Återupptagande av sessionen
Ordföranden
Jag förklarar härmed Europaparlamentets sammanträde från fredag den 13 december 1996 för återöppnat.
Mina damer och herrar! Än en gång sammanträder vårt parlament för att välja dess ledande företrädare för den kommande halva mandatperioden. Som äldste ankommer det på mig att öppna detta sammanträde. Tillåt mig, att i egenskap av att vara äldst i detta parlament, göra ett par korta personliga reflektioner.
Jag är idag den ende i detta parlament som är född före första världskriget och ännu kan erinra mig denna epokgörande händelse ur eget minne. Jag härstammar från en tid som formats av Wienkongressen i slutet av Napoleonkrigen. Tack vare denna fick vi en lång period av fred som möjliggjorde ett aldrig tidigare skådat uppsving med både ljusa och mörka sidor. Jag har personligen upplevt tre världskrig, då det så kallade kalla kriget inte var något annat än det tredje världskriget. Jag har också varit vittne till två ogudaktiga och människofientliga diktaturer - Stalin som efterträdare till Lenin och Hitler - deras uppgång och fruktansvärda slut. I denna tid var det mig förunnat att samarbeta med stora män, som givit vår kontinent mycket. Det började med Richard von Coudenhove-Kalergi, Europas profet och den Paneuropeiska Unionens grundare, som redan 1922 sade oss att Europa skulle komma att lida svårt om det inte förenar sig i tid. Tillsammans med Aristide Briand och Gustav Stresemann missade han målet med knapp marginal. Om det hade nåtts, hade miljoner dödsoffer och oöverskådliga mänskliga och materiella förluster sparats. Jag hade också turen att vara delaktig i ansträngningarna hos statsmän som Robert Schuman, Josef Bech, Konrad Adenauer, Charles de Gaulle och Frans Josef Strauss. Slutligen är det mig förunnat, mot slutet av ett långt liv, att sedan 18 år representera Bayern i det Europeiska Parlamentet. En underbar tid, under vilken man varje dag känner att insatsen är meningsfull, för att inte tala om vänskapen med många människor från flera nationer och partier, enade av förståelsen för vikten av europauppdraget för de kommande åren.
Tillåt mig, att i detta perspektiv som nästan omfattar hela århundradet, göra två påpekanden. Jag gör detta inte minst i åtanke av ett av de största tal jag hört i det här parlamentet, nämligen öppningstalet av den första ålderspresidenten, den stora fransyskan Louise Weiss som - då vi läser det - fortfarande förmedlar många värden.
Vi befinner oss i en tid av historiska omvälvningar som öppnar nya dimensioner. Avstånd, tid och rum har en helt annan betydelse än för bara några decennier sedan. Våra livsvillkor är djupt förändrade. Förhållandet mellan människor och nationer är annorlunda än för några få årtionden sedan. Vi är därför kallade att tänka om i politiken. Vi står mitt i en kris, även om detta ords betydelse i dess kinesiska skrifttecken inte bara betyder stor fara utan också stora möjligheter.
Detta innebär ett väldigt ansvar för oss, eftersom det är oss förunnat att tillhöra den enda demokratiskt valda europeiska instansen. Vi kan inte lägga över detta ansvar på någon annan då var och en av oss frivilligt åtog sig detta uppdrag den dag vi kandiderade till Europaparlamentet. Vi har därför ett ansvar gentemot de som gett oss sina förtroenden. Detta måste vi med våra fulla krafter tillmötesgå. Här måste alltid personliga och privata intressen stå tillbaka. Vi är skyldiga våra väljare och den europeiska idén vårt förbehållslösa engagemang. Tillåt mig påpeka, då detta är min personliga käpphäst, att frånvaro på arbetsdagar är oförsvarbar om vi vill behålla vår trovärdighet. Detta gäller även Fredagar. Självklart finns det tillfällen då högre krafter spelar in, men detta måste räknas till sällsynta undantag.
Vårt historiska ansvar gäller alla européer om vi ser den Europeiska Unionen som mer än en stor marknad och en klubb för rika nationer.
(Applåder) Det enade Europa måste vara ett hem för alla européer, också de som idag inte tillhör vår union men som vill arbeta för ett enat Europa. För dessa måste våra dörrar förbli öppna. Vi måste ansvara för att också dessa Européer har rätt till fullständigt medlemskap i den Europeiska Unionen så snart de uppfyller de grundläggande europeiska kraven.
Detta är inte bara en plikt utan det ligger också i vårt eget intresse. En stor europaledamot och kollega till många av oss, Dr. Heinrich Aigner, har formulerat sig så här: "Europa är den enda realistiska fredstanken! " Därmed har han låtit uttrycka att vi i första hand inte är en stor marknad eller ekonomisk gemenskap utan en fredsgemenskap som skall vara en garant för fred för oss såväl som för andra folk. Europa är inte bara Paris, London, Madrid, Rom, Berlin, Luxemburg, Bryssel, Håg, Lissabon, Wien, Helsingfors, Dublin, Köpenhamn, Aten eller Stockholm, utan likaså Budapest, Prag, Warszawa, Ljubljana, Vilnius, Riga, Tallin, Bratislava, Zagreb, Bukarest, Kiev, Skopje, Sofia, Sarajevo, Tirana, Vaduz, Valletta, Nicosia, Oslo, Bern och Belgrad. Också för medborgarna i dessa städer, invånarna i de central- och östeuropeiska länderna måste det förenade Europa hållas öppet.
Den Europeiska Unionen får inte bli den "klubb av lyckligt lottade nationer " som den tjeckiske presidenten Václav Havel nyligen varnat för. Det vore att förråda europatanken om vi, nu när den militära "järnridån " fallit, skulle tillåta att en ny välståndsgräns växer fram i Centraleuropa. Det sägs att utvidgningen skulle vara dyr för oss. Säkerligen, alla goda ting är dyra. Men i en farlig värld står säkerheten främst och denna kan vi endast nå genom ett enat Europa. Erfarenheten säger oss att en enda dag av krig kostar mer i mänskligt lidande och ekonomisk förstörelse än ett helt år av utgifter för fredsbevarande. Dessutom lyder ett franskt talesätt: "Plaie d'argent n'est jamais mortelle. " Andra ting är dödliga!
Mina damer och herrar, en kolossal uppgift väntar oss. I detta parlament är vi kallade att skriva historia. Det är vi skyldiga våra folk och var och en av våra väljare. Vi måste vara denna förpliktelse trogna. En underbar, men också svår uppgift. Mycket kommer att bestämmas under de närmaste två och ett halvt åren. Och ansvaret ligger hos oss.
På detta sätt önskar jag oss alla Guds innerligaste välsignelse, oss och den man och kvinna, som ni de kommande timmarna skall tillsätta på höga ämbeten.
Alltså från och med nu, till arbetet!
(Applåder)
Val av ordförande (meddelande om kandidater och utnämning av rösträknare)
Ordföranden
Enligt bestämmelserna i arbetsordningen kommer val till ordförandeposten att hållas i morgon klockan 10.00.
Jag påminner om bestämmelserna i arbetsordningen som säger att inga uttalanden som inte hänger samman med valet av ny ordförande eller mandatprövningen får göras under ålderspresidentens ordförandeskap.
Enligt artikel 13 i arbetsordningen måste kandidaterna till posten som ordförande i Europaparlamentet föreslås, i eget samförstånd, av en grupp eller av minst 29 ledamöter.
I enlighet med arbetsordningens bestämmelser har jag fått följande kandidater:
Gil-Robles Gil-Delgado Lalumière
Jag påminner om att, enligt arbetsordningens artikel 14, en kandidat måste erhålla absolut majoritet av de avgivna rösterna i de tre första valomgångarna för att bli vald. Blanka eller ogiltiga röstsedlar gäller som nedlagda röster.
För att skynda på morgondagens arbete föreslår jag att de sex ledamöter som skall sköta rösträkningen lottas fram redan nu.
(Ordföranden genomförde utlottningen av rösträknarna.)

Ordföranden
Därmed är följande personer utsedda till rösträknare:
De Vries Tajani Thors Thyssen Tamino Virrankoski

Dell'Alba
Herr ordförande, jag vill bara tacka er för att ni lyckades ta er förbi d'Hondtsystemet vid valet av rösträknare, ni har visat att man kan välja rösträknare från andra grupper än de två största.

Ordföranden
Tack så mycket!
(Sammanträdet avslutades kl. 18.20.)

