talman! Jag hoppas naturligtvis också att kommissionen verkligen tar allvarligt på uppgifterna från Rumänien. Låt oss inte invaggas i någon säkerhet, eftersom det kommer olika budskap från olika regeringar.
Vi har sett att uppfinningsrikedomen när det gäller exploatering av kvinnors kroppar är stor på alla sätt. Dagens debatt, för ett stort antal timmar sedan, behandlade den fjärde världskvinnokonferensen. Många av parlamentets ledamöter, den ansvarige kommissionsledamoten och rådets representanter fördömde den handel med kvinnor som då debatterades, s.k. . Nu, många timmar senare, handlar debatten återigen om planer på att ytterligare exploatera kvinnors kroppar genom handel med äggceller. Ett så förslag som att köpa och sälja äggceller skall inte vara möjligt i ett civiliserat humanistiskt samhälle.
Om detta skulle vara tillåtet, kan man fundera över fortsättningen på en sådan köp- och säljmarknad. Vilka organ skall kunna köpas och säljas på en marknad? Nu talar jag naturligtvis inte om frivilliga och obetalda donationer av mänskliga celler och vävnader. Det är någonting helt annat än denna köp- och säljmarknad.
Jag hoppas att kommissionen tar detta på allvar och att ett enigt parlament är överens om dessa uppmaningar till kommissionen att vidta alla åtgärder som är möjliga för att förhindra det som jag ser som ett lagbrott. Handel mot betalning med äggceller skall inte vara möjlig! Det måste vara entydigt! 
Krupa,
   .   Herr talman! Dagens debatt om problemet med handel med mänskliga äggceller skulle inte äga rum om folk var medvetna om värdigheten och det unika hos människan, som skapades av Gud själv. Ekonomisk vinning är självfallet ytterligare en anledning till att äggceller säljs och embryon manipuleras. Detta är en överträdelse inte bara av moraliska principer utan även av reglerna i 1996 års europeiska konvention om skydd för de mänskliga rättigheterna där det slås fast att vare sig människokroppen eller någon av dess delar får användas som en källa till vinst. All handel med celler eller mänskliga organ skulle göra människan till ett objekt och kvinnans livmoder till en äggkläckningsmaskin. Detta är en skymf mot enskildas, kvinnors och mödrars värdighet. 
Könsceller kan inte och får inte jämföras med andra vävnader eller blod. I rent medicinska termer måste stora hormondoser ges för att erhålla äggceller. Detta kan leda till neurohormonell separation, genetiska skador i äggcellernas kärna, sjukliga förändringar och komplikationer i äggstockarnas funktion och struktur, särskilt om förfarandet upprepas flera gånger. Sådana komplikationer innefattar ofta cancerförändringar, som innebär ett hot inte bara mot en kvinnas hälsa, utan även mot hennes liv.
Manipulering av könsceller eller embryon är också oacceptabelt på etiska grunder. Det beror på det stora problemet med genetiskt arv. Den naturliga ordningen kränks och fungerar därmed som en källa till kaos, olycka och lidande för många människor, inbegripet framtida generationer som blir till i ett provrör. Ett ytterligare motiv för dem som leder denna mycket moderna tragedi där människor omvandlas till objekt är att de vill förstöra meningen med äktenskap och familj och separera biologiskt, genetiskt och juridiskt föräldraskap. Åtgärder måste vidtas mot detta. Tack så mycket. 
Allister (NI ).
    Herr talman! Det ligger något ytterst stötande i all handel med mänskliga kroppsdelar eller vävnader. Därför är all handel med mänskliga äggceller som eventuellt sker från Rumänien till Förenade kungariket ytterst klandervärd och måste fördömas. Jag litar på att kommissionen kommer att framträda tydligare med huruvida den tror eller inte tror på att en sådan handel verkligen äger rum. 
Att ta ut äggceller innebär stora risker för de inblandade kvinnornas hälsa på grund av att äggstockarna överstimuleras. Därför är det anstötligt och ytterst fel att kvinnor i fattiga länder som är i behov av pengar på ekonomiska bevekelsegrunder erbjuds att bli betalda donatorer. Jag skulle stödja alla typer av åtgärder för att utrota denna skamliga handel. 
Den förståeliga önskan att få barn som barnlösa par har får inte åsidosätta de exploaterade donatorernas mänskliga värdighet och hälsa. Som FN:s generalförsamling sade i dag när man antog deklarationen mot kloning av människor, måste åtgärder vidtas för att förhindra exploateringen av kvinnor i tillämpningen av vetenskapen om organismers beskaffenhet. Detta är precis ett sådant fall. 
Záborská (PPE-DE ).
    Herr talman! Avlägsnandet av ägg från unga rumänska kvinnor mellan 18 och 30 för att skapa mänskliga embryon är ett av de mest avskyvärda exemplen på modernt utnyttjande av kvinnor. Det är också den största möjliga förvanskningen av principen om fri rörlighet för varor och tjänster i våra så kallade utvecklade europeiska länder.
Det enda brott som bioteknikens nya kvinnliga slavar begår är att de föddes i ett ekonomiskt fattigt europeiskt land. Statistiken finns nu på Internet, och man behöver bara klicka för att välja ras, ögonfärg och utbildningsnivå.
Detta påminner oss om andra sorgliga tillfällen med urval av människor i Europa. På den tiden tog det mer plats och syntes bättre. Även i Europa kan glädjen över att få barn nu köpas på Internet, och det förstör på ett billigt, hemligt och permanent sätt för alltid dessa unga kvinnors kroppsliga integritet och framför allt för alltid deras djupa önskan att en gång få barn.
Vi skall inte vara alltför snabba med att tro att en acceptabel lösning kommer att göra slut på denna sorgliga historia. En del av vetenskapen behöver också dessa embryon, och fattiga kvinnor är ett lätt byte, särskilt i Europa och framför allt när de är unga. Kommer vi parlamentsledamöter att fortfarande ha goda skäl att bekämpa denna marknad och framför allt ha modet att göra allt för att avstå från den? 
McAvan (PSE ).
    Herr talman! Det gläder mig att vara här i kväll för att rätta till några av missförstånden kring denna fråga. 
Förenade kungarikets politik tillåter inte några ekonomiska lockbeten för äggdonation. Kliniker kan ge donatorer en kompensation på 15 pund sterling – ungefär 20 euro – plus utgifterna för donationerna. Dessa regler gäller både donatorer i Förenade kungariket och donatorer som levererar till någon i Förenade kungariket. Detta är det första förtydligandet. 
Sedan skulle jag vilja klargöra det som togs upp i den ursprungliga frågan om betalningar på 1 000 pund sterling. Det pågår för närvarande en debatt i Förenade kungariket om bristen på ägg- och spermadonationer, i synnerhet nu då vi diskuterar en ny lag som skall ge barn som fötts genom sådana donationer rätten att känna till sina föräldrar. Vi har uppfattningen att det kommer att råda brist på ägg och sperma. Så det talas om hur man skall råda bot på denna brist, och vissa har talat om 1 000 pund sterling, men detta har inte godkänts, och det är inte en del av Förenade kungarikets politik. 
Det finns helt riktigt en klinik i Rumänien som levererar till Förenade kungarikets marknad. Problemen togs upp med [myndigheten för mänsklig fertilitet och embryologi] i Förenade kungariket, som är oberoende. Man undersökte problemen, åkte till Rumänien, talade med kvinnor och granskade frågorna. Man kom fram till att det var vissa problem med överenskomna formulär. Dessa formulär har nu ändrats. Man hittade inga bevis på några betalningar som inte var sanktionerade. Man fortsätter dock att detaljgranska det som händer i Rumänien. Vid ett tillfälle stoppade man faktiskt äggcellerna från att komma in Förenade kungariket. Situationen övervakas hela tiden.
Det finns några frågor som måste tas upp i detta avseende. Jag tror inte att vi vill ha en marknad för mänskliga äggceller och andra mänskliga vävnader. Jag stöder EU-direktivets hänvisning till frivilliga och oegennyttiga donationer. Vi bör dock överväga hur vi skall handskas med människor som gör gränsöverskridande donationer. Vi har kapaciteten att reglera detta i våra EU-länder. Detta går inte i andra länder som inte har den kapaciteten att reglera. 
Jag hoppas att kommissionsledamoten kommer att arbeta med WHO i dessa frågor och granska dem igen för att se till att vi hittar svar på ledamöternas frågor. 
Matsakis (ALDE ).
    Herr talman! Varje år döms hundratusentals par till ett barnlöst liv för att kvinnan är oförmögen att producera ägg. Situationen kan nu rättas till genom äggdonation. 
Två väsentliga etiska frågor uppstår. För det första, kan man rättfärdiga att den äggdonerande kvinnan utsätts för den nödvändiga medicinska förberedande behandlingen som inte är helt riskfri? För det andra, kan man rättfärdiga att kvinnan genomgår detta och får kompensation för det? Ett ordentligt kontrollerat och reglerat system där friska kvinnor som tar ansvar för sin handling och får en utförlig rådgivning och undersökning, donerar sina ägg, är både etiskt och önskvärt. Ett sådant system skulle kunna fungera med minsta möjliga acceptabla risk för alla inblandade. Det skulle kunna erbjuda läkarvård på högsta nivå och göra många par mycket lyckliga och samtidigt ge ett välbehövligt ekonomiskt bidrag till unga kvinnor som i många fall kommer att utnyttja denna hjälp för att bättre ta hand om sina existerande familjer.  
Det största orosmomentet är risken för exploatering. Det säkraste sättet att få detta att hända är naturligtvis att driva äggdonationsverksamheten under jorden. Så låt oss inte dra oss undan verkligheten med de nutida mänskliga behoven. Låt oss inte begrava de möjligheter som de medicinska framstegen erbjuder våra medborgare. Låt oss inte krossa de familjedrömmar som tusentals kärlekspar har och neka dem lyckan att föda barn. Låt oss rikta våra ansträngningar mot att kontrollera och vägleda i stället för att undertrycka, straffa, skrämmas … 
Auken (Verts/ALE ).
    Herr talman! Kvinnor kommer utan tvekan att sättas under kolossal press för att donera ägg. Stor brist på ägg kommer att uppstå. Detta är något som vi inte kan tala i klartext om. Jag känner mig ganska olustig över att vi urskillningslöst talar i termer av ägg, sperma och embryon. Jag var inte fullständigt medveten om att embryon kunde anskaffas på samma sätt som sperma. Det är vad britterna säger i sitt svar. De nämner dem i samma andetag. Jag tycker att det mest oroande är att kommissionen tydligt anser att den enbart genom denna regel har löst de många problem som följer i hälarna på människohandel. Vi behöver mycket hårda kontroller, och vi behöver få se att de som bryter mot reglerna fångas in. Jag vill också ta upp frågan som nämndes för en stund sedan om vad vi behöver göra när det gäller gränsöverskridande människohandel. Detta bör självfallet också kontrolleras. Det är naturligtvis inte nog att bara säga att det är tillåtet i det andra landet. Kvinnohandel kan också vara tillåtet i det andra landet, men vi vill fortfarande att det skall fördömas. Jag väntar ivrigt på kommissionens förklaring på hur den kommer att se till att denna önskan uppfylls. 
Adamou (GUE/NGL ).
   – Herr talman, herr kommissionsledamot! Jag hade många saker att säga, men jag skall begränsa mig till mycket få eftersom jag inte vill gå igenom bakgrunden som ni redan känner till. Vi vet emellertid att handel pågår och att det inte råder någon tvekan om det. Det var artigt av Linda McAvan att försöka övertyga oss om att dessa saker inte pågår, men som läkare vet jag vad som händer, och det måste fördömas eftersom det också är i linje med Europaparlamentets uppfattning.
Dessutom fick jag ett e-postmeddelande i dag från Anna Záborská, som hon sände till alla ledamöter, om en resolution från FN:s generalförsamling – resolution 59516 – om denna specifika fråga, men som hon inte nämnde i sitt anförande.
Om det är så behöver vi också tillåta handel med organ, mot en avgift, som när man får njurar. Vi känner till det brutala köpslående som äger rum med njurtransplantationer, särskilt i Fjärran Östern och Mellanöstern. Vi känner till massor av sådana förekomster. Jag vill emellertid också kommentera biverkningarna för friska kvinnor som använder denna metod, inte för egna syften – för fertilisering – utan för att bli donatorer. Biverkningarna är betydande och har rapporterats av andra ledamöter. Dödsfall har också rapporterats, utan att de ännu har bevisats vetenskapligt, men jag anser att det finns seriösa skäl för kvinnor att tänka efter två gånger innan de fattar ett sådant beslut. Det är synd i dag när vi firar kvinnodagen att behöva diskutera en sådan fråga som utnyttjandet av fattiga kvinnor i Rumänien. 
Blokland (IND/DEM ).
    Herr talman! Vi diskuterar denna fråga här i dag, delvis på grund av att Europeiska unionen tillhandahåller medel för forskning om embryonala stamceller. Jag har vid ett tidigare tillfälle uttryckt min förvåning över detta här i kammaren, eftersom denna forskning är förbjuden i vissa medlemsstater och är oförenlig med resolutionen mot alla former av mänsklig kloning som antogs i generalförsamlingen i dag.
Dessutom har vi det kommersiella utnyttjandet av kvinnor som lockas av stora belopp och donerar äggceller utan att exakt veta vilka medicinska risker de utsätter sig för. Det är uppenbart för mig att handeln med äggceller och mänskliga embryon bör stoppas så snabbt som möjligt. Kommissionen borde emellertid granska huruvida den själv delvis är ansvarig för detta, eftersom den använder EU-medel för att främja forskning som är straffbar i vissa medlemsstater. Det förefaller som om subsidiaritetsprincipen nonchaleras eftersom detta är ett problem som kan lösas på medlemsstatsnivå.
Herr kommissionsledamot! Kan ni dela med er av er uppfattning om denna handel, och kan ni bekräfta att forskning endast stöds om den är tillåten i unionens alla medlemsstater? Är ni beredd att ansluta er till den resolution som antogs i dag i FN:s generalförsamling där en uppmaning ges om att vidta åtgärder för att förhindra att kvinnor utnyttjas? 
Liese (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag vill tacka kommissionsledamoten för att han återigen klargjort principen att Europeiska unionen anser att handel med mänskliga organ och vävnader är oacceptabel men stöder fria donationer. Jag vill framföra mitt tack för detta grundläggande klargörande.
Jag instämmer också med dem som har sagt att kommissionen bör undersöka fallet ännu noggrannare. Det brittiska och rumänska uttalandet motsäger varandra, och när vi kommer till omröstningen kommer gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater att lämna ett förslag skriftligt om att kommissionen skall klargöra denna motsägelse.
Min personliga uppfattning är att de brittiska myndigheternas redogörelse – som Linda McAvan läste upp så fint – helt enkelt inte är trovärdig. Vi har alla sett noten från den brittiska ambassaden, som innehåller just det som hon nyss läste upp. Hon har all rätt – kanske till och med skyldighet – att försvara den brittiska regeringen i upptakten till ett val, men trovärdig är inte ett ord som kan användas för att beskriva hur hon gjorde det. Vi har mediebevakning från Rumänien, och om några dagar kommer TV-intervjuer med kvinnor som gjort detta för pengar att sändas i europeiska kanaler. Jag skulle vilja se hur ni fortsätter att försvara den brittiska regeringens redogörelse då. Det kan finnas några människor i Förenade kungariket som anser att 1 000 pund sterling är acceptabelt. De 1 000 pund sterling som omtalas förekommer i en handling från Human Fertilisation and Embryology Authority i Förenade kungariket utan ytterligare kommentarer, och vi måste vara på vår vakt mot detta. Det vi ser här är bara toppen på isberget, och problemet är kolossalt. Om vi kan skönja toppen på isberget bör vi inte fortsätta att mörka frågan eller förhindra att de som vi får tag på ställs till svars.
Jag vill nu vända mig till Frédérique Ries, som jag hyser stor respekt för som ledamot här i kammaren. Vi är överens i många frågor, men jag kan inte förstå varför gruppen Alliansen liberaler och demokrater för Europa planerar att rösta emot punkt 11. För det första är detta en gemensam resolution, och för det andra sägs där endast följande: ”Europaparlamentet uppmanar medlemsstaterna att vidta åtgärder för att förhindra att kvinnor utnyttjas vid tillämpning av biovetenskaperna.” Jag är säker på att kammaren är överens om att protestera mot att kvinnor utnyttjas, särskilt i dag på internationella kvinnodagen. 
Toia (ALDE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Jag anser att det är mycket viktigt att Europaparlamentet bestämt avvisar och fördömer alla typer av handel och trafficking med mänskliga vävnader och celler eftersom det strider mot den grundläggande principen om människokroppens oförytterliga natur, och att parlamentet bör förbjuda köp och försäljning av mänskliga kroppsdelar. Här tycker jag det är viktigt att betona skillnaden mellan handel och donation.
Även när det gäller donation behöver vi emellertid betona, uppriktigt och öppet, att det krävs stor vaksamhet. Frivillig donation döljer ofta motivet att göra ett visst slags vinst och därmed utnyttja situationen. Det är ingen tillfällighet att man nyligen hänvisade till bristen på ägg och spermier i länder där man inte längre kan garantera att donatorerna är anonyma. Vi kan därför se att donation ofta inte är resultatet av oegennytta utan är en fasad för vissa typer av svartabörsaffärer. Jag tror därför att vi måste vara extremt försiktiga, vaksamma och tydliga.
Avslutningsvis vill jag betona att när vi diskuterar celler är det viktigt att man förstår skillnaden mellan celler i allmänhet och äggceller. Här är det viktigt att se till att medlemsstaterna har frihet att lagstifta eftersom äggdonation inte är tillåtet i alla länder, och detta är en fråga som medlemsstaterna får lagstifta om. 
Sonik (PPE-DE ).
      Herr talman! I EU:s lagstiftning slås tydligt fast att mänsklig vävnad inte får handlas med, köpas eller säljas. Varje annan inställning i frågan skulle öppna dammluckorna för korruption. 
Handel med organ och vävnader pågår i olika delar av världen, men offren är oundvikligen de fattigaste av de fattiga, som tvingas sälja värdefulla tillgångar på grund av fattigdom. Även om EU alltid har motsatt sig handel av detta slag har vi alltid stött och fortsätter att stödja frivillig donation av exempelvis blod. EU säger också ja till donation av äggceller om donationen är uppriktig, eller med andra ord en frivillig, osjälvisk och gratis handling. I EU:s lagstiftning försvaras de fattigaste av de fattiga, och den förhindrar att människor kommersialiseras. Den utgår från principen att allt inte kan säljas eller köpas, även om säljaren går med på ett utbyte av pengar.
Hur kan det förklaras att rumänska kliniker erbjuder ett stort sortiment av äggceller gratis? Är rumänska kvinnor fundamentalt olika kvinnor i andra länder? Är de mer böjda att göra uppoffringar till förmån för anonyma mottagare? Eller är det möjligt att förklaringen står att finna i deras ekonomiska situation, eller med andra ord i det faktum att de betalas olagligt? Det måste undersökas om dessa kvinnor får hormonbehandling i förväg, och om de är medvetna om att en sådan behandling kan påverka deras hälsa.
Är initiativet från Human Fertilisation and Embryology Authority att betala kvinnor 1 000 pund sterling som kompensation inte ett försök att bryta ned principerna i EG-lagstiftningen? Om det är så, utsätter det inte kvinnor, som redan är i underläge som ett resultat av svåra ekonomiska situationer och fattigdom, för ytterligare utnyttjande och förnedring? Riskerar de inte att behandlas som fabriker fyllda med delar som man kan handla med, eller som kroppar som är underställda marknadskrafterna och som producerar vävnad som behövs av andra, och som kan beställas till ett visst pris? Europeiska kommissionen och kommissionsledamoten bör titta på allt detta för att kunna besvara alla de frågor som uppstått. 
Kyprianou,
   .  Jag fann debatten mycket intressant, men jag var kanske inte tydlig i mitt inledningstal och vill därför klargöra mitt ställningstagande. 
Jag kan försäkra er om att jag tar denna fråga på största allvar och är djupt oroad över hela situationen. Jag minns inte att jag har sagt något som över huvud taget skulle kunna tolkas på ett annat sätt. Kommissionen är verkligen bekymrad över situationen, men man måste beakta de möjligheter, befogenheter och rättigheter som den har enligt EG-fördraget. 
De som följde min utfrågning vet att jag inte är särskilt nöjd med de befogenheter vi har enligt EG-fördraget när det gäller hälsa. Detta är dock den lag och verklighet som vi måste rätta oss efter. Enligt fördraget kan vi endast behandla säkerhets- och kvalitetsfrågor. Därför går man inte i direktivet så långt som till att ta itu med betalningsfrågan, utan man uttrycker endast tänkesättet och grundidén med att inte betala som medlemsstaterna borde genomföra och följa. Det är dock inte en bindande regel. Kommissionens handlingsutrymme är i det avseendet begränsat. Den kan exempelvis inte vidta överträdelseförfaranden mot en medlemsstat eftersom subsidiaritetsprincipen gäller, och detta är en fråga för medlemsstaterna. 
Jag upprepar att detta inte betyder att vi inte kan göra politiska ställningstaganden eller ta politiska initiativ bara för att vi inte har den rättsliga befogenheten. Vi har för avsikt att göra detta först och främst i den rapport som vi kommer att framställa om direktivets genomförande, och det kommer att täcka de åtgärder som medlemsstaterna har vidtagit för att främja obetalda och frivilliga donationer. I det avseendet kommer vi att göra allt vi kan för att främja den aspekten av grundidén med direktivet, som rör obetalda och frivilliga donationer, och samtidigt rapportera och påpeka var det inte följs och var betalningar äger rum. 
Samtidigt som jag förstår de synpunkter som vissa ledamöter har uttryckt måste jag klargöra att vi måste rätta oss efter direktivet och dess grundidé om obetalda och frivilliga donationer, vilket är vägledande för lagen som kommissionen måste följa. 
När det gäller detta specifika fall påminner jag er än en gång om att vi inte har den rättsliga befogenheten och att det inte är en fråga som kan direktundersökas av kommissionen. Vi fick en rapport från Förenade kungarikets myndighet och dess oberoende instans, och det finns ingen anledning att tvivla på resultaten från denna undersökning. Handeln stoppades faktiskt för ett tag sedan, och det fanns inga bevis på att betalningar hade ägt rum. Vi kommer i alla fall att följa upp denna fråga och driva den med de rumänska myndigheterna för att se vilka bevis de kan tänkas ha, trots att Förenade kungarikets undersökning också ägde rum i Rumänien och att man inte då heller fann några bevis på betalningar. 
Trots att det står i direktivet att ”medlemsstaterna skall sträva efter att säkerställa frivilliga donationer […] utan ersättning”, betyder det inte att medlemsstaterna inte kan gå längre än detta och, som jag föreslog i mitt tal, på nationell nivå lagstifta om obetalda och frivilliga donationer och till och med förbjuda betalningar, förutsatt att detta grundas på hänsyn till etiska och moraliska principer. Såsom fördraget ser ut ligger det i detta avseende ett större ansvar hos medlemsstaterna än hos gemenskapen.
Jag anser inte att problemet är löst för det är sant att eftersom det finns en efterfrågan kommer det alltid att finnas en möjlighet för handel och betalningar. Detta fall kanske inbegrep betalningar fastän ingenting har bevisats, och det kommer alltid att finnas en möjlighet för det. Därför måste vi hitta sätt att främja frivilliga och obetalda donationer så att efterfrågan mättas och inget utrymme finns för illegal handel eller betalningar, inbegripet alla de risker som detta för med sig.
Jag kan försäkra er om att vi, inom ramen för våra befogenheter, kommer att följa upp denna fråga mycket noggrant. Om vi kommer på att man har brutit mot antingen ordalydelsen eller tänkesättet i direktivet kommer vi att rapportera och offentliggöra det. 
Talmannen.
   Jag har avslutningsvis mottagit sju resolutionsförslag, som ingivits i enlighet med artikel 103.2 i arbetsordningen.(1) 
Breyer (Verts/ALE ).
    Herr talman! Kommissionsledamoten har inte besvarat alla frågor som ställdes till honom. Herr kommissionsledamot! Ni har gjort många hänvisningar till direktivet om vävnader och celler, men frågan har också uppstått om huruvida detta är en överträdelse av stadgan om de grundläggande rättigheterna. Jag tror inte att stadgan om de grundläggande rättigheterna kan beskrivas som en fråga om subsidiaritet. Inte heller vill jag att kvällens debatt skall ge den sortens budskap till den europeiska allmänheten: att vi så att säga beskriver överträdelser av mänsklig värdighet som en fråga om subsidiaritet. Jag vill be er att besvara den frågan igen. Jag skulle också ha varit intresserad av att höra ert svar på Johannes Bloklands fråga. Det är en annan etisk fråga som inte bör förbli obesvarad, eftersom den sysselsätter både allmänheten och parlamentet. 
Kyprianou,
   .  För att kunna svara på varje enskild fråga som har eller inte har samband med ämnet skulle jag behöva 45 minuter, vilket inte är möjligt. Vi kommer dock att ge ett skriftligt svar på frågan om de rättsliga följderna av brotten mot de grundläggande rättigheterna och vårt ställningstagande i frågan. Jag tillhör inte rättstjänsten och kan således inte ge ett rättsutlåtande här. Därför kommer vi att svara skriftligen vid ett senare tillfälle. Annars anser jag att huvudfrågorna som tagits upp har blivit besvarade. 
Talmannen.
   Jag har avslutningsvis mottagit sju resolutionsförslag, som ingivits i enlighet med artikel 103.2 i arbetsordningen.(2)
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum på torsdag. 

