Återupptagande av sessionen
Talmannen
Jag förklarar Europaparlamentets session återupptagen efter avbrottet den 21 september 2000.

Justering av protokollet från föregående sammanträde
Talmannen
Protokollet från sammanträdet den 21 september har delats ut.
Finns det några synpunkter?

Thors
Fru talman! Jag skall hålla mig till frågan om protokollet. Av någon underlig orsak saknas mitt namn i närvarolistan. Jag ber om en korrigering och vill samtidigt passa på att påpeka att man idag har kunnat komma hit till Strasbourg från Finland på blott nio timmar. Det är nästan personligt rekord för mig denna höst!

Talmannen
Absolut, fru Thors, vi skall rätta protokollet.
(Protokollet justerades.)

Meddelande från talmannen om situationen i Mellanöstern
Talmannen
Kära kollegor, under dessa senaste dagarna har som ni känner till Jerusalem, andra städer och palestinska territorier olyckligtvis satts i brand och offren är redan många. Just i dag har helikoptrar bombarderat mål i Gaza och därmed förvärrat situationen. Jag måste i Europaparlamentets namn uttrycka min djupaste upprördhet över detta nya våldsutbrott och till offrens familjer framföra hur mycket vi deltar i deras sorg och umbäranden.
I denna stund när fredsprocessen befinner sig i en avgörande fas, med reella men bräckliga framgångar kan Ariel Sharons besök på Mosképlatsen bara uppfattas som en provokation. Jerusalems status, vilket denna tråkiga nyhet bevisar, utgör en av nycklarna till freden i Mellanöstern. Denna stad är laddad med kraftfulla symboler för de tre monoteistiska religionerna. Att kränka detta är att förneka fredsvilja och att hindra sökandet efter en godtagbar lösning för alla.
Vi vet dock att det finns människor som önskar fred på båda sidor och som vill gå framåt. Den gemensamma närvaron av herr Ahmed Qurie och herr Abraham Burg, ordförande i det palestinska lagrådet respektive talman i Knesset, just här vid vår sammanträdesperiod för september har ännu en gång gett bevis på detta. I frågan om Jerusalem har de visat ett öppet sinne och beredvillighet att lyssna vilket inger förhoppningar.
Då vår sammanträdesperiod i Europaparlamentet nu börjar vädjar jag till det internationella samfundet att man skall göra allt för att samtalen snarast skall återupptas. Europeiska unionen har redan agerat. Jag hoppas att den skall öka sina ansträngningar och där vårt Europaparlament skall fullgöra sin del.
Jag uppmanar er att hålla en tyst minut.
(Parlamentet höll en tyst minut.)

Barón Crespo
Fru talman! Jag vill först och främst å den socialdemokratiska gruppens vägnar stödja ert inlägg och tala om att vi är helt och hållet överens med er. Men jag skulle också å min grupps vägnar vilja föreslå att detta så viktiga ämne, som rör Europeiska unionens ansvarsområden som ni påpekade, innefattas i den debatt som skall hållas i morgon inför toppmötet i Biarritz.
Naturligtvis kommer situationen i Mellanöstern att vara ett av de ämnen som bör diskuteras på detta toppmöte, även om det sker halvofficiellt. Dessutom skulle jag, fru talman, vilja understryka att ni med rätta påvisat att det förekommit en oacceptabel provokation av en israelisk högerextremistisk ledare som är känd för sina tidigare extremistiska verksamheter. Jag tror också att vi måste vända oss till våra israeliska vänner och tala om för dem att en demokratiskt och legitimt bildad regering, som den israeliska regeringen, inte kan slåss med kanoner och stridsvagnar mot barn och ungdomar som kastar sten. Det är fullständigt utan proportioner och hjälper inte till i fredsprocessen på något sätt.
(Applåder) Fru talman! Jag tror att vi, efter besöket av talmännen i de israeliska och palestinska församlingarna, som ni inbjöd till i förra månaden, har tillräcklig moralisk legitimitet att vända oss till våra samtalspartner i Mellanöstern i mer handlingskraftiga ordalag, samtidigt som vi erbjuder vår hjälp.

Wurtz
Fru talman! Jag har sänt er ett brev å min grupps vägnar där vi begär en ändring av föredragningslistan avseende den fråga som ni just med stor värdighet tog upp.
Eftersom Barón talat, ämnar jag genast ta upp denna fråga. Jag anser att då vårt parlament för en månad sedan mycket lägligt gemensamt inbjöd talmannen i Knesset och ordföranden i det palestinska lagrådet just för att markera sin vilja att ingripa som medlare för fredsprocessen kan vi inte som parlament tiga i dag.
Ni har med ord som jag delar djupt beskrivit den dramatiska situation som utvecklar sig i detta ögonblick i Palestina och i Israel. Jag förstår att herr Prodi i morgon, rådet, vi själva, vissa bland oss skall uttala sig i den allmänna debatten. Däremot kan man på inget vis tillåta att detta dramatiska ämne skall behandlas tillsammans med andra mycket viktiga frågor och på så sätt möjliggöra att en talar om stadgan och nästa om det franska ordförandeskapet och om toppmötet i Biarritz och en tredje om det danska nej-resultatet vid folkomröstningen om EMU och till sist en fjärde om Mellanöstern. Det är inte rätt med tanke på ämnets betydelse.
Jag föreslår således att tillsammans med min grupp i morgon om möjligt hitta en annan dag om så krävs, för att det skall vara möjligt att ägna en timme åt detta så viktiga ämne och anta en resolution. Om detta inte är möjligt föreslår jag att detta ämne åtminstone behandlas i vår debatt om aktuella och brådskande frågor. Men i vilket fall som helst kräver jag uttryckligen att ingen vid slutet av denna sammanträdesperiod skall kunna påstå att parlamentet som sådant, i er magnifika förklarings anda och förlängning, inte har uttalat sig för att freden på nytt skall råda i Israel och i Mellanöstern.

Talmannen
Kära kollegor! Om ni så vill skall jag ta upp en ordningsfråga. Vi har ännu inte kommit till granskningen av föredragningslistan. Jag har mottagit den begäran som ni har inlämnat till mig. Jag föreslår er därför att just nu debattera om det är lämpligt eller inte att föra över denna fråga till tisdagen.
Däremot har jag en rad ordningsfrågor som vi skall avsluta. Jag har några meddelanden till er och sedan skall vi ta itu med föredragningslistan.

Poettering
Fru talman, kära kolleger! Det som sker i Mellanöstern är en tragedi. Jag är mycket tacksam för att ni tog upp detta. Vår grupp ställer oss helt och fullt bakom innehållet i detta.
Vad gäller frågan om behandlingen av denna tungt vägande fråga här i plenum finner jag det lämpligt att parlamentets talare, gruppordförandena eller vem det nu är som talar för gruppen, i morgon tar upp problemet i Mellanöstern i debatten med rådets ordförande och kommissionens ordförande.
Jag tror inte det är möjligt att ändra hela föredragningslistan eftersom vi har en stor mängd frågor att behandla denna vecka. Jag vill även påminna om händelserna i Belgrad förra torsdagen och föreslår att vi i morgondagens debatt om Biarritz även inkluderar frågan om fredsprocessen i Mellanöstern. Därmed skulle vi på ett mycket lämpligt sätt svara på denna problematik.

Hautala
Fru talman! Även min grupp är naturligtvis ytterst skakad av helgens händelser i Mellanöstern. Av alla förslag som givits, vill jag framför allt stödja kollegan Wurtz förslag om att finna en lämplig tidpunkt vid vilken vi ber rådet - eventuellt även kommissionen - att framföra ett uttalande. Vår grupp har inget emot att parlamentet ger sitt eget uttalande i ärendet. Alla har säkert med alla medel försökt ta upp detta ärende, trots det tycker jag att hans förslag denna gång är det som är mest givande och passar situationen bäst.

Talmannen
Tack, fru Hautala, men som jag har sagt till Wurtz går ni händelserna i förväg vad gäller fastställandet av vår föredragningslista.

Cox
Fru talman! Om en ordningsfråga. Era ord speglar känslorna hos alla i denna kammare och sannerligen hos min grupp. Det är viktigt att vi diskuterar frågan och att den behandlas som en fråga i sig och inte som en del av en lång lista av frågor när vi försöker behandla så många frågor före Biarritz. Om vi på något sätt kunde hitta ett sätt att granska denna fråga separat, skulle min grupp uppskatta det mycket.

Sterckx
Fru talman! Den 21 september i år, i De Pannes kommun, i den västra delen av Belgien, nära den franska gränsen, träffade en jordbrukare en kväll på 45 flyktingar på sin mark. Bland dessa 45 flyktingar var 15 barn. Dessa människor togs omhand av kommunen. Det märkliga var att de hävdade att de hade förts över gränsen av den franska polisen. Flyktingarna hade tagits av polisen i Calais, som sedan fört dem från Calais till den belgiska gränsen och därefter lugnt lämnat dem i Belgien. Detta ter sig mycket märkligt, särskilt då vi har andra vittnesmål som tyder på att det inte är första gången som detta händer.
Lyckligtvis behandlades denna fråga på högsta nivå mellan Frankrike och Belgien, och man har till synes funnit ett medel för att hålla denna diskussion. Min förvåning var stor när jag av en belgare, som jag talade med, fick veta att det inte bara är fransmännen som gör på detta viset, utan även nederländarna och tyskarna. Då jag frågade honom om även belgarna gör det svarade han: ja, från och till. Så det tycks som om alla fortfarande har den rätta europeiska reflexen, nämligen att föra sina problem över gränsen till någon annan.
Jag anser, fru talman, att det är ytterst nödvändigt att vi som europeiskt reglerande organ, som Europaparlamentet, här åtminstone insisterar på en ny europeisk reflex. På samma sätt som Europa i för liten utsträckning gick till handling vid oljekrisen, är Europa inte heller när det gäller detta smärtsamma problem tillräckligt involverat.

Talmannen
Tack, herr Sterckx, vi noterar detta uttalande.

Berès
Fru talman! Mitt uttalande gäller ett helt annat ämne. Men som vårt parlament känner till har det konvent som har till uppgift att utarbeta Europeiska unionens stadga om grundläggande rättigheter just slutfört sitt arbete. Vi kan glädja oss åt detta. Medan vår institution har ansträngt sig så mycket för att detta konvents arbete skall lyckas så att den i synnerhet gång på gång har låtit konventet disponera sina lokaler och då vår sammanträdesperiod i plenum börjar här i Strasbourg i dag beklagar jag att det inte varit möjligt att under värdiga förhållanden organisera att denna stadga delas ut här i Strasbourg efter det att arbetet med den slutförts. Jag skulle sett det som en stark symbol för vår institution och jag tycker det är synd.

Hatzidakis
Fru talman! I min egenskap av ordförande för Europarlamentets utskott för regionalpolitik, transport och turism, men också av grekisk riksdagsman, vill jag nämna olyckan med färjan Express Saminas som ägde rum i tisdags. Fram till i dag har vi 79 dödsoffer, och 2 personer saknas fortfarande. Detta är en hemsk olycka som verkligen chockat alla. Den mänskliga faktorn - besättningsmännens försummelse - ser ut att ha spelat en ödesdiger roll. Men det finns också allvarliga tecken på att det har skett överträdelser av gemenskapens lagstiftning. Framför allt vad gäller passagerarlistor och hur de säkerhetsföreskrifter efterlevs som fastställts i gemenskapens direktiv. Därför anser jag att vi först och främst måste vänta på en reaktion från Europeiska kommissionen som redan utreder om gemenskapens lagstiftning har iakttagits.
Vi måste återigen, som Europaparlament, förbinda oss att så snabbt som möjligt granska kommissionens förslag vad gäller säkerhetsföreskrifter om sjötransporter, framför allt det så kallade Erika-paketet, vilket avser kommissionens förslag angående sjösäkerhet, framför allt som det har utformats efter olyckan med tankbåten förra året. Och naturligtvis tycker jag att vi tillsammans med kommissionen närmare måste granska möjligheten att påskynda tidsplanen för direktiv 98/18 om fastställandet av passagerarnas säkerhet, eftersom dessa förordningar i vissa fall sträcker sig ända fram till år 2009.
Inom ramen för detta får det inte göras några undantag för medlemsstater, som nu är fallet med Grekland och båtar över 27 år gamla. Jag anser dessutom att det undantag som gjorts för Grekland när det gäller färjetransporter fram till år 2004 är felaktigt, eftersom jag tror att säkerhetsföreskrifterna på det sättet kommer att degraderas ännu mer i detta land, vilket händelsevis råkar vara mitt eget. Jag tror att konkurrens kan hjälpa till att uppgradera föreskrifterna. Europeiska folkpartiets grupp har lämnat in en resolution, vilken rör sig inom dessa ramar, och jag tror vidare att alla politiska grupper också kommer vilja debattera denna fråga, eftersom den är mycket allvarlig. Det rör sig om 80 medmänniskors död.

Talmannen
Innan jag lämnar över ordet till Watts om samma ämne vill jag bara upplysa er om att omedelbart efter denna fruktansvärda katastrof skrev jag till det grekiska parlamentets talman, herr Kaklamanis, för att på era vägnar framföra min djupaste sorg och vårt deltagande med offrens familjer.

Watts
Fru talman! Efter de tragiska händelserna i förra veckan i Egeiska havet välkomnas nog gårdagens trafikförbud för över 60 grekiska passagerarfartyg som inte uppfyller gemenskapslagstiftningen av hela kammaren. Förutom att vi framför vårt beklagande - vilket jag med glädje kan konstatera att ni redan har gjort - och vårt tack till alla dem som var engagerade i räddningsarbetet vid dessa tragiska händelser skulle talmannen vid nästa veckas möte i utskottet för regionalpolitik, transport och turism begära att man undersöker varför 79 människor måste dö innan dessa fartyg fick trafikförbud?
Det utskottet måste brådskande få svar på varför medlemsstater ignorerar gemenskapens sjösäkerhetslagar - det är inte bara Grekland. Vi måste begära att det utskottet granskar varför vissa medlemsstater beviljas få dispens från att följa dessa sjösäkerhetslagar under lång tid.

Katiforis
Fru talman! Jag tackar så hemskt mycket för det medkännande ni uttryckt till det grekiska parlamentets talman mot bakgrund av den oerhörda tragedi som inträffat på grekiskt vatten. Det är ett faktum att det förekommer brister i tillämpningen av förordningarna, både de nationella och de europeiska, och den grekiska regeringen har tagit sig an denna fråga med största möjliga samvetsgrannhet.
När det gäller de 65 fartyg som har tagits ur trafik, anser jag det vara värt att klargöra att dessa fartyg hur som helst skulle ha tagits ur trafik den 1 oktober, oberoende om 79 personer dött eller ej. De två händelserna har ingenting med varandra att göra eftersom tidsfristen för förordningarna händelsevis råkade vara den 1 oktober och dömer ut dessa fartyg som olämpliga. Det är på grundval av detta som dessa fartyg är tagna ur trafik och inte för att dessa människor har dött, vilket är beklagligt.
Jag anser, fru talman, att denna fråga är för allvarlig för att bli en fråga som den oppositionella politiken kan utnyttja. Den är dessutom för allvarlig för att behandlas som brådskande med en enkel resolution. Därför kommer den socialistiska gruppen rösta emot att frågan registreras som brådskande. Detta betyder dock inte att vi inte är förfärade av denna tragedi och att vi som regering inte kommer att göra allt som står i vår makt för att sjösäkerheten skall förbättras för de båtar som trafikerar Egeiska havet, vilket omfattar tre och ett halvt tusen öar och trafikeras av ett stort antal färjor, och mot bakgrund av detta är denna olycka, hur stor den än är, om man beaktar det antal resor som varje sommar görs på Egeiska havet, en olycka bland många framgångsrika resor.
Trots detta är det naturligtvis tragiskt, och omständigheterna är sådana att sjötransporterna ännu en gång måste granskas på djupet inte bara i vårt land utan även i Europa, vilket inte betyder att de grekiska vattnen på något vis skulle vara mindre säkra än vattnen i något annat medlemsstat.

Sandbæk
I en kommentar till det danska nej till euron sade ni, fru Fontaine, att nejsidan har appellerat till en irrationell rädsla. Om ni hade varit bättre informerad skulle ni veta att er beskrivning bara - och bara på ett ungefär - stämmer in på cirka 20 procent av de danska nejsägarna. För en stor majoritet av nejsägarna har omröstningen handlat om den demokratiska legitimiteten att fatta beslut beträffande vår ekonomiska politik. Man har nämligen velat undvika att viktiga beslut fattas på sådana dåliga grunder som ni tyvärr har uttalat er på. Den danska befolkningen vill ha en mycket tydligare avgränsning av vad EU skall ägna sig åt och vad de nationella parlamenten i fortsättningen skall bestämma.
Redan i december i Nice kommer man dock att införa majoritetsbeslut på det sociala området och arbetsmarknadsområdet i artiklarna 42 och 137. Om man sedan med artikel 42 som grund gör en utvidgning av personantalet i förordning 1408 och mot bakgrund av artikel 137 inför majoritetsbeslut till exempel angående kriterierna för beviljande av arbetslöshetsersättning, kommer det att få stora konsekvenser för både den sociala politiken och arbetsmarknadspolitiken i Danmark. Vi är det enda EU-land där de sociala förmånerna finansieras med hjälp av skatterna och vi reglerar vår arbetsmarknad med avtal. Det är helt enkelt grunden för det system vi har valt. Och folkets nej till euron är bland annat ett uttryck för att vi vill behålla beslutsbefogenheten på dessa områden i den danska riksdagen och att vi också kommer att vilja det efter Nice.

Talmannen
Kära kollegor, jag vill vädja till er fulla förståelse. Var och en är väl medveten om att det inte handlade om ett förslag som rör förfaranden. Ursäkta mig, men förslag som rör förfaranden kan inte användas för att agitera på nytt efteråt.
(Applåder)

Alyssandrakis
Fru talman! Jag vill tacka för de kondoleanser som ni framfört å Europaparlamentets vägnar och vilka uttrycker allas våra känslor här. Tyvärr föll de 79 eller 80 offren på altaret för rederikapitalets profitering. Hur mycket vissa än försöker skjuta över ansvaret på besättningen så kan ingen tvivla på det faktum att båten var över 35 år gammal, att den egentligen inte borde vara i trafik, att den sjönk mycket snabbt och att det därför inte kunde räddas fler människoliv.
Med sina privilegier har rederierna alltid haft de grekiska regeringarna vid sin sida. Detta är inte den första gången, det har hänt många gånger förut att vi tvingats sörja människoliv och att ingen av de grekiska regeringarna vidtagit någon åtgärd för att förebygga olyckor i framtiden.
Slutligen vill jag säga att jag tycker det är konstigt att den socialistiska gruppen vägrar att behandla denna fråga som brådskande. Även om en brådskande debatt inte kan gå på djupet så var olyckan mycket allvarlig, 80 människor miste sina liv, och jag anser det vara ytterst påbjudet att Europaparlamentet intar en ståndpunkt.

Caudron
Fru talman! Jag vill återvända ett ögonblick till den tragedi som vår belgiske kollega tog upp att det i dag vid vissa av våra gränser lever flyktingar och jag vill berätta för er att jag för cirka 8 dagar sedan reste till mottagningscentralen i Sangatte som öppnats av den franska regeringen och som sköts av Röda korset. Där tar man emot de flyktingar som försöker ta sig till Storbritannien, lockade verkar det som av mer gynnsamma mottagningsförhållanden och även på grund av att svårigheterna att bli insläppt är större vid andra gränser.
Jag vill informera er att genom denna mottagningscentral passerar i genomsnitt mellan 800 och 1 000 flyktingar varje dag och de kommer från hela världen och i synnerhet från Iran, Irak och en del av Turkiet, det vill säga från den kurdiska delen av Turkiet och från det att den öppnades för 11 månader sedan har där passerat 16 000 flyktingar. Detta är det direkta resultatet av att det saknas en harmonisering av mottagningsbestämmelser och status för flyktingar i Europa. Otvivelaktigt är den fransk-belgiska affär som just berördes en viktig fråga. Men den får inte dölja utan tvärtom förstärka vår vilja. Jag har skrivit till kommissionär Vitorino i det avseendet för att meddela honom vår vilja, vårt krav att få en gemensam europeisk politik på detta område, innan det sker nya tragedier.

Ortuondo Larrea
Fru talman! Tack för att ni ger mig ordet sist trots att jag var den förste ledamoten som begärde det.
För det första vill jag tacka er för det uttalande ni gett oss avseende de ledsamma händelser som utspelar sig i Jerusalem. Jag kan inte säga detsamma om de uttalanden ni gjort till den spanska pressen då ni nyligen besökte Madrid, då ni sade att nationalism är krig. Oavsett hur mycket er uppfattning delats av den framlidne Mitterrand anser jag att den är mer sluten och intolerant än öppen och demokratisk. Det begrepp som används i Spanska akademins ordlista är att " en nation är alla de människor av samma ursprung som talar samma språk, har en gemensam tradition, ett gemensamt territorium och en medvetenhet om ett gemensamt öde" , och samma ordlista beskriver nationalism som " nationens invånares samhörighet med denna" och det finns inte något naturligare, mänskligare och närmare medborgarna än samhörigheten med den egna nationen.
Fru talman! Jag måste erkänna att det finns en bitter nationalism, det finns extrem nationalism och det finns våldsam nationalism. Men man kan inte dra all nationalism över en kam. Det finns mer än hundra historiska folk i Europa som uppfyller kraven på att vara en nation och det finns miljoner människor i Europa som är nationalister och som känner samhörighet med sin nation. Och nationalism är också samhörighet och försvaret av nationalstaten.
Fru talman! Jag begär att ni respekterar de nationalister som finns i denna församling, som är måttfulla, fridfulla och demokratiska. Jag begär respekt för Europas historiska folk och jag begär respekt för de hundratusentals européer som anser sig vara demokratiska och fredliga nationalister.

Vidal-Quadras Roca
Fru talman! Det gläder mig att kunna informera församlingen om att jag, tillsammans med de andra två spanska vice ordförandena i detta parlament, hade äran och privilegiet att få följa med fru Fontaine på hennes besök i Spanien och få bevittna hennes modiga, fasta och exemplariska ställningstagande för demokratin och de värden denna församling försvarar.
När Fontaine uttalade den mening Ortuondo nämnde talade hon om den nationalism som utesluter, reducerar och är främlingsfientlig, den nationalism som ställer ras, territorium eller blodet över de demokratiska principerna. Det var det Fontaine talade om. Jag var själv närvarande vid hela besöket. Om Ortuondo, i egenskap av nationalist, inte hör till denna typ av nationalism har han inget att oroa sig för.

Trakatellis
Fru talman! Jag är verkligen förvånad över att socialisterna intar den ståndpunkten att de inte vill gå vidare med en resolution angående den färjetragedi som inträffat och i vilken 80 människor miste sina liv. Jag anser det vara parlamentets skyldighet att genomföra denna enkla resolution, vilket innebär följande: Vi begär att kommissionen skall gå vidare i den stora frågan angående sjöfartssäkerheten inom Europeiska unionen. Vem kan uttrycka en motsatt åsikt? Det är vad vi begär med denna resolution. Är det så dåligt? Alltså, jag anser att vi alla måste rösta så att vi kan gå vidare och granska sjöfartssäkerheten inom Europeiska unionen. Detta är vår önskan, fru talman.

Talmannen
Herr Trakatellis, vår kammare skall besluta om detta om en stund i samband med att föredragningslistan godkänns.

Kirkhope
Fru talman! Jag har just kommit från det senaste mötet om stadgan om grundläggande rättigheter i Bryssel. Dessa rättigheter är mycket viktiga men en av de grundläggande rättigheterna för EU:s medborgare är att ha fri rörlighet för sig själva och de tillhörigheter som några av dem önskar föra med sig. Under de senaste veckorna har många av dem inte kunnat utnyttja dessa rättigheter till följd av olika problem vid flera gränsstationer, inklusive hamnarna i engelska kanalen, och även i inlandet. Vi varnades av GD II att det eventuellt kunde bli svårigheter i dag. Många av oss ändrade därför våra resplaner.
Jag träffade ledamöter i kommissionen i somras för att fråga dem om den ersättning som betalas, där så krävs och är skäligt, till personer som för med sig tillhörigheter och hindras att göra detta. Men enligt våra förordningar finns det ingen som helst bestämmelse för medborgare - vare sig på turist- eller affärsresa - som gör det möjligt att kräva sådan ersättning.
Jag begärde en brådskande fråga denna vecka. Jag inser att det finns många andra brådskande frågor att överväga. Talmanskonferensen avslog min begäran om denna brådskande fråga men dessa incidenter fortsätter dag efter dag, vecka efter vecka. Jag ber er därför att övertala kommissionen att lägga fram bestämmelser så snabbt som möjligt för att ge medborgare samma rättigheter som dem som för med sig tillhörigheter, i den händelse att de hindras utöva den fria rörlighet som de är berättigade till.

Talmannen
Tack, herr Kirkhope. Jag noterar gärna er önskan.

Blak
Fru talman! Efter att ha lyssnat på min danska kollega förstår ni vilken nivå debatten låg på i Danmark som ledde till ett nej. Men ett beslut har fattats och det måste vi respektera. Jag vill ta tillfället i akt och gratulera Ulla Sandbæk till segern, för det är inte bara fåniga engelska konservativa och Jörgen Haider som betraktar det som ett positivt resultat.

Davies
I dag rapporterar en arbetsgrupp från Förenta nationernas kommission om mänskliga rättigheter om fallet i min valkrets i nordvästra England, James Mawdsley, en förkämpe för mänskliga rättigheter som är fängslad i Burma, och man förväntar sig allmänt att denna FN-grupp kommer att dra slutsatsen att de burmesiska myndigheterna har kränkt internationell lag genom att hålla kvar honom. Under de senaste dagarna har den brittiske konsuln upptäckt att som vedergällning för hans protester mot att bli hållen i ensamcell har fängelsevakterna utsatt honom för tre dagars misshandel som gett honom allvarliga ansiktsskador. I kväll skall vi debattera toppmötet Asien-Europa och jag tvivlar inte på att den resolution vi eventuellt antar kommer att understryka vårt åtagande för mänskliga rättigheter.
Mawdsley är bara en bland miljoner människor i Burma som drabbas av de burmesiska myndigheterna. Jag ber er när ni meddelar detta parlaments eventuella slutsatser att ta hänsyn till vår oro för just denna person, vars behandling symboliserar så mycket som är ruttet i det landet.

Talmannen
Det skall jag naturligtvis göra herr Davies.

Schröder, Ilka
Fru talman! De rasistiska tilldragelserna i Tyskland sedan vår senaste parlamentssession tvingar mig tyvärr att återigen begära ordet. Sedan dess har en stabsofficer inom tyska försvarsmakten avskedats och tre polistjänstemän i Köln skilts från sin tjänst på grund av rasistiska uttalanden. Dessa hade skällt ut, slagit ner och sparkat en tunisisk taxiförare. Under ett brandattentat mot ett tillfälligt boende i Wuppertal skadades två barn lätt; huset attackerades med en molotovcocktail. Man misstänker rasistiska motiv, och det görs fortsatta utredningar i denna riktning. Man har redan gripit personer som misstänks för att ha utfört attentatet. I Düsseldorf angreps och skadades en svart man av upp emot tjugo personer. Han hade yttrat sig mot rasistiska provokationer och slogs då ner.
Härigenom kan jag återigen bara peka på att dessa incidenter skall ställas i direkt samband med en rasistisk politik! Därför kan det inte få fortsätta handla om att det är migranterna eller de som ser annorlunda ut som skall kriminaliseras, utan att det är just dessa rasistiska händelser som skall kriminaliseras!

Talmannen
Tack, fru Schröder.

Arbetsplan
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är att granska det slutgiltiga förslaget till föredragningslista som utarbetats av talmanskonferensen vid sammanträdet den 28 september i enlighet med artikel 110 i arbetsordningen.
Tisdag:
Gruppen Europeiska enade vänstern har inlämnat en begäran som att föra upp uttalanden av rådet och kommissionen om situationen i Mellanöstern. Om denna begäran godtas skulle uttalandena kunna äga rum mellan kl. 17.00 och 18.00. samma dag. Jag skall ge ordet till herr Wurtz så att han kan framföra begäran på gruppens vägnar.

Wurtz
Fru talman! Jag skall inte upprepa det som vi nyss har sagt. Jag refererar till ert uttalande av de skäl som ni själv så bra redogjorde för. Jag anser det vara mycket lägligt att vårt parlament uttalar sig i denna situation, karakteriserad av det som ni själv med rätta kallade för " provocering" och även av detta militära förtryck med helt oerhört våld som redan lett till ett fyrtiotal döda, däribland barn, under förhållanden som var och en av oss har kunnat konstatera på TV. I dag kan man följaktligen säga att allt kan hända, att chanserna för en hållbar fred riskerar att gå om intet och att ett initiativ från parlamentet därför är nödvändigt.
Jag hade faktiskt i början föreslagit - och jag vidhåller detta förslag a priori - ett avbrott av vår debatt om utvidgningen i morgon mellan kl. 17.00 till 18.00 för att dra nytta av närvaron av herr Moscovici som på rådets vägnar skulle kunna göra ett uttalande följt av en debatt och en omröstning.
När man har tillfrågat de olika grupperna om de anser att detta skulle innebära stora nackdelar, trots den fördel jag för min del ser där, finns det i så fall två andra möjligheter. Torsdag morgon i närvaro av fru Péry och till och med torsdag eftermiddag i närvaro av herr Solana.
Det som är viktigt för min del är att parlamentet kan uttala sig, att vi lyssnar på rådet och att vi kan fortsätta som aktörer i fredsprocessen i Mellanöstern. Allt annat är underordnat.

Talmannen
Herr Wurtz, det gäller således tisdagen. Jag meddelar er att herr Moscovici skall finnas kvar där mellan kl. 17.00. till 18.00. på tisdag. Önskar ni dra tillbaka denna begäran och överföra den till torsdag? Jag skulle gärna vilja veta.
Herr Barón Crespo, vi skall inte göra om en debatt, flera kollegor har redan uttalat sig i form av ordningsfrågor. Men om Wurtz vidhåller denna begäran om tisdag skall jag fråga om det finns någon talare som är emot detta och villig att uttala sig på den grunden. Om Wurtz föreslår en kompromisslösning som innebär att hans begäran uppskjuts till torsdag, skall frågan i så fall vara löst för tisdag. Jag förmodar att så är fallet.

Wurtz
Jag föreslår att mitt förslag uppskjuts till torsdag eftermiddag i närvaro av herr Solana.

Talmannen
Jag tackar er och jag har ingen annan begäran som gäller tisdagen.
Torsdag:
Jag föreslår er således att lägga till denna fråga om fredsprocessen i Mellanöstern och de nyss inträffade händelserna till debatten med herr Solana.
(Parlamentet gav sitt samtycke.) Vad gäller debatten om aktuella och brådskande frågor av större vikt och mer exakt punkt 4, " Makedonien" , har jag en begäran från Gruppen Europeiska enade vänstern/nordisk grön vänster om att ersätta punkten med rubriken " Förhindrande av solidaritetsflyg Paris-Bagdad" eller om denna första begäran inte godkänns med punkten " Tragisk förlisning i Grekland av fartyget Samarina" .

Van Velzen
Fru talman! Det stora problemet är alltid att man, när man får förslagen separat, inte alltid vet vad det andra förslaget går ut på. Förslaget från PPE-DE-gruppen är att ta upp en brådskande fråga som punkt V, så att vi utförligt kan diskutera färjeolyckan i Grekland. Jag skulle gärna vilja fästa uppmärksamheten på detta.

Talmannen
Ja, det är ett viktigt förtydligande så att kollegerna beslutar sig. Med detta sagt skall vi nu genomföra omröstningen om att ersätta punkten " Makedonien" med punkten " Förhindrande av solidaritetsflyg Paris-Bagdad" .

Wurtz
Jag skulle vilja understryka det faktum att alla inte nödvändigtvis har följt denna fråga, att det gäller en flygning som hade alla tillstånd som krävdes men som inställdes i sista minuten av oklara skäl. I vilket fall som helst och för att det inte skall finnas några oklarheter reste personerna, som jag känner personligen och som skulle delta i denna flygning, på inga villkor dit för att ge det minsta stöd till Saddam Hussein - som är vår absolute motståndare - utan bara - och det är mycket viktigt - för att få den internationella opinionen att uppmärksamma den verkliga tragedi som embargot orsakar hos civilbefolkningen i det landet, framför allt barnen. Det är skälet till att jag tillåter mig stödja detta förslag.
(Parlamentet avslog begäran.) Talmannen. Vi skall nu genomföra omröstningen om punkten " Makedonien" skall ersättas av punkten med titeln " Tragisk förlisning i Grekland av fartyget Samarina" .
(Parlamentet avslog begäran.)
Jag har mottagit begäran som gäller tillägg av en femte punkt. Som ni känner till tillåter arbetsordningen endast fem punkter. Om den första begäran godkänns skall således den andra förklaras otillåtlig. Det gäller först en begäran från Europeiska folkpartiets grupp och kristdemokraterna om tillägg av en ny punkt, en punkt 5, med titeln " Tragisk förlisning i Grekland av fartyget Samarina" .
(Parlamentet gav sitt samtycke till denna begäran.)

Barón Crespo
Fru talman! Eftersom min grupps inställning i denna smärtsamma fråga redan vid ett flertal tillfällen nämnts vill jag uttrycka att jag förstått att det helt enkelt handlat om en omröstning om möjligheten att hålla en debatt. Parlamentet är enat i solidaritet och sorg med offrens familjer. Och jag vill säga att min grupp anser att denna fråga, som redan finns med när det gäller sjösäkerhet i berört utskott i parlamentet, skall behandlas så snart som möjligt. Jag förmodar att övriga grupper också vill det.

Talmannen
Alltjämt något som gäller torsdagen: Europeiska socialdemokratiska gruppen och Gruppen De gröna begär att betänkandet av Klass om vegetativ fortplantning av vinstocken skall uppskjutas till en senare sammanträdesperiod. Jag har en begäran om namnupprop för denna fråga.

Auroi
Fru talman! Jag vill bara på några sekunder förklara varför vi begär detta uppskjutande. Det är ett kontroversiellt betänkande som lägger till frågan om GMO (genetiskt modifierade organismer) i ett ämne som kommissionen inte tog upp. Vidare föreslogs detta betänkande vid debatten torsdag kväll och vid omröstningen fredag morgon. Emellertid tycker vi att omröstning om kontroversiella betänkanden inte bör ske på fredag morgon.

Talmannen
Fru Auroi, ni har förklarat denna begäran, vilket är helt korrekt, och jag förmodar att Poettering önskar uttala sig mot den.

Poettering
Fru talman! Självklart vill jag uttala mig emot detta! Betänkandet har redan skjutits upp flera gånger, och det händer inte ofta att ministerrådet och vår grupp är eniga, men det franska ordförandeskapet har uttryckligen bett om att betänkandet skall behandlas denna vecka samt att omröstning genomförs. När ordförandeskapet, som i detta fall, kräver något förnuftigt, då stöder vi detta, och därför ber jag att detta skall få stå kvar på föredragningslistan.
(Parlamentet gav sitt samtycke.) Fredag:

Talmannen
Herr MacCormick, vad gäller föredragningslistan för fredag inlämnades er begäran efter tidsfristens utgång. Jag kan därför redan svara er att den inte kan gå till omröstning. Detta är skälet till att det inte finns några ändringar för fredagen. Jag ger er ändå gärna ordet som ett förslag som rör förfaranden, om ni verkligen vill det.

MacCormick
Fru talman! Jag ser gällande fredag att det till den muntliga frågan om språklärare som infördes på vår föredragningslista ytterst sent inte finns något resolutionsförslag bifogat. Jag inser att min begäran om att detta skulle bifogas inkom för sent under de ganska kaotiska omständigheterna i måndags.
Detta är en viktig fråga och jag undrar om det efter att debatten avslutas kan fastställas en tidsfrist för ingivande av resolutionsförslag till det ämnet.

Talmannen
Tyvärr herr MacCormick, det är inte möjligt. Jag är ledsen men det skulle vara emot arbetsordningen.

Souladakis
Fru talman! Jag skulle vilja be om att följande rättelse förs in i torsdagens dagordning, på grekiska och under brådskande nämns mycket riktigt FYROM, vilket är den officiella benämningen, i alla fall fram till nu, på denna stat. På fyra andra språk vilka jag har med mig här, italienska, engelska, tyska och franska och kanske även på andra språk nämns namnet " Makedonien" . Jag anser det riktigt att det i våra officiella handlingar inte får ske sådana fel igen och att vi använder oss av de officiella benämningarna, såsom de gäller i dag. Jag ber alltså om att torsdagens föredragningslista rättas och att detta fortsättningsvis beaktas när det gäller alla dokument som officiellt cirkulerar i dessa utrymmen.

Talmannen
Herr Souladakis, ni har helt rätt, vi skall ändra titeln. Jag anser i själva verket att den inte motsvarar det verkliga ämnet.

Europeiska national- och regionalräkenskapssystemet (skatter och sociala avgifter)
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är andrabehandlingsrekommendation (A5-0230/2000) från utskottet för ekonomi och valutafrågor om rådets gemensamma ståndpunkt (8276/2/2000 - C5-0328/2000 - 1999/0200(COD)) inför antagandet av Europaparlamentets och rådets förordning om ändring av de gemensamma principerna för det europeiska national- och regionalräkenskapssystemet i gemenskapen(ENS 95) avseende registrering av skatter och sociala avgifter och om ändring av rådets förordning (EG) nr 2223/96 (föredragande: Gorka Knörr Borràs).

Knörr Borràs
Fru talman, kära kolleger, kommissionär! Till att börja med vill jag uttrycka min tillfredsställelse över förslaget till förordning om de gemensamma principerna för det europeiska national- och regionalräkenskapssystemet i gemenskapen (ENS 95). Jag talar om tillfredsställelse eftersom antagandet av denna förordning ger oss ett system som ger jämförbarhet och öppenhet vid beräkningen av budgetunderskottet i de olika medlemsstaterna.
Rent allmänt vill jag säga att man i rådets gemensamma ståndpunkt till stor del tagit till sig kriterierna i Europaparlamentets ståndpunkt. Jag säger rent allmänt eftersom man från högersidan, på grund av den beklagliga frånvaron av några vänsterledamöter, lyckades införa ett ändringsförslag som syftade till att rådet skulle beakta möjligheten att bevilja en övergångsperiod vid tillämpningen av denna förordning. Rådet har tolkat det som att medlemsstaterna vid tillämpningen av denna övergångsperiod skall ha rätt att begära detta uppskov, men att kommissionen ändå kan avvisa nämnda uppskov om begäran inte är tillräckligt välgrundad.
Om vi talar om ett enat Europa när det gäller ekonomiska och finansiella frågor bör denna sammansmältning naturligtvis bygga på en grund av lojalitet och öppenhet. Något annat kan inte accepteras. Förordningen, som jag hoppas antas, har dygden att just ta bort de olika förfaranden som tenderar att bokstavligen dissimulera brister genom att använda diverse bokföringsmetoder, vilket tyvärr är mycket utbrett i vissa medlemsstater.
Istället skall vi inrikta oss på vägen mot en seriös bokföring för att undvika beteenden som, som jag redan nämnt, inte är särskilt öppna, och ibland t.o.m. bedrägliga.
Jag upprepar således att enligt min uppfattning bör rådets gemensamma ståndpunkt stödjas. Med denna förordning införs en övergångsmekanism till det europeiska räkenskapssystemet (ENS 95) som faktiskt garanterar jämförbarhet och öppenhet i medlemsstaternas offentliga räkenskaper i frågor så enkla och viktiga som de som handlar om beräkningen av budgetunderskottet. Med detta godkännande garanterar man också möjligheten att en begäran om övergångsperioder faktiskt kan hindras genom möjligheten att kunna avvisa densamma om den inte är välgrundad.
Avslutningsvis vill jag, vilket jag uttryckt flera gånger, be att den här närvarande kommissionären vid detta sammanträde i plenum uttalar ett verkligt åtagande gentemot detta parlament att lägga fram en separat rättsakt om registrering och beräkning av de egna medlen som erhålls genom mervärdesskatten. Jag vill påminna om att antagandet av den gemensamma ståndpunkten, enligt mitt sätt att se det, var förenat med detta åtagande. Därför upprepar jag denna begäran här under sammanträdet.

Salafranca Sánchez-Neyra
Herr talman, kommissionär, ledamöter! Det finns en aspekt i Knörrs betänkande som min grupp är särskilt intresserad av. Som ni vet herr kommissionär antog parlamentet under sammanträdesperioden i april i år vid den första behandlingen ett ändringsförslag om rätten till en övergångstid för tillämpningen. I det uttrycktes att medlemsstaterna av kommissionen kommer att kunna begära en övergångsperiod på högst två år för att anpassa sina räkenskapssystem till vad som föreskrivs i denna förordning.
I ett senare meddelande till parlamentet sade kommissionen att den godtog ändringsförslaget såvida det kunde tolkas så att det finns en möjlighet att " då så är lämpligt" , avvisa en begäran från en medlemsstat. Även om det är tvivelaktigt att en motivering till ett meddelande av kommissionen skulle kunna ändra den skrivna texten, skulle just detta uttryck " då så är lämpligt" kunna tolkas som en godtycklig möjlighet för kommissionen att avvisa en grundad ansökan från en medlemsstat utan att kommissionen skall behöva motivera sitt beslut. Just för att förebygga denna situation har min politiska grupp lagt fram ett ändringsförslag, som säger att kommissionen skall bevilja en sådan period såvida den ansökande medlemsstaten kan visa att det existerar sakliga kriterier som försvårar en omedelbar tillämpning av bestämmelserna i denna förordning.
Herr kommissionär! Det säger sig självt att detta ändringsförslags enda syfte är att sakliggöra och låta dessa situationer vara underställda ett reglerat och inte godtyckligt förfarande från kommissionens sida. Herr talman, eftersom detta ändringsförslag är det enda som lagts fram, och för att underlätta hanteringen och påskynda antagandet av denna rekommendation skulle min grupp kunna tänka sig att dra tillbaka ändringsförslaget om kommissionen, herr Solbes, gör ett uttalande att den tar till sig innehållet i ändringsförslaget. Jag upprepar att det endast syftar till att sakliggöra och låta dessa ansökningar vara underställda ett reglerat förfarande. Detta förebygger all möjlighet till godtycklighet från kommissionens sida.

Fatuzzo
Herr talman! Jag anser att denna åtgärd är viktig, vidtagen vid rätt tidpunkt och nödvändig - inte bara i egenskap av ledamot från Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokrater utan också som företrädare för Pensionärspartiet. Det handlar inte bara om självklara bokföringsmässiga skäl och att parlamentet skall få insyn i medlemsstaternas räkenskaper - vilket som vi vet är mycket viktigt. Denna åtgärd gör rättvisa åt någonting som är typiskt för många av unionens stater, särskilt för just den jag företräder i detta parlament, det vill säga Italien. Italiens räkenskaper, särskilt de som gäller skatter och sociala avgifter - sociala avgifter som är mycket viktiga för pensionärerna - fungerar ibland som ett illusionsnummer. Det finns illusionister: pengarna dyker upp och försvinner enkelt och snabbt. För att ta ett exempel sägs det att de sociala avgifter som löntagarna har betalat in inte längre räcker till för att de skall kunna få sin rättmätiga pension. Detta är i många fall inte sant, eftersom det faktiskt finns bokföringsknep som rättfärdigar att man säger till löntagare som har arbetat i hela sina liv: " det finns inga pengar kvar!" , när tiden är mogen att hämta ut den efterlängtade pensionen. Egentligen är detta inte sant, för det finns bokföringsmässiga knep. Det är alltså bra att Knörr Borràs betänkande bifalles.

Solbes
Herr talman! För det första vill jag tacka alla talare för era kommentarer. Det är uppenbart att syftet med detta dokument precis som Fatuzzo sagt är att försöka se till att siffrorna överensstämmer maximalt med verkligheten och att det inte uppstår undervärderingar av de offentliga budgetunderskotten.
Det arbete som lagts ned av parlamentet och rådet har varit oerhört användbart. Kommissionen godkänner i sin helhet rådets gemensamma ståndpunkt, som redan innefattar de olika ändringsförslag som togs upp av parlamentet vid den första behandlingen. Dock tas två frågor upp som till viss mån inte har fått något förtydligande. För det första den som handlar om artikel 7.2, dvs. möjligheten att kommissionen skall ha en viss ram för godtycke när det gäller att bevilja övergångsperioder. I det fallet är det så att det enda kommissionen begär är att dessa perioder verkligen är rättfärdigade. Därför kan vi utan problem acceptera att kommissionen skall åta sig att bevilja dessa ansökningar, på villkor att berörda medlemsstater på ett sakligt sätt visar på den svårighet de kan stå inför vid en omedelbar tillämpning av bestämmelserna i förordningen.
Vi anser att tydlighet måste gälla åt båda hållen. Kommissionen bör naturligtvis inte neka dessa perioder då det finns objektiva skäl, men det är oundgängligt att det skall finnas objektiva skäl för att bli beviljad en övergångsperiod. I annat fall skulle vi vara dåliga på att uppfylla syftet med regeln.
Den andra frågan handlar om värderingen av mervärdesskatten och beräkningen av den resurs av egna medel som erhålls genom mervärdesskatt. Med beaktande av de ändringsförslag som en gång lades fram i denna fråga är kommissionens åtagande naturligtvis att ta en annan väg, eftersom vi inte har några svårigheter när det gäller grunden.
I denna konkreta fråga skulle jag vilja nämna att kommissionen vid den första behandlingen hade åtagit sig att lägga fram ett annat förslag till förordning för Europaparlamentet och rådet för att behandla den specifika frågan. I dag kan jag säga er att kommissionen antog förslaget den 20 september och att det redan har överlämnats till parlamentet och rådet. Därför hoppas jag att frågan skall vara löst så fort den nya regleringen antagits.
För övrigt vill jag bara uttrycka min tillfredsställelse över det stöd vi fått av parlamentet för det arbete som lagts ned av kommissionen, och jag vill tacka för samarbetet med föredraganden Knörr och det utmärkta arbete han gjort med denna text.

Talmannen
Tack så mycket herr kommissionär.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen skall äga rum i morgon kl. 12.30.

Riskkapital
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är debatt om betänkande (A5-0235/2000) av Skinner, för utskottet för ekonomi och valutafrågor om kommissionens meddelande " Riskkapital: Genomförande av åtgärdsplanen - Förslag till ytterligare steg framåt " (COM(1999) 493 - C5-0320/1999 - 1999/2208(COS))

Skinner
Herr talman! Riskkapital är viktigt för att skapa jobb då mellan 80 procent och 90 procent av de medel som kommer från riskkapital används till att anställa folk. Små och medelstora företag står för 66 procent av den totala sysselsättningen i gemenskapen. Små och medelstora företag och nystartade företag och riskkapital måste därför ha lätt tillgång till varandra. Även om det europeiska riskkapitalet har ökat snabbt ligger vi fortfarande avsevärt efter USA.
Med detta i åtanke är jag glad över den betydelse som fästs vid toppmötet i Lissabon om riskkapital. Även om framsteg har gjorts är det också mindre inriktat på hög tillväxt och jobbskapande sektorer inom teknik, bioteknik och hälsovård. Samordnade insatser behövs och är nödvändiga på både EU- och medlemsstatsnivå på dessa områden. För att uppnå detta måste vi skapa en regleringsmiljö som befrämjar riskkapital. Flera reglerande åtgärder behöver införas. Ett direktiv om tilläggspensionsfonder måste snarast övervägas och inte lågprioriteras; vi behöver också en uppdatering av EU:s räkenskapsregler, ett enhetligt prospekt om paneuropeisk kapitalförsörjning och direktivet om sen betalning i affärstransaktioner måste genomföras i tid. Likaså verkar reformen av det europeiska patentsystemet vara absolut väsentlig på detta område. Ett snabbt antagande av detta direktiv behövs för att skapa en direktansluten databas till hjälp för små och medelstora företag så att de kan kontrollera om patent finns eller ej och få information om hur de kan ansöka för egen del. Små och medelstora företag - vilket nog är oförnuftigt - bryr sig inte om patenteringssystemet.
Vi måste minska den administrativa bördan för små och medelstora företag och åtgärder för att minska stigman vad gäller konkurs skulle ha vidtagits för länge sedan för även om det finns en rad finansieringsinstrument tillgängliga har små och medelstora företag och entreprenörer som försöker hitta finansieringsmöjligheter för sina nya satsningar fortfarande svårigheter. En webbplats skulle kunna skapas för att lösa detta problem på europeisk nivå.
Vi behöver en översyn och en rationalisering av gemenskapens instrument som stöder riskkapital. Detta behöver bli mer samstämmigt och bättre integrerat mellan kommissionen, medlemsstaterna, Europeiska investeringsbanken (EIB) och Europeiska investeringsfonden (EIF). EIB, EIF och Europeiska kommissionen måste också utvidga sitt stöd för riskkapitalinvesteringar till en bredare krets av institutioner och mer innovativa instrument, till exempel finansiärer av verksamheter. Erfarenheten i USA tyder på att informellt riskkapital från sådana personer uppgår till fem gånger mer än vid formell finansiering. Likaså är det väsentligt att gemenskapen har en bättre strategi för riskkapital.
Riskkapitalinvesteringar måste komma alla till del, till alla, till alla regioner och till alla samhällen. Offentliga myndigheter har här liksom på andra områden också en viktig roll att spela för att tillhandahålla riskkapital och finansieringsstöd på områden där den privata sektorn skulle vara rädd att engagera sig. Initiativ som handledning har hjälpt på dessa områden. Jag lovordar Prince' s Trust i Storbritannien för det arbete som de har utfört.
Slutligen är bristen på entreprenörkultur och otillräckliga mänskliga resurser och utbildning och bristen på små och medelstora högteknikföretag alla problem som måste lösas för att riskkapital skall kunna skapas. Jag tror att EU har mycket större möjlighet än vad man för ögonblicket inser. För att kunna öppna denna möjlighet behöver vi förändra inte bara den reglerande miljön utan också den kulturella. Det är viktigt att vi inser betydelsen av riskkapital för tillväxt och sysselsättning och utvärderar hur riskkapital kan rationaliseras, förenklas och göras mer tillgänglig.
I huvudsak behöver vi vidta de åtgärder som jag har skisserat och som kommissionen och andra har lagt fram för att uppnå ett gemensamt tillvägagångssätt för att få fram mer riskkapital i Europeiska unionen och för att sprida de sysselsättningsskapande fördelarna till alla delar av Europeiska unionen.
Vad gäller de nya ändringsförslag som har ingivits efter omröstningen i utskottet är jag inte positiv till Tannocks ändringsförslag 1 men jag godkänner ändringsförslag 2 till 9. Av ändringsförslag 10 till 20 godkänner jag bara ändringsförslag 14, 17 och delar av ändringsförslag 18.
Jag uppskattar synpunkter från alla i mitt utskott och jag tror att vi har en verklig samsyn. Jag hoppas kunna bibehålla det genom ett stöd för de ändringsförslag som jag just nämnde.

Kauppi
. (EN) Herr talman! Får jag börja med att tacka föredraganden, herr Skinner, för hans utmärkta arbete med att utarbeta detta betänkande. Som författare till yttrandet från utskottet för sysselsättning och socialfrågor och som skuggföredragande för gruppen PPE-DE i denna fråga i utskottet för ekonomi och valutafrågor vill jag uttrycka mitt uppriktiga tack till herr Skinner som lyckats mycket väl med att sammanställa synpunkter hos parlamentsutskott och politiska grupper och skrivit ner dem på ett samstämmigt och balanserat sätt.
I meddelandet om riskkapital var det viktigaste politiska meddelandet att riskkapital är nödvändigt för att skapa jobb, öka produktiviteten och stödja tillväxten i Europa. Jag vill understryka detta även starkare än kommissionen gjorde. Om vi verkligen vill att Europeiska unionen skall uppnå de ambitiösa målen från toppmötet i Lissabon är det absolut nödvändigt att förbättra den europeiska riskkapitalmarknaden.
Företag i Europeiska unionen, särskilt i tillväxtindustrier som högteknologi- och bioteknikföretag, kan inte utnyttja sin fulla potential utan bättre tillgång på riskkapital. Effektiva riskkapitalmarknader är också en förutsättning för utvecklingen av entreprenörskap i Europa. I den meningen håller jag helt med Skinner när han säger att det är av avgörande betydelse att små och medelstora företag får öppen och rättvis tillgång till de nya riskkapitalmarknaderna.
Enligt en nyss gjord studie, vilken nämndes i kommissionens meddelande, är detta också ett mycket effektivt verktyg för att öka sysselsättningen eftersom mellan 80 och 90 procent av de finansieringsmedel som kommer från riskkapital normalt används för att anställa fler människor; med andra ord mer riskkapital ger oss möjlighet att använda vårt mänskliga kapital effektivare.
För bekämpningen av arbetslöshet behövs också snarast konkreta åtgärder för att lätta skattetrycket på arbete. Jag vill också understryka vikten att minska de kostnader och de administrativa förfaranden som krävs för att starta ett företag och för att återstarta ett företag efter konkurs. För ögonblicket finns det alltför många eventuella entreprenörer utanför ekonomin, just på grund av inadekvata regler vid bristande betalningsförmåga. Det aktuella meddelandet visar att även om vissa framsteg gjorts har Europa fortfarande några stora svagheter, i synnerhet i jämförelse med sina huvudkonkurrenter. Skinner nämnde att både mängden och tilldelningen av riskkapital fortfarande är suboptimal i jämförelse med Förenta staterna och tyvärr blir denna klyfta hela tiden allt större.
Det bör göra oss lite oroliga om den tidtabell som föreslogs av stats- och regeringscheferna i Lissabon. Vi måste fråga oss själva om tidsfristen år 2003 blir för sent för Europa. Jag uppskattar den åsikt som Gordon Brown och andra framförde att vi kanske bör påskynda tidtabellen, både handlingsplanen för riskkapital och den för finansiella tjänster. Vi måste åtminstone se till att det sker några framsteg görs under detta år. Jag stöder därför helt parlamentets uppfattning om punkt 23 att man skall uppmana kommissionen att hålla oss regelbundet informerade om all ny utveckling.
Direktivförslaget om tilläggspensionsfonder är viktigt för tillväxten av riskkapital i Europa. Utskottet för sysselsättning och socialfrågor ville hänvisa till resultaten i den nyligen framtagna rapporten om tilläggspensioner, framför allt om försiktighetsreglerna. Institutionella investerare som försäkringsbolag, investeringsfonder och pensionsfonder spelar en alltmer dominerande roll för att tillhandahålla riskkapital. Pensionsfonder i synnerhet har blivit viktigare under det senaste decenniet allt eftersom de demografiska förändringarna ökar behovet av pensionsprodukter. Förskjutningen mot instrument som är mer funktionsinriktade har också ökat behovet att reformera systemet.
Utvecklingen under de senaste dagarna med den enskilda valutan har varit olycklig. Euron kommer aldrig att vara stark eller tillräckligt attraktiv om inte den europeiska ekonomin är stark och attraktiv. Handlingsplanen för riskkapital är en av de politiska val som vi redan har beslutat att genomföra. Nu måste vi bara se till att vi gör det tillräckligt fort så vi utnyttjar den nuvarande lämpliga tidpunkten.

Karas
Herr talman, herr kommissionär, mina damer och herrar! Betänkandet är mycket bra, som vi redan har hört. Det omfattar alla viktiga punkter för att främja utvecklingen av riskkapitalkulturen i Europa. Detta är särskilt viktigt därför att de effektiva marknaderna för riskkapital å ena sidan spelar en mycket stor roll för skapandet av arbetstillfällen, å andra sidan för ökningen av produktiviteten, finansieringen av snabbt växande företag och grundandet av nya företag.
Av betänkandet kan vi även se att 66 procent av den totala sysselsättningen i gemenskapen kan hänföras till de små och medelstora företagen och att 80-90 procent av de belopp som anslagits som riskkapital är avsedda för att anställa medarbetare. Av denna anledning behöver vi mer kapital till investeringar i snabbväxande små och medelstora företag som skapar arbetstillfällen, till forskning och utveckling samt till nybildningar av företag, för att ta upp de väsentliga punkterna.
Just därför att vi på detta område ligger långt efter USA kräver vi även att medlemsstaterna och kommissionen skjuter till mer pengar, ett större riskkapital som bidrag i start- och inledningsskedena. Vi kräver ett förenklat förvaltningsförfarande; one-stop-shop-modellen måste vara gängse förekommande i alla stater, och till detta skall de nya medierna utnyttjas.
Vidare kräver vi ett skattesystem som å ena sidan stimulerar till innovationer och å andra sidan stöder privatpersoner som investerar kapital i företag. Därför välkomnar jag också överenskommelsen från Lissabon om att införa benchmarking för att lägga hela raden av de bästa modellerna till stöd för riskkapitalet på bordet, så att vi skall kunna komma vidare.

Ettl
Herr talman, mina damer och herrar! Låt mig inledningsvis gratulera föredraganden Skinner till det förståndiga betänkandet, just i en tid då vi behöver nya impulser på området riskkapital inom Europeiska unionen.
Allt snabbare växande företag, nya företagsbildningar med stor innovationskraft och den rasande snabba industriella förändringen kräver effektiva marknader för riskkapital. Tillväxt måste stöttas bättre. Trots att riskkapitalet under de senaste fem åren har ökat kraftigt även hos oss, ligger Europa i detta avseende fortfarande långt efter USA, framför allt inom de fortfarande snabbt växande områdena informations- och bioteknik, men även i fråga om hälso- eller sjukvård, ett helt nytt område som växer i allt snabbare takt.
Därutöver kan riskkapitalet användas till att skapa moderna sociala tjänster - inte heller detta skall negligeras - tjänster som på grund av det växande antalet äldre personer kommer att behövas just i framtiden. Utskottet för sysselsättning och socialfrågor har särskilt befattat sig med de olika formerna av tilläggspension och de kontrollföreskrifter som detta kräver.
För pensionssystemen utvecklas allt fler nya finansiella produkter just på grund av den stigande medellivslängden. Därför spelar pensionsfonder en allt viktigare roll när riskkapitalet fördelas. Men därför behöver de sociala trygghetssystemen, hur de än må vara konstruerade, just vid kapitaltäckningsförfarandet särskilda regleringar, organ för kontroll och medbeslutande, vilket skall stärka förtroendet för dessa nya system, för dessa produkter. Därför är det också nödvändigt att alla intresserade parter står i ständig dialog med varandra, inklusive Europaparlamentet, rådet, arbetsmarknadens parter, Europeiska investeringsbanken och Europeiska investeringsfonden.
I Europeiska unionen kan det inte ofta nog påpekas att det är de samlade krafterna det kommer an på. Alla finansieringsinstrument som står till förfogande måste utnyttjas för att snabbt vidareutveckla marknaden, för att öka omfattningen på riskkapitalinvesteringarna i EU, så att riskkapitalets arbetsplatsskapande nytta verkligen kan komma alla aktörer till godo. Genom investeringar i företagsbildningar skapas även arbetstillfällen. För att kunna bygga upp dessa med framgång spelar medarbetarna en avgörande roll och är den drivande kraften. Därför måste även systemen för delägarskap, knutna till medbeslutandemekanismer, finnas med. Av flera orsaker är detta av största vikt.
Som helhet vill jag ännu en gång understryka att meddelandet, kopplat till detta betänkande, återigen kan vara en mycket stark impulsgivare för att förena krafterna inom riskkapitalsektorn.

Theonas
Herr talman! Det är känt sedan många år nu att Europaparlamentet med otaliga rapporter och resolutioner har visat sitt engagemang och intresse för de små och medelstora företagen och deras problem.
Den viktiga roll som de små och medelstora företagen spelar för att främja sysselsättningen och introduktionen av tekniska nyheter har betonats på många sätt. Trots detta visar sig det intresse som regeringarna och medlemsstaterna ofta uttrycker vara hyckleri eftersom de små och medelstora företagen i verkligheten är oförmögna att delta i finansiella stödprogram, att dra nytta av tekniska moderniteter och tekniska moderniseringsprogram, att dra nytta av yrkesutbildningsprogram för deras personal och att bemöta den orättvisa skattemässiga behandling som de utsätts för. Dessa problem skulle kunna bemötas med en revision av bankernas mycket hårda finansieringskriterier, med att dra nytta av deras föreningar och handelskamrar för att på så vis främja tekniska utvecklingsprogram och genomgripande utbildningsprogram.
Även om kommissionens åtgärdsprogram har erbjudit mycket lite i denna riktning kan vi i dag konstatera att vi med kommissionens meddelande men också med parlamentets betänkande kommer att främja val som främst ligger i det stora finanskapitalets intresse och då i de små och medelstora företagens namn. Detta är verkligen en provokation för den offentliga känslan, att föreslå en enad europeisk finansmarknad för att betjäna små och medelstora företag som det påstås. Samma sak gäller för förslagen om europeiska pensionskassor, orienteringen mot fonder och sociala försäkringskassor vars syfte är att finansiera högriskinvesteringar och få en gynnsammare skattebehandling av vinsterna.
Naturligtvis är lösningen på de problem som är förknippade med den orättvisa skattemässiga behandlingen av de små och medelstora företagen, det förenklade och moderniserade patentregistreringsförfarandet, sänkningen av de extremt höga administrativa utgifterna och inskrivningsförfarandena alla på rätt väg. Men, vi anser det vara en provokation att det stora finanskapitalets krav tillmötesgås och vi fördömer detta.

Blokland
Herr talman! Arbetslösheten i Europeiska unionen är fortfarande hög: omkring 9 procent av den arbetsföra befolkningen. Utvecklandet av riskkapital i Europa kommer att stimulera främst små och medelstora företag att dra till sig resurser utifrån. Detta är positivt, då det just här finns en enorm potential för skapande av sysselsättning.
Jag uppmanar Europeiska kommissionen att skynda på när det gäller riktlinjerna för kompletterande pensionsskydd. Med iakttagande av välbetänkta regler måste institutioner ges fullständig investeringsfrihet. Därefter bör medlemsstaterna befria utbetalda pensionspremier från skatt. På så sätt kan en källa med privatkapital byggas upp.
Men förfogandet av kapital är inte det enda hindret. Ofta är det även det välkända virrvarret av regler och formulär som avhåller småföretagare från att anställa personal. Detta är följaktligen en stor uppgift för många medlemsstater: att inleda strukturella omorganiseringar och avskaffa onödiga hinder.
Med den förespråkade reformeringen av det europeiska patentsystemet i åtanke, vill jag uppmärksamma kommissionären på den europeiska patentorganisationens trespråkiga regim. Denna regim är till fördel för konkurrensförfalskningar. En ansökan måste därför kunna göras på varje officiellt språk. En sann likabehandling av språk anser jag helt enkelt vara i små, innovativa företags intresse, och det är dessutom i överensstämmelse med EU-fördraget.
Ett annat oroselement är svårigheten att patentera naturresurser, såsom gener och växter, vilket, enligt mig med rätta, står nämnt i punkt 22 i förslaget till resolution. Övertygelsen att livet är Guds gåva och inte något som människan kan äga, förtjänar alltid respekt.

Ilgenfritz
Herr talman! Skinners betänkande skall välkomnas. Den som vågar, han vinner! Detta ordspråk gäller dessvärre inte för alltför många europeiska företag. Visserligen är vi rika på uppfinningar, men fattiga på kommersiell framgång. Alltför ofta övergår nyttjanderätten till amerikanska eller asiatiska koncerner innan de små och medelstora företagen i Europa själva vågar ta tillvara detta. Just de unga företagarna har ofta inte informerats om hur de kan få del av kapitalet. Försvårande omständigheter återfinns framför allt i våra skatte- och förvaltningssystem. Dessa system är alltför komplicerade, mycket ofta obegripliga, varför just denna grupp av företagare ofta känner sig frustrerad av alla hinder.
Därför bör alla krav på att skapa ett reformerat skatte- och förvaltningssystem stödjas. Därför måste denna ofördelaktiga situation snabbt förändras. Här har den österrikiska regeringen redan tagit initiativet. Sålunda avskaffas omsättningsskatten för börsen med omedelbar verkan, och det skattefria beloppet för delägarskap fördubblas. Det vore bra om även andra regeringar satte sig in i dessa åtgärder och inte väntar på en uppmaning från unionen.

Randzio-Plath
Herr talman! Det är med rätta som föredraganden och övriga talare i parlamentet understryker att mer effektiva riskkapitalmarknader spelar en viktig roll för stödet till den ekonomiska tillväxten, för skapandet av nya och varaktiga arbetstillfällen och främjandet av ett europeiskt kunskapssamhälle, och detta gäller givetvis även för stödet till de små och medelstora företagen och främjandet av företagandet. Detta är mål som vi ständigt lyfter fram som hörnpelare, inte enbart i riktlinjerna för vår ekonomiska politik, utan även i våra sysselsättningspolitiska direktiv.
Det föreslagna genomförandet av åtgärdsplanen är rätt väg att gå och utgör en del av de nödvändiga strukturella reformerna som fortfarande behövs i Europa, trots alla framsteg i samband med genomförandet av de strukturella reformerna på produkt-, kapital- och tjänstemarknaderna. Här måste ännu mer göras. Det var med rätta som detta klargjordes i Lissabon, det var med rätta som detta klargjordes på sysselsättningsforumet, och i synnerhet står det nu klart att Europeiska investeringsbanken kommer att spela ytterligare en positiv roll. Detta har ju även Skinner pekat på med rätta.
Utöver detta visar kommissionens meddelande emellertid - och detta har likaledes med rätta tagits upp i betänkandet - även att det i samband med uppbyggnaden av en integrerad europeisk marknad för riskkapital fortfarande inte har gjorts tillräckliga framsteg och att Europeiska unionen här dras med en svaghet. Siffrorna talar för sig själva. Riskkapitalinvesteringarna i Europa de senaste fyra åren har mer än fördubblats, men i Europa investerades endast 7 miljarder euro jämfört med 12 miljarder euro i USA.
Om man jämför investeringarna i företagens inledningsskeden blir det ännu tydligare: 1,6 miljarder euro i Europa mot 4,5 miljarder euro i USA. De europeiska aktiemarknaderna har utvidgats kraftigt vad gäller snabbväxande företag, medan vi i jämförelse med amerikanska Nasdaq är ytterst små.
Vi känner alla till problematiken, men vi har naturligtvis hämningar som allvarligt försvårar risktagandet och företagandet. Här måste man nogsamt peka på de kulturella barriärerna liksom på de byråkratiska processerna, problematiken kring tillståndsgivning, svårigheterna med enkel patentansökan och patentgivning för små och medelstora företag, kostnaderna för patentunderhåll men även bristen på samordning i skattesystemen.
Ett företagens Europa behöver belöningar och chanser som kommer alla till godo. Därför måste de formulerade kraven stödjas fullt ut. Kanske skulle man även kunna vinna ännu starkare engagemang. Jag vill understryka att även nätverk av experter kan spela en stor och positiv roll. Visserligen bör man ge akt på att riskkapital anslås, men vare sig vid nybildning eller utvidgning av företag bör man uppmärksamma enbart detta utan även frågan om vilket driftskapital som står till förfogande.
Jag vill även påpeka och betona att kvinnliga företagare bör ges särskilt stöd på detta område, och vidare vill jag understryka vikten av att vi som parlament även uppmanar kommissionen att låta framstegsprocessen på detta område åtföljas av benchmarking och en scoreboard-process.

Markov
Herr talman! Jag välkomnar föreliggande betänkande om riskkapital, eftersom jag ju delar uppfattningen att vi därmed får en chans att anskaffa medel som är absolut nödvändiga för forskning, utveckling, produktion och för att öppna upp marknader för nya produkter som givetvis även kan komma att skapa ytterligare arbetstillfällen. Det råder överensstämmelse på flera punkter, såsom exempelvis när det gäller att tillhandahålla offentligt och privat riskkapital, att underlätta villkoren för nyanställningar, att i första hand investera riskkapital i små och medelstora företag, skatteförmåner vid reinvestering av vinster i riskkapitalfonder, förenkling av och kostnadsminimering för patentansökningar.
Sammantaget ger konceptet emellertid även anledning till kritik. För det första: I synnerhet när det handlar om medelklassen i underutvecklade regioner, varför då denna absoluta koncentration på innovativa tjänster? För att främja den regionala utvecklingen pläderar jag för investeringar i samma utsträckning i nya produkter på det innovativa producerande området.
För det andra: Vad tjänar den verkligt goda viljan att investera och låta riskkapital flyta in i bildandet av nya företag, i forskning och utveckling till, när det för de små och medelstora företagen mycket kostnadsintensiva klivet ut på marknaderna inte integreras? Här har de små och medelstora företagen nämligen sina största problem, att när de väl har produkten också föra ut den på marknaden.
För det tredje: Varför skall det offentliga riskkapitalet enbart användas där det privata inte vill? Detta betyder ju a priori ingenting annat än att större risker för förluster socialiseras och att vinstförväntningar privatiseras! Detta är en konkurrenssnedvridning till nackdel för det offentliga riskkapitalet.
För det fjärde: Hur tänker ni garantera att den starkare inkludering av pensionsfonder i riskkapitalet som efterlyses i betänkandet inte leder till eventuella förluster av de inbetalade beloppen och därmed löper i motsatt riktning mot inbetalarnas mål att skaffa sig en trygg levnadsafton?
För det femte: Det förblir oklart varför fusioner på kapitalmarknaden skulle ge positiva effekter för tillhandahållandet av riskkapital. Erfarenheterna visar motsatsen. Ju färre leverantörer, desto mindre konkurrens och desto högre kostnader!

Torres Marques
Herr talman! Jag skulle också vilja gratulera min kollega Peter William Skinner till det utmärkta betänkandet, om en fråga jag anser vara av högsta betydelse. För om Europeiska unionen vill bli den mest dynamiska ekonomiska regionen i världen, vilket beslutades under toppmötet i Lissabon, måste investeringarna, framför allt i de små och medelstora företagen, vilka skapar sysselsättning och är inriktade på framtidssektorer, få finansiellt stöd.
Vi vill ha en mer aktiv företagsanda i Europa, men det finns fortfarande ett stort antal svårigheter för den som vill bli företagare och för att genomföra lönande projekt. Svårigheterna, som vi snabbt måste övervinna i Europeiska unionens olika länder, börjar med de administrativa aspekterna, med byråkratin, som i många fall är onödig och tar tid, energi och pengar och som till slut leder till att de finansieras. Företag med riskkapital spelar en mycket viktig roll på detta område och Europeiska unionen måste gå framåt mycket snabbare om vi vill komma ikapp eftersläpningen i förhållande till framför allt USA.
Vi tycker att kommissionens förslag går i rätt riktning, även om jag också anser att vi måste gå ännu fortare framåt och i linje med kommissionens förslag, som innehåller en handlingsplan för 2000 när det gäller riskkapital och en integrerad inriktning som på ett sammanhållet sätt förenar alla gemenskapsinstrument.
Framför allt är det nödvändigt att Europa i allt högre grad satsar på projektens förtjänster och inte på företagarnas personliga egendom, vilket sker för närvarande. Om bankernas krav på de personliga finanserna är mycket diskutabel, så är de helt oacceptabla när det gäller företag med riskkapital. Det är också nödvändigt att göra det lättare för företagarna att använda sig av riskkapital, vilket förutsätter en mer aktiv och effektiv ömsesidig information angående dess användning.

Bordes
(inledningen ej hörbar)... som bara skall gynna en minoritet av befolkningen som har kapital att placera och placera om. Samtliga förslag illustrerar återigen att Europeiska unionen byggdes med den exklusiva idén att gynna storkapitalets utveckling och investeringar och underordnat de små. Majoriteten av befolkningen är emellertid oroade ty det är med deras pengar som de europeiska institutionerna tänker finansiera åtgärder som underlättar privata investeringar. De som inte disponerar över något kapital men som betalar huvuddelen av skatterna, bland annat genom indirekta skatter och däribland momsen, skulle således vara tvungna att finansiera de beräknade skattesubventionerna och skatteavdragen för investerarna liksom de skatteförmåner som beviljats aktieoptioner. Man planerar att gynna pensionsfonder men det innebär oundvikligen att man gynnar pensionssystemet genom fördelning. Pengar som borde användas till att garantera en hygglig pension för alla skall således användas för att ge en minoritet möjlighet att skapa ökade privata vinster. Vi avvisar följaktligen hela det initiativ som syftar till att tömma allt fler fickor hos den arbetande majoriteten av befolkningen för att föra över de uttagna pengarna till kapitalinnehavare.

Solbes
Herr talman! För det första skulle jag vilja tala om att kommissionen med tillfredsställelse tagit emot betänkandet från utskottet för ekonomi och valutafrågor samt yttrandet från utskottet för sysselsättning och sociala frågor. Tack så mycket herr Skinner och fru Kauppi för era kommentarer. I båda fallen ges gemenskapens strategi för utveckling av riskkapital i den Europeiska unionen ett tydligt stöd.
Jag har trott mig ana ett tydligt samförstånd när det gäller den viktiga roll som riskkapital kan spela som motor i den ekonomiska tillväxten och i konsekvens med det som motor för sysselsättning.
Som ledamöterna känner till, och som har nämnts i ett antal inlägg, lade det Europeiska rådet i Lissabon särskild vikt vid att driva på vårt arbete att sätta i gång riskkapitalet i syfte att åtgärdsplanen skall vara avslutad år 2003. Några av ledamöterna har talat om möjligheten att skynda på det. Det är ingen tvekan om att detta påskyndande är beroende av medlemsstaternas kapacitet att sätta i gång vissa av sina åtgärder.
Kom dock ihåg att åtgärdsplanen för riskkapital är tidigare än Lissabon, eftersom den är från 1998. Men omständigheterna tidigare är inte lika intressanta som vad vi skall göra i framtiden. Och därför skulle jag vilja tala om för er att kommissionen kommer att skicka ett meddelande till rådet och till parlamentet om de framsteg som gjorts inom området för riskkapital, i enlighet med syftet i Lissabon.
Meddelandet skall innefatta en jämförbar övervaknings- och utvärderingsmekanism för att exakt lära känna vad som håller på att ske i varje medlemsstat. Det gör det möjligt för oss att dra rätt slutsatser och införa den bästa praxis som införts i andra länder i de länder som så vill.
En viktig fråga som det hänvisats till är den tillväxt som uppstått ur riskkapitalet under 1999 och som otvivelaktigt är grundläggande. Om vi analyserar siffrorna i absoluta tal borde vi vara mycket nöjda med resultatet. Men när vi jämför med Förenta staterna, som några av er gjort, måste vi erkänna att skillnaden är betydande och vårt grundläggande mål bör vara att minska dessa skillnader som vi fortfarande uppvisar i förhållande till Förenta staterna.
Därför är det nödvändigt att genomföra ett antal konkreta åtgärder och den första och grundläggande är att integrera riskkapitalmarknaden i Europeiska unionen.
Några av er har talat om två konkreta exempel som jag skulle vilja uppmärksamma. Det som handlar om pensionsfonderna och möjligheten att ha ett effektivare gemenskapspatent som möjliggör en bättre användning av riskkapitalet. När det gäller pensionsfonderna vill jag tala om att kommissionen denna vecka bör anta förslaget till direktiv som ger pensionsfonderna större investeringsmöjligheter i värdepapper i hela unionen.
Vi talar naturligtvis om kompletterande pensionsfonder och vi talar inte om en skyldighet att göra det. Vi talar om att undanröja nuvarande hinder och därför bör inte de problem några av er nämnt om framtida risker uppstå. Naturligtvis kräver öppnandet av riskkapital ett korrekt uppträdande av förvaltarna i syfte att minimera de möjliga risker som skulle kunna uppkomma.
När det gäller gemenskapspatentet vill jag bara nämna att redan i juli antog kommissionen ert förslag om gemenskapspatentet. Vi anser att det är ett grundläggande instrument för att minska kostnader, säkra och öka den rättsliga säkerheten i de innovativa företag som verkar inom unionen.
Onekligen ger gemenskapspatentet upphov till praktiska problem. Några av er har redan nämnt så komplicerade frågor som reglerna för språkanvändningen, men den är tyvärr inte ett problem vi kan ge oss in på för närvarande.
Dessa två konkreta frågor bör dock inte innebära att vi glömmer andra aspekter som ledamöterna har uppmärksammat, som förbättringen av den ekonomiska, regelmässiga och normgivande omgivningen, som är grundläggande för att riskkapitalet skall få samma dynamik som i Förenta staterna. De reglerande, administrativa och skattemässiga svårigheterna för investeringar i riskkapital är ett av våra hinder i Europa. När det gäller dessa samt de kulturella hindren, som utan tvivel finns, borde existensen av denna information med en jämförande situation i de olika medlemsstaterna göra det möjligt för oss att mer detaljerat lära känna god praxis i var och en av de olika medlemsstaterna för att uppnå ett bättre praktiskt resultat. Det skulle i slutändan som resultat ge en ökad användning av riskkapital i unionens länder.
Någon av er har också nämnt problemet med den offentliga finansieringen när det gäller riskkapital och utan tvivel måste man tydliggöra den offentliga finansieringens förenlighet med all normgivning som rör konkurrensen. Några av er frågade varför den offentliga finansieringen endast var ett supplement till den privata. Det är ingen önskan att utesluta utan endast en önskan att på bästa sätt använda disponibla resurser. Det verkar inte rimligt att den offentliga finansieringen skall konkurrera med den privata finansieringen vid finansiering av riskkapitalprojekt, och vi bör använda den offentliga finansieringen till de projekt som det är svårast att få finansierade av den privata sektorn.
Ur unionens synvinkel funderar vi över bästa sätt att använda tillgängliga instrument, särskilt Europeiska investeringsbanken och Europeiska investeringsfonden. Kommissionen kommer också i mitten av oktober att publicera ett andra meddelande som vi skall sända till rådet och parlamentet. I det analyserar vi de olika finansieringsinstrumenten som förvaltas av kommissionen och framtidsutsikterna i denna så fundamentala fråga som riskkapitalet är.
Avslutningsvis vill jag nämna att jag anser att betänkandet från utskottet för ekonomi och valutafrågor är ett utmärkt och viktigt bidrag, och oerhört konstruktivt för arbetet med att utveckla riskkapitalmarknaden.
Det är glädjande att se att detta utskotts rekommendationer till stor del sammanfaller med våra förslag till åtgärdsplan för riskkapital och jag skulle vilja tacka såväl den ansvarige för betänkandet som alla ledamöterna i utskottet för deras deltagande i denna debatt.

Skinner
Herr talman! Det är brukligt att man kan besvara kommissionen om man vid slutet anser att en fråga har förbigåtts eller inte blivit helt besvarad. Vi anser att Europeiska unionen är en virtuell öken när det gäller riskkapital och att detta måste lösas snarast. Det finns kanske bara ett eller två länder bland de 15 där det verkligen fungerar. Resten av dem är tyvärr virtuellt insomnade. Även i de länder där det fungerar sker det på ett annat sätt än systemet på andra sidan Atlanten. Åtminstone kan frågor som den om pensionsfonder införas ganska snabbt. Dessa frågor får inte lågprioriteras.

Talmannen
Herr Skinner, detta är inte en ordningsfråga utan en avslutande reflexion som ni gjort utanför dagordningen. Men om kommissionären vill ge en kommentar har ni ordet.

Solbes
Herr talman! Ett mycket snabbt svar. Jag tror att jag tagit upp de två frågor Skinner nämner.
När det gäller att skynda på kalendarierna är det upp till medlemsstaterna att vidta nödvändiga åtgärder för att sätta igång åtgärdsprogrammet. Vi å vår sida kommer redan att lägga fram den första rapporten om det som uppnåtts. Den kommer utan tvivel att tjäna som stimulans för medlemsstaterna att agera genom att jämföra åtgärderna med andras. Att göra mer än så är svårt, med tanke på kommissionens ansvarsområde.
När det gäller pensionsfonderna, och jag repeterar det så att det står klart, har kommissionen för avsikt att nästa onsdag anta normen om pensionsfonder. Påskyndandet består således från vår sida.

Talmannen
Tack så mycket herr Solbes.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.30.

Tredje mötet Asien-Europa i Seoul den 20-21 oktober (ASEM III)
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är kommissionens uttalande om det tredje mötet Asien-Europa i Seoul den 20 och 21 oktober (ASEM III).

Solbes
Herr talman! Det tredje toppmötet i ASEM-processen kommer att hållas i Seoul om tre veckor. Jag anser att det varit en lycklig omständighet att toppmötet skall hållas i Korea snart efter det historiska koreanska toppmötet som öppnade dörrarna för förlikning och en framtida återförening. Naturligtvis kommer det att få betydande positiva effekter för säkerheten, inte bara den regionala utan också den globala. Toppmötet kommer att visa mognaden i en process som påbörjades för fyra år sedan i Bangkok. Processen kompletterar våra bilaterala relationer till våra tio asiatiska partner, samt vår relation till ASEAN och bidrar till integrationsprocessen i Asien och Europa.
ASEM-processen är uppbyggd kring tre pelare: politik, ekonomi och kultur. ASEM-processen har underlättat ASEAN + 3-processen och ännu mer närmat Nord- och Sydostasien. Dess mötesstrukturer mellan finans- ekonomi- och utrikesministrarna följer ASEM-modellen. I unionen behövde vi, och behöver, också lära oss att effektivt förvalta en process som syftar till att främja den politiska dialogen för att fördjupa den ekonomiska relationen mellan de båda regionerna och öka de personliga och kulturella kontakterna.
Processen grundar sig i en jämlik relation. Genom att understryka den ursprungliga idén att utveckla denna dialogprocess som en process mellan jämbördiga parter och att upprätthålla den så informell som möjligt, utan ett institutionaliserat sekretariat har vi, trots vissa svårigheter lyckats, övertyga våra asiatiska partner att vi vill ha ett förhållande med dem på lika villkor, komma bort från givar-mottagar-relationen och all postkolonial attityd.
Denna utgångspunkt är av särskild betydelse för vårt arbete att konsolidera, fördjupa och vidga den politiska dialogen. Medan våra asiatiska partner föredrar att ägna sig åt frågor som förenar oss och utesluta andra, har vi pläderat för en bred dagordning, utan att utesluta någon fråga. Våra partner har accepterat den principen i utbyte mot garantier att klokhet och sunt förnuft skall ha företräde då diskussionsfrågor väljs. Frågan om de mänskliga rättigheterna är naturligtvis den som ger upphov till flest problem, tillsammans med avvisandet av inblandning i inre angelägenheter och andra argument som vi känner väl till. Toppmötets ordförandeskaps uttalande och också samarbetsramen mellan Asien och Europa kommer klart och tydligt att nämna detta problem.
Jag skulle också vilja tillägga att i den vidare ramen inom ASEM-processen kommer det att hållas en serie positiva seminarier om mänskliga rättigheter som anordnas tillsammans med Asien-Europa-stiftelsen. Säkerhetsproblemen, som är av särskild vikt i regionen, kommer att spela en betydande roll i processen och det kan vara värt att nämna publikationen av ett separat uttalande om Koreahalvön som exempel på denna situation.
Ledarna kommer också att ägna sig åt kampen mot den gränsöverskridande brottsligheten, i synnerhet i ljuset av den nyligen utspelade tragedin i Dover. Exploateringen av illegala invandrare, kvinnor och barn, särskilt i den ökande sexindustrin, kommer inte bara att vara föremål för debatt utan man kommer också att ta initiativ till att kämpa mot denna vår tids farsot, som är kopplad till fattigdom och osäkerhet.
När det gäller ekonomin är år 1993 ett betydelsefullt datum eftersom det markerar det kritiska ögonblick då vår export till Asien översteg den till Förenta staterna. ASEM:s andra toppmöte som hölls i London 1998 löste med framgång krisen. Vi stöder våra asiatiska partner och vi vidtar konkreta åtgärder, som det viktiga åtagandet avseende handel och investeringar som vände den tidigare trenden och banade väg för ett betydande handelsunderskott med våra partner. Skapandet av en kreditfond, upprättandet av det europeiska finansexpertnätet och antagandet av två åtgärdsplaner om underlättande av handel och främjande av investeringar är ett antal andra konkreta åtgärder som visar att Europa bryr sig om Asien. Inte bara i goda tider utan också i kristider.
Nästa toppmöte kommer att göra det möjligt att bokföra frukten av våra ansträngningar och bekräfta de steg som tagits mot en större operativitet och effektivitet. Dessutom kommer ledarna att diskutera innebörden av den nya ekonomin, globaliseringen, de erfarenheter som dragits av krisen, skapandet av en transeuropeisk-asiatisk supermotorväg för att underlätta kontakterna mellan forskningsinstitut och diskutera de nya teknikernas påverkan på det ekonomiska livet, inklusive åtgärderna för att möta den för var dag som går större digitala frakturen.
Som en följd av den aktuella globala situationen har en trygg energiförsörjning lagts till dagordningen, inklusive oljan. Behovet av en allmän multilateral rättslig ram för handelssystemet, som Världshandelsorganisationen, och behovet att bibehålla dess funktion i globaliseringseran kommer också att vara en grund i diskussionerna mellan ledarna. Det utgör en del av vår strategi för att nå samförstånd till förmån för en omedelbar början av en ny global runda.
Det är viktigt att fylla den kulturella tomheten mellan våra två regioner. Behovet att öka medvetenheten, sprida kunskaper i syfte att stimulera förståelse och få bort felaktiga idéer har varit viktiga mål i ASEM-processen ända sedan dess början. Asien-Europa-stiftelsen har i betydande grad bidragit till detta mål. Ledarna kommer att besluta om andra initiativ för att öka utbytet av studenter mellan regionerna, modernisera lärostrukturerna, intensifiera samarbetet för utveckling av mänskliga resurser och utbyta synpunkter om nyligen inträffade sociopolitiska händelser.
Vi beklagar därför att våra asiatiska partner inte ännu var redo att studera skapandet av ett socialt forum, inom ASEM-processen, som skulle företräda det civila samhället på samma sätt som Asien-Europas företagarforum företräder näringsidkarna. Förslaget kommer från organisatörerna av folkens forum.
Från organisatorisk och logistisk synvinkel kommer det koreanska ordförandeskapet att publicera ett uttalande av ordförandeskapet som, förutom de problem som diskuteras av ledarna, skall innefatta frågor som reformer av Förenta nationerna, nedrustningen, vapenkontroll, kampen mot aids m.m.
Den slutliga texten speglar diskussionen mellan ledarna men redan har ett gott arbete gjorts. Därför ansvarar ordförandeskapet för att uppdatera det under toppmötet. Det redan nämna uttalandet från Seoul om den koreanska halvön erkänner betydelsen av de senaste framstegen och godkänner politiken att införliva Nordkorea i den internationella gemenskapen i syfte att på ett fredligt sätt ena de två koreanska staterna.
Avslutningsvis ramen 2000 för samarbetet mellan Asien och Europa, en uppdaterad version av den första, som antogs vid det senaste toppmötet i London, specificerar de mål och förfaranden som kommer att leda ASEM-processen under nästa decennium. Till skillnad från den senaste versionen har man lagt till betydelsen av de mänskliga rättigheterna och samarbetet för att skydda miljön, för att nämna bara två exempel. Det enda kvarvarande problemet är frågan om medlemsstatus, i förhållande till vilket de europeiska parterna hittills motsatt sig försöken att införa vissa begränsningar som skulle kunna ge upphov till tolkningen att vissa parter utesluts från framtida deltagande.
Låt mig sammanfattningsvis understryka att den, enligt mitt synsätt, viktigaste egenskapen i ASEM-processen är upprättandet av en regelbunden dialog på högsta nivå med halvårsvisa toppmöten som förbereds under periodiskt återkommande möten mellan utrikes-, ekonomi- och finansministrar, för att inte nämna alla de möten mellan höga tjänstemän och experter som också sker.
Dialogen med våra asiatiska partner har övergått i en normal företeelse som inte är beroende av den ekonomiska euforin och inte heller pessimismen i krisens fotspår. ASEM-processen är ett tydligt uttryck för unionens absoluta förpliktelse mot våra partner i Östasien, på lika villkor och den omfattar inte bara det ekonomiska området utan också den betydande politiska och personliga dimensionen. Med tanke på Asiens betydelse för Europa och vice versa, den ömsesidiga utbildningen och spridandet av kunskaper, kommer upprättandet av ett nät mellan ledarna och folket att bidra till att förverkliga det tema som valts för ASEM III, dvs. samarbete för framgång och stabilitet i det nya millenniet.

Nassauer
Herr talman, mina damer och herrar! Asien är en av de regioner på vår jord där Europeiska unionen inte svara upp till sina möjligheter att verka politiskt. Detta är ingen förebråelse. Det är snarare ett konstaterande. Detta erfar man när man uppträder där som företrädare för Europeiska unionen, bl.a. genom att ingen nöjer sig med upplysningen att man företräder Europeiska unionen, utan alla frågar från vilken medlemsstat man kommer. Det är detta som avgör vilken betydelse man har. Där Europeiska unionen inte motsvarar sina möjligheter, där kan det hända att den inte heller svarar upp till sitt ansvar. Därför är denna ASEM-process så oerhört viktig.
Kommissionen har, det vågar jag påstå, i stor utsträckning parlamentets stöd för att främja denna process. När det gäller sättet att ta itu med detta, när det gäller den tidsplan som förberetts, när det gäller allt detta kan kommissionen i mycket stor utsträckning luta sig mot parlamentet. Därför handlar det i dag inte minst om att föra ut ASEM-processen i den europeiska allmänhetens medvetande.
Vad våra partner i Asien har liten förståelse för är det faktum att vi praktiskt taget uteslutande befattar oss med oss själva, med regeringskonferensen, med utvidgningen, i förekommande fall med de viktiga och brådskande problemen framför vår egen politiska dörr, som i Mellanöstern. Men vad de alls inte förstår är att vi i alla frågor som är av vikt för välstånd och fred på jorden inte svarar upp till de möjligheter vi har.
Förväntningarna på Europeiska unionen är enorma. Man har en strategisk europeisk närvaro i Asien i tankarna. Inom överskådlig tid kommer vi säkerligen inte heller att vara i stånd till detta. Det är tydligt vad som döljer sig bakom detta: medvetenheten om USA:s ständiga närvaro, medvetenheten om Kinas uppdykande. Då skulle man gärna se européerna som motvikt. Denna chans måste vi utnyttja, och därmed har vi faktiskt också tillfälle och möjlighet att skapa gehör för våra principer där. Även detta kan förmedlas i ASEM-processen.

Randzio-Plath
Herr talman! Jag tror inte att det enbart handlar om ifall detta århundrade eller årtusende skall bli europeiskt eller asiatiskt, utan det handlar om att båda regionerna tillsammans måste finna sig till rätta i ett nytt partnerskap. Ur den aspekten är det riktigt att de europeiska och asiatiska regeringscheferna fortsätter mötas i sin informella, brett hållna dialog, och av särskild betydelse är det faktum att detta i år görs i Seoul, mot en historiskt ny bakgrund, chansen till en ny återförening.
Intresset för en ömsesidig förståelse mellan dessa två världsregioner är fortfarande underutvecklat trots befintlig ekonomisk politik och handelspolitik men även det gemensamma intresset för ett partnerskap för säkerhet. De båda världsregionerna måste dock lära känna varandra och samordna sig allt bättre för att på ett framgångsrikt sätt kunna utforma gemensamma tyngdpunkter i reformen av Förenta nationerna, av Världshandelsorganisationen med frågor om penning- och budgetstabilitet, men även i viktiga frågor som står på Internationella arbetsorganisationens dagordning samt för att kunna notera framsteg.
Framstegen i samband med de två senaste toppmötena i Bangkok och London får inte bli vilseledande i fråga om att det saknas dynamik i ASEM-processen. Bangkok var innovation och leenden, London det första svaret på Asienkrisen. Det krävs normalitet i förbindelserna mellan Europa och Asien för att vi äntligen skall få se ett konkret samarbete som står medborgarna nära. Från kampen mot penningtvätt via miljöengagemang och förtroendeskapande åtgärder i säkerhetspolitiken till engagemanget för en trygg livsmedels- och vattenförsörjning, men även genom framstegen mot den organiserade brottsligheten, och - herr talman, ni har helt rätt - mot människohandeln, det sexuella utnyttjandet av kvinnor och barn. Utbytet mellan skolor, universitet och affärskvinnor och -män är lovande, Europa-Asien-stiftelsen gör ett gott arbete.
År 2000 handlar det dock om vad ASEM faktiskt kan och skall kunna prestera, vad som bäst organiseras på ASEM-nivå. Här har ASEM Vision Group lagt fram en mycket bra motion som också bör konkretiseras.
Säkert var det riktigt av ASEM att ägna sig åt de tre pelarna politiskt, ekonomiskt och kulturellt samarbete. Men detta måste vi komplettera, också för att nå säkerhetspolitiska framgångar i OSSE-processen i Europa, men även i territoriella frågor i Asien eller i de regionalt stabiliserande frågorna om mänskliga rättigheter och demokrati i Burma och annorstädes. Det är även viktigt att kunna behandla de allt viktigare frågorna om företagsflytt och sysselsättningsstandard eller de sociala frågorna på ett socialt forum som ligger på jämförbar nivå med affärsforumet och som möjliggör en dialog mellan den politiska nivån och arbetsmarknadens parter vad gäller arbetsförbindelserna och den sociala standarden. Ett sådant forum måste verkligen skapas. Men som europaparlamentariker har vi även intresse av att den europeisk-asiatiska parlamentsdialogen återupplivas. Här i Strasbourg har vi organiserat det första mötet mellan ledamöter från Europa och Asien. Efter det att Europa tog det första initiativet kommer det nu an på våra asiatiska kolleger. Varför fångar inte Japan eller Kina upp bollen? Det är beklagligt att det europeiska intresset för ett nära samarbete med Asien är mindre välutvecklat än för ett samarbete med andra regioner i världen. Därför är en parlamentarisk dialog även ett steg i riktning mot ett samarbete med det civila samhället och alla medborgare. Alla måste se detta som sin framtidsuppgift, för båda världsregionerna har mycket att säga och mycket att göra.

Maaten
Herr talman! Mötet Asien-Europa skiljer sig från andra dialogformer. ASEM har en informell karaktär som vi anser är värdefull för denna dialog, som också är av mycket stor strategisk betydelse. Dessutom är det en flerdimensionell dialog som berör politik, ekonomi och kultur.
Vad finns det för sammanhang däremellan? Det är inte helt enkelt, och kommissionär Pattens förträffliga tal om detta i Korea i juli är, enligt oss, en bra utgångspunkt.
Jag vill här nämna tre punkter: för det första, som liberaler anser vi att det ekonomiska samarbetet är mycket viktigt. Dess betydelse är ofta undervärderad, inte enbart där, men även här.
Om vi har lärt oss något av den ekonomiska krisen i Asien, så är det att liberalisering, med större insyn i ekonomin och ett relativt beskyddande även av internationella investeringar, fungerar bra. Om vi nu kan uppnå gemensamma initiativ inom WTO, är detta positivt.
För det andra, angående det kulturella samarbetet: vi anser att utbytet av vetenskapsmän och politiker, vilket även Randzio-Plath just har nämnt, är mycket viktigt; även detta parlament bör spela en roll här. Dessutom vill jag betona den roll som Asian-Europe Foundation i Singapore spelar. Ett förnyande av dess mandat är positivt, tillsammans med ett tillhandahållande av finansiella medel.
För det tredje, angående den politiska dialogen: ASEM är ett utmärkt forum för att ta upp även smärtsamma ämnen. Vi sitter kring bordet med Folkrepubliken Kina och dess förbud av Falun Gong, det ännu rådande systemet av godtyckliga administrativa arresteringar och politiska fångar. Alla sådana ämnen bör oåterkalleligt tas upp till diskussion.
Herr talman, det talas om en utbredning av ASEM, bland annat till att inkludera Indien. Under alla omständigheter kan denna utbredning inte omfatta Burma. Behandlingen av Aung San Suu Kyi, och den nyligen diskuterade brittiska aktivisten för mänskliga rättigheter, James Maudsley, är tecken på att vi inte längre kan föra en dialog med denna regim. Hellre då Taiwan; det skulle vara mycket bra om Folkrepubliken Kina och Republiken Kina tog efter exemplet av Nord- och Sydkoreas närmande.

Collins
Herr talman! Det förestående toppmötet Europa-Asien i Seoul skapar en värdefull ram för dialog och förstärkning av det politiska, ekonomiska och kulturella samarbetet mellan de två deltagande regionerna. Det finns flera länder i Östasien som gärna skulle se att Europa ökade sin närvaro i regionen. Detta i sig själv ger en gynnsam grund för den gradvisa utvecklingen av samarbetet mellan de två regionerna.
Jag vill dock uppmana alla deltagare att nå ett samförstånd om att arbeta in klara åtaganden i huvuddokumenten i Seoul om respekt för mänskliga rättigheter i regionen. Det måste även riktas mer uppmärksamhet på barnarbete för att säkerställa att denna praxis kan undanröjas så snart som möjligt både i Asien och på andra håll.
Europa och Asien måste arbeta tillsammans för att öka kampen mot narkotikahandel, penningtvätt, internationell brottslighet, terrorism och sexuellt utnyttjande av minderåriga. Det är mycket viktigt att ett avtal uppnås under nästa WTO-runda mellan våra två samlade regioner. Om denna sista punkt vill jag fastslå att Asiens bräckliga ekonomiska återhämtning kompliceras av den sköra politiska situationen i regionen. Man glömmer ibland att den makalösa perioden med ekonomisk tillväxt under ett kvarts sekel i Asien förutspåddes för en period av bibehållen politisk och strategisk stabilitet. Mycket av den stabiliteten finns inte i regionen i dag.
Den koreanska halvön är en källa till fortsatt strategisk instabilitet. Återuppbyggandet av Östtimor är en process som fortfarande pågår. Fler asiatiska länder skulle kunna spela en roll med att tillhandahålla ytterligare hjälp till återanpassningen och återuppbyggandet av Östtimor som ett brådskande ärende. Måna diskussioner kommer förvisso att krävas för att stabilisera förbindelserna mellan den nya taiwanesiska regeringen och folkrepubliken Kina.
Alla berörda parter måste beakta att det måste finnas politisk stabilitet innan viktig ekonomisk utveckling kan ske och jag önskar alla deltagare i konferensen i Seoul denna månad all framgång.
Randzio-Plath föreslog att det bör finnas större fokus och tonvikt på den parlamentariska dialogen Europa-Asien. Som ordförande i detta parlaments delegation för förbindelser med länderna i Sydasien skulle jag hälsa detta mycket positivt. Det är inte tillräckligt att vi bara träffas en gång var femte eller sjätte år för en parlamentarisk dialog mellan företrädare för Indien, Nepal, Pakistan, Sri Lanka, Bangladesh och Butan - detta är enbart de länder som faller under den delegation som jag råkar vara ordförande i. Jag vill vädja till fru Randzio-Plath, som har en stark ställning i budgetutskottet, att hjälpa till att skaffa fram medel så att denna delegation - och andra där en sådan åtgärd skulle vara meningsfull - kan hålla dessa möten mer frekvent.

Dupuis
Herr talman! Först vill jag säga till herr Nassauer att om vi måste beklaga att Europeiska unionen saknar profil i de asiatiska länderna bör vi också ta på oss skulden och medge att vi förlorar tillfällen. Det är nämligen så att för en månad sedan röstade vi om betänkandet av Galeote, ett betänkande om diplomatin och utrikespolitiken. Emellertid behandlar detta betänkande inte diplomatin och utrikespolitiken utan det är begränsat till att ta upp frågan om högre akademisk utbildning, om man kan säga så, av diplomater och blivande europeiska diplomater. Ännu ett tillfälle missat.
Vad gäller frågan Asean (Sydöstasiatiska nationers förbund) bör vi fråga oss själva vilken typ av förbindelser som Europeiska unionen har eller bör ha med Asean. I första hand kan man inte låta konceptet vara som är mycket olika mellan integrering i Europeiska unionen och inom Asean. Det finns inte en politisk integrering inte ens en förhoppning om politisk integrering mellan Asean-länderna och man får inte heller glömma, vilket jag tycker talarna före mig gjorde, att de regimer som finns inom Asean skiljer sig mycket från varandra: det finns totalitära eller diktatoriska regimer, även diktatoriskt hårda som Kina, och demokratiska länder. Det är således inte förvånande att det i detta sammanhang varken finns verklig integrering eller verklig politisk dialog. Europeiska unionen bör kanske undersöka detta problem och återgå till goda och sunda bilaterala förbindelser som skulle kunna vara av märkbart olika typ beroende på om det handlar om en demokrati eller en diktatorisk eller totalitär stat.
Jag anser också att den optimism som visats vad gäller frågan om återföreningsprocessen av Korea är en smula överdriven. Kanske behövs en svala vid toppmötet mellan republiken Koreas president och ledaren för den diktatoriska nordkoreanska regimen, men våren är förvisso ännu inte kommen för de nordkoreanska medborgarna. Jag påminner er, kära kolleger, att under de senaste fem åren har mellan två och fyra miljoner människor dött av hunger i den paradisiska regionen.
På samma sätt tycker jag det är oacceptabelt att Europeiska unionen i sin dialog med Asien undviker frågan om Indien, som är en demokrati som har samma numerära vikt som sin granne på andra sidan, Kina, men inte samma regim och inte samma privilegierade förbindelser med Europeiska unionen. Jag anser som Matten att frågan om Taiwan inte kan förbises längre, inte bara i den process som pågår mellan Taiwan och Folkrepubliken Kina utan också inom mekanismerna för internationellt samarbete, även om jag inte är en av dem som bedömer att de kan bli mycket effektiva.
Jag anser således att vi inte kan fortsätta att ignorera detta kinesiska monster som sakta förändras till en kommunistisk diktatur, till en ny nationell kommunistisk diktatur. Vi har haft det kalla kriget som har varat i fyrtio år mellan Sovjetunionen och den demokratiska världen och jag anser att det är angeläget att inte använda händelser som dessa toppmöten till att dölja detta stora problem.
Till sist, fru Randzio-Plath, vill jag säga att om vi vill förstärka det parlamentariska samarbetet kan vi endast göra det med de demokratiska länderna i denna region, det vill säga med de länder som har parlament. Om det bör finnas parlamentariskt samarbete är det med dessa länder och verkligen inte med tjänstemän från det kinesiska kommunistpartiet eller från andra länder i regionen.

Maij-Weggen
Herr talman! Jag vill tacka kommissionären för hans inlägg i denna debatt och för hans utmärkta planer. Jag anser det vara mycket positivt att de ekonomiska, kulturella och politiska banden med Asean och ASEM stärks. Jag menar också att det är en fördel att involvera icke-statliga organisationer, det samhälleliga mittfältet och medborgarna i dessa länder. Jag vill emellertid koncentrera mig på de politiska kontakterna, och kommentera två länder i detta område, nämligen Burma och Indonesien.
Burma är utan tvivel en av de värsta diktaturerna i världen. För 10 år sedan avsatte en militärregim den valda presidenten, Aung San Suu Kyi, upplöste parlamentet, landsförvisade, fängslade och till och med mördade otaliga parlamentsledamöter, och terroriserar alltsedan dess befolkningen och minoritetsgrupper svårt. Europeiska unionen har redan vidtagit ett antal åtgärder gentemot Burma, men dessa har varit till ingen nytta. Nyligen begränsades åter Aung San Suu Kyis rörelsefrihet, ett antal viktiga partimedlemmar fängslades, och västliga människorättsorganisationer stötte på stora svårigheter i Burma. Inget verkar hjälpa. Därför vill jag, i linje med tidigare resolutioner från Europaparlamentet, ännu en gång yrka på större krafttag, och detta måste ske i samarbete med Asean och ASEM-länderna.
Sedan har vi Indonesien. Indonesien är mödosamt på väg att bli en demokratisk rättsstat. Wahids regering planerar med god och uppriktig vilja att snabbt ändra den gamla regimens tillvägagångssätt. Men det finns starka motståndare: korrupta medlemmar av det gamla Suharto-gänget, illojala fraktioner inom armén, paramilitära miliser och aggressiva muslimfundamentalister. I Indonesien finns dessutom en miljon flyktingar, varav 130 000 i Timor och 300 000 på Moluckerna. Framför allt på Moluckerna, där aggressiva muslimgrupper sprider död och förödelse, är situationen rent av katastrofal. Den stora kolonin molucker i Nederländerna - det rör sig om 50 000 EU-medborgare - är mycket orolig över de mer än 5 000 döda, tiotusentals skadade och de mer än 300 000 flyktingarna.
Europeiska unionen måste stödja de demokratiska krafterna i Indonesien. Men Europeiska unionen måste samtidigt undersöka hur man kan hjälpa Indonesien att stå emot de negativa krafterna - speciellt när det gäller Moluckerna, eftersom så många europeiska medborgare härstammande därifrån är så oroliga.

Ford
Herr talman! Jag tackar kommissionär Solbes för hans uttalande. Jag tycker ibland att Asien, Asean och ASEM är styvbarnen i Europas utrikesförbindelser och får mycket mindre uppmärksamhet än de förtjänar i frågor som gäller industri, ekonomi, finansiering, politik och säkerhet. Jag gläder mig över det löfte vi fått här om att ändra den situationen.
Jag är inte säker på förslaget om utbyte av politiker - vem skulle vi få i utbyte mot Haider och Le Pen?
Det finns tre viktiga punkter jag vill ta upp.
För det första visar händelserna i Seattle och Prag att det inte längre är möjligt att låta många av de viktiga globala frågorna förhandlas bakom stängda dörrar av små grupper som är avstängda från det dagliga livet. Jag är positiv till den parallella ASEM-toppmötet 2000 och förslaget i kompromisstexten att detta bör göras till en grundprincip för framtida ASEM-möten.
Jag är även positiv till förslaget att återinföra gemensamma parlamentariska möten för parlamentsledamöter från ASEM:s medlemsländer.
För det andra vill jag, liksom fru Maij-Weggen, tala om Burma. Jag är mycket glad över att så länge som Burma är medlem av ASEAN är det inte medlem av ASEM och tidigare har ASEM uppmanat att demokrati skall återinföras i det bedrövliga landet.
Vi fortsätter hoppas att militärregimen i Burma så småningom skall inse att den enda vägen framåt är genom en dialog med Aung San Suu Kyi snarare än genom konfrontation. Vi hoppas att medlemsstaterna skall fortsätta bevaka detta.
För det tredje hålls detta toppmöte på den koreanska halvön i Seoul. Vi har varit med om ett historiskt genombrott lika avgörande som de vi tidigare sett i Nordirland och i Mellanöstern med Kim Dae-jung och Kim Jong-il som hade det politiska modet att hålla det första toppmötet på denna tråkigt nog delade halvö. Ändå har vi nyligen både i Nordirland och i Mellanöstern sett hur bräckliga dessa fredsinitiativ kan vara. Vi uppmanar kommissionen, rådet och ASEM:s medlemsstater, både från Asien och från Europa, att göra vad de kan ekonomiskt och politiskt för att ytterligare hjälpa och stötta denna process. Europa kan spela en viktig roll som en ärlig mellanhand.

Ribeiro e Castro
Herr talman, kära kolleger! Några få ord bara för att understryka vår stora oro när det gäller Timor. Och för att uppmana till att frågan om Timor särskilt tas upp i agendan för nästa möte. Vi minns alla hyllningarna till gavs Xanana Gusmão här för ett år sedan, när han tog emot Sacharovpriset. Vi har ett ständigt ansvar gentemot Xanana Gusmão, för det han representerar och för Timors befolkning. På senare tid har situationen förvärrats. Det mycket kraftfulla budskap jag skulle vilja ge kommissionen, vilket jag kräver att man kraftfullt meddelar de indonesiska myndigheterna, är att varje positiv utveckling i förbindelserna med Indonesien är avhängigt av de garantier landet kan ge oss när det gäller fred och frihet på Timor.

Jarzembowski
Herr talman, ärade herr kommissionär! Tre korta bidrag till den öppna dialogen. Ett bidrag till den politiska dialogen. Indonesien, Östtimor och Burma har vi redan diskuterat. Jag skall gå in på situationen mellan Folkrepubliken Kina och Taiwan. Jag tror att vi bör klargöra att valet av den nye taiwanesiske presidenten innebär en historisk chans att övervinna motsättningarna på bägge sidor om Taiwan-sundet, och detta bör vi göra. Och som européer bör vi äntligen fatta mod att öppna Europeiska unionens informationscentrum i Taipei, för Taiwan är en stor handelsnation som vi har de mest nära förbindelser med. Men detta handlar om den politiska dialogen.
Punkt två: Vi bör vara öppna på det handelsmässiga planet och en gång för alla även ta upp svåra saker. Speciellt när vi befinner oss i Seoul måste vi återigen påpeka att de subventioner som Korea beviljar sina varv är ohållbara. De hotar arbetstillfällen i hela Europeiska unionen. Det går inte an att vi har hjälpt Korea i Asean-krisen, via lån i Internationella valutafonden osv., och att Korea nu fortfarande subventionerar sina varv, vilket försätter våra varv i svårigheter på ett orättfärdigt sätt.
För det tredje: Detta är en punkt som rör oss, men även länderna i Asien. Som redan har sagts, behöver vi en dialog mellan parlamenten, mellan Europaparlamentet och parlamenten i de tio asiatiska länderna. Ni tog med rätta upp den omfattande dialogen som en av de stora frågorna på Asienmötet, dvs. formuleringen av olika intressen. Det går inte an att intressena mellan Asien och Europa alltid bara utbyts mellan regering och tjänstemän, även om vetenskapsmän och journalister generöst nog räknas in. Parlamentarikerna måste likaledes bli delaktiga i processen, för någon renodlad utrikespolitik handlar det inte längre om. Allt detta är politiska frågor som mycket starkt påverkar situationen i de enskilda staterna: därför måste ledamöterna bli delaktiga. Herr talman, när de japanska ledamöterna besöker oss i Strasbourg i november, kommer vi att be dem att om möjligt arrangera nästa möte mellan parlamentarikerna i Europaparlamentet och de asiatiska länderna i Japan.

Solbes
Herr talman! Till att börja med vill jag tacka alla talare för deras bidrag till debatten och ge några snabba kommentarer.
På det ekonomiska området bör jag påminna om att vi har två " action plans" på gång. Ett för att underlätta handeln och det andra för att främja investeringar och båda är mycket aktiva.
När det gäller de sociala aspekterna föreslog vi en gång ett nytt organ, det sociala forumet, som skulle företräda det civila samhället. Som jag nämnt tidigare i min presentation var de asiatiska länderna inte positiva till detta förslag och vi beklagar den situationen.
När det gäller det parlamentariska samarbetet skulle jag vilja påminna om att det redan varit två möten, ett på Filippinerna och ett i Portugal, om samarbete mellan unga parlamentariker. Även europeiska parlamentariker har deltagit. All ytterligare verksamhet avseende interparlamentariska förbindelser anser vi vara oerhört positivt.
Med anledning av kommentarerna som avser vissa konkreta länder skulle jag vilja säga följande. För det första när det gäller Burma är det klart att det inte är ett land som deltar i ASEM-processen och det finns heller ingen avsikt att tillåta landet i densamma. Det är en situation som diskuteras vid varje tillfälle då det förs en politisk dialog och det är uppenbart att omständigheterna objektivt sett inte gör det möjligt att gå vidare i den riktningen.
När det gäller Indien skulle jag vilja påminna om att utanför ASEM-ramen har det hållits ett första toppmöte mellan Indien och den Europeiska unionen under juli månad i år.
När det gäller Indonesien, som också varit ett ämne av speciellt intresse, förs det en regelbunden dialog, inom ASEM. I den insisterar vi alltid på behovet att främja den demokratiska processen och därför har ordförande Prodi sänt ett budskap till den indonesiske presidenten för att kunna gå vidare i denna fråga.
När det gäller Timor finns det naturligtvis ett klart politiskt stöd från vår sida och ett bistånd som vi anser vara relevant.
Avslutningsvis när det gäller det mycket specifika problemet som uppstått på grund av förbindelserna med Korea, och i synnerhet när det gäller varven och stöden till varvsindustrin vill jag påminna om att det är en fråga som ligger utanför ASEM, men att det naturligtvis inte är en fråga som glömts bort i våra förbindelser med Korea. Det är föremål för ständiga och hårda diskussioner. I förra veckan fortsatte dessa debatter och jag är överens om att de stöd som för närvarande ges är fullständigt oacceptabla.

Maij-Weggen
Herr talman! Jag har inte fått något som helst svar på mitt inlägg om Moluckerna i Indonesien. Problemen där är för närvarande allvarligare än i Timor. Det finns 300 000 flyktingar. 10 000 är troligtvis döda, tiotusentals har skadats. Det får inte bli så att Moluckerna inte tas upp i ASEM-förhandlingarna. Jag frågar således åter kommissionären vilken uppmärksamhet detta problem kommer att ägnas.

Solbes
Herr talman! Jag vill bara kommentera att då jag nämnde främjandet av den demokratiska processen i Indonesien innefattade jag naturligtvis alla de problem som handlar om mänskliga rättigheter och särskilt frågan om Moluckerna, som visst det är en fråga av speciell och ständig oro.

Talmannen
Tack för att ni redde ut den frågan.
Jag förklarar debatten avslutad.
Jag har mottagit sex resolutionsförslag enligt artikel 37.2 i arbetsordningen.
Omröstningen kommer att äga rum på onsdag.

Kusthamnar och inlandshamnar
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är andrabehandlingsrekommendation (A5-0232/2000) från utskottet för regionalpolitik, transport och turism om rådets gemensamma ståndpunkt (6658/1/2000 - C5-0271/2000 - 1997/0358(COD)) inför antagandet av Europaparlamentets och rådets beslut om ändring av beslut nr 1692/96/EG med avseende på kusthamnar och inlandshamnar samt projekt nr 8 i bilaga III (Föredragande: Wilhelm Ernst Piecyk).

Piecyk
. (DE) Herr talman! Här har vi en situation som jag gärna vill göra ett allmänt påpekande om, för jag anser att det är ett klassiskt exempel på hur medbeslutandet faktiskt inte skall gå till. Parlamentet har sin första behandling, ett år senare får vi rådets gemensamma ståndpunkt som så gott som på ingen punkt överensstämmer med parlamentets hållning, och på grund av tidsfaktorer - exempelvis på sommaruppehållet - återstår det praktiskt taget inget annat för parlamentet att göra än att återigen sätta förstabehandlingen och ståndpunkten från förstabehandlingen i kraft med den följden att vi alla glada i hågen kommer att träffas i samband med förlikningsförfarandet igen.
Detta är egentligen inte hur medbeslutandeprocessen skall förlöpa, åtminstone inte enligt min uppfattning! Jag säger detta riktat till rådet: Sedan Amsterdam ökar det legislativa arbetet allt mer just på transportområdet. Vi skulle spara tid, kostnader och energi i förfarandet om rådet kunde komma till övertygelsen och börja leva efter att en gemensam ståndpunkt inte utgör slutet på beslutsförfarandet. Den är ett viktigt steg i beslutsförfarandet, men därefter fortsätter det hela och man måste träffa parlamentet.
Vad handlar detta om? I den första rundan av de transeuropeiska näten förblev frågan om hamnarna öppen. Kommissionen sade då ja till att lägga fram motsvarande förslag för hamnarna. Kommissionen gjorde detta och utvidgade också förslaget till att gälla inte bara hamnar, utan även inlandshamnar och intermodala terminaler, inklusive projekt nr 8 av de 14 stora projekten från Essen, vilket skall ändras. Parlamentet välkomnade redan från början kommissionens förslag om att kusthamnar, inlandshamnar och terminaler skall fattas samman eftersom de i trafiknätet utgör knutpunkter som står i förbindelse med varandra. Rådet övertog parlamentets hållning endast på vissa villkor och sällade sig inte alls till parlamentet vad gäller kriterierna för knutpunkter.
Jag skall koncentrera mig på det viktigaste: kusthamnar. I form av kriterier vill parlamentet se 1,5 miljoner ton omlastning och 200 000 passagerare, men som ett mycket tungt vägande kriterium framför allt en förbindelse med ett annat transeuropeiskt trafiknät. Rådet vill ha maximalt 1 miljon ton, ingen förbindelse med annan europeisk trafikförande väg. Detta leder emellertid till att i mitt älskade Schleswig-Holstein - det är den region jag kommer ifrån - en ort som Langballigau som har maximalt en bro och två pollare som ett skepp kan förtöja vid, plötsligt legitimeras som europeisk kusthamn - detta är ren och skär dumhet! Något dylikt får man som parlament inte släppa igenom!
För inlandshamnarna vill parlamentet ha 500 000 ton omlastning årligen som kriterium, rådet endast 300 000. Resultat: ytterligare 200 små hamnar kommer att föras in på kartorna, vilket i praktiken kommer att bilda ett myller där man tvingas ta förstoringsglaset till hjälp! Så fungerar det inte! När vi talar om ett transeuropeiskt nätverk, måste kust- och insjöhamnarna också svara upp till minimikraven i de europeiska transportfunktionerna.
Intermodala terminaler - detta fann vi vara i sin ordning eftersom de hör hit, rådet ansåg inte alls detta, trots att terminaler i en framtida europeisk transportpolitik naturligtvis kommer att spela en mycket mer betydande roll än kanske i dag. Hamnarna konkurrerar med varandra. Så skall det också vara. Men för att skapa en jämlik konkurrens har parlamentet krävt att vi inte skall främja den övergripande strukturen, utan att det på sin höjd är infrastrukturen som skall främjas. Denna principiella tanke har rådet hittills över huvud taget inte kunnat acceptera, inte kommissionen heller för övrigt. Därför måste vi på gemensam väg finna lösningar för att denna jämlika konkurrenssituation skall upprättas när det gäller infrastrukturen.
En glädjande punkt i denna dossier är att ändringarna i projekt nr 8 uppenbarligen har antagits av rådet. Parlamentet godkänner detta. Därmed har rådet emellertid en gång för alla accepterat att medbeslutandet är nödvändigt även i de 14 viktiga projekten från Essen.
Vad vi kommer att besluta om i morgon är slutligen material till förlikningsförfarandet. Jag vill uttryckligen visa min uppskattning för det franska ordförandeskapets bemödanden att redan vid denna tidpunkt komma fram till ett gemenskapsförfarande. Rådet är något skrymmande här. Mitt tack går till kommissionens tjänsteenhet som i detta fall ju är riktigt hjälpsam. Likväl hade det hela kunnat ske lite snabbare än vad resultatet blev i detta fall. Inte minst går mitt tack till kollegerna i utskottet som här har arbetat gemensamt mot ett och samma mål. Jag vill kommentera ändringsförslag 15. I den engelska översättningen har ytterområdena återigen fallit bort, det är den tyska originalversionen som gäller. Därför hoppas jag att sessionstjänsten rättar till även detta så att ytterområdena återigen finns med överallt. Ännu en gång, hjärtligt tack för samarbetet i utskottet! Jag gissar att vi efter morgondagens omröstning snabbt skall kunna gå in i ett förlikningsförfarande och inte behöver genomlida detta ända till de sex sista veckorna.

Talmannen
Herr Piecyk, jag noterade era inledande uttalanden om förlikning. Jag hoppas att ni kan komma till seminariet den 6 och 7 november, där ni kanske vill framföra dessa synpunkter.

Jarzembowski
Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! Min grupp vill först och främst gratulera föredraganden Piecyk. Han har på ett konsekvent sätt återigen formulerat vad vi gemensamt beslutade i behandlingen. Han har förvandlat detta till ett tydligt, begripligt betänkande. Huvudlinjen i detta betänkande är just att det när vi talar om europeiska hamnar i det transeuropeiska transportnätet gäller att bedriva en politik som tar upp europeiskt relevanta hamnar i nätverket. Dessa kan vara europeiskt relevant endast om de står i förbindelse med annan trafikförande väg i det transeuropeiska nätet.
För det andra: det lilla stöd som vi alls har för transeuropeiska nät måste då givetvis koncentreras till hamnarnas infrastruktur och inte hamnarnas överliggande struktur. Såtillvida är betänkandet mycket tydligt. I utskottet antogs ju ändringsförslagen också enhälligt.
Jag vill bara belysa två saker till. Om vi inte koncentrerar oss på de verkligen relevanta hamnarna för exporten och gemenskapens interna handel får vi återigen en situation där alla hamnar, även minsta fritidshamn, blir europeiska hamnar, och då är det vattenkanneprincipen, lika för alla oavsett behov, och inte koncentrationen av tillgångarna som utgör den största faran. Detta erkänns ju även i regionalpolitiken, kommissionär Barnier har pekat på detta. Vi måste ge nya impulser, men det kan man bara göra om man verkligen konsekvent stöder de viktiga projekten och inte alla möjliga enligt vattenkanneprincipen.
För det andra handlar det om en konkurrenssituation mellan hamnarna, men även inom en och samma hamn. Om man nämligen lät byggnad, van carrier, allt dela på det statliga stödet, skulle man få en otillbörlig konkurrens mellan privata företag och statliga företag i en hamn, men även mellan olika hamnar.
Därför behöver vi en tydlig transeuropeisk hamnpolitik som verkligen tar hänsyn till konkurrensen!

Mastorakis
Herr talman, herr kommissionär, kära kollegor! Det betänkande från vår kollega Piecyk som debatteras nu och som handlar om rådets gemensamma ståndpunkt utgör ett mycket viktigt arbete i dess slutliga utformning och som den har antagits av vårt parlamentariska utskott i det att den uttrycker väsentliga förslag i riktning mot att införliva de kombinerade transporternas slutstationer i nätverket, mot att skapa lika villkor för alla hamnar i fråga om valfrihet när det gäller investeringar, mot att tillämpa strängare krav och förutsättningar för de hamnar som skall införlivas i det transeuropeiska nätverket och mot att stödja hamnar med inhemsk sjöfart.
På så vis föreslås en höjning, som tycks vara rationell, av gränserna för transportvolymen samt för passagerarantalet. Naturligtvis går det inte att undvika att en total utjämning av alla typer av föreslagna åtgärder skapar problem när det inte finns någon motsvarande balans när det gäller de objektiva förutsättningarna. I denna omdebatterade fråga kan till exempel ett utbrett inlandsområde som i dag betjänas av många, låt oss säga hamnar, tvingas att vända sig till ett litet fåtal av dessa, vilket leder till att de blir motiverade att uppfylla de allt strängare kraven för att på så sätt kunna väljas. Om vi antar att vi har två hamnar kan det bli så att endast nyttjandet av en av dessa befrämjas. Men när vi har en relativt liten eller medelstor ö som i dag endast betjänas av en hamn, hur kan man på motsvarande sätt öka trafiken i denna? Och eftersom detta inte är möjligt objektivt sett, är det då rättvist att en övärld, som är i behov av många hamnar, inte kan åtnjuta samma förmåner vad gäller infrastrukturen med hamnar. Och vad händer då med den sammanhållning vi alla kämpar för? Och med den Amsterdamsprognos om särbehandling som övärlden helt tydligt är i behov av?
Tiden, herr talman, tvingar mig att avsluta min intervention men jag kan inte låta bli att nämna, då vi talar om sjöfart, och också jag uttrycka min stora sorg för de medmänniskor som förlorade sina liv, passagerarna på en av de många båtar som behövs för att betjäna de många grekiska öarna, vilka sålunda också behöver vårt tydliga intresse. Detta måste alltid finnas där eftersom de många öarna kommer att fortsätta att finnas till med alla sina säregenskaper och inte kan avskaffas.

Pohjamo
Herr talman, bästa kommissionär, ärade kolleger! Jag vill å min grupps vägnar tacka utformaren av betänkandet för ett grundligt arbete i denna viktiga fråga. De transeuropeiska trafiknäten har uttryckligen till uppgift att binda samman de olika områdena inom EU för att den gemensamma marknaden skall kunna fungera effektivt. Utformaren av betänkandet har emellertid sett på saken främst ur de stora hamnarnas perspektiv.
Antalet ton per frakt är ett viktigt mått, men det berättar inte alltid hela sanningen. Tonmängderna påverkas väsentligt även av fraktens karaktär. I randområdena är hamnarna särskilt viktiga trots att frakten och passagerarmängderna är mindre än i kärnområdena. Förslaget att öka antalet fraktton till 1,5 miljoner för havshamnarnas del och ändra hamnklassificeringen tjänar enligt vår grupp inte utvecklingen av transeuropeiska trafiknät. Detta skulle betyda att de hamnar som hörde till TEN-nätet koncentrerades till tätt befolkade kärnområden och många glest befolkade randområden på motsvarande sätt blev utanför TEN-nätverket.
En annan försämring är att endast den internationella trafiken räknas med i TEN-hamnarnas passagerarantal. Färjetrafiken mellan Skottland och Nordirland transporterar till exempel årligen 1,8 miljoner passagerare, men dessa hamnar skulle hamna utanför TEN-nätverket om endast internationell trafik räknades med. Denna förbindelse är inte enbart viktig för trafiken mellan Skottland och Nordirland, utan den är även av betydelse för republiken Irland. Mindre, viktiga hamnar och även unionens interna passagerartrafik måste beaktas bättre, därför motsätter sig vår grupp bland annat ändringsförslagen 3, 4, 5, 9 och 10. För deras del tjänar rådets ståndpunkt bättre utvecklingen av transeuropeiska nätverk.

Bouwman
Herr talman! Jag skulle vilja säga några ord, först och främst ett tack till Piecyk, som på mycket kort tid, inklusive många nattliga arbetspass, har färdigställt detta betänkande.
Den gröna parlamentsgruppen har ett hatkärleksförhållande till transport. Transporter är helt enkelt en förorenande företeelse som medför ytterligare föroreningar; det betyder att vi inte till fullo instämmer i samtliga av de transeuropeiska nätverkens delar. Men vi ger vårt stöd till utvecklingen av de mindre förorenande elementen, det vill säga utvecklingen av hamnar, utvecklingen och stimulansen av inlandssjöfart och bruket av intermodala terminaler.
Om vi, beträffande dessa hamnar, studerar ståndpunkten, och det är redan sagt ett antal gånger - från rådet med avseende på hamnar, så anser jag att ett alltför grovhugget och enkelt kvantitativt kriterium används. Detta leder till att vissa hamnar i tyska Watten och i Nederländerna, såsom hamnen i Scheveningen, en liten fiskehamn, väljs ut att spela en roll i det transeuropeiska nätverket. Det går helt enkelt till överdrift.
I den meningen stöder jag alltså helhjärtat föredraganden. Men jag måste också tillägga - om vi ser till något som även saknas i rådets ståndpunkt - att betydelsen av intermodala terminaler och framför allt också multimodala terminaler, vilket vi ofta talar om, försummas av rådet. Detta leder alltså till att vi inte har några riktigt goda kvalitativa argument för att i detta schema ta med hamnar som ofta ligger i unionens randområden. Förutom de kvantitativa kriterierna måste även ett antal kvalitativa kriterier tas fram. Men snart påbörjas förlikningen, och där måste vi ägna detta vår uppmärksamhet.
Jag gläder mig åt att föredraganden har satt upp intermodala transporter - Jarzembowski beskrev det i så bra ordalag - på agendan. Jag tror att detta kommer att vara en av de stridsfrågor där vi förhoppningsvis, med eller utan konferens, kan komma fram till ett bra resultat.
Jag gläder mig även åt att de strategiska undersökningarna har tagits upp i sin helhet. Jag hoppas att dessa inte blir offer för förlikningsförfarandet.
Vad gäller suprastrukturen och dess finansiering, kan jag gott föreställa mig att vi beslutar att inte inkludera suprastrukturen, vars definition för övrigt sedan länge är omdiskuterad, på ett oklart sätt vid hamnfinansieringen. En hamnstruktur och en bra definition av denna är ett steg. En suprastruktur är ytterligare ett steg. Jag anser att vi bör undersöka om vi under tiden kan ge detta begrepp ett bättre innehåll.

Meijer
Herr talman! Inom Europeiska unionen finns en stor mångfald, och ändå är vi benägna att likrikta och centralisera. Det ser vi också i Piecyks betänkande om kusthamnar och inlandshamnar. Egentligen behandlar betänkandet och ändringsförslagen ett antal väldigt olika förhållanden. Precis som vid tidigare behandlingar av betänkandena om dumpning av avfall i havet och om luftfarten, måste vi göra åtskillnad mellan nord och syd, mellan stor och liten, och mellan politik som har vinst som målsättning och politik som har miljö som målsättning. Det är därför inte lätt att bedöma alla Europeiska unionens hamnar efter samma måttstock. Vissa ser i betänkandet och ändringsförslagen en möjlighet att förbättra omständigheterna för små hamnar - hamnar som är oersättliga för kommunikationerna med och överlevnaden på öar och i avlägsna kustområden. Enligt denna uppfattning bör alla små hamnar och varje färjehamn med omfattande turisttrafik tas med på den europeiska listan. Hamnpolitiken har då som främsta målsättning att stödja unionens randområden.
I de tätbefolkade delarna av Europa, runt Nordsjön och vid Engelska kanalen finns däremot väldigt stora hamnar, däribland min hemstad Rotterdam. Där råder bitter konkurrens, bland annat genom att med så låga tariffer som möjligt erbjuda så många faciliteter som möjligt till transportföretag. Rotterdam vill bli världens största hamn, och konkurrerar om samma lasttrafik som Le Havre, Dunkerque, Zeebrugge, Antwerpen, Amsterdam, Bremen och Hamburg. Det råder till och med en uppfattning om att Rotterdam skall vara en " mainport" , där alla varor som kommer till den europeiska västkusten från andra kontinenter måste lastas om till fartyg som distribuerar dem till de omkringliggande hamnarna. Även andra stora hamnar strävar efter tillväxt och dominans.
Konkurrensen sker på bekostnad av miljö och storstädernas finansiella utrymme. En europeisk hamnpolitik måste motverka detta, och möjliggöra en spridning av lasttrafiken över ett större område. Tyvärr tas inte detta upp i förslagen.

Van Dam
Herr talman! De transeuropeiska nätverken är tänkta att fungera som en länk mellan de olika regionerna i Europeiska unionen; inte enbart som ett transportnät, utan även för att förbättra konkurrenskvaliteten, och därigenom höja sysselsättningen i vissa regioner.
Tonvikten ligger således på trafikleder mellan medlemsstater. Logiskt sett betyder detta att uppmärksamheten riktas mot de projekt som är av gränsöverskridande betydelse.
Trafiksituationen inom de olika medlemsstaterna är långt ifrån identisk. I de södra medlemsstaterna är det främst väg- och järnvägstrafik som står för kontinentala transporter, medan havs- och sjötransporter spelar en betydande roll i de nordligare länderna. Mot denna bakgrund är det självklart att även dessa transportsätt, och interaktionen dem emellan, förekommer i de transeuropeiska nätverken. Framför allt måste ju de transportsätt som tar minst utrymme och är miljövänligast ingå i de transeuropeiska nätverken.
Detta är min referensram för kollega Piecyks betänkande om ståndpunkten om hamnarna i de transeuropeiska nätverken. Kusthamnarna är ofta start- och slutpunkt för lasttrafiken i Europa. Förbindelserna med omvärlden kan ske på olika sätt.
Detta innebär att i stort sett alla varor som passerar kusthamnarna måste byta transportsätt en eller ett antal gånger. Omlastning och därmed omlastningsterminaler är nödvändiga. Om dessa terminaler utesluts i de transeuropeiska nätverken, så innebär det en brist på stimulans av samtliga transportsätt. Jag skriver gärna under på föredragandens anmärkningar om detta.
Om de transeuropeiska nätverken skall kunna vara målinriktade och översiktliga, är det omöjligt att lista samtliga EU:s hamnar. Ett fastställt minimiantal är därför ofrånkomligt. Jag anser att de kriterier som föredraganden har satt upp i detta syfte, är de mest lämpliga inom den ram som parlamentet vill tillämpa.
Kort sagt, föredraganden har kommit med förslag som jag hoppas att rådet skall ta till sig.

Ripoll y Martínez de Bedoya
Herr talman! För det första vill jag tacka föredraganden för det välarbetade betänkandet. Jag kommer inte här att betona de delar i vilka vi är överens i betänkandet, men jag vill uppmärksamma några frågor som oroar mig och som oroar ett antal ledamöter.
Till att börja med vill jag säga att jag, som föredraganden mycket väl vet, kommer från några öar i Medelhavet och vi har fått uppfattningen att man håller på att stärka de stora hamnarna, särskilt hamnarna i norr i förhållande till hamnarna i söder. De små hamnarna, och i synnerhet hamnarna i randområdena och på öarna har hamnat lite utanför främjandet av sjötransporterna.
Det jag i detta fall skulle vilja är att man tillstår t.ex. att det skulle vara bra att man också för hamnar tillämpar den uppdelning som görs för flygplatser av olika kategorier på ett sådant sätt att vi inte ser till hamnarnas kategorier utan till konkreta projekt. Det projekt som presenteras och de mål det har, de syften det har och helheten av de verksamheter som utvecklas i projektet. Jag tycker att det vore en bra väg.
I vårt fall, på Balearerna - själv kommer jag från Palma de Mallorca -, skulle hamnen i Palma innefattas i det som Piecyk föreslår i sitt betänkande medan andra hamnar på samma öar skulle hamna utanför och det skulle främja flygtransporterna. Följden blir att på vissa öar och i randområden kommer sättet för varor och passagerare att nå dit bara med flyg.
För närvarande försöker vi främja sjötransporterna som ett alternativ till flyget. Det är en fråga man bör ha i beaktande. Efter att ha uttryckt dessa ståndpunkter, som inte är avvikande men dock lite annorlunda, vill jag bara utrycka vårt stöd till betänkandet och gratulera föredraganden.

Ortuondo Larrea
Herr talman! Jag vill också gratulera föredragande Piecyk för hans snabba och magnifika arbete och jag skulle här vilja uppmärksamma att jag precis fått en rapport från organisationen Jordens vänner som gör en jämförande studie som jag tycker är intressant.
Från hamnen Pasajes, i Baskien, till Vlissingen, i Holland, är det ungefär lika långt över havet som med bil eller järnväg. För att transportera en viss mängd bilar och husvagnar skulle med lätthet en liten båt på 2000 ton kunna frakta dem i stället för 204 långtradare eller 7 tåg med 102 vagnar som skulle behövas till samma transport.
Resultaten av de tre systemen, när det gäller totala externa kostnader, om man räknar trafikstockning, olyckor, buller, luftföroreningar och klimatförändringar uppvisar stora skillnader. 74 000 euro för en båt, 130 000 för långtradare och 99 000 för tåget. Jag anser att den slutsats vi bör stödja är att sjötransport är den lämpligaste lösningen och att det är till den vi företrädesvis bör destinera våra offentliga medel. Vi bör, som Piecyk säger, välja de viktigaste hamnarna. Det håller jag med om, samt de som är intermodala och framför allt de hamnar som ger oss störst besparing i miljökostnader.
I resten av betänkandets slutsatser är jag överens med Piecyk avseende den hållning rådet intar som är mer restriktiv. Vissa kan anse att den är vidare, men jag anser att den är restriktivare när det gäller verkan av de europeiska fonder som vi avsätter i detta syfte.

Lisi
Herr talman! Även jag skulle vilja instämma i gratulationerna till föredraganden, som har uträttat ett mycket viktigt arbete med tanke på den knappa tid han hade till sitt förfogande.
Nästan alla talarna har redan sagt att det faktiskt föreligger olika och diversifierade betingelser för transporterna, särskilt vad beträffar sjötransporterna och hamnarna, i vår union: situationen är inte densamma i syd som i norr, dimensionerna och den vikt man lägger vid förflyttning av gods eller passagerare är inte lika.
Om vi trots detta vill - vilket vi gör, eftersom vi anser att det är absolut nödvändigt - att också havs- och flodhamnarna skall ingå i det transeuropeiska transportnätet och därmed kunna bilda ett system, måste vi införa en hierarki och en gradering.
Jag kommer från ett land som med sina 8 000 km kust skulle ha stort intresse av att få så många fler hamnar som möjligt inplacerade i kategorin " europeisk hamn" . Vi måste emellertid ha modet att träffa val som också kan vara svåra just eftersom vi, om de inte är strategiska val som verkligen pekar ut de orter och de hamnar som har dessa egenskaper, riskerar att insatserna blir gagnlösa, det vill säga inte är effektiva. Detta beror bland annat på de knappa medlen - vi borde verkligen diskutera denna fråga, för vi har bara 400 miljoner euro att tillgå. En fråga förblir visserligen öppen - en fråga som jag instämmer i och som andra kolleger har tagit upp och som därmed också bör vara central för förlikningen - och det vill säga frågan om öarna, om regionerna i de yttersta randområdena: med andra ord frågan om de förhållanden som även om de har andra dimensioner än de vi beskriver inte för den skull får vara till men för hamnverksamheten i dessa olika länder och områden.

Langenhagen
Herr talman! Sedan tillkomsten av de transeuropeiska näten arbetar jag för vattenvägarna och båtförbindelserna, och därför torde det inte förvåna er att jag nu ger uttryck för ett något annorlunda synsätt. Vad konkurrensen anbelangar så är marknaden avgörande för utvecklingen i kusthamnarna. Det är vi alla överens om. Denna grund bör vi inte fingra på. Därför ber jag enträget, även om Georg sitter bredvid mig, att parlamentet tänker igenom sitt beslut från mars förra året. Parlamentet vill ha en årligt varulastning på 1,5 miljoner ton, men det är absurt att inte utnyttja åtminstone 1 miljon av hamnarnas potential, framför allt när de strategiska förutsättningarna inom ramen för de transeuropeiska näten redan är befintliga. Låt oss faktiskt lita på marknadskrafterna och ge även mindre hamnar en chans!
Vi vill främja de korta transporterna. Till detta behöver vi även de mindre hamnarna. Här kan dessa ge värdefull service. De utgör knutpunkter, måhända små, men viktiga knutpunkter, skulle man då bråka om en halv miljon och stänga ute de mindre hamnarna? Vad skulle en lägsta omlastning på 1,5 miljoner ton ge? Det skulle leda till - så säger de underlag jag har - att kanske 30 hamnar i Europa utesluts och då framför allt drabba områdena i de yttre lägena eller också de struktursvaga kostområdena. Detta kan inte ligga i vårt intresse. Investeringarna i det transeuropeiska transportnätet blir meningsfulla först när vi skapar äkta nät med bred täckning som alla medborgare i unionen kan dra fördel av. En framtidsorienterad maritim strategi bör inte vara exklusiv, utan inklusiv. Jag ber föredraganden och talarna om deras förnuftiga stöd.

Solbes
Herr talman! Jag vill tacka Piecyk för det arbete han lagt ned. Frågan om inlandshamnar och de intermodala terminalerna är mycket komplex och jag skulle vilja understryka det breda samförstånd som vi har uppnått. Alla tycker vi att det transeuropeiska transportnätet bör vara ett multimodalt nät. Vi tror också att vi alla anser att det bör innefatta de huvudsakliga knutpunkterna. Jag tror även att vi anser att de nuvarande bestämmelserna för de transeuropeiska näten avseende hamnar inte är tillfredsställande och att stärkandet av hamnarnas roll i nätet också kommer att tjäna till att stärka de transeuropeiska näten.
Jag tror att parlamentet och kommissionen är väldigt överens i de flesta delarna av debattens ämnesområden. Vi är överens om att innefattandet av för många hamnar i nätet kan påverka begreppet transeuropeiskt och att man därför bör innefatta inlandshamnar av större strategisk betydelse. Jag tror också att parlamentet och kommissionen är överens om att inlandsterminalerna är en viktig del i nätet och att de spelar en grundläggande roll i hela denna process.
I dag talar vi inte om ekonomiska stöd, men jag skulle med anledning av denna punkt vilja nämna att vi tror att detta ekonomiska stöd bör användas korrekt och inte inriktas på suprastrukturprojekt som i slutändan kan ge en negativ inverkan på konkurrensen. Dock finns det några punkter i vilka det kan bli svårt att gå framåt. Även om vi kan komma längre mellan parlamentet och kommissionen får vi inte glömma den grundläggande roll rådet spelar i detta beslutsförfarande.
Jag skall ge några kommentarer till de väsentligaste ändringsförslagen. Ändringsförslag 4: att höja tröskeln för inlandshamnar från 300 till 500 tusen ton. Det är ett förslag kommissionen helt och hållet kan godta. Piecyks betänkande inför ett rättfärdigande för just denna idé i syfte att det inte skall bli för många anläggningar som i slutändan skall räknas till de transeuropeiska näten.
För kommissionen skulle det bästa vara att endast innefatta de hamnar som förutom att de har dessa begränsningar också är omlastningsanläggningar. Vi tror att det inte är en ståndpunkt som kommer att accepteras av rådet men vi anser att mängden i sig inte är tillräcklig. Vi tror att man måste innefatta en kvantitativ del och en kvalitativ.
Kusthamnar: ändringsförslagen 5, 9 och 10. Vi skulle också kunna godta idén att höja tröskeln till 1,5 miljon ton eller 200 000 passagerare och vi skulle också kunna hålla med om avskaffandet av de uppdelningar i kategorier som rådet genomfört. Det är en punkt som utan tvivel kommer att diskuteras senare i rådet.
Ändringsförslagen 6 och 7 återinför kartan på inlandsterminaler och kan godkännas av kommissionen, även om vi anser att det viktigaste problemet är att understryka att inlandsterminalerna är en integrerad del i nätet och att det inte är relevant huruvida de finns på en karta eller ej. Vi anser att det är ett problem som är av underordnad betydelse. Det viktiga är utan tvivel att de är en del i nätet. Vi menar att en medelväg skulle kunna vara att överge kartan över intermodala terminaler och utforma texten på ett tydligare, mer bestämt sätt i riktlinjerna, genom att understryka att de intermodala terminalerna är en del i nätet i stället för att förleda oss in i en debatt om en karta som skulle göra saker och ting svårare.
Problemet med suprastrukturer som utesluts ur gemenskapsfinansieringen i ändringsförslagen 8 och 10. Kommissionen kan också stödja dessa ändringsförslag och det är sant att vi trots det tror att det är en debatt som ger upphov till vissa svårigheter. Vi stöder ändringsförslagens syften, men vi kan inte stödja formuleringen av dessa. Å ena sidan eftersom vi anser att det är olämpligt att tala om finansiering i dessa riktlinjer, och för det andra eftersom vi anser att det inte är nödvändigt att göra denna hänvisning. Sanningen är att de typer av projekt som parlamentet menar då det talar om suprastrukturer inte innefattas i projekten av gemensamt intresse och därför får de ingen finansiering. Därmed är det en debatt som på sätt och vis är onödig.
En kommentar om ändringsförslag 15. Ändringsförslag 15, som mål, är godtagbart av kommissionen. Vi anser att idén är rätt även om vi även här när det gäller utformningen måste analysera den noggrannare för att undvika problem.
Avslutningsvis när det gäller gemenskapens kostnader och de offentliga stöden och den fråga som rör konkurrensen anser vi att det också är viktigt, att det måste diskuteras i framtiden och därför tror vi att man måste arbeta vidare för att nå en lösning på denna och återstående frågor, med beaktande av den ena och andra partens intressen. Vi tror också att en överenskommelse är möjlig med grund i det utmärkta arbete som parlamentet har genomfört.

Talmannen
 Jag tackar er, herr kommissionär.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.30.

Dimensioner och vikter för vägfordon
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0231/2000) av Hatzidakis för utskottet för regionalpolitik, transport och turism om förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om ändring av rådets direktiv 96/53/EG om största tillåtna dimensioner i nationell och internationell trafik och högsta tillåtna vikter i internationell trafik för vissa vägfordon som framförs inom gemenskapen (KOM(2000)137 - C5-0164/2000 - 2000/0060(COD)).

Hatzidakis
- (EL) Herr talman! Detta rör sig om en i högsta grad teknisk fråga som trots detta dock har infallsvinklar som berör europamedborgarnas vardagsliv och den inre marknaden som sådan.
Som situationen ter sig i dag är de lagliga gränserna för den högsta tillåtna längden på passagerarfartyg olika i alla medlemsstater inom Europeiska unionen. I 7 länder är gränsen 12 meter, i ett land är den 13,7 meter, i två andra länder är gränsen 14,5 meter och i fem länder 15 meter. Denna övre lagliga gräns har alltså inte harmoniserats på europeisk nivå, eftersom den inte har tagits med i direktiv 96/53. Fram till i dag kan endast bussar med en längd på 12 meter röra sig fritt inom Europeiska unionen. På begäran av ministerrådet har kommissionen behandlat ett förslag om att passagerarfordon skall inkluderas i direktiv 96/53, så att man inte bara harmoniserar längden på de stela bussarna utan också bättre tydliggör förhållandena när det gäller bussarnas löstagbara tillbehör och släpvagnar. Det är arbetet med detta som har lett till detta förslag. Vi måste vara medvetna om att det även i de länder där det är tillåtet med bussar längre än 15 meter i praktiken inte är tillåtet för dem att komma innanför ett annat lands gränser och att de avvisas vid gränsen. I denna bemärkelse kan vi hävda att detta förslag försöker lösa problemet med att fastställa regler för en gemensam marknad inom hela Europeiska unionen.
Det är uppenbart att det är marknadsskäl som bestämmer längden på bussarna. En buss på 15 meter kan rymma ungefär 67 passagerare, dvs. 16 mer än i en buss på 12 meter. Det står därför helt klart att en del transportörer använder sig av längre bussar av konkurrensskäl. I de fall där bussen färdas full är längre bussar, på grund av miljöskäl, att föredra. Avslutningsvis förtydligas med detta förslag förhållandena när det gäller bussarnas löstagbara tillbehör och släpvagnar, framför allt då skidboxarna, som måste inkluderas i den totala tillåtna längden.
Personligen håller jag med om att bussar längre än 12 meter bör ha tre obligatoriska axlar, då den högsta tillåtna tyngden på varje axel eventuellt överskrids på dessa bussar. Med tre axlar garanterar vi bättre trafikförhållanden och mindre slitning på vägarna. De övriga förslagen är också tillfredställande, som t.ex. att bussens totala längd skall motsvara bussens längd med släp. Den högsta tillåtna längden är alltså totalt 18,75 meter. Låt oss också notera att den högsta tillåtna bredden på bussar den 1 januari 2000 ökade från 2,5 till 2,55 meter. Anpassningarna av den högsta tillåtna längden på de oledade bussarna kommer troligtvis också att leda till krav på motsvarande ändring i lagstiftningen om oledade lastbilar som tillverkas för varutransporter. Det är också möjligt att det i fortsättningen inte kommer att noteras en så stor efterfrågan på dessa typer av fordon.
Grundläggande kriterier för att garantera bussars möjlighet att manövrera är den homocentrala cirkeln och krängningsradien (outswing). Dessa kriterier fastställdes i direktiv 92/27 om volym och dimensioner på vissa kategorier av fordon med motor och släp. Då detta direktiv möjliggör avvikelser i medlemsstaterna är det viktigt att dessa kriterier efterlevs på europeisk nivå och att de också skall gälla de längre oledade bussarna, vilket också föreslås i detta direktiv. Anledningen är att bussarna, såväl de kommunala som långfärdsbussarna, ofta trafikerar trånga vägar i stadscentra under rusningstid, när gatorna också trafikeras av andra bilar, motorcyklar, cyklar och fotgängare. I fall där det finns trafikproblem för bussar med en längd på 15 meter som t.ex. på historiska platser, trånga gator osv. måste de nationella och regionala myndigheterna märka ut de begränsningar som påbjuds. Jag anser att detta är en bra lösning.
Jag vill hänvisa till de tre ändringsförslag som har antagits av vårt utskott. Det första avser en övergångsperiod inom vilken det är tillåtet att för nationella transporter använda bussar som redan godkänts, vilka trots detta inte uppfyller de nya krav som specificeras i direktivet. Om denna period hade slutat den 31 december 2009 skulle tidsrymden vara exceptionellt kort, eftersom trafiktiden på så vis skulle ha begränsats avsevärt för de redan klassificerade bussarna med en längd över 12 meter. Det skulle ha skapat oacceptabla ekonomiska nackdelar för företag vilka innan detta direktiv trädde i kraft i god tro godtagit eller satt fordon i trafik.
Det andra ändringsförslaget hävdar att det tydligt måste framgå att det rör sig om oledade och inte om ledbussar. Om den högsta tillåtna längden på bussar med två axlar ökas måste det också ges en möjlighet för bussar på 12 meter att använda löstagbara tillbehör, som t.ex. skidboxar. Denna ökning av längden skapar dessutom en utmaning för busstillverkarna att reducera tyngden på bussarna, att söka alternativa lösningar för de material som används och för bussarnas utrustning, så att bussar, längre än 12 meter, men mycket kortare än 15 meter, ändå kan tillverkas och klassificeras som bussar med två axlar.
Så har vi det tredje ändringsförslaget som avser löstagbara tillbehör som t.ex. skidboxar samt bussens möjlighet att svänga. Det fastställer andra kriterier än dem i direktivet eftersom det anses att den högsta tillåtna längden på bussar, om det förslag om transporter som arbetsgruppen lämnat in som ändringar till direktiv 96/53 om mätmetoder och gränsvärden för framkanter, kommer att fastställas till 14,6 meter. Detta strider mot den busslängd, åtminstone för bussar med tre axlar, som specificeras i direktivets första artikel. Bussarna kommer att vara 40 centimeter kortare.
Vad gäller de ändringsförslag som har lämnats in nu kan jag inte hålla med liberalernas ändringsförslag 4, eftersom det, vilket jag också sagt till kommissionen, inte ligger i direktivets anda. Vad angår ändringsförslag 6, inlämnat av socialisterna, kan jag från och med nu lämna mitt samtycke. För att komma till socialisternas två andra ändringsförslag, 5 och 7, vilka avser övergångsförordningar som sträcker sig över två år, tycks det mig vara en överdrivet lång övergångsperiod. Jag skulle önska mig förtydliganden från socialisterna och från kommissionen så att jag kan inta en ståndpunkt, men två års övergångsperiod tycker jag som sagt verkar vara en för lång tid. Jag skulle kunna diskutera en kortare tidsperiod om kommissionen också samtycker.

Koch
Herr talman, ärade herr kommissionär! Tillåt mig inleda med ett tack till branschen för busstillverkare, entreprenörer och förare. På punkten trafiksäkerhet och miljövänlighet utgör de toppen. Europeiska kommissionen offentliggjorde redan för två och ett halvt år sedan en rapport om användningen av 15 meter långa stads- och långfärdsbussar och påvisade där inte bara en snedvridning av konkurrensen mellan transportföretagen i olika medlemsstater i EU, utan gav tacknämligt nog även framtidsperspektiv för ökad säkerhet och högre komfort. I dag talar vi äntligen om motsvarande direktiv, vilket jag sedan dess har efterlyst nästan månatligen.
Just med tanke på nuvarande skärpning av konkurrenssnedvridningen genom åtskilliga medlemsstaters ensidiga beslut inom energiprissektorn, varigenom Europa har förlorat trovärdighet bland många medborgare, är det bråttom att ge positiva impulser. Låt oss ge några i dag: för det första genom att standardisera högsta tillåtna längd på oledade bussar och oledade släpkombinationer för bussar, för det andra genom att reda ut situationen med frikopplingsbara anordningar såsom bagagesläp och skidboxar samt för det tredje att anpassa kontrollföreskrifterna för kurvtagning till de tekniskt vetenskapliga framstegen och därmed till den gällande versionen av ECE-reglerna som har utprovats i praktiken sedan 1996.
Dessutom ligger det helt i linje med subsidiariteten att medlemsstaterna beviljas en lång övergångsperiod - nämligen till 2015 - inom vilken de i den inomstatliga trafiken kan använda bussar som för tillfället visserligen är tillåtna men som ännu inte svarar mot de nya kraven i direktivet. Och givetvis står det de lokala och regionala myndigheterna fritt att kunna förbjuda trafik med 15 meter långa bussar vid trafiktekniskt problematiska ställen såsom smala gränder i historiska stadscentrum. Skyddsstängsel för de nationella marknaderna därutöver behöver vi dock inte.
Jag vill tacka och lyckönska föredraganden och ber om gehör för ändringsförslagen 1, 2, 3 och 6.

Honeyball
Herr talman! Jag välkomnar varmt detta förslag då det kompletterar det tidigare direktivet och ger möjlighet att undvika oskälig konkurrens och tar hänsyn till säkerhetsfrågor. Men vi är oroade för vi skulle föredra en utveckling för mer miljövänliga transportformer, som järnväg, i stället för att fortsätta öka vägkapaciteten.
Beträffande ändringsförslagen stöder vi övergångsperioder för bussar som fortfarande är i drift, dvs. ändringsförslag 1, och även för industrin så att den kan uppfylla de nya kraven. Jag vill säga till herr Hatzidakis att 24 månader för industrin är mindre än vad som tilläts i det ursprungliga direktivet från 1996 enligt vilket övergångsperioden var 4 år. Denna gång är industrin nöjd med två år. De behöver inte kräva det, det finns där ifall de behöver den tiden.
Vidare är vi positiva till förslaget att fortsätta behålla bussar med en längd av mer än 12 meter men mindre än 15 meter med två hjulaxlar för allmänna kommunikationer i några medlemsstater, eftersom detta enligt vår mening inte äventyrar säkerheten.
Slutligen stöder vi kraftigt kommissionens ståndpunkt om artikel 1.3 b vilken motsvarar bilaga 1.1, 1.4 och 1.5 i 1996 års direktiv. Vi anser att detta är den bästa garantin för säkerhet. PSE-gruppen stöder inte ändringsförslag 3, eftersom den föreslagna nya provningen inte garanterar ordentlig styrförmåga och därför inte helt uppfyller godtagbara säkerhetskrav.

Sanders-Ten Holte
Herr talman, herr kommissionär! Det föreliggande direktivet syftar till att tillåta passagerarbussar att i fortsättningen fritt köra genom de olika EU-länderna; detta är bra och det stöds också av vår parlamentsgrupp. Principen att nu även låta längre bussar, med en maximilängd av 15 meter, köra fritt i samtliga medlemsstater, under förutsättning att de uppfyller samma krav på säkerhet och vikt, möts med jubel av ELDR-gruppen. Det är nödvändigt, för den fria rörligheten av varor och tjänster, att sådana harmoniseringar sker även inom transportsektorn, och att näringslivet kan räkna med ett " level playing field" . Möjligheten som i och med detta direktiv ges, att använda även längre bussar på internationella resor, är, enligt vår åsikt, effektiv. Den är också vinstgivande. Den stora kapaciteten gör transporterna effektivare operativt sett, och detta ger vinst för såväl transportörer som konsumenter. Längre bussar möjliggör också en effektivare användning av vägarna, och det innebär miljöfördelar.
Min parlamentsgrupp har dock invändningar mot förslaget, framför allt mot artikel 1.3a. Man kan reglera till överdrift, och detta är, enligt vår mening, fallet med bestämmelsen att alla bussar längre än 12 meter måste förses med tre axlar, oberoende av hur dessa bussar skall användas. Detta anser vi är ett intrång på tillverkarnas frihet. De måste, i samråd med kunden, kunna fastställa hur många axlar som behövs för att kunna uppfylla säkerhets- och viktbestämmelser. Långtifrån alla bussar har lika hög belastning; se till exempel på VIP-bussar. Detta betyder i praktiken att driftskostnaderna inte bör påverkas onödigt negativt genom tillägget av en tredje axel som egentligen inte behövs.
Vid utskottsmötet visade sig många instämma i detta, och därför har jag, för min parlamentsgrupp, på nytt lämnat in ändringsförslaget med denna innebörd.
Herr talman, föredraganden har ytterligare skärpt direktivet och gett det en mer praktisk innebörd, och jag gratulerar honom till detta.

Bouwman
Herr talman, herr kommissionär! Vi talar här om bussar, och om det faktum att man, i ett antal europeiska länder, tillämpar olika praxis, där den tillåtna längden varierar från 12 meter ända upp till hela 15 meter. Det är under alla omständigheter meningsfullt att så långt möjligt harmonisera dessa bestämmelser.
Vi har just hört några bra inlägg om den effekt en sådan harmonisering kan få, till exempel med tanke på effektivitet, säkerhet och miljö. Det finns också vissa problem. Det rör sig naturligtvis om vissa transportformer, i detta fall vägtransporter, där också miljöbestämmelser tillämpas. Jag avser de europeiska bestämmelserna som gäller för lastbilar, och jämförelsen i miljövinst med till exempel tåg, som därigenom kan komma att se annorlunda ut. Men så är långt ifrån alltid fallet.
Låt oss titta på en buss, en större buss och miljön. Å ena sidan kan det röra sig om en situation, som i Sanders-Ten Holtes exempel, där billigare och effektivare transporter medför att små företagare på detta område möjligtvis kan tjäna mer, göra vinst osv. Å andra sidan sjunker priserna, och detta får otvivelaktigt den högst märkbara effekten att efterfrågan på ytterst billiga busstransporter stiger kraftigt. Med andra ord kan jag instämma i en förlängning av bussar från miljösynpunkt och ett antal andra överväganden. Men det finns ett antal bieffekter som egentligen inte regleras i detta direktiv, och som inte kan regleras i detta sammanhang, men som vi ändå skulle vilja be er uppmärksamma.
Jag anser att en övergångsperiod, då industrin kan anpassa sig, är bra. Tre axlar är, som Sanders-Ten Holte nämnde, inte alltid nödvändigt, men det är viktigare att fastställa ett bra direktiv.

Vatanen
Herr talman, bästa kommissionär! Först och främst en eloge till den aktiva föredraganden Hatzidakis för hans betänkande. Bussarnas europeiska mått kan te sig som en trivial fråga, men så är alls inte fallet. Den dynamiska inre marknad som vi har som målsättning kan genomdrivas enbart om alla spelare följer samma regler. Den egentliga drivmotorn i utvecklingen, den rena konkurrensen, uppstår då åkerierna kan erbjuda sina tjänster över gränserna. I Finland har vi än så länge inga grekiska åkare, men de skotska har redan fått ett stadigt forfäste. Sparsamhet lönar sig.
För att fortsätta den positiva spridningen av konkurrensen måste vi harmonisera normerna för bussarna. Enhetliga mått innebär kostnadsbesparingar även för tillverkaren, vilket märks i biljettpriset och i EU-medborgarnas plånböcker. Det nuvarande direktivet är bristfälligt eftersom det leder till stor oenhetlighet bland bussarna i olika medlemsländer, vilket försvårar upprättandet av säkerhetsnormer. De senaste dagarnas tragiska nyheter från Grekland kräver att vi förhåller oss intar en villkorslös hållning till skapandet och efterlevnaden av säkerhetsregler.
Kommissionen har rätt då den föreslår att 15 meter långa bussar tillåts. Ju fler människor det är i bussen, desto billigare blir det att resa. För att inte tala om stämningen som stiger exponentiellt vid en ökning av antalet passagerare. Långa bussar är även av miljöskäl att rekommendera. Främjandet av kollektivtrafiken minskar trängseln i tätorterna, eftersom några halvtomma personbilar tar lika mycket plats som en buss med 60 passagerare.
Föredraganden Hatzidakis har rätt i att det vore orimligt att kräva att övergångstiden för bussar i inrikes bruk skulle upphöra redan år 2009. Vi får inga EU-vänner genom att skrota bussar som är i gott skick för tidigt. Samtidigt skrotar vi också lätt tilliten till EU-beslutsfattarnas sunda förnuft bland företagarna och mannen på gatan.

Solbes
. (ES) Herr talman! För det första skulle jag vilja tacka Hatzidakis för det utmärkta arbete han lagt ned i detta förslag som är mycket tekniskt komplext. Kommissionen gläder sig över att betänkandet visar på behovet att söka en balans mellan kommersiella aspekter och de som hör till konkurrensen och som samtidigt å ena sidan garanterar tekniska framsteg och å den andra säkerhet. Dessa mål är naturligtvis också våra mål.
Målet med texten är tydligt. Det har redan kommenterats här. Dvs. att fastställa en enhetlig norm när det gäller storleken på oledade bussar för transporter. De nuvarande lagstiftningarna är mycket varierande, mycket olika, och behovet av denna harmonisering verkar uppenbar.
För att ordentligt förstå de kommentarer jag sedan kommer att ge om kommissionens reaktion på de olika ändringsförslagen är det bra att vara klar över att förslaget, enligt vår vision, har som syfte att tillåta en maximal längd på 15 meter i hela Europeiska unionen, under villkor att två rekvisit uppfylls. För det första att bussar mellan 12 och 15 meter skall ha tre axlar. Det är en viktig fråga som gett upphov till viss debatt och som jag kommer att kommentera senare. För det andra att bussarna skall ha en manöverbarhet som stämmer överens med gemenskapens lagstiftning.
Vi börjar med det första rekvisitet: de tre axlarna. Problemet med de tre axlarna är enligt kommissionens tes grundläggande för att garantera att tyngden, trots dessa bussars storlek, distribueras jämnt och inte ger upphov till problem i vägarnas infrastruktur. Det är den grundläggande delen. Vi kan förstå att det pågår en debatt huruvida alla bussar är lika eller inte, men vi tror att en mångfald av specifika lösningar i slutändan skulle vara en sämre lösning. Vi anser att de tre axlarna för bussar som är längre än 12 meter är den enklaste lösningen och som löser problemen på bästa sättet. Det är anledningen till att kommissionen anser att ändringsförslag 2 och 4 inte är godtagbara, som försöker mildra detta rekvisit genom att fastställa att den tredje axeln skall vara obligatorisk endast i de fall bussarna är mellan 13,5 meter och 15 meter långa. Vi anser att det skulle få negativa effekter för infrastrukturen, som vi nämnde tidigare.
Det andra rekvisitet i vårt förslag är att man skall klara ett bestämt manöverbarhetsprov. Vilket manöverbarhetsprov? Jo, detsamma som för nuvarande finns i direktiv 97/27 och som också kopplar detta prov till reglerna för tillverkning. Vi anser att denna fråga är av avgörande betydelse och det är också anledningen till att det är omöjligt för kommissionen att godta ändringsförslag 3 eftersom det syftar till att fastställa normer för manöverbarhet som är annorlunda och mindre stränga än de som gäller för nuvarande. Naturligtvis skulle de vara lättare att uppfylla, men de skulle införa risker ur säkerhetssynpunkt för detta slag av fordon.
Kommissionen kan inte heller godta ändringsförslag 5 och 7. I båda fallen åsyftas att direktivet skall träda i kraft senare. Naturligtvis ger det upphov till praktiska problem. Om det är så att vi vill påskynda genomförandet av den inre marknaden är allt det som handlar om att påskynda processen positivt, medan förseningar däremot skulle ge upphov till betydande svårigheter. Det är också svårt att godta ändringsförslag 6 eftersom vi anser att det inte är tillräckligt tekniskt berättigat. Däremot tycker vi att det är rimligt att de bussar som för närvarande har tillstånd och en längd på 15 meter, men inte uppfyller ovan nämnda rekvisit, dvs. de tre axlarna och manöverbarheten, skall få en övergångsperiod och att denna övergångsperiod skall vara längre än den som inledningsvis förutsetts. Till en början hade en övergångsperiod föreslagits till år 2009. Kommissionen anser att det kanske är så att denna dispens är alltför restriktiv och vi skulle kunna godta att direktivet tillåter att de rullar vidare fram till år 2015.

Talmannen
Ett stort tack, herr kommissionär.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 12.30.
(Sammanträdet avslutades kl. 20.50.)

