

Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är uttalanden av rådet och kommissionen om förberedelse av Europeiska rådets möte (17 december 2004). 
Nicolaï,
   . – Herr talman! Vi är alla medvetna om att viktiga beslut måste fattas vid det kommande mötet i Europeiska rådet. Dessa beslut kommer att bereda vägen för en ytterligare utvidgning av Europeiska unionen och en ytterligare stärkning av politikområden som är av avgörande betydelse för att Europeiska unionen skall kunna vidta effektiva åtgärder för att möta nuvarande och framtida utmaningar.
Den femte utvidgningsrundan tog inte slut den 1 maj i år. Som Europeiska rådet på nytt upprepade i juni är Bulgarien och Rumänien en integrerad del av den. I sina återkommande rapporter i oktober drog kommissionen slutsatsen att båda länderna kommer att kunna uppfylla alla krav för att bli medlemmar den 1 januari 2007 och för att underteckna anslutningsfördraget i början av 2005. Europeiska rådet förväntas instämma i dessa slutsatser. Anslutningsförhandlingarna med båda länderna avslutades formellt vid anslutningskonferenserna i går. Samtidigt kommer Bulgarien och Rumänien att uppmuntras att upprätthålla sin reformtakt fram till anslutningen. En nära övervakning från kommissionens sida kommer att hjälpa dem under förberedelserna inför anslutningen.
Därefter följer de slutliga stegen i den femte utvidgningsrundan. Europeiska rådet kommer att påbörja arbetet med en ram för framtida anslutningsförhandlingar samt Kroatiens och Turkiets individuella kandidaturer. I framtiden kommer det att finnas särskilda ramar för förhandlingar med enskilda kandidatländer, och erfarenheterna från tidigare utvidgningar och kandidatlandets egna meriter kommer att beaktas.
När det gäller Kroatien förväntas Europeiska rådet välkomna landets framsteg i förberedelserna inför anslutningsförhandlingarna, men också uppmana Kroatien att vidta nödvändiga åtgärder för att samarbeta fullt ut med Internationella tribunalen för f.d. Jugoslavien (ICTY). Åtalade personer som är på fri fot måste spåras och överlämnas till Haag så snart som möjligt.
När det gäller Turkiet kommer Europeiska rådet att bedöma huruvida landet uppfyller de politiska Köpenhamnskriterierna. På grundval av denna bedömning förväntas Europeiska rådet fatta beslut om huruvida anslutningsförhandlingar skall inledas med Turkiet och också tillhandahålla en ram för förhandlingarna.
Som vi alltför väl vet fortsätter terrorismen att vara ett av de största hoten mot samhället i våra länder. Nederländerna har därför gjort säkerheten till en av huvudfrågorna för landets ordförandeskap. Europeiska rådet enades vid sitt möte i juni om en ny handlingsplan för EU för att bekämpa terrorism. Rådet skall nu utvärdera framstegen. Det finns inget utrymme för självbelåtenhet, men på det hela taget kan vi vara nöjda: Avsevärda framsteg har gjorts, inom EU såväl som i de yttre förbindelserna. Detta framgår av EU:s uppdaterade handlingsplan och flera rapporter om särskilda åtgärder för bekämpning av terrorism.
Rådet har enats om att inrätta en gränsförvaltningsbyrå. Passen kommer att bli säkrare genom användningen av biometriska kännetecken. Den nationella kapaciteten för terrorismbekämpning kommer att stärkas och för att bekämpa finansieringen av terrorism har man enats om strängare kontroller av valuta som förs in i och ut ur unionen. För att rådet skall få underrättelsekapacitet har lägescentralen utvidgats och en säker kommunikationskanal har inrättats med Europol. Medlemsstaterna kommer att utbyta information ur sina brottsregister, Europol och Eurojust kommer att informeras bättre av medlemsstaterna om terroristbrott, och samarbetet med utvalda tredjeländer kommer att förbättras.
Jag vill också nämna Haagprogrammet för frihet, säkerhet och rättvisa som antogs av Europeiska rådet den 5 november och som under de kommande åren kommer att vara ett viktigt bidrag till kampen mot terrorism. Detta innebär dock inte att vi kan ta det lugnt, tvärtom! EU är fortfarande sårbart och mycket återstår att göra för att genomföra EU:s handlingsplan. Under de kommande sex månaderna kommer EU därför att fortsätta sina ansträngningar.
I det fleråriga strategiska programmet 2004–2006 ges det nederländska ordförandeskapet ett klart mandat att fatta beslut om principer och riktlinjer för att hjälpa EU att nå politisk enighet om budgetplanen senast i juni 2005. Sex månader av intensiva diskussioner under det nederländska ordförandeskapet har resulterat i tydliga principer och riktlinjer som utgör en ram för rådets arbete för att nå allmän politisk enighet. Principerna och riktlinjerna kommer att kompletteras med en detaljerad framstegsrapport som utgör en översikt av de ståndpunkter som medlemsstaterna intagit på basen av lagförslag, meddelanden och ytterligare tekniska förtydliganden från kommissionen. En viktig del i denna rapport är ”byggklossarna”, som har utgjort en användbar struktur för diskussionerna och har bidragit till processen för att nå samförstånd inom den fastställda tidsramen. Detta tillvägagångssätt har resulterat i en analys och en tydlig bild av medlemsstaternas ståndpunkter till det politiska innehållet och de finansiella konsekvenserna. Med beaktande av det arbete som utförts och de resultat som nåtts under det nederländska ordförandeskapet bör framsteg kunna göras som planerat. Vi överlämnar nu stafettpinnen till Luxemburg, som kommer att fortsätta diskussionen i en anda av ömsesidig förståelse i syfte att uppnå en lösning som kan godtas av alla medlemsstater. I detta sammanhang vill jag än en gång påpeka att vi alla inser Europaparlamentets viktiga roll när det gäller att nå enighet med rådet om nästa fleråriga budgetram, och lämpligt språk kommer att användas i rådets slutsatser.
Vid Europeiska rådets möte kommer EU:s strategi mot narkotika 2005–2012 att antas. Denna strategi kommer att vara ett huvudinstrument för att effektivt ta itu med narkotikamissbruk och narkotikahandel i syfte att garantera en hög nivå av hälsoskydd, välbefinnande och social sammanhållning samt en hög säkerhetsnivå för allmänheten. Strategin baserar sig på en välavvägd lösning för att minska tillgång och efterfrågan. Kommissionen kommer att uppmanas att så snart som möjligt lägga fram en handlingsplan för rådet och Europaparlamentet baserad på denna strategi för 2005–2008. Jag ser fram emot ett nära samarbete med parlamentet inom detta område.
Europeiska rådet kommer att välkomna de framsteg som gjorts under det nederländska ordförandeskapet inom områdena invandring och integration. Gemensamma grundläggande principer har fastställts för politiken för integration av invandrare inom Europeiska unionen. I Haagprogrammet betonas dessutom behovet av gemensamma grundläggande principer för integration, tydliga mål och utvärderingsmetoder, bättre samordning av ländernas nationella integrationspolitik och initiativ från EU inom detta område.
Inom området yttre förbindelser kommer Europeiska rådet att diskutera fyra frågor. För det första kommer vi att ta upp situationen i Ukraina. Det gläder mig att de berörda parterna har nått en överenskommelse om att reformera vallagstiftningen och ändra konstitutionen. Vi har sett att dessa förändringar har närmat de ukrainska medborgarna till varandra. Vi bör nu rikta all vår uppmärksamhet mot valprocessen, eftersom vårt mål är fria och rättvisa val utan extern inblandning och där det ukrainska folket kan vara förvissat om att valresultaten speglar deras vilja. Detta är också det bästa sättet att garantera att man inte tar till våld och att bevara Ukrainas territoriella integritet.
Den andra frågan som behöver diskuteras är fredsprocessen i Mellanöstern. På kort sikt kommer uppmärksamheten naturligtvis främst att fästas vid förberedelserna inför det palestinska presidentvalet. Men vi bör också komma ihåg det mer långsiktiga perspektivet. Vi måste därför se till att de åtgärder som vidtas på kort sikt också passar in i ramarna för färdplanen, eftersom både israelerna och palestinierna bör återgå till färdplanen för att man skall kunna förverkliga det långsiktiga, slutliga målet som är en lösning med två stater.
För det tredje antogs den europeiska säkerhetsstrategin för ett år sedan och Europeiska rådet kommer att markera detta. När det gäller de huvudsakliga hoten och ökningen av säkerheten i vårt grannskap har EU uppnått en hel del. Exempel på detta är arbetet för icke-spridning när det gäller Iran och också det biståndspaket för Irak som vi kunde erbjuda premiärminister Iyad Allawi vid Europeiska rådets möte i november. Samtidigt kvarstår ett antal utmaningar, t.ex. situationen i Darfur. Förbindelserna med Förenta staterna är av vital betydelse för genomförandet av säkerhetsstrategin, och därför kommer ministrarna att diskutera hur vi kan stärka de transatlantiska förbindelserna ytterligare.
För det fjärde kommer Europeiska rådet också att föra en ingående diskussion med Kofi Annan om ett antal punkter i högnivågruppens rapport. Regeringscheferna kommer därefter att kunna utbyta åsikter med honom, särskilt om vår tids hot och utmaningar och om millennieutvecklingsmålen, bland annat inför FN-mötet 2005.
Europeiska rådet kommer att godkänna ett antal slutsatser som ministrarna för utvecklingssamarbete antog i november. Europeiska rådet kommer allmänt att betona att Europeiska gemenskapens offentliga utvecklingsbistånd måste bidra på ett enhetligt sätt till fattigdomsutrotning i alla utvecklingsländer. Europeiska rådet kommer också att betona att inriktningen på de fattigaste måste öka, särskilt i Afrika.
Europeiska rådet kommer också att diskutera högnivåmötet i FN i september 2005, då världssamfundet kommer att utvärdera de framsteg som gjorts för att uppnå millennieutvecklingsmålen.
Utöver huvudpunkterna på Europeiska rådets dagordning finns det andra frågor som behöver tas upp, såsom gemensamma värderingar, konsulärt samarbete, EU:s organ för mänskliga rättigheter och Europeiska avdelningen för yttre åtgärder.
När det gäller gemensamma värderingar kommer Europeiska rådet att se med tillfredsställelse på alla de offentliga debatter som anordnats av det nederländska ordförandeskapet och som engagerat deltagare med mångskiftande bakgrund och erfarenhet att diskutera europeisk identitet och begreppet gemensamma värderingar som grund för europeisk integration och samarbete.
Europeiska rådet kommer också att bekräfta Europeiska unionens åtagande att intensifiera det konsulära samarbetet mellan medlemsstaterna. Ett närmare konsulärt samarbete fyller begreppet europeiskt medborgarskap med innehåll och hjälper medlemsstaterna att effektivare hantera den ständigt ökande efterfrågan på konsulära tjänster och nya utmaningar, såsom följderna av den ökade terrorismen, inbegripet bombattacker och gisslantagningar.
För att stärka enhetligheten och kontinuiteten i EU:s politik för mänskliga rättigheter förväntas Europeiska rådet efterlysa en effektiv uppföljning av beslutet från december 2003 om att upprätta ett EU-organ för mänskliga rättigheter.
När det gäller Europeiska avdelningen för yttre åtgärder kommer Europeiska rådet att uppmana generalsekreteraren/höge representanten och kommissionen att sammanställa en lägesrapport om det förberedande arbetet och att vidta lämpliga åtgärder för att hålla Europaparlamentet underrättat.
Det nederländska ordförandeskapet har åtagit sig att garantera ett smidigt och effektivt samarbete mellan kommissionen, rådet och parlamentet för att göra det möjligt att nå resultat i de frågor som kommer att diskuteras vid Europeiska rådets möte. Den 21 december kommer premiärminister Jan Peter Balkenende att informera er om resultaten av mötet.
Barroso,
   . – Herr talman! Europeiska rådets förestående möte i Bryssel blir det första för den nya kommissionen. Det är ett viktigt möte som markerar nästa steg i processen för att skapa en större, mer framgångsrik och säkrare Europeisk union. Det är en symbol för vår strävan efter en union som är dynamisk och på väg framåt, en union som är redo att dela sitt öde med den europeiska familjen och en union som bryr sig om sina medborgares säkerhet.
Jag hoppas att Europeiska rådets möte senare i veckan skall genomsyras av viljan att samarbeta. Hur skall vi annars kunna skapa den tillit till EU-institutionerna och EU-politikerna som behövs för att konstitutionen skall kunna ratificeras på ett smidigt sätt?
Ordförandeskapet har informerat oss om sina förväntningar och de frågor som kommer att tas upp vid toppmötet. Låt mig kortfattat kommentera tre saker: utvidgningen, kampen mot terrorism och budgetplanen.
För det första: Vår politik för utvidgning av unionen har varit nyckeln till att befria oss från resterna av det kalla kriget. De lockande utsikterna till EU-medlemskap har bidragit till att förändra och modernisera flera av de gamla kommuniststaterna. Vår politik har alltså ändrat ordningen i Europa. Detta var och är fortfarande en prestation av historiska mått som vi inte bör underskatta. Parlamentets stöd för denna process har varit mycket viktigt, men utvidgningen är fortfarande ofullständig. Europeiska rådet kommer vid sitt möte att ta nästa steg för fyra länder och erbjuda dem möjligheten att genom en utvidgning ansluta sig till det övriga Europa.
I oktober klargjorde kommissionen att anslutningsförhandlingarna med Bulgarien och Rumänien bör kunna avslutas 2004. Och igår avslutades förhandlingarna, tack vare ökade ansträngningar från Europeiska unionen och dessa två länder. Jag vill gratulera det nederländska ordförandeskapet till det utmärkta arbetet och det nära samarbetet med kommissionen i denna fråga. Arbetet med anslutningsfördraget för båda länderna måste nu slutföras, och vi hoppas att det kan undertecknas med parlamentets godkännande under våren nästa år. Under tiden fram till anslutningen kommer kommissionen noggrant att övervaka att båda länderna uppfyller de åtaganden som de har gjort under förhandlingarna, och i några fall kommer detta att innebära att de måste öka sina ansträngningar ytterligare.
På begäran av Europeiska rådet antog kommissionen den 6 oktober sin rapport om Turkiet och en tydlig rekommendation. Det viktigaste budskapet i kommissionens bedömning är att Turkiet har uppfyllt de politiska Köpenhamnskriterierna i tillräcklig utsträckning och att anslutningsförhandlingar nu bör inledas. Vi anser att denna rekommendation, som förberetts mycket noggrant, är välavvägd och utgör en god grund för ett beslut av rådet. Jag ser fram emot parlamentets stöd i den ståndpunkt som ni kommer att anta i denna fråga senare i dag.
Turkiet har gjort ytterligare framsteg under de senaste veckorna. Man har antagit fem av de sex lagar som kommissionen efterlyste i sin rapport. Den sjätte lagen, om verkställande av domar, är under behandling i det turkiska parlamentet.
Det är nu dags för Europeiska rådet att uppfylla sitt åtagande gentemot Turkiet och meddela att anslutningsförhandlingarna skall inledas. Ett tydligt datum bör anges.
Utöver de saker som jag just har nämnt anser vi att inga andra villkor bör läggas till. Europeiska rådet kommer utan tvekan att vilja påminna om att de politiska reformerna måste fortsätta under förhandlingarna och begära att kommissionen skall övervaka framstegen noggrant.
Vi bör också i ärlighetens namn ställa följande fråga till våra turkiska vänner: Om man vill bli medlem i en klubb, är det då inte normalt att erkänna övriga medlemmar i klubben? Jag är övertygad om att detta kommer att ske när rätt tidpunkt kommer i denna svåra process. Ju förr desto bättre.
Att inleda förhandlingar kan inte syfta till annat än anslutning, men vi accepterar att förhandlingsprocessen är öppen och att dess resultat inte kan garanteras i förväg. Liksom tidigare kan det bli nödvändigt att överväga övergångsåtgärder och ett antal särskilda skyddsåtgärder. Men låt mig peka ut det som kommer att vara vår verkliga utmaning: Det räcker inte att övervinna de diplomatiska hindren, utan vi måste också erövra de europeiska medborgarnas hjärtan och sinnen i denna fråga.
Kroatien är den första av nationerna på västra Balkan som förbereder sig för att inleda processen för anslutning till unionen. Kommissionen är redo att stödja inledandet av förhandlingarna, men anser att framsteg inte kan göras om inte samarbetet utökas mellan den kroatiska regeringen och Internationella tribunalen för f.d. Jugoslavien. Om ett sådant samarbete bekräftas, kan förhandlingar inledas 2005. 

 Herr talman, mina damer och herrar! Med er tillåtelse skulle jag vilja ägna mig åt en av 2000-talets huvudsakliga utmaningar, som vi också kommer att diskutera under den här veckans rådsmöte, nämligen hotet från den internationella terrorismen.
Det handlar om globaliseringens otäcka baksida. Inom den internationella terrorismen utnyttjar man de pluralistiska samhällenas fördelar för att attackera själva grunden i dessa samhällen – våra friheter. Jag hoppas att vi i slutet av veckan kommer att nå ytterligare överenskommelser om metoder för att bekämpa terrorismen.
Vi måste visa vår orubbliga beslutsamhet, men vi får aldrig glömma bort de demokratiska och rättsliga principer som ligger till grund för vårt samhälle och vårt välstånd.
Europeiska kommissionen har spelat en aktiv roll för att främja och förbereda en uppdaterad handlingsplan för EU i kampen mot den internationella terrorismen, och jag skulle uttryckligen vilja klargöra våra förhoppningar när det gäller resultaten av de beslut som kommer att fattas i slutet av veckan. Dessa beslut måste bidra till att man inom EU blir bättre förberedd på att förhindra och besvara terroristattacker. De måste också göra det möjligt för oss att i större utsträckning än tidigare kunna blockera terroristernas finansieringskällor, förbättra vår förmåga att hantera följderna av en attack och slutligen garantera bättre skydd för våra centrala infrastrukturer.
Vi bör inte begränsa oss till att bekämpa terrorism med våld. Vi bör också bekämpa terrorismens perversa logik genom att ta itu med de ideologiska och sociala faktorer som föranleder individer till att begå sådana gärningar. Det kommer att krävas ett långsiktigt engagemang och en tydlig politisk inriktning för att få bukt med detta gissel. 

 Under diskussionerna vid toppmötet kommer vi också att bedöma situationen när det gäller budgetplanerna för 2007–2013.
Jag anser fortfarande att kommissionens förslag är välgrundade, eftersom de utgår från ett brett politiskt samförstånd om vad EU bör göra. Ärligt talat så var det politiska projekt som kommissionens förslag grundar sig på egentligen inte i farozonen. Kommissionens förslag utgör således en giltig utgångspunkt. Det nuvarande taket för egna resurser kvarstår, trots nya ansökningar till EU efter utvidgningen och utarbetandet av ny politik. Kommissionens förslag är därför befogade.
Det vi emellertid vill erbjuda, utöver det som erbjuds på nationell nivå, är ett effektivt mervärde för EU. Vi måste givetvis garantera disciplin i budgetprocessen, men detta kan inte uppnås genom att man fastställer godtyckliga gränser utan att ta hänsyn till budgetens ändamål. Jag är medveten om att vissa medlemsstater förblir övertygade om att EU:s budget bör begränsas till 1 procent av bruttonationalprodukten. Jag anser inte att EU:s politiska mål är förenliga med en sådan siffra.
Är vi redo att frångå utmaningarna i samband med den sociala och ekonomiska sammanhållningen, vilka är särskilt trängande efter utvidgningen? Är vi verkligen seriösa i planerna på att investera i det stora transeuropeiska transportnätet? Är vi verkligen seriösa när det gäller behovet att utveckla EU:s forskningspolitik? Hur skall vi kunna garantera EU:s bidrag för att bekämpa terrorismen och skydda medborgarna? Låt mig klart och tydligt konstatera följande: Vi kan inte få mer EU för mindre pengar, och en union upphör att vara en union om syftet med sammanhållningen glöms bort.
En gräns på 1 procent skulle tvinga oss att göra inskränkningar i våra politiska målsättningar och att ompröva åtaganden som redan gjorts. Kommissionens ståndpunkt är således given. Vår utgångspunkt är det paket som lades fram i februari förra året.
Trots det nederländska ordförandeskapets mycket hårda arbete har förhandlingarna hittills inte riktigt kommit igång. Jag hoppas innerligt att det luxemburgska ordförandeskapet kommer att kunna driva den här processen framåt och se till att effektiva förhandlingar inleds, för det är viktigt att vi respekterar den tidsplan som fastställts i rådets fleråriga strategiska program. Vi måste se till att programmen har kommit igång till fullo senast den 1 januari 2007. Detta innebär att vi måste nå en politisk överenskommelse i juni nästa år.
En sak kan jag lova. Kommissionen kommer som vanligt inte att förhindra att förhandlingarna leder till resultat. Vi kommer att hjälpa medlemsstaterna att nå överenskommelser, dock inte till vilket pris som helst. 

 Under den korta tiden mellan bekräftelsen av den nya kommissionen och Europeiska rådets förestående möte har vi sett stora förändringar både internationellt, särskilt i Ukraina, och inom unionen. Genom de beslut om utvidgning och säkerhet som Europeiska rådet kommer att fatta denna vecka visar vi i praktiken vårt förtroende för vår kontinents framtid. Vi visar hur de värderingar vi värnar om kan projiceras på den internationella arenan och hur cirkeln av framgång, solidaritet och säkerhet kan vidgas vidare över vår kontinent och i världen.
Pinheiro, João de Deus (PPE-DE ),
   . – Herr talman! Som vid alla Europeiska rådsmöten har man under det kommande mötet några mycket intressanta ämnen att diskutera. Jag skulle vilja gå längre och säga att de inte bara är intressanta, utan kanske rentav avgörande för unionens gemensamma framtid. Följaktligen kommer inte bara stats- och regeringscheferna att delta, utan också parlamentets talman och kommissionens ordförande. Den här gången måste vi kräva tre oumbärliga egenskaper, och dessa är ambition, adekvata resurser och praktiska idéer.
Låt oss se vad det här innebär för vart och ett av dessa ämnen. Även om processen för att godkänna Bulgarien och Rumänien tycks gå bra och har visat på genuina ansträngningar från de båda ländernas sida, är vi emellertid mycket medvetna om att Rumänien behöver spurta på upploppssträckan. Även om vi inte heller hyser några tvivel om Kroatien – man behöver bara ha besökt Zagreb eller Dubrovnik för att inse hur inneslutet landet är i den europeiska kulturen – så är Turkiet ett särskilt fall, inte enbart på grund av landets geografiska läge, utan också på grund av dess särskilda kulturella och ekonomiska egenskaper.
Cypernfrågan bör inte sopas under mattan när vi överlägger om förhandlingar. Att förhandlingar inleds kommer trots allt med all sannolikhet att ge bägge parter klarhet i fråga om de områden där det för närvarande råder ovisshet, och så småningom kommer det att bli möjligt att uppskatta vilken sorts union som är att föredra för båda parter. När allt kommer omkring finns det, bortsett från äktenskapet, även andra slags allianser som eventuellt skulle kunna övervägas.
Herr talman, herr rådsordförande, herr kommissionsordförande! Terrorismen är helt säkert en av rådets viktigaste portföljer och vi måste bekämpa den globalt och utan förbehåll. EU bör utan dröjsmål vidta sanktioner mot skurkstater som, med varierande lagenlighet, hyser internationell terrorism. Dessutom bör internationellt samarbete på olika nivåer – politiskt, ekonomiskt eller operativt –ofördröjligen inledas. På det här området får det inte förekomma några dröjsmål eller saknas resurser. Detta leder mig till budgetplanerna, en portfölj som vad oss beträffar kommer att ange tonen för EU:s önskan att fördjupa vår union. Resurserna måste svara mot ambitionerna. Detta var vad Jacques Delors sade, och det med all rätt. Det är inte heller möjligt att lura de länder som nyligen anslöt sig till EU, och inte heller dem som förhoppningsfullt ser på EU som en motor som driver demokratin och utvecklingen framåt i deras hemländer.
Låt oss vara tydliga. Att tro att EU, det nya EU, vårt EU, kan byggas med det förflutnas resurser är ett misstag. Och om ambitionerna och solidariteten går isär vid det här toppmötet eller i de ståndpunkter och riktlinjer som antas, då bör vi skämmas över våra nuvarande ledare. Detta kan vara värt att påpekas.
Herr talman! Jag kommer nu in på de yttre förbindelserna. Rådets tjänsteenheter har uppgett att rådet kommer att diskutera Mellanöstern, Iran, Irak, Afghanistan, Medelhavspartnerskapet och – vill jag tillägga – troligen situationen i Ukraina, Darfur, förbindelserna med Kina och Ryssland och även de transatlantiska förbindelserna. Med en dagordning där jag bara har nämnt ett par ämnen och med en önskan om en gemensam extern tjänsteenhet på EU-nivå undrar jag vilka resurser vi kommer att använda för att utöva inflytande på den internationella arenan? Kommer vi att fortsätta att vara en svag maktfaktor som strävar efter multilateralism utan att vara det minsta aktiv på den internationella arenan? Eller kommer vi att förfoga över resurser – anständiga resurser – för att till sist upphöra att vara politiskt obetydliga på den internationella arenan?
Herr talman, mina damer och herrar! Jag skall avsluta genom att säga det som jag inledningsvis sade. Det är avgörande att vi talar om Lissabonstrategin, om att bekämpa droger och aids, om den nya grannskapspolitiken och om hållbar utveckling. Om vi emellertid saknar de tre grunddragen ambitioner, adekvata resurser och praktiska idéer kommer vi att tala för döva öron.
Schulz (PSE ),
   – Herr talman, mina damer och herrar! Jag skulle gärna ha velat närvara vid ett möte med de portugisiska socialdemokraterna. Kommissionens ordförande José Manuel Durão Barroso har ofta talat till oss om sina ”blindträffar”, vilket har rönt särskilt intresse här i kammaren. Nu på morgonen hörde jag João de Deus Pinheiro säga att han föredrar en annan form av sammanboende än äktenskap. Det pågår intressanta saker i Portugal. I det här fallet, herr Pinheiro, är vi inte några förespråkare för det samvetsäktenskap som EU kommer att ingå med Turkiet. Vi hoppas att förbindelserna mellan EU och Turkiet skall vara starka, spänstiga och stabila – på ett fint och kristdemokratiskt sätt.
Jag vill också varna er för att tala om kulturella skillnader, herr Pinheiro. Zagreb kan mycket väl te sig europeiskt, och det gör även Istanbul, men det är inte det frågan gäller. Vad det egentligen handlar om, och detta är något jag vill upprepa, är huruvida vi har möjlighet att definiera det som Camiel Eurlings gav en exakt beskrivning av i sitt betänkande, nämligen att Europeiska unionen är en värdegemenskap – en politisk värdegemenskap – och att den är baserad på den konstitution som vi har utrustat oss med och den stadga om de grundläggande rättigheterna som vi har införlivat i konstitutionen. Denna värdegemenskap är öppen för alla som delar dessa värderingar, utan något slags kulturell relativitet, och detta är något som jag på nytt vill upprepa. Det här är självklarheter för vår grupp, och i går beslöt vi med vad jag tror var nästan 99 procent av rösterna inom vår grupp …
… i en öppen omröstning, inte en sluten omröstning, att ge Camiel Eurlings vårt stöd för hans övertygelse att införlivandet av detta värdesystem i ett muslimskt samhälle skulle bevisa att detta värdesystem står öppet för alla, oavsett religion, hudfärg och kulturell eller etnisk bakgrund. Anledningen till att detta är en sådan viktig fråga, herr Pinheiro, är att kampen mot terrorismen också är ett ämne som kommer att tas upp vid Europeiska rådets möte och under de inledande debatterna. Jag anser att det finns ett direkt samband mellan den här frågan och frågan om huruvida vi kommer att kunna motbevisa teorin att det slags islam som utövas av de i nuläget farligaste aktiva terroristerna – de islamistiska fundamentalisterna – och som enligt dem är det enda sanna islam, och det värdesystem som jag hänvisade till för en stund sedan utesluter varandra. Redan att inleda förhandlingar med Turkiet, ett steg som också innebär att Turkiet är redo att underkasta sig konstitutionen och dess bestämmelser, anser jag bevisa att genomförandet av en sekulariserad social verklighet inte på något sätt handlar om religion, utan i stället om folkets politiska vilja. Detta är den avgörande punkten och ett viktigt bidrag för att bekämpa terrorismen.
Jag anser därför att debatten om Turkiet och debatten om kampen mot terrorismen är två sidor av samma mynt.
Under gårdagens förberedelser inför dagens debatt diskuterade vi även Rumänien och Bulgarien och utvecklingen i dessa båda länder. Jag förnekar inte att vi beklagar att vår vän Adrian Nastase förlorade presidentvalet. Det var ett rättvist beslut, och vi vill gratulera Traian Basescu. Vi hoppas bara att Traian Basescu, trots det han visade under valkampanjen, har tillräcklig ansvarskänsla för att inte bilda koalition med de partier i hans land som är motståndare till Europeiska unionen och som trampar på våra grundläggande värderingar. Ni kan vara säker, herr Watson, på att vi kommer att fortsätta att följa händelserna i Rumänien lika noggrant som ni har gjort hittills, i synnerhet när det gäller om Rumäniens blivande president kommer att ingå koalition med extremhögern. Detta är något ni kan lita på, och något vi kommer att följa särskilt noga.
Vi anser att den debatt som finns med på rådets dagordning …
… borde befästa det som Europeiska unionen har uppnått i sin roll som medlare i Ukraina under det nederländska rådsordförandeskapet. På vår grupps vägnar vill jag säga att EU – och jag riktar också dessa ord till det nederländska ordförandeskapet – har varit ett stort stöd genom hela den process som har pågått i Ukraina de senaste veckorna. Den innebär en grundläggande förändring av den inrikespolitiska situationen i riktning mot demokrati, frihet och mänskliga rättigheter. Det var EU som agerade medlare i landet, och jag tror att det starka stödet från alla som deltagit, däribland det nederländska ordförandeskapet, har gjort det möjligt att nå framsteg som kommer att ge ökad demokrati. Det har också bevisats att ett enat EU som förenar sina styrkor och utnyttjar dem gemensamt verkligen kan bidra till den internationella politiken. Vi är tacksamma för detta, och vi vill visa vår eftertryckliga tacksamhet till alla inblandade, däribland Javier Solana, Aleksander Kwaśniewski och också det nederländska ordförandeskapet. Herr Nicolaï, jag ber er vidarebefordra vår grupps tack till rådet.
Watson (ALDE ),
   . – Herr talman! Det nederländska ordförandeskapet kommer troligtvis att bli ihågkommet för sitt beslut om Turkiet. En majoritet av ledamöterna i gruppen Alliansen liberaler och demokrater för Europa anser att Turkiet uppfyller de politiska kriterierna och att ni bör inleda förhandlingar. Vi tycker att det är viktigt att EU inte definierar sig som en kristen klubb. Och ändå måste vi samtidigt akta oss för en aggressiv sekularism som kan skrämma bort många av dem som hör hemma i vår gemenskap. Jag vill gratulera Camiel Eurlings till hans arbete med att utarbeta ett betänkande om Turkiet för parlamentet, ett betänkande som jag anser förtjänar ett brett stöd.
Herr rådsordförande! När rådet diskuterar Turkiet är era sammanträden hemliga. Det är viktigt att vi i parlamentet diskuterar och röstar om Turkiet öppet och offentligt, inte i hemlighet.
Jag rekommenderar också rådet att vi inom unionen skall föra en diskussion om Europeiska unionens förmåga att ta emot nya medlemsstater, särskilt de länder som ligger längre bort än de nuvarande kandidatländerna. Jag rekommenderar att vi diskuterar hur Europeiska unionen skall se ut, för det är vår vision av Europeiska unionen, inte vår vision av de länder som vill gå med i unionen, som kommer att avgöra EU:s gränser.
Rådet kommer också att diskutera Bulgarien och Rumänien. Vår grupp har länge ansett att dessa två länder, och även andra, bör ha separata anslutningsfördrag. Bulgarien avslutade alla sina förhandlingskapitel tidigare i år och har gjort goda framsteg. När det gäller Rumänien har framstegen varit mycket svårare att se. För mig är valresultatet denna vecka hoppingivande. Jag tror att många nu kan lägga undan sina farhågor och menar att vi med beslutsamhet och god vilja kan ta emot Rumänien i Europeiska unionen 2007.
Jag säger till min vän Martin Schulz: För guds skull, sluta försvara korrupta socialistregimer, oavsett om de finns på Maldiverna, på Seychellerna eller i Rumänien. Jag trodde att Traian Basescu faktiskt var medlem av Socialistinternationalen, men jag kan ha fel.
Man bör inte försvara regimer som gör saker som inte är värdiga ens parti.
Jag anser att vi nu har chansen att gå vidare med Rumänien och att vi måste göra det.
När det gäller Kroatien, herr rådsordförande, rekommenderar jag att ni håller dörren öppen, men insisterar på fullt samarbete med Internationella tribunalen för f.d. Jugoslavien.
Också terrorismen kommer att stå högt uppe på er dagordning och jag vill gratulera rådets samordnare för kampen mot terrorism till hans arbete. De åtgärder som anges i Haagprogrammet för bekämpning av terrorism behöver snabbt införas i praktiken, särskilt åtgärderna för informationsutbyte mellan medlemsstaterna. Arbetet för att bekämpa terrorismen måste utföras med respekt för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna, och rådet måste betona vikten av att främja respekt baserad på universella värderingar såsom tolerans, dialog och demokratiskt medbestämmande. Alltför ofta har vårt arbete i unionen för att skapa ett område med frihet, säkerhet och rättvisa inriktats på säkerhet och rättvisa på bekostnad av friheten. Jag hoppas att ert ordförandeskap skall garantera att balansen rättas till. Vi måste få polisen och domstolarna att samarbeta. Vi måste utveckla Europeiska unionen från att helt enkelt vara en ekonomisk gemenskap till att bli en gemenskap av värderingar. Men för att få medborgarnas stöd för detta måste vi erkänna den grundläggande vikten av de värderingar som anges i stadgan om grundläggande rättigheter.
En lämplig budgetram kommer att diskuteras i en byggnad som passande nog är uppkallad efter en nederländare, Justus Lipsius. Min grupp välkomnar ordförandeskapets metodiska tillvägagångssätt inför utarbetandet av unionens budget 2007–2013, men vi är inte säkra på om era byggklossar är oberoende av varandra eller om de är en Rubiks kub. Finns det någon annan möjlig lösning än det förslag på 1 procent som ert land undertecknade i skrivelsen till Romano Prodi? Min grupp anser att vi bör ge Europeiska unionen de resurser den behöver. Det är bättre att använda 1,2 procent väl än att använda mindre än 1 procent dåligt. Även om jag som skotte välkomnar förslaget från mina själsfränder i Nederländerna, anser jag att rådet måste ge unionen de resurser den behöver. Ni måste också ta hänsyn till revisionsrättens rapport och ta itu med medlemsstaternas underlåtenhet att i tillräcklig utsträckning kontrollera hur Europeiska unionens pengar används.
Avslutningsvis kommer rådet att diskutera den europeiska säkerhets- och försvarspolitiken. Operationen ”Althea” är framgångsrik och inom ytterligare tre pågående operationer görs stadiga framsteg. Låt unionen göra sin röst hörd i grannskapspolitiken och i förbindelserna med Kina, Förenta staterna och Ryssland.
Även om det viktigaste ämnet för det förestående Europeiska rådet kanske är Turkiet, och något annat bör man inte förvänta sig av en den europeiska civilisationens pelare, finns det mycket annat viktigt arbete som måste göras inom utrikes- och säkerhetspolitiken.
Schulz (PSE ).
   – Herr talman! Jag har aldrig utnyttjat den här artikeln tidigare, men jag vill be att få klargöra följande. Jag skulle aldrig försvara en korrupt regim, vare sig den styrdes av socialister eller av någon annan, och det här vill jag betona. Snarare än att försvara någon, vädjade jag endast till Traian Basescu. Jag hänvisade inte till någon korrupt politiker i något land, och jag skulle – här och nu – vilja säga att varje person som är korrupt borde straffas och inte leda en regering. Det är emellertid lika oacceptabelt att människor utsätts för allmänna misstankar enbart på grund av att de tillhör en viss politisk familj. 
Talmannen.
   – Det står klart att Martin Schulz har talat i enlighet med artikel 145 i arbetsordningen. Enligt denna artikel har ledamöterna rätt att tala i tre minuter som svar på personliga kommentarer som gjorts under debatten. 
Cohn-Bendit (Verts/ALE ),
   – Herr talman, mina damer och herrar! Jag kommer att använda två minuter av Martin Schulz talartid, vilket innebär att jag har fem minuter att tala.
Dagens debatt handlar om kultur och om vad som är och vad som inte är europeisk kultur. Det finns en fråga som jag skulle vilja kommentera. Jag blir alltid skeptisk när någon säger till mig att något är kulturellt oförenligt, och detta kan möjligen vara av familjeskäl. Vi känner alla till hur ofta judar har blivit förföljda för att ha gift sig med icke-judar, och hur ofta vita blivit förföljda för att ha gift sig med svarta. Sådana förföljelser har alltid skett under förevändning av kulturell oförenlighet.
Jag är också förvånad över den emotionella glöd, eller i vissa fall till och med politiska blindhet, som genomsyrar debatterna om Turkiet. Jag är väl medveten om att det finns rättrådiga människor med värdiga argument som motsätter sig Turkiets anslutning till EU. Det är helt och hållet normalt att det förekommer värdiga argument som både talar för och mot en sådan anslutning, men ändå är jag förbryllad över aggressiviteten hos dem som motsätter sig Turkiets anslutning till EU. Grunden för rasism är alltid irrationalitet, och jag kan inte annat än att tycka att vissa argument mot Turkiets anslutning saknar politisk förankring och endast är kulturellt betingade, eller med andra ord rasistiska. Vi kan inte tolerera detta.
Vad slags föredöme är vi då för Turkiet och för resten av världen? Hans-Gert Poettering har sagt till kammaren att detta är det viktigaste beslut som Europaparlamentet och EU kommer att fatta under senare år. Eftersom beslutet är så viktigt menade han också att det borde fattas i största hemlighet så att var och en svävar i ovisshet om hur vi har kommit fram till vår ståndpunkt i denna viktiga fråga. Kammaren skall hålla sluten omröstning.
Kan ni vänligen vara tysta? Efteråt kan ni tala i tre minuter, som Martin Schulz gjorde. Jag tänker säga det jag önskar säga, och ni kan säga det ni önskar säga. Ni kan tala efter att jag har avslutat.
Om kammarens ledamöter kräver sekretess så är det på grund av att de inte vill att EU:s väljare skall veta var vi som individuella ledamöter står i denna avgörande fråga. Det är en skymf mot demokratin att omröstningen skall skötas på det här sättet. Det är skandal.
Ni borde ta hänsyn till vad människorna i Turkiet kommer att tycka. Man kan mycket väl vara motståndare till Turkiets anslutning, men vad kommer kvinnor och män i Turkiet att tycka om de får höra att detta är en fråga som de inte får veta någonting om? Vill européerna verkligen att vi skall hålla offentliga sammanträden och tillhandahålla offentliga omröstningsprotokoll, vilket i synnerhet Hans-Gert Poettering upprepade gånger har förespråkat i sina ständiga predikningar till rådet? Detta skulle vi vilja veta, och detta är något som är införlivat i konstitutionen. Parlamentet, som är en moralisk myndighet för gott uppförande, har plötsligt valt det mest obegripliga och odemokratiska tillvägagångssättet, vilket för mig är omöjligt att förstå.
Jag skulle vilja göra ännu en kommentar om Rumänien. Ibland förekommer det också kulturella skillnader mellan EU och de samhällen som inom kort kommer att ansluta sig till EU. Ett exempel är den genomgripande korruptionen i Rumänien, vilket är ett uppenbart faktum. Vi uppmanar därför det rumänska parlamentet att ta oss på allvar. Rumänien bör släppas in i EU, men bara efter det att landet har uppfyllt Köpenhamnskriterierna. För närvarande kan vi konstatera att kriterierna inte riktigt är uppfyllda ännu, och vi bör inte godkänna landet förrän man har uppfyllt dem till fullo. Rumänien kommer att godkännas …
Poettering (PPE-DE ).
   – ... göra bruk av en artikel som andra också har begagnat sig av, och jag tvivlar inte på att det är så. Trots de motsatta påståendena från Daniel Marc Cohn-Bendit är jag inte på något sätt knuten till denna fråga, och jag ogillar att han har använt falska argument som inte står i någon rimlig proportion till verkligheten.
Uca (GUE/NGL ),
   . – Herr talman! Den 17 december skall det fattas beslut om anslutningsförhandlingar skall inledas med Turkiet. En EU-anslutning innebär viktiga möjligheter för Turkiet eftersom det fortfarande finns behov av att de värden som EU står för, t.ex. rättssäkerhet, demokrati och mänskliga rättigheter, skall accepteras där. Det finns därför ett trängande behov av att förhandlingarna genomförs öppet, och att de demokratiska förändringar som är nödvändiga i Turkiet skall uttryckas klart och tydligt.
Detta är särskilt befogat när det gäller de våldsamma striderna i de kurdiska regionerna, och jag uppmanar kurderna och de turkiska beväpnade styrkorna att nå eldupphör och att söka en politisk lösning. Jag är ytterst bekymrad över det ökade antalet brott mot de mänskliga rättigheterna och det ökade antalet mord, till exempel fallet med den tolvåriga Urud och hans pappa, liksom de nya åtgärder som man initierat i syfte att förbjuda förbundet för lärar- och forskaranställda.
Om det skall bli några anslutningsförhandlingar bör Turkiet behöva visa att alla turkiska medborgare ges samma rättigheter oavsett ursprung, att det förekommer jämlikhet mellan könen och att vissa religioner inte längre diskrimineras till förmån för andra. Turkiet kan visa detta genom att till fullo genomföra landets reformprogram.
Det är av avgörande betydelse att regeringen i Ankara inte bara antar lagar för att uppfylla Köpenhamnkriterierna, utan dessa måste också genomföras i praktiken. Turkiets 20 miljoner kurder hoppas att även deras rättigheter kommer att skyddas när förhandlingarna inleds, att de obehindrat skall kunna uttrycka sin identitet, att de skall bli erkända och att det skall vara möjligt för dem att återvända till sina byar. Det är nödvändigt att systemet med byvakter avskaffas och att den 10-procentiga valklausulen sänks. Förra helgen demonstrerade tusentals människor i Diyarbakir för att anslutningsförhandlingar skall inledas.
I egenskap av tysk parlamentsledamot av kurdiskt ursprung vill jag ansluta mig till min grupp och kräva att anslutningsförhandlingarna med Turkiet skall inledas, och vi uppmanar alla regeringschefer att den 17 december offentliggöra sitt stöd för inledandet av anslutningsförhandlingar. EU bör inte frukta Ankara, och Ankara bör inte frukta Diyarbakir. Turkiet kan fungera som en bro mellan EU och de islamiska länderna. 
Knapman (IND/DEM ).
   – Herr talman! Jag vill ta upp en ordningsfråga, precis som Martin Schulz gjorde. Förra månaden tillbakavisade ni en ordningsfråga från mig, eftersom jag inte hänvisade till en artikel i arbetsordningen. Vid detta tillfälle tilläts Martin Schulz ta upp en ordningsfråga utan att hänvisa till en artikel i arbetsordningen. Kan ni förklara reglerna för detta och varför det finns en regel för honom och en annan för mig? 
Talmannen.
   – Jag antar att ni åberopar artikel 145. 
Knapman (IND/DEM ).
   – Jag frågar bara varför en regel gäller för honom och en annan för mig. Ni ledde sammanträdet båda gångerna. Är det inte dags att ni lär er förstå arbetsordningen? 
Talmannen.
   – Herr Knapman, vill ni vara så vänlig att uppföra er anständigt. Om ni önskar tala, ber jag er uppge vilken artikel ni vill åberopa. Om ni säger att ni önskar tala utan att åberopa någon särskild artikel så har ni inte rätt att ta till orda. 
Coûteaux (IND/DEM ),
   . – Herr talman, mina damer och herrar! Under nästa rådsmöte kommer man att fokusera på Turkiet, och detsamma kommer jag att göra i mitt anförande, även om de franska suveränitetsförespråkarna redan har uppgett skälen till sitt motstånd, vilket jag noterade i förrgår.
Den här gången vill jag undersöka frågan ur en annan synvinkel och varna rådet för det beslut man kommer att fatta. Det är min övertygelse att detta beslut kommer att få ytterst allvarliga konsekvenser, inte endast till följd av Turkiets inträde, utan också när det gäller EU:s anseende bland Europas folk.
För det första blir allmänheten allt osäkrare på vad vi betraktar som våra gränser. Om Turkiet skulle tillåtas att ansluta sig skulle gränserna suddas ut, och dörren skulle stå öppen för ett stort antal turkiskspråkiga länder, däribland länderna i Kaukasien, som t.ex. Georgien. Kort sagt håller vi för närvarande på att glida in i ett slags världsstat som vilar på en grundval som endast är en dunkel förteckning över goda intentioner som betecknas ”mänskliga rättigheter”. Den här utvecklingen är obegriplig för många européer, inte minst på grund av att vi – och det här är min andra punkt – samtidigt blundar för det som européerna uppfattar som EU:s innersta väsen och som i lösa termer och kanske på ett klumpigt sätt beskrivits som dess kristna rötter. Trots allt förekommer det en mycket väldefinierad idé om den livsstil och de civilisationer som EU består av. Vi rör oss allt längre bort från dessa, och säkerligen inser vi inte i vilken omfattning vi förolämpar och upprör medborgarna, fångade som vi är i den globaliserade elitens stormvindar.
För det tredje vill jag säga att det inte kommer att dröja länge förrän vi får se de första konsekvenserna. Den förestående folkomröstningen har inneburit att det franska folket börjat se förbindelsen mellan Turkiet och konstitutionen, och de kommer att rösta i enlighet med detta. Jag vill därför påminna rådet om att man har ett ansvar för utgången av de beslut som kommer att fattas nästa fredag. 
Crowley (UEN ),
   . – Herr talman! Hur mycket ni än försöker kringgå frågan, går det inte att undkomma att Turkiet är ett ämne som skapar splittring. Det går inte att undkomma att denna fråga skapar spänningar och väcker häftiga känslor av det slag som vi har sett här, inte bara nu under morgonen, utan också vid vår debatt i går. 
En av de viktigaste frågor som vi måste undersöka i parlamentet och unionen är: Vilket budskap sänder vi ut om vi vägrar att öppna dörren för förhandlingar med Turkiet kommande veckoslut? Vi fastställer vissa regler och kriterier som Turkiet måste uppfylla innan förhandlingarna kan inledas. Kommissionen har sammanställt ett mycket tydligt utkast över vad som har uppnåtts och vad som fortfarande måste göras innan vi når det sista hindret. Men vi har också krävt att Turkiet skall uppfylla sina skyldigheter och plikter. Det gäller till exempel frågan om erkännande av Cypern och Cyperns oberoende och integritet. Vidare finns det vissa människorättsfrågor, vilket Paul Marie Coûteaux, föregående talare, nämnde.
Det är intressant att höra en kurd tala om Turkiet som en del av Europeiska unionen. Detta är ett viktigt budskap som vi bör dra lärdom av och följa. Vår röst, vårt budskap, kommer att avgöra om moderata muslimers röst kommer att höras, eller om vi driver folk tillbaka till fundamentalistiska åtgärder och attityder. Om anledningen till att vi motsätter oss att Turkiet blir en del av Europeiska unionen är att vi är rädda för den inverkan som det kommer att få på vår ekonomi eller på maktbalansen inom institutionerna, då bör vi säga detta rent ut. Vi bör inte försöka gömma oss bakom falska påståenden om att det för alltid skulle ändra det sätt som EU fungerar på.
Europeiska unionen ser i dag helt annorlunda ut än 1973. En av de saker som fattas i Europeiska unionen i dag är de visioner och den inspiration som uppfyllde unionens grundare och som gjorde att de lyckades få en fredens, framgångens och solidaritetens fågel Fenix att resa sig ur askan. Vår generation har lika stort ansvar och lika stor skyldighet att sträcka ut en hand till andra länder som man hade på 1940- och 1950-talen. 
Dillen (NI ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Kravet från ett antal ledamöter i gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokraterna på att hålla sluten omröstning om Eurlingsbetänkandet säger en hel del om det oförskämda sätt som förespråkarna för Turkiets anslutning till EU tillämpar – däribland medlemsstaternas regeringar i London, Berlin och Rom, men också den belgiska regeringen i Bryssel – när de slaviskt genomför agendan från Washington och utövar påtryckningar på parlamentsledamöter och politiker. Detta sker tvärtemot viljan hos en stor majoritet av folket för att driva igenom ett beslut som kommer att få historiska och sociala konsekvenser för EU. Det är förvisso så att ganska många ledamöter i gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater önskar rösta mot Eurlingsbetänkandet, eftersom de helt och hållet motsätter sig Turkiets anslutning, men det vågar de bara göra om deras röst undanhålls allmänheten. Men av rädsla för eventuell kritik och för alla de konsekvenser som detta medför för deras karriärer i de egna hemländerna, där regeringarna – som överlägset slår bort allmänopinionen med ett skratt – vill ge Ankara klarsignal i övermorgon, kommer de inte att rösta emot om omröstningen är offentlig och inte sluten. Detsamma gäller för ganska många ledamöter ur den socialdemokratiska gruppen. Jag vill påminna er om de modiga ståndpunkter i Turkietfrågan som togs upp i Frankrike av Robert Badinter, Hubert Védrine och den tidigare socialistiske utbildningsministern Claude Allègre, som alla har varnat oss för de ödesdigra konsekvenserna av Turkiets eventuella anslutning. Detta tyder på att det i åratal har saknats demokratisk öppenhet i denna fråga.
I Helsingfors avsatte man endast tre minuter för att diskutera om Turkiet borde få status som kandidatland eller inte. Om detta rapporterade den tidigare europeiske kommissionären för den inre marknaden, Frits Bolkestein. Han var den enda som hade mod att säga till Romano Prodi att han vägrade godkänna kommissionens positiva rekommendation från den 6 oktober.
Tre minuter för att besluta om vi skall flytta konflikthärdarna i Kaukasien och Mellanöstern till EU:s gränser. Tre minuter för att besluta om vi i morgon återigen skall erbjuda miljontals flyktingar möjligheten att översvämma vår kontinent. Tre minuter för att besluta om vi skall tillåta att ett land, där man i stor skala kränker de mänskliga rättigheterna i allmänhet och kvinnors rättigheter i synnerhet, ansluter sig till vår union som en så kallad sekulär stat, och genast ge dem det största antalet röster i rådet. Tre minuter för att ge klarsignal till ett land som vägrar att erkänna en annan medlemsstat och som efter att ha utfört oräkneliga brott mot mänskligheten nu ockuperar en del av denna medlemsstat med 30 000 soldater. Tre minuter för att ge klarsignal till ett land där statens förnekande av de armeniska folkmorden organiserats av utbildningsministeriet, vilket man däremot inte yttrar ett ord om i EU. Jag frågar mig vart EU:s stora principer har tagit vägen? 
Eurlings (PPE-DE ).
   – Herr talman! Vi står vid en viktig skiljeväg i parlamentet, och nyckelfrågan just nu – inte bara i politiken, utan även bland allmänheten – är naturligtvis det eventuella inledandet av förhandlingar med Turkiet. Som föredragande vill jag säga, som jag har sagt tidigare, att mina besök i Turkiet har lett till att jag ser på saken på två sätt. Å ena sidan har det gjorts stora framsteg, imponerande sådana, och å andra sidan släpar Turkiet fortfarande efter en hel del om vi jämför med ett land som verkligen vill bli medlem av Europeiska unionen. Därför måste reformerna fortsätta på områdena för mänskliga rättigheter, kvinnors rättigheter och religiös frihet. Jag kan inte nog betona vikten av att utöva ständiga påtryckningar inom dessa områden. Turkiska medier och journalister ber oss förvisso att använda käppen och moroten som taktik och att fortsätta påtryckningarna.
De mänskliga rättigheterna måste genomföras effektivare. Det krävs en ändring av mentaliteten när det gäller de religiösa minoriteterna, så att människorna är stolta över de religiösa minoriteterna i stället för att försöka undertrycka dem. När det till exempel gäller lagen om stiftelser måste ytterligare rättsliga förbättringar göras för att ge utrymme för religiösa och kulturella minoriteter. Alldeles oavsett den diskussion om kärnfrågor som har pågått i parlamentet och på andra håll vill jag därför betona att det vore önskvärt att en viktig del av det betänkande som vi nu skall genomföra den slutliga omröstningen om även infogas i rådets slutsatser. Det rör följande. Jag kommer att läsa upp några meningar på engelska, eftersom jag har den engelska texten framför mig. 

 ”Considers that the opening of accession negotiations is to be recommended so long as it is agreed that, in the first phase of the negotiations, priority is given to the full implementation of the political criteria; that therefore the agenda of negotiations at ministerial level will start with the assessment of the fulfilment of the political criteria, especially in the area of human rights and full fundamental freedoms in both theory and practice, in the meantime opening up the opportunity to put other chapters on the agenda of the negotiations”.
[”anser att man kan rekommendera att förhandlingar inleds förutsatt att den första etappen av förhandlingarna prioriterar genomförandet av de politiska kriterierna och att förhandlingarna på ministernivå därmed kommer att som första punkt på dagordningen ha en utvärdering av hur Turkiet uppfyllt de politiska kriterierna, i synnerhet när det gäller de mänskliga rättigheterna och fullständiga grundläggande friheter både i teoretisk och praktisk bemärkelse, och att det under tiden skapas möjlighet att föra upp andra kapitel på dagordningen för förhandlingarna”.]

 Jag anser att denna tonvikt på de politiska kriterierna är nödvändig, eftersom inte alla i Turkiet inser att dessa reformer måste genomföras konsekvent om landet verkligen vill kvalificera sig för medlemskap i Europeiska unionen. Jag anser att dessa ytterligare reformer kommer att avgöra om Turkiet kommer att kunna göra detta eller inte.
Jag har en annan kort anmärkning om detta. När vi diskuterar de politiska kriterierna vill jag säga följande. Om jag jämför Turkiet med till exempel Rumänien med avseende på den dåliga behandlingen i fängelserna, de fysiska attackerna mot de undersökande journalisterna samt korruptionen, anser jag att rådet bör göra ett uttalande och att maximala påtryckningar bör göras för att lösa dessa frågor. Enligt min åsikt ligger dessa metoder inte i linje med de politiska kriterier som vi värnar om.
Min sista kommentar rör terrorism. Det gläder mig att rådsordföranden har gjort detta till en nyckelfråga. Jag är också glad över att Nederländerna – för att leva som ni lär – nu äntligen kommer att börja förbjuda organisationer som står på den europeiska listan över terrorister. Jag vill be ordförandeskapet att förmedla till de andra medlemsstaterna att vi måste stå enade i detta. För att bara nämna ett konkret exempel, bör följaktligen ETA förbjudas i alla medlemsstater, och inte bara i Spanien och i Frankrike. Kan ordförandeskapet nu garantera att det, i och med avtalet om informationsutbyte, inte längre kommer att vara möjligt för ett land att inneha upplysningar om attacker i ett annat land, utan att dessa upplysningar automatiskt utbyts? 
Napoletano (PSE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Jag hoppas att parlamentet kommer att anta Eurlingsbetänkandet om Turkiet i den version som antogs av utskottet för utrikesfrågor, och jag hoppas också att det kommer att göra så genom sluten omröstning. Jag anser att mina ledamotskolleger har fel när de tror att en sluten omröstning skulle kunna gynna en omsvängning bort från denna ståndpunkt. Tvärtom förväntar jag mig att parlamentets ledamöter kommer att visa att de inte är utsatta för några påtryckningar när de fritt utövar sina mandat.
När det gäller resten av utrikesutskottets betänkanden håller jag med om mycket av det som Atzo Nicolaï sade, och jag vill säga att vi instämmer i alla de åtgärder som leder till konstitutionella reformer. Genom den höge representantens agerande i Ukraina har vi sett tecken på att initiativ i den riktningen förstärks. Initiativen bör dock stödjas av mer konkreta instrument, som förutses i konstitutionen, men som kanske kan börja tillämpas tidigare.
Beträffande grannskapspolitiken uppmuntrar vi kommissionen och rådet i deras arbete. Vi påpekar dock att det finns en risk för att åtgärderna för att skapa ett frihandelsområde kan komma att prioriteras före de andra politikområdena. Jag vill betona att vi inte bara vill inrätta ett frihandelsområde, och vi bör därför vara försiktiga så att vi inte försvagar grannskapspolitikens regionala och subregionala dimension.
När det gäller mänskliga rättigheter och demokrati rekommenderar jag att vi förhandlar om en lämplig konvention med våra grannländer. I denna konvention kan de delade värderingar som vi så ofta hänvisar till äntligen redovisas, och de bör definieras noggrant i formella termer, i synnerhet för Medelhavsländernas skull. Konventionen bör göra dessa värderingar kända för de människor som berörs, och gemensamma institutioner som kan garantera dessa värderingar bör inrättas.
I fråga om Mellanöstern måste vi se till att presidentvalet i Palestina ger ny fart åt färdplanen och att den israeliska regeringens ensidiga beslut, såsom tillbakadragandet från Gaza, tas med i förhandlingarna med kvartetten, så att skapandet av den palestinska staten kan slutföras inom den fastställda tidsramen. Det är därför nödvändigt att denna fråga står i centrum för förbindelserna mellan Europeiska unionen och Förenta staterna.
I fråga om Irak anser vi att den vändpunkt man hoppades på inte kom, trots konferensen i Sharm el-Sheikh, och att målsättningen att genomföra val mycket väl kan äventyras av den våldsamma situationen i landet.
Slutligen uppmanar jag rådet och kommissionen att uppmärksamma läget i Kambodja, där det råder en humanitär kris som rör barn. 
Maaten (ALDE ).
   – Herr talman! Det nederländska ordförandeskapet har nästan nått sitt slut. För det första vill jag bedöma de ansträngningar som ordförandeskapet har gjort för att minska regleringen på EU-nivå. Målsättningen var att få slut på Brysselbyråkratin och att minska antalet bestämmelser som utarbetas i Bryssel med minst 25 procent. Vi är självfallet långt ifrån att nå den siffran, men tonen har angetts, och redan detta anser jag vara en stor bonus. När allt kommer omkring finns det större utrymme för företagande om antalet regler och bestämmelser minskas, och det är ju företagarna som kommer att bli tvungna att rädda EU-ekonomin. Jag anser dock att det fortfarande är önskvärt att utse en kommissionsledamot som enbart inriktar sig på att undanröja överflödiga och föråldrade bestämmelser.
En annan fråga som det nederländska ordförandeskapet inriktade sig på var de så kallade Haagbesluten om terrorism och bekämpande av brottslighet. De överenskommelser som nåddes i Haag visar att Europeiska unionen och även rådet – äntligen – betraktar kampen mot terrorism och brottslighet som en av sina prioriteringar. Samtidigt har jämvikt nåtts mellan effektiv taktik och ytterligare rättsligt utrymme å ena sidan, och skydd av personuppgifter och grundläggande friheter å den andra. Trots allt har vi bara börjat arbeta med denna fråga, och jag anser att rådet har gjort ett tämligen bra arbete.
Frågan om de mänskliga rättigheterna har inte uppmärksammats så mycket, men hållbart arbete har gjorts på det området. Jag vill särskilt nämna skyddet av människorättsaktivister. Under det nederländska ordförandeskapet har det praktiska genomförandet av EU-riktlinjerna om människorättsaktivister kommit ett steg närmare. En handbok kommer att sammanställas för EU-delegationerna runtom i världen, och den kommer att sörja för en snabb, flexibel och konsekvent reaktion från EU när människorättsaktivister svävar i livsfara eller riskerar att utsättas för övergrepp.
Jag gratulerar Atzo Nicolaï till att behovet av god kommunikation om den europeiska integrationen har förts upp på dagordningen. Allmänheten anser fortfarande att EU är alltför avlägset från deras egna liv och tar alldeles för lätt avstånd från EU. Det är endast genom tät kommunikation och ständig dialog med medborgarna, vilket inte bara gäller parlamentets ledamöter, utan även ledamöterna av kommissionen och rådet, som denna klyfta kan överbryggas.
Jag vill avsluta med en kommentar om den diskussion om normer och värderingar som detta ordförandeskap inledde. Som liberal ställer jag mig tveksam till en sådan debatt i allmänhet och till den rent kristna karaktär som kristdemokraterna har en benägenhet att ge den i synnerhet. Jag finner det också betänkligt att vänstern har devalverat begreppen ”normer” och ”värderingar”. Det är viktigt att denna debatt har inletts. Det är när allt kommer omkring en debatt om vad EU är, vilken kurs EU bör slå in på, var våra gränslinjer går och vad vi gör, eller inte gör, vilket det nu kan vara. Kort sagt är det en debatt om våra grunder. Pengar är sannerligen inte EU:s endaexistensberättigande. Jag anser att Jan Peter Balkenendes artikel i  av den 7 december 2004 var utmärkt. En av hans slutsatser var att unionen handlar om dynamiska värderingar. Jag anser att respekt, ansvar och förtroende är några av dem. Vi har i alla händelser inlett diskussionen, och även om slutet inte är i sikte än på länge så förtjänar ordförandeskapet ändå beröm för detta.
En sista kommentar. Ordförandeskapet har utan tvekan fört Europeiska unionen närmare det nederländska folket och även närmare ledamöterna av det nederländska parlamentet. Jag vet att Atzo Nicolaï själv har kämpat för detta, och det har visat sig vara mycket framgångsrikt. Som nederländsk ledamot av Europaparlamentet är även jag nöjd med det. 

Buitenweg (Verts/ALE ).
   – Herr talman! Jag vill börja med budgetplanen. Vid toppmötet hoppas jag att ni verkligen kommer att ta er tid att ingående diskutera det slags EU som ni har i tankarna, innan ni låter frågan gå tillbaka till de ministrar som har detta särskilda ansvar.
Några medlemsstater vill ha en mindre budget än den nuvarande, som ligger strax över 1 procent. Rådet har fastställt att inga nedskärningar får göras av jordbruksbudgeten, och det förefaller osannolikt att någon överenskommelse kommer att nås om nedskärningar av strukturfonderna. Var tror ni att nedskärningarna kommer att göras? De kommer att göras på områdena för forskning och utveckling, mänskliga rättigheter, miljö, yttre frågor samt ungdomsutbyten och kultur – precis de områden som ligger människorna varmt om hjärtat och som tillför ett tydligt mervärde på EU-nivå. En budget som är resultatet av EU-skepsisen kommer endast att öka denna skepsis.
När det gäller terrorism fastställs det i förslaget till slutsatser från det kommande toppmötet att vi, i insatserna för att bekämpa terrorismen, måste respektera de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna. Jag håller med om dessa villkor men befarar att det kommer att stanna vid tomma ord. Jag syftar på diskussionen om lagring av kommunikationsuppgifter från alla telefon- och Internetanvändare, eller biometriska uppgifter i pass. Mottot är strikt, striktare, striktast. Det förefaller nästan vara olämpligt att ställa kritiska frågor om effektiviteten eller legitimiteten hos åtgärderna mot terrorism. Liksom alla armégeneraler vill de som bekämpar terrorismen i Europa alltid ha topputrustning. Åtminstone när det gäller inköp av försvarsmateriel beräknar politikerna alltid kostnader och fördelar var för sig. När det gäller åtgärder för att bekämpa terrorismen vågar dock nästan ingen göra denna kritiska bedömning. Trots detta uppmanar jag er att göra exakt detta vid det kommande toppmötet, för om det fortsätter på det här viset kommer vi att kullkasta vår rättsstatsprincip, och terroristerna kommer att få sin vilja fram till sist.
Slutligen har jag en kort kommentar om insyn. Det nederländska ordförandeskapet lovade att försöka betona genomförandet av den klausul i konstitutionen som medför att medlemsstaterna hädanefter skall genomföra offentliga sammanträden – i alla fall var alla överens om detta när konstitutionen undertecknades – eller åtminstone att genomföra fler av sammanträdena offentligt. Jag vill fråga Atzo Nicolaï vad han har åstadkommit i denna fråga. Jag hoppas att dörrarna till ministerrådet verkligen kommer att stå öppna under Luxemburgs ordförandeskap. Vi kommer då att i all öppenhet kunna se vad som pågår, och det kommer att bli möjligt att ställa ministrarna till svars för de beslut som fattas, liksom vi i dag vill göras ansvariga för det beslut vi fattar om Turkiet. 
Adamou (GUE/NGL ).
   – Mina damer och herrar! Slutsatserna från det toppmöte som Europeiska unionen kommer att genomföra den 16–17 december är så viktiga att de i stor utsträckning kommer att avgöra Europeiska unionens framtida skepnad. Utvidgningen, med ett eventuellt inledande av förhandlingar med Turkiet, kräver beslut, och följderna av dessa beslut kommer att bli avgörande.
Vi måste ända från början klargöra att vi inte är emot Turkiets europeiska förhoppningar. Vi förväntar oss dock att varje land som hyser sådana förhoppningar skall vara skyldigt att uppfylla en rad minimikrav i sådana grundläggande frågor som även gäller övriga medlemsstater, t.ex. grundläggande friheter, civila rättigheter och arbetstagarnas rättigheter, naturligtvis utan att landet i fråga hyser några illusioner.
Dessa skyldigheter måste emellertid fastställas och godtas av Turkiet ända från början. Hur skulle det någonsin kunna vara möjligt att ett kandidatland tillåts att vägra erkänna en annan medlemsstats existens och att denna fråga inte klart fastställs vid toppmötet? Hur skall frågan kunna besvaras om det finns verklig jämställdhet mellan medlemsstaterna eller om det när allt kommer omkring finns två uppsättningar av standarder och två måttstockar?
Det är enligt min åsikt en nödvändig förutsättningatt det inte bara finns ömsesidigt erkännande, utan även att förbindelserna mellan Cypern och Turkiet normaliseras, inte bara därför att Europeiska unionen och de principer som ligger till grund för unionens verksamhet kräver detta, utan även därför att Cypernproblemet måste lösas för att rätten skall segra till förmån för vårt folk, såväl grekcyprioter som turkcyprioter. Ingen nation i världen vill ha olaglig ockupation eller hat och delning i sitt land, och detta får inte bestå för all framtid. Europeiska unionen måste öppna ett fönster för att trygga de grundläggande principerna för unionens själva existens och kräva att detta minimum av skyldigheter skall tillämpas. EU måste också öppna ett fönster för de vanliga medborgarna genom att visa att EU inte fattar beslut genom att använda två uppsättningar av standarder och två måttstockar.
Avslutningsvis vill jag fördöma den turkiska ledningens och regeringens arroganta uppträdande genom att i sina uttalanden ge intryck av att det är Europeiska unionen som ber Turkiet att ansluta sig och inte Turkiet som ber om att få ansluta sig till Europeiska unionen. 
Knapman (IND/DEM ).
   – Herr talman! Inget kunde ha visat José Manuel Barrosos förakt för parlamentet bättre än att han närvarade vid denna debatt endast några få minuter innan han avvek. Efter att han tvingat igenom valet av sina brottslingar och ledamöter till kommissionen, tycker jag att vi, när det gäller Ukraina, kan sluta låtsas som om vi på något sätt har något att lära Ukraina om demokrati.
När det gäller Turkiet kommer vi inte att stödja dess medlemsansökan, vilket vi heller inte gjorde i det förra parlamentet. Skälet till detta är kostnaderna och den invandring som detta troligen skulle leda till. Om någon i tillräckligt hög ställning hade närvarat här skulle jag ha bett om bekräftelse av uppgiften att kostnaden kan komma att uppgå till 19 miljarder pund sterling, eller 28 miljoner euro. Det betyder att Turkiet kostar oss lika mycket som de tio länder som anslöt sig till unionen i år.
Skulle vi kunna få veta vilken kostnaden blir? För första gången hör ni nämligen från en nation som faktiskt betalar för det. Även om det brittiska labourpartiet vill bidra med 5 miljarder pund sterling till Turkiet, anser det konservativa partiet att 5 miljarder pund sterling är ett bra pris och tror att man ändå kan ha skattenedskärningar. Antagligen tror de också att grisar kan flyga. Kan vi få en bekräftelse på kostnaden 19 miljarder? Och dessutom: Kommer omkring 700 miljoner euro att användas på ca 60 olika utbildningsprojekt i Turkiet? Är det den verkliga kostnaden, eller finns det en mer uppdaterad siffra?
Vi vet att Turkiets befolkning ökar fenomenalt snabbt och att landet har allvarliga ekonomiska problem, bland annat sjuttio procents inflation. Sjuttio procents inflation när Maastrichtfördraget antogs skulle ha orsakat en del höjda ögonbryn, men här är det bara fråga om ett politiskt projekt, eller hur? Särskilt för dem som inte betalar. Vi vet också att oron för de mänskliga rättigheterna är utbredd.
Därför vill jag som talesman för UK Independence Party föreslå att vi skall erbjuda Turkiet vänskap och frihandel, men inte politisk union, särskilt inte med tanke på att korruption och bedrägerier är vanligt förekommande här.
Foglietta (UEN ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Europeiska rådets förestående möte kommer att bli särskilt betydelsefullt, eftersom rådet, som företrädarna för båda institutionerna har påpekat, sannerligen kommer att behöva ta itu med särskilt viktiga frågor, såsom utvidgningen av unionen till att omfatta Bulgarien och Rumänien, det eventuella inledandet av förhandlingar med Kroatien och Turkiet, en översyn av framstegen i kampen mot terrorism och framför allt ökningen av informationskapacitet inom rådets generalsekretariat och utarbetandet av budgetplanen för perioden 2007–2013.
Vi har ofta sagt att Bulgarien och Rumänien borde ansluta sig till unionen, även om vi är särskilt oroade över de områden där skillnaderna fortfarande är stora mellan det nuvarande läget i dessa två länder och EU:s genomsnitt. I detta avseende vill vi peka på deras lagstiftning om mänskliga rättigheter, socialt skydd för arbetstagare och ekonomisk utveckling, som måste förbättras avsevärt till slutet av årtiondet.
Även om vi i princip är positivt inställda till att inleda förhandlingar med Turkiet – och jag betonar att detta är något helt annat än anslutning – får vi inte glömma bort att Turkiet måste erkänna det armeniska folkmordet och behovet av en varaktig lösning på Cypernfrågan. För alla människor med vanligt sunt förnuft är det obegripligt att ett land som strävar efter att ansluta sig till unionen militärt kan ockupera ett annat land som redan är medlem i EU.
Vi är inte alls oroade över vilket omröstningssystem vi bör använda. Jag tror på alla ledamöters frihet att fatta sina egna beslut, oberoende av om omröstningen är öppen eller sluten. Jag anser att detta bara är en formalitet och sannerligen inte någon viktig fråga.
Bekämpningen av terrorism är nära kopplad till utvecklingen av fredsprocessen i Mellanöstern och till läget i vissa länder där konflikterna inte är över ännu. Jag anser dock att unionen skall bibehålla en starkare närvaro än någonsin genom sin politik och sitt bistånd i de länder som omger den och där det finns pågående, ibland tragiska konfliktsituationer. Genom att göra detta kan unionen utöva ett stabiliserande inflytande för att stödja de samhällsgrupper som godtar de värderingar som kännetecknar vår demokrati. 
Czarnecki, Ryszard (NI ).
   – Herr talman, herr Nicolaï, mina damer och herrar! Jag hoppas att Atzo Nicolaï inte kommer att lämna kammaren den här gången, som han gjorde under den senaste debatten om EU:s förbindelser med Ryssland. José Manuel Barroso, som redan har gått, sade att Europeiska rådet i december kommer att bli ett stort steg mot uppbyggandet av ett mer blomstrande Europa. Att döma av Atzo Nicolaïs kommentarer är det emellertid mer sannolikt att det blir ett litet och försagt steg, inte ett stort.
Jag är inte ensam om att anse att rådet arbetar utan något slags seriös vision och utan någon långsiktig strategi, att det vinglar från en händelse till en annan och att det bara reagerar på problem, utan någon långsiktig plan för hur det bör agera för att undvika dem. Denna brist på strategi är ett grundläggande misstag som ger upphov till en massa problem. Rådet talar nu mycket om Ukrainafrågan, och många av dess kommentarer är fullkomligt relevanta. Om rådet för några månader sedan tydligt hade förklarat att Ukraina, som en del av dess framtida strategi, skulle ansluta sig till Europeiska unionen, inte i dag, inte i morgon och inte i övermorgon, men kanske samtidigt som Turkiet, skulle det nuvarande läget i Ukraina emellertid inte ha uppstått, och den ukrainska regeringen skulle inte heller ha kunnat kosta på sig att manipulera valet i så stor omfattning.
Jag vill tacka den frånvarande José Manuel Barroso för en sak, nämligen att han var för en större budget för Europeiska unionen. En ökning med 114 miljarder euro under sju år kommer att främja såväl EU:s som de nya medlemsstaternas utveckling. 
Kirkhope (PPE-DE ).
   – Herr talman! Europeiska rådets möte senare denna vecka är av historisk betydelse, främst på grund av den grundläggande frågan om huruvida förhandlingar skall inledas med Turkiet om framtida medlemskap i EU. Åsikterna om denna fråga är mycket starka både här i parlamentet och utanför. Jag inser det. Vårt partis politik är dock klar: Vi anser att ett turkiskt medlemskap i unionen under de rätta omständigheterna kan vara bra för Europa, bra för Turkiet och bra för förbindelserna med den islamiska världen och säkerheten i vårt samhälle.
Jag inser att förhandlingarna med Turkiet troligen kommer att bli utdragna och ibland svåra, men denna vecka bör rådet ta det första steget i den processen. Liksom alla andra länder som ansöker om medlemskap måste Turkiet uppfylla alla kriterier när det gäller mänskliga rättigheter samt ekonomisk och politisk reform. Detta kan bli mycket svårt, men genom att gå med på att förhandlingarna formellt inleds kommer rådet att sända en tydlig signal till den turkiska regeringen om att vi förväntar oss att den skall göra ihärdiga ansträngningar för att ta de steg som är nödvändiga för ett eventuellt medlemskap.
Frågan om EU-medlemskap för Bulgarien och Rumänien kommer också att finnas med på dagordningen, och här måste målet vara att bekräfta anslutningen för båda länderna, samtidigt som man erkänner att mycket fortfarande återstår att göra, särskilt för Rumänien, för att garantera att de håller sig på spåret.
Frågan om ekonomisk reform diskuterades vid rådets senaste möte i november. Jag hoppas emellertid att det nederländska ordförandeskapet och regeringscheferna skall bekräfta sitt åtagande att sätta fart på Lissabonprogrammet.
Tidigare i veckan uttryckte socialdemokratiska gruppen sin oro över den nya kommissionens nyliberala natur. Jag vill göra det klart att vi förväntar oss att José Manuel Barroso och hans grupp skall hålla fast vid sina tidigare uttalanden om behovet att ge ny fart åt ekonomin i Europa och att de skall ta itu på allvar med byråkratin och regleringen. Den föråldrade sociala modell som är så omhuldad av vänstern måste ersättas med ett kraftfullt, dynamiskt och radikalt reformprogram. Det är det enda sättet att hantera den höga arbetslösheten och den långsamma tillväxten som har lett till att Europa släpar efter Förenta staterna och de spirande ekonomierna i Kina och Indien. Om kommissionen agerar på detta sätt kommer det att få fullt stöd från det brittiska konservativa partiet. 
Dührkop Dührkop (PSE ).
   – Herr talman! Europeiska rådets förestående möte kommer inte bara att handla om Turkiet och andra frågor, utan också – som Atzo Nicolaï nämnde – om de allmänna riktlinjerna för nästa budgetplan.
Jag vill ännu en gång påpeka att budgetplanen är ett instrument för budgetdisciplin och inte ett bokföringssystem. Det är ett instrument som i grund och botten syftar till att ge stabilitet och som möjliggör tillräcklig planering av unionens politik på medellång sikt. Detta instrument är så viktigt att det figurerar som en lag i den framtida konstitutionen.
Kommissionen bekräftade i går, och ordförande José Manuel Barroso bekräftade i dag, att man godtar den förra kommissionens förslag fullt ut. José Manuel Barroso sade för ett ögonblick sedan att kommissionens förslag är en utgångspunkt för förhandlingarna om budgetplanen. Jag vill trots detta uppmana kommissionen att energiskt sträva efter att nå detta mål. På så vis kan denna utgångspunkt även bli en slutpunkt, och kommissionen skulle därigenom handla i enlighet med det uttryck som vi nämner så ofta: vi kan inte skapa mer Europa med mindre medel.
Rådet och parlamentet måste också uppfylla sitt respektive ansvar och ta itu med de utmaningar som vi står inför.
För det första är social sammanhållning inte bara en princip som fastställs i fördragen och i den framtida konstitutionen, utan även en nödvändig förutsättning för att upprätthålla och skydda den europeiska sociala modellen.
För det andra får vi inte spara några ansträngningar när det gäller unionens nya medborgare efter den utvidgning som vi nyss har genomfört.
För det tredje fastställde vi några mycket ambitiösa mål för fem år sedan. Vi har kommit halvvägs, och vi är väldigt långt ifrån att nå ett konkurrenskraftigt, kunskapsbaserat samhälle med full sysselsättning till 2010, som vi föresatte oss i Lissabon och Göteborg.
För det fjärde är vi mitt i processen för att ratificera den europeiska konstitutionen, och medborgarna visar ibland till och med mer entusiasm än sina företrädare.
När vi står inför dessa utmaningar kan vi inte vara snåla gentemot våra medborgare. Vi skulle begå ett stort misstag om vi försökte samla dem i detta projekt som vi kallar den europeiska integrationen – och allt den står för – och samtidigt minska unionens medel. Vi måste fortsätta att bygga upp ett EU med de nödvändiga resurserna och med de medel som fastställs i fördraget, och vi måste använda dem effektivt. Detta skulle utan tvivel vara den bästa garanti som vi kan erbjuda kommande generationer för en framtid med fred, frihet och välstånd.
Malmström (ALDE ).
   – Herr talman! Herr rådsordförande! Ni har haft ett tufft ordförandeskap med många kontroversiella frågor, dramatiska händelser i vår omvärld, processen kring kommissionen och inte minst den inrikespolitiska turbulens som det fruktansvärda mordet på Theo van Gogh har orsakat. Säkert har detta påverkat era ambitioner och satsningar på terrorbekämpning och säkerhet. Handlingsplaner och handlingsprogram är bra, men hittills har det inte hänt så mycket. Om Europeiska rådet kan göra framsteg på toppmötet är det mycket bra. Man får inte glömma att terrorbekämpning och säkerhet aldrig får undantränga skyddet för den enskildes integritet.
De flesta frågor som står på agendan har vi diskuterat här tillsammans. Ni var här i måndags kväll och hörde på debatten om Turkiet. Om några timmar röstar vi om Camiel Eurlings betänkande. Jag tror att det är en trygg majoritet av ledamöterna som kommer att rösta för att ge Turkiet ett datum. I det sammanhanget vill jag säga att det är ynkligt att vissa här har drivit igenom en linje som gör att slutomröstningen blir hemlig. Detta parlament går alltid i täten för öppenhet och transparens och den politiker som inte vågar se sina väljare i ögonen i denna fråga har inget här att göra.
Icke desto mindre förväntar vi oss att ni har modet att fatta detta historiska beslut och, med alla de svårigheter som finns, ge Turkiet ett startdatum med sikte på fullt medlemskap. Bara så kan demokratiprocessen fortsätta. Det ger också en tydlig signal till de tiotusentals kurder i Diyarbakir som i helgen demonstrerade för ett Turkiskt EU-medlemskap.
Ni nämnde den europeiska säkerhetspolitiken och nedrustningen. Jag utgår ifrån att ni kommer att diskutera det avtal som Iran har slutit med tre av medlemsländerna. Det är naturligtvis alldeles utmärkt att Teheran avser att frysa sin uranutvinning. Det råder dock fortfarande stor tveksamhet kring vad som verkligen ligger bakom detta beslut. Vi bör vara mycket vaksamma innan vi gör några eftergifter åt den iranska regimen. Den måste bevisa att den menar allvar och inte bara, som så ofta, spelar ett strategiskt spel. Mullorna i Teheran styr med järnhand ett land där mänskliga rättigheter helt är satta på undantag. Det finns ingen anledning att belöna ett sådant land innan vi ser konkreta förbättringar på detta område.
Den socialdemokratiska regeringen i mitt land hävdar – men den kan ha fel, den har ofta det – att frågan om Kina-embargot kommer upp på fredag. Om det är på det sättet vill jag påminna om det kompakta motstånd som finns i denna kammare mot att häva vapenembargot. Det skulle sända helt fel signaler till den kinesiska regimen. 
Harms (Verts/ALE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Vissa yttranden om Ukraina – särskilt Martin Schulz yttrande – har gett mig ett egendomligt intryck. Efter att ha lyssnat till vissa av parlamentets ledamöter under de senaste veckorna är det inte konstigt om man tror att Europeiska unionen vidtar kraftfulla åtgärder för att inrätta, stödja och vägleda den demokratiska rörelsen i Ukraina. Det skulle ha varit trevligt om så hade varit fallet, men i själva verket tycktes det då och då som om EU:s höga representanter nästan var rädda för så stor rörelse och så mycket livlig och levande demokrati, även under massdemonstrationerna. Jag anser att det är nödvändigt att dra lärdom av dessa erfarenheter i Ukraina, inte bara ledamöterna av detta parlament, utan även Europeiska unionens och nationalstaternas diplomater.
EU:s säkerhet är även beroende av läget i EU:s grannländer. Detta är något som jag har hört mycket ofta under de senaste veckorna, och ändå är det inte alltid bara vår säkerhet och vårt välbefinnande som står på spel. Om vi menar allvar med de europeiska värderingar som vi så ofta åberopar, får de auktoritära och diktatoriska systemen omkring oss inte tolereras eller accepteras, oberoende av våra egna intressen. Vid en tidpunkt när så många förändringar till det bättre sker i Ukraina, som vi kan ha bidragit lite till mot slutet, även om vi gjorde alltför lite, måste vi vara medvetna om hur problematisk situationen är för det vitryska folket och deras frihet, och vi måste också diskutera Ryssland. Vi får inte säga att president Vladimir Putin och Ryssland är samma sak, eftersom Ryssland har volontärrörelsen ”Memorial” och en mycket stark frihetsrörelse, och detta är något som måste inverka på våra diplomatiska förbindelser med Ryssland och vår politik gentemot detta land.
Figueiredo (GUE/NGL ).
   – Herr talman! Några dagar före avskaffandet av de befintliga kvoterna för den internationella textil- och konfektionshandeln är oron stor över de tusentals företag och de drygt 2,5 miljoner arbetstagare som huvudsakligen är koncentrerade till de sydeuropeiska länderna. Denna sektor har redan förlorat över en miljon arbetstillfällen under de senaste tio åren.
Jag beklagar att den debatt vi begärde om denna ytterst viktiga fråga inte har genomförts i parlamentet. Det är inte bara mycket viktigt att vi talar om tänkbara åtgärder för att förhindra att företagen stänger och miljontals arbetstagare förlorar sina arbeten och för att skingra det hot om fattigdom och socialt utanförskap som hänger över stora områden där dessa företag är kraftigt koncentrerade, vilket fallet är i Portugal. Det är också helt nödvändigt att dessa åtgärder genomförs. Följaktligen ställer jag återigen följande fråga: Hur skall man göra för att ta hänsyn till följderna av avskaffandet av kvotsystemet i de länder som har den högsta koncentrationen av textil- och konfektionsindustrin, så att arbetslösheten inte förvärras ytterligare, och för att värna om denna ytterst viktiga industri? Jag ber er, fru kommissionsledamot, att se till att denna fråga når kommissionens ordförande, som inte nedlåter sig till att lyssna till oss. 
Bonde (IND/DEM ).
   – Herr talman! Konstitutionen för Europa och Turkiet är oförenliga. Gemensamt medborgarskap och omröstningar alltefter befolkningssiffror kommer att förstöra EU och leda till att stormakterna får en dominerande ställning. Jag vill se ett EU där stora och folkrika nationer kan fungera bättre i samverkan med små länder. Jag förstår inte hur det nederländska ordförandeskapet kan sätta sitt namn under en kommunikationsstrategi som kommer att ta pengar från motståndarna till konstitutionen och göra dem tillgängliga för propaganda från dem som är anhängare av konstitutionen. Detta strider mot principen om jämställdhet och är följaktligen olagligt. Det är skandalöst. De pengar som används för propaganda utnyttjas för att sälja en odemokratisk konstitution till väljarkåren. Det skulle vara lättare att se till att den demokrati som vi förlorar i medlemsstaterna åtminstone slogs ihop i ett öppet och demokratiskt EU, som står nära medborgarna.
EU-konstitutionen gör det oerhört svårt att ändra innehållet i lagar. Varje ändring av något av de talrika politikområden som omfattas av konstitutionen måste först föreslås av kommissionsledamöterna i Bryssel, som inte kan väljas, och sedan bygga på kvalificerad majoritet i ministerrådet eller på en enhällig ändring av konstitutionen, om så är lämpligt. Detta är inte demokrati. Den odemokratiska konstitutionen skall sedan säljas genom en odemokratisk fördelning av medel för att tillhandahålla information, så att medborgarna inte skall kunna upptäcka att de i stort sett förlorar det som är själva kärnpunkten i demokratin, nämligen rätten att gå till val och utverka en ny majoritet och följaktligen en ny politik.
Huruvida lösningen på det demokratiska underskottet är ett federalt tvåkammarsystem eller alternativt vår vision av ett Europa av demokratier, är något som folket bör diskutera och besluta om i fria och rättvisa folkomröstningar i alla medlemsstater. Vi kräver med rätta att Ukraina skall hålla fria och rättvisa val. Bör inte detta också gälla oss själva? 
Libicki (UEN ).
   – Herr talman, mina damer och herrar, herr Barroso! Vi talar alla ofta om en europeisk identitet. Herr Barroso, i synnerhet ni har talat mycket om detta här i parlamentet. Det måste dock sägas att en europeisk identitet först och främst måste bygga på gemensam säkerhet och på ett gemensamt ekonomiskt område. Det råder inget tvivel om att det inte kan finnas någon europeisk identitet om solidariteten saknas, och denna brist blir uppenbar varje gång ekonomiska beslut fattas. Jag vill påminna er om att ni hänvisade till parlamentets centrala funktion i utarbetandet av budgetplanen. Jag undrar vad det kommer att bli av den finansiella solidariteten och grunden för att bygga upp en europeisk identitet, om parlamentets förslag skärs ned från 111 miljarder euro till 106 miljarder euro? Om vi vill bygga upp en europeisk identitet i form av ett gemensamt område med säkerhet, eller ett gemensamt ekonomiskt område, måste vi ha klart för oss var gränserna för EU:s utvidgning går. Med hänsyn till att Turkiets anslutning har föreslagits och att någon mycket väl snart kan komma att föreslå att Marocko skall ansluta sig, medan Ukraina förbises, kommer det sannolikt att bli omöjligt att tala om en europeisk identitet eftersom det inte kommer att finnas någon sådan.
Allister (NI ).
   – Herr talman! Jag vill ägna denna debatt åt rådets pågående arbete med att förbereda och inleda arbetet vid avdelningen för yttre åtgärder innan konstitutionen har ratificerats och antagits. Det är nämligen i konstitutionen som avdelningen stadfästs. Jag har här en skrivelse från Margot Wallström, som är vice ordförande för kommissionen och som befinner sig här i dag, som bekräftar att resultatet av debatten om konstitutionen inte bör förutsättas eller föregripas på något sätt. Ändå är det just det som man gör genom det pågående arbetet med den nya avdelningen för yttre åtgärder. Det är fel. Som enskild parlamentsledamot protesterar jag emot det. Antingen godkänner och accepterar vi nationalstaternas rätt att bestämma om konstitutionens öde, dess nya institutioner och dess arbetsapparat såsom avdelningen för yttre åtgärder, eller också gör vi det inte.
Både rådet och kommissionen fortsätter arrogant att arbeta som om konstitutionen redan hade godkänts. Det är en allvarlig förolämpning och ett angrepp på nationernas och folkens rättigheter. 
Grossetête (PPE-DE ).
   – Herr talman! Det kan inte råda något tvivel om att rådets toppmöte den 17 december kommer att gå till historien som ett minnesvärt datum i byggandet av Europa. Jag vill emellertid tala om för rådsordföranden att våra medborgare är bekymrade över dessa framtida utvidgningar, och framför allt över att de fortfarande inte har fått svar på den centrala frågan om var EU:s gränser går. Vi är naturligtvis för Bulgariens och Rumäniens anslutning till EU, även om dessa länder fortfarande behöver hjälp i sina ansträngningar, och vi är också för Kroatiens anslutning, eftersom detta kommer att sända en stark signal till Balkan.
När det gäller Turkiet är situationen dock helt annorlunda. Det är ett land som inte erkänner Republiken Cypern, en medlemsstat av Europeiska unionen som det har ockuperat i 30 år. Turkiet straffar alla som tar upp det armeniska folkmordet, och 97 procent av dess territorium ligger utanför Europas gränser, vilket innebär att Turkiet inte har någon rätt att ansluta sig till Europeiska unionen. Därför hoppas vi att rådet kommer att samtycka till det förslag om ett privilegierat partnerskap som har lagts fram av Frankrike. Turkiets integration i EU skulle vara liktydigt med att omedelbart förkasta ett politiskt EU, innan det ens har blivit till, och att föreviga bilden av ett EU som är föremål för utpressning och påtryckningar. Skulle detta vara ett förnuftigt handlingssätt?
För att gå över till en annan lika viktig fråga välkomnade jag José Manuel Barrosos kraftfulla kommentarer om EU:s budgetplan. Jag är trots detta fortfarande oroad över EU:s framtid. Utan de nödvändiga medlen kan inte EU stärka den sociala sammanhållningen eller stödja konkurrenskraften, sysselsättningen, forskningen och miljöpolitiken, och det kommer inte heller att kunna ta den åldrande befolkningen under vederbörligt övervägande – med andra ord att stå fast vid Lissabonstrategin – eller fortsätta kampen mot terrorism, narkotika och brottslighet. Om vi fortsätter att arbeta med omoderna budgetar, kommer vi inte att kunna möta de utmaningar som väntar oss, till exempel den kinesiska konkurrensens explosiva utveckling.
Rådet bör därför överge kravet på en EU-budget på 1 procent, eftersom unionen i så fall inte längre kommer att kunna garantera finansieringen av sin regionalpolitik, som ligger EU-medborgarna varmt om hjärtat. Vi förväntar oss att rådet tar hänsyn till de prioriteringar jag nämnde tidigare och sedan anslår nödvändiga medel för att vi skall nå våra mål. Vi får inte glömma bort att EU inte kan byggas utan alla individers och alla EU-medborgares insatser. EU bör exportera sina värderingar till resten av världen men också respektera de män och kvinnor som möjliggör dess existens. Jag är dessvärre rädd för att de beslut som fattas den 17 december kommer att vara obegripliga för många av våra medborgare. 
Van den Berg (PSE ).
   – Herr talman, herr rådsordförande! Rådet diskuterar Kroatiens, Bulgariens, Rumäniens och Turkiets anslutning. När ni behandlar frågan om Kroatien vill jag uppmuntra er att inta en orubblig inställning till Kroatiens samarbete med Internationella brottmålsdomstolen, eftersom det är oansvarigt att inleda seriösa samtal med Kroatien utan detta samarbete. Framhärda! När det gäller Rumänien: Kan ni garantera att kraven på detta land kommer att förbli stränga? Det vill säga ingen anslutning så länge Rumänien inte uppfyller kriterierna på bland annat områdena för mänskliga rättigheter och korruption, även om detta medför att Rumänien ansluter sig till EU efter Bulgarien.
Jag kommer nu att gå över till Turkiet. Skulle jag citera rådsordföranden Jan Peter Balkenende korrekt om jag sade ”ingen andraklasstatus såsom privilegierat partnerskap och inget slutdatum”? Är detta fortfarande er ståndpunkt? Är ni också beredd att säga ”inget medlemskap vid slutet av förhandlingarna om överträdelserna av de mänskliga rättigheterna fortsätter”? Kommer ni att tillämpa nolltolerans? När det gäller den slutna omröstning som vi hotar att genomföra om Turkiet i dag får jag för övrigt en känsla av att detta skulle vara att föra allmänheten bakom ljuset. Jag hoppas att vi inte kommer att behöva ta till detta.
Under de senaste månaderna har ni fört en diskussion om normer och värderingar. Skulle ni inte ha gjort detta konkret genom att till exempel tillämpa det på en fråga såsom Rumänien eller Turkiet i samma anda som den franska filosof som sade: ? Varför inte?Annars kommer det fortfarande att vara lite teoretiskt. Passar inte vapenembargot mot Kina perfekt in i denna diskussion om normer och värderingar? Detta handlar inte om islam eller kristendom, utan om likhetstecknet mellan rättsstatsprincipen och demokratin, och i denna stora mångfald handlar det om de värderingar som vi har skrivit in i vår nya konstitution. Jag hoppas att detta kommer att fortsätta att vara den gemensamma nämnaren i diskussionen.
Jag sade tidigare att mitt intryck av det nederländska ordförandeskapet hittills är att dess ambitioner och mål inte är så tydliga som de borde vara. Min fråga är om detta är ett tecken på osäkerhet eller interna politiska motsättningar inom den nederländska regeringen, eller om vi fortfarande väntar på den stora uppenbarelsen. I detta avseende har rådet i all tysthet betungat oss med mycket kvistiga frågor vid några tillfällen. Jag skall för ögonblicket bortse från detta sammanträdessäte, Strasbourg, men jag hänvisar till det ineffektiva Nicefördraget och de avtal om jordbruksavgifter som var för dyra och ledde till alltför få förändringar.
Era ambitioner när det gäller Lissabon och Kyotoavtalet i Europa och i världen är beundransvärda, och vi stöder dem, men de budgetmedel ni anslår för dem är patetiska. Denna motsägelse kommer naturligtvis inte att undgå allmänheten. Terrorismen är återigen föremål för livliga diskussioner på mycket hög nivå. Så sent som förra veckan samlades de europeiska polischeferna här och talade om för oss att något faktiskt informationsutbyte fortfarande inte har kommit igång som det borde, på grund av olika nationella metoder. Det finns fortfarande ingen som har ansvaret inom Europol, terrorister slinker fortfarande genom lagens nät och det finns ingen harmonisering på området för brottmålsutredningar. Frågan kvarstår: Kommer Gijs de Vries att fortsätta att driva vind för våg eller kommer ni att låta honom göra sitt arbete ordentligt?
Slutligen önskar jag er all framgång med er ståndpunkt om Turkiet. Den linje jag skulle följa vore följande: Ingen andraklasstatus och inga alternativ, vi är redo för verkliga förhandlingar. Jag hoppas att ni, tillsammans med Jan Peter Balkenende, med detta kommer att ge Hans-Gert Poetterings grupp ett lämpligt svar. 
Joan i Marí (Verts/ALE ).
   – Herr talman! Jag anser att Turkiet måste börja ta de nödvändiga stegen för att kunna accepteras som medlem i EU. För detta ändamål måste vissa villkor absolut uppfyllas, och ett av de viktigaste villkoren är att erkänna Turkiets interna mångfald. Det är av yttersta vikt att bryta den grundläggande kemalistiska bannlysningen. Det är av avgörande betydelse att Kurdistans och andra statslösa nationella gemenskapers språkliga, kulturella och politiska rättigheter erkänns.
Logiskt nog vill vi att Turkiet skall uppfylla alla dessa krav, men jag undrar om vi inte borde börja med att erkänna vår egen verkliga mångfald. Hur är det med alla de mångnationella stater som fortsätter att förneka sin egen mångfald? Särskilt i Spanien, en stat som i teorin erkänner sin egen inhemska mångfald men som inte alltid erkänner jämlikheten mellan alla de olika nationer som staten består av, finns fortfarande mer att göra.
Den spanska regeringens utrikesminister, Miguel Angel Moratinos, lade den 13 december fram ett memorandum om de officiella språken i de autonoma regionerna. Förslaget innehåller inte, som vi skulle ha velat, ett fullständigt erkännande av statusen för de katalanska, baskiska och galiciska språken. Förslaget innehåller inget erkännande alls av de asturiska eller aragonesiska språken. Memorandumet ger möjlighet att tala katalanska i Europaparlamentet, men det krävs alltid 15 dagars förhandsvarning. Hur skall jag göra när jag först dagen innan får veta om jag kommer att få möjlighet att tala?
Det mest kraftfulla verktyget för att åstadkomma ett mer demokratiskt Turkiet och för att kräva en mer grundläggande förändring av Turkiets ansträngningar för att gå med i Europeiska unionen vore om medlemsstaternas regeringar på allvar erkände den egna mångfalden. 
Sjöstedt (GUE/NGL ).
   – Herr talman! Mitt parti och min politiska grupp hoppas att Europeiska rådet kommer att besluta att påbörja förhandlingar med Turkiet om medlemskap. Lika viktigt är det att påpeka att Turkiet har en mycket lång väg att gå, inte minst när det gäller mänskliga rättigheter, situationen för minoriteter, Cypern-frågan och fackliga rättigheter.
Det har skett en hel del förändringar i lagstiftningen i Turkiet, men man måste inse att detta inte motsvaras av verkligheten på marken och förändringar i praktiken. Även den nuvarande turkiska lagstiftningen har stora brister. Jag kan peka på den nya strafflagen som fortfarande i praktiken gör det kriminellt att nämna folkmordet på armenier i Turkiet. Det är någonting som är fullständigt oacceptabelt och en pinsamhet från Turkiets sida att man fortfarande förnekar detta historiska faktum. Ett erkännande av folkmordet skulle öppna för en normalisering för armenierna i Turkiet och också en normalisering av förbindelserna med Armenien, någonting som krävs för Turkiets medlemskap i EU. 
Martin, Hans-Peter (NI ).
   – Herr talman! I parlamentet förekommer ofta syftningar till Turkiets fortsatta demokratisering, och ändå säger vi själva, som förmodas rösta om denna fråga, adjö till demokrati och insyn. Slutna omröstningar genomförs vanligtvis endast i parlamentet i frågor som rör ledamöter, och det är fullkomligt obegripligt att en sluten omröstning kan genomföras om viktiga politiska beslut om principfrågor. Vem vill gömma sig, och för vem? Gömmer de sig för medlemsstaternas medborgare, av vilka de flesta – på grundval av rationella argument – motsätter sig Turkiets anslutning, eller gömmer de sig för ordförandena för sina grupper eller av rädsla för att försvara sina övertygelser, vilka dessa övertygelser än må vara? Detta skulle betyda att parlamentet bara imiterar rådets uppträdande, och till slut kommer vi att falla offer för dem som säger att det är för sent att säga nej. Det är absolut inte för sent att göra det. Om Turkiet skulle ansluta sig till EU skulle Europa hamna i kaos. Detta kan förhindras om vi är öppna och tydliga när vi avger våra nejröster i dag. 
Oomen-Ruijten (PPE-DE ).
   – Herr talman, herr Nicolaï! Det nederländska ordförandeskapet är nästan slut. Detta var naturligtvis inte den lättaste av tider att leda EU, men vi hade inget val. Först fick ordförandeskapet en sen start på grund av parlamentets uppehåll. Sedan hade vi nackdelen av att parlamentet var nyvalt och började finna sig till rätta, och detta följdes av att kommissionen successivt inrättades. Under denna inte så väldigt lyckliga stjärna har Nederländerna ändå försökt göra sitt arbete. Därför anser jag att Nederländerna bör vara tacksamt för det man har uppnått eftersom man, trots den korta tiden, har gjort väldigt mycket, till exempel när det gäller Haagprogrammet för inre säkerhet, dvs. våra medborgares säkerhet. I detta avseende gjorde minister Piet Hein Donner, som tillsammans med sina kolleger så ofta hamnar i skottgluggen i Nederländerna, ett utmärkt arbete.
Camiel Eurlings har redan talat om Turkiet. Jag ämnar inte upprepa det han har sagt. Något jag däremot har invändningar mot och som jag anser är värt en kommentar är godtagandet de facto av att Rumänien och Bulgarien skall ansluta sig. Jag anser att vi vid toppmötet måste låta rådet få veta att denna fråga, i synnerhet när det gäller Rumänien, sannerligen inte är klappad och klar, eftersom de mänskliga rättigheterna och kvinnors och barns rättigheter fortfarande kränks och korruptionen fortfarande grasserar i detta land. Under alla omständigheter anser jag inte att det är fullt så säkert att parlamentet kommer att säga ja till detta. Därmed har jag även en kommentar om Kroatien. Det förefaller som om det finns mycket större reservationer mot det landet, och jag vill fråga det nederländska ordförandeskapet om inte den inställningen kan kväva eventuella initiativ.
Slutligen går jag över till Lissabonmålen. Ambitionerna för dessa mål måste naturligtvis mätas mot de medel som anslås för detta syfte. Enligt min mening bör den klubb som förordar 1 procent i alla händelser se till att behoven för Lissabonmålen och frågan om hur social sammanhållning bäst kan åstadkommas med de tio nya medlemsstaterna undersöks mer effektivt. Ambitionerna och finansieringen måste stämma överens. 
Roure (PSE ).
   – Herr talman! Vid rådets toppmöte i slutet av veckan kommer det nederländska ordförandeskapet att lägga fram sina slutsatser om EU:s politik mot terrorism och om strategin mot narkotika. När det gäller Europeiska unionens politik mot terrorism är det absolut nödvändigt att möjliggöra en effektiv ökning av samarbetet mellan medlemsstaterna och med tredjeländer.
Vi anser i synnerhet att medlemsstaterna bör göra de nödvändiga åtagandena med sikte på att genomföra handlingsplanen om kampen mot terrorism och samtidigt följa tidtabellen för denna handlingsplan. Vi menar även att de bör göra åtaganden för att undanröja de hinder som vissa nationella förvaltningar ställer i vägen för informationsutbytet. Vi måste också ge Europol och Eurojust möjlighet att tillföra mervärde från EU:s sida i kampen mot terrorismen, genom att placera dem i centrum för samarbetet och informationsutbytet mellan medlemsstaterna. Vi konstaterar emellertid att det i kampen mot terrorismen är viktigt att upprätthålla en balans mellan de nödvändiga säkerhetsåtgärderna å ena sidan och respekten för de grundläggande rättigheterna å andra sidan.
En politisk överenskommelse om EU:s strategi mot narkotika har redan nåtts i rådet och behöver endast antas officiellt under rådets toppmöte den 16–17 december. Jag anser att det är oacceptabelt att rådet återigen har försummat att invänta Europaparlamentets yttrande och att det har vägrat att informera utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor om de framsteg som har gjorts i rådets egna förhandlingar när parlamentets utskott diskuterade exakt samma fråga.
Dessutom hoppas vi att man kommer att välja en mer rättvis strategi för asyl- och invandringsfrågorna, framför allt för att garantera att varje individs rättigheter respekteras och att ansvaret är delat. Slutligen vill jag ta tillfället i akt att uttrycka mitt beklagande över att Haagprogrammet inte innehåller några åtgärder som skall vidtas om medlemsstaterna inte skulle införliva lagstiftningen eller instrument som gäller rättsliga och inrikes frågor. Detta är en av bristerna i det allra senaste fleråriga programmet. 
Dimitrakopoulos (PPE-DE ).
   – Herr talman, herr rådsordförande, fru vice kommissionsordförande! Jag vill börja med att gratulera det nederländska ordförandeskapet till dess arbete. Jag har det slutliga förslaget till slutsatser här, och jag måste säga att ni har gjort ett mycket bra arbete.
När det gäller utvidgningen vill jag börja med att positivt betona punkterna i slutsatserna om Rumäniens och Bulgariens nära förestående anslutning och framhålla att dessa två länders anslutning kommer att ge upphov till en ny geopolitisk verklighet. Jag anser det vara mycket viktigt – som ni nämner i slutsatserna – att de relevanta avtalen och anslutningsfördragen undertecknas tidigt under 2005.
När det gäller Turkiet har naturligtvis mycket sagts. Herr rådsordförande! Jag vill insistera på att punkt 20 i förslaget till slutsatser, som jag har framför mig, skall behållas, eftersom den handlar om frågan om en fredlig lösning av tvister med grannländerna. Jag vill be er att mycket allvarligt undersöka om det är möjligt att infoga en punkt om Cypern, som bör handla om tillbakadragande av de turkiska styrkorna och naturligtvis om ett erkännande av Republiken Cypern.
Jag vill också komma med några positiva kommentarer om det ni har att säga om budgetplanerna. Det är mycket viktigt att vi löser problemet med budgetplanerna. För som ni säger så kommer budgetplanerna och vårt sätt att handskas med dem att ge det utvidgade EU ett verktyg för att möta framtida utmaningar, och jag välkomnar att ni talar om behovet av försiktighet.
Avslutningsvis har mycket sagts om terrorismen, men jag vill uppmärksamma ordförandeskapet på att frågan om terrorismen inte upphör på grund av ett antal punkter i våra slutsatser. Det är en komplicerad och mycket allvarlig fråga. Terrorismen är här för att stanna, vi kommer att ställas inför nya utmaningar varje gång, och rådet, Europaparlamentet och Europeiska kommissionen måste därför föra ett nära samarbete för att bekämpa detta fenomen. 
Titley (PSE ).
   – Herr talman! Det har varit ett tungt år. För mig inleddes det med att en brevbomb exploderade i mitt tjänsterum. Sedan hade vi bomberna i Madrid. Jag hoppas att våra tankar vid denna tid på året är hos offren och deras familjer. Utanför Europeiska unionen inträffade tragedin i Beslan och nu dagens busskapning i Grekland. Allt detta visar att säkerheten för våra medborgare måste vara en absolut prioritet för EU, men som ett antal kolleger redan har påpekat krävs det verkliga åtgärder. Alltför ofta är samarbetet mellan medlemsstaternas polis, domstolar och underrättelsetjänster ett samarbete endast till namnet. Redan ett kort samtal med vem som helst som arbetar vid Europol bekräftar detta. Medlemsstaterna måste uppfylla sina löften. Vi behöver åtgärder, inte ord.
Det samma gäller den ekonomiska agendan. Medlemsstaterna måste tvingas att för ordförandeskapet redovisa sina åtaganden. Framför allt måste vi satsa mycket mer på människorna. Framför allt måste vi nå resultat inom den aktiva arbetsmarknadspolitik som förespråkas i den rapport som lagts fram av Wim Kok. Alltför många människor i Europeiska unionen saknar arbete. Vi är alltför villiga att betala människor för att inte göra någonting. Vi behöver en mycket aktivare politik för att göra det lönsamt att arbeta, och detta inbegriper utökad barnomsorg och bättre utbildning. Vi kan inte bara avfärda människor som oanställbara.
Sunda finanser är grunden för en god ekonomi och därför är det rätt av oss att se över budgeten. Som min kollega Bárbara Dührkop Dührkop sade behöver det inte röra sig om någon matematisk övning. Vi behöver bara se på vad vi gör. Vilket är mervärdet av att göra något på EU-nivå? Vilket är det bästa sättet att ge medborgarna valuta för pengarna? Samtidigt måste vi alltid minnas att solidariteten är en av Europeiska unionens hörnstenar. Om man tar bort den hörnstenen underminerar man själva grunden för unionen. Därför är debatten om budgeten av avgörande betydelse för Europeiska unionens framtid. 
Becsey (PPE-DE ).
   – Jag vill kommentera två grannländers anslutningsprocess. Kroatien är ett väl förberett land, med europeiska traditioner, som arbetar för att ansluta sig till Europeiska unionen. Eftersom kroaterna levde med samma regeringsform som ungrarna i över 800 år, av vilka landet under 400 år ingick i Habsburgmonarkin, är deras åtagande för det rättsliga systemet, och deras sociala och ekonomiska organisation, mycket lika Ungerns. Jag reste till Zagreb flera gånger under 90-talet, och när jag nyligen besökte staden igen drog jag slutsatsen att deras förhoppningar om förhandlingar, på grundval av Kroatiens institutionella förberedelse på regeringsnivå, ekonomisk nivå och parlamentarisk nivå, är lika berättigade som Ungerns var i början av förhandlingarna 1998. Kroatiens ekonomiska och sociala beredskap gör det inte bara möjligt att inleda anslutningsförhandlingarna under våren 2005, utan även att avsluta dem, oberoende av andra faktorer och andra länder, såsom Turkiet. Detta kan också tjäna som ett positivt budskap till andra nationer och regeringar i västra Balkan som har siktet inställt på EU.
Rumäniens anslutning kommer att bli ett stort steg i EU:s utveckling, eftersom en europeisk nation som är sammansatt av flera olika europeiska folk, däribland två miljoner ungrare, kommer att ansluta sig. Detta kommer att bli en situation som alla parter vinner på, såväl utrikespolitiskt som när det gäller den inre marknaden. Att accepteras av EU kommer förhoppningsvis att bidra till att rumänerna inte bara upptäcker fördelarna med sin mångfald, utan även bevarar den, till skillnad från landets nuvarande politik på det området. Att upprätthålla den europeiska solidariteten innebär även att det är nödvändigt att uppmärksamma de konsekvenser som utvidgningen får för de medlemsstater som utgör Europeiska unionens gränser, såsom för Österrike i år. Ett övervakningssystem som fungerar på en mer regelbunden basis, som är tvåårigt, måste inrättas för att garantera att åtagandena fullföljs. När det gäller Rumänien är det mycket viktigt att gemenskapssystemet fungerar, och för att styrka detta är det tillräckligt att beakta miljöskydd, konkurrenspolitik eller områden som blir sårbara av interna hänsynstaganden, såsom djurens välbefinnande, tullar eller konsumtionsskatter. Europaparlamentet skall vara delaktigt i övervakningen av dessa områden, och om brister uppdagas några år efter anslutningen är det nödvändigt att anslå EU-medel för den nödvändiga institutionella utvecklingen, även på bekostnad av andra mål. Om inte heller detta skulle hjälpa kommer det – det måste vi vara medvetna om – att bli nödvändigt att tillämpa särskilda sanktioner. Eftersom Bulgarien (som har gjort lovande framsteg) och Rumänien skulle bli föremål för enskilt övervägande anser jag det vara nödvändigt att avskilja deras anslutningsprocesser och att om nödvändigt yrka på ett flexibelt anslutningsdatum för Rumänien, vars medlemskap jag ser fram emot i högsta grad. 
Swoboda (PSE ).
   – Herr talman, herr rådsordförande! Som föredragande för Kroatien vill jag i dag säga ett par ord om ett land som inte har nämnts så mycket, även om man får hoppas att ett positivt och viktigt beslut om denna fråga kommer att fattas vid Europeiska rådets toppmöte.
Även om det är ett faktum att alla föredragande betraktar det land som de är ansvariga för som sitt eget skötebarn, anser jag emellertid att detta inte enbart handlar om att fatta ett beslut om Kroatien. Det handlar om att fatta ett beslut om hela regionen. I synnerhet med hänsyn till de farhågor om stabilitet och säkerhet som redan har tagits upp är det av avgörande vikt att rådets beslut om Kroatien blir positivt. Detta skulle vara ett tecken på att alla länder i Balkan, om de gör de lämpliga ansträngningarna och uppfyller kriterierna, har möjligheter att bli medlemmar i Europeiska unionen, något som nyligen utlovades i Thessaloniki. Jag anser att såväl den föregående som den nuvarande kroatiska regeringen, med deras olika politiska inriktningar, har gjort mycket för att förbereda sig och arbeta för att uppfylla de kriterier som vi noggrant måste ge akt på i varje skede.
Det finns emellertid ett hinder som utan tvivel är av stor vikt, nämligen samarbetet med Internationella tribunalen för f.d. Jugoslavien i Haag. Det hävdas att det finns ett sådant samarbete, men detta har varken varit fullständigt eller tillräckligt. Det har ställts rättmätiga krav på att noga ge akt på om alla berörda länder – såväl Kroatien som de andra länderna, framför allt Serbien – samarbetar med Haag i detta avseende. Dock anser jag att rådet i princip bör prioritera erkännandet av de positiva steg som har tagits av Kroatien, och att även detta bör avspeglas i rådets beslut.
Jag hoppas även att den kroatiska regeringen inte bara kommer med förklaringar, utan att den verkligen kommer att vidta alla åtgärder den kan för att ställa den åtalade general Ante Gotovina inför domstolen i Haag. Förutom att vidta sådana åtgärder bör den också förstöra de nätverk som kanske fortfarande finns kvar och som stöder honom, och den bör försäkra sig om att de verkligen förstörs.
Slutligen, herr talman, anser jag att Ante Gotovina, om han är den patriot han påstår sig vara, inte får ta sitt land som gisslan. Han måste överlämna sig till domstolen i Haag, eftersom det vore synd och skam om ödet för ett land som är så viktigt som Kroatien skulle ligga i en enda mans beslut att inte överlämna sig till rättvisan. Med tanke på dessa omständigheter hoppas jag följaktligen att ett positivt budskap kommer att sändas till Haag. 
Kratsa-Τsagaropoulou (PPE-DE ).
   – Herr talman, herr rådsordförande, fru kommissionär, mina damer och herrar! Jag anser att alla – medborgare och politiker i lika grad – upplever en historisk tid, på grund av att det beslut som Europeiska rådet förväntas fatta om anslutningsförhandlingarna med Turkiet kommer att bli en milstolpe för Turkiet, för Europeiska unionen och för vår region som helhet.
Den allmänna opinionen har inte brytt sig om något annat kandidatland i så hög grad. Det fanns inga sådana meningsskiljaktigheter mellan medlemsstaterna eller mellan de politiska partierna om något annat land, inga sådana påtryckningar tillämpades av Förenta staterna och inga sådana farhågor och ingen sådan rädsla uttrycktes, och aldrig har så många olika frågor tagits upp på så stort allvar vid varje diskussionsbord. Europaparlamentet har problem med att finna sin politiska riktning i denna fråga, inte på grund av någon svaghet från parlamentets sida, utan på grund av att frågan är så komplicerad och allvarlig.
Under de senaste dagarna har argument för och emot Turkiets anslutning framförts till mättnad. Vi har en gemensam nämnare: vi uppmanar Europeiska rådet att försvara Europeiska unionens värdighet, att respektera Turkiet, men också att respektera de värderingar som enar Europas folk. Ingen realpolitik får användas som ursäkt för att åsidosätta våra värderingar eller anpassa dem till de turkiska kraven, varken i samband med andan eller bokstaven i Köpenhamnskriterierna eller erkännandet av Europeiska unionens samtliga 25 medlemsstater. Och med detta förstår ni säkert att jag syftar på erkännandet av Republiken Cypern. Detta är inte bara ett moraliskt val, utan också den bästa grunden för en hållbar politik, som kommer att skydda vår sammanhållning och väcka respekt och förtroende för unionen hos EU-medborgarna. De förväntar sig en tydlig motivering av Europeiska rådets beslut och en offentlig diskussion, med substans och djup, som tyvärr inte har genomförts ännu, om framtiden för förbindelserna mellan EU och Turkiet.
Den andra fråga jag vill ta upp är att det nu är hög tid att rådet utarbetar en långsiktig plan för våra yttre förbindelser, med beslutsamhet, sammanhang, ordentligt samordnade mål och tillförlitlig finansiering. Jag vill i synnerhet hänvisa till våra förbindelser med Balkanländerna och med våra partnerländer i Medelhavsområdet, som tillsammans kommer att bilda vårt livsrum. Denna ram omfattar den roll som vi måste spela i lösningen av Mellanösternkrisen, i denna nya era som nu äntligen inleds för denna region. Det förefaller som att målstolparna flyttas och att det finns marginaler för medling och förändringar. 
Hegyi (PSE ).
   – Herr talman! De ungerska medborgarna har röstat för medlemskap i Europeiska unionen med en överväldigande majoritet på 83 procent. De gjorde detta i övertygelsen att det ungerska samhället efter många förlorade årtionden kan bli en del av den gemensamma europeiska sociala modellen, som inbegriper en stark socialpolitik för alla, verkliga förbättringar i miljöfrågorna, fri rörlighet för arbetstagare och solidaritet för gemensamma standarder mellan de 25 nationerna. Detta är målet för det enorma europeiska projektet.
I skuggan av den ständiga och nästan ändlösa utvidgningen bör vi inte glömma den ursprungliga idén att fördjupa den befintliga unionen genom tillnärmning och harmonisering av ländernas levnadsstandarder, infrastrukturer och arbetsmarknader. Om vi är allvarligt bekymrade över den åldrande befolkningen och bristen på arbetskraft, varför stänger då en del medlemsstater sin arbetsmarknad till och med för utbildade arbetstagare från andra medlemsstater i EU? Den nya budgetramen förefaller inte att vara ett svar på någon av de grundläggande frågorna, åtminstone inte så vitt jag kan se.
Är 1,24 procent av medlemsstaternas BNI tillräckligt för att upprätta en gemensam social modell för oss? Är det tillräckligt för att täcka kostnaderna för det förträffliga miljöinitiativet Natura 2000, som är avsett att rädda vår natur och den biologiska mångfalden? Om vi är så stolta över våra kulturella värden som det har sagts under denna debatt, varför använder vi då endast en procent av vår budget till kultur, utbildning etc.? Om 1,24 procent av BNI är ett så lågt belopp för att bygga en gemensam europeisk social, miljömässig och kulturell modell, varför överväger då en del medlemsstater till och med att minska detta belopp?
Slutligen: Tror rådet på en stark social och kulturell union och är rådet redo att tillhandahålla de grundläggande ekonomiska resurserna för att skapa en sådan union? 
Hökmark (PPE-DE ).
   – Herr talman! Debatten om budgetplanen gäller många olika frågor. Diskussionen om hur stora unionens inkomster skall vara får aldrig dölja vikten av hur vi prioriterar våra utgifter. Vi måste ge större prioritet åt de utgifter som stöder utvecklingen av det nya kunskapssamhället och våga ge mindre bidrag till de delar av vår ekonomi som är för stora och som hör en annan tids ekonomi till.
Lissabonprocessen kommer självfallet att vara det viktigaste inslaget. Det som kommissionen och rådet måste göra är inte bara att tala om höga mål utan också att föreslå konkreta åtgärder som ökar konkurrensen, inte minst inom de sektorer som hör kunskapssamhället till. Det gäller hur vi skall vidga konkurrensen inom utbildning och sjukvård men också andra delar av vårt samhälle för att vi skall kunna få de bästa verksamheterna i Europa.
Det finns en fråga som gör det toppmöte som vi nu står inför särskilt historiskt, och det är frågan om Turkiet. Ett nej, eller ett sätt att fördröja denna process, kommer självfallet att få konsekvenser på olika sätt. Vi skulle i så fall lämna utrymmet fritt för andra krafter och andra ideal än de som den Europeiska unionen står för. EU:s grundläggande uppgift är att skapa säkerhet och trygghet och att överbrygga skillnader istället för att skapa nya skiljelinjer.
Det innebär att vi måste ställa oss frågan: Blir vår säkerhet och trygghet större med Turkiet stabilt förankrat i EU:s och Europas grundläggande värden? På samma sätt som vår trygghet och säkerhet blir större om den kan utvidgas på Balkan och genom den utvidgning som har ägt rum i år? Den frågan handlar ytterst om vilken respekt vi ser för det arbete som EU genomför. Skälet till att andra länder vill komma med är den framgång som EU har haft i att stärka säkerheten och tryggheten. Det är ett viktigt skäl till att rådet måste ta det historiska beslutet att säga ja till att inleda förhandlingar. 
Rouček (PSE ).
   – Under mitt korta anförande kommer jag endast att ta upp en fråga, nämligen utvidgningen. Vi har bevittnat en aldrig förut skådad historisk utvidgning, med tio nya medlemsstater. Jag själv kommer från en av de nya medlemsstaterna, och jag tror att vi alla kan instämma i att man efter de sju första månaderna kan säga att utvidgningen har varit en framgång. Den har varit en framgång för EU, för de ”gamla medlemsstaterna” och för de nya länderna.
Den historiska utvidgningen av EU är dock inte fullständig. Vi har talat om Rumänien och Bulgarien i parlamentet, och vi kommer att tala om dessa länder igen i eftermiddag. Jag är övertygad om att såväl Bulgarien som Rumänien är på god väg att ansluta sig till Europeiska unionen och jag anser att de, med EU:s hjälp, framgångsrikt kommer att kunna ansluta sig till vår gemenskap 2007.
Vi kommer också att tala om Kroatien. Kroatien fyller utan tvekan en nyckelfunktion i västra Balkan. Jag skulle vilja att rådet sänder en tydlig signal till Kroatien om att anslutningsförhandlingar bör inledas med detta land, naturligtvis på villkor att Köpenhamnskriterierna, och kraven när det gäller Internationella brottmålsdomstolen i Haag, har uppfyllts på lämpligt sätt. Kroatien kan enligt min mening spela en viktig roll i västra Balkan och bli en framtida modell för Serbien, Bosnien, Montenegro, Makedonien och de andra länderna i västra Balkan.
I går talade vi om Turkiet, och vi kommer att göra det i dag igen. Jag vill be rådet att minnas sina skyldigheter, att minnas EU:s löften och inleda anslutningsförhandlingar med Turkiet. Med tanke på att vi har gett detta land status som kandidatland anser jag att vi är skyldiga Turkiet att inleda förhandlingar. Detta kommer även att stödja reformprocessen där, vilken har fortsatt framgångsrikt under de senaste två åren. 
Sommer (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag vill påminna våra församlade stats- och regeringschefer om något, och det är att de har valts av folket. De valdes för att företräda folkets intressen på EU-nivå och följaktligen deras nationalstaters intressen. De är bara de första bland jämlikar, inget mer än det, och de bär ett oerhört stort ansvar för vår gemensamma framtid.
Man kan under normala förhållanden förutsätta att dessa stats- och regeringschefer företräder folkets vilja, men just nu tycks det verkligen inte förhålla sig så när det gäller existentiella frågor. Låt oss ta mitt eget land, Förbundsrepubliken Tyskland, som exempel. Det har genomförts en ny opinionsundersökning om Turkietfrågan. Endast 15 procent av tyskarna är för att Turkiet skall få fullt medlemskap i Europeiska unionen, 60 procent av tyskarna stöder den särskilda samarbetsform som vi kallar privilegierat partnerskap, 22 procent är i allmänhet emot samarbete mellan Turkiet och Europeiska unionen och endast 3 procent hade ingen åsikt. Trots detta förmedlade förbundskanslern sin egen partipolitiska åsikt till rådet. Han är den starkaste anhängaren till Turkiets anslutning, till denna stora galenskap. Är detta rätt? Är det ansvarigt? Nej, det är det inte. Vi ser exakt samma situation i andra medlemsstater. Rådet måste inse att det beslut som nu skall fattas om inledandet av anslutningsförhandlingar med Turkiet inte bara handlar om EU:s framtida utvidgning. Det är en existentiell fråga för Europeiska unionen, för den politiska union som är av yttersta vikt för oss och för det framtida bevarandet av freden.
När allt kommer omkring speglar vår historia Europas historia och visar hur svårt det är att komma överens med alla dessa små, egensinniga europeiska nationer. Historien visar oss också att vi, om vi växer för mycket nu som så många tidigare imperier som växt för snabbt, riskerar att ta oss vatten över huvudet och orsaka vår egen undergång och ruin. Om våra egna stats- och regeringschefer nu ger Turkiet ett startdatum för förhandlingar, trots att kriterierna inte har uppfyllts och trots att vi vet att vi inte klarar av att integrera detta oerhört stora land, kommer de att spela bort vår framtid. Hur hårt det än kan låta så är Turkiet för stort, för heterogent, för fattigt och för folkrikt. Vi kan inte ta detta steg. Vi har expanderat mycket under det senaste året, och ytterligare tre länder skall fortfarande ansluta sig till oss. Vi måste befästa vår ställning först. Vi måste komma varandra inpå livet, och exemplet med den tyska återföreningen visar oss hur svår denna uppgift är. Vi har inte lyckats med detta ännu.
Jag vädjar till våra stats- och regeringschefer att tänka på att de företräder folkets vilja och att de måste förmedla folkets vilja till omvärlden. Jag är helt övertygad om att majoriteten av Europas folk tänker: ”Var försiktiga med att ge löften till Turkiet är ni snälla. Vi kan inte kosta på oss det!” 
Leinen (PSE ).
   – Herr talman! Jag ville egentligen inte tala om Turkiet en gång till, för allt som kan sägas i ämnet har redan sagts, men Renate Sommer fick mig att begära ordet. Alla lägger fram undersökningar som tjänar de egna syftena. Jag känner till undersökningar som har gjorts i Tyskland och som visar att folk inte har någonting emot att Turkiet blir medlem i EU. Jag kan bara säga att jag vill varna människor för att överdramatisera och överdriva situationen, som ni just gjorde. Det är helt fel och olämpligt att koppla Europas existens och Europeiska unionens överlevnad till Turkiets medlemskap. Vänta i tio år och tills förhandlingarna är slutförda, så kan kanske Turkiet bli det trettionde medlemslandet i en stor union med 500 miljoner invånare. Så låt oss hålla oss lugna. Låt oss hålla huvudena kalla och låt oss se till att debatten blir mindre dramatisk och emotionell.
Herr rådsordförande! Jag ville faktiskt också tala om ett utvidgat EU. Jag ville gratulera er till era konferenser om den europeiska identiteten. Det var ett mycket bra och nödvändigt initiativ. Vi måste fråga oss vad det är som håller samman 450 miljoner européer, vad det är som håller oss alla samman, från Estland till Portugal, från Skottland till Grekland. Som vi alla vet är svaret europeiska värden. Det är också de positiva mål som Europeiska unionen har satt upp, dvs. engagemanget för fred, frihet och rättvisa. Det är detta som förenar oss i Europa. Under de närmaste två åren, då konstitutionen skall ratificeras, är det särskilt viktigt att vi förmedlar dessa saker och inte förlorar oss i detaljer. 
Därför är jag särskilt glad att ni vid fredagens toppmöte, i punkterna 66 och 67 i slutsatserna, uppmanade kommissionen att sätta dessa frågor främst i sin kommunikationsstrategi. Jag tror att vi kan få människor med oss på det sättet – och kommissionär Margot Wallström gör också ett gott arbete med detta – så jag vill uppmana er att fatta detta beslut, det är verkligen nödvändigt.
I det här sammanhanget anser jag också att punkterna 69 och 52, där vi slår fast de mänskliga rättigheterna, är mycket positiva. Det har ju redan beslutats att en europeisk byrå för mänskliga rättigheter skall inrättas, och nu måste den komma till stånd. Europa behöver detta instrument och våra värden är inte bara viktiga för vår identitet inom unionen, utan också för vår auktoritet i världen som helhet. Därför vill jag inte bara gratulera er, utan också uppmuntra er att gå vidare med dessa frågor. 
Jałowiecki (PPE-DE ).
   –  Herr talman, mina damer och herrar! Debatten om Turkiets medlemskap i Europeiska unionen, som har pågått i åtskilliga månader, kommer snart att ta slut. Jag vill gratulera alla ledamöterna i parlamentet, också mig själv, till en mycket omfattande debatt och uttrycka förhoppningen att alla andra viktiga beslut också kommer att föregås av liknande debatter.
Under den här debatten har inte mindre än fyra typiska ståndpunkter om turkiskt medlemskap i Europeiska unionen framkommit. Den första är den traditionella ståndpunkten, nämligen att förhandlingar bör inledas, med all sannolikhet redan nästa år, med möjlighet att avbryta dem om det blir uppenbart att den turkiska sidan skapar problem eller sätter hinder i vägen. Den andra ståndpunkten är att vi bör inleda förhandlingar med sikte på att erbjuda Turkiet en alternativ lösning om sådana svårigheter uppstår under förhandlingarna, nämligen ett speciellt partnerskap med vissa privilegier. Den tredje ståndpunkten består i att vänta tills Turkiet helt uppfyller Köpenhamnskriterierna, vilket innebär att nya villkor ställs upp, med tanke på att Köpenhamnskriterierna inte har uppfyllts helt. Den fjärde ståndpunkten är slutligen tanken på ett speciellt partnerskap med särskilda privilegier.
Så vitt jag förstår har parlamentet beslutat att gå på den första modellen, eller med andra ord att inleda förhandlingar nästa år utan att sätta upp några nya villkor, och det verkar sannolikt att detta också kommer att bli rådets beslut. Detta kommer att bli ett banbrytande beslut och ett beslut som lägger ett stort ansvar på medlemsstaterna, EU och rådet. Det kommer att innebära att vi tar de första stegen på en mycket krävande väg. Det är inte bara den turkiska sidan som har villkor att uppfylla, utan också medlemsstaterna, kommissionen, rådet och parlamentet. Dessa villkor är särskilt utmanande och detta ansvar är särskilt tungt att bära med tanke på att vi så att säga har med ett barn att göra. Det har redan gjorts jämförelser med ett äktenskap, men jag föredrar att använda exemplet med en familj som har ett adoptivbarn. På sätt och viss är Turkiet ett adoptivbarn, och vi får inte glömma att familjens och föräldrarnas ansvar är extra stort när ett barn adopteras. Jag hoppas att vi alla är fullt medvetna om detta och att vi skall börja ställa vårt europeiska hus i ordning. 
Queiró (PPE-DE ).
   – Herr talman! Ett av de ämnen som skall debatteras vid mötet med Europeiska rådet – vid sidan av Turkiet, som vi har talat om ett antal gånger – är den ytterst viktiga kampen mot terrorismen. Hur viktig den är framgår av det nederländska ordförandeskapets utvärdering av handlingsprogrammet från juni 2004.
Eftersom detta är ett hot som riktar sig mot oss alla är den bästa strategin en strategi som får oss att agera tillsammans, utan hänsyn till den nationella nivån eller ens sakområdena intern rättvisa och säkerhet. Terrorismen måste verkligen hanteras på ett helt annat sätt i dag än på 1970- och 1980-talen. Händelserna den 11 september 2001 har lett till en radikal förändring i fråga om säkerheten. De europeiska länderna har fått nya skyldigheter och ställts inför nya utmaningar, och hur viktiga och allvarliga dessa är bekräftades den 11 mars.
I en globaliserad värld måste man kombinera politik, diplomati, inre säkerhet och försvar för att stå emot dessa nya typer av hot. Säkerheten har blivit ett globalt, odelbart koncept, som i dag omfattar den inre och yttre säkerheten och stödet till tredjeländer i kampen mot terrorism. EU och dess medlemsstater måste rationalisera sin försvarsförmåga och bygga ut sina kanaler för diplomatiskt samarbete, sina informationssystem och samordningen av de rättsliga och polisiära systemen så att det uppstår verkliga synergieffekter mellan nationell och gränsöverskridande politik.
I egenskap av portugisisk Europaparlamentariker vill jag framhålla att min regering – under ledning av den dåvarande premiärministern Durão Barroso, som nu är kommissionens ordförande – införlivade all gemenskapslagstiftning som har med bekämpandet av terrorismen att göra och vidtog de operativa åtgärder som fordrades för att genomföra detta. När vi talar om detta ämne vill jag betona införandet av biometriska uppgifter i passen, en åtgärd som parlamentet antog helt nyligen. Under förutsättning att den åtföljs av erforderliga försiktighetsåtgärder kommer denna åtgärd att ha en brottsförebyggande verkan och i sin tur öka medborgarnas säkerhet, vilket är vårt primära mål.
De tal som har hållits här i kammaren om det här ämnet inför Europeiska rådets möte har visat att parlamentet vill sända ut ett klart budskap om att detta är den väg som vi tillsammans oförtrutet måste fortsätta att följa. 
Kelam, Tunne (PPE-DE ).
   – I egenskap av företrädare för Estland, som anslöt sig vid den senaste utvidgningen, välkomnar jag att anslutningsförhandlingarna med Bulgarien och Rumänien avslutades igår och att vi är redo att inleda förhandlingar med Kroatien. Trots detta är det viktigt att behandla varje kandidatland för sig, utifrån de framsteg som gjorts och, inte som en del av ett paket.
För det andra är det en viktig princip att varje utvidgning av EU måste balanseras genom att vår interna dynamik och sammanhållning stärks. Som min kollega João de Deus Pinheiro sade är Turkiet ett specialfall i utvidgningsprocessen. Man kan gå med på att förhandlingar inleds under förutsättning att samtliga Köpenhamnskriterier klart uppfylls, precis på samma sätt som för anslutningsländer i förhandlingarnas slutomgång. Detta är ännu inte fallet. En grundläggande fråga för regeringarna är dock att det är otänkbart att inleda förhandlingar med ett kandidatland vars militära styrkor ockuperar en EU-medlemsstats territorium och som inte ens erkänner denna stats existens. Denna ståndpunkt måste göras entydigt klar innan förhandlingarna inleds. Detta är grundläggande och kan inte bara vara en rekommendation. Annars kommer nuvarande oklarheter kring kriterierna att skapa ett prejudikat som gör att sådana uppgörelser med stora kandidatländer kan börja att upprepas. Detta kommer dock att underminera andra, mindre länders känsla av säkerhet i framtiden.
Jag uppmanar också kommissionen att fundera över Ukrainas framtidsutsikter, för det är i Ukraina som frågan om EU:s östra gräns avgörs i dag. Igår var en företrädare för det ukrainska folket här – Ruslana, som vann schlagerfestivalen och som förmodligen har fler anhängare än någon ukrainsk politiker. Hennes budskap var: ”Visa mig till det rum i den här byggnaden där vi kan lämna in Ukrainas medlemsansökan”. I dag finns det inget sådant rum, men de av oss som stöder Ukrainas demokratiska återfödelse måste lyssna på detta budskap och se till att hitta ett sådant rum och ställa det i ordning så att det kan användas inom en snar framtid. 
Rack (PPE-DE ).
   – Herr talman! Dagens debatt om EU-toppmötet i helgen har blivit en fortsättning på vår diskussion om Turkiet, som började i måndags kväll, och som vi skall avsluta omedelbart efter den här debatten när vi röstar om Eurlingsbetänkandet.
Det är bra att kammaren ägnar mycket tid åt frågan om huruvida Turkiet är redo att gå med i Europeiska unionen eller ej. Det är det som allmänheten förväntar sig av parlamentet. Men folket därhemma väntar sig också att vi skall basera vår debatt och våra beslut på en seriös faktaanalys, och där hyser jag vissa tvivel. Det som har sagts här i dag om Turkiets anslutning har inte mycket med verkligheten i landet att göra. Det nederländska ordförandeskapet hävdar uttryckligen i inledningen att Turkiet har uppfyllt de politiska anslutningskriterierna och därmed är en demokratisk rättsstat, där grundläggande rättigheter och särskilt minoriteters rättigheter respekteras.
Kommissionens ordförande har tydligen läst kommissionens senaste lägesrapport mer noggrant. Han säger i stället att Turkiet uppfyller de politiska kriterierna . Detta betyder tydligen, bland annat, att tortyr inte längre används systematiskt i turkiska fängelser och att kvinnor kan hoppas att en dag få samma rättigheter som män i det turkiska samhället. Det verkar som om många av mina ledamotskolleger i parlamentet bygger sina ställningstaganden på hoppet som princip – särskilt alla de som står till vänster om mitten och som jag misstänker kommer att vara i majoritet.
Martin Schulz och Daniel Cohn-Bendit med flera har berättat för oss att ett Turkiet som är en sekulariserad rättsstat skulle stärka Europas värdegemenskap. Det är sant. Ett Turkiet som är en sekulariserad rättsstat skulle verkligen stärka Europas värdegemenskap. Dagens Turkiet har dock fortfarande långt kvar till dessa värden. Om vi inte erkänner det för oss själva är vi inte bara oärliga gentemot allmänheten, utan vi äventyrar också den stabilitet och säkerhet som vi hittills har uppnått i Europeiska unionen.
Låt oss inte gå vidare mot att automatiskt godkänna anslutningen, åtminstone inte när den inte alls rättfärdigas av fakta. 
Nicolaï,
    – Herr talman! Jag är tacksam för de påpekanden som många har gjort och som jag omsorgsfullt har noterat inför mötet med Europeiska rådet på torsdag och fredag. Låt mig börja med den grundläggande debatt som ett antal parlamentsledamöter har dragit igång, dvs. debatten om vad Europeiska unionen är, vad Europa är. Jag instämmer till fullo med de åtskilliga ledamöter, av vilka Graham Watson var den förste och den som talade mest klarspråk, som hävdar att Europeiska unionen inte är en religiös gemenskap. Jag håller också med Daniel Cohn-Bendit, som framhöll att Europa inte heller är en kulturell gemenskap. Som Martin Schulz och andra påpekade är Europa, Europeiska unionen, en värdegemenskap. Den europeiska integrationen är inget religiöst projekt, utan ett politiskt. I det sammanhanget bidrog Feleknas Uca med den värdefulla kommentaren att denna slutsats också kan bli en bro till islam, när vi talar om Turkiet, och vi kan verkligen använda den för att illustrera att EU är ett politiskt och inte ett religiöst projekt. Omvänt kan Turkiet använda den för att visa att ett land som till största delen är muslimskt också kan vara en demokratisk och fungerande konstitutionell stat.
En del av er, däribland Jules Maaten och Klaus-Heiner Lehne, talade rättframt och med uppskattning om konferenserna om EU:s karaktär och kärnan i de värden som vi delar. En av de viktiga lärdomar som vi kan dra av diskussionen om europeiska värden och en europeisk identitet är att vi faktiskt måste vara försiktiga med att fokusera på en europeisk identitet. Det förra århundradet lärde oss alla vilka negativa effekter en identitet som påtvingas uppifrån kan få. Vi inser också att många av de gemensamma europeiska värdena egentligen är universella, och det är just vad vi vill att de skall vara. Trots detta kan man urskilja europeiska drag i fråga om hur dessa värden tillämpas, hur vi kan hänvisa till dem och hur vi organiserar dem. Det finns definitivt tydliga specifikt europeiska vinklingar av dessa värden, och ett viktigt exempel är toleransen. 
Därmed kommer jag till debatten om utvidgningen, som lockade många talare, till att börja med i debatten om Turkiet. Vi höll den debatten igår och kom fram till att vi på grund av de farhågor som finns så småningom kommer att behöva peka tydligt på de enorma fördelarna med ett eventuella turkiskt medlemskap. Martin Schulz nämnde säkerheten som exempel på dessa fördelar. Graham Watson noterade att Turkiet uppfyller kriterierna i tillräcklig utsträckning, och i linje med kommissionens slutsats är detta också ordförandeskapets ståndpunkt nu när de sex lagarna har trätt i kraft. Camiel Eurlings med flera påpekade än en gång att det är viktigt att behålla trycket på Turkiet i fråga om den utveckling som fordras i landet när det gäller respekten för de mänskliga rättigheterna, religionsfriheten och de övriga politiska kriterierna. Det är just därför som ordförandeskapet, på grundval av kommissionens förslag, har beslutat att skapa en ny ram för framtida medlemskapsförhandlingar. Den ramen gör det möjligt att utöva större påtryckningar och ger bättre garantier för en smidig utveckling. Den så kallade nödstoppsmöjligheten, med andra ord möjligheten att avbryta förhandlingarna, ger garantier för att de känsliga politiska kriterierna uppfylls.
Det är förståeligt att ett antal parlamentsledamöter återigen tog upp frågan om Cypern. José Manuel Barroso nämnde den i sitt inledningsanförande, och Adamos Adamou och Giorgos Dimitrakopoulos tog också upp den. Jag vill upprepa det nederländska ordförandeskapets inställning till denna fråga inför det rådsmöte som skall hållas i slutet av den här veckan. Självfallet vill vi att Turkiet skall erkänna att Cypern är medlem i Europeiska unionen och ett av de tjugofem länderna. Detta vill vi åstadkomma genom att få Turkiet att underteckna protokollet till associeringsavtalet.
Margrietus van den Berg frågade särskilt om ordförandeskapet kunde bekräfta att avsikten är att inget anslutningsdatum skall fastställas. Jag kan med bestämdhet bekräfta att detta är ordförandeskapets avsikt. En annan fråga som har med de politiska kriterierna att göra var om ordförandeskapet kunde bekräfta att Turkiet inte får bli medlem innan landet är redo. Jag kan definitivt bekräfta också detta.
I fråga om Turkiet vill jag slutligen ta upp den känsliga fråga som nu skall diskuteras i parlamentet, nämligen de så kallade förutsättningslösa förhandlingarna. Återigen frågade Margrietus van den Berg särskilt vilken ordförandeskapets avsikt är. Låt mig klargöra den en gång till: Ordförandeskapets avsikt är att det inte skall förekomma några anslutningsförhandlingar med sikte på medlemskap. Det är den första punkten. Den andra är att det är en förutsättningslös process, för att knyta an till kommissionens kommentarer. Det finns inga garantier för vad resultatet blir. Den tredje punkten är att det i vilket fall som helst måste finnas tillräckliga garantier för europeisk sammanhållning, men det nederländska ordförandeskapet tolkar slutsatserna från torsdagen och fredagen som att det faktiskt inte finns någon plan B. 
Eftersom vi skall diskutera Rumänien och Bulgarien senare skall jag nu göra några grundläggande kommentarer som svar på frågorna om detta. Bland andra Graham Watson och Zsolt Becsey insisterade på att Bulgarien och Rumänien skall behandlas separat. Här bör man framhålla att det, som ni vet, inte går att göra någon åtskillnad i avtalet. Vid behov kan man dock tänka sig olika anslutningsdatum, eftersom möjligheten att skjuta upp ett lands anslutning i högst ett år om det är motiverat har lagts in och godkänts. Detta är också svaret på frågorna från Camiel Eurlings, Ria Oomen-Ruijten och Timothy Kirkhope, som fortfarande är mycket oroliga för läget i Rumänien och understryker vikten av att fortsätta att utöva största möjliga påtryckningar på utvecklingen där. Jag håller med om det, och vi i ordförandeskapet har därför föreslagit att rådet skall besluta att vi vill ha ytterligare övervakningsåtgärder och specifika riktlinjer för Rumänien, kopplade till en möjlig sanktion i form av ett års uppskjutet medlemskap om så erfordras. 
Ett antal ledamöter har tagit upp Kroatien, och eftersom det inte är en egen punkt på föredragningslistan anser jag att det, trots kalabaliken i plenisalen, är värt att ge er ett precist svar på detta. João de Deus Pinheiro och Zsolt Becsey sade att Kroatien har gjort stora framsteg när det gäller att närma sig Europa och att det är ett europeiskt land. Jag vill å det bestämdaste ställa mig bakom båda dessa påståenden. Det har gjorts stora framsteg och landet ligger mitt i Europa. Vidare gjorde Graham Watson, Margrietus van den Berg och Johannes Swoboda rätt i att påpeka att ett förbehållslöst samarbete med Internationella tribunalen för f.d. Jugoslavien (ICTY) är av avgörande betydelse. Jag vill säga till Johannes Swoboda och Zsolt Becsey att det naturligtvis vore bra om vi kunde ta detta positiva steg, bland annat med tanke på Kroatiens roll som modell för länderna på Balkan. Jag håller med Johannes Swoboda om att vi måste försöka komma fram till ett positivt beslut. Detta är vad ordförandeskapet siktar på, och det betyder att vi kan besluta att inleda förhandlingar i början av nästa år, under förutsättning att dessa särskilt kopplas till ett förbehållslöst samarbete med ICTY.
En annan viktig fråga som många av er har tagit upp är kampen mot terrorism. Ordförande Barroso, João de Deus Pinheiro och andra underströk också hur viktig den frågan är. Dessutom gjorde Graham Watson, Cecilia Malmström och Kathalijne Buitenweg enligt min mening rätt i att framhålla vikten av att hitta en balans mellan kampen mot terrorism och de grundläggande rättigheterna. Jag håller med dem och jag anser att det var rätt av Jules Maaten att påpeka att vi i Haagprogrammet framhöll rådets önskan att behålla den balansen. Camiel Eurlings frågade särskilt om möjligheten att förbjuda organisationer. Han känner säkert till att detta är medlemsstaternas ansvar, eller befogenhet, men vi kommer definitivt att se till att information om detta utväxlas mellan staterna. Camiel Eurlings och andra betraktar informationsutbytet som avgörande i kampen mot terrorismen, det är ordförandeskapets käpphäst och det finns också med på rådets dagordning för torsdagen och fredagen. Under det senaste halvåret har vi gjort konkreta framsteg för att göra det lättare att utbyta straffregisteruppgifter och jämföra underrättelsedata samt i fråga om situationscenter och de hotbildsanalyser som kan göras vid dessa center. Som ni vet kommer vi att be kommissionen att lägga fram ett mer detaljerat förslag om informationsutbytet, i enlighet med Haagprogrammet.
Det gläder mig att på begäran av ett antal ledamöter särskilt kunna informera er om att det är Europeiska rådets avsikt att på torsdag och fredag besluta om en europeisk ambassadör för mänskliga rättigheter bör utses.
Många här i parlamentet har talat om det ekonomiska perspektivet. I sitt inledningsanförande nämnde José Manuel Barroso vikten av mervärde i fråga om flerårsbudgeten och budgetdiciplinen, och det hade han goda skäl att göra, men han gav också uttryck för sin oro för 1-procentsmetoden och vikten av tillräcklig finansiering till EU:s prioriterade mål. Den oron har sedan andra betonat ytterligare. Därför är det lämpligt att tala om var rådet står i denna fråga. Vi ställer oss bakom många av de prioriteringar som har nämnts här, men i alla ekonomiska diskussioner är det viktigt att inte bara se till prioriteringar, utan att också se till följderna och inte bara räkna prioriteringarna. Detta är just vad vi i ordförandeskapet har gjort genom det som vi kallar vår ”byggstensmetod” i och med att vi har försökt att göra en sammanfattning och sätta samman följderna i stället för bara prioriteringarna. Jag kan lugna de ledamöter som är oroliga för vad som kommer att hända på torsdag och fredag. Françoise Grossetête var rädd att vi skulle fatta ett beslut om 1 procent som medborgarna inte skulle förstå. Rådet har inte tagit ställning för 1 procentsmetoden, det måste stå helt klart. Utifrån kommissionens förslag, som fortfarande är ledstjärnan – eftersom det nya parlamentet trots allt med all rätt håller dem högt – har rådet bara beskrivit medlemsstaternas ståndpunkter, både i fråga om prioriteringar och följder, och det är på dessa som våra beslut kommer att grunda sig.
Jag håller gärna med Graham Watson när han bekymrar sig för det ekonomiska ansvaret och det faktum att revisionsrätten nu för tionde gången inte utfärdade en revisionsförklaring om kostnaderna. Under vårt ordförandeskap har vi vidtagit åtgärder för att förbättra den situationen genom enskilda revisioner, och vi kommer att diskutera detta mer ingående i vår.
När det gäller EU:s externa politik anser jag att vi har upplevt ett historiskt ögonblick, och många har talat om det. Martin Schulz var den förste som nämnde det och han var mycket frispråkig, liksom också Pasqualina Napoletano var. Det ögonblicket hade med Ukraina att göra. Jag anser att den ståndpunkt som vi – Europaparlamentet, kommissionen och rådet – intog visade att vi kan tala med en stämma i fråga om extern politik. Enligt min mening är detta ett mycket viktigt steg i den ukrainska demokratiseringsprocess som vi kunnat bidra till. Det är också ett mycket viktigt steg på vägen mot att tala med en stämma i den externa politiken. Det är ett första steg och vi tänker ta fler steg på grundval av det nya fördraget.
Nästa ämne, nämligen Lissabonstrategin, som togs upp av ett antal ledamöter, däribland Jules Maaten, Timothy Kirkhope och Gary Titley, behöver jag bara behandla helt kort. Ni vet att denna fråga inte står på rådets dagordning, eftersom den kommer att tas upp i vår. Vi kommer dock att framhärda, och det stämmer att förverkligandet av Lissabonstrategin är en av nyckelkomponenterna. Som Jules Maaten och Timothy Kirkhope sade stämmer det också att avregleringen och en minskad administrativ börda är avgörande för vår konkurrenskraft i världen.
Slutligen skall jag nämna frågan om allmänhetens delaktighet och vikten av öppenhet och insyn. Det som jag skulle vilja säga till Kathalijne Buitenweg i fråga om öppenhet är att vi under vårt ordförandeskap har försökt att skapa större öppenhet vid rådets möten när så är möjligt. Dessutom hölls det ett unikt möte med alla EU-ministrarna i Amsterdam. Hela detta möte var offentligt, liksom också ett informellt möte med industrin.
Jag vill sluta i optimistiska ordalag. Jules Maaten gratulerade ordförandeskapet till att vi främjar allmänhetens delaktighet genom god kommunikation. Jag är inte säker på om det har med saken att göra, men enligt den senaste Eurobarometer-undersökningen har allmänhetens positiva delaktighet ökat. Andelen medborgare som säger att EU-medlemskapet är bra har ökat från 48 till 56 procent. Det räcker inte, men det är ändå ett stort framsteg, och jag vill avsluta med detta glädjande faktum.
Hur som helst vill jag tacka för er uppmärksamhet.
Wallström,
   . – Herr talman! På ordförande Barrosos och hela kommissionens vägnar vill jag tacka för denna debatt, som har gett oss många värdefulla och konstruktiva förslag och synpunkter. Debatten har också avspeglat den ambitiösa och krävande agendan för EU under de kommande åren.
Jag har bara en enda sak att tillägga till det som ordförande Barroso och rådets ordförandeskapet redan har framfört. Det har att göra med ett element i kommissionens förslag om Turkiet. Parallellt med de förhandlingar som kommissionen vill inleda med Turkiet föreslås också en kulturell dialog. Denna skall kanalisera den oro och de fördomar och de reella skillnader som finns mellan EU och Turkiet och se till att vi kan överbrygga allt detta genom att inleda en dialog också i det civila samhället på båda sidor.
Det tror jag är mycket viktigt för att också reda ut och komma över en del av de argument som har använts här. De har ofta att göra med en rädsla för det som man ser som någonting okänt eller skrämmande. Kom ihåg att det förekommer på båda sidor. Detta anser jag är ett viktigt instrument i dialogen. Det är ju en decennielång historia i Turkiet-frågan.
Det är också viktigt att ställa sig några grundläggande frågor inför detta viktiga beslut. Vad är det som kan skapa de starkaste drivkrafterna mot ett sekulärt och rättssäkert Turkiet? Vad skulle riskerna och effekterna bli av att signalera en ändring i EU:s politiska riktning när det gäller att inleda förhandlingar med Turkiet? Jag hoppas och är övertygad om att den debatt som har förts här idag kommer att vara ett gott underlag för de diskussioner som rådet skall föra och som kommer att föras fortsättningsvis också i kommissionen. 
Talmannen.
   –Jag förklarar debatten avslutad.
Vi skall nu genomföra omröstningen. 

Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är omröstningen.
Graham Watson har ordet för en ordningsfråga. Vilken artikel i arbetsordningen hänvisar ni till, herr Watson? 
Watson (ALDE ).
   – Herr talman! Jag ställer mig upp eftersom jag efter tio års tjänstgöring i parlamentet inte kan minnas ett fall liknande det i dagens omröstning om Eurlings betänkande ... 
Talmannen.
   – Jag ber er att följa arbetsordningen och tala om vilken artikel ni hänvisar till.
Watson (ALDE ).
   – Jag ber om ursäkt, herr talman. Jag vill ställa en ordningsfråga enligt artikel 162. Som jag sade, efter tio års tjänstgöring kan jag inte minnas ett fall liknande det som vi står inför i dag. Konsekvent kräver vi öppenhet och insyn i politiska beslut av rådet och kommissionen ...
... och det är en underlig metod av ledamöterna i den här kammaren att begära sluten omröstning om ett politiskt beslut i enlighet med artikel 162, som har utformats för utnämning av ledamöter. Hur kan vi vara ansvariga inför våra väljare? Hur kan vi försvara oss själva mot anklagelser om vanära och skenhelighet?
Herr talman! Jag uppmanar er att tysta ned denna ömkliga koalition av ynkryggar och autokrater, ...
... att förklara en sluten omröstning otillåtlig på grund av att det är ovärdigt kammaren samt att sträva efter en snar ändring av arbetsordningen för att klargöra den här artikeln. 
Cohn-Bendit (Verts/ALE ).
   – Herr talman! Jag begärde ordet med hänvisning till artikel 162.2 och 162.3 i arbetsordningen.
Som Graham Watson just påpekade, och för att följa upp Hans-Gert Poetterings kommentarer, är det Europeiska unionens plikt att fatta det historiska beslutet om huruvida förhandlingar skall inledas med Turkiet eller ej.
Det finns personer som är emot att Turkiet blir medlem och jag har stor respekt för dem. Det finns också personer som är för en sådan anslutning och jag har stor respekt också för dem. Ändå vet jag ingen som jag respekterar som inte vågar säga vad de tycker om Turkiet.
Jag ber Hans-Gert Poettering att i ett offentligt uttalande berätta om han är för den slutna omröstning som kommer att äga rum i kammaren i dag. Är han personligen för eller mot den slutna omröstningen?
Talmannen.
   – Herr Cohn-Bendit! Ni kan be ledamöterna att lugna sig, men jag måste påminna er om att ni har ordet i en ordningsfråga. Var snäll och begränsa er till den.
Cohn-Bendit (Verts/ALE ).
   – Jag vill be de ledamöter som har undertecknat den här resolutionen tillsammans med yttersta högern att dra tillbaka sina namnteckningar, eftersom resolutionen inte är värdig deras förmåga till logiskt tänkande och intelligens. Jag uppmanar alla som har någon självaktning att dra tillbaka sina namnteckningar och rösta ...
Schulz (PSE ).
   – Herr talman! Vi känner till artikel 162, och vi ser också i omröstningslistan att 147 ledamöter uppenbarligen hänvisar till artikel 162 för att rättfärdiga att omröstningen om diverse framlagda ändringsförslag och den slutliga omröstningen skall vara slutna. Därför vill jag klargöra min grupps inställning till artikel 162. Socialdemokratiska gruppen i Europaparlamentet skulle föredra omröstning genom namnupprop, för vi anser att Europas medborgare har rätt att veta hur Europaparlamentets ledamöter röstar i denna viktiga fråga.
Enligt vår åsikt klarar inte gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater i den här kammaren att hålla en konsekvent och enhetligt linje. De flesta av de 147 namnteckningarna kommer från den gruppen och jag vill tacka den förre belgiske premiärministern, Jean-Luc Dehaene, för att han på ett otvetydigt sätt informerade ledamöterna från den här gruppen om att den här lösningen kanske är acceptabel från rättslig synpunkt, men att den politiskt sett är fullkomligt oacceptabel.
Talmannen.
   – Det visar sig att ordningsfrågan gäller tillämpningen av artikel 162 om sluten omröstning, i enlighet med framställan. 
Corbett (PSE ).
   – Herr talman! För det första är detta en artikel som inte jag har utarbetat. För det andra vill jag understryka betydelsen av ordet ”kan” innan ni tar ställning. I artikel 162.2 i arbetsordningen står att sluten omröstning även ”kan” förrättas om minst en femtedel av parlamentets samtliga ledamöter så begär. Det står inte ”skall”. I det föregående stycket står det ”skall” när det gäller omröstning om utnämning av ledamöter. Det är en klar skillnad mellan de två fallen ”kan” och ”skall” …
Talmannen.
   – Vi måste följa arbetsordningen, herr Corbett. Jag inser att ni är mycket kunnig i ämnet, men jag har inte bett er om råd. Jag noterar er uppfattning och kommer att ta hänsyn till den.
Var snälla och ta bara upp riktiga ordningsfrågor, mina damer och herrar. Annars kommer den här debatten att fortsätta för evigt. 
Wurtz (GUE/NGL ).
   – Herr talman! Jag vill inte erbjuda ovälkomna råd, med jag skulle vilja framföra ett förslag, nämligen att kammaren får ta ställning till den här framställningen från ett antal ledamöter. Då kan parlamentet bestämma om det anser att en sluten omröstning skall hållas.
Talmannen.
   – Ni har framfört ett förslag till hur vårt arbete skall organiseras. Presidiet noterar det, men vårt arbete regleras i arbetsordningen och den ger oss tillräcklig vägledning om hur vi skall förfara. 
Landsbergis (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag vill bara säga att jag enligt egen uppfattning – om än inte enligt arbetsordningen – är emot sluten omröstning och ber kollegerna från min grupp – eller åtminstone vissa av dem – att dra tillbaka sina underskrifter.
Talmannen.
   – Mina damer och herrar! Det här är ingen debatt om huruvida de som har skrivit under gjorde rätt eller om de inte borde ha gjort det. Jag ger er bara ordet för ordningsfrågor och jag vill be er att respektera det. Åsikter om det är bra eller dåligt att skriva under eller inte skriva under och om ledamöter bör rösta på det ena eller det andra sättet kan vara mycket intressanta, men de hör inte hemma i det här skedet i förfarandet.
Därför kommer talmannen att avbryta talaren om en ordningsfråga visar sig vara något annat än en ordningsfråga. 
Speroni (IND/DEM ).
   – Herr talman! Jag vill inte ta ifrån er ert arbete eller ge er råd. Emellertid är det enligt artikel 162.3 i arbetsordningen så, även om ett yrkande på namnupprop har gjorts, att begäran om sluten omröstning skall ha företräde framför begäran om namnupprop. 
Toubon (PPE-DE ).
   – Herr talman! Allt jag begär är att ni tillämpar bestämmelserna i artikel 162.3, enligt vilka en femtedel av parlamentets ledamöter kan kräva sluten omröstning. Jag vill påminna Daniel Cohn-Bendit, Europaparlamentets socialdemokratiska grupp och er, herr talman, om att syftet med detta är att värna om vår främsta prioritet, nämligen samvets- och yttrandefriheten. Herr talman! Debatten ...
Posselt (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag åberopar samma artikel som Francis Wurtz. Rätten till sluten omröstning är en traditionell minoritetsrättighet som jag försvarar, även om jag inte gör någon hemlighet av att jag kommer att rösta emot Turkiets medlemskap.
Talmannen.
   – Det står nu fullkomligt klart att dessa frågor inte är ordningsfrågor, utan snarare förklaringar till hur varje enskild ledamot ställer sig till den här frågan. Därför tycker jag inte att det finns något behov eller skäl att fortsätta att ge er ordet för ordningsfrågor. 
Icke desto mindre måste vi organisera vårt arbete och det måste vi naturligtvis göra i enlighet med arbetsordningen. Ibland inbjuder den till tolkningar som måste klargöras, som i det här fallet.
Presidiet har fått tre framställningar om slutna omröstningar i enlighet med artikel 162.2 i arbetsordningen, där följande står. Jag citerar på spanska, så naturligtvis måste det översättas: ”Sluten omröstning kan även förrättas om minst en femtedel av parlamentets samtliga ledamöter så begär. En sådan begäran måste framställas innan omröstningen inleds.”
Efter att ha lyssnat på de ledamöter som talade i förmenta ordningsfrågor och självfallet efter att ha fullgjort mina skyldigheter och hört åsikterna och råden från parlamentets juridiska avdelning och generalsekretariatet kan jag berätta följande när det gäller tillämpningen av denna bestämmelse: För det första har behöriga organ bekräftat för mig att dessa framställningar stöds av ett tillräckligt antal ledamöter och att de lämnats in i tid. För det andra har vi frågan, som några av er tog upp, om tolkningen av huruvida vi måste hålla sluten omröstning eller ej, eftersom det i artikel 162.2, som har nämnts så ofta nu under förmiddagen, står ”sluten omröstning kan även förrättas”, inte ”omröstning skall även förrättas”. Därför finns det utrymme för en tolkning av vad arbetsordningen stadgar.
Presidiet insåg att denna fråga skulle väcka debatt, så före det här sammanträdet studerade vi relevanta prejudikat och utslag i EG-domstolen, och bortsett från mina personliga åsikter om hur saker och ting bör göras är det min skyldighet att tolka arbetsordningen på ett sätt som ligger så nära lagen som möjligt. Således måste jag påpeka för kammaren att det finns ett prejudikat i och med att talman Cox vid sammanträdet den 12 juni 2002 ansåg att skrivningen ”kan även förrättas” implicerade att förslaget automatiskt skulle accepteras och att framställningen skulle godkännas om ett tillräckligt antal ledamöter ställde sig bakom den.
Vidare har vi utslaget i Europeiska gemenskapernas förstainstansrätt i oktober 2001, i vilket man också tolkade ordet ”kan” som tvingande i fråga om en liknande artikel i arbetsordningen som den det nu gäller. 
I enlighet med dessa prejudikat och – jag säger det igen – bortsett från vad någon viss person anser om hur saker och ting borde skötas, anser presidiet att vi, eftersom en framställan har gjorts i tid och på ett korrekt sätt, måste hålla en sluten omröstning ...
... även om den här frågan, med tanke på framtida tillfällen, måste behandlas i det parlamentsutskott som ansvarar för frågor som har med arbetsordningen att göra. I framtiden måste vi förmodligen klargöra huruvida presidiets tolkning är riktig eller ej, men i det här skedet måste presidiet ta ansvaret för beslutet utan att ha möjlighet att rådfråga behöriga utskott. Efter att ha hört alla ledamöterna och den juridiska avdelningen anser jag att vi för att göra en korrekt tolkning av arbetsordningen måste förrätta den hemliga omröstning som har begärts, och det skall vi göra.
När det gäller hur omröstningen skall genomföras måste jag informera ledamöterna om att jag har beslutat att vi skall använda det elektroniska förfarandet i enlighet med artikel 161.1. Således finns det ingen anledning att utse några rösträknare. Omröstningen blir sluten, men elektronisk.
När detta är sagt övergår vi till omröstningen.
Rocard (PSE ).
   – Herr talman! Jag vill föreslå en muntlig ändring av ändringsförslag 71, eftersom man där nämner vissa fakta som inte alla känner till. För min grupps räkning vill jag föreslå att vi ersätter frasen ”Återöppnandet av det armeniska nationalmausoleet för pilgrimer i norra Anatolien” – i vilken ordet mausoleet är en felaktig översättning – med frasen ”Återöppnandet av Anis förfallna armeniska kyrkor nära Kars i östra Anatolien för pilgrimer”. Inga av våra armeniska vänner kände till den här platsen eller att den skulle öppnas för pilgrimer.
Detsamma kan sägas om det andra muntliga ändringsförslag som jag vill lägga fram. Det är tveksamt om turkiska historiker verkligen är angelägna att forska om folkmordet, och därför föreslår jag att vi tar bort hänvisningen till turkiska historiker i plural och bara tar med namnet på den som leder deras skola, det vill säga ”Halil Berktay”, den turkiske historiker som har gjort en hel del för att fördjupa våra kunskaper om det armeniska folkmordet. Mina damer och herrar! Många av er har sagt att ni inte kände till detta namn och att ändringsförslaget var olämpligt, men nu borde ni vara medvetna om att det handlar om Halil Berktay. Resten bör stå kvar oförändrat, eftersom detta bara var förtydliganden. 




Coelho (PPE-DE ),
   . – Herr talman, mina damer och herrar! Fordonsstölderna ökar i Europa, och våra medborgare känner sig mer otrygga. Europol säger att av de över en miljon bilar som stals 2002 återfanns färre än 39 procent.
Vi har antagit och rekommenderat diverse åtgärder i parlamentet. Detta gjorde vi så sent som i mars och jag gratulerar rådet till att man äntligen har genomfört några av dem. Bättre sent än aldrig. Det förslag som Nederländerna har lagt fram för oss är välment, men har fel form. Den text som har lagts fram för oss borde ha fallit under den första pelaren och inte den tredje. Kommissionen höll med om vår argumentation härvidlag. En del i kammaren ansåg att förslaget borde avslås av detta skäl. I utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter såg vi annorlunda på saken. Vi har tagit bort allt som uteslutande borde falla under gemenskapspelaren ur texten och lagt till allt som kan täckas av den mellanstatliga pelaren. Herr talman! Vi har bevisat att parlamentet handlade i god tro och är medvetet om det växande problemet med bilstölder och den kriminalitet som har samband med dem. Vi vill ge ett budskap till rådet: Det vore bra om rådet och medlemsstaterna i framtiden kunde visa större respekt för parlamentets privilegier.
Till sist vill jag tacka alla de parlamentsledamöter som har bidragit med förslag och råd, särskilt ledamöterna i utskottet för transport och turism och Emanuel Jardim Fernandes och Corien Wortmann-Kool. 

Díaz de Mera García Consuegra (PPE-DE ).
   – Herr talman! Vårt muntliga ändringsförslag 28 syftar till att skapa ett bättre och effektivare skydd för de rättigheter som vi försöker värna om och att göra det på ett realistiskt sätt, inte genom utopiska förslag.
Herr talman! För att vara realistiska, och utifrån våra erfarenheter, yrkar vi på att skrivningen ”på den asylsökandes språk” ersätts med ”på ett språk som den asylsökande förstår”. 

Díaz de Mera García Consuegra (PPE-DE ).
   – Herr talman! För att inte bli tröttsam skall jag bara säga att mina argument är desamma som de jag anförde för ändringsförslag 28. 

– Omröstningen är avslutad.
RÖSTFÖRKLARINGAR 

Fatuzzo (PPE-DE ).
   – Herr talman! Det är mig ett stort nöje att förklara hur jag röstade om betänkandet om Turkiets medlemskap i Europeiska unionen.
Jag skall börja med att säga att jag röstade emot Turkiets anslutning till Europeiska unionen, men jag vill förklara hur jag kom fram till det beslutet. I förra veckan, den 9 december, var jag i Reggio Calabria. Jag hade blivit inbjuden av pensionärspartiets Carlo Rositani för att hålla ett föredrag vid lärarseminariet Tommaso Gulli. Jag bad en klass med omkring 120 flickor på mellan 16 och 19 år att rösta för eller emot turkiskt medlemskap i Europeiska unionen. Omröstningen bland dessa 120 ungdomar gav följande resultat: 100 flickor av 120 röstade emot anslutning och de övriga 20 avstod. Därför följde jag villigt dessa unga människors önskan. 
Konrad (PPE-DE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Jag röstade emot att inleda anslutningsförhandlingar med Turkiet. För mig är detta en principfråga. Europeiska unionen, som grundades i Rom 1957, har alltid definierat sig i kristna och demokratiska termer, på grundval av grekisk filosofi, romersk rätt och kristen tro. 
Som en följd av dagens djupt felaktiga beslut i Europaparlamentet överger vi denna Rom-anda. Frankrikes före detta president, Giscard d'Estaing, har helt rätt: det skulle verkligen innebära att dagens EU blir historia. Gud bevare västerlandets kristna civilisation.
Martin, David (PSE ).
   – Herr talman! Jag röstade för betänkandet om Turkiet och jag tycker att vi har gjort ett bra arbete i dag. Vi har uppmuntrat de individer i Turkiet och inte minst de personer utanför Turkiet som har pläderat och arbetat hårt för en sekulariserad turkisk stat som är baserad på demokrati och där man respekterar de mänskliga rättigheterna.
Vi har också sänt ut en tydlig signal till de 15 miljoner muslimer som redan bor i Europeiska unionen om att unionen inte uteslutande är en kristen klubb. Så på det hela taget är jag mycket nöjd med det arbete som vi har utfört den här morgonen. 
Czarnecki, Ryszard (NI ).
   –  Herr talman, mina damer och herrar! Jag vill påminna alla parlamentsledamöter, både de som röstade för och de som röstade emot, om att omröstningen inte handlade om huruvida Turkiet skall få bli medlem i Europeiska unionen eller inte. Detta skulle mycket väl kunna vara lämpligt. Det parlamentet har gjort är att rösta för att det skall inledas förhandlingar med Turkiet. Huruvida Turkiet blir medlem i Europeiska unionen eller inte kommer att bero på hur dessa förhandlingar går och vad de resulterar i. Jag tycker att det verkar som om det fortfarande finns parlamentsledamöter som inte är medvetna om det. 
Borghezio (IND/DEM ).
   – Herr talman! Jag är emot parlamentets beslut att inleda förhandlingar om Turkiets anslutning, för Turkiet ligger inte i Europa! Dessutom löper vi risken att en dag få se en flagga vaja över dessa institutioner – den turkiska flaggan – som fortfarande är fläckad av det armeniska folkets blod. Turkiet erkänner inte deras förintelse. 
Vi har svikit Lepanto-andan, en tusenårig tradition för ett Europa som är och vill förbli i kontakt med sina kristna rötter. Det turkiska samhället är dessutom fortfarande intimt förknippat med den muslimska fundamentalismens principer och detta är en allvarlig fara som Europa borde vara mer medvetet om.
Därför är vi stolta över att ha röstat emot att förfarandet för ett turkiskt EU-medlemskap inleds och anser att de europeiska politiker som oansvarigt nog stödde beslutet borde skämmas, för det här beslutet strider emot folkmajoritetens önskan. Vi kräver att en folkomröstning hålls i alla Europeiska unionens länder så att folket kan säga sin mening, för Europas folk är emot ett turkiskt medlemskap. 
Claeys (NI ).
   – Herr talman! I den 8 december hävdade den turkiske premiärministern Recep Tayyip Erdogan att det borde vara möjligt för ett muslimskt land som Turkiet att gå med i EU om EU inte är en kristen klubb. Det betyder att Europa skall ge upp sin individualitet, eller åtminstone en stor del av den, medan Turkiet får fortsätta att vara en muslimsk klubb. Några dagar senare varnade Recep Tayyip Erdogan i de europeiska ledarna för att de muslimska extremisternas våld kan komma att trappas upp om EU avvisar Turkiet som kandidatland. Eftersom Erdogan själv har den bakgrunden kan vi betrakta detta som ett rent hot, som ren och skär utpressning. 
Vi i Europaparlamentet har inte längre ens självaktning nog att reagera mot utpressning av det slaget. Och hur skall vi kunna avvisa en ansökan från till exempel Marocko i framtiden om vi tar med ett icke-europeiskt land som Turkiet? Vi för allmänheten bakom ljuset. Vi får höra att Turkiet bedöms enligt Köpenhamnskriterierna, men så tycks inte vara fallet. Det är ju inget problem att tortyr bedrivs i stor skala i Turkiet, att turkiska trupper ockuperar en del av en befintlig medlemsstats territorium och till och med vägrar att erkänna den staten. Jag kan bara dra slutsatsen att vi har blivit för räddhågsna i den här kammaren för att kunna fortsätta att värna om våra egna intressen såsom varande européer. 
Posselt (PPE-DE ).
   – Herr talman! Låt mig först inrikta mig på de positiva aspekterna. Vi har skärpt vår konfrontationskurs i fråga om de mänskliga rättigheterna – som riktar sig mot den turkiska regeringen, inte det turkiska folket – genom att kräva fri- och rättigheter för kurderna samt att folkmordet på armenier skall erkännas och undersökas ordentligt.
En annan positiv sak är att vi inte har krävt turkiskt medlemskap, utan bara att anslutningsförhandlingar skall inledas, vilket jag röstade emot. Med tanke på att många av de ledamöter som är för anslutningsförhandlingar i slutänden är emot medlemskap, tycks vi vara på rätt spår. Vi var ursprungligen i minoritet, men vår linje stöds nu av den största gruppen i kammaren, gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater, och nu behöver vi bara 40 ledamöter till för att kunna anta en tydlig ståndpunkt under de kommande åren. Sedan kommer det inte att finnas någon majoritet i parlamentet för turkiskt medlemskap i Europeiska unionen när vi till sist fattar ett bindande beslut i den här frågan.
Bortsett från det måste regeringscheferna från PPE-DE stoppa lämmeltåget, som oundvikligen kommer att sluta med katastrof, vid toppmötet i Bryssel i övermorgon. 
Brepoels (PPE-DE ),
   .– Vårt Europa är ett öppet Europa, som bygger på den europeiska allmänna kultur som är ett resultat av våra gemensamma värden och normer. Mottot ”förenade i mångfalden” är både Europas viktigaste kännetecken och dess största tillgång.
Ett sådant politiskt projekt implicerar att det finns gränser. En ytterligare utvidgning av unionen får inte hindra att den blir ännu djupare. När allt kommer omkring hotar ett turkiskt medlemskap att omvandla unionen till ett rent ekonomiskt kooperativ som inte längre kommer att kunna ta ett viktigt övernationellt ansvar på ett samordnat sätt.
En union som helt saknar styrka och själ och som lamslås av interna motsättningar är inte vad så många har arbetat för och drömt om. Det råder inga tvivel om att Turkiet har utvecklats betydligt under de senaste åren. Detta reformarbete och det djupgående ekonomiska samarbetet måste definitivt fortsätta.
Därför tycks ett speciellt partnerskap mellan unionen och Turkiet vara en lämplig väg, där man vid sidan av ett omfattande ekonomiskt samarbete också kan komma överens om villkor för kurderna, om kvinnors rättigheter och om mänskliga rättigheter i allmänhet. Eftersom det sistnämnda elementet inte finns med i betänkandet kommer jag att rösta emot betänkandet och resolutionen. 
Carlotti (PSE ),
   .– Trots att kommissionens rapport var välgrundad krävde man inte längre att Turkiet skulle erkänna det armeniska folkmordet 1915 i rekommendationerna från den 6 oktober.
Detta folkmord resulterade i att över en miljon människor dog, vilket motsvarar nästan två tredjedelar av landets största minoritet. 
Detta brott, som begicks uppsåtligen och som ledde till en utbredd och systematisk förödelse, var 1900-talets första folkmord. Ändå fortsätter den turkiska staten än i dag att motsätta sig hänvisningar till det.
Det sämsta vi nu kan göra är att hålla tyst. Kommissionens tystnad kan få en att tro att denna tragedi inte berör den på något sätt och att den bara är ett problem för turkarna och armenierna. 
Detta är någonting som jag finner störande, inte av religiösa eller historiska skäl eller av gemenskapsskäl, utan på grund av att detta är en politisk fråga som direkt har med demokrati och mänskliga rättigheter att göra.
Det är en fråga som har med själva grunden för EU att göra, den grund som lades efter andra världskriget när Frankrike och Tyskland slog fast att de ville skapa fred i Europa. Det betydde att vår kontinents mest tragiska skede var till ända, trots att hela omfattningen av judeutrotningen inte till fullo erkändes förrän senare.
Därför är den armeniska frågan avgörande för ett Europa som vill bli ett område med frihet och anti-totalitarism, där ett modernt och sekulariserat medborgarskap kan blomstra.
Castex (PSE ),
   .– Jag avstod i omröstningen om Europeiska kommissionens återkommande rapport 2004 och rekommendationerna omTurkiets framsteg på väg mot anslutning av följande skäl.
Jag anser att Europeiska unionens oförmåga att formulera, anta och konstruera ett sammanhängande politiskt projekt är ett stort hinder för möjligheterna att välkomna Turkiet som medlem i gemenskapen.
Jag tycker att det är tveksamt, för att inte säga oansvarigt, att driva en politik med oändliga utvidgningar vid en tidpunkt då Europeiska unionens politiska dimension och dess sociala och skattemässiga harmonisering långt ifrån är verklighet. För närvarande är inte Europeiska unionen i stånd att framföra politiska förslag om genuin integration till ett land av Turkiets storlek.
Jag vill tillägga att vår ståndpunkt inte bygger på argument som har med geografi, historia, religion eller kultur att göra. Det är inte Turkiets förmåga att uppfylla ett visst antal villkor som har gjort att jag hyser den här åsikten, utan Europeiska unionens oförmåga att tillhandahålla den ram som fordras för att vi skall kunna skapa en gemensam framtid. 
Ferber (PPE-DE ),
   . – Som företrädare för CSU-ledamöterna i Europaparlamentet vill jag än en gång klargöra vår ståndpunkt i fråga om huruvida anslutningsförhandlingar skall inledas med Turkiet. Dagens omröstning visade att många av ledamöterna från alla EU:s medlemsstater och alla politiska grupper stöder modellen med ”privilegierat partnerskap”. Detta vederlägger särskilt argumentationen från dem som hävdar att CDU och CSU är isolerade i den här frågan i Europa. Jag hoppas att Europeiska rådet också kommer att ta hänsyn till detta vid sina överläggningar på fredag. Vi anser fortfarande att Europeiska unionens framgångsrika utveckling verkligen skulle äventyras av ett turkiskt medlemskap. Den som vill att EU skall degenerera till ett frihandelsområde kommer att nå sitt mål om Turkiet blir medlem. Om vi å andra sidan vill ha ett starkt och handlingskraftigt EU är det speciella förhållande som skapas genom ett privilegierat partnerskap rätt väg att gå. Europeiska rådet måste komma ihåg att det har detta ansvar vid sitt möte på fredag. 
Ferreira, Anne (PSE ),
   .– Jag avstod i omröstningen om Europeiska kommissionens återkommande rapport 2004 och rekommendationerna omförhandlingar om Turkiets anslutning till Europeiska unionen av följande skäl.
Jag anser att Europeiska unionens oförmåga att formulera, anta och konstruera ett sammanhängande politiskt projekt är ett stort hinder för möjligheterna att välkomna Turkiet som medlem i gemenskapen.
Jag tycker att det är tveksamt, för att inte säga oansvarigt, att föra en politik med oändliga utvidgningar vid en tidpunkt då Europeiska unionens politiska dimension och dess sociala och skattemässiga harmonisering är långt ifrån verklighet. För närvarande är inte Europeiska unionen i stånd att framföra politiska förslag om genuin integration till ett land av Turkiets storlek.
Jag vill tillägga att min ståndpunkt inte bygger på argument som har med geografi, historia, religion eller kultur att göra. Det är inte Turkiets förmåga att uppfylla ett visst antal villkor som har gjort att jag hyser den här åsikten, utan Europeiska unionens oförmåga att tillhandahålla den ram som fordras för att vi skall kunna skapa en gemensam framtid. 
Ford (PSE ),
   .– Jag kommer att rösta för att förhandlingar inleds med Turkiet om medlemskap i Europeiska unionen. Turkiet uppfyller ännu inte kraven på medlemskap. Resultaten är mycket bristfälliga på människorättsområdet med avseende på de kurdiska och assyriska minoriteterna. Resultaten är dåliga när det gäller fackliga rättigheter. Turkiet har misslyckats med att komma till rätta med folkmordet på armenier. Ändå bör inget av detta ses som ett hinder för att inleda en process som gör det möjligt för kommissionen och parlamentet att arbeta för att detta korrigeras. En ja-röst i dag stöder alla progressiva krafter i Turkiet som arbetar för att göra sig av med de sista kvarlevorna av Turkiets auktoritära förflutna. Om vi kan uppnå dessa förändringar tillsammans, stöder jag att Turkiet ansluter sig till unionen eftersom mitt Europa baseras på gemensamma värden som inte begränsas till några särskilda religiösa värderingar och övertygelser. Om vi inte kan uppnå detta röstar jag nej, även om de ekonomiska villkoren har uppfyllts. 
Gomes (PSE ),
   .– Jag röstade för att inleda processen för ett turkiskt medlemskap i EU. Detta innebär inte att vi tar slutlig ställning till denna process, som kommer att ta år av förhandlingar. Dessutom röstade jag emot partnerskapsstatus, eftersom det skulle betyda att EU inte håller vad det lovar.
Jag röstade för förhandlingar, särskilt mot bakgrund av vittnesbörden från ett stort antal turkiska människorättsaktivister, som har bekräftat att det har skett en positiv utveckling i Turkiet. Den utvecklingen räcker naturligtvis inte. Det finns fortfarande politiska fångar, det förekommer fortfarande tortyr i fängelserna och det återstår mycket att göra. Om vi hade sagt nej till att inleda förhandlingar i det här läget skulle det ha fått fruktansvärda konsekvenser för de mänskliga rättigheterna i Turkiet. Trots att vi inte har haft tillfälle att på allvar begrunda var Europas gränser skall gå röstade jag för på grund av att jag inte accepterar de politiska och kulturella gränserna för den ”kristna klubben Europa” och profetiorna om en ”krock mellan civilisationer”. Jag röstade för under förutsättning att Turkiet utan dröjsmål erkänner EU:s medlemsstat Cypern och utan dröjsmål drar tillbaka sina styrkor från den del av Cypern som landet ockuperar militärt. Jag röstade för ett erkännande av det turkiska folkmordet på Armeniens folk, eftersom jag anser att detta är avgörande för att landet skall kunna försonas med sina grannar och med sin historia. 
Goudin, Lundgren och Wohlin (IND/DEM ),
   .– Junilistan ser inte Turkiets geografiska läge eller dess muslimska religion som hinder för landets medlemskap i EU. Vi välkomnar att Turkiet närmar sig EU. Vi får dock inte blunda för förhållandet att både Turkiet och EU måste förändras, innan ett fullständigt EU-medlemskap är möjligt.
Turkiet måste ta avstånd från folkmordet på armenier. Turkiet måste ge sina minoriteter fullständiga mänskliga rättigheter. Turkiet måste uppnå en sådan ekonomisk utvecklingsnivå att ett medlemskap inte utlöser spänningar som kan hota den inre marknaden. EU måste också förändras. Jordbrukspolitiken måste avskaffas och strukturpolitiken läggas om innan det stora och fattiga Turkiet kan absorberas.
För att säkra en folklig förankring bör dessutom medlemskapsförhandlingar påbörjas först efter att frågan debatterats i medlemsländernas valkampanjer fram till 2008. Slutligen måste EU:s författningsfråga vara löst innan EU tar ställning till frågan om förhandlingar om turkiskt medlemskap. 
Grossetête (PPE-DE ),
   .– Jag röstade emot det här betänkandet.
Våra medborgare är oroliga för dessa framtida utvidgningar och framför allt för den fortsatta avsaknaden av svar på den avgörande frågan om var Europas gränser går.
Turkiet erkänner inte Republiken Cypern, en EU-medlemsstat som landet ockuperar sedan 30 år tillbaka, och straffar alla som nämner folkmordet i Armenien. Av Turkiets territorium ligger 97 procent utanför Europa, och därför saknar Turkiet rätt att gå med i Europeiska unionen. Att integrera Turkiet med EU skulle vara detsamma som att från början tillbakavisa ett politiskt Europa innan det ens har sett dagens ljus och att befästa bilden av ett Europa som ger efter för utpressning och påtryckningar. Skulle det vara vettigt?
De som är för Turkiets anslutning gömmer sig bakom Köpenhamnskriterierna under förevändning att Turkiet en dag kan komma att uppfylla dem, med detta är bara ett trick. Det räcker inte att bara insistera på att dessa kriterier skall uppfyllas som ett oeftergivligt villkor som måste uppfyllas innan någon ny anslutning sker, för det skulle innebära att vilket land som helst i världen som uppfyller dem i sin tur skulle kunna gå med i Europeiska unionen.
Därför hoppas jag att rådet kommer att stödja den tanke på ett privilegierat partnerskap som Frankrike har lanserat. 
Hortefeux (PPE-DE ),
   .– I dag har kammaren äntligen kommit till beslut om Turkiets medlemskap i Europeiska unionen. Det här var en omröstning som de europeiska medborgarna, som kämpar för att förstå sina regeringars inställningar i frågan, ivrigt hade väntat på.
Jag röstade emot Camiel Eurlings förslag till betänkande, eftersom slutsatsen i det var att Europeiska rådet uppmanas att ”utan dröjsmål inleda förhandlingar med Turkiet” och att ”syftet med förhandlingarna är att Turkiet blir medlem av EU”.
Det europeiska projektet är väl avgränsat och syftet med det är att närliggande och likartade länder skall dela på ett antal funktioner för att bygga upp en ny politisk helhet. Det skulle vara svårt att integrera Turkiet i denna helhet av ett antal skäl.
För det första tillhör inte Turkiet den europeiska kontinenten geografiskt sett, eftersom över 90 procent av dess territorium ligger i Asien och 90 procent av dess gränser delas med asiatiska länder.
För det andra har Turkiet genom historien inte delat några av våra värden, de värden som gör att Europa i dag bygger på en grund av gemensamma traditioner som vi alla hjälper till att hålla vid liv.
Slutligen vill jag lägga fram ett tungt argument som direkt påverkar vår institutionella struktur. Om Turkiet kommer in i Europeiska unionen kommer landet att vara den medlemsstat som har den största befolkningen, vilket kommer att innebära ... 
Howitt (PSE ),
   .– Europaparlamentets labourgrupp välkomnar varmt den tydliga rekommendationen i denna resolution att EU:s ledare utan dröjsmål bör inleda anslutningsförhandlingar med Turkiet.
Vi inser känsligheten med tanke på de problem som omger Turkiets förbindelser med Armenien, men dessa kommer att hanteras under förhandlingsprocessen. Betänkandet innebär inte på något sätt att en lösning på dessa problem är ett förhandsvillkor för att samtalen skall inledas.
Vi uttrycker också vårt motstånd mot varje permanent säkerhetsåtgärd som påverkar den fria rörligheten för arbetstagare. Turkiet bör få ett likvärdigt, rättvist och korrekt bemötande under förhandlingarna. 
Isler Béguin (Verts/ALE ),
   . – I egenskap av ordförande för Europaparlamentets delegation till länderna i Sydkaukasien välkomnar jag det faktum att Eurlingsbetänkandet om att inleda anslutningsförhandlingar med Turkiet har antagits av en stor majoritet, och jag vill upprepa hur viktigt det är för Europas folk och för en helt kontinents stabilitet att vi öppnar Europeiska unionens dörrar för detta land.
Jag beklagar att Europeiska unionen inte redan från början tog med frågan om att upphäva blockaden och öppna gränsen till Turkiets grannland Armenien i diskussionen om ett eventuellt medlemskap för Turkiet, och jag beklagar att Turkiet inte utnyttjade detta historiska tillfälle att visa sin goda vilja genom att öppna gränsen till Armenien.
Emellertid är det inte acceptabelt att göra som speciellt de franska högerpartierna har gjort och använda gränsfrågan och det armeniska folkmordet som ursäkter för att inte släppa in Turkiet. Det är fel att vifta med detta argument så kort tid innan rådet skall fatta sitt beslut om att inleda förhandlingar, och deras enda syfte är att dölja sina egentliga skäl till att vara emot en integration med Turkiet. 
Lang (NI ),
   . – Fler och fler europeiska länder följer Frankrikes, Tysklands, Greklands och Österrikes exempel och ställer sig negativa till att Turkiet, ett asiatiskt land som är en del av den muslimska världen, kommer in i EU. De europeiska ledarna i Bryssel, särskilt Jacques Chirac, är väl medvetna om detta.
Det är därför som de hävdar att anslutningsförhandlingar inte automatiskt skulle leda till medlemskap för Turkiet. Detta påstående, som återkommer i Eurlingsbetänkandet, är inte sant. Sedan den första utvidgningen 1972 har alla förhandlingsprocesser lett till att kandidatlandet i fråga har blivit medlem. Det kommer att bli samma sak för Turkiet, särskilt med tanke på att dess islamistiska ledare har varnat oss för att de inte kommer att göra några eftergifter.
Om Europeiska rådet den 17 december, mot folkets vilja, beslutar att inleda anslutningsförhandlingar med den turkiska regeringen kommer folkomröstningen om den europeiska konstitutionen att bli Frankrikes sista chans att undvika att drunkna i en union som bara är europeisk till namnet, och i vilken det land som har den största befolkningen, Turkiet, kommer att spela en framskjuten roll. 
Lienemann (PSE ),
   . – Jag är emot ytterligare utvidgningar innan unionen har integrerats mer politiskt och skapat ett kraftfullt och socialt Europa. Möjligheterna till ett federalt Europa minskar med varje utvidgning. Om Turkiet går med kommer det europeiska projektet att tunnas ut ännu mer och det är inte önskvärt att landet integreras med EU i dess nuvarande form. Den fråga som kommer att uppstå för alla har ingenting med vare sig religion eller geografi att göra: Europeiska unionen måste vara ett politiskt projekt.
Detta projekt hotas nu eftersom det begränsas till att vara ett frihandelsområde med ett mindre och mindre regelverk. Vi måste se över EU:s struktur och skapa en federal kärna, därefter en union med 27 länder och sedan ett område med fördjupat samarbete med grannländer som Turkiet men också andra länder, såsom Maghrebländerna, som vi har nära förbindelser med. Om vi går med på att förhandlingar inleds blir projektet mer avlägset och politiken med kontinuerliga utvidgningar fortsätter. Det ställs legitima krav på Turkiet, men om landet uppfyller dem är det självklart så att det blir omöjligt att neka det medlemskap. Innan eventuella anslutningsförhandlingar inleds måste vi fastställa vilken form Europa skall ha i framtiden. Vi bör säga nej till utvidgning och inleda samarbete av annat slag med Turkiet. 
Lulling (PPE-DE ),
   .– I egenskap av ledamot av det här parlamentet har jag ingått i den parlamentariska vängruppen med Turkiet från det att den bildades. Därför kan ingen anklaga mig för att inte vara vänligt inställd till Turkiet.
Som läget är nu anser jag dock att jag har rätt att fråga om alla villkor – särskilt de som gäller de mänskliga rättigheterna – verkligen har uppfyllts. Jag erkänner gärna att det till exempel i fråga om kvinnors rättigheter har gjorts fler reformer sedan Turkiet blev ansökarland än under tidigare decennier. Dessa har dock till största delen varit reformer på papperet. Verkligheten släpar fortfarande efter. Nyligen fick jag information om att sterilisering av kurdiska kvinnor har utförts i Turkiet.
När vi undertecknade ett associeringsavtal med Turkiet 1963, i vilket ett medlemskap ställdes i utsikt, fanns inte Europeiska unionen, utan vi var fortfarande Europeiska ekonomiska gemenskapen. Eftersom vi har en tullunion med Turkiet sedan 1996 är det vi nu har mycket likt en ekonomisk gemenskap i vilken återstående handelshinder snabbt kan tas bort.
Också mot denna bakgrund, och med tanke på att det inte råder något tvivel om att Turkiet måste förbli helt förankrat i europeiska strukturer, verkar alternativet med en skräddarsydd särskild status i stället för det diskriminerande medlemskapsavtal som kommissionen föreslår vara en mer framkomlig och ärbar väg för Turkiet, bortsett från det faktum att det finns rättmätiga tvivel ...
Matsis (PPE-DE ),
   . – Jag röstade för Εurlingsbetänkandet om Turkiets framsteg på vägen mot anslutning till Europeiska unionen eftersom det är resultatet av en kompromiss mellan de olika politiska grupperna i Europaparlamentet. Dock anser jag mig inte på något sätt vara bunden av det som sägs i punkt 38 om att använda Annanplanen som grund för ansträngningarna att lösa Cypernfrågan, eftersom denna plan tillbakavisades av 76 procent av grekcyprioterna och 67 procent av samtliga invånare. Som det så riktigt heter i artikel 38 går det att finna en lösning med utgångspunkt från de principer som EU bygger på.
Jag hade också invändningar mot den exakta lydelsen av punkt 39, som jag anser vara oförenlig med Mechtild Rothebetänkandet som Europaparlamentet antog för omkring en månad sedan (se Rothebetänkandet, ändringsförslag 2, skäl 4a (nytt) (4a) sidan 6/15). 
Meijer (GUE/NGL ),
   – Sedan Atatürkrevolutionen 1923 har Turkiet varit ett typiskt europeiskt land, om än av ett gammalmodigt och auktoritärt snitt som vi inte längre vill ha i Europa nu för tiden. Militären har en enorm makt. Det finns politiska fångar. Partier och tidningar förbjuds ofta och tioprocentsgränsen stänger ute de flesta lagliga partierna från parlamentet. Kurder, armenier och assyrier har att välja mellan att lämna landet eller att anpassa sig till den turkiska majoritetens språk, kultur och religion. Turkiet måste förändras en hel del innan vi kan välkomna landet, inte bara i fråga om lagstiftningen utan också vad gäller det dagliga livet. Efter mer än 40 år föreslår man nu att förhandlingar snart skall inledas med sikte på fullt medlemskap i EU. Detta är också vad de miljontals européer som har turkiskt ursprung vill. Beslutet om huruvida Turkiet får gå med kommer inte att fattas före, utan under förhandlingarna. Det finns en risk att den turkiska regeringen tycker att Turkiet förtjänar ett EU-medlemskap efter tre eller fem års förhandlingar, även om problemen med demokratin, de mänskliga rättigheterna och de etniska minoriteterna inte har lösts till dess. Detta kan leda till konflikter och en brytning. Köpenhamnskriterierna får inte ersättas med Ankarakriterierna. 
Morgan (PSE ),
   .– Jag har röstat för Turkiets framsteg på vägen mot anslutning, trots att jag hyser allvarliga tvivel.
Jag vill betona att mitt skäl till att rösta Turkiets framsteg på vägen mot anslutning är att det är ett muslimskt land och att det kommer att fungera som en viktig bro framför allt mellan Europa och Mellanöstern.
Jag är dock oroad över att Turkiet fortfarande kränker de mänskliga rättigheterna i stor omfattning. Jag är också oroad över att ett land med ett så stort antal människor som lever i fattigdom inte kan nå de nivåer som gemenskapens regelverk kräver, och jag är rädd att tonvikten har legat på tillträdet till den turkiska marknaden snarare än på behovet av att Turkiet uppfyller den sociala standarden och miljökraven i EU. Jag har inget intresse av en utvidgning av Europa bara för att få se en större marknad. Tonvikten måste ligga lika mycket på sociala aspekter och miljöhänsyn. 
Muscardini (UEN ),
   . – Alleanza Nazionale-delegationen röstade för Eurlingsbetänkandet om att inleda anslutningsförfarandet för Turkiet, ett förfarande som kommer att ta åtskilliga år. Att förfarandet inleds signalerar otvetydigt en ändring i den politiska kurs som den turkiska regeringen håller, inte bara när det gäller gemenskapens regelverk och Köpenhamnskriterierna utan särskilt i fråga om armenierna och kurderna.
Alleanza Nazionale anser att rådets beslut den 17 december bör göra det entydigt klart att den turkiska regeringen, för att vi skall inleda förhandlingar med Turkiet, måste erkänna staten Cypern, som är fullvärdig medlem i Europeiska unionen, och därmed lösa Cypernfrågan, vilket innebär att de 35 000 turkiska soldater som genom att ockupera Cypern ockuperar en del av Europeiska unionens territorium dras tillbaka.
Alleanza Nazionale kommer att kontrollera om de garantier och villkor som finns i betänkandet uppfylls, för Turkiets väg mot anslutning kan inte sluta framgångsrikt om de inte uppfylls. 
Musumeci (UEN ),
   . – Det finns många fördelar och vissa risker med ett eventuellt turkiskt medlemskap i Europeiska unionen. Fördelarna är mer av politisk än av ekonomisk art, eftersom Turkiet dels är medlem i Nato, dels har undertecknat ett tullunionsfördrag med Europeiska unionen som redan i sig möjliggör frihandel.
En anslutning skulle inte bara vara svaret på miljontals medborgares drömmar om att till fullo få tillhöra den sekulariserade västvärlden, utan också förflytta tyngdpunkten för den politiska och ekonomiska makten mot Medelhavsområdet och därmed bekräfta att Europa är en stormakt som inte längre är instängd bakom sina geopolitiska gränser. 
Å andra sidan bör vi för det första begrunda risken att det blir mindre sannolikt att ett EU med en egen gemensam utrikespolitik kommer till stånd. Vi bör också begrunda de svårigheter som kan uppstå när två olika religiösa och kulturella identiteter skall samexistera. Kan Turkiet redan nu beskriva sig självt som en demokratisk stat som respekterar sina etniska minoriteter?
För det andra skulle detta ha en negativ inverkan på fördelningen av EU-medel till regioner som för närvarande anses ”släpa efter i utvecklingen”, såsom Sicilien, åtminstone på kort sikt.
Slutligen bör Turkiet dra sig tillbaka från den del av Cypern som ockuperas militärt, och det är självklart att landet måste förklara sig berett att göra upp med historien genom att erkänna de fel det har begått under de senaste hundra åren ... 
Patrie (PSE ),
   . – Jag avstod i den slutliga omröstningen om Eurlingsbetänkandet.
För det första skulle det vara klokt att inte överväga några fler utvidgningar innan vi har beslutat var Europas gränser går. Om vi förflyttar dessa gränser längre och längre riskerar vi att Europa inte blir någonting annat än ett stort frihandelsområde. En sådan reträtt skulle vara avskyvärd för en övertygad federalist.
För det andra visar erfarenheten att när inledda förhandlingar oundvikligen leder till medlemskap när kandidatlandet väl uppfyller de villkor som har satts upp, och särskilt Köpenhamnskriterierna. Men även om vi har välgrundade skäl att hoppas att Turkiet kommer att fortsätta att bygga vidare på de framsteg det har gjort, särskilt i fråga om demokrati och mänskliga rättigheter, har vi ännu inte några garantier för att EU är berett att tillhandahålla de resurser och inte minst de budgetanslag som krävs för att gå vidare med en sådan utvidgning på ett ömsesidigt tillfredsställande sätt.
Att jag avstod var därför menat som en varning inför EU-toppmötet den 17 december: Inga fler utvidgningar utan djupare integration! Vi måste sluta att ställa Europas folk inför fullbordat faktum och be dem ratificera beslut som har fattats åtskilliga år tidigare av stats- och regeringscheferna, utan deras medverkan. 
Ribeiro e Castro (PPE-DE ),
   .– Det här betänkandet innehåller en uppdatering av Turkiets utveckling och eventuella EU-anslutning, liksom Oostlanderbetänkandet, som antogs den 1 april.
Som jag skrev då tycker jag att det nog gick för hastigt när rådet utsåg Turkiet till kandidatland. På samma sätt anser jag att kommissionen nyligen upprepade misstaget när den bedömde att Köpenhamnskriterierna redan var uppfyllda, trots att det fortfarande föreligger omständigheter liknande dem som beskrivs i resolutionsförslaget och som på ett flagrant sätt motbevisar detta.
Jag instämmer i föredragandens åsikt att detta måste vara en förutsättningslös process, utan ett i förväg bestämt resultat, även om det är en process som syftar till anslutning. Jag delar också hans önskan att, oavsett resultatet, få uppleva att Turkiet går vidare med de välkomna reformer som landet har genomfört och befäster dem ordentligt. Genom att göra detta kommer Turkiet att bekräfta att det är ett helt demokratiskt och ansvarstagande land som respekterar de mänskliga rättigheterna. 
Ries (ALDE ),
   . – Jag stödde förslaget att inleda anslutningsförhandlingar med Turkiet, och skälet var framför allt att jag vill att vi skall få en bättre värld i framtiden, en värld som kännetecknas av stabilitet och säkerhet. Ingen kan se in i framtiden, men en sak vet jag, och det är att det faktum att vi delar detta område med fred och demokrati som vår union bygger på är en unik chans som vi inte får missa.
Ja, vi bör hålla fast vid de historiska sanningarna och det är därför som jag liksom tidigare fortsätter att kräva att de turkiska myndigheterna erkänner sin del i folkmordet i Armenien. En sanning och en historia. Vi är skyldiga historien att också komma ihåg att Turkiet i 50 år har spelat en viktig roll som en lojal allierad vid porten till Europa.
Att inta en fast hållning innebär att sända ut ett kraftfullt budskap: äktenskapet kommer endast att komma till stånd om det görs ytterligare betydande framsteg i fråga om respekten för minoriteter och jämställdheten mellan könen. Det gläder mig att Europaparlamentet stödde mitt ändringsförslag till punkt 26 om nolltolerans mot hedersbrott.
Avslutningsvis vill jag att folket skall ha någonting att säga till om när det slutliga beslutet fattas. Folkomröstningar eller samråd ...
Szymański (UEN ),
   .– Ett turkiskt medlemskap i Europeiska unionen skulle kunna medföra många fördelar, framför allt att den inre marknaden utvidgas och att de transatlantiska förbindelserna stärks. Men båda dessa mål kan nås utan att Turkiet går med i Europeiska unionen.
Europeiska ekonomiska samarbetsområdet är ett utmärkt exempel på en plattform för ett gott ekonomiskt samarbete med EU. Det skulle också kunna vara till hjälp att föreslå att Turkiet skall reformera sin säkerhetspolitik, eftersom landet är en av Europas främsta strategiska partner på säkerhetsområdet.
Ett privilegierat partnerskap med Turkiet av det här slaget skulle ge oss möjlighet att undvika en jordbrukspolitisk och sammanhållningspolitisk kris.
Om vi vill undvika migrationsrelaterade konflikter bör vi inte bidra till att ett muslimskt land i en nära framtid blir Europeiska unionens största medlemsstat. Turkiet beräknas ha en befolkning på omkring 90 miljoner år 2020.
Utvecklingen av närmare förbindelser med Turkiet bör också stå i proportion till EU:s öppenhetspolitik gentemot Ukraina. 
Alla dessa goda skäl gör att vi inte kan rösta för Eurlingsbetänkandet. Vi anser att det är förhastat. Trots att det finns allvarliga invändningar mot ett turkiskt medlemskap i EU fortsätter man att stödja ett sådant medlemskap. Den pågående diskussionen om Turkiets chanser att bli medlem i Europeiska unionen kommer att leda till att förbittringen ökar i Turkiet. 
Thyssen (PPE-DE ),
   .– Jag röstade för Eurlingsbetänkandet och vill gratulera föredraganden till hans utmärkta arbete. Jag skall säga det offentligt, eftersom den olycksaliga slutna omröstningen gjorde att vi inte kunde visa var vi står på något annat sätt. Men att jag röstade för att inleda förhandlingar betyder verkligen inte att jag otåligt väntar på att de skall börja.
Min grupp anser med rätta att det faktiskt är för tidigt, och det håller jag med om. Samtidigt vill vi dock vara realistiska, eftersom processen trots allt sattes igång 1999 och 2002. Dessutom förväntar vi oss att Europeiska rådet skall ge grönt ljus för förhandlingar. Det viktiga för oss i omröstningen är att unionen behåller sin trovärdighet och att vi sänder ut ett tydligt budskap om på vilka villkor dessa förutsättningslösa förhandlingar skall föras. Villkoren i betänkandet är stränga, men rättvisa. Vi stöder dem helhjärtat och därför röstade jag för. 

Queiró (PPE-DE ),
   .– Jag röstade för det framlagda betänkandet eftersom jag tycker att initiativen i fråga, som är avsedda för att anta ett rådsbeslut om fordonskriminalitet med gränsöverskridande verkningar, tar upp det vi borde bekymra oss över när det gäller brottsbekämpning.
Trots att man kan tyckas bryta mot den regel att uppgifterna inte får användas i administrativt syfte genom att ge direkt tillgång till Schengens informationssystem SIS, är sanningen den att nödvändiga skydd finns på plats för att se till att så inte kan ske i detta fall. 
Ribeiro e Castro (PPE-DE ),
   .– Fordonsstölderna utgör en stor del av brottsligheten och har gränsöverskridande påverkan på EU, och därför brådskar det att ta itu med problemet. 
Man måste också ta med i beräkningen att just denna typ av brottslighet oftast bara är en del av en större kriminell verksamhet som omfattar olika typer av brottslighet och är utbredd över enorma geografiska områden. 
Därför är det ytterst viktigt att förflyttning och registrering av fordon från andra medlemsstater, och synnerligen från tredjeland, kontrolleras mycket noggrant.
Föredraganden noterade helt riktigt att det nya inslaget i det nederländska förslaget är nationella kontaktpunkter. Jag anser att det kommer att vara bra att övervaka effektiviteten av deras verksamhet och periodvis se över de metoder som godkänts. 
Kommissionens vitbok om ämnet, såsom föredraganden föreslagit, kommer att ge frågan en bredare omfattning. 

Figueiredo (GUE/NGL ),
   .– Vi välkomnar ändringsförslagen till nuvarande rekommendation till andra behandling av det förslag som lades fram i april förutsatt att de i stort sett överensstämmer med våra förslag, som är följande: att prioritera folkhälsan och skydda de mest sårbara grupperna såsom barn och ofödda, att gränsvärden för bekämpningsmedelsrester bör fastställas för produkter och att hänsyn då tas till skiftande klimat och på grundval av bästa tillgängliga jordbruksmetoder, att allmänheten bör upplysas om hälsoriskerna, att riskerna för konsumenter bör utvärderas, att resultaten från nationell övervakning av bekämpningsmedelsrester bör publiceras på nätet, att förslagets omfattning bör utvidgas till att inbegripa importerade produkter och att det civila samhället eventuellt kan involveras i att fastställa gränsvärden för bekämpningsmedelsrester.
Det bör dock påpekas att vi har lång väg kvar i denna fråga, speciellt när det gäller genomförandet av en gemensam jordbrukspolitik som respekterar den kulturella mångfalden och med vars hjälp åtgärder vidtas för att främja små och medelstora jordbruksföretag, i motsats till de förfaringssätt som för närvarande tillämpas. Dessa kommer, om syftet med den uppnås, att offra och bestraffa jordbrukare med färre tillgångar. 
Fastställandet av gränsvärden för bekämpningsmedel i eller på livsmedel för ...
Martin, David (PSE ),
   .– Jag välkomnar detta betänkande och dess syfte.
Vi måste dock komma ihåg att huvudprioriteringen, efter att man har etablerat förordningar om gränsvärden för bekämpningsmedelsrester i eller på livsmedel och foder av vegetabiliskt och animaliskt ursprung, måste vara att det hela genomförs och regleras korrekt. Konsumenterna förtjänar att skyddas och ett noggrant genomförande kan trygga deras rättigheter. 
Queiró (PPE-DE ),
   .– Jag välkomnar helhjärtat detta betänkande därför att jag anser att en omarbetning och effektivisering av gemenskapslagstiftningen på detta område gynnar handeln på den inre marknaden och med tredjeland utan att göra skada ur portugisisk synvinkel. 
Ribeiro e Castro (PPE-DE ),
   .– I det framlagda förslaget strävar man efter att omarbeta gemenskapslagstiftningen om bekämpningsmedel genom att ersätta de fyra gällande direktiven med en enda förordning. Man vill även säkra vissa huvudmål, exempelvis upprätta en enhetlig nivå av konsumentskydd i hela gemenskapen, genom att fastställa den europeiska livsmedelsmyndighetens roll och att öka handeln med livsmedelsprodukter inom EU. 
Jag anser att betydande framsteg har gjorts mellan den första och den andra behandlingen, närmare bestämt rådets antagande av parlamentets båda ändringsförslag och framläggandet av deras egna ändringsförslag. Detta har helt klart förbättrat kommissionens ursprungliga förslag. 
Jag tycker dock att det fortfarande finns aspekter som skulle kunna klargöras, såsom skillnaden mellan bekämpningsmedelsrester – i samband med gränsvärden för bekämpningsmedelsrester – och bekämpningsmedel. Jag håller med föredraganden, men när gränsvärdena för bekämpningsmedel överskrids måste de ansvariga stå till svars, och undergrupper som eventuellt konsumerar mer av en viss typ av produkt måste skyddas till fullo. 

Posselt (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag välkomnar klargörandet av vår ståndpunkt för Ryssland. Precis som Turkiet är Ryssland ett land som bara delvis tillhör Europa. Det kommer aldrig att gå med i EU men det är ett oerhört viktig partnerland. Just eftersom det är ett viktigt partnerland måste vi orubbligt motsätta oss det systematiska raserandet av demokratin och rättsstaten i Ryssland och det fortsatta folkmordet på den tjetjenska befolkningen i detta kolonialkrig. Därför vill jag skicka ett tydligt budskap till president Vladimir Putin från denna kammare: Vi ser Ryssland som ett viktigt partnerland, men det uttalande som han gjort mot Ukraina, dess frihetsrörelse och frigörandet av Central- och Östeuropa är ett angrepp mot ett fritt Europa. Vi hoppas på ett samarbete här och inte en fortsättning av denna oacceptabla konfrontationskurs. 
Queiró (PPE-DE ),
   .– Jag röstade för det gemensamma resolutionsförslaget därför att jag anser att den fråga som vi tar upp – förbindelserna mellan EU och Ryssland, som är en viktig internationell spelare och den viktigaste grannen för många av de länder som täcks av vår grannskapspolitik – är ytterst viktig för framtiden i det område vi delar över hela Europa, och när det gäller vissa frågor på världsnivå.
Trots de förbehåll jag har uttryckt måste jag ändå påpeka att jag välkomnar oron över Rysslands inblandning i de länder som man tidigare hade inflytande över. 
Ribeiro e Castro (PPE-DE ),
   .– Den strategiska betydelsen av förbindelserna mellan EU och Ryska federationen är obestridlig, och de pågående insatserna för att främja och institutionalisera förbindelserna bör välkomnas. 
Gemensamma gränser och intressen samverkar i hög grad för att skapa ett större utrymme för förståelse förutsatt att det finns ett gemensamt intresse att upprätthålla en bestående dialog om de områden som föreslagits till de fyra gemensamma områdena: ett gemensamt ekonomiskt område, ett gemensamt område med frihet, säkerhet och rättvisa, ett område för samarbete inom ramen för yttre säkerhet och ett område för forskning och utbildning, inbegripet kulturella aspekter. 
Detta betyder inte att man överser med de oroväckande signaler som kommit i dagen i Ryssland om situationen för de mänskliga rättigheterna och de medborgerliga fri- och rättigheterna i de politiska processerna och förfarandena och i Tjetjenienfrågan. Samma sak kan också sägas om Moskvas katastrofala ingripanden, nyligen i Ukraina och tidigare i Georgien och Vitryssland, något som inte alls har gynnat den politiska utvecklingen i dessa länder.
Jag noterar och uppskattar Rysslands vilja att fira 60-årsdagen av andra världskriget, men jag förkastar helt att segern för demokratin och friheten jämförs med det kriminella totalitära underkuvande som alla människor öster om järnridån utsattes för. 

Coelho (PPE-DE ),
   .– Kommissionens två meddelanden om det gemensamma europeiska asylsystemet är mycket välkomna. De är avsedda att höja standarden på genomförandet av de gällande EU-direktiven och göra det möjligt att utvärdera och förbättra villkoren för det stora flertalet flyktingar inom det område som de flyr från. 
Jag välkomnar kommissionens förslag om att förbättra utvärderingsprocessen genom att anta ett enda förfarande och på så sätt förenkla processen både för den sökande och för administrationen. Förbättringar måste göras när det gäller utbildning, utvärdering av situationen i det berörda landet och den därmed sammanhängande informationen samt de rättsliga förfarandena. 
Jag välkomnar också de ytterligare åtgärder som föreslagits och som möjliggör välordnade, lagliga inträden i EU, speciellt om de kan vara till hjälp för att minska människohandeln och för att utarbeta skyddssystem av hög kvalitet i mottagarländerna. 
Jag kan dock inte hålla med vissa av de förslag som Jean Denise Lambert lagt fram i sitt betänkande, och därför kommer jag att rösta emot. En av huvudorsakerna till att jag röstar emot betänkandet är att det finns en avsikt att utvidga omfattningen av direktivet om miniminormer för medlemsstaternas förfaranden för att bevilja eller återkalla flyktingstatus.
de Brún (GUE/NGL ),
   .– Jag stödde, yttrade mig positivt om och röstade för Jean Denise Lamberts betänkande om asylförfarandet och skydd i ursprungsregionerna (2004/2121(INI)). Det mesta i betänkandet är positivt och ligger i linje med mitt eget partis politik. Men jag är ytterst tveksam till punkt 19 där det står ”anser att en tydligare utrikes- och säkerhetspolitik som i första hand innebär ett åtagande för EU när det gäller att förebygga konflikter och lösa långvariga konflikter ...”
Sinn Féin anser att EU genom sina medlemsstater måste spela en större roll när det gäller att förebygga och lösa konflikter och att främja dialog och inleda förhandlingar som ett alternativ till militärt ingripande. Men vi är på vår vakt mot EU:s åtgärder i riktning mot att utveckla en gemensam utrikes- och säkerhetspolitik eftersom detta skulle underminera den nationella suveräniteten. Det lämpligaste sättet att hantera sådana frågor är samarbete mellan medlemsstaterna under insyn av FN. EU bör spela en aktivare roll när det gäller att lösa och förebygga konflikter av detta slag. 
Figueiredo (GUE/NGL ),
   .– Även om vi inte accepterar, utan faktiskt är kritiska till vissa aspekter av Europaparlamentets initiativbetänkande, såsom den överstatliga inställningen och stödet för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken, uppskattar vi också de positiva aspekterna.
Vi anser att man i resolutionen, som är en del av den politik som i dag förs på EU-nivå, mycket milt kritiserar och inte tydligt fördömer följderna av EU:s rådande asylpolitik. Man understryker dock bland annat hotet mot ”Europas humanitära tradition” och kritiserar det som kallas att ”flytta ut ärendehandläggningen”, vilket betyder att man sänder dem som ansöker om flyktingstatus till tredjeland. Man fördömer också de långdragna förfarandena för asylärenden. 
Resolutionen innehåller flera punkter som vi välkomnar, exempelvis kravet på noggrant iakttagande av internationella normer som omfattar principen att flyktingar inte kan utvisas (den asylsökande tillåts komma in i det land där ansökan gjordes), avvisandet av all finansiering av interneringsläger eller andra förläggningar där de asylsökandes personliga frihet begränsas samt slutet på den återvändande- och återtagandepolitik som syftar till att skicka tillbaka invandrarna till deras ursprungsländer, något som vår grupp hade föreslagit. Därför röstar vi för. 
Goudin, Lundgren och Wohlin (IND/DEM ),
   .– Betänkandet om asylförfarandet och skydd i ursprungsregionerna utgör en del av upprättandet av den första etappen i ett gemensamt europeiskt asylsystem och syftar till tillämpning av ett och samma förfarande för internationellt skydd i samtliga medlemsstater. Junilistan vill dock inte medverka till någon Fästning Europa. Ett medlemsland i EU skall kunna föra en generös flyktingpolitik om det så önskar. Vi kan således inte stödja betänkandet. 
Lang (NI ),
   . – Betänkandet tar ett steg närmare antagandet av ett enda asylförfarande. Märkligt nog gäller det inte enbart för politiska flyktingar som trots allt borde vara de enda som har rätt att ansöka om asyl enligt Genèvekonventionen. Det gäller även för alla dem som kanske kan dra nytta av ”subsidiärt skydd”, det vill säga de som inte kan återvända hem på grund av det rådande läget i deras ursprungsland. EU:s framtida asylförfarande kommer därför att täcka alla som vill utvandra. Det är sant att det i Bryssels gränslösa EU finns en politisk tradition av systematiskt främjande av invandring. I punkt 25 i betänkandet står det dessutom att vi behöver ”ett gemensamt asylförfarande i EU, som grundar sig på höga krav och som tar fullständig hänsyn till våra internationella åtaganden”.
I detta betänkande om invandrares rättigheter nämns dock inte illegala invandrare. Dessutom är gemenskapspolitiken för återvändande noggrant definierad: avslag av asylansökan skall motiveras och meddelas i form av en ”bestyrkt skrivelse” på den asylsökandes eget språk och det är inte möjligt att använda charterflyg. Dessutom utesluter man i betänkandet möjligheten att upprätta interneringsläger i transitländer. 
Marques (PPE-DE ),
   .– Jag vill gratulera Jean Denise Lambert till hennes viktiga och lägliga betänkande om asylförfarandet och skydd i ursprungsregionerna. Jag stöder betänkandet, särskilt den del där det föreslås att man utöver EU:s nuvarande gemensamma asylsystem vidtar åtgärder både för att utveckla en välordnad och bättre organiserad inresa i EU för personer som är i behov av internationellt skydd, och för att öka skyddsförmågan i ursprungsregionerna.
Målet är därför att på ett tidigt stadium skydda sökande av politisk asyl och flyktingar som på grund av det långdragna förfarandet för asylärenden, särskilt i krissituationer, riskerar att förlita sig på olagliga inresesätt som kan underminera deras personliga säkerhet. 
Statistiken visar att ungefär 70 procent av världens flyktingar stannade kvar i sina ursprungsregioner år 2003. Därför är det mycket viktigt att erbjuda mer och bättre skydd i dessa regioner men att vara tydlig med att detta är ett komplement till EU:s nuvarande ansvar att erbjuda skydd enligt internationella avtal. 
Martin, David (PSE ),
   . – Jag välkomnar detta betänkande eftersom det framhåller behovet av ett asylförfarande av hög kvalitet som är anpassat till och förenligt med Genèvekonventionen, utöver andra befintliga internationella rättsliga instrument.
Jag stöder betänkandet eftersom snabbhet och effektivitet i administrationen är viktiga aspekter då man utvärderar ett system, men de får inte vara de enda kriterierna när människors framtid står på spel.
Jag uppskattar insikten i betänkandet att utarbetandet av högkvalitativa skyddssystem i samarbete med mottagarländerna, trots att avsikten bör välkomnas, inte får bli ett sätt att utöka gränskontrollen för att på så sätt hindra människor från att röra sig över gränserna eller ett sätt att avsäga oss vårt eget ansvar i skyddsfrågan. 
McDonald (GUE/NGL ),
   .– Jag stödde, yttrade mig positivt om och röstade för Jean Denise Lamberts betänkande om asylförfarandet och skydd i ursprungsregionerna (2004/2121(INI)). Det mesta i betänkandet är positivt och ligger i linje med mitt eget partis politik. Men jag är ytterst tveksam till punkt 19 där det står ”anser att en tydligare utrikes- och säkerhetspolitik som i första hand innebär ett åtagande för EU när det gäller att förebygga konflikter och lösa långvariga konflikter ...”
Sinn Féin anser att EU genom sina medlemsstater måste spela en större roll när det gäller att förebygga och lösa konflikter och att främja dialog och inleda förhandlingar som ett alternativ till militärt ingripande. Men vi är på vår vakt mot EU:s åtgärder riktning mot utvecklingen av en gemensam utrikes- och säkerhetspolitik eftersom detta skulle underminera den nationella suveräniteten. Det lämpligaste sättet att hantera sådana frågor är samarbete mellan medlemsstaterna under insyn av FN. EU bör spela en aktivare roll när det gäller att lösa och förebygga konflikter av detta slag. 
Queiró (PPE-DE ),
   .– Min åsikt om betänkandet grundar sig på följande huvudfaktorer:
Å ena sidan är jag för några av de huvudsakliga frågor som tagits upp, särskilt förslaget om att upprätta allmänna normer för tillämpningen av befintliga direktiv och främjandet av bättre villkor för det stora flertalet flyktingar i ursprungsländerna.
Å andra sidan instämmer jag inte i en av nyckelfrågorna, nämligen tillämpningen av asylförfarandet på andra situationer av subsidiärt skydd.
Jag röstade i slutändan emot betänkandet mot bakgrund av omröstningen om vissa ändringsförslag som jag ansåg vara grundläggande. 
Ribeiro e Castro (PPE-DE ),
   .– Sättet att behandla frågor som rör beviljande av asyl har pendlat mellan två extrema synsätt. Inget av dem har i praktiken visat sig vara ett effektivt sätt att lösa problemet.
Sanningen är att varken konceptet Fästning Europa eller Fristad Europa har mycket med verkligheten att göra. De är båda karikatyrer, förvrängningar av en komplicerad fråga som till sin natur är kopplad till människors rättigheter och förväntningar och till behovet av att trygga den kollektiva säkerheten och den allmänna ordningen. 
Vid en tid då området med frihet, säkerhet och rättvisa konsolideras anser jag det lämpligt att ta itu med denna fråga samt ursprungs- och transitländernas roll i det problem vi står inför. 
Även om jag inser det generösa i föredragandens förslag kan jag inte rösta för det, för när det gäller beviljandet av flyktingstatus handlar förslaget inte bara om enskilda individers fall utan utvidgas också till subsidiärt skydd, och detta väcker tvivel om förslagets lämplighet och proportionalitet. 
Toussas (GUE/NGL ),
   . – EU vill med alla möjliga medel skaffa undan offren för den interventionspolitik som man för tillsammans med USA i flertalet länder.
Anti-asyllagstiftning, det omänskligt rekordhöga antalet avslagna asylansökningar och medeltida levnadsförhållanden på lägren för migranter räckte inte. Nu försöker man också hålla alla som söker asyl och internationellt skydd utanför EU. Endast de lydiga och organiserade accepteras som nödvändiga för ”konkurrensen” med de europeiska monopolföretagen. 
Det föreslagna systemet ”för vidarebosättning på gemenskapsnivå” är en täckmantel för att den allmänna opinionen skall acceptera att läger byggs för att samla upp invandrare utanför EU. Slutligen motverkar ”systemet för skyddad inresa” inträde eftersom asylansökningar skall fyllas i i ett land utanför EU. Inom ramen för ”delat ansvar” mellan EU och tredjeland läggs ansvaret för att ha kvar invandrarna tills det formella utvisningsbeslutet kommer över på dem. Texten kryllar av hänvisningar till de mänskliga rättigheterna, åtföljda av förslag och tillvägagångssätt som kränker dem.
Tvingande klausuler om återtagande i avtal med tredjeland förespråkas. Det finns inte ett ord om att bekämpa orsakerna till flyktingvågorna. En gemensam utrikes- och säkerhetspolitik som skall ta större hänsyn till ”konfliktförebyggande” förespråkas, med andra ord, som kommer att få lågorna i den eld som tändes av imperialisterna att flamma upp. 

Goudin, Lundgren och Wohlin (IND/DEM ),
   .– Detta betänkande innehåller förslag och formuleringar som är av drogliberal karaktär. Vi röstar därmed nej till förslaget.
Vi vänder oss emot att droger klassificeras som ”lätta” respektive ”tunga” och att droger som benämns som ”lätta” inte skulle vara beroendeframkallande. Den ”alternativa politik” som förordas i betänkandet innebär en mer drogliberal politik där skadereducerande åtgärder mot narkotikabruket betonas, snarare än preventivt arbete.
Vi är motståndare till en gemensam drogpolitik i EU. En sådan politik skulle innebära att länder med en restriktiv drogpolitik, däribland Sverige, skulle tvingas föra en mer drogliberal och eftergiven politik. Det är upp till varje nationellt parlament i EU att fatta beslut om den nationella drogpolitiken. 
Le Pen, Marine (NI ),
    – Konsumtionen av droger ökar runtom i Europa. Omkring 7 000 människor dör av överdoser i EU varje år och tre gånger fler dör av indirekta skador orsakade av drogmissbruk (självmord, våld, aids, trafikolyckor etc.). 
Det verkar som att Bryssel vill ta itu med detta gissel. Toppen, förutom att vad man föreslår för att bekämpa droger inte är att hindra ungdomar från att ta droger eller att ge drogmissbrukare möjligheten att sluta, utan man vill göra drogmissbruket mer hygieniskt. Man har exempelvis lagt fram förslag om återhämtningsrum, rum för att injicera heroin under bevakning och program för nålutbyten.
Vi kan inte acceptera en sådan politik. Förebyggande åtgärder är naturligtvis viktiga i kampen mot droger men det är också kuvandet. Vi bör höja straffen för narkotikalangare och införa domstolsbeslut för medicinsk uppföljning av droganvändare.
Slutligen bör vi inte göra någon skillnad mellan lätta och tunga droger eftersom ingen av dem är ofarlig. Denna alltför förenklade klassificering har dessutom lett till en märkbar ökning av cannabiskonsumtionen. Vi får inte glömma att det finns vetenskapliga bevis för kopplingen mellan användningen av dessa droger och den psykiska hälsan. Förekomsten av schizofreni är mellan 30 och 50 procent högre hos cannabisanvändare. 
Maaten (ALDE ),
   . Jag anser att förhandlingarna med Turkiet bör inledas så fort Turkiet uppfyller Köpenhamnskriterierna när det exempelvis gäller att värna om mänskliga rättigheter och kvinnors rättigheter, att bekämpa korruption, att bestraffa tortyr och att i lag förbjuda barnarbete. Turkiet har gjort imponerande framsteg inom dessa områden, men det framgår tydligt av frivilligorganisationernas rapporter att man fortfarande inte har nått målen. Förhandlingarna kommer att inledas i syfte att uppnå medlemskap, men om det finns skäl för slutsatsen att ett medlemskap inte är möjligt, är andra samarbetsformer tänkbara. 
Martin, David (PSE ),
   . – Detta är ett bra ett försök att rikta uppmärksamheten mot de växande drogproblemen inom EU och hitta lösningar med hjälp av ett vetenskapligt och praktiskt tillvägagångssätt.
Åtgärder för att bekämpa narkotikahandeln skulle hota en av de viktigaste inkomstkällorna för den organiserade brottsligheten och terroristorganisationerna. Till exempel fortsätter drogframställning och människohandel att vara den huvudsakliga verksamhet som bedrivs av kriminella grupper i EU, enligt Europols rapport om organiserad brottslighet. Inga andra områden inom den organiserade brottsligheten är så lönsamma.
Jag välkomnar synsättet att ett gemenskapsprojekt bör dras igång för att införa alternativa påföljdsmetoder, så att narkotikabekämpningen inte enbart inriktas på fängelsestraff. Strategin för narkotikabekämpning bör ses som ett samhällsingripande med tyngdpunkten på orsakerna till de sociala problemen och med målet att förebygga narkotikaanvändning. Den nuvarande brottsbekämpningsstrategin som uteslutande är inriktad på narkotikamissbrukare bör omprövas. 
Moraes (PSE ),
   . – Europaparlamentets labourgrupp (EPLP) röstade för Cataniabetänkandet om EU:s strategi för narkotikabekämpning, eftersom vi anser att det tillhandahåller en övergripande metod för att ta itu med den skada som personer drabbas av genom särskilda droger och för att åtgärda den spiral av brott, våld och människohandel som handeln med särskilda substanser orsakar. Betänkandet tar upp skademinskning, missbruk och brottslighet.
I ändringsförslag 2 om användning av vissa substanser under kontrollerade former, röstade EPLP emot båda delarna eftersom vi inte anser att detta ändringsförslag förbättrar betänkandet eller ligger i linje med den brittiska regeringens strategi, som EPLP stöder till fullo. 
Queiró (PPE-DE ),
   .– Den fråga vi diskuterar är EU:s strategi för narkotikabekämpning som rådet beslutade att upprätta i juni 2004 och som är planerad att antas vid Europeiska rådets kommande möte. Detta betänkande går emot EU:s grundläggande principer eftersom man väljer att ha uppfattningen att den strategi som för närvarande genomförs inte bär frukt, att den i vissa fall har kränkt medborgarnas rättigheter och att man därför måste följa en annan linje. Man föreslår till och med att vissa droger bör avkriminaliseras. Dessutom anser man – vilket är begripligt med tanke på logiken i betänkandet – att subsidiaritetsprincipen inte är särskilt viktig inom detta område.
Detta är inte min tolkning av vad strategin för narkotikabekämpning bör vara. Jag röstade därför emot. 
Ribeiro e Castro (PPE-DE ),
   .– Att betänkandet nätt och jämnt gick igenom i det berörda utskottet visar att föredraganden avvek från EU:s strategi för narkotikabekämpning genom att föreslå en lösning som, enligt min åsikt, inte löser problemet utan snarare förvärrar det.
Det är inget nytt i denna kammare att se ledamöter försöka lägga fram liberalisering som en lösning, att se begreppet skademinskning som den enda lösningen och att ha en uppgiven inställning till narkotikahandeln. Denna praxis har redan ett framstående förflutet med den gemensamma nämnaren att det är upp till medlemsstaterna att se till att detta efterlevs – stick i stäv med subsidiaritetsprincipen, som måste fortsätta att vara tillämplig på detta område – trots behovet av att samordna kampen mot narkotika.
Lojheten och den avkriminalisering som har föreslagits är välkända sätt att lyfta ansvaret från de offentliga myndigheterna. Det handlar om falska vänner till dem vars initiativkraft och omdöme har försvagats av drogernas verkningar, och därför är detta fel budskap att sända till de yngsta i samhället.
Det är ironiskt att föredraganden citerar de grundläggande rättigheterna och påstår sig bekämpa ett ideologiskt förhållningssätt i denna fråga för att rättfärdiga en mycket ideologisk inställning som strängt taget strider mot de grundläggande rättigheterna. 
Roure (PSE ),
   . – Den 16 och 17 december kommer rådet att besluta om EU:s nya strategi för narkotikabekämpning för perioden 2005–2012. En politisk överenskommelse har redan nåtts i rådet utan någon insyn eller demokratisk granskning av parlamentet. Rådet har verkligen varit ovilligt att möta våra upprepade krav på information om hur förhandlingarna fortskrider, trots att vi diskuterade samma fråga i utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor. 
I dag röstade jag för Giusto Catanias betänkande eftersom parlamentet måste visa rådet vilken syn det har på kommande års nya strategi för narkotikabekämpning.
Vi konstaterar att EU:s strategi till dags dato inte har uppnått mycket och samtidigt har narkotikaanvändningen ökat i Europa. Vi vill därför öka samordningen och samarbetet på EU-nivå så att EU kan ge ett mervärde åt kampen mot narkotikaproblemet och samtidigt respektera subsidiaritetsprincipen.
Vi måste slutligen prioritera narkotikaanvändarnas skydd och hälsa. Vi måste därför intensifiera förebyggandet, erbjuda ett bättre omhändertagande och förbättra hälsovårdspolitiken för att undvika mänskliga tragedier och minska utslagningen. 
Toussas (GUE/NGL ),
   . – I parlamentets rekommendation har ingen hänsyn tagits till den nya årsrapporten från Europeiska centrumet för övervakning av narkotika och narkotikamissbruk, som kullkastar det så kallade nederländska experimentet och argumentet att cannabis skulle vara ofarligt.
I rekommendationen förvrids utan någon verklighetsförankring problemets art från ett socialt till ett medicinskt problem, något som leder till resignation och modlöshet. Föredraganden försöker bakvägen lyckas med den allmänna tillämpningen av det nederländska experimentet genom att inta den farliga inställningen att dela in narkotikan i lätta och tunga droger. Han använder ordet ”konsumenter” istället för offer/användare och föreslår att man inrättar officiella center för utdelning av narkotika. Konsekvensen av denna farliga inställning är att alla de förslag som avleds från det huvudsakliga problemet – förebyggandet – inriktas på skademinskning (ersättningsprogram), och lösningarna letas i EU:s mekanismer och resurser. Kopplingen mellan narkotikahandel och finansieringen av så kallad terrorism ger argument åt den imperialistiska propagandan och håller på att bli en ursäkt inför folket.
Vi visar ingen tolerans för drogkulturen. Orsakerna till narkotikamissbruk kan inte delas in i ”tunga” och ”lätta”. Det behövs förebyggande och terapeutiska åtgärder samt åtgärder för att återställa missbrukare tillsammans med en rörelse som kommer att kämpa för att omkullkasta de sociala orsakerna och den barbariska kapitalistiska politik som leder till droger. 
Talmannen.
   – Röstförklaringarna är avslutade. 
Talmannen.
   – Sammanträdet avbryts.

Kristovskis (UEN ).
   – Fru talman! Jag vill göra ett personligt uttalande i enlighet med bestämmelserna i artikel 145. 
Med anledning av att en Europaparlamentariker har blivit grovt förolämpad har jag lämnat in en begäran till parlamentets talman om att undersöka de uppgifter som medvetet har satts i omlopp i mitt hemland Lettland och som har att göra med mitt arbete här i parlamentet. En anställd på Verts/ALE-gruppens kansli har spridit denna falska information. Han har i massmedia uttryckt åsikten att mitt arbete skulle ge upphov till en sådan vrede bland Europaparlamentarikerna att de i protest mot mig och mina personliga åsikter lämnade kammaren. Personen i fråga beskrev min redogörelse av mitt arbete i parlamentet som lögner. Fru talman! Inga av dessa uppgifter är sanna. Därför ber jag parlamentets talman att undersöka det som hänt och att återupprätta sanningen om mitt arbete i parlamentet.
En Europaparlamentarikers uppgift och plikt är att arbeta för demokrati, sanning och utveckling i EU. Varje anställd har just dessa uppgifter, oavsett politisk övertygelse. Att sprida lögner eller tillåta dem att spridas strider inte bara mot främjandet av principen om laglighet, mänskliga rättigheter och rättvisa utan det rubbar också förtroendet för Europaparlamentet och dess ledamöter. Detta får inte tillåtas. Jag kräver en utredning av det som hänt. 
Talmannen.
   – Tack för detta personliga uttalande, herr Kristovskis. Parlamentet kommer att undersöka det ärende som ni har tagit upp och fastställa om det är skäligt att tillsätta en utredning. 
Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är ett betänkande (A6-0065/2004) av Geoffrey Van Orden om Bulgariens framsteg på vägen mot anslutning (KOM(2004)0657 – C6-0150/2004 – 2004/2183(INI)). 
Van Orden (PPE-DE ),
   . – Fru talman! Det är nästan nio år sedan Bulgarien formellt ansökte om medlemskap i Europeiska unionen. Sedan dess har landet genomgått oerhörda politiska och ekonomiska förändringar: Bulgarien blev medlem i NATO tidigare i år och är nu väl förberett att gå med i Europeiska unionen den 1 januari 2007. Jag ser inga betydande hinder för detta och jag litar på att Europeiska rådet vid sitt möte i slutet av denna vecka inte bara stöder denna uppfattning utan också fastslår ett datum i början av året för att underteckna anslutningsfördraget. Bulgarien måste dömas efter sina egna meriter, och landets framsteg bör inte nödvändigtvis kopplas till något av de andra kandidatländerna. Därför kan ett separat anslutningsfördrag vara nödvändigt för Bulgarien.
Låt oss titta på några av de förändringar som har ägt rum i Bulgarien. Å ena sidan kan vi se att de anslutningskriterier och tidsfrister som Europeiska kommissionen fastslog har fungerat som en yttre katalysator för förändringar. Men å andra sidan har även den inre dynamiken i hög grad förändrat det politiska och sociala landskapet i Bulgarien, eftersom landet kastar av sig sin gamla mantel efter kommunismens sammanbrott 1990. Dessa förändringar äger inte rum bara därför att Europeiska unionen insisterar, utan därför att de är bra för Bulgarien och för att bulgarerna själva vill ha dem.
Bulgarien är nu en fullt fungerande marknadsekonomi och har erkänts som sådan sedan 2002. Den makroekonomiska stabiliteten har upprätthållits, inklusive lämplig prisstabilitet och hållbara offentliga finanser och handelsbalanser. Bara för att nämna några av de viktigaste ekonomiska indikatorerna ökade Bulgariens BNP från 4,3 procent 2003 med 6 procent det första kvartalet 2004, vilket är en av de högsta nivåerna bland EU-kandidaterna och de nya medlemsstaterna. Antalet arbetslösa har sjunkit konstant sedan 2002: 12 procent är fortfarande för högt, men det sjunker. Utländska direktinvesteringar ligger på rekordnivå i år. Enorma framsteg har också gjorts när det gäller privatisering: 80 procent av ekonomin finns nu inom den privata sektorn.
Jag ger mitt helhjärtade stöd till de pågående reformerna av Bulgariens offentliga förvaltning och till ändringarna av lagen om offentlig tjänst. Förbättringar har också gjorts i rättsväsendet: det har varit en positiv utveckling med avseende på rekrytering och utnämning av domare. Men mer behöver göras, särskilt i samband med utredningsförfarandet och överåklagarens ställning.
Men just nu är det raka spåret. Det finns fortfarande kritiska områden som jag har lyft fram sedan 1999. Organiserad brottslighet och korruption hindrar reformerna i Bulgarien, vilket får följdeffekter inom alla ekonomiska och sociala sektorer. Jag har särskilt riktat uppmärksamheten mot behovet av mer mänskliga och finansiella resurser med målet att skapa stora förbättringar för barns välfärd och institutionerna inom barnomsorgen. Jag har krävt ett särskilt statligt organ med tillräckliga resurser och behörighet att se till att reformer för barns välfärd genomförs.
Samma strategiska tillvägagångssätt måste tillämpas för att integrera den romska befolkningen i det bulgariska samhället. Bulgarien måste, med stöd av Europeiska kommissionen, göra ännu större ansträngningar för att främja integrationen av romer i samhället, särskilt genom möjligheter till utbildning och arbete, förbättrade levnadsvillkor och tillgång till sjukvård och familjeplanering. Det finns ytterligare en sida av detta problem: romerna själva måste anpassas. Denna fråga kan vara impopulär i vissa kretsar, men detta är det enda sättet att verkligen förändra romernas situation. De senaste fyra åren har över 160 miljoner euro anslagits ur gemenskapsmedlen till problem som har med romer att göra. Men förändringar måste komma både inifrån och från regeringens sida.
Utvidgningen av Europeiska unionen österut och i sydost markerar en avsevärd förändring i Europa. Vi har till sist fått slut på det kalla krigets fientligheter och den uppdelning som blev följden. Till exempel skrivs historia i Ukraina medan vi talar, och i morse gav parlamentet klartecken för att inleda anslutningsförhandlingar med Turkiet. Det sker stora förändringar på vår kontinent. Vi befinner oss i en övergång och vi måste alla arbeta hårt för att se till att förändringen går i rätt riktning. I Europa betyder det att omfokusera Europeiska unionens karaktär och mål. Det betyder att EU måste göra mindre men göra det bättre.
Jag vill tacka alla kolleger i hela parlamentet för deras stöd och bistånd i mitt arbete som föredragande. Det kommer att ges tillfälle till ett mer omfattande betänkande om Bulgariens anslutning i början på året. Mitt betänkande den här gången är avsiktligt kortfattat. Vissa ändringsförslag införlivades i utskotten, men jag anser inte att jag kan stödja något av de ändringsförslag som nu föreslås.
Slutligen vill jag ta tillfället i akt att belysa situationen för de bulgariska sjuksköterskorna som är arresterade i Libyen och som nu hotas av dödsstraff. Jag uppmanar alla ledamöter att skriva under den skriftliga förklaringen nr 61 med krav på att de genast frisläpps.
Bulgarien vet vilka utmaningar som väntar. Jag är säker på att Europeiska rådet formellt kommer att slutföra förhandlingarna med Bulgarien den 17 december och fastslå ett datum under våren 2005 för att underteckna anslutningsfördraget. Detta kommer att vara en stor landvinning, men reformer och förändringar måste fortsätta, både i Bulgarien och inom Europeiska unionen som sådan. 
Nicolaï,
   . – Fru talman! Det är ett stort nöje att formellt kunna informera er om att rådet (allmänna frågor) avslutade förhandlingarna med Bulgarien den 13 december 2004. Vi kommer nu att påbörja den sista och mycket viktiga fasen före inträdet i EU. De två återstående åren bör användas till noggranna förberedelser inför medlemskapet.
EU gratulerar Bulgarien till detta positiva resultat, som har krävt mycket ansträngning och energi. Det är ett nytt steg i riktning mot ett verkligt enat Europa, baserat på ömsesidigt vedertagna demokratiska principer och rättsstatsprincipen.
Förhandlingarna med Bulgarien avslutades formellt i juni 2004. Detta speglar de framsteg som den bulgariska regeringen har gjort de senaste åren, vilka har skapat stor tillförsikt hos alla inblandade och gjort det möjligt att senast i januari 2007 uppfylla alla skyldigheter som följer av medlemskapet. Fortfarande bör vi på nära håll övervaka de framsteg som Bulgarien fortfarande måste göra, vilket utskottet för utrikesfrågor också tydligt anger i sitt förslag till Europaparlamentets resolution om Bulgariens framsteg på vägen mot anslutning. De åtaganden som gjordes i kapitlet rättsliga och inrikes frågor kan komma att kräva en ändring i konstitutionen, vilket är en lång och svår process.
Andra viktiga områden som utskottet för utrikesfrågor nämner är kvaliteten på gränsförvaltningen, kampen mot korruption och förhindrandet av maktmissbruk från de statliga myndigheternas sida mot de personer som reser in i eller färdas genom Bulgarien. Fortfarande återstår godkännandet av den nya brottsbalken. Den administrativa kapaciteten på många olika områden måste förbättras, inklusive de organ som är delaktiga i användningen av föranslutningsstöd.
Både i Bulgarien och i Rumänien bör förbättringar av levnadsstandarden prioriteras. Den ekonomiska tillväxt som Bulgarien och Rumänien har upplevt de senaste åren har haft en positiv effekt på köpkraften, men effekterna på gräsrotsnivå, särskilt för de äldre, är fortfarande begränsade. Det återstår minst två år innan dessa länder kan anslutas.
Ett historiskt steg kommer att tas den 17 december när förhandlingarna om den femte utvidgningen har avslutats. Övervakningen av den femte utvidgningens sista del kommer att fortsätta till 2007, då de två nya efterlängtade medlemmarna, som då är redo att gå med i Europeiska unionen, skall välkomnas. Meglena Kuneva sade i oktober att hon skulle vilja publicera övervakningsrapporten på en stor vägg i Sofia för att hålla processen igång. Jag anser att Bulgarien har gjort stora framsteg som ger oss tillförsikt inför de många uppgifter som återstår.
Rådet ser fram emot slutförandet av anslutningsfördraget med avseende på undertecknandet under våren 2005, efter att fördraget har lämnats till Europaparlamentet. 
Rehn,
   . – Vi har kommit mycket långt sedan Bulgarien ansökte om EU-medlemskap 1995 och förhandlingarna inleddes 2000. I går avslutade EU anslutningsförhandlingarna med Bulgarien på anslutningskonferensen, med sikte på anslutning den 1 januari 2007 och med sikte på undertecknande av anslutningsfördraget under våren nästa år.
Jag vill tacka Europaparlamentet för dess ständiga och balanserade stöd för Bulgariens målsättning att ansluta sig till Europeiska unionen, och jag vill också gratulera föredraganden, Geoffrey Van Orden, till det sunda och rättvisa betänkande som han har utarbetat.
De senaste fem åren har Bulgarien gjort ständiga framsteg på alla områden av förberedelserna inför anslutningen och för att uppfylla Köpenhamnskriterierna. Viktiga och nödvändiga beslut har fattats. Fyra reaktorer vid kärnkraftverket Kozloduy kommer att stängas på fastställda datum för slutlig avveckling, vilket visar Bulgariens beslutsamhet att respektera åtagandena. Unionen ger betydande stöd för att stödja dessa ansträngningar.
Generellt sett har Bulgarien konsoliderat och fördjupat stabiliteten inom sina institutioner. Om landet fortsätter på den inslagna reformvägen bör det klara konkurrenstrycket och lyckas matcha marknadskrafterna i Europeiska unionen. Vi behöver dock bevaka vissa områden på nära håll. Vår avsikt är nu att intensifiera vår övervakning av gjorda åtaganden och framtida förberedelser i allmänhet, för att se till att framstegen fortsätter efter avslutade förhandlingar och att Bulgarien är fullständigt redo för medlemskap 2007.
I detta avseende krävs ordentliga ansträngningar för att reformera rättsväsendet samt för att bekämpa den organiserade brottsligheten och korruptionen. Bulgarien har gjort framsteg genom att gradvis bygga upp sin administrativa kapacitet, men det krävs ytterligare sådana ansträngningar på flera områden.
Från och med november 2005 kommer kommissionen årligen att utarbeta omfattande övervakningsrapporter till rådet och parlamentet enligt samma metod som tillämpades för de nya medlemsstater som gick med i unionen i maj 2004. Dessa rapporter kommer särskilt att fokusera på offentlig förvaltning, rättsväsende och kampen mot korruption, liksom på meriter från ekonomiska reformer.
Det är också nödvändigt att ta hänsyn till att perioden mellan avslutade förhandlingar och det faktiska anslutningsdatumet är längre än under tidigare faser av anslutningen. Man enades om ett särskilt skydd som tillåter kommissionen att rekommendera rådet att när som helst fatta enhälligt beslut för att skjuta upp anslutningsdatumet med ett år till januari 2008 om det finns tydliga bevis på att Bulgarien uppenbarligen inte är berett.
Låt mig avsluta med att säga att jag delar slutsatserna i ert betänkande, Geoffrey Van Orden, vilka i stort sett ligger i linje med den återkommande rapporten för 2004. Kommissionen kommer att fortsätta att hålla Europaparlamentet informerat om Bulgariens framsteg på vägen mot anslutning.
Bulgarien är på god väg mot anslutning den 1 januari 2007. I och med anslutningen av Bulgarien och Rumänien slutförs den femte omgången av EU-utvidgningen. Därmed kommer Svarta havet att bli en ny kustlinje för ett utvidgat och enat Europa. 
Dührkop Dührkop (PSE ),
   . – Fru talman! I egenskap av föredragande för yttrandet från budgetutskottet vill jag börja med att påpeka att det finansiella föranslutningsstöd som Bulgarien beviljades under 2000–2004 har uppgått till ungefär 178 miljoner euro per år från Phareprogrammet, Sapardprogrammet och det strukturpolitiska föranslutningsinstrumentet Ispa.
Budgetutskottet stöder också en tilläggsfinansiering från Phareprogrammet på 200 miljoner euro för 2000–2006 för avvecklingen av kärnkraftverket Kozloduy. 
Utskottet gläder sig också åt att en ny finansiell ram för Bulgarien upprättades våren 2004 och att kommissionen har intagit en konsekvent hållning genom att begränsa stödpaketet till en period på tre år från och med Bulgariens inträde 2007, så att vi kan anpassa det till alla framtida reformer av handlingsprogrammen som kan komma att behövas till följd av de nya budgetplanerna. 
Budgetutskottet understryker än en gång att det ekonomiska stödet kommer att vara beroende av de nya ekonomiska utsikterna men även av anpassningen av årsbudgeten, i överensstämmelse med budgetplanerna. 
Posselt (PPE-DE ),
   . – Fru talman! Till skillnad från Turkiet är Bulgarien ganska tydligt ett europeiskt land som har gjort oerhörda framsteg. Jag var i Bulgarien 1990 när landet först försökte hålla fria val. Det förekom fortfarande en del valfusk men demokratirörelsen var imponerande. Det påminde på många sätt om det aktuella läget i Ukraina. 
Bulgarien har steg för steg lyckats övervinna dessa krissituationer och måste nu tas på allvar som en mycket lovande kandidat till EU-inträde. Det har en rik kultur och en mycket stabiliserande inverkan på hela Balkanhalvön. Även om det fortfarande finns mycket kvar att göra – särskilt i fråga om rättsregler, rättvisa och förvaltning där ytterligare reformer krävs – är Bulgarien det kandidatland som har kommit överlägset längst av alla, det vill säga om vi inte glömmer ett land som vi aldrig borde glömma, nämligen Kroatien.
Jag vill ta detta tillfälle i akt att också vädja till rådets ordförande att acceptera Kroatien på det kommande toppmötet utan några undanflykter eller särskilda villkor och att göra kraftansträngningar för att se till att förhandlingar inleds med Kroatien utan dröjsmål. Båda dessa länder bör vara EU-medlemmar före 2010, och Geoffrey Van Ordens utmärkta betänkande är ett viktigt bidrag i denna process. En av Bulgariens främsta bedrifter är det multilaterala samarbete som har etablerats mellan premiärminister Simeon Saxe-Coburg-Gotha och Bulgariens president. Detta är en förutsättning som gör det möjligt för Bulgarien att få en lyckad avslutning på utvecklingen i riktning mot ett EU-medlemskap inom de närmaste åren. Bulgarien har en stabil demokrati på hemmaplan och förblir beslutsamt trots de kriser som drabbar flertalet områden, däribland ekonomin. Jag vill uttrycka min glädje över denna utveckling och över att Bulgarien är på god väg. Jag skulle kunna sammanfatta mitt tal med ett enda ord: ”ja” till Bulgarien. 
Dobolyi (PSE ),
   . – Jag vill gratulera Geoffrey Van Orden till hans utomordentliga betänkande som jag bedömer är resultatet av ett mycket hårt arbete. Jag vill också tacka kommissionen för dess förträffliga arbete med kandidatländerna. Tekniskt sett har Bulgarien fullbordat alla kapitel i anslutningsförhandlingarna och är tydligt på väg mot ett fullvärdigt EU-medlemskap i januari 2007. Enligt betänkandet fortsätter Bulgarien att uppfylla Köpenhamnskriterierna, och de åtgärder som har vidtagits för att genomföra dem på ett framgångsrikt sätt har varit effektiva. I betänkandet understryks dock att det fortfarande finns brister som man oundvikligen måste ta itu med. Vi anser att Bulgarien är på väg mot anslutning och tror att man kommer att göra fortsatta ansträngningar för att inom en snar framtid lyckas slutföra de reformer man åtagit sig. Dessa innefattar huvudsakligen rättsliga reformer och ytterligare ansträngningar för att motverka organiserad brottslighet och korruption. 
I betänkandet välkomnas de positiva förändringar som genomförts när det gäller minoriteters rättigheter och som ledde till att den så kallade anti-diskrimineringslagen antogs den 1 januari 2004. Vikten av att lagstiftningen också tillämpas i praktiken betonas i betänkandet eftersom diskrimineringen av romer fortfarande är utbredd i landet. I betänkandet bekräftar man att Bulgarien uppfyller de ekonomiska kriterierna och konstaterar att det är en fungerande marknadsekonomi som vid tidpunkten för anslutningen kommer att klara av konkurrenstrycket och marknadskrafterna inom unionen. Europaparlamentet och den socialdemokratiska gruppen kommer att fortsätta med övervakningssystemet och se till att arbetet sköts effektivt och att förpliktelserna uppfylls. Grundat på Bulgariens reformansträngningar och framsteg hoppas den socialdemokratiska gruppen att Bulgarien undertecknar och ratificerar anslutningsfördraget så snart som möjligt och blir EU-medlem 2007. 
Lambsdorff (ALDE ),
   . – Fru talman, herr kommissionär, herr rådsordförande, mina damer och herrar! Min grupp ser också Bulgariens framsteg mot anslutning som en framgångssaga, om än med några nödvändiga detaljanmärkningar. Vi anser därför att kammaren med gott samvete kan rösta för en bulgarisk EU-anslutning 2007. 
Vi stöder Geoffrey Van Ordens betänkande och jag vill personligen tacka honom och Alexandra Dobolyi i socialdemokratiska gruppen i Europaparlamentet för ett gott samarbete. Som Geoffrey Van Orden själv sade har han medvetet hållit betänkandet kort. Jag föreslår därför att vi diskuterar alla övriga framlagda ändringsförslag, varav vissa är mycket detaljerade, nästa år när vi behandlar det längre betänkande som då väntas komma.
Bulgarien är på god väg för att ansluta sig till EU 2007. Jag vill därför ta tillfället i akt att belysa ett grundläggande problem, nämligen uppfyllandet av principen att varje kandidatland skall bedömas efter sina egna meriter. Kommissionen och rådet har båda framfört att varje enskild kandidats anslutning bör grundas på individuella meriter. Detta är dock oförenligt med en situation där ett kandidatland som uppfyller kriterierna hålls tillbaka av andra länders långsammare framsteg. De länder som gör snabbare framsteg ansluts således för sent medan de kandidater som gör långsammare framsteg ansluts för tidigt. Enkelt uttryckt blir de som gör bra ifrån sig straffade medan eftersläntrarna blir belönade. Dessa omständigheter måste ändras.
Hela unionens trovärdighet skadas om metoderna strider mot principen att varje kandidatland skall bedömas efter sina egna meriter. Kommissionär Günter Verheugen visade tydligt detta genom ”big-bang-utvidgningen” i maj som skadade hela unionen. Det hade varit ett bättre alternativ att låta kandidater som gör bra ifrån sig, som exempelvis Estland och Slovenien, ansluta sig mycket tidigare. Av en enda anledning, nämligen att bevara EU:s trovärdighet och inte för att det råder något tvivel om någon av kandidaternas utsikter till EU-medlemskap, har min grupp alltid varit för separata anslutningsfördrag för Bulgarien och Rumänien. Graham Watson bekräftade på nytt denna hållning i kammaren i morse.
Jag uppmanar därför kommissionen och rådet, men även mina kolleger i kammaren, att se till att principen att varje kandidatland skall bedömas efter sina egna meriter inte bara proklameras med pompa och ståt för att sedan förbigås till förmån för paketavtal under pågående och framtida utvidgningsförhandlingar, utan att den verkligen genomförs i praktiken. I det avseendet är rådets beslut att välja skilda sätt att behandla Bulgarien och Rumänien i kapitlen om konkurrens och rättvisa ett glädjande tecken. Att förenkla mekanismen för att åberopa skyddsklausulen i Rumäniens fall kommer att öka trovärdigheten för anslutningsprocessen och därmed också för själva EU. Mer allmänt talat anser jag att vi borde föra denna debatt i Bryssel och inte i Strasbourg. 
Meijer (GUE/NGL ),
   . – Fru talman! Bulgarien kommer att bli en medlemsstat med många olösta problem. Gamla miljöproblem till följd av gruv- och kärnavfall är fortfarande olösta. Byggandet av nya vägar genom skyddade naturområden och utbyggnaden av den största flygplatsen orsakar mycket skada. Dåligt underhåll, förfall och fattigdom är i dag påfallande i hela Bulgarien. Romerna ligger fortfarande efter och är missgynnade. EU-finansiering av projekt till förmån för denna grupp av människor fördelas och används på ett kontroversiellt sätt. 
För många bulgarer tillhör de närliggande grekiska och rumänska kusterna i själva verket Bulgarien, precis som den större delen av Makedonien och några områden vid gränsen till Serbien. Att de bulgariska väljarna fortfarande inte har gjort några fasta val är tydligt om man ser på de snabba förändringarna inom de två rivaliserande politiska partierna, och framför allt med tanke på att en nykomling lyckades få så gott som alla röster i de allra senaste allmänna valen. Strax efter det överraskande valet av landets förre kung till premiärminister valdes kandidaten för kommunisternas efterträdare till president. Denna instabilitet har dock lett till en positiv utveckling i form av ett större inflytande i det politiska beslutsfattandet för den turkiska minoriteten, som tidigare diskriminerades. 
Till skillnad från Rumänien är problemen i Bulgarien inte större än i en del av de nuvarande EU-medlemsstaterna. Därför är det rätt att ge Bulgarien fullvärdigt EU-medlemskap från och med 2007. Det finns ett starkt historiskt och språkligt band mellan Bulgarien och den slaviskspråkiga delen i Makedonien. Ett västeuropeiskt ingripande i sista minuten hindrade 1878 enandet av dessa två. Det vore lämpligt om förhandlingarna om Makedoniens anslutning – där utskottet för utrikesfrågor har utsett mig till föredragande – löpte parallellt med förhandlingarna om Kroatien, som också har sina rötter i före detta Jugoslavien, så att vi kan välkomna bulgarerna och makedonierna till EU samtidigt. 
Czarnecki, Ryszard (NI ).
   – Fru talman! Mina damer och herrar! Jag hoppas att även jag snart kommer att få beröm av Bernd Posselt. Jag är inte överförtjust i den svartvita bild med titeln ”Det goda Rumänien och det onda Bulgarien” som Europeiska kommissionen presenterar. Svartvita filmer är inte populära, vare sig inom politiken eller i verkliga livet. Allt är inte så dåligt i Rumänien och så bra i Bulgarien som man kan förledas att tro av den bild som Europeiska kommissionens amatörmässiga målare målar upp.
Det är sant att Bulgarien har gjort framsteg och att landet bör bli medlem av Europeiska unionen den 1 januari 2007. Samtidigt har Bulgarien underlåtit att göra många av de saker som det borde ha gjort. Jag skulle vilja ta upp några specifika punkter. För det första, vad spelar det för roll om Bulgariens lagstiftning följer EU-lagstiftningen om genomförandet av lagstiftningen fortsätter att dra ut på tiden? För det andra är människohandel, särskilt handel med kvinnor och barn, fortfarande ett stort problem. För det tredje kvarstår fortfarande problemet med bristande insyn i adoptionssystemet och situationen i bulgariska barnhem och särskolor. För det fjärde finns det problem kring situationen för vuxna på mentalsjukhus, och detta ingår i parlamentets resolutionsförslag. För det femte är den fortsatta bristen på reformer av det bulgariska rättssystemet, som befinner sig långt under europeiska standarder, en akilleshäl för Sofia. Den sjätte punkt som jag skulle vilja ta upp är den utbredda korruptionen, som är en rejäl nagel i ögat för Bulgarien när det blir EU-medlem med tanke på att detta påverkar olika områden och nivåer inom regeringen och märks överallt. Under de senaste veckorna har jag besökt Bulgarien två gånger. Mina anmärkningar är inte alls bara citat ur olika rapporter utan återspeglar det som alla kan se. Den sjunde punkten är den organiserade brottsligheten. Den bulgariska regeringen agerar som en kör i en kinesisk opera, som sjunger ”låt oss springa vår väg, låt oss springa vår väg” i tre akter samtidigt som den stannar kvar på samma ställe hela tiden. Den bulgariska regeringen upprepar ständigt att den vidtar åtgärder för att bekämpa maffian, men detta verkar mest handla om ordkrig. Maffian fortsätter att vara ett stort problem. Men samtidigt vidtar EU ibland åtgärder som den bulgariska allmänheten inte kan förstå. EU begärde exempelvis nyligen att ett kärnkraftverk i Kozloduj skulle stängas, trots att enorma summor av de bulgariska skattebetalarnas pengar de senaste åren använts för att modernisera kraftverket.
Fru talman! Mina damer och herrar! Trots dessa reservationer skulle jag vilja avsluta med att säga att vi bör välkomna att vår europeiska familj kommer att utökas med en nation som har en historia som går över 1 300 år tillbaka i tiden. Bulgariens historia är längre än många av de nuvarande EU-medlemsstaternas historia. Jag skulle vilja välkomna Bulgarien till en plats där det borde ha befunnit sig för många år sedan. Jag är säker på att Bulgarien kommer att känna sig hemma i EU, som är en union av hemländer. 
Papastamkos (PPE-DE ).
   – Fru talman! Till att börja med skulle jag vilja uppmärksamma Europaparlamentets ledamöter på gisslandramat i Aten i dag. En buss med oskyldiga människor på väg till sina arbeten har kapats. Jag nämner detta för att betona att det måste utarbetas en effektiv politik om stadssäkerhet på EU-nivå.
Nu till det aktuella ämnet. Bulgarien har gjort anmärkningsvärda framsteg i omvandlingen till en pluralistisk demokrati och marknadsekonomi och följt EU:s anvisningar på både politisk och ekonomisk nivå. Integrationen av Bulgarien i Europeiska unionen 2007, tillsammans med att det nyligen blev medlem av Nato, är en särskilt positiv utveckling både för Bulgarien och för länderna i sydöstra Europa som helhet. Jag litar på att Bulgarien också kommer att vara ett föredöme för länderna på västra Balkan när dessa närmar sig EU.
Det bör ändå påpekas att de bulgariska myndigheterna hela tiden och medvetet måste anpassa sig i väntan på fullständig integration. Ytterligare ansträngningar bör inriktas på att utrota korruptionen och effektivt bekämpa den organiserade brottsligheten.
Här skulle jag vilja uppmana Europeiska kommissionen att, inom ramen för gemenskapens politik för regioner som gränsar till kandidatländer, utarbeta en ny undersökning om vilka effekter integrationen av Bulgarien och Rumänien kommer att få för medlemsstaternas gränsregioner. I detta sammanhang skulle jag vilja påminna om att Europeiska kommissionen själv, genom den ansvarige kommissionären Günter Verheugen, konstaterade att regioner som nordöstra Grekland, som gränsar till två länder, står inför den klart största utmaningen på EU-nivå.
Europeiska unionens politik och åtgärder för att främja samarbetet över nationella, regionala och andra gränser och för att bekämpa utvidgningens effekter för utvecklingen och sysselsättningen i gränsregioner bör fortsätta och förstärkas. På samma sätt måste särskild hänsyn tas vid fördelningen av medel och utarbetandet av program för territoriellt samarbete under den nya programperioden 2007–2013. 
Riera Madurell (PSE ).
   – Fru talman! Bulgariens förmåga att följa gemenskapens regelverk har kraftigt förbättrats och fortsätter att förbättras.
Utskottet för industrifrågor, forskning och energi vill trots detta betona att det på områdena forskning och utveckling, energi, industripolitik och telekommunikationspolitik behövs ytterligare ansträngningar om vi vill att införlivandet av Bulgarien skall bli en historisk framgång, eftersom anslutningsdatumet nu snabbt närmar sig.
För att göra en korrekt bedömning av de framsteg som gjorts och på så sätt föreslå de ändringar som behöver göras bör vi dessutom ta hänsyn till inte bara Europeiska kommissionens rapport utan även bedömningarna från de olika internationella organen och andra forskningscenter, vars åsikter kan vara till stor hjälp för att analysera och utvärdera Bulgariens förmåga på dessa områden inför landets införlivande i Europeiska unionen.
För närvarande anser vi hur som helst följande för vart och ett av de områden som faller under vårt utskotts behörighetsområde. När det gäller energipolitik är Bulgarien – vilket redan har påpekats – beroende av kärnenergi för att täcka sina interna behov, men i praktiken är landets kärnkraftverk tekniskt omoderna och avvecklingen av vissa av dem har varit mycket kostsam.
Det har dessutom redan påpekats att Bulgarien har uppmanats att modernisera enhet 5 och 6 i kärnkraftverket i Kozloduj, och mer pengar behövs för detta eftersom Europeiska unionens bidrag är klart otillräckliga. Det behövs pengar från internationella givare men vi kan inte se att regeringen prioriterar denna fråga så mycket som man borde.
Inom telekommunikationssektorn måste tillsynsmyndighetens oberoende garanteras och denna myndighet bör ha befogenhet att lösa affärstvister och garantera universalitetsprincipen, i överensstämmelse med gemenskapslagstiftningen.
Det är också nödvändigt att omformulera industri- och näringslivspolitiken och förbättra den administrativa förmågan att underlätta små och medelstora företags verksamhet. De små och medelstora företagen är de verkliga skaparna av arbetstillfällen och en ovanligt stor källa till teknologisk innovation. Trots att Bulgarien deltagit i det sjätte ramprogrammet har dess närvaro på forskningsområdet varit mycket begränsad. 
Fru talman! Detta är i stora drag innehållet i det ändringsförslag som vårt utskott lägger fram till det betänkande som vi debatterar. 
Kacin, Jelko (ALDE ),
   – Fru talman, herr minister, herr kommissionär! Jag skulle vilja gratulera föredraganden och jag skulle även vilja gratulera Bulgarien. Bulgarien har avslutat alla kapitel och är ett föredöme och en inspiration för alla sina grannar. Jag upprepar, för alla sina grannar. Bulgarien skulle vara ett ännu bättre föredöme om det bara tog ytterligare ett steg i sin relation till sina minoriteter och gjorde samma sak för andra minoriteter som lever i Bulgarien som det redan har gjort för den turkiska minoriteten. ”Balkan, denna uråldriga bergskedja”, som texten till den bulgariska nationalsången lyder, och ordet ”Balkan” som ett politiskt problem gäller inte i Bulgariens fall. Bulgarien tillhör redan Västeuropa och det är västra Balkan som vi kommer att bli tvungna att hantera i framtiden.
Det är därför som jag tycker att det är viktigt att vi även ägnar lite uppmärksamhet åt Makedonien när vi talar om Bulgarien. Makedonien har redan lämnat in sin ansökan om medlemskap i Europeiska unionen, och Europeiska unionen bör också ta ytterligare ett steg framåt. Förenta staterna har erkänt Makedonien under det namn som det själv har valt. Vi fortsätter att använda namnet f.d. jugoslaviska republiken Makedonien (FYROM) och det är hög tid för oss att ta ytterligare ett steg framåt eftersom detta även skulle innebära ett stort steg i riktning mot att föra området närmare Europa. Om en och en halv timme kommer ni, herr kommissionär, att möta en delegation från Serbien och Montenegro. Det är denna delegations första besök i Europaparlamentet och jag anser att exemplet med Bulgarien bör användas som inspiration för att förmå alla dess grannar att göra mer för välstånd och stabilitet i denna del av världen.
Det är därför som jag anser att vi alla kan lära oss av Bulgarien och att Bulgariens främsta granne kunde lära sig mycket. Jag talar om Turkiet, ett land som vi gav starkt stöd i dag när vi sade ”ja” till ett startdatum för förhandlingar. Bulgarien är det sista landet på vägen till Turkiet, och jag anser att alla vi som har en uppgift att fylla i detta sammanhang verkligen bör stödja alla dessa länder så att de kan delta fullt ut såväl ekonomiskt som politiskt och bidra till ytterligare en utvidgning av Europeiska unionen. 
Pafilis (GUE/NGL ).
   –Fru talman! Av både kommissionens och rådets resolutioner och yttranden som ger klartecken för integrationen av Bulgarien och Rumänien under de kommande åren framgår det tydligt att EU-kapitalets mål, ett mål som redan håller på att förverkligas, är att ansluta dessa länder, plundra deras rikedomar och deras ekonomi, utnyttja deras arbetstagare i otrolig omfattning samt förvandla dem till Natosatelliter så att de kan tjäna aggressionspolitikens syften. I resolutionen anges, i viss utsträckning, en del aspekter av de eländiga och omänskliga levnadsförhållandena för arbetarklasserna i dessa länder och de fattiga gräsrötterna. Men dessa förhållanden är ett resultat av återinförandet av kapitalismen, som monterar ned alla de sociala rättigheter som har uppnåtts och i stället koncentrerar välståndet i händerna på en ny plutokrati och utländska monopol.
Det finns i själva verket två Bulgarien och två Rumänien, dels lyxländerna för de nya plutokraterna i Bulgarien och Rumänien och de utlänningar som bokstavligt talat plundrar dessa länder, dels två stolta nationer som bokstavligt talat dras ned i misär och förnedring.
Konsekvenserna av integrationsprocessen och de förnedrande villkor som dessa länders regeringar har godtagit är redan synliga. Ni talade till oss om framgång. Lyssna då på framgången. I Bulgarien är minimilönen 61 euro och i Rumänien 69 euro, jämfört med 1 173 euro i Frankrike och 605 euro i Grekland. Den snabba importökningen, tillsammans med vikande export, har medfört ökade underskott. Köpkraften i Bulgarien är ungefär 60 procent av vad den var 1989. Industrin har förstörts och jordbruksproduktionen är långt sämre än genomsnittet.
Målet för den nya inriktning som föreslås i resolutionen, och för de nya åtgärderna, är bättre villkor, en institutionell ram och infrastrukturer för kapitalets mest oansvariga handling, dvs. en fullständig utförsäljning av allmän egendom och mark och avskaffandet av alla de sociala rättigheter som har uppnåtts. Tillsammans med arbetstagarna i Grekland och andra länder i Europa måste arbetstagarna i dessa länder bekämpa Europeiska unionens politik och, vilket är ännu viktigare, bekämpa de nya spänningar som förväntas uppstå i regionen på grund av den stora rivaliteten. 
Maat (PPE-DE ).
   – Fru talman! Denna debatt är faktiskt till för att gratulera Bulgarien, även om det inte behöver påpekas att Bulgarien fortfarande har många problem och mycket arbete framför sig. Det återstår givetvis fortfarande mycket arbete på människorättsområdet och när det gäller människohandel, men de gör sitt bästa, vilket inte var uppenbart tidigare. Jag anser därför att Bulgarien bör kunna bli medlem i Europeiska unionen 2007. Bulgarerna hör hemma bland oss. Jag skulle också vilja att större uppmärksamhet riktades mot en debatt om Bulgariens anslutning än mot en debatt om Turkiets anslutning. Bulgarien är trots allt ett äkta europeiskt land som kopplar ihop det gamla och nya Europa och det förtjänar all vår hjälp.
Jag kan förutse vissa problem när det gäller Bulgariens anslutning. Även om det givetvis finns problem i själva Bulgarien är det kanske i Europeiska unionen som de största problemen finns. Finansieringen av anslutningen är ännu inte helt klar. Efter 2007 kommer vi att tala om budgetplanen fram till 2013, och jag är förvånad över den diskussion som förs i rådet och på andra ställen, där man förklarar att vi kan bli tvungna att klara oss på en procent av bruttonationalprodukten. Om man tittar på alla prognoser som har gjorts hittar man inte finansieringen för Bulgariens anslutning någonstans.
Jag skulle även vilja rikta en kritisk kommentar till kommissionen, som hade rätt när den sade att den behöver mer pengar än en procent. Om vi emellertid tittar på förslagen för exempelvis jordbruket konstaterar vi att dessa inte omfattar en budget för jordbruk i Bulgarien, samtidigt som utvecklingen av landsbygden i Bulgarien kommer att spela en nyckelroll i utvecklingen av landet som sådant. Alla som älskar landsbygden älskar landet som sådant och gör verkligen något för det landet. Jag är därför intresserad av att höra hur kommissionen avser att finansiera denna anslutning och hur vi på ett korrekt och riktigt sätt kan se till att Bulgarien blir ett verkligt europeiskt land 2007.
Jag skulle vilja avsluta med en annan punkt. I svaret från gruppen Europeiska enade vänstern/Nordisk grön vänster – där det när allt kommer omkring ingår en hel del före detta kommunister – förvånades jag över att en del personer har vissa problem med de stora politiska förändringarna i Bulgarien. Till dessa personer vill jag säga följande. Bulgarerna har bättre politisk förståelse än er grupp, och vet ni varför? De bedömer politikerna efter deras handlingar, som kan leda till stora förändringar. Det gläder mig att se att bulgarerna har kommit längre än många medlemmar i GUE/NGL-gruppen när det gäller demokratiskt tänkande. 
Beglitis (PSE ).
   – Fru talman! Nu när anslutningsförhandlingarna med Bulgarien har slutförts skulle jag vilja att vi började med att belysa och välkomna de stora ansträngningar som det bulgariska folket och de politiska krafterna i landet har gjort för att gå vidare med förändringar och reformer och för att införliva gemenskapens regelverk. Anslutningen av Bulgarien och Rumänien kommer att sluta den cirkel av anslutningar som öppnades med de tio nya länderna. Detta är en utveckling av strategisk betydelse som förenar Balkan och Europa och som kommer att bidra till fred, stabilitet, samarbete och utveckling i hela området.
Jag skulle emellertid vilja betona ett antal avgörande punkter för både kommissionen och rådet. I nästa fas måste Bulgarien öka sina ansträngningar för att tillämpa gemenskapens regelverk på fyra områden som är av särskild betydelse för Europeiska unionen och Grekland:
Det första området är miljöskydd, kärnsäkerhet, kärnavfallshantering och flodvattenkvalitet. Reaktorerna 3 och 4 vid kärnkraftverket Kozloduj måste stängas 2006, i överensstämmelse med de bulgariska myndigheternas åtagande, och moderniseringen av kärnanläggningar med gemenskapsfinansiering från Phareprogrammet och från Europeiska banken för återuppbyggnad och utveckling måste fortsätta på sedvanligt sätt.
På området arbetsrelationer och arbetsrätt behövs det ytterligare reformer för att Bulgarien skall närma sig europeiska standarder och komma till rätta med den sociala utslagning som påverkar gemenskapens – och särskilt grekiska – företag i de gränsregioner där omlokaliseringen är ett stort problem.
Dessutom finns det brister på de tre områdena bekämpning av organiserad brottslighet, människohandel samt kontroll av de yttre gränserna och bekämpning av olaglig invandring.
Avslutningsvis skulle jag vilja rikta extra uppmärksamhet åt att det behövs effektiva förfaranden och större insyn i offentlig upphandling och offentliga arbeten, liksom garantier för lika behandling av alla gemenskapsföretag, inklusive grekiska företag.
Europeiska kommissionen måste använda de befintliga mekanismerna med årliga utvärderingsrapporter och skyddsklausuler för att noga övervaka att gemenskapens regelverk tillämpas på ett effektivt sätt och för att skydda gemenskapens intressen även efter Bulgariens anslutning den 1 januari 2007. 
Nicolaï,
   . – Jag uppskattar parlamentsledamöternas positiva kommentarer om Bulgariens anslutning. Bernd Posselt, Albert Jan Maat, Alexandra Dobolyi och andra var tydliga på den punkten. Ledamöterna sade att det fortfarande finns många problem. Det är sant. Det är också därför vi har ramen och förfarandet med en extra övervakning, ett extra riktmärke samt vid behov en extra sanktion och en extra garanti för ytterligare ett år före anslutningstillfället.
Beträffande den finansiella fråga som ställdes av Albert Jan Maat och andra, tror jag inte att vi behöver oroa oss. De finansiella följderna av anslutningen omfattas redan av det så kallade finansieringspaketet för 2007–2009, oberoende av den nya budgetplanen.
En viktig fråga som ställts på nytt i dag är vikten av att ha ett individuellt förhållningssätt till olika länder. Ni känner till den formella ståndpunkten – ett fördrag för Rumänien och Bulgarien. Det är viktigt och nödvändigt att göra åtskillnad. Det är precis det vi vill åstadkomma i formuleringen i slutsatserna nästa torsdag eller fredag i rådet genom att fokusera på de olika kapitlen. Om det blir nödvändigt kan vi göra åtskillnad vid det faktiska anslutningstillfället, eftersom det finns möjlighet att skjuta upp anslutningen högst ett år.
Jag tackar föredraganden, Geoffrey Van Orden, för hans tillfredsställande och balanserade betänkande. Jag välkomnar verkligen slutsatserna i det. 
Rehn,
   .  Fru talman! Jag lovar att tala långsamt och lugnt. Jag vill tacka er för den relevanta debatten och de synpunkter som framförts och som i huvudsak stöder kommissionens rekommendation. Jag kommer endast att besvara ett par av de mest centrala frågorna.
Först kommer jag att tala om sammankopplingen av Rumänien och Bulgarien. Det är sant att det utarbetas ett gemensamt anslutningsfördrag för dessa länder. Å andra sidan behandlas varje land, som Atzo Nicolaï mycket tydligt förklarade, i enlighet med en differentierad strategi, särskilt nu när processen går in i sitt slutskede och övervakningssystemet och skyddsklausulen används för att se till att varje land bedöms i enlighet med i vilken grad de kan genomföra de reformer och åtaganden som måste uppfyllas innan länderna kan bli medlemmar i unionen.
Jag skulle också vilja betona att Bulgarien inte heller är redo för medlemskap än. Mycket arbete återstår, men Bulgarien har samtidigt alla möjligheter att fullgöra sina åtaganden för att kunna bli medlem i unionen den 1 januari 2007.
Sedan skulle jag vilja tala om korruptionen, som har fått mycket uppmärksamhet i inläggen. Detta är helt riktigt och jag delar de synpunkter som har framförts. Bulgarien har nyligen upprättat en kraftfull strategi för att agera mot korruption. Man är särskilt angelägen om att förbättra gränskontrollerna, utveckla trafikpolisens arbete och institutionerna i allmänhet och bekämpa korruptionen inom den bulgariska förvaltningen. Detta är i själva verket huvudpunkterna i delprogram 4 i Phareprogrammet och kommer också att bli en mycket tydligare tyngdpunkt under de kommande åren, dvs. 2005 och 2006.
För det tredje skulle jag avslutningsvis vilja tala om minoriteternas ställning, särskilt den romska minoritetens ställning. Ny lagstiftning mot diskriminering har nyligen antagits och trätt i kraft i Bulgarien. Den trädde i kraft den första januari i år och håller för närvarande på att genomföras tillsammans med ett handlingsprogram mot diskriminering för att förbättra minoriteternas ställning. Vi övervakar noga den nya lagstiftningen och genomförandet av handlingsprogrammet för att stödja den. Jag är också glad att andra europeiska organisationer, som Europarådet i byggnaden härintill, har uppmärksammat denna fråga och arbetar för att stärka romernas ställning. Alla här skulle säkert ha velat delta i öppningsceremonin av Europarådets forum för romer kl. 12.00 i dag, men vi hade samtidigt vår debatt om det viktiga betänkandet om Turkiet, så vi kunde tyvärr inte ta oss dit.
Jag skulle vilja tacka Europaparlamentet för dess stöd och råd och jag gratulerar föredraganden, Geoffrey Van Orden, och Bulgarien, som förhoppningsvis kommer att bli ett föredöme för hela Balkanregionen. 
Talmannen.
   –Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 11.30. 

Talmannen.
   –Nästa punkt på föredragningslistan är ett betänkande (A6-0061/2004) av Pierre Moscovici för utskottet för utrikesfrågor om Rumäniens framsteg på vägen mot anslutning (2004/2184(INI)). Jag ger ordet till Pierre Moscovici och upplyser honom om att han får lov att tala i fem minuter. 
Moscovici (PSE ),
   . – Herr talman! Den politiska ram inom vilken jag lägger fram detta betänkande har blivit tydligare de senaste veckorna. Förra veckan kunde kommissionen avsluta anslutningsförhandlingarna med Rumänien om de två sista kapitlen, rättsliga och inrikes frågor och konkurrenspolitik. Dessutom har det de senaste veckorna hållits först parlamentsval och sedan presidentval. Ett nytt politiskt parti har fått makten på villkor som har erkänts av samtliga parter. Dessa upplysningar förändrar givetvis inte tankarna bakom betänkandet och dess allmänna huvudinriktning.
Jag ville utarbeta och lägga fram ett balanserat betänkande för parlamentet, dvs. ett betänkande som var både noggrant och tydligt eftersom Rumäniens situation innebär många problem. Jag ville samtidigt att det skulle vara ett vänligt hållet betänkande eftersom vi alla vill att Rumänien och Bulgarien skall bli medlemmar och eftersom detta land har arbetat hårt för att förbereda sig inför anslutningen.
På grundval av detta föreslår vi att man både noterar Rumäniens framsteg på vägen mot anslutning och fortsätter att vara medveten om dess begränsningar och brister och det arbete som kvarstår. Dessa två aspekter, begränsningarna och framstegen, beskrivs i själva verket för vart och ett av områdena i fråga.
De presenteras först för de politiska kriterierna, och det är utan tvekan där de största problemen finns. Det finns begränsningar i de framsteg som har gjorts. Reformen av statsförvaltningen går exempelvis inte tillräckligt långt, användningen av undantagsföreskrifter är oönskad och ganska överdriven och alla vet att lagstiftningsförfarandena inte är perfekta.
Men förutom dessa begränsade framsteg återstår det ett antal allvarliga problem när det gäller olika friheter. Jag tänker först och främst på informationsfrihet och yttrandefrihet, vilket förvägras många journalister. Jag tänker på rättssystemet, som trots inledande förbättringar tveklöst behöver uppmärksammas mer. Jag tänker givetvis på den korruption som fortfarande är allmänt utbredd i Rumänien, även på hög nivå. När det gäller alla dessa problem – yttrandefriheten, korruptionen samt rätts- och polissystemen – anser jag att Europaparlamentet har skyldighet att vara totalt kompromisslöst.
Samtidigt får vi inte glömma att det faktiskt har gjorts framsteg. Kommissionen har erkänt att Rumänien uppfyller Köpenhamnskriterierna. Landet har inlett en reform av den offentliga förvaltningen, och en konstitutionell reform är också på väg. Som jag påpekat börjar rättssystemet att förbättras och vi ser även framsteg när det gäller skyddet av barns rättigheter, något som vårt eget parlament förresten har begärt, även om det går att gå längre. Sammanfattningsvis anser jag därför att Rumänien har lyssnat till kommissionens och parlamentets rekommendationer, särskilt de som gjordes på uppmaning av den förra föredraganden James Nicholson.
Vi ser samma problem när det gäller de ekonomiska kriterierna: det finns begränsningar av de framsteg som gjorts, makroekonomisk stabilitet har fortfarande inte garanterats och fattigdomen ligger fortfarande på alltför hög nivå. Samtidigt har vi sett framsteg i kampen mot social utslagning, i kampen mot fattigdom och i antagandet av lagstiftning och socialt skydd.
Det tredje och sista området gäller allt som har med gemenskapens regelverk att göra. Som jag påpekade i början har förhandlingarna om detta kapitel avslutats. Dessutom tror jag inte att det skulle vara klokt att öppna dem igen. Även om jag har förstått att den nyvalde presidenten har för avsikt att göra detta. Personligen anser jag att fördraget först bör ratificeras och undertecknas innan det omförhandlas.
Vi måste emellertid genomföra den lagstiftning som har antagits, särskilt lagstiftningen om fri rörlighet för varor och kapital, ekonomistyrning, miljö, industriproduktion, regionalpolitik och frågor som rör rättsliga och inrikes frågor. Denna bedömning, som jag hoppas är en balanserad bedömning, utgör grundvalen för följande slutsatser som jag rekommenderar: Så som läget ser ut finns det inget som hindrar att ett gemensamt anslutningsfördrag – jag upprepar ett gemensamt fördrag – undertecknas för Rumänien och Bulgarien i början av 2005 för anslutning 2007. Detta är självfallet ett politiskt beslut, men parlamentet och kommissionen måste noga följa utvecklingen via alla uppföljningsåtgärder och andra betänkanden som vi kan lägga fram här.
Till sist några ord om de ingivna ändringsförslagen. Enligt min mening gjorde vi i utskottet för utrikesfrågor ett bra arbete som gjorde att betänkandet kunde antas med mycket stor majoritet. De återstående ändringsförslagen till betänkandet faller inom två kategorier. Det finns sådana ändringsförslag som förbättrar rapportens sakinnehåll, särskilt när det gäller socialt skydd, mänskliga rättigheter, personer med funktionshinder, skydd av barns och ungdomars rättigheter samt rekommendationer om industripolitik. Jag stöder givetvis dessa ändringsförslag. Sedan finns det andra ändringsförslag som ifrågasätter ett gemensamt fördrag eller ändrar betänkandets karaktär eller balans. Jag stöder självfallet inte dessa.
I morse fattade vi det historiska beslutet att inleda förhandlingar med Turkiet. Jag anser att avslutandet av förhandlingarna med Rumänien och Bulgarien, särskilt med Rumänien, däremot är ett logiskt beslut, och allmänheten skulle inte förstå om vi inte gjorde dessa två saker tillsammans. 
Nicolaï,
   . – Herr talman! Det är ett stort nöje för mig att här formellt kunna informera er om att rådet (allmänna frågor) även avslutade förhandlingarna med Rumänien den 14 december. Som jag sade med hänvisning till Bulgarien, detta är ett nytt steg i riktning mot ett verkligt enat Europa, baserat på ömsesidigt vedertagna demokratiska principer och rättsstatsprincipen.
Jag tänker i korthet gå in på arbetet med att avsluta de sista utmanande kapitlen med Rumänien och fokusera på det övervakningssystem som har utvecklats för att se till att Rumänien får en ordentlig start i Europeiska unionen.
De två återstående kapitlen, som har ansetts som de svåraste – konkurrenspolitik samt rättsliga och inrikes frågor – avslutades formellt i rådet (allmänna frågor) den 14 december 2004. Jag anser att vi har kunnat finna lämpliga lösningar på alla de frågor som ställdes under de sista veckorna tack vare ett nära och konstruktivt samarbete mellan kommissionen och rådet.
Men att dessa två kapitel avslutas innebär att det verkliga arbetet tar vid för Rumänien. De kommande två åren måste Rumänien göra stora och ihärdiga ansträngningar för att vara helt redo för medlemskap. Goda avsikter räcker inte, utan de måste kompletteras med framsteg på fältet, särskilt när det gäller att fullgöra åtaganden.
EU kommer förstås att fortsätta att stödja förberedelserna på alla nivåer. Kommissionen kommer att intensifiera övervakningen av de åtaganden om framsteg som skall genomföras på regelverkets alla områden. Företrädare för båda regeringarna har berättat att övervakningssystemen var till mycket stor hjälp i deras fortsatta och även intensifierade arbete med de reformer som krävdes.
Beträffande konkurrenspolitiken ligger detta kapitel till grund för den inre marknaden och den europeiska ekonomiska integrationen. EU:s konkurrensregler måste efterlevas för att ett pålitligt företagsklimat skall kunna skapas, och detta kräver lämplig administrativ kapacitet. Detta är en långsiktig process.
Det är av dessa skäl som konkurrensdisciplin också är en viktig aspekt av Europaavtalet. Andra viktiga aspekter är anpassningen av lagstiftningen och de institutionella och administrativa strukturerna i Rumänien. Vad behöver göras för att anpassa all lagstiftning, inklusive sekundärlagstiftningen, till kraven på områdena antitrust och statligt stöd, särskilt ekonomiskt stöd?
Rumäniens konkurrensråd bör ges de befogenheter, de resurser och den välutbildade personal som krävs för att det skall kunna fullfölja sin roll. Rådet bör förbjuda varje åtgärd som skulle strida mot regelverket för statligt stöd och mot Europaavtalet. 
Låt mig ta upp stålsektorn, som är en känslig sektor i EU. Rumänien har bett om en förlängning av den så kallade ”amorteringsfria tiden” i enlighet med Europaavtalet för omstrukturering av stålindustrin. Även här gick vi med på detta först nu när det står klart att Rumänien kommer att fullgöra alla åtaganden och villkor i EU:s strategi. Dessa åtaganden inbegriper ett utarbetande av ett nationellt omstruktureringsprogram och en enskild affärsplan, minskning av kapaciteten och avveckling av anläggningar.
Europeiska unionen förväntar sig att Rumänien respekterar alla sina åtaganden och vidtar alla nödvändiga åtgärder inom de tidsfrister som anges i EU:s ståndpunkt. I detta sammanhang vill jag påminna om de garantier som vi har till vårt förfogande. I oktober 2005 skall kommissionen lägga fram en skriftlig rapport för rådet med en bedömning av Rumäniens framsteg inom konkurrenspolitikens område. Varje allvarlig brist som rör Rumäniens skyldigheter enligt Europaavtalet och/eller fullföljandet av åtaganden och som tas upp i rapporten kan utgöra grund för en rekommendation av kommissionen att utlösa garantin, särskilt den om att skjuta upp Rumäniens anslutning med ett år. Här kan rådet besluta med kvalificerad majoritet.
Under denna förutsättning har jag dragit slutsatsen att detta kapitel inte kräver ytterligare förhandlingar. Låt mig säga att det nu ligger i Rumäniens händer att se till att leva upp till sina åtaganden i detta kapitel, så att Rumänien kan integreras i Europeiska unionen på ett smidigt sätt.
Om vi övergår till rättsliga och inrikes frågor är detta ett kapitel som är både stort och omfattande. Det står i centrum för vårt mål att upprätthålla och utveckla Europeiska unionen som ett område med frihet, säkerhet och rättvisa. Det påverkar varje EU-medborgares liv direkt och är därför en viktig del av regelverket som måste respekteras.
Förhandlingarna om detta kapitel har varit långa och ingående. Rumänien har gjort ett stort antal fasta åtaganden på alla områden inom regelverket för rättsliga och inrikes frågor. Det finns flera områden som bör ägnas särskild uppmärksamhet, såsom att genomföra Schengen-handlingsplanen, tillse en hög nivå på kontrollerna och övervakningen vid unionens yttre gränser, genomföra reformen av rättsväsendet, intensifiera kampen mot korruption så att korruptionsfall hanteras på ett snabbt och öppet sätt, göra stora framsteg för att fylla det stora antalet lediga tjänster inom polisstyrkorna samt utveckla och genomföra en sammanhängande, flerårig brottsbekämpningsstrategi. Dessa frågor har också tagits upp i Pierre Moscovicis betänkande om Rumänien.
Unionen kommer att på nära håll övervaka att Rumänien fullgör alla sina åtaganden att uppfylla EU:s krav i rättsliga och inrikes frågor, ända fram till anslutningstillfället. Detta omfattar anslutning till den planerade rättsliga tidsplanen och ytterligare åtgärder för att utveckla den institutionella och administrativa kapaciteten hos Rumäniens alla brottsbekämpande myndigheter och hos rättsväsendet.
Vi menar att detta kan bli möjligt om man uppbådar den politiska kraft och de finansiella och mänskliga resurser som krävs för detta ändamål. Men om eventuella allvarliga brister observeras i Rumäniens fullgörande av åtagandena, särskilt något av de särskilda åtaganden som anges i EU:s ståndpunkt, kan det finnas skäl att utlösa skyddsklausulen om att skjuta upp Rumäniens anslutning med ett år. Här kan rådet återigen besluta med kvalificerad majoritet.
Europeiska unionen kommer att fortsätta att på nära håll övervaka Rumäniens förberedelser och resultat, inklusive det faktiska genomförandet av åtaganden inom regelverketsalla områden, och då särskilt inom områdena för rättsliga och inrikes frågor, konkurrens och miljö. För detta ändamål kommer kommissionen att fortsätta att lägga fram en årlig rapport om Rumäniens framsteg på vägen mot anslutning, tillsammans med eventuella rekommendationer. 
Jag välkomnar yttrandet i betänkandet av Pierre Moscovici att Europaparlamentet kommer att övervaka utvecklingen i Rumänien och uppmuntra den rumänska regeringen att fullgöra alla de åtaganden som gjordes under förhandlingarna.
Det står helt klart att det betänkande som Europaparlamentet antog i mars 2004 har fyllt sitt syfte som en väckarklocka för den rumänska regeringen. Det är så den rumänska regeringen har uppfattat betänkandet, som också har övertygat den rumänska regeringen att intensifiera anslutningsstrategin och anslutningspolitiken. Det gladde mig att parlamentet i sitt senaste betänkande om Rumänien kunde ansluta sig till rekommendationerna i kommissionens återkommande rapport.
Sedan dess har vi alla, om jag får göra en parafras på kommissionens egen text, gjort allt vi kan för att uppfylla Europeiska rådets mål att slutföra förhandlingarna med Bulgarien och Rumänien med framgång under 2004, på grundval av respektive lands egna meriter, för att på så vis kunna underteckna anslutningsfördraget så tidigt som möjligt under 2005, och vi förväntar oss alla att Bulgarien och Rumänien uppfyller de ekonomiska villkoren och regelverkets kriterier och att de är förberedda för medlemskap den 1 januari 2007. 
Rehn,
   . – Herr talman, mina damer och herrar! Först och främst skulle jag vilja tacka Pierre Moscovici för hans betänkande som är både balanserat och djuplodande. Kommissionen har alltid varmt välkomnat Europaparlamentets konstruktiva deltagande i förfarandet för Rumäniens anslutning till Europeiska unionen. Jag skulle även vilja tacka rådet för dess produktiva samarbete. 

 Herr talman! Ert betänkande från mars 2004 var en verklig väckarklocka för Rumänien. Genom stränghet och stora krav underlättade betänkandet slutligen för ytterligare framsteg i anslutningsförhandlingarna. Med kommissionens stöd ledde det till en rad reformer som angavs i Rumäniens berömda ”Att göra-lista”, där de rumänska myndigheterna lade större tonvikt på att förbättra den politiska och ekonomiska styrningen.
Som Atzo Nicolaï sade kommer unionen att slutföra anslutningsförhandlingarna med Rumänien nu på fredag. Men jag vill understryka att slutförandet av förhandlingarna inte betyder slutet på arbetet. Tvärtom, tvåårsperioden fram till 2007 måste Rumänien använda till att bli en fullfjädrad medlemsstat. Det kommer att krävas mycket hårt arbete, engagemang och framför allt resultat. Vi kommer att intensifiera övervakningen av att de åtaganden som har ingåtts fullgörs och av de pågående förberedelserna i allmänhet.
För Rumänien och Bulgarien har vi enats om en ny skyddsklausul som omfattar perioden mellan de avslutade förhandlingarna och den faktiska anslutningen. Denna klausul innefattar uppskjutandet av anslutningen med ett år om det finns tydliga bevis på att Rumänien uppenbarligen inte är berett att uppfylla kraven på medlemskap. Medlemsstaterna kan sedan aktivera klausulen om upphävande genom enhälligt beslut på grundval av kommissionens rekommendation.
Låt mig också framhålla att kommissionen inte kunde föreslå preliminärt avslutade förhandlingar om kapitlet om konkurrens och statligt stöd. På grund av tidigare politiska åtaganden valde rådet emellertid att avsluta förhandlingarna före utgången av 2004. Dessutom begärde rådet säkrare genomförandemekanismer på området för rättsliga och inrikes frågor. Därför utarbetade kommissionen, i nära samarbete med det nederländska ordförandeskapet, ett förslag till en stärkt övervakningsmekanism som är kopplad till skyddsklausuler inom de två områdena rättsliga och inrikes frågor samt konkurrens och statligt stöd.
På dessa områden kan klausulen om upphävande aktiveras av medlemsstaterna genom kvalificerad majoritet, vilket ger den större trovärdighet än om den endast aktiverades genom enhälligt beslut.
Jag vill betona att jag till fullo stöder bestämmelserna i denna klausul. Om kommissionens övervakning visar att Rumänien inte är korrekt förberett för medlemskap, skall vi inte tveka att rekommendera att rådet utlöser denna klausul om upphävande. För att vara helt tydlig: syftet med denna klausul är inte att bestraffa Rumänien, utan att skydda Rumänien och EU:s medlemsstater från de eventuella negativa effekter som skulle bli följden om Rumänien var uppenbart oförberett för medlemskap.
Innan jag avslutar vill jag kort ta upp det politiska läget i Rumänien. Jag vet att parlamentet hyser oro över påstådda oegentligheter i de parlaments- och presidentval som nyligen ägde rum i Rumänien. Jag är också medveten om de bedömningar som flera rumänska icke-statliga organisationer har gjort. Men jag vill påminna om att bedömningsgrupper inom OSSE har hävdat att förvaltningen av de rumänska valen ”på det hela taget verkade professionellt och effektivt organiserad”. Jag noterar också att OSSE har bedömt hela genomförandet av valet som tillfredsställande i andra omgången. Dessutom accepterade båda presidentkandidaterna slutresultaten av presidentvalen. Jag litar på – och detta är viktigt för Europeiska unionen och för Rumänien – att den nyvalde presidenten och den regering som kommer att bildas är beslutna att fortsätta med de reformer som krävs för att Rumänien skall kunna ansluta sig till Europeiska unionen. Detta ligger väldigt mycket i Rumäniens och rumänernas intresse.
Låt mig avsluta med att säga att jag delar slutsatserna i ert betänkande, Pierre Moscovici, vilka i allmänhet ligger i linje med den återkommande rapporten för 2004. Kommissionen kommer att fortsätta att hålla parlamentet informerat om Rumäniens framsteg på vägen mot anslutning. 
Dührkop Dührkop (PSE ),
   . –Herr talman! Budgetutskottet vill påpeka att Rumänien under 2004 beviljades ett föranslutningsstöd på 825 miljoner euro, som kommer från det nationella Phareprogrammet och från Sapard och Ispa. Jag skulle också vilja påpeka att stödet sammanlagt motsvarar ungefär 1,4 procent av landets BNP.
Liksom i fråga om Bulgarien är budgetutskottet mycket tillfreds med att en ny budgetram för Rumäniens anslutning fastställdes våren 2004. Utskottet är också, precis som för Bulgarien, tillfreds med att kommissionen har föreslagit att stödpaketet skall begränsas till en treårsperiod så att det kan anpassas till de politiska behov som uppkommer när nya budgetplaner antas i framtiden. Hela det ekonomiska stödet är beroende av de nya budgetplanerna, men först från och med 2009.
Till skillnad från vad som var fallet med betänkandet om Bulgarien, vill budgetutskottet i detta fall betona behovet av fortsatta ansträngningar att förstärka Rumäniens administrativa kapacitet inom de viktiga områdena tull, moms och statistik över bruttonationalprodukten. Det innebär att ha tillräcklig kapacitet för att samla in och kontrollera moms- och tullavgifter och att beräkna bruttonationalprodukten tillförlitligt och fullständigt i enlighet med SEK 95-reglerna. 
Millán Mon (PPE-DE ),
   . –Herr talman! För det första skulle jag vilja gratulera föredraganden Pierre Moscovici till hans utmärkta arbete med betänkandet om Rumänien. Jag skulle också vilja tacka honom för hans öppna inställning och kompromissvilja.
Herr talman! Under de senaste två åren har Rumänien gjort betydande framsteg på sin väg mot integrering med Europeiska unionen. Jag välkomnar givetvis denna utveckling.
Ett avgörande steg var slutförandet av förhandlingarna vid den anslutningskonferens som hölls igår. Europeiska rådet förväntas bekräfta att förhandlingarna avslutats denna vecka, men det är uppenbart att arbetet inte är över.
Rumänien har verkligen viktiga saker att uträtta innan anslutningen kan äga rum som planerat 2007. Jag avser inte enbart de förfaranden som krävs för en fullständig ratificering av fördraget. Rumänien måste också intensifiera sina insatser inom en rad viktiga områden. Exempelvis måste landet genomföra reformer inom den offentliga förvaltningen, förbättra rättsväsendet och försäkra sig om dess oberoende – ett område där landet antog ett viktigt lagstiftningspaket för några månader sedan. Landet måste också förstärka kampen mot korruption, ett allvarligt problem som det fortfarande dras med. Insatser behövs även inom miljövårdsområdet.
Kort sagt, i det betänkande som kommer att läggas fram för kammaren i morgon specificeras många områden där det krävs fortsatta insatser av de rumänska myndigheterna.
Herr talman! Min ståndpunkt och ståndpunkten i betänkandet består väsentligen av följande: Å ena sidan en öppen och positiv inställning till Rumäniens anslutning till Europeiska unionen inom den planerade tidsfristen. Å andra sidan strikta krav på de ansträngningar som Rumänien måste göra och som kommer att kräva beslutsamhet och målmedvetenhet av landet.
Jag anser att det är dessa två klara budskap vi måste ge till de rumänska myndigheter som nu är i regeringsställning efter valet nyligen. Genom betänkandet säger Europaparlamentet ja till Rumäniens integration, men parlamentet kommer att övervaka att landet uppfyller alla sina åtaganden.
Parlamentet måste mycket noga följa de insatser som krävs av de rumänska myndigheterna. Vi räknar också med den information som kommissionen regelbundet skall överlämna till oss i detta avseende, enligt vad kommissionären påpekade.
På den väg som Rumänien fortfarande har att avverka mot anslutning kan landet slutligen räkna med vår vaksamhet men naturligtvis också med vår hjälp och vårt engagemang. 
Rouček (PSE ),
   . –Herr talman, mina damer och herrar! Jag vill också börja med att gratulera föredraganden till ett mycket bra och väl avvägt betänkande. I betänkandet nämns både de positiva och de negativa aspekterna, de starka och de svaga punkterna, som Rumänien måste ta itu med.
På den positiva sidan: I betänkandet sägs klart att Rumänien uppfyller de politiska kriterier som angavs i Köpenhamn och att landet stärkt de institutioner som slår vakt om ett demokratiskt styrelseskick och de mänskliga rättigheterna samt att förhållandena har förbättrats när det gäller skyddet av de mänskliga och etniska rättigheterna, för både den ungerska och den romska minoriteten. På den positiva sidan: Rumänien uppfyller också kriterierna för en fungerande marknadsekonomi och har dessutom genomfört och fortsätter att genomföra ett program för strukturreformer. Om vi ser till de ekonomiska resultaten, den ekonomiska statistiken för Rumänien, har landet en av de högsta tillväxttakterna i hela Östeuropa.
Givetvis måste Rumänien dock fortfarande göra betydande ansträngningar och påtagliga framsteg innan landet kan släppas in i Europeiska unionen. Både Atzo Nicolaï och Olli Rehn har tagit upp vissa aspekter i detalj. Jag skulle vilja nämna ett par av dem, nämligen området för rättsliga och inrikes frågor och, liksom överallt i Östeuropa, bekämpandet av korruption och organiserad brottslighet samt även gränskontroller. Problem återstår även inom områdena ekonomisk konkurrens, statligt stöd och givetvis skyddet av naturmiljön.
Trots allt anser jag dock att Rumänien är på rätt väg. Det beror helt och hållet på Rumänien självt om landet skall klara att undanröja alla de svaga punkterna under de kommande månaderna. Om landet lyckas anser jag att fördraget skall undertecknas 2005, så att Rumänien tillsammans med Bulgarien kan komma med i Europeiska unionen 2007. 
Nicholson of Winterbourne (ALDE ),
   . – Herr talman! Det har varit ett nöje att arbeta med detta utmärkta betänkande tillsammans med Pierre Moscovici. Jag uppskattade och värderade verkligen det arbete som han utförde i sin tidigare egenskap av minister. Det är ett lika stort nöje att arbeta med honom som föredragande. Jag tackar Pierre Moscovici för detta utmärkta arbete. 
Jag anser att president Iliescu – när han drar sig tillbaka från sin andra och avslutande ämbetsperiod – och hans regering, liksom premiärminister Nastase, har fullgjort sitt arbete på ett utmärkt sätt. De skall vara stolta över sina framgångar i utvidgningsprocessen för Rumänien.
Det är lätt att i dag avfärda Rumänien med måttligt beröm och säga att landet har gjort goda framsteg men att det finns oerhört mycket kvar att göra. Detta kan visserligen vara sant, men låt oss komma ihåg på vilken låg nivå landet befann sig och hur snabba framsteg som har gjorts. När Europeiska rådets möte i Helsingfors för fem år sedan förklarade Rumänien som ett av ”regattaprincipens” länder, kunde ingen av oss drömma om att landet skulle ha avslutat översynen på olika områden så snabbt och så bra som faktiskt har skett.
Översynen är avslutad på alla områden. Naturligtvis måste genomförandet stå högt på den nya regeringens dagordning, och den nya regeringen måste ha mycket kompetent personal för att genomföra detta. Man måste tillämpa gemenskapens regelverk på ett korrekt sätt och respektera tidsfristerna. Mycket kapacitet måste byggas upp. Den administrativa kapaciteten är av avgörande betydelse vid tillämpningen av gemenskapens regelverk liksom den pågående utbildningen av personal.
Låt oss emellertid komma ihåg hur oerhört mycket som har åstadkommits. Ett sätt att hjälpa till är att försöka stoppa begåvningsflykten. Rumänien är i skriande behov av sina ungdomar. Vi måste göra allt vi kan för att stärka den högre utbildningens position i Rumänien och hjälpa landet att erbjuda unga människor arbetstillfällen, utbildning och praktikplatser. När nu Rumänien alltmer närmar sig unionen skulle det vara mycket lätt för oss att som en magnet dra till sig dess ungdomar och få dem att lämna landet. Detta skulle vara mycket beklagligt. Det är dessa unga människor som skall hjälpa Rumänien att genomföra regelverket på ett riktigt sätt och att förbättra möjligheterna att använda de medel som kommissionen ställer till förfogande.
Jag gratulerar även kommissionen till det mycket hängivna arbete som mina kolleger och jag har sett utföras under de senaste åren.
Jag har lagt fram ett ändringsförslag, som jag skulle vilja be Pierre Moscovici och andra kolleger att titta noga på. Man har konstaterat att jag har ägnat särskild uppmärksamhet åt frågan om barnens villkor. Visserligen förstod och respekterade jag Pierre Moscovicis stöd för premiärminister Raffarinis begäran om att en internationell kommission av humanitära skäl skall genomföra en förnyad undersökning av vissa känsliga ärenden där det har varit problem med adoption över gränserna, men jag undrar ändå om mina kolleger kan tänka sig att anta mitt ändringsförslag till punkt 17.
I Pierre Moscovicis betänkande krävs en internationell kommission. Därmed avses en kommission utanför Europeiska unionen. I mitt eget ändringsförslag uppmanas kommissionen att ta upp denna fråga med den rumänska regeringen, vilket är rätt och riktigt, samt att rapportera tillbaka till den rumänska regeringen och även till Europaparlamentet, eftersom jag vet att mina kolleger är angelägna om detta. Kanske kan Pierre Moscovici och jag diskutera detta. Jag är övertygad om att han skulle tycka att det överensstämmer bättre med andan i fördraget. 
Lagendijk (Verts/ALE ),
   . – Herr talman, mina damer och herrar! Låt oss vara klara över att detta inte är en debatt mellan dem som är för Rumäniens anslutning till Europeiska unionen och dem som är emot. Inte heller min grupp har några principiella invändningar mot Rumäniens medlemskap, inte ens den 1 januari 2007.
Det är snarare en debatt mellan dem som anser att Rumänien bortsett från några smärre detaljer är redo och dem som i likhet med mig själv anser att landet inte är redo och som därför inte vill ge klarsignal just nu. Jag är uppriktigt sagt förvånad över vissa gruppers ståndpunkt. Samma parlamentsledamöter som med rätta fäste stor vikt vid de mänskliga rättigheterna under omröstningen och diskussionerna om Turkiet, ett land som står på tröskeln till förhandlingar, är när det gäller Rumänien, ett land som håller på att slutföra dem, beredda att bortse från praktiskt taget allting beträffande samma Köpenhamnskriterier. Det finns också en del parlamentsledamöter vars omdömesförmåga uppriktigt sagt har fördunklats en smula av att medlemmar av deras egna partier förmodligen är inblandade i tvivelaktiga affärer, eller därför att de hoppas att allt kommer att bli annorlunda över en natt efter valet nyligen i Rumänien. Att hoppas på förbättringar är nog bra, men vi får inte vara naiva. Problemen i Rumänien är så enorma att det enligt min mening inte råder någon tvekan om att vi inte kan ge dem grönt ljus.
Jag skall ge er två exempel. Under de senaste åren har förhållandena för journalister och medier i Rumänien inte förbättrats, utan tvärtom försämrats. Angreppen mot kritiska journalister har ökat i antal och den kritik som framförts mot dem har ofta varit förknippad med korruptionsfall. Alla frivilligorganisationer, alla organisationer som vi alltid prisar så högt – Transparency International, Open Society Institute, OECD – har samma budskap: korruptionen är fortfarande förhärskande i Rumänien och bör inte underskattas. Naturligtvis kommer alla här att säga att korruptionen måste bekämpas. Men på hur stort allvar kan vi ta ett parti som har majoriteten i det rumänska parlamentet, ett parti som har en medlem, en före detta minister, som för några år sedan tvingades att avgå på grund av korruption men som nu är vice ordförande och kandiderar för senaten?
Enligt min mening kan detta, tillsammans med rapporterna från Amnesty International om fullkomligt vidrig behandling av psykiatripatienter, endast leda till en slutsats, nämligen att Rumänien bör få vänta lite längre. Jag skulle därför vilja fråga kommissionen om den inte skulle kunna utarbeta en särskild rapport till våren, exempelvis om de aspekter som alla, inklusive föredraganden, oroar sig över, det vill säga pressfrihet, korruption och rättsväsendets oberoende. Kommissionen sammanställer en rapport om tänkbara konkurrensproblem, men vägrar att ägna en ny rapport åt problemen för de mänskliga rättigheterna. Varför skall statligt stöd vara en prövosten medan mänskliga rättigheter inte är det?
Till alla som säger – och detta är också en kommentar till kommissionen och ordförandelandet – att vi faktiskt har en skyddsklausul till vårt förfogande som gör det möjligt för oss att senarelägga Rumäniens anslutning med ett år, skulle jag vilja säga rakt på sak att skyddsklausulen bara kan åberopas med stöd av en enhällig majoritet. Om ett land i rådet vägrar att medverka kommer detta alltså inte att ske. Kvalificerad majoritet då? Tyvärr, denna gäller endast för ett antal särskilda områden, och pressfriheten hör inte till dem.
Enligt min mening bör parlamentet inte frånsäga sig sin makt genom att ge klartecken nu och följaktligen göra detsamma i mars. Parlamentet måste ta sig självt på allvar. Jag skulle vilja citera en av de ledande nederländska dagstidningarna: ”Med falsk vänlighet kan Europa kanske bli större, men det är tillväxt utan innehåll, storhet utan inre styrka”. Europeiska unionens styrka grundas på principer som är allmänt tillämpliga, även på politiskt allierade. 
Meijer (GUE/NGL ),
   . – Herr talman! Rumänien har en lång tradition av auktoritärt och odemokratiskt styre, som växlat mellan vänster- och högerflygeln. Denna tradition går hand i hand med en intolerant inställning till landets etniska minoriteter – ungrare, romer och tyskar. En hel del uppmärksamhet ägnas alltid åt stora dammprojekt, enorma fabriker och monumentalbyggnader, men inte åt gatubarn som hotas av limsniffning eller prostitution och inte heller åt allvarlig miljöförstörelse. I Rosia Montana finns det fortfarande risk att ett guldutvinningsprojekt kommer igång där man kommer att använda kemikalier som allvarligt kan förorena marken och flodvattnet på lång sikt. I städerna döljer monumentalfasaderna förfall, vanskötsel och fattigdom. Pressfriheten och rättsväsendets oberoende motsvarar inte Europeiska unionens normer. I grannlandet Moldavien, som kom under ryskt styre 1940, fanns det till att börja med stöd för en återförening, men eftersom Rumänien har föga att erbjuda för närvarande ebbade det stödet ut.
I dag ser många rumäner främst Amerika och dollarn som förebilder, men i viss utsträckning även Turkiet, som betraktas som en viktigt ekonomisk partner och som ett exempel på ett självmedvetet land. På internationell nivå har Rumänien för närvarande, liksom Turkiet, en nära allierad i Förenta staterna, i så hög grad att det hindrar samarbetet med Internationella brottmålsdomstolen i Haag.
Nyligen framfördes nya klagomål över valfusk. Jag väntar mig inte att den nonchalanta tolkningen av parlamentarisk demokrati kommer att försvinna efter förra veckoslutets val av en president från den motsatta sidan av det politiska spektrumet, som sannolikt också kommer att avgöra den nya regeringens sammansättning. Den nya regeringen kommer troligen att anse att den föregående regeringen var för eftergiven i förhandlingarna med Europeiska unionen och att den låtit sig förödmjukas.
I sin tidigare sammansättning var Europaparlamentet oerhört skeptiskt till att Rumänien på kort sikt skulle kunna uppfylla de gällande EU-kriterierna för demokratin, de mänskliga rättigheterna och miljön. Därför föreföll det klart att Rumänien skulle komma med senare än Bulgarien, tidigast tillsammans med Kroatien. Jag är förvånad över tvärvändningen nyligen i utskottet för utrikesfrågor och avvisandet av en rad kritiska ändringsförslag. Rädslan att förödmjuka Rumänien och EU:s ambition att få en snabb territoriell utvidgning tycks nu vara mer avgörande än att lösa problem. Gruppen Europeiska enade vänstern/Nordisk grön vänster skulle vilja välkomna Rumänien till Europeiska unionen så snart som möjligt, förutsatt, precis som för Turkiets del, att lösningar har hittats på problemen inom områdena demokrati, mänskliga rättigheter och miljö, och än så länge är detta ett stort hinder. 
Belder (IND/DEM ),
   . – Herr talman! Som före detta sjökapten vet den nyvalde rumänske presidenten Traian Basescu ett och annat om krabb sjö. Detta ger honom en klar fördel eftersom det statsskepp han snart kommer att ta över rodret på nu möter hård sjö. Traian Basescu skulle för övrigt vara den första att medge att så är fallet. I en intervju i den 26 november gav Basescu, som för närvarande är borgmästare i Bukarest, följande förklaring till varför han försöker att få sitt land att göra en politisk kursvändning: ”Problemet är korruptionen, som i det här landet har upphöjts till styrelseskick.”
I sitt betänkande är Pierre Moscovici lika tydlig om Bukarests tillkortakommanden på sin väg mot Bryssel, och vi uppskattar verkligen att Pierre Moscovici med rätta har följt upp Rumäniens brister i fråga om alla anslutningskriterier, inklusive de politiska villkoren. I kammarens debatter om tidigare betänkanden om Rumänien som kandidatland, efterlyste jag att kränkningarna av pressfriheten skulle uppmärksammas. Tyvärr nämns sådana kränkningar återigen i punkt 8 i det här betänkandet. Det är uppenbart att våldsövergrepp förekommer mot undersökande journalister och att regeringen utövar påtryckningar mot ekonomiskt svaga medier.
I sin bok ”Threatened journalists, beaten journalists” nyligen bekräftade författaren och journalisten Malin Bot denna beklämmande bild. Boken är en fullständig anklagelseakt mot de rådande inskränkningarna av pressfriheten i Rumänien. Traian Basescu och hans politiska sympatisörer har därför en given uppgift. För övrigt bör vi i våra egna områden, i Västeuropa, beakta vad Malin Bot har att säga om den tvivelaktiga roll som västvärldens tidningsutgivare spelar, de som har köpt upp många rumänska tidningar och som, för att citera honom, ”inte kommer till Rumänien för att försvara demokratin, utan enbart för att tjäna pengar”.
Jag hoppas att den nya rumänska regeringen tar EU:s anslutningskriterier på fullt allvar från allra första början. När det kommer till kritan är det inte rättvist att lasta dem för de åtaganden som Nastaseregeringen inte har infriat. Listan är diger. Dessutom rinner tiden i väg. Med hänsyn till det önskade anslutningsdatumet den 1 januari 2007 är det tur att den tillträdande presidenten Traian Basescu mer än väl inser detta. Därför förtjänar han all omtanke och allt stöd från oss i denna otvivelaktigt svåra tid. Kammaren förväntar sig att kommissionen strikt skall hävda den säkerhetsmekanism som avtalats med Bukarest.
Avslutningsvis skulle jag vilja rikta Bukarests uppmärksamhet mot ett stycke i Moscovicibetänkandet: ”Rumänien uppmanas dessutom att skynda på arbetet med att återlämna egendom och att anta lagar om återlämnande av kyrkor”. Samtidigt skulle jag vilja be rådet och kommissionen att noga övervaka genomförandet av denna segdragna affär. Det nederländska ordförandeskapet har redan framfört en utfästelse med den innebörden till sitt eget parlament. I en utmärkt recension i en tysk kvalitetstidning i går läste jag en knivskarp satir över det politiska förfallet i Rumänien under det postkommunistiska styret. Skribenten parodierade skickligt titeln på premiärminister Nastases kampanjdokument, ”Från Karl Marx till Coca-Cola”, och menade att ett dokument med titeln ”Från Karl Marx till Al Capone” skulle ha varit minst lika träffande. Vi hoppas verkligen att Rumänien under president Basescu kommer att bryta det ihållande politiska fördärvet. Det överraskande resultatet av den andra omgången av presidentvalet ser ut att vara ett lovande tecken på det. 
Battilocchio (NI ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Det nya italienska socialistpartiet önskar den tillträdande presidenten Traian Basescu lycka till i hans arbete.
De oräkneliga unga rumäner som har stött honom under de senaste månaderna och som jublande fyller Bukarests gator och torg sätter liksom resten av landet, oberoende av politisk hemvist, sitt hopp om förändring och om en annorlunda, ny och bättre framtid till honom.
Traian Basescu har en svår men ändå ganska spännande uppgift framför sig när han skall styra sitt land på den nya kursen mot modernisering, korruptionsbekämpande åtgärder och ett fullständigt iakttagande av de mänskliga och medborgerliga rättigheterna liksom ett definitivt antagande av de demokratiska systemen. Vi hoppas – eller är snarare förvissade om – att resans slutmål endast kan bli att Rumänien helt integreras i Europeiska unionens politiska och socioekonomiska block.
Medan vi med tillfredsställelse noterar de mål som uppnåtts, är det vår uppgift under de återstående två åren att se till att konkreta, verkliga och betydande förbättringar sker inom de många områden som ännu inte motsvarar Europeiska unionens normer.
Jag avser i synnerhet det kvalitativa språng som är av nöden inom området för de mänskliga rättigheterna, särskilt i fråga om kraven från den romska minoriteten, som ofta drabbas av diskriminering med statsmaktens goda minne. Romerna utgör 2,5 miljoner invånare som lever i samhällets marginal under helt oacceptabla förhållanden.
Jag avser också krav och förhoppningar från den ungerska minoriteten, som består av 1,5 miljoner människor. Jag hänvisar också till behandlingen av handikappade, till de skamliga förhållandena inom sjukvården, i synnerhet de inrättningar som hyser patienter med mentala problem, till de hårda metoder och den fysiska misshandel som faktiskt utövas av polismakten, till att rättsväsendet inte uppfyller kriterierna för effektivitet och oberoende samt till att medierna ännu inte är helt fria.
Vid mitt besök i landet gjorde de många – alltför många – barn som vandrar ensamma på gatorna ett starkt intryck som upprörde mig. Vi måste utkräva ett konkret åtagande från regeringen i denna fråga. Detta är en rättslig och moralisk skyldighet, inte en valmöjlighet. Allt som står i vår makt måste alltså göras för att se till att alla barn i Rumänien, liksom i Europa och övriga världen, har rätt till en fridfull och lycklig barndom och rätt att ha glada förhoppningar om framtiden. 
Tannock (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag har följt vad som händer i Rumänien i fem år nu, ända sedan jag åtog mig att föra talan för en av mina väljare i London, prins Carol Mircea. Han visade mig klart och tydligt att den rumänska regeringen genom sin allmänna åklagare upprepade gånger hade ingripit på den ena sidan i civilprocessen mot Carols halvbror, exkung Mikael av Rumänien, vilket enligt uppgift skulle ha skett enligt instruktioner från president Iliescu. 
Det gladde mig därför särskilt att se det rumänska rättssystemets oberoende. Rumänien har nu inte bara avskaffat statens rätt att ingripa i civilmål, som var ett arv från Sovjettiden, utan när den förra regeringen genom ett lagförslag om kompensation i parlamentet nyligen försökte kringgå det kungliga palatsets anspråk på egendom i en tvist, förkastades detta av senaten med motiveringen att ärandet var , dvs. under prövning i högsta domstolen. Förbättringar görs alltså i det rumänska rättssystemets oberoende. Basescus seger i presidentvalet visar tydligt att Rumänien även är på snabb frammarsch i fråga om reformer. Det överraskande resultatet gjorde definitivt slut på alla anklagelser om att myndigheterna skulle ha stulit valsegern genom fusk. 
Rumänien är långt ifrån perfekt och kampen mot korruption och organiserad brottslighet kommer att ha högsta prioritet för den nya regeringen. Mer arbete måste läggas ned på minoriteters rättigheter, inklusive den stora romska befolkningen och den ungerska befolkningen. Låt mig även plädera mot ett stelbent införande av moratoriet mot utländska adoptioner av barn, eftersom många familjer från så skilda länder som Italien och Israel har knutit och utvecklat band med barn i barnhem. Det skulle vara grymt och inhumant att godtyckligt avsluta processen på detta sena stadium. Jag välkomnar den rumänska regeringens beslut att bilda en internationell kommitté för att lösa denna känsliga fråga.
Som vice ordförande för delegationen för förbindelserna med Ukraina, Vitryssland och Moldavien anser jag att olösta konflikter, såsom frågan om Rumäniens territoriella anspråk på den lilla Snake Island i Svarta havet, som för närvarande står under ukrainsk kontroll, måste lösas före 2007. Här har äganderätten till detta område med speciellt ekonomiskt intresse avgörande betydelse eftersom oljefyndigheter förmodas finnas på området. Goda förbindelser med Ukraina, som nu är i färd med att etablera sig som en fullt utvecklad europeisk demokrati, är viktiga för framtiden.
En annan fråga gäller gränsområdet vid Donaudeltat. Det finns farhågor att den farbara kanal som har byggts av Ukraina har störande inverkan på de omgivande våtmarkerna och därmed även på den unika lokala livsmiljön för sällsynta fågelarter. Mer avlägsen är hela frågan om samarbete med och stabilisering av Moldavien och den därmed sammanhängande frågan om Transnistrien. Intressant att notera är att Tiraspolregimens dagar är räknade i Transnistrien om Viktor Jusjtjenko kommer till makten i Kiev den 26 december. Därav ryssarnas önskan att förvägra Jusjtjenko segern. Har någon undersökt om Tiraspolregimen också kan ha spelat någon roll i samband med Jusjtjenkos förgiftning?
Jag tror att Rumänien kommer att vara redo att ansluta sig till Europeiska unionen senast den 1 januari 2007 tillsammans med Bulgarien. Jag välkomnar båda länderna som medlemsstater i EU, även om jag inte betraktar dem som automatiskt sammankopplade tidsmässigt.
Slutligen finns naturligtvis de skyddsklausuler som kan leda till en tidsförskjutning om Rumänien inte lever upp till de krav som anges i regelverket. Trots detta stöder jag ändå till fullo Pierre Moscovicis betänkande och ser fram emot att Rumänien ansluter sig till oss 25 medlemsstater 2007. 
Tabajdi (PSE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Jag skulle vilja gratulera Pierre Moscovici till hans mycket sakliga och välbalanserade betänkande. Jag instämmer helt med Olli Rehn och Atzo Nicolaï, som enligt min mening har framfört mycket sakliga omdömen.
Rumäniens anslutning är gynnsamt för Ungern av två anledningar: dels goda grannförbindelser, dels frågan om den ungerska minoritetsbefolkningen med över en halv miljon ungrare som bor i Rumänien. Därför kan jag säga att det är i vårt nationella intresse att Rumänien ansluts om två år.
Mina damer och herrar! Jag skulle vilja tacka Nastaseregeringen som har gjort en hel del för att få till stånd den historiska försoningen mellan Rumänien och Ungern. I dag har vi ett strategiskt partnerskap. Visserligen finns det uppriktigt sagt mycket kvar att göra, men betydande framsteg har gjorts under de senaste tio åren.
Jag skulle vilja betona tre huvudproblem som behöver lösas. Det första är verklig decentralisering och konkret överflyttning av makt till regionerna. Nästa är skyddet av miljön, eftersom rena floder är en gränsöverskridande fråga. Slutligen är det frågan om minoriteterna, dvs. romerna och ungrarna.
Jag vill inte göra införandet av olika former av autonomi till en förutsättning för Rumäniens anslutning, men det vore bra om förhandlingar inleddes med den nya regeringen, det vill säga trepartsförhandlingar mellan den rumänska regeringen, det ungerska parlamentspartiet och den ungerska regeringen, så som fallet var i fråga om Sydtyrolen och finska Åland. Här finns användbara förebilder inom Europeiska unionen. Det är därför önskvärt att förhandlingarna inleds, och jag stöder helt Rumäniens anslutning utan dröjsmål. 
Szent-Iványi (ALDE ).
   – Rumänien har det kanske värsta arvet av alla de tidigare kommunistländerna. Ceaucescu och hans bundsförvanter förstörde landet, ödelade ekonomin, splittrade samhället och terroriserade invånarna. De senaste femton åren är långtifrån en framgångssaga eftersom uppskjutandet av reformer förslösat många värdefulla år. Jag hoppas därför att de nyligen valda ledarna, Rumäniens president och regering, med fördubblad kraft ger sig i kast med de utmaningar de står inför. Det finns två uppgifter som jag särskilt skulle vilja nämna. Den första av dem, där det också finns stora brister, är den sociala integreringen av Rumäniens romska minoritet som består av över två miljoner personer och som lever under mycket svåra förhållanden. Den andra uppgiften är att ge högre prioritet åt miljöfrågor, eftersom miljöförhållandena i Rumänien ligger långt efter vad som är fallet i övriga kandidatländer. Det räcker inte att anta förordningar, de måste genomföras också. Låt mig påminna om det mycket farliga gruvprojektet i Rosia Montana, som hotar oss med miljökatastrof.
Vägen till slutförda förhandlingar är lång och svår, och jag gratulerar Rumäniens ledare till deras framgång. Från och med nu skall de koncentrera sig på att anta gemenskapens regelverk. Jag hoppas att Rumänien kommer att fullgöra sina skyldigheter och bli medlemsstat 2007. Detta ligger i vårt intresse och i Rumäniens intresse. Jag anser därför att Traian Basescus krav att två kapitel skall öppnas på nytt för förhandlingar är ytterst riskabelt. Det äventyrar Rumäniens anslutning 2007, och en försening ligger varken i Rumäniens eller i Europeiska unionens intresse. Rumänien har gjort stora uppoffringar för att kunna arbeta mot målet att bli medlem i unionen. Jag är helt övertygad om att det ligger i vårt intresse att Rumänien kommer med så snart som 2007, och Rumänien måste inse att en rad skyldigheter helt enkelt måste uppfyllas på vägen dit. Det är därför som jag finner denna fråga så viktig och ber kommissionären och kommissionen att fortsätta att övervaka Rumänien framsteg i detta avseende, eftersom detta inte bara ligger i vårt utan också i de rumänska medborgarnas intresse. 
Sjöstedt (GUE/NGL ).
   – Herr talman! På miljöområdet ligger Rumänien idag mycket långt efter det som EU:s lagstiftning kräver. Trots att man har fått mycket långa övergångsperioder för viktiga miljöregler har man inte genomfört annan lagstiftning. När man faktiskt har genomfört den på en del områden har det skett på papperet men inte i praktiken.
Förra året sände vi en delegation från miljöutskottet till miljödepartementet i Bukarest. Delegationen såg på flera av de mer kontroversiella projekten. Vi fick vår uppfattning bekräftad: det är akut att höja reformtakten på miljöområdet.
Det finns ett speciellt projekt som jag tycker att kommissionen skall hålla ett extra öga på under dessa år. Det handlar om Rosia Montana, ett förslag om att bygga Europas största guldgruva i Rumänien. Det är ett projekt som har enorma miljöåterverkningar. Man kommer bland annat att använda stora mängder cyanid i detta känsliga område. Frågan är om man kommer att följa dagens EU-lagstiftning, till exempel bestämmelserna om miljökonsekvensbeskrivningar och vattendirektivet. Frågan är också om man kommer att klara av att uppfylla det nya direktiv som kommer om gruvavfall och dess miljöåterverkningar. Jag skulle vilja uppmana kommissionen att titta extra noga på projektet Rosia Montana för att se om man verkligen lyckas uppfylla EU:s miljökrav, vilket jag tycker är minimistandard och någonting som också lokalbefolkningen i området kräver. 
Borghezio (IND/DEM ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Jag ansluter mig till de många positiva kommentarer som framförts till föredraganden Pierre Moscovici i fråga om balansen i hans betänkande. Samtidigt som vi inte får nonchalera något av de avgörande områdena i Rumäniens förberedelser inför anslutningen till Europeiska unionen, finns det i betänkandet en tydlig förståelse för de betydande insatser som gjorts och de låt vara ännu ofullständiga resultat som Rumänien har uppnått inom ramen för denna process.
I morse gav parlamentet med stort eftertryck grönt ljus till förfarandet för Turkiets förberedelser inför anslutningen till Europeiska unionen. Jag stöder Rumäniens anslutning av exakt samma skäl som jag uttryckte stark motvilja mot Turkiets inträde. Rumänien är Europa. Det rumänska samhället är ett civilt och politiskt samhälle som grundar sig på värden som, trots sina obestridliga höjdpunkter och bottenlägen, måste anses helt jämförbara med de värden som Europeiska unionen bygger på.
På vissa områden, där det fortfarande krävs grundläggande åtgärder, krävs det utan tvivel uppmuntran och stöd. Här ingår den fleråriga strategin för brottsbekämpning, frågan om statligt stöd (ett ämne som ligger liberalerna särskilt varmt om hjärtat), den känsliga frågan om återlämnande av egendom och kyrkor samt moderniseringen av ett rättsväsende som inte verkar vara förenligt med ett samhälle som Europeiska unionens, vilket utmärks av rättsväsenden som inte direkt påverkas och styrs av staten.
Jag har just hört en talesman för ett politiskt parti som röstade för Turkiets anslutning upprepa den hårda kritiken från frivilligorganisationerna mot respekten för de mänskliga rättigheterna i Rumänien. Jag skulle ha velat höra samma anmärkningar göras även om Turkiet, för i det fallet hade detta definitivt varit mer befogat.
Det är dock absolut nödvändigt att uppmärksamma de rumänska myndigheterna på den överhängande frågan om olaglig invandring. En ledamot nämnde barnen, en fråga som helt förståeligt upprörde hans känslor vid ett besök i Rumänien. Jag behöver inte åka till Rumänien. Det räcker att jag kör runt på gatorna i Turin, Milano, Genua och Rom för att se rumänska barn utnyttjas av kriminella organisationer. Vi måste sätta stopp för den olagliga invandringen, och Rumänien måste försvara sina yttre gränser och aktivt medverka till att få slut på denna verksamhet, som inte hedrar den kultur som Eugène Ionesco, Mircea Eliade och många andra stora författare och tänkare tillhör, en kultur som vi uppfattar som närstående och som vi delar. 
Gál (PPE-DE ).
   – Rumäniens medborgare har en plats i Europeiska unionen, det är inte tal om annat. Ett av skälen till att vi ömsesidigt behöver varandra är att unionens principer om decentralisering och lokalt självstyre genom anslutningen kan bidra till att förbättra framtidsutsikterna för den ungerska minoriteten där, som uppgår till en och en halv miljon människor. Det handlar om att fullgöra åtaganden. Kommer Rumänien att kunna anta gemenskapens regelverk, vilket alla medlemsstater är skyldiga att göra? Unionen tycka vara mer eftergiven mot Rumänien än mot de länder som gick med i maj. Pierre Moscovicis betänkande är en kritisk granskning av hur Rumänien hittills har uppfyllt kriterierna. Jag skulle vilja gratulera Pierre Moscovici till hans skickliga kompromissande, eftersom han tog med flera av mina förslag till ändringar i sitt betänkande, vilket stärkte hans argument. I betänkandet granskas områden med svåra brister, t.ex. de rättsliga förfarandenas oberoende, den diskriminerande lagstiftningen om rösträtt och återlämnandet av kyrkans egendomar.
Låt mig gå ett steg längre och peka ut några av Rumänien brister i uppfyllandet av Köpenhamnskriterierna, vilket belystes av missförhållandena i samband med valet den 28 november. Som ungersk delegat anser jag mig tvungen att ta upp de tillfälliga undantag inom miljöskyddsområdet som Rumänien har begärt. Ungrare är oroade över dessa undantag, eftersom de skulle få direkt inverkan på vattenkvaliteten i Ungern, och har därför begärt att den ungerska regeringen på nytt skall öppna kapitlen om miljöskydd, som just har stängts. Det är just på grund av osäkerheten om sådana åtaganden som jag skulle vilja betona hur viktigt det är att noga övervaka perioden mellan undertecknandet av anslutningsfördraget och tidpunkten för själva anslutningen. Om det behövs, bör behandlingen av de två kandidatländerna delas upp och deras prestationer bedömas var för sig. Regelbundna kontroller av framstegen är mycket viktiga, och parlamentet måste också delta i denna process, så att vi när det är dags för Rumäniens inträde i unionen kan vara säkra på att de är förberedda. Jag hör till dem som verkligen hoppas att våra tvivel skall skingras av Rumäniens framsteg inom den närmaste framtiden. 
Leinen (PSE ).
   – Herr talman! Enligt min mening visade presidentvalet förra söndagen att demokratin i Rumänien är mycket levande och också fungerar väl. Så har inte alltid varit fallet och vi har därför all anledning att vara nöjda. Låt oss hoppas att de krafter som nu har frigjorts verkligen inriktas på att genomföra reformerna och att den politiska processen i Bukarest inte hindras. Vi kan inte annat än hoppas.
Jag ingick i delegationen till den gemensamma parlamentarikerkommittén EU–Rumänien från 1999 till 2004. Om vi jämför 1999 med i dag har landet uppenbart gjort påtagliga framsteg. Trots all kritik inom vissa områden, måste det sägas att förra regeringen under Adrian Anastase åstadkom en hel del för Rumänien. Stora framsteg har verkligen gjorts på många områden. Vi kan dock inte bortse från att rumänerna fortfarande har mycket kvar att göra. Tillräckligt mycket har inte gjorts för att nå upp till de normer som tillämpas inom hela Europeiska unionen. Jag kan endast upprepa vad många av mina parlamentskolleger har sagt: Ett oberoende rättsväsende – det vill säga ett rättsväsende som är oberoende av den verkställande makten och av enskilda politiska krafter – är faktiskt en förutsättning för Rumäniens deltagande i EU. Här finns en hel del kvar att göra. Jag hoppas också att korruptionen kan bekämpas mer effektivt. Korruption innebär plundring på de rumänska invånarnas bekostnad och den nya presidenten har utlovat viktiga korruptionsbekämpande åtgärder som förhoppningsvis inte enbart kommer att sikta på småfisk utan även på de stora fiskarna. Korruptionen måste angripas oavsett ställning och status, eftersom det handlar om stöld från det rumänska folket.
Enligt min mening vore det helt fel om Rumänien eller EU på detta stadium skapade nya hinder. Förhandlingarna måste slutföras, och jag skulle vilja tacka föredraganden Pierre Moscovici för att han lagt fram ett så utmärkt betänkande. 2007 måste vara det datum då vi välkomnar Rumänien i vår europeiska familj och då landet därigenom också anpassas till Europeiska unionens normer. 
Hennis-Plasschaert (ALDE ).
   – Herr talman! Låt mig tala klarspråk. Jag är i hög grad för Rumäniens anslutning, men först när tiden är mogen och framförallt i enlighet med de avtal som ingåtts. För att slutföra förhandlingarna behöver landet endast uppfylla de föreskrivna villkoren och kriterierna. Jag förstår därför inte varför kommissionen på fullt allvar hävdar att Rumänien uppfyller de politiska Köpenhamnskriterierna, samtidigt som kommissionen utförligt rapporterar om det inflytande den verkställande makten utövar på domstolsavgöranden och bekräftar att korruptionen fortfarande är utbredd och att diskrimineringen – bland annat mot romerna – fortfarande är mycket utbredd.
Parlamentets föredragande tycks inte heller ha något emot att i det första stycket i sitt betänkande konstatera att Rumänien uppfyller de politiska kriterierna, för att därefter längre fram i betänkandet med rätta uttrycka sin oro över vissa avgörande punkter. Föredraganden drar därefter den i min mening orimliga slutsatsen att det är både önskvärt och möjligt att slutföra förhandlingarna på ett tillfredsställande sätt före utgången av 2004.
Mitt sunda förnuft leder mig till en helt annan slutsats, nämligen att Rumänien inte har kommit så långt ännu och att förhandlingarna därför inte kan slutföras på ett tillfredsställande sätt före utgången av 2004. Av den anledningen har vi lagt fram ändringsförslag 7. Våra ändringsförslag 6 och 25 är också viktiga. I ändringsförslag 6 understryks att alla kandidatländernas framsteg är beroende av hur deras egna kvalifikationer bedöms. Därför rekommenderar vi att Rumäniens och Bulgariens anslutning grundas på individuella anslutningsavtal. Syftet med ändringsförslag 25 är att ge betänkandets första stycke nödvändig verklighetsförankring.
Jag hoppas verkligen att vi kan räkna med ert stöd så att vi kan nå fram till Europeiska rådet innan det är för sent. Vi har ju just fått besked om att rådet nu har slutfört de formella förhandlingarna med Rumänien. Denna debatt och morgondagens omröstning är därför ett spel för gallerierna, men innan anslutningsavtalet undertecknas våren 2005 måste parlamentet uttryckligen ha godkänt det, och den saken anser jag långt ifrån avgjord. Det vore bra om kammaren kunde tala klarspråk om det förtida och konstruerade slutförandet av förhandlingarna med Rumänien, om parlamentet skall kunna sätta stopp för det godtycke som i hög grad präglar utvidgningsprocessen och hålla fast vid ingångna avtal. Det tillvägagångssätt som vi nu ser i processen med Rumänien kommer förr eller senare att leda till en utarmning av vår gemenskap, som bygger på rättsstatsprincipen, och till en försvagning av unionen. 
Lundgren (IND/DEM ).
   – Herr talman! Junilistan välkomnar Rumänien och Bulgarien som medlemmar av Europeiska unionen, liksom vi välkomnar Turkiet, länderna på västra Balkan och efter hand Ukraina och förhoppningsvis Vitryssland.
Samtidigt vill vi varna för de problem som EU ställs inför om vi tar in ett stort antal medlemmar på mycket kort tid – fattiga och ekonomiskt outvecklade länder med kort erfarenhet av demokrati och rättsstat och med stora problem med korruption. EU är konstruerat för ekonomiskt utvecklade länder med stabil demokrati och måttliga korruptionsproblem.
Redan den utvidgning som just har genomförts med tio länder, och som Junilistan har varit en varm anhängare av, vållar problem. Att få in fattiga länder som Rumänien i ett EU som fortsätter att dras med en orimlig jordbrukspolitik och en illa skött strukturpolitik och som själv brottas med svårigheter att förhindra slöseri och korruption i sitt eget system är farligt för det europeiska projektets framtid.
Det kan också visa sig farligt för Rumänien. Risken för brain drain är betydande. Det är också en stor nackdel att komma in i EU:s jordbrukssystem och låsas fast i en ekonomisk struktur utan framtid. Det just genomförda valet är dock en stor framgång för demokratin i Rumänien, men både Rumänien och EU-länderna har skäl att avvakta och inte driva fram en alltför tidig anslutning. Det kan ligga i båda parters intresse att avvakta med fullständigt medlemskap. 
Podestà (PPE-DE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Jag skulle vilja tacka föredraganden Pierre Moscovici för att han har gett oss ett balanserat betänkande, där de framsteg Rumänien gjort under senare år framhålls. Baroness Nicholson of Winterbourne erinrade helt riktigt om Rumäniens utgångsläge och om orsakerna till att landet har haft så svårt att göra framsteg. Trots detta har Pierre Moscovici också påpekat de begränsningar och brister som kännetecknar Rumäniens läge i dag.
En del ledamöter från de länder som gick med i Europeiska unionen den 1 maj i år har efterlyst större stränghet. Jag skulle vilja att de på nytt läste igenom vad som sades i denna kammare innan deras länder anslöts, när vi granskade hur långt deras egna länder hade kommit på vägen mot anslutning. Sannolikt uppvisade de då ännu betydande brister, men trots detta ansågs det lämpligt att låta dem gå med vid den överenskomna tidpunkten.
För Rumäniens del har vi också en skyddsklausul, något som inte fanns i de övriga fallen. Jag anser det därför inte mer än rimligt att ge landet chansen att göra sitt yttersta under de kommande två åren så att det kan vara redo att faktiskt gå med i vår union när tiden är inne.
Utan tvekan finns det frågor som oroar medborgarna i våra länder, och den viktigaste av dessa frågor är den bristfälliga bekämpningen av den organiserade brottsligheten. Om vi frågade allmänheten i våra länder hur rädda de brukar vara för kriminella gäng, skulle vi säkert sporras att uppmana den rumänska regeringen att göra mer i detta avseende. Som Jo Leinen helt riktigt påpekade är kampen mot korruptionen omfattande i de länder som håller på att anslutas till vår union.
Jag skulle också vilja ta upp barnfrågan. Detta är en fråga som jag i hög grad ägnat mig åt under de senaste åren tillsammans med Baroness Nicholson of Winterbourne. Barnskyddsfrågor måste ges en central plats i vårt tänkande. Jag anser dock att föredragandens förslag om att ha en internationell kommission är en god lösning. Om vi vill förhindra att dessa barn tvingas tillbringa sin uppväxt och ungdom på gatorna i våra städer eller instängda på institutioner, måste vi ta hänsyn till de många familjer som redan har kontakt med barnen och vill ge dem kärlek. Låt oss därför välkomna Pierre Moscovicis förslag om detta.
Till sist, herr talman, behöver vi beakta vikten av stabilitet. Vi får se om utgången av valen nyligen i Bukarest kommer att leda till politisk stabilitet. Detta är nog vad vi alla önskar, för utan stabilitet släcks hoppet om att Rumänien skall bli redo att fullgöra sina åtaganden. 
Neyts-Uyttebroeck, Annemie (ALDE ).
   – Herr talman, herr kommissionär, herr Nicolaï, mina damer och herrar! Först vill jag gratulera Pierre Moscovici till hans utmärkta betänkande. Som han sade är det verkligen både uppriktigt och tydligt, och föredraganden bortser inte från de brister och svagheter som vi fortfarande kan se när det handlar om Rumänien. Detta gäller exempelvis området pressfrihet, där det finns allvarliga brister – och jag väljer mina ord omsorgsfullt –, det gäller förseningarna med att få de rättsliga och polisiära systemen att fungera självständigt och det gäller korruptionen, som fortfarande är alltför utbredd. 
Mina damer och herrar! Jag inledde min yrkesbana som lärare i moderna språk, och när jag rättade prov eller hemuppgifter insåg jag att jag brukade bli allt strängare ju längre jag fortsatte, och jag brukade vara mycket hårdare mot de sista skrivningarna än jag hade varit mot de första – och det i så hög grad att jag brukade titta på de första skrivningarna igen för att förvissa mig om att jag hade varit tillräckligt rättvis. När jag lyssnar på denna debatt och hör vad en del ledamöter har att säga och också när jag tänker på debatten under förmiddagen undrar jag om vi inte upplever någonting liknande här eftersom det förefaller mig som om vi håller på att bli strängare och strängare för varje utvidgning. 
Betyder detta att det inte finns några problem? Naturligtvis inte. Jag nämnde dem och vår föredragande har klart angivit var de finns och sagt att det är nödvändigt med betydande förbättringar. 
Mina damer och herrar! Jag är ganska väl förtrogen med Rumänien och jag har haft möjlighet att vid flera tillfällen uppmana personer i maktposition från alla politiska riktningar att påskynda arbetet med att genomföra reformerna och införliva de nödvändiga lagarna och förordningarna. 
I likhet med majoriteten av medlemmarna i min grupp kommer jag att rösta för rekommendationerna i Moscovicibetänkandet. Jag kommer att göra det inte bara på grund av mina känslor för Rumänien, där jag har många mycket goda vänner, utan också därför att jag efter att ha besökt landet redan i februari 1990, då jag såg färska exempel på våldet under föregående år, nu till fullo inser hur långt Rumänien redan har kommit. 
Vi är skyldiga våra vänner förståelse och vänskap men inte någon svag eller nästan likgiltig eftergivenhet. Detta har alltid varit min inställning till Rumänien och det är fortfarande min inställning i dag. Min positiva inställning är fortfarande i grund och botten en inställning som präglas av vaksam vänskap. Jag hoppas att parlamentet kommer att inta samma hållning. 
Ferber (PPE-DE ).
   – Herr talman, herr rådsordförande, herr kommissionär, mina damer och herrar! Jag anser att det krävs större uppriktighet. Jag är mycket tacksam mot Joost Lagendijk i detta avseende även om vi har kommit till olika slutsatser i fråga om Turkiet. Han har fullkomligt rätt: Vi måste kräva uppriktighet också när det gäller Rumänien. 
Enligt min uppfattning innebär detta uppenbarligen att vi måste göra oss av med några av våra dogmer. Den första är att de tidsgränser som har diskuterats vid något tillfälle i det förflutna nu betraktas som heligare än de framsteg som har gjorts eller den verkliga situationen. Låt mig gå rakt på sak. Vi kommer inte att göra oss själva någon tjänst om vi håller fast vid den 1 januari 2007 som datum för Rumäniens anslutning. 
För det andra vill jag rikta några påpekanden specifikt till er, herr rådsordförande, eftersom vi hade nöjet att bland annat diskutera budgeten med er. Vi talar om en period som vi ännu inte har någon budget för eftersom vi ännu inte har antagit en ny budgetplan som täcker perioden efter den 1 januari 2007. Om ni håller fast vid er andra dogm, det vill säga siffran en procent, kommer vi inte att kunna axla detta ekonomiska ansvar. Vi kan inte hävda att EU ständigt expanderar och att dess verksamhet blir mer omfattande samtidigt som det blir alltmer ont om pengar. Var snäll och var uppriktig och klargör att det inte finns några ekonomiska resurser. Vi måste förhandla om budgetplanen först, och sedan får vi se om allting stämmer. 
För det tredje – och låt mig återigen gå rakt på sak – har jag hört alla talare tala om de problem som vi fortfarande måste lösa, det vill säga inte vi, utan Rumänien, nämligen korruption, demokrati och rättssäkerhet. Vad menar vi egentligen när vi talar om medlemskap i Europeiska unionen? Är inte detta ett förhandsvillkor, vilket vi fick höra vid middagstid i dag? Enligt majoriteten av ledamöterna i Europaparlamentet är detta inte ett förhandsvillkor för att man skall inleda förhandlingar. Jag har en annan uppfattning. Men i sista hand måste allting finnas på plats innan vi får något anslutningsfördrag – och vi har fått veta att detta kommer att vara tillgängligt inom de närmaste sex månaderna. Det finns övervakningsförfaranden och skyddsklausuler, som är inbyggda men som aldrig kommer att träda i kraft eftersom de kräver enhällighet i rådet. Vi lurar oss själva om vi går vidare i tron att dessa förfaranden och klausuler är tillräckliga för att motivera vår tillförsikt och övertyga oss om att allting kommer att fungera bra.
Därför vädjar jag till er, herr rådsordförande, när det gäller utformningen av ordförandeskapets slutsatser på fredag. Jag inser att ni har problem eftersom ni inte har så många resultat att visa upp under ert ordförandeskap. Men det är ingen som förebrår er: Under de sex månader som ni har innehaft ordförandeskapet har EU gått på sparlåga. Vi hade valet till Europaparlamentet, och sedan tog det en viss tid innan kommissionen utsågs och godkändes. Ingen kan klandra ordförandeskapet för detta. Men det är ert ansvar att se till att vi inte lurar oss själva var sjätte månad. Detta innebär att vi i rådets dokument inte bör påstå att det har gjorts betydande framsteg och att förbättringar återigen har uppnåtts när så inte är fallet. 
Därför vädjar jag till er att vara uppriktig när ni formulerar ordförandeskapets slutsatser på fredag. Jag vädjar också till kammaren: Låt oss vara uppriktiga i omröstningen om denna fråga i morgon. 
Davies (ALDE ).
   – Herr talman! Vi tycker om att tala om ett värderingarnas Europa. Hur stämmer det överens med beslutet att släppa in Rumänien i Europeiska unionen inom så kort tid som två år, om nu inte tidpunkten av någon anledning skjuts upp med så lite som 12 månader, vilket knappast verkar troligt med tanke på att vi i dag har hört att rådet har satt sig över kommissionens farhågor i de avslutande kapitlen av förhandlingarna. Detta är ett beklagligt exempel på att realpolitik går före principer, något som det nederländska ordförandeskapet borde skämmas över. 
En av mina kolleger sade att vi är för hårda mot Rumänien. Hur slappa vill hon att vi skall vara? Enligt vad kommissionen själv medger lider Rumänien under allvarlig och utbredd korruption. Landet har ett rättsväsende som varken är effektivt eller oberoende. Verklig frihet saknas på medieområdet. Regelverket kan inte genomföras på lokal och regional nivå. Penningtvätt kan inte förhindras Man tillåter att fångar behandlas illa i häkte. Man lyckas inte upprätthålla lagar mot barn- och sexhandel. Ändå är detta ett land som tydligen nu är så nära att motsvara EU:s värderingar att vi bereder vägen för dess anslutning. Det är inte förvånande att EU anklagas för att vara oförmöget att säga nej till någon, när det sätter ribban så lågt. 
I ett svar till parlamentet nyligen sade kommissionsledamoten att det verkar troligt att Rumäniens framtida framsteg kommer att påskyndas genom dess anslutning till EU. Varken han eller någon av oss vet emellertid om detta kommer att visa sig vara sant. Hittills har vi haft tur. Medlemskap i Europeiska unionen har tenderat att kurera det dåliga, men kanske kommer vi att nå en punkt där det dåliga smittar av sig på det övriga. Man behöver bara titta på Litauen, som ligger nära världstoppen i fråga om korruption, eller Förenade kungariket, som låser in människor utan anklagelse eller rättegång, för att inse att Europa mycket lätt kan låta sina värderingar svikas inifrån.
Vi har inte någon effektiv mekanism för att handskas med stater som redan är medlemmar och som diskret åsidosätter principerna för god förvaltningssed. Kanske kan kommissionsledamoten ta initiativet till att skapa en sådan mekanism.
Jag önskar den nya rumänska regeringen all framgång. Resultaten i söndagens val ger hopp om reformer. Vi har dock varken kommissionen eller rådet att tacka för resultatet, eftersom båda verkligen spelade den förra cyniska regeringen i händerna.
Rumäniens problem är djupt rotade. När ansökarländer väl har släppts in genom EU:s dörr berövas kommissionen sitt bästa vapen för att försäkra sig om förändring. I stället för att ta vara på möjligheten att utöva största möjliga påtryckning för att åstadkomma reformer, tycks vi vara beslutna att tillämpa löpandebandprincipen för automatisk anslutning. Rumänien bör gå med i Europeiska unionen, men detta skall ske när landet iakttar EU:s värderingar. Det vore ett allvarligt misstag att bestämma ett datum för anslutning nu. 
Papastamkos (PPE-DE ).
   – Herr talman! Kanske är vi orättvisa mot Bulgarien och Rumänien eftersom vi under de senaste dagarna här i Europaparlamentet har diskuterat Turkiets utsikter till anslutning – och detta kommer vi också att göra i Europeiska unionen vid Europeiska rådets möte om några dagar. Jag tror att förutsägelserna i fråga om Turkiet kastar sin skugga över våra politiska uttalanden och ger dem viss slagsida. 
Jag vill börja med att ta upp en aktuell fråga, gårdagens fastställande av resultatet av valet i Rumänien. Den nye presidenten har utsetts och valresultatet har accepterats av hans motkandidat, och därigenom är det slut på alla tvister om valprocessen. 
Trots detta måste den nye presidenten uppnå ett starkt stöd från parlamentet om han omedelbart skall kunna uppfylla de åtaganden som Rumänien har gjort gentemot Europeiska unionen. Eftersom de främsta politiska krafterna är nästan jämnt fördelade i det rumänska parlamentet kommer det att krävas samarbete med alla och allvarliga gemensamma ansträngningar för att den europeiska integrationen skall kunna fortsätta framgångsrikt. 
Mina damer och herrar! Enligt min uppfattning har Rumänien gjort betydande framsteg, särskilt för att vara under en så kort tid, när det gäller att uppfylla de politiska och ekonomiska anslutningskriterierna. Ändå bör vi inte bortse från att det krävs ytterligare radikala reformer som främst inriktas på effektiv korruptionsbekämpning och förändringar i den offentliga förvaltningen och i det rättsliga systemet i syfte att skapa garantier för ett verkligt självständigt rättsväsen. Dessutom behöver ytterligare åtgärder vidtas på områdena gränskontroll, asyl och invandringspolitik, och man måste agera mer kraftfullt för att bekämpa den organiserade brottsligheten och korruptionen. 
På ekonomisk nivå anses det bland annat nödvändigt att garantera makroekonomisk stabilitet, att rationalisera statens roll i ekonomin och att bedriva en effektiv politik för regional utveckling och landsbygdsutveckling samt en politik för att åstadkomma större regional integration och samarbete med länderna i sydöstra Europa. Genom stödet från Europeiska kommissionen, och naturligtvis under förutsättning att man intensifierar sina ansträngningar, kommer Rumänien enligt min personliga bedömning i större utsträckning att kunna leva upp till unionens kriterier, värderingar och principer och underteckna ett anslutningsfördrag samtidigt med Bulgarien. 
Jäätteenmäki (ALDE ).
   – Herr talman! Först vill jag tacka min kollega Pierre Moscovici för ett utmärkt betänkande, ett betänkande som tar hänsyn till olika uppfattningar. Kandidatländerna måste behandlas likvärdigt och rättvist. Rumänien måste uppfylla de villkor som ställs på landet, precis som de andra länderna gjorde innan de anslöts till unionen. Här eftersträvar vi inte någon perfektion, för ingen av unionens nuvarande medlemsstater är perfekt. 
I dag har man här nämnt problem som gäller Rumäniens inrikespolitik och rättsväsen. Basescu, som vann det rumänska presidentvalet, lovade i sitt segertal rumänerna en fläckfri statsledning och en självständig civilförvaltning. Detta löfte måste tas på allvar och uppfyllas. Vi måste uppmuntra Rumänien att genomföra reformer.
Jag vill understryka vikten av att främja de mänskliga rättigheterna i framtiden. Man bör inte bara ägna uppmärksamhet åt hur effektiv den offentliga förvaltningen är, utan de mänskliga rättigheterna är minst lika viktiga, om inte viktigare. Människohandel är någonting som det måste råda nolltolerans mot, både i Rumänien och på andra håll i Europa. Tyvärr är även de nuvarande medlemsstaternas trovärdighet bristfällig i denna fråga. Vi får inte fastställa en toleransmarginal för människohandel, utan den måste förbjudas helt. Rumänien behöver också stöd i sitt genomförande av den nya lagen om skydd för barn. 
Avslutningsvis vill jag rikta ett tack till kommissionär Olli Rehn eftersom han har lovat att hålla parlamentet väl informerat. Enligt min uppfattning är detta en mycket viktig punkt. Rumänien bör vara redo för medlemskap, men de nuvarande medlemsstaterna bör också vara redo att acceptera Rumänien som medlem, och dialogen mellan kommissionen och parlamentet kan bara ytterligare främja denna strävan. 
Hennicot-Schoepges (PPE-DE ).
   – Herr talman! Det rumänska folket har just röstat fram ett annat politiskt parti till makten för andra gången sedan revolutionen. Bevisar inte detta att demokratin fungerar i detta land som har lidit under både diktatur och kommunism?
Därför kan Rumänien inte jämföras med andra länder eftersom efterdyningarna av detta dubbla förtryck fortfarande är kännbara. Det kommer att krävas ytterligare flera generationer innan de vansinniga besluten av en diktator och av en hemlig polis, , upphör att påverka människors beteende. 
I vårt betänkande nämns inte frågan om som trots det innebär ett betydande problem i fråga om mänskliga resurser. I själva verket har Rumänien ännu inte tagit sig ut ur denna svåra period. Herr talman! Har vi tänkt på att de ungdomar som föddes efter diktaturen ännu inte har nått myndighetsåldern? Var skall denna nation kunna finna en obefläckad och självständig personal som inte har stått nära diktatorn och som inte har tillhört den kommunistiska nomenklaturan eller ingått i ? Var skall man hitta dessa personer till tjänsterna inom myndigheterna och därigenom garantera att de är självständiga, vilket är vad vi kräver?
De framsteg som har gjorts på vägen mot anslutning till Europeiska unionen bör betraktas ur två olika synvinklar: de politiska klassernas önskan om en förändring och förmågan att genomföra den i praktiken. 
Det förslag om att skjuta upp Rumäniens anslutning som har framförts av samma personer som förespråkade Turkiets anslutning i förmiddags är någonting som vållar mig problem, och jag finner det faktiskt synnerligen arrogant. Det har bara gått 15 år sedan den rumänska revolutionen, som precis lika gärna hade kunnat leda till inbördeskrig. Därför måste vi hoppas att president Basescu kommer att lyckas att bilda en koalition som främst värnar om det nationella intresset snarare än om de olika politiska partiernas profil. Även om president Iliescu och president Constantinescu, en gång medlem i Europeiska folkpartiet, inte har lyckats genomföra alla de nödvändiga reformerna måste vi ändå medge att de har åstadkommit relativ institutionell stabilitet i landet. 
Låt oss då, i stället för att agera skollärare, visa lite respekt för de ansträngningar som redan har gjorts och göra en exakt bedömning av vad som återstår att göra. 
Herr talman! År 2007 kommer hur som helst att vara ett viktigt år för Rumänien, eftersom en rumänsk stad, Sibiu, 2007 kommer att dela titeln Europeisk kulturhuvudstad med Luxemburg. Detta förslag har framförts av Luxemburgs regering och har varit föremål för ett gemensamt beslut av ministerrådet och kommissionen.
Det rika multikulturella och multietniska rumänska arvet kommer säkert att berika Europas kultur, och när man betraktar Rumänien bör man också ta hänsyn till landets kulturella rikedom och potentialen hos dess befolkning, som har blivit hårt åtgången av en diktators vansinne och av de skadliga effekterna av en totalitär ideologi. 
Herr talman! I förmiddags röstade jag för att vi skall inleda förhandlingar med Turkiet. Jag är också för Rumäniens anslutning och jag kommer att se till att vi gör allt vad vi kan för att detta skall bli verklighet. Jag anser att vår föredragande har dragit de rätta slutsatserna i sitt betänkande, och jag är tacksam för detta. 
Sbarbati (ALDE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Jag tackar Pierre Moscovici för hans utmärkta betänkande.
Genom Rumäniens och Bulgariens anslutning kommer den femte utvidgningsomgången att ha genomförts, varigenom det skapas ett större och demokratiskt EU som kommer att inta sin plats på den världspolitiska scenen, ett EU präglat av stora löften och djupt engagemang som kännetecknas av att det är medborgarnas Europa. EU är således inte bara ett område med en fri marknad, frihandel och en enhetlig valuta, utan framför allt har det förmågan och viljan att fredligt exportera den modell som utgörs av rättssäkerhet, skydd för minoriteter och mänskliga rättigheter samt hållbar utveckling, och det har också ekonomiska resurser som är effektiva och avsedda att främja sammanhållningen. 
Det är detta som bekräftas av andan och bokstaven i det konstitutionella fördraget och i Nicestadgan. Vi välkomnar därför de framsteg och de stabila förbättringar som Rumänien har gjort för att uppfylla Köpenhamnskriterierna på olika områden, vilket Pierre Moscovici visade bland annat genom att understryka landets respekt för sina minoriteter, både den ungerska och den romska. Rumänien måste emellertid göra snabba framsteg för att uppfylla alla sina förpliktelser inför anslutningen, särskilt de som rör gemenskapens regelverk. 
Det räcker inte med strukturella åtgärder för att bekämpa fattigdomen. Korruptionen måste också bekämpas genom förebyggande åtgärder och alla lagar måste genomföras. Slutligen anser vi att förbättringen av lagstiftningen om skydd för barn och om internationella adoptioner är ett positivt steg. När det gäller det sistnämnda området vill jag uppmana de rumänska myndigheterna att söka en omedelbar lösning på problemet med adoptioner som drabbats av förseningar som innebär att barn inte får de familjer som de har rätt till. 
I denna universella rättighets namn, som är en av de starka punkterna i det konstitutionella fördraget, och utöver inrättandet av en internationell kommission som kan börja sitt arbete omedelbart, uppmanar jag de nyvalda rumänska myndigheterna att inte slösa bort värdefull tid och att till jul ge dessa barn de föräldrar som redan älskar dem och som de kan bygga en bättre framtid tillsammans med i ett fredligt Europa. 
Nicolaï,
   . – Herr talman! Jag skall fatta mig kort. Jag har hört många positiva yttranden, och jag instämmer i de flesta. Naturligtvis har även många farhågor kommit till uttryck, och även här instämmer jag i stor utsträckning.
Markus Ferber, Joost Lagendijk och andra har framfört viss kritik som jag inte håller med om, nämligen i fråga om att Rumänien inte är redo att avsluta förhandlingarna. Jag betonar att vi inom ramen för ordförandeskapet och rådet bygger vårt ställningstagande på kommissionens utvärdering.
Rumänien är inte redo för anslutning, vilket är orsaken till att vi anser att det är viktigt att ha ytterligare två år för att hinna med alla frågor inom ramen för förhandlingarna, så som vi diskuterade förut, med extra garantier och extra skyddsmöjligheter.
Som svar på Joost Lagendijks yttranden vill jag säga att vi inte behöver vara enhälliga i rådet för att tillämpa denna extra skyddsklausul om möjligheten att skjuta upp anslutningen i maximalt ett år. Nej, just på det rättsliga området och i fråga om inrikespolitiken, som han i likhet med många andra ledamöter nämner, och även på det känsliga konkurrensområdet behöver vi bara kvalificerad majoritet för att den särskilda skyddsklausulen skall tillämpas.
Föredraganden Pierre Moscovici, Erik Meijer med flera kommenterade signaler från Rumänien om att den tillträdande presidenten vill omförhandla de överenskomna resultaten. Den tillträdande presidenten tycks ha noterat vissa kritiska yttranden om tanken på att återuppta förhandlingarna på några områden. Vi hörde från Bukarest att Basescu betonar att ansträngningarna skall göras före januari 2007, vilket inte lämnar något utrymme för att återuppta förhandlingarna om de slutliga resultaten.
I ett kort svar till Markus Ferber om de ekonomiska konsekvenserna av en anslutning upprepar jag vad jag sade om Bulgarien. De ekonomiska konsekvenserna är redan inräknade i finansieringspaketet för 2007–2009 oberoende av den nya budgetplanen.
Låt mig avsluta med att gratulera Pierre Moscovici. Hans betänkande behandlar alla viktiga områden på ett konstruktivt och objektivt sätt. 
Rehn,
   . – Herr talman! Jag vill instämma i rådsordförandens tack till Pierre Moscovici, och jag vill göra några kommentarer och svara på de frågor som har ställts i denna debatt. 
För det första sade Csaba Sándor Tabajdi att han uppskattade kommissionens objektivitet och opartiskhet. Jag tackar honom för detta och jag vill betona att detta i framtiden bör vara en vägledande princip i all utvidgningspolitik. Min uppfattning är att vi efter fjolårets betydande bakslag nu sakta men säkert kommer att fortsätta att utvidga det europeiska området med fred och demokrati. Våra förhandlingar med kandidatländerna kommer att ske successivt och vara stabila, försiktiga och grundliga.
I detta avseende förstår jag i stort sett de åsikter som Markus Ferber har uttryckt. Det är synd att han inte hade tid att höra mitt svar. På samma sätt som Markus Ferber krävde uppriktighet av EU, det vill säga av oss själva, håller jag med om att vi bör bedöma effekterna av alla beslut som fattas om utvidgningen och att vi måste hålla fast vid kriterierna. Det är av just denna anledning som vi har föreslagit en skyddsklausul i de kapitel som handlar om rättsväsen, inrikes frågor och konkurrens. Denna skyddsklausul får antas med kvalificerad majoritet, vilket gör den trovärdig, och den kommer att uppmuntra Rumänien att arbeta och anstränga sig för att uppnå resultat. 
Flera talare har också med rätta riktat uppmärksamheten mot de utmaningar som Rumänien står inför, bland annat förbättring av miljön och minoriteternas ställning och även främjande av kampen mot korruption och brottslighet. Detta är områden som vi övervakar fortlöpande och vi återkommer till dem i detalj när övervakningsrapporten kommer nästa höst. Det är då vi kommer att utvärdera de framsteg som har gjorts under de kommande månaderna. Rumäniens nya regering kommer att ha ett gyllene tillfälle att visa att den verkligen kan uppfylla sina förpliktelser och reformera landets samhälle och institutioner. 
Chris Davies och Anneli Jäätteenmäki påpekade att de nuvarande medlemsstaterna också har mycket kvar att göra för att utveckla rättssäkerheten. Man kan bara hålla med om detta. Dessa frågor hör emellertid inte hemma inom det område som kommissionären för utvidgningen ansvarar för. Snarare skulle det vara bättre att ta itu med dessa problem genom överträdelseförfarandet eller genom att öppna en process inför Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna.
Avslutningsvis vill jag tacka föredraganden Pierre Moscovici. Jag instämmer med både honom och István Szent-Ivány om att det ligger i både Europeiska unionens och Rumäniens intresse att Rumänien är redo senast 2007. Detta beror i första hand på Rumäniens villighet och förmåga att reformera landet och dess samhälle. Kommissionen kommer för sin del att ge allt det stöd den kan för att se till att Rumänien ökar sina ansträngningar så att man inte behöver tillämpa de skyddsklausuler som just nämndes. 
Talmannen.
   – Debatten är avslutad. Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 11.30. 

Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är frågestunden med frågor till rådet (B6-0136/2004).
Vi kommer att behandla ett antal frågor.
Först vill jag göra följande förtydligande: När en ledamot som enligt planeringen skall ställa en fråga inte kan vara närvarande måste han eller hon enligt arbetsordningen personligen begära att en ersättare skall tala på hans eller hennes vägnar. Följaktligen kan presidiet inte acceptera att frågeställaren ersätts av en tredje part som till exempel av generalsekreterare för en politisk grupp. Ansökningarna om ersättare av de ledamöter som har ställt frågorna 4 och 7, Liam Aylward och Eoin Ryan, accepteras därför inte, och om dessa ledamöter inte är här vid tiden för de ovannämnda frågorna kommer frågorna att anses ha utgått. 
Innan ni besvarar den första frågan, herr Nicolaï, vill jag i alla fall påminna parlamentet om vad Alejo Vidal-Quadras talade om för oss i förmiddags, nämligen att detta sammanträde måste avslutas kl. 18.30 i dag på grund av åtaganden som rådets företrädare inte kan skjuta upp. 
Talmannen.
Många företag i de nya medlemsstaterna som importerar aluminium från Ryssland och OSS-länderna har vänt sig till mig med en begäran om att åtgärder skall vidtas för att avskaffa eller sänka den sexprocentiga tullsatsen. På grund av denna tullrestriktion har den ekonomiska situationen för denna bransch i Polen avsevärt försämrats, med ökade produktionskostnader och produktpriser, vilket har lett till en minskning av polska företags konkurrenskraft på den hårda europeiska marknaden. Möjligheten att köpa tullfritt aluminium från länder som har relevanta överenskommelser med Europeiska unionen är olönsam för små och medelstora företag.
Avser rådet att utan dröjsmål vidta åtgärder för att skydda polska företag som hotas av nedläggning? 
Nicolaï,
   . – Rådet hänvisar den ärade ledamoten till sitt svar på fråga H-0399/04 från Ryszard Czarnecki under frågestunden den 17 november 2004, då rådet föreslog att den ärade ledamoten skulle rikta sin fråga till kommissionen. 
Tomczak (IND/DEM ).
   – Herr talman, herr Nicolaï! Jag vill upplysa er om att jag har ställt min fråga till Europeiska kommissionen men tyvärr har jag inte fått något tillfredsställande svar. Med er tillåtelse vill jag tala om att jag är missnöjd med det oroväckande virrvarr som råder i denna fråga och med de byråkratiska hindren, som mycket väl kan vara avsiktliga. Det är inte någon lätt uppgift att komma fram till exakt vilket organ som har behörighet att fatta beslut om import av aluminium från Ryssland och de länder som hör till Oberoende staters samvälde. Polen har upprepade gånger vänt sig till Europeiska kommissionen för att dessa tullavgifter skall sänkas, men tyvärr har Polens ansökningar avslagits utan att man har anfört några tydliga eller påtagliga skäl. Därför vädjar jag till er, herr Nicolaï, och ber er att agera i denna fråga för att hjälpa både polska företagare och företagare från andra länder. 
Nicolaï,
   . – Jag upprepar att detta faktiskt uteslutande hör till kommissionens kompetensområde, varför jag inte kan besvara frågan. 
Talmannen.
Den 29 oktober 2004 skapades euroregionen Pyrenéerna-Medelhavsområdet (Katalonien, Aragonien, Balearerna, Midi-Pyrénées och Languedoc-Roussillon) som är ett samarbetsområde med inriktning på infrastrukturer inom järnvägstrafik, luftfart, logistik, innovation och forskning. I framtiden kan fler regioner komma att omfattas av detta samarbete.
Euroregionen Pyrenéerna-Medelhavsområdet har inte och kommer inte heller att få någon form av politiskt innehåll, eftersom detta skulle strida mot målen med den nya juridiska personen. I stället kommer samarbetet att vara inriktat på ovannämnda områden.
Vilken roll har Europeiska unionen tänkt sig för denna euroregion? I vad mån kommer regionen att delta i utformningen av EU:s politik, och vilken förvaltnings- och tillsynsförmåga kommer den att få när det gäller de gemenskapsmedel som är och kommer att tilldelas för att främja regional utveckling, särskilt till euroregionen Pyrenéerna-Medelhavsområdet? 
Nicolaï,
   . – Rådet påminner om att man i rådets förordning (EG) nr 1260/1999, som innehåller allmänna bestämmelser om strukturfonderna, anger gemenskapsinitiativ som ett av instrumenten för regionalpolitik inom ramen för strukturfonderna.
Inom nuvarande programperiod 2000–2006 finns det fyra gemenskapsinitiativ. Ett av dem är Interreg. Detta omfattar samarbete över nationsgränserna och mellan regioner i syfte att stimulera en enhetlig, balanserad och hållbar utveckling i hela gemenskapen. Interreg III har tre avsnitt som behandlar gränsöverskridande samarbete ur olika aspekter: främjande av integrerad regional utveckling mellan angränsande regioner, samarbete över nationsgränserna i syfte att bidra till ett integrerat och enhetligt territorium tvärsöver Europeiska unionen och samarbete mellan regioner för att förbättra politiken och tekniken för den ekonomiska utvecklingen mellan regioner. Därför bör EU–Pyrenéerna/Medelhavsområdet kunna gynnas av stöd genom detta gemenskapsinitiativ, vilket följer rutiner som kommissionen har upprättat.
Rådet påminner också om att kommissionen har föreslagit skapandet av ett instrument kallat Europeiska grupperingar för gränsöverskridande samarbete. Dessa skulle tilldelas status som juridisk person för att kringgå de hinder som finns för gränsöverskridande samarbete. Detta förslag undersöks för närvarande av rådets förberedande organ och måste även övervägas av Europaparlamentet inom ramen för medbeslutandeförfarandet. 
Ayala Sender (PSE ).
   – Jag vill påpeka att det finns mer än 100 euroregioner i EU och att de faktiskt är av särskilt intresse genom stimulansen från Interreg, det gemenskapsinitiativ som just nu också kommer att bli ett mål.
Jag vill fråga rådsordföranden om han anser att sådana euroregioner som Pyrenéerna-Medelhavsområdet är principiellt viktiga, både när det gäller att främja avvecklingen av de gränser som utgör hinder för den ekonomiska och sociala utvecklingen och när det gäller att ge ett konkret innehåll åt den princip om territoriell sammanhållning som nu finns inskriven i den europeiska konstitutionen, som har undertecknats av de 25 företrädarna för medlemsstaternas regeringar och som därför förtjänar allt tänkbart stöd från unionen? 
Ortuondo Larrea (ALDE ).
   – Herr talman! Vi har då och då mottagit klagomål från EU:s regioner om att det är staternas regeringar som delar ut Sammanhållningsfondens medel och även det regionala inslaget i strukturfonderna och att de regioner som har samma politiska färg som statens regering då och då får en gynnsam behandling. 
Michel Barnier, som då var kommissionsledamot med ansvar för regionalpolitiken, aviserade ett instrument som regionerna skulle kunna få direkt tillgång till utan att behöva gå genom staternas regeringar. Jag vet inte om det instrument Michel Barnier syftade på är det initiativ om gränsöverskridande europeiska samarbetsgrupper som ligger på rådets bord och även kommer att behandlas av parlamentet. 
Håller rådet med om att regionerna bör ha möjlighet att få direkt tillgång till fonderna utan att behöva gå genom staternas regeringar? 
Nicolaï,
   . – Jag försökte inledningsvis ge ett uttömmande svar, men jag vill tillägga att medlemsstater liksom regionala och lokala myndigheter i praktiken har haft stora svårigheter med att administrera det gränsöverskridande samarbetet, samarbetet över nationsgränserna och samarbetet mellan olika regioner inom ramen för åtskilda nationella lagar och rutiner. Därför krävs lämpliga åtgärder på gemensam EU-nivå för att minska svårigheterna. En enhetlig utveckling av hela gemenskapens territorium och en förstärkt ekonomisk, social och territoriell sammanhållning innebär ökat samarbete över gränserna och att åtgärder vidtas som förbättrar möjligheterna att genomföra samarbete över gränserna. 
Talmannen.
En dag efter presidentvalen i Förenta staterna fattade den amerikanska regeringen det ensidiga och häpnadsväckande beslutet att på tvärs mot EU och Grekland erkänna FYROM som ”Republiken Makedonien”.
Detta undergräver den pågående dialogen på grundval av interimsavtalet och under ledning av FN:s generalsekreterare om en allmänt accepterad benämning på FYROM.
Med tanke på EU:s stöd till en dialog grundad på interimsavtalet undrar jag: Vilka åtgärder tänker rådet vidta för att en djupgående dialog om en allmänt accepterad lösning på problemet skall få fortsätta? 
Nicolaï,
   . – I sitt svar till den ärade ledamoten betonar rådet att det inte har ändrat sin ståndpunkt efter USA:s beslut att erkänna f.d. jugoslaviska republiken Makedonien under dess författningsenliga namn.
Vid det första mötet i stabiliserings- och associeringsrådet mellan EU och f.d. jugoslaviska republiken Makedonien i september 2004 konstaterade rådet att skiljaktigheterna om namnet på f.d. jugoslaviska republiken Makedonien bestod och uppmuntrade Greklands och f.d. jugoslaviska republiken Makedoniens strävanden att inom ramen för Förenta nationernas säkerhetsråds resolutioner 817/93 och 845/93 finna en ömsesidigt acceptabel lösning. I ett gemensamt pressuttalande från forumet för EU–Västra Balkan i november 2004 påminde utrikesministrarna för både EU och f.d. jugoslaviska republiken Makedonien faktiskt om alla berörda parters behov av att komma finna ömsesidigt godtagbara lösningar och att sluta överenskommelser med grannländerna i frågor som fortfarande var olösta. 
Papadimoulis (GUE/NGL ).
   – Herr minister! Tillåt mig att svara med en kompletterande fråga: Anser rådet att denna sedan länge olösta fråga om namnet kanske skulle kunna skapa problem för den önskvärda utvecklingen att detta land ytterligare närmar sig EU:s institutioner? Vilken ytterligare åtgärd avser rådet att vidta för att övertala FYROM:s regering att under samtalen i New York inta en mer konstruktiv förhandlingsposition för att man skall komma fram till en ömsesidigt acceptabel lösning? 
Nicolaï,
   . – Detta är snarast en annan fråga och jag har ingenting att tillägga till det som jag just har sagt. 
Talmannen.
   – Eftersom frågeställaren är frånvarande utgår fråga 4.
Kan rådet klart ange vad Europeiska unionen avser göra under de kommande månaderna för att söka förmå Förenta staternas regering att helt och fullt följa de politiska skyldigheterna enligt Kyotoavtalet?
Kan rådet gå ut med klar information om vad Europeiska unionen avser göra på det internationella planet för att se till att alla länder runtom i världen fullgör de klara och otvetydiga åtagandena enligt Kyotoavtalet? 
Om det är meningen att Europeiska unionen skall få ökad konkurrenskraft, då måste alla samhällen i Europa få tillgång till ny teknik. Europeiska unionen har engagerat sig för att genomföra det så kallade IDABC-programmet, som utformats till stöd för användningen av Internet i offentliga tjänster och förvaltningstjänster. Detta ingår som ett led i initiativet om alleuropeiska e-förvaltningstjänster.
Kan Europeiska rådet klart ange vilka framsteg som gjorts vid genomförandet av detta program, som är så viktigt med tanke på bättre tillgång till informationsteknik i Europa? 
Nicolaï,
   . – Rådet vill informera den ärade ledamoten om att genomförandet av IDABC-programmet ligger inom kommissionens ansvarsområde och att kommissionen i detta fall assisteras av kommittén för alleuropeiska e-förvaltningstjänster. Rådet vill också påminna den ärade ledamoten om att beslutet om IDABC-programmet inte träder i kraft förrän den 1 januari 2005 och att genomförandet av programmet som sådant alltså ännu inte har påbörjats.
Rådet uppmanar den ärade ledamoten att hänskjuta denna fråga till kommissionen för fler detaljer om förberedelserna av programmet. Rådet känner till två studier som kommissionen har inlett inom IDA-programmet. En studie har som syfte att fastställa företagens och medborgarnas behov och vinster av alleuropeiska e-förvaltningstjänster, i syfte att stärka möjligheterna att anpassa tillhandahållandet av de alleuropeiska tjänsterna på bästa sätt. Den andra studien syftar till att identifiera de framtida infrastrukturella tjänster som krävs som stöd för de alleuropeiska e-förvaltningstjänsterna.
Likaså noterar rådet tacksamt när det gäller förberedelserna för IDABC-programmet att kommissionen kommer att anordna en konferens som skall äga rum i Bryssel den 17–18 februari 2005 och som kommer att fokusera på företagens och medborgarnas behov av alleuropeiska e-förvaltningstjänster och de faktorer som krävs för att genomföra dessa tjänster. 
Crowley (UEN ).
   – Jag tackar rådets tjänstgörande ordförande för svaret. Anledningen till att jag ställde frågan till honom var att det var på rådets förslag som programmet ursprungligen diskuterades och att den nederländska regeringen, tillsammans med den irländska, den luxemburgska och den italienska regeringen, var en av de regeringar som lade fram detta som ett förslag att tas upp på kommissionsnivå. 
Finns det, utifrån det som ni har sagt och på grund av vad ni vet att kommissionen håller på med, några särskilda initiativ som ordförandeskapet vill låta överföra till det luxemburgska ordförandeskapet för att se till att den roll som detta program är avsett att spela till fullo förverkligas? 
Nicolaï,
   . – Vid sidan av den huvudsakliga verksamheten förbereder IDA-enheten ett fullständigt lanserande av programmet under första halvåret 2005. Därför analyseras planerade verksamheter, och formerna för introducering av arbetsprogram, planer på genomförande av projekt etc. är under utveckling. 
Talmannen.
Kan Europeiska rådet ge en bild av vilka åtgärder som vidtagits för att förbättra sjösäkerheten och sjöfartssäkerheten i Europa sedan katastrofen med Erika samt klart ange vilka åtgärder rådet ämnar genomföra för att förbättra sjösäkerheten och sjöfartssäkerheten under kommande år? 
Nicolaï,
   . – Som rådet vid flera tillfällen har sagt är säkerhet och trygghet centrala inslag i unionens sjöfartspolitik. Åtgärder för att förbättra dessa områden och miljöskyddsområdet har utgjort merparten av den lagstiftning som har antagits under de fem år som gått sedan katastrofen med .
I sitt svar på denna och liknande händelser har rådet konsekvent stött en dubbel strategi. Den går ut på att å ena sidan inlemma internationella konventioners bestämmelser i gemenskapslagstiftningen och därigenom se till att de högsta internationella standarderna efterlevs bättre och å andra sidan anta specifika gemenskapsbestämmelser där IMO-standarder saknas eller är otillräckliga. På så vis har ett fullständigt system för sjösäkerhetsbestämmelser byggts upp och fortsätter att växa.
I efterdyningarna av -katastrofen vidtogs omedelbart specifika åtgärder. Bland dessa märks för det första de åtgärder som ingår i Erika I-paketet om förbättrad hamnstatskontroll för att minska antalet undermåliga fartyg, striktare kontroll av den klassificering som företag använder för att genomföra säkerhetskontroller ombord på fartyg och en påskyndad utfasning av oljetankfartyg med enkelskrov. För det andra märks de åtgärder som ingår i Erika II-paketet om inrättandet av ett övervaknings- och informationssystem för sjötrafik i gemenskapen och inrättandet av en europeisk byrå för sjösäkerhet, vars huvudsakliga uppgift är att övervaka EU:s sjösäkerhetsbestämmelser i allmänhet. 
Andra åtgärder är sådana som avser förbättrad säkerhet på andra fartyg än oljetankfartyg, såsom passagerarfartyg, och handlar om minimikrav för utbildning av sjöfolk och minskning av utsläpp från fartyg. För att förbättra säkerheten som en följd av ett antal terroristattacker antogs tidigare i år en förordning om förbättrat sjöfartsskydd på fartyg och i hamnanläggningar som inlemmar SOLAS- och ISPS-åtgärderna i EU-lagstiftningen och utökar dem till att även omfatta inrikes sjöfart.
Rådet överväger för närvarande åtgärder för att genomföra IMO:s internationella säkerhetsorganisationskod i gemenskapen så att påföljder kan utdömas för vissa föroreningsbrott och hamnsäkerheten kan förbättras.
Om vi slutligen blickar framåt förväntas ett nytt sjösäkerhetspaket läggas fram för granskning av rådet under våren 2005. 
Ó Neachtain (UEN ).
   – Jag vill tacka rådets ordförande för svaret. Kan ni försäkra oss om att det de kommande åren, beroende på budgetplanerna, vidtas åtgärder för sjösäkerhet från unionens sida? 
Papadimoulis (GUE/NGL ).
   – Herr rådsordförande! Förslaget till direktiv om införande av sanktioner vid föroreningar av havet kom aldrig att behandlas under det nederländska ordförandeskapet eftersom vissa länder, däribland Grekland, uttryckte en avvikande uppfattning. Jag är medveten om att Grekland föreslog vissa tillägg för att kunna godta detta direktiv. Kan rådet beskriva för oss innehållet i dessa tillägg som föreslogs av den grekiska regeringen? 
Nicolaï,
   . – Den sista frågan var mer eller mindre en ny fråga. Den första frågan handlar också om ett annat ämne. Vi skall föra många diskussioner och budgetplanerna och detta är en av de många frågor som vi kommer att ta upp. Som ni vet har rådet ännu inte beslutat någonting om de nya budgetplanerna. Vi har bara gjort en översikt över de så kallade byggstenarna och dessa byggstenar utgör medlemsstaternas olika synpunkter på kommissionens förslag. 
Talmannen.
   – Eftersom frågeställaren är frånvarande utgår fråga nr 7.
Kan rådet ge besked om hur mycket pengar Europeiska Unionen lagt ut på att hejda odlingen av droger i Afghanistan under 2004 och hur mycket Europeiska rådet avser använda för denna form av politik under de kommande två åren?
Med beaktande av den positiva utvecklingen till följd av att rådet antagit förordningen om administrativt och rättsligt samarbete i konsumentskyddsfrågor, har rådet planer på att samordna framstegen i samarbetet mellan medlemsstaterna med vilket man strävar efter att få slut på gränsöverskridande bedrägerier och verksamhet av ohederliga affärsmän som ordnar falska lotterier, idkar missledande marknadsföring och annan liknande gränsöverskridande brottslig verksamhet? 
Nicolaï,
   . – Herr talman! Antagandet av Europaparlamentets och rådets förordning om samarbete mellan de nationella tillsynsmyndigheter som ansvarar för konsumentskyddslagstiftningen – den så kallade förordningen om konsumentskyddssamarbete – påverkar som sådan inte alls medlemsstaterna brottsbekämpande samarbete. Medlemsstaternas polisiära och rättsliga myndigheter samarbetar redan aktivt i kampen mot alla typer av brottslighet. Rådet har antagit olika instrument för gränsöverskridande samarbete i kampen mot brottslighet, särskilt för ett ömsesidigt erkännande och verkställande. Dessa instrument har i princip också en allmän omfattning och är inte begränsade till specifika typer av brott. 
Moraes (PSE ).
   – Det svaret visar varför jag ställde frågan. Den här typen av brottslighet påverkar medborgare inom hela unionen och är en form av brottslighet som blir allt vanligare. Parlamentsledamöterna känner väl till vem som har blivit lurad. Väldigt ofta är det utsatta europeiska medborgare som t.ex. äldre. Kommer rådet att erkänna att vissa former av brottslighet av naturen är gränsöverskridande? Jag företräder t.ex. London, där sådan brottslighet är vanlig, men människor svindlas i hela EU. Jag vill be rådet att se allvarligt på denna form av brottslighet som inte bekämpas gränsöverskridande. Medlemsstaternas samarbete är för litet kring den här typen av allt vanligare brott. Vi vet att våra europeiska medborgare förväntar sig att vi parlamentsledamöter frågar er hur effektiva ni kan vara för att lösa en sådan gränsöverskridande fråga. 
Martin, David (PSE ).
   – Jag ställer mig bakom vad min kollega just sade. Som parlamentsledamot får jag många brev från oroliga väljare som har bedragits av folk som agerar i andra EU-medlemsstater. Det gäller särskilt bedrägeri via fax, falska kontrakt som skickas och falska meddelanden om vinster. Många av dessa är baserade i Luxemburg, som är nästa ordförandeland i EU. EU får faktiskt dåligt rykte när man säger oss att man inte kan göra någonting åt situationen. Om medborgarna skall ha någon fördel av EU-samarbetet borde det vara just genom att den typen av problem bekämpas. 
Nicolaï,
   . – Vi förstår problemet och noterar era kommentarer. Jag har tyvärr ingenting att tillägga utöver det jag redan har sagt. 
Talmannen.
I Darfur dör varje dag människor i hundratal av svält, sjukdom och fortsatt våld som inte visar några tecken på att avta. 70 000 har redan mist livet och hundratals andra svävar i livsfara. Anfallen mot oskyldiga civila fortsätter och antalet personer som tvingas lämna sina hem ökar i och med att människorna flyr undan våldshandlingarna. Civilbefolkningen lever i ständig rädsla för anfall och tyr sig till det humanitära biståndet för att få livsmedel, vatten och vad de behöver för att överleva.
Det fortsatta våldet och den fortsatta osäkerheten lägger allvarliga hinder i vägen för det humanitära biståndsarbetet. Följden blir att det finns många områden som inte kan nås av biståndet, så att lidandet förvärras och oskyldiga människors liv ytterligare sätts på spel.
Vad gör rådet mot bakgrund av allvaret i denna situation för att se till att denna kris skall bli och fortsätta att vara en aktuell fråga för EU? Vad gör rådet för att se till att Sudans regering följer folkrätten och de avtal som ingåtts med FN:s organ? 
Nicolaï,
   . – Krisen i Darfur har varit en av de mest prioriterade frågorna på EU:s dagordning sedan början av året. Unionen har hela året stått i främsta ledet för internationella ansträngningar att hålla tillbaka och lösa konflikten i Darfur, stoppa de mycket omfattande människorättskränkningarna och hindra den redan allvarliga humanitära situationen från att förvärras ytterligare.
Medlemsstaterna och gemenskapen har bidragit med över 325 miljoner euro för att förbättra de humanitära förhållandena. Unionen har även gett starkt stöd till den ledande roll som Afrikanska unionen (AU) spelar för att lösa krisen. EU spelade alltså en nyckelroll för att stödja ett AU-lett uppdrag för att kontrollera vapenvilan och stöder nu aktivt utvecklingen av ett utökat uppdrag.
Nästan 60 procent av de totala kostnaderna för det utökade AU-uppdraget finansieras av ett bidrag på cirka 80 miljoner euro från den fredsbevarande resursen. Många medlemsstater bidrar även med ytterligare ekonomiskt och logistiskt stöd till uppdraget samt genom att planera och tillhandahålla militära observatörer.
Rådet har vid upprepade tillfällen, senast under sitt möte den 22 november, bekräftat sin beredskap att fortsätta att stödja utvecklingen av ett uppdrag genom finansiering, logistik och materiel, och genom personal om så begärs.
Rådet anser att utvecklingen av det utökade AU-uppdraget i Darfur, tillsammans med de EU-ledda förhandlingarna mellan parterna för att finna en politisk lösning för Darfur, möjliggör en omfattande lösning på konflikten i Darfur.
Parallellt med dessa ansträngningar har EU ökat trycket från det internationella samfundet på samtliga parter att garantera fri och ovillkorlig tillgång till humanitär hjälp och säkerhet för civilbefolkningen. Rådet prövar noga om samtliga parter följer detta genom de krav som uttrycks av EU och resten av det internationella samfundet och de åtaganden som ingåtts med FN. EU samarbetar nära med FN:s generalsekreterares särskilde representant för Sudan och deltar aktivt i arbetet med den gemensamma genomförandemekanismen som utvärderar genomförandet av den gemensamma kommunikén som består i åtaganden både från Sudans regering och Förenta nationerna.
Rådet har även i linje med säkerhetsrådets resolutioner 1556 och 1564 vid flera tillfällen upprepat sin vilja att vidta lämpliga åtgärder, även sanktioner, om inga framsteg görs när det gäller den sudanesiska regeringens åtaganden. 
McGuinness (PPE-DE ).
   – Herr talman! Tack för att ni beskrev situationen i Sudan. Vi har i dag fått nyheter från de hjälporgan som opererar utanför Irland om att situationen har förvärrats, inte förbättrats.
Jag vill be er att ange när vi faktiskt kan införa sanktioner i stället för att bara hota med dem. Mer än en halv miljon människor lever just nu under förfärliga förhållanden i Sudan. Problemet kanske har försvunnit från rubrikerna, men det kvarstår. 
Nicolaï,
   . – Jag håller med er. Som ni kanske känner till diskuterade rådet i måndags även situationen i Sudan och vi är allvarligt oroade över att den säkerhetsmässiga och humanitära situationen förvärras i Darfur. Rådet uppmanade därför alla parter att fullt ut fullgöra sina åtaganden. Vi uppmanade dem också att slutföra förhandlingarna mellan Sudans regering och SPLMA före årets slut.
Rådet fortsätter att övervaka situationen i Darfur och överväger lämpliga åtgärder. Det kan handla om sanktioner i enlighet med säkerhetsrådets resolutioner 1556 och 1565 om inga konkreta framsteg görs i det avseendet. Situationen är och förblir därför en punkt högt upp på EU:s dagordning. 
Talmannen.
Nyligen skedde en tragisk händelse i Sverige då en långtradare med en gravt alkoholpåverkad förare, som just hade lämnat färjan i Trelleborg, körde mot färdriktningen och fem människor i två mötande bilar dog. Olika synsätt på alkohol och olika promillegränser i olika europeiska länder gör det svårare att komma tillrätta med alkoholpåverkade förare och att lagföra dessa. Detta gäller särskilt när det kommer till gränsöverskridande vägtrafik.
Ministerrådet beslutade år 2001 på förslag av kommissionen om en rekommendation att alla EU-länder skall införa en promillegräns på max. 0,2 promille för yrkesförare. Rekommendationen antogs i stället för ett direktiv om gemensam övre promillegräns i vägtrafiken. Vilka länder har till dags dato infört denna övre promillegräns? Utvärderar ministerrådet i sak sin rekommendation och vilka resultat ger den uppföljning på gemenskapsnivå som rekommendationen innehåller? 
Nicolaï,
   . – Rådet vill rent allmänt påpeka följande. I de slutsatser som rådet på Europeiska kommissionens rekommendation antog efter sina sammanträden den 4–5 april 2001 om högsta tillåtna alkoholkoncentration för förare av motorfordon uppmuntrade rådet kommissionen att noggrannare övervaka och utvärdera effekterna av rekommendationen under en treårsperiod och särskilt beakta förslagen i rekommendationen om den tillåtna alkoholkoncentrationen och att vid behov utarbeta ny lagstiftning i frågan. Rådet har ännu inte informerats om resultatet av en sådan utvärdering.
Rådet understryker därför att dessa slutsatser inte specifikt föranleder införandet av högsta tillåtna alkoholkoncentration på 0,2 promille för yrkesförare. Rådet vill också informera parlamentsledamoten om att rådet saknar information om hur många medlemsstater som hittills har infört nämnda gräns för alkoholkoncentration i blodet.
Men rådet vill fästa uppmärksamheten vid kommissionens rekommendation av den 6 april 2004 om efterlevnadskontroller inom trafiksäkerhetsområdet. I rekommendation 6 uppmanas till ökad tillämpning av slumpmässiga utandningsprov med hjälp av alkoholtestutrustning som ledande princip för övervakning av rattonykterhet.
Rådet vill förvissa parlamentsledamoten om sitt starka och kontinuerliga engagemang för att förbättra trafiksäkerheten och bekämpa alla möjliga orsaker till trafikolyckor med dödlig utgång. Rådet hänvisar här till sina slutsatser om trafiksäkerhet från juni och december förra året som båda uttryckligen hänvisar till striktare efterlevnad, särskilt av användning av säkerhetsbälte, när det gäller fortkörning och rattonykterhet.
I ljuset av detta kontinuerliga åtagande förde rådet diskussioner under sammanträdet den 9 och 10 december 2004 och antog slutsatser om trafiksäkerhet där man enades om behovet av att koncentrera trafiksäkerhetspolitiken till fyra viktiga områden: efterlevnad och bästa rutiner, fordonssäkerhet, förbättrad säkerhet på europeiska vägar och finansiering av trafiksäkerhet.
I det sammanhanget framhävde rådet att man för att garantera efterlevnad av trafiksäkerhet särskilt bör uppmärksamma förarbeteenden som medför höga olycksrisker eller som skulle kunna få allvarliga konsekvenser, såsom att köra under påverkan av alkohol. 
Hedkvist Petersen (PSE ).
   – Herr talman! Jag vill tacka rådet för svaret, men det är klart att jag inte är nöjd när jag hör att frågan hamnar i en klyfta mellan kommissionen och rådet. Här finns alla möjligheter för rådet att ta initiativ. Vi vet att ungefär 10 000 människor dör på vägarna varje år på grund av rattfylleri. Vi vet också att yrkestrafiken är viktig för att komma tillrätta med rattfylleriet. Därför är denna rekommendation viktig och jag ser inga hinder för medlemsländerna att ta dessa initiativ.
Det finns också i slutsatserna en paragraf om uppföljning. Där skulle man kunna gå vidare med diskussioner om att ge möjlighet att införa alkolås i bilar. Det är en teknisk uppfinning som industrin också arbetar med. Jag skulle vilja höra om det förs diskussioner i rådet om möjligheten att införa alkolås i fordon. 
Nicolaï,
   . – Jag beklagar att svaret inte var tillräckligt för parlamentsledamoten. Jag trodde att jag hade förklarat de många åtgärder som vi, rådet, har vidtagit för att visa vårt engagemang i frågan. Vi måste sätta vår ståndpunkt i verket, också som rådets formella ståndpunkt i förhållande till de enskilda medlemsstaterna. Som jag försökte förklara tidigare är vi nu i kommissionens händer och vi avvaktar vidare utvärdering och förslag. 
Talmannen.
EU:s ambition att bli världens mest konkurrenskraftiga ekonomi (Lissabonagendan) förutsätter kraftigt ökade anslag till den europeiska forskningspolitiken. Forskningsutgifterna är strategiskt viktiga för EU såtillvida att det är investeringar i dess överlevnad i en ytterst konkurrensutsatt internationell miljö. Uttalandena om en ambitiös europeisk forskningspolitik låter sig emellertid svårligen förenas med de begränsningar som stabilitets- och tillväxtpakten medför och som innebär att medlemsstaterna inte får ha offentliga utgifter som gör att budgetunderskottet överstiger tre procent av BNP.
För att medlemsstaterna skall få incitament att lägga en procent av BNP på offentlig finansiering av forskningspolitiken anser jag att denna andel inte bör räknas med i de tre procent av BNP som föreskrivs i stabilitets- och tillväxtpakten. Håller rådet med om att offentliga forskningsutgifter är strategiskt viktiga utgifter av högsta prioritet för EU och att de därför bör undantas från kriterierna i stabilitets- och tillväxtpakten? Argumentet att ett sådant beslut kommer att bana väg för en mängd andra undantag (exempelvis försvarsutgifter) håller inte, eftersom främjandet av forskning är ett uttalat strategiskt mål för EU som inte kan jämföras med andra nationella eller europeiska mål. 
Nicolaï,
   . – Rådet noterar att de ökande totala utgifterna för forskning är en central del av Lissabonagendan och en av nycklarna till att göra EU mer konkurrenskraftigt i den globala ekonomin.
Rådet och medlemsstaterna har upprepat sina åtaganden att satsa i genomsnitt motsvarande tre procent av BNP på forskning och utveckling till 2010. Den nyligen presenterade Kok-rapporten framhävde återigen behovet av att kompensera de bristande ansträngningarna för att nå det målet.
Trots detta generella yttrande delar inte rådet parlamentsledamotens ståndpunkt att stabilitets- och tillväxtpakten hindrar medlemsstaterna från att nå Lissabonmålet. Stabilitets- och tillväxtpakten kanske snarare främst bör användas som ett instrument för att uppmuntra till nationella utgifter i enskilda delar av budgeten.
För det första är det tveklöst möjligt att finansiera forskning och samtidigt respektera pakten. Denna viktiga punkt leder fram till den andra punkten om att pakten inte är den faktor som begränsar investeringar i forskning. Finansiering av forskning är snarare en fråga om nationella prioriteringar.
För det tredje vill jag påpeka att nivån på utgifter för FoU inte bara beror på offentlig finansiering. Målet inbegriper även privatfinansierad FoU som kan uppmuntras på antal sätt än den offentligt finansierade. Nyckeln för att nå målet på tre procent är de två tredjedelar av utgifter för FoU som skall finansieras på privat väg, inte den tredjedel som skall komma från offentliga medel.
Slutligen vill jag påminna om att pakten är en ram för hantering av budgetpolitik på global nivå i syfte att uppnå hållbar offentlig finansiering på längre sikt. Alla utgifter måste betalas, även om vi hoppas att de skall ge positiv avkastning på längre sikt. När Ekofinrådet diskuterade pakten den 16 november 2004 och just denna fråga togs upp var en bred majoritet av medlemsstaterna emot den möjlighet som parlamentsledamoten föreslår och att undanta vissa kategorier av utgifter från underskottsberäkningar.
Rådet kommer i analysen av skälen till ett för stort underskott alltid att ta hänsyn till typen av utgifter och de förmodade effekterna på lång sikt. Men rådet delar inte parlamentsledamotens uppfattning att utgifter för FoU skall undantas från underskottsberäkningarna. 
Vakalis (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag skulle ha hållit med om allt som AtzoNicolaï sade om jag inte hade trott att det är omöjligt att uppnå Lissabonmålen om inte stora framsteg görs inom forskningen. Så om svaret hade rört någon annan fråga skulle jag ha hållit med. Jag beklagar att jag har en annan åsikt eftersom forskningen är en hörnsten i Lissabonagendan. 
Nicolaï,
   . – Endast två medlemsstater har redan nått Lissabonmålet om FoU-utgifter på tre procent av BNP, och det är Finland och Sverige. De har uppnått detta genom löpande budgetöverskott. Det går helt klart att finansiera forskning och samtidigt respektera pakten. Det är en viktig aspekt.
Vidare har till och med Tyskland och Frankrike med sina välkända budgetproblem redan nått nivåer på 2,5 respektive 2,2 procent. Pakten verkar alltså inte vara den faktor som hindrar investeringar i forskning. Det förefaller vara en fråga om nationella prioriteringar. 
Talmannen.
   – Vi har nu nått slutet av frågestunden. Vi står också inför slutet av det nederländska ordförandeskapet. Jag antar att detta är sista gången som ni kommer att vara här och svara på frågor till rådet, herr Nikolaï, och jag vill framföra mina varmaste lyckönskningar och mitt tack för samarbetet med parlamentet under ert ordförandeskap. Jag önskar er stor framgång under slutet av denna period och särskilt under de kommande dagarna som jag tror kommer att bli mycket krävande.
Frågorna nr 12–31 kommer att besvaras skriftligen.

Talmannen.
   – Först vill jag meddela att det har inkommit fyra ansökningar efter inbjudan att komma in med ansökningar till posten som Europeisk ombudsman, vilket skulle ske senast den 30 september i år. Av dessa kommer två personer att nomineras, nämligen Nikiforos Diamandouros och Giuseppe Fortunato. Kandidaterna framträdde inför det behöriga utskottet den 29 november och valet kommer att hållas den 11 januari 2005, enligt förfarandet i arbetsordningen. 
Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är debatten om betänkandet av Edward McMillan-Scott om förslaget till rådets förordning om ändring av förordning (EG) nr 976/1999 om att fastställa krav för genomförande av gemenskapsåtgärder som inte avser utvecklingssamarbete och som inom ramen för gemenskapens utvecklingspolitik bidrar till det allmänna målet att utveckla och befästa demokratin och de grundläggande friheterna i tredje land. 
Ferrero-Waldner,
   – Herr talman, mina damer och herrar! Vid min utfrågning inför Europaparlamentet för några veckor sedan talade jag för att utveckla så nära arbetsrelationer som möjligt mellan kommissionen och Europaparlamentet i fråga om mänskliga rättigheter och demokratisering. I dag vill jag helhjärtat upprepa detta frivilliga åtagande.
Europaparlamentet är en mycket viktig samarbetspartner till kommissionen inom detta arbetsområde, och jag vill följa i min företrädares, Chris Pattens, fotspår och få till stånd en uttömmande och regelbunden dialog med er om gemensamma ämnen och frågor.
Målet med dagens beslut är att skydda den rättsliga grunden för Europeiska initiativet för demokrati och mänskliga rättigheter så att det skall kunna fortsätta att existera efter årets slut. Detta nödvändiggör vad jag hoppas kommer att bli parlamentets positiva röst på kommissionens förslag till att förlänga förordning (EG) nr 976/1999 med ytterligare två år. Det är endast två veckor kvar tills förordningen upphör att gälla, vilket medför risken att ingen finansiering kommer att finnas tillgänglig för projekt och program inom Europeiska initiativet nästa år.
För att rådet skall kunna anta ett positivt beslut innan förordningen upphör krävs det att Europaparlamentet röstar för det resolutionsförslag som läggs fram i dag av utskottet för utrikesfrågor. Enligt min åsikt ligger detta i allas intresse. Det är också av politiskt intresse för de tre institutioner som har med den rättsliga processen att göra och framför allt är det av praktiskt intresse för dem som drar nytta av de projekt som stöds av Europeiska initiativet för demokrati och mänskliga rättigheter, nämligen de civila samhällena och medborgarna i många olika länder i världen. 
Europeiska initiativet är ett redskap som fungerar bra. Detta bekräftas av statistiken över hur de finansiella medlen används och även av nästan alla organisationer för mänskliga rättigheter som erkänner initiativet och dess värdefulla arbete. Det betraktas som ett viktigt redskap som ger direkt stöd till civila samhällen i många tredjeländer där de mänskliga rättigheterna kränks och där det framför allt saknas demokratisk utveckling.
Initiativet stöder många nyskapande och relevanta projekt, såsom avskaffandet av dödsstraff, förhindrandet av tortyr och rehabiliteringen av tortyroffer, framstegen i fråga om kvinnors rättigheter – en fråga som ligger mig särskilt varmt om hjärtat –, kampanjerna för barns rättigheter och intressen, ursprungsbefolkningarna och de andra grupperna i utkanten av samhället samt förstärkningen av internationell lagstiftning. Detta lägger exempelvis fokus på Internationella brottmålsdomstolen. Det syftar också till att stödja yttrandefriheten och den demokratiska utvecklingen genom valövervakningsuppdrag.
Jag menar att Europeiska initiativet för demokrati och mänskliga rättigheter är ett livfullt uttryck för våra gemensamma värderingar och framför allt för EU:s identitet i världen. Herr talman! Jag instämmer med kammaren i att initiativet måste vara effektivt och välskött. Kommissionen kommer därför att noggrant gå igenom alla parlamentsförslag som syftar till att uppnå större effektivitet, enklare förfaranden och en effektiv användning av tillgångar.
I detta avseende vill jag försäkra att en meningsfull, öppen och framför allt regelbunden dialog kommer att föras mellan parlamentet och kommissionen. Jag anser att en sådan dialog ger oss möjlighet att gemensamt diskutera politiska och sakliga prioriteringar i Europeiska initiativet för demokrati och mänskliga rättigheter. Trots allt är parlamentets och kommissionens prioriteringar i stort sett identiska. De inbegriper till exempel behovet av att stödja EU:s grannskapspolitik genom initiativet eller att stärka den demokratiska utvecklingen i många olika länder. Enligt min åsikt är det därför viktigt – och detta gäller både mig själv och på samarbetsnivå – att fokusera på samma prioriteringar, att tillsammans undersöka de behov som uppstår i vår grannskapspolitik och att fastställa de bästa möjliga prioriteringarna för en gemensam grund.
Som parlamentariker har ni förvärvat särskilda kunskaper som jag skulle vilja dra nytta av. Ert stöd för den demokratiska rörelsen i Ukraina eller de kommande valövervakningsuppdragen i Palestina, Västbanken och Gaza är utmärkta exempel, och allt jag kan säga är att jag tror att vi kommer att ha ett gott samarbete i detta fall.
Herr talman, mina damer och herrar! Låt mig avsluta genom att uttrycka min förhoppning att parlamentet och kommissionen skall enas om formen för denna fortsatta dialog så snabbt som möjligt för att i allas intresse kunna utveckla ett givande samarbete inom detta område. Jag ser fram emot vårt positiva samarbete och ställer villigt mina tjänster till förfogande. 
McMillan-Scott (PPE-DE ),
   . – Herr talman! Jag vill tacka kommissionsledamoten för hennes inledande kommentarer. Det gläder mig att i kammaren se Luisa Morgantini, ordförande för utskottet för utveckling, Hélène Flautre, ordförande för underutskottet för mänskliga rättigheter, skuggföredraganden och min medföredragande i utskottet för utveckling, Fernando Fernández Martín. 
Det fanns två förordningar, varav den ena redan har antagits av parlamentet. Den vi behandlar nu gäller tredjeländer.
För tolv år sedan var jag föredragande, och enligt Chris Pattens beskrivning var jag pappa till Europeiska initiativet för demokrati och mänskliga rättigheter, som visade sig vara ett bidrag i övergångsfasen för de länder som tidigare tillhörde Sovjetblocket. Systemet sågs av många som EU:s flaggskepp för främjande av demokrati. Det gav innehåll åt Maastrichtfördragets inledning om EU:s utrikespolitiska prioriteringar.
I den inledande fasen administrerades det av en liten stiftelse med säte i Bryssel, och både Europaparlamentet och kommissionen spelade en aktiv roll i fördelningen och övervakningen av projekten. Vid höjdpunkten 1997 finansierade och administrerade initiativet runt 1 200 projekt. Jag besökte några av dem 1999 i Belgrad, bland annat de viktigaste medierna som verkade för demokrati, t.ex. Radio B92. Initiativet internaliserades av kommissionen samma år.
Jag har under lång tid oroat mig över att initiativet har blivit byråkratiskt och oflexibelt och tyckt att Europaparlamentet åter bör spela en större roll som den enda demokratiskt valda institutionen.
Trots att initiativet för närvarande har en budget på 137 miljoner euro saknas det öppenhet, insyn och effektivitet. Jag har blivit allt mer övertygad om detta efter att ha närvarat vid möten och följt diskussioner med mer än 30 organisationer. Jag talade helt nyligen med det vitryska journalistförbundet, som just nu är här för att ta emot Sacharovpriset, och med Eurasien-direktören för en amerikansk demokratiorganisation. De visste inte ens att det fanns ett europeiskt demokratiinitiativ.
Detta är ett mycket värdefullt program som också måste bli mer effektivt. Det är viktigt att komma ihåg att Europeiska initiativet, i motsats till rutinmässigt EU-stöd, inte förutsätter samtycke från värdlandets regering. I ett land som Vitryssland, för att inte tala om Tunisien eller Iran, där det är svårt och ofta omöjligt att operera genom regeringskanaler, kan detta knappast underskattas.
I ett dokument om EU:s säkerhetsstrategi 2003 sammanfattade Javier Solana betydelsen av och det känsliga läget för Europas nya grannskap. Detta resulterade i en politik som inbjuder våra grannar i öster och söder att ta del av den frihet, stabilitet och välfärd som vi åtnjuter i EU. Den syftar till att skapa en ring av vänner runt gränserna i den nya utvidgade Europeiska unionen. Tyvärr märks EU:s demokratiska arbete i de nya grannländerna enbart genom de korta valövervakningsuppdrag som ledamöter av Europaparlamentet utför, liknande det nyligen i Ukraina. Alla viktiga val i de nya grannländerna bör vara föremål för fullständiga valövervakningsuppdrag från EU:s sida.
Det råder i Bryssel en känsla av att demokrati inte kan exporteras och att förändring måste komma inifrån. Men Förenta staternas National Endowment for Democracy (NED) har sedan 1982 visat att de två faktorerna kan kombineras. NED verkar som ett oberoende expertorgan och använder sig av icke-statliga organisationer på fältet och respekteras mycket för sina program och metoder. Både Förenta staternas verksamhet, som t.ex. Westminster Foundation, och Tysklands stiftelser och icke-statliga organisationer präglas av mycket större öppenhet och insyn och mindre byråkrati än Europeiska initiativet. 
Jag sammanställde nyligen ett dokument om Europaparlamentets demokratifrämjande arbete, både inom och utanför EU. Som parlamentsledamöter deltar vi i en myriad av parlamentariska delegationer, samrådskommittéer och informella grupper. Det uträttas ett värdefullt men fragmentariskt arbete. Det samma gäller för Europeiska initiativet. Jag anser att vår medverkan bör samordnas i ett demokraticentrum med bas i Europaparlamentet och med uppgiften att agera som en forskningsenhet, en samlande enhet för allt demokratifrämjande arbete inom EU. På webbplatsen för utrikesdepartements Bureau for Democracy, Human Rights and Labor, skryter man t.ex. med att Förenta staterna har övervakat 87 länders övergång till att bli demokratiska stater. Vill EU att Förenta staterna ensamt skall kunna ståta med statistiken? Under förra helgens G8-möte i Rabat, ett möte som medfinansierades av EU och som det gläder mig mycket att kommissionsledamoten närvarade vid, utarbetades vidare planer för Forum for the Future, som för första gången introducerades vid toppmötet på Sea Island i juni 2004, för att främja demokrati i Mellanöstern och Nordafrika. Trots Europeiska unionens ekonomiska bidrag till en så viktig händelse är det inte EU, utan amerikanerna, som leder verksamheten. Vi kan konstatera att Förenta staternas program i stora drag återspeglar Barcelonaprocessens och nu Europeiska grannskapspolitikens principer.
Under 2005 övertar Förenade kungariket ordförandeskapet för både G8 och Europeiska unionen. Jag hoppas verkligen att man koncentrerar sig mer på de 250 miljoner araber som vill ha demokrati, vilket framgår av FN:s utvecklingsrapport, och på de tydligt vacklande länderna öster om oss.
Jag föreslår inte att Europaparlamentet skall förkasta förordningen eller de tillhörande budgetposterna längre än absolut nödvändigt. Samtidigt anser jag att svaret från kommissionen, dvs. brevet från kommissionsledamoten om de nya arrangemangen för programmet, som inte hänvisar till kontakter på arbetsnivå, och från rådet, som fortfarande använder sig av en arbetsgrupp bestående av utvecklingsministrar, på de farhågor som jag och andra har uttryckt om demokratiinitiativet är helt otillräckligt till sitt innehåll och inte alls svarar mot de behov som finns i dag och som delas av miljontals ofria människor i vårt grannskap. 
Fernández Martín (PPE-DE ),
   – Herr talman, fru kommissionsledamot! Jag vill välkomna er med anledning av ert första tal i en debatt om de mänskliga rättigheterna. Ni kommer alltid att vara välkommen.
Edward McMillan-Scott har sett över denna förordning, en förordning som tydligt visar alla våra goda egenskaper – många sådana – men även många av våra problem. Det är en blygsam förordning med tanke på dess budget, men ändå mycket ambitiös med tanke på dess mål. Vi är alla överens om behovet av att godkänna förordningen, men trots detta har vi tillbringat ett och ett halvt år, kanske mycket längre tid, med frågor om förfaranden och byråkrati som inte har något att göra med den grundläggande frågan, dvs. att godkänna förordningen i tid och på rätt sätt så att kommissionen kan få ett redskap för att stödja förordningen.
Det har varit en mycket komplicerad process. Vid slutet av förra mandatperioden godkände vi, genom ett gemensamt beslut, en liknande förordning om tredjeländer. Och nu närmar vi oss ikraftträdandet av den nödvändiga förlängning som inleds den 1 januari 2005 och upphör i slutet av 2006.
Kommissionen och rådet är väl medvetna om att denna förordning värderas högt av parlamentet. Jag vill poängtera att den budgetpost som förordningen finansieras genom inrättades på initiativ av parlamentet under rubriken ”Europeiskt initiativ för demokrati och mänskliga rättigheter”, vilket Edward McMillan-Scott just sade. Och många av oss som fanns med i parlamentet den gången finns även med här i dag. Kommissionen poängterar i motiveringen vidare dess fulla giltighet och att man i konsekvensbedömningen bekräftar att förordningen har tillämpats korrekt, vilket understryker de positiva resultaten av kapacitetsutvecklingen för de icke-statliga organisationer som är specialiserade på mänskliga rättigheter samt för organisationerna från det civila samhället.
Föredraganden har ansett det vara riktigt att begränsa sig till att utarbeta ett betänkande som stöder kommissionens förslag, ändrat av rådet och med de klargöranden och förklaringar som rådet har ansett det vara lämpligt att lägga till. Jag vill dock påpeka att en förordning med samma innehåll och precis samma syfte, som jag själv var föredragande för, godkändes vid första behandlingen genom medbeslutandeförfarandet och att vi i utskottet för utveckling var mycket flexibla och tog upp vissa rimliga och enkla frågor så att den kunde godkännas vid slutet av förra mandatperioden.
Det som vi nu har upprepat i ändringsförslagen men som inte har avgjorts genom röstning är mycket enkla saker som vi vid den tidpunkten hade svårt att klargöra. Parlamentet vill ha information och känna till resultaten och framstegen för tillämpningen av detta projekt. Och som kommissionsledamoten påpekade vill parlamentet också att dessa program skall bidra till finansieringen av freds- och valövervakningsuppdrag. Dessutom vill parlamentet att kommissionen lägger fram en analys av framstegen och resultaten för tillämpningen av detta projekt årligen eller med intervaller som kommissionen anser lämpliga.
Jag misstänker att det avtal som i slutet av förra mandatperioden slöts genom medbeslutande med utskottet för utveckling, som var ansvarigt för huvudbetänkandet, har ändrats på ett ensidigt sätt. Jag hoppas att detta nu kan åtgärdas på grundval av tillämpningen av förordningen, så att kommissionen får de medel som krävs för att man skall kunna utnyttja detta effektiva instrument för att främja demokratin och de mänskliga rättigheterna. 
Ribeiro e Castro (PPE-DE ),
   . – Herr talman, fru kommissionär, mina damer och herrar! Att främja demokratin och de mänskliga rättigheterna i världen bör vara en av prioriteringarna i Europeiska unionens yttre förbindelser.
Vi hämtar kraft i vår egen vida tolkning av begreppen människan och individen liksom i vetskapen att den demokratiska världen också är en friare värld, en värld som kan vara mer rättvis, en värld som är förmögen att skapa rättvisa och frihet och som följaktligen är en fredligare och säkrare värld. Genom att engagera oss starkt i Europeiska initiativet för demokrati och mänskliga rättigheter främjar vi demokratin, freden, människan och säkerheten, allt på en och samma gång. Vi bör alltid ha detta i åtanke när vi finjusterar de instrument som vi upprättar och när vi förvaltar de medel som vi anslår direkt till detta handlingsområde.
Efter ett antal års erfarenhet, skulle jag vilja göra några anmärkningar. För det första bör parlamentet bli mer delaktigt i program som är särskilt utvecklade och understödda inom detta område. De ändringar av förordningen som har föreslagits kommer att föra denna fråga tillräckligt mycket på tal, naturligtvis förutsatt att kommissionen godtar dem i rätt anda och gör en bred och utförlig tolkning av de nya riktlinjerna och därigenom förflyttar kontakten med parlamentet till en öppnare och tätare nivå. Detta är vad vi kräver. Det är dock också nödvändigt att vi utrycker vår åsikt i andra frågor som berör oss mer.
För det första: Skall vi späda ut dessa instrument över fler och fler regioner och över fler linjer och fler frågor, eller skall vi först utarbeta en tydlig strategi för att sedan koncentrera oss på en riktlinje som för oss framåt och på de grundläggande prioriteringarna? Jag menar att det sistnämnda är det rätta sättet. Begreppet mänskliga rättigheter blir allt vidare men ibland också mindre tydligt. Det är också lockande att använda dessa instrument till allt och inget. Enligt min åsikt vore detta fel, det skulle göra vårt arbete mindre effektivt och leda till ett slöseri med knappa resurser, eller till en fördubbling av instrumenten.
Det finns många andra instrument för samarbets- och utvecklingspolitiken med tredje land. Men de instrument som tillhör Europeiska initiativet för demokrati och mänskliga rättigheter är ytterst politiska och bör i huvudsak inriktas på att främja demokratin och det som utgör själva kärnan i de medborgerliga och politiska rättigheterna, dvs. religionsfriheten, yttrandefriheten, maktdelningen och rättsstaten, skyddet för organisationsrätten och rätten att arbeta inom politiska partier och i det civila samhället, möjligheten att hålla fria och rättvisa val samt vikten av att ha öppna och pluralistiska samhällen.
Vi måste dock också kunna prioritera de regioner i världen eller de länder som har särskild strategiskt genomslag för de åtgärder som vi stöder, och detta av flera orsaker. För det första för att landet ifråga är vår närmsta granne och därför att vår direkta säkerhet står på spel. För det andra för att det finns situationer som kan ha en positiv snöbollseffekt på lokal nivå när det gäller upprättandet av demokrati och stabilitet. För det tredje därför att vi i dessa områden med särskilt besvärliga problem kan hitta en svag punkt som kan åtgärdas och leda till demokratisk utveckling. För det fjärde därför att det finns särskilda historiska och kulturella band som binder oss samman. Och för det femte därför att vår hjälp på kort sikt kan ändra allt och att den kan ha ett omedelbart positivt genomslag. 
Sammanfattningsvis måste vi också ifrågasätta om vi, när vi genomför denna politik, skall gå den väg som leder till ökad byråkrati eller om vi kommer att kunna göra dessa instrument smidigare? Mer än något annat uppmanar jag kommissionen att ta risker och att utarbeta de mest äventyrliga, mest våghalsiga och mest distinkta handlingslinjerna. Byråkrati skulle leda till att dessa instrument förblir helt och hållet oanvända av en enkel och intuitiv orsak. Vi kan inte lita på att diktatorerna skall uppmuntra och främja demokratin i sina länder. Vi måste därför vara smidigare och veta hur vi skall göra för att stödja just de områden där detta behövs, just där detta saknas och just där detta kommer att göra skillnad. 
Fava (PSE ),
   – Herr talman, mina damer och herrar! Jag skulle vilja välkomna kommissionären på vår grupps vägnar.
Låt oss gå direkt till saken. I kväll har parlamentet ombetts att godkänna förlängningen av det särskilda programmet för mänskliga rättigheter och demokrati med två år. Vår grupp har inga principiella invändningar. Under de senaste månadernas dialog med kommissionen har vi dock ställt några politiska villkor för vårt godkännande, det vill säga att vi vill ha en tydlig signal från kommissionen om att ni förbinder er att föra en strukturerad dialog med parlamentet.
Det är inte fråga om att vi begär ett förvaltningsansvar som inte faller inom parlamentets behörighetsområde, utan snarare att vi vill ha befogenhet att göra en politisk utvärdering av denna åtgärd, och mer allmänt av alla initiativ som berör den demokratiska utvecklingen och arbetet för de mänskliga rättigheterna. Vi vill kunna göra en förhandsutvärdering av prioriteringarna inom initiativen och en efterhandsutvärdering av deras kvalitet och av i vilken utsträckning de rent konkret har lyckats att föra demokratin framåt. Fru kommissionär! Parlamentet ber med andra ord om att göras delaktigt i utarbetandet av riktlinjerna för våra åtgärder och i bedömningen av effektiviteten hos de resultat som vi uppnår.
De senaste åren har många frågor förblivit obesvarade och en stor mängd information har antingen uteblivit helt eller också tillhandahållits i kraftigt förkortad form. Vi känner inte till hur stora summor som faktiskt har satsats genom detta program, vilka projekt som har slutförts och var dessa har genomförts eller med vilka konkreta resultat, för i vissa länder har tillgångarna frusits. Vi känner för den delen inte heller till vad som görs för att tina upp tillgångarna.
Vi vill inte bryta mot de heliga reglerna om kommittéförfarandet, utan det handlar om att hitta ett sätt att hantera en förbindelse som inte bara är baserad på ett muntligt uttalande om god vilja. Fru kommissionär! Vi uppskattar ert erbjudande om samarbete, och vår vilja att förlänga det här programmets varaktighet skall tolkas som ett uttryck för förtroende. Det är viktigt att klargöra att parlamentet inte får ses som en notarie som kallas in för att formellt godkänna redovisningen men som måste begränsa sig enbart till detta, vilket ofta sker. Detta ligger varken i parlamentets eller i gemenskapsinstitutionernas intressen.
I det hänseendet anser vi att programmet bör effektiviseras och skyndas på så mycket som möjligt. Lokala icke-statliga organisationer i området bör få större ansvar, och mer tyngd bör läggas på mikroprojekt och på vissa kampanjer som tidigare banat väg inom det problematiska demokratiområdet i vissa länder. Vi måste arbeta lite hårdare för demokratin, eftersom vi hittills har försummat detta genom att koncentrera våra åtgärder till området för de mänskliga rättigheterna.
Naturligtvis är det också nödvändigt att utveckla förmågan till dialog, och när det gäller just denna förmåga kommer parlamentet att lita på er och att ge er sin röst, fru kommissionär. Vi hoppas dock att detta från och med i morgon kommer att bli en daglig dialog – inte bara en formalitet utan en innehållsrik dialog – för att befästa de beslut som har fattats och för att definiera de mål vi sätter upp för oss själva. 
Flautre (Verts/ALE ),
   – Herr talman, fru kommissionär, mina damer och herrar! Kanske skall vi börja med den så aktuella fråga som Giovanni Claudio Fava helt korrekt ställde om dialogen mellan våra institutioner. Detta är ett återkommande ämne som för övrigt gör detta sena sammanträde vid denna sena tid på året så givande. Fru kommissionär! I denna fråga har vi hört er säga, bland annat i utfrågningen av er, och vi har också läst att ni vill föra en dialog som var och en kan beskriva som det passar men som åtminstone jag uppfattade som en regelbunden, relevant, öppen och långvarig, eller kort sagt strukturerad dialog.
Detta erbjudande om en dialog är helt klart ett förslag som parlamentet kommer att kasta sig över, för som ni vet är parlamentsledamöterna angelägna om att få tillfälle att engagera sig i djupa diskussioner om riktningen och den pågående övervakningen av initiativet och att motta information om programplaneringen. Mina damer och herrar, bollen ligger hos oss och jag är säker på att kommissionen skulle bli förtjust över ett förslag från oss, från våra utskott och grupper, kort sagt från vårt parlament, så att denna dialog kan komma igång väldigt snabbt. Det är brådskande att få till stånd en sådan dialog med en grupp ledamöter som är motiverade och som har sakkunskap inom detta område, och det finns ingen brist på sådana personer inom denna institution.
Låt oss återvända till initiativet. Jag anser att vi återigen måste peka på det mervärde som följer av alla de åtgärder som Europeiska unionen kan komma att genomföra för demokratin och de mänskliga rättigheterna. Det tål att upprepas att initiativet är det enda verktyg som vi har tillgång till för att, mot de ofta enväldiga och diktatoriska regeringarnas vilja, stöda det civila samhället, aktivisterna och de icke-statliga organisationer som arbetar under förhållanden som ofta är mycket komplicerade. Det är det enda instrument som låter oss agera på det här sättet, och det är mycket, mycket värdefullt.
Dessutom skulle jag vilja tillägga att det stöd som på detta sätt ges till de icke-statliga organisationerna uppfattas som neutralt i området, det vill säga att Europeiska unionen inte tillhandahåller dessa medel i ett försök att dominera eller ta över, och så uppfattas det inte heller, i motsats till vad som sägs när amerikanska agenturer arbetar på fältet. Åtminstone hör man ofta sådana påståenden i Maghreb. Detta stöd är en väldigt värdefull tillgång, som möjliggjorts genom kvaliteten på EU:s ingripanden.
Det finns naturligtvis fortfarande utrymme för förbättring. Ett av de problem som vi alla känner till många exempel på är att vissa icke-statliga organisationer av en eller annan orsak inte kan stödjas inom ramen för detta initiativ. De regeringarna i tredjeland som inte vill se demokratiska rörelser utvecklas i sin närhet, saknar inte resurser och fantasi. Det finns exempel på att lagliga icke-statliga organisationer som har tilldelats stöd inom ramen för initiativet helt enkelt har förbjudits att ta emot detta stöd genom ett politiskt dekret eller genom direkt censur. Alla beslut har fattats, men dessa organisationer hindras från att utnyttja de bidrag som tilldelats dem. Det finns andra exempel på föreningar som helt enkelt inte existerar lagligen. I sådana fall måste vi utnyttja kryphål, och vi måste därför kunna vara flexibla och finna sinnrika lösningar på plats för att uppnå våra mål.
Jag skulle vilja avsluta med att säga att denna debatt inte skulle fylla någon funktion om vi inte redan nu tänkte på tiden efter 2007. Och liksom andra ledamöter helt riktigt har gjort skulle jag vilja uppmärksamma det faktum att vi kommer att behöva arbeta inom parlamentet för att se till att denna värdefulla tillgång, som vi alltid kan förbättra, kan sträcka sig förbi 2006. Detta är vad som står på spel i de diskussioner som vi kommer att behöva föra på flera olika nivåer inom parlamentet. 
Morgantini (GUE/NGL ),
   . – Herr talman, mina damer och herrar! Även jag skulle vilja välkomna kommissionären och jag uppskattar särskilt att hon är kvinna.
Jag håller helt och hållet med om behovet av att utvidga de genomförandeåtgärder som gäller mänskliga rättigheter, utveckling och demokrati. Jag gratulerar Edward McMillan-Scott och jag delar i synnerhet Fernando Fernández Martíns åsikt – i enlighet med min röst i utskottet – särskilt vad gäller det ändringsförslag i vilket kommissionen särskilt uppmanas att utarbeta en årsberättelse med arbetsprogram för det kommande året och att hålla Europaparlamentet underrättat om genomförandet.
Jag har dock, med Benita Ferrero-Waldners ord, tagit fasta på kommissionens vilja att samarbeta och också att föra en djup och seriös dialog, inte bara om de generella riktlinjerna utan också om projektens genomförande. Bland annat hoppas jag verkligen att denna dialog kommer att föras direkt med utskottet för utveckling, där jag själv är ordförande, eftersom det faktiskt är så att frågorna om mänskliga rättigheter, kvinnors egenmakt och demokrati är tätt sammankopplade med frågan om utveckling.
Jag skulle vilja säga till min mycket sympatiske kollega Edward McMillan-Scott att jag förstår hans frustration och att jag håller med honom om detta värdefulla projekt, som Hélène Flautre uttryckte det. Faktum är att föräldrar inte alltid står ut med att se sina barn växa upp.
Uppriktigt sagt skulle jag inte vilja försöka efterlikna Förenta staterna, eftersom deras åtgärder väldigt ofta har varit upphov till diktaturer – jag tänker på Pinochet-regimen, till exempel. Jag tror att de stora planerna för demokratisk utveckling i Mellanöstern redan har förkastats av många i Mellanöstern eftersom de ses som ett maktutövande och inte som någon genuin hjälp.
Jag skulle därför vilja att vi behåller vår egen individuella karaktär och att vi också värdesätter det viktiga arbete som vi gör. Vi vill faktiskt inte exportera demokrati, utan vi vill att demokratin skall växa och ha möjlighet att växa, och vi kan förmedla verktygen för detta. Genom att besöka konfliktområden och se det enorma antalet projekt, har jag insett att förmågan att agera utan att gå via myndigheterna är av grundläggande betydelse.
Frågorna om tortyr, träning och återhämtning, liksom frågan om kvinnors egenmakt, har varit mycket viktiga. Jag anser att vi verkligen behöver fortsätta på det här sättet, men naturligtvis måste vi vara medvetna om att det finns många begränsningar och tillkortakommanden, även inom det finansiella området. Jag skulle inte vilja att vi begränsar oss till valobservationsuppdrag, som väldigt ofta faktiskt inte kan tas på allvar om man tänker på att de bara sträcker sig över en dag. Jag skulle verkligen vilja att vi fortsatte att agera på så sätt att vårt stöd och våra handlingar verkligen kan bli ett verktyg för att hjälpa demokratin att växa och inte för att pracka på någon våra värden. 
Czarnecki, Ryszard (NI ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Det gläder mig att säga att Benita Ferrero-Waldner är rätt person på rätt plats. Det kan man inte säga om alla hennes kolleger, men det är inte hennes fel.
Europaparlamentets roll blir allt viktigare inom EU-institutionerna, och dess anseende blir allt större bland folket i medlemsstaterna. Efter 25 år som direktvalt organ är parlamentets betydelse nu på topp. Vi bör dock inte vara nöjda med att parlamentets roll stärks som ett resultat av strider om behörigheter och förfaranden inom EU. Parlamentets uppgift måste nu mer än tidigare vara att sprida demokrati i världen och att tillhandahålla information om värden och normer. Även om våra samhällen inte är de ideala, försäkrar dessa värden och normer att det blir färre krig och mer dialog på vår kontinent, mindre våld och fler kompromisser och mindre institutionell aggression och mer internationellt och institutionellt samarbete.
Det är inte fråga om att främja europeiska värden. Det handlar om att informera folk om en sorts politik som baseras på ett sökande efter allmänhetens bästa och om att bredda deltagandet i styrandet på alla nivåer. Detta är både Europeiska unionens och Europaparlamentets roll idag. Är 100 miljoner euro för mycket att satsa på att främja demokratin i världen? Det är tveklöst otillräckligt. Till och med fem gånger så mycket skulle vara mycket mindre än att behöva betala för att reparera skadorna av en bristande demokrati. Det skulle kosta mycket mer att tillhandahålla hjälp till offren för de inbördeskrig och de internationella krig som bryter ut därför att politiker i många länder inte förstår betydelsen av demokratin annat än som ett ord som finns med i utländska parlörer. Om mer än 100 miljoner euro skulle beviljas skulle det naturligtvis bli nödvändigt att övervaka både våra egna institutioner och de organisationer som tar emot stödet.
Sammanfattningsvis skulle jag uppriktigt vilja tacka föredraganden Edward McMillan-Scott för hans arbete. Jag hoppas att parlamentet kommer att fortsätta att arbeta tillsammans i detta ärende oavsett politisk inriktning och att det kommer att arbeta mot de mål som Benita Ferrero-Waldner och föredraganden har nämnt. 
Howitt (PSE ).
   – Herr talman! Även jag vill välkomna den nya kommissionsledamoten till debatten. Vi ser fram emot att arbeta med henne och framför allt ser vi fram emot kommissionens planer 2005–2006 för den här budgetposten, vars rättsliga grund vi förväntas anta i morgon. Jag stöder det faktum att detta är en budgetpost som når gräsrötterna och att det civila samhället i länderna i första hand skall ta emot medlen. Jag stöder också kommissionens planer på att permanent prioritera förebyggande av konflikter inom denna budgetpost. Demokratin är med säkerhet det bästa instrumentet för att förebygga konflikter i vår värld. 
Jag ställer mig bakom vad kommissionen har gjort för att förbättra kontakterna och stödet från sina egna delegationer i tredjeländer för projekt inom dessa budgetposter. Jag stöder också planerna på att utöka finansieringen av mikroprojekt, särskilt för lokala icke-statliga organisationer i tredjeländer som är högt värderade av parlamentet.
Om jag skall kritisera något så är det att kommissionsledamotens föregångare varje år talat om mänskliga rättigheter för att sedan lägga fram ett preliminärt budgetförslag där den posten reduceras, förra året från 127 till 105 miljoner euro. Kommissionsledamoten kanske kan välja att inte göra så de kommande åren. Liksom Hélène Flautre hoppas jag, medan det finns lämpliga mål för att förenkla budgeten, att denna särskilda budgetpost har ett symbolvärde och att den kommer att upprätthållas på medellång och lång sikt.
Jag vill även uppmärksamma er på de internationella organisationernas växande behov, såsom tillfälliga tribunaler för Jugoslavien och Rwanda och Internationella brottmålsdomstolen. Jag motsätter mig försöket att prioritera ned globala projekt inom denna budgetpost och att åter koncentrera sig på Europas närområden. Det är ett misstag: de mänskliga rättigheterna är universella i vår värld.
Slutligen vill jag betyga min aktning för föredraganden Edward McMillan-Scott och hans uppriktiga intresse för denna budgetpost. Men jag är glad att han drog tillbaka sina ändringsförslag som nog syftade till förvaltning av denna budgetpost på mikronivå. Kommissionens engagemang för en strukturerad dialog, som den beskrevs, är välkommen. Tillsammans med mina kollegor i parlamentets underutskott för mänskliga rättigheter ser jag verkligen fram emot att ge mig in i den dialogen tillsammans med den nya kommissionsledamoten. 
Ferrero-Waldner,
   . – Herr talman, mina damer och herrar! Tack så mycket för den här debatten. Först vill jag säga till vice talman Edward McMillan-Scott att vi nog skulle behöva uppfinna detta intressanta förfarande nu om han inte redan hade uppfunnit det. Jag är helt övertygad om att detta är bra eftersom jag har alltid varit mycket engagerad i de mänskliga rättigheterna. Med andra ord kan ni räkna med att ni har att göra med en person som verkligen tror på det hon gör. 
Det kommer att föras en verklig dialog, jag säger det igen, och inte bara på min nivå utan också på arbetsnivå. Jag skulle vilja upprepa detta så att det ligger utom allt tvivel. Jag håller inte med om att det enda vi har gjort har varit att observera val. Jag kan nämna en mängd exempel på att så inte är fallet. Tänk bara på Ukraina, där vi har flera olika projekt på gång. För att visa er att vi inte kan se så snävt på saken skall jag nämna några exempel där kommissionen redan ger sitt stöd. Kommissionen har till exempel anslagit 300 000 euro till European Centre for Common Ground, 334 000 euro till Internationella Helsingforsfederationen för mänskliga rättigheter för att förbättra situationen på området för de mänskliga rättigheterna i Ukraina genom att enskilda organisationer erbjuder rättshjälp. Vidare har man anslagit 787 000 euro till Europeiska centrumet för romernas rättigheter för att försvara romernas rättigheter i Ukraina, 685 000 euro till Kharkivgruppen för skydd av mänskliga rättigheter, och så vidare. Detta är bara några av projekten. Låt mig övergå till en annan del av världen som är mycket viktig för er, och sannerligen också för mig, nämligen södra Medelhavsområdet och den arabiska region som inte bara omfattar arabländerna utan naturligtvis även Israel. Där finns till exempel ett projekt som heter Palestina och som handlar om demokratiprocessen nedifrån, om media och om nätverk som verktyg för samhällsutvecklingen. Detta är ett viktigt projekt eftersom det i första hand riktar sig till det civila samhället.
Låt mig säga det ännu en gång: Jag är särskilt glad över att jag nyligen kunde lägga fram sju handlingsplaner för kommissionen och sedan för parlamentet här i måndags igen, vilket jag ser som ett lyckligt sammanträffande. Kommissionen och rådet antog förslagen och alla talade mycket positivt om dem. Varför? Därför att dessa handlingsplaner kommer att göra det möjligt för oss att sprida våra värderingar, det vill säga mänskliga rättigheter och allt som hänger samman med det, såsom rättsstaten, de mänskliga rättigheterna och demokratin, till dessa länder, bland annat till Ukraina så snart fria och rättvisa val har ägt rum där. Därefter börjar genomförandet. Emellertid riktar sig handlingsplanerna också mot ett så fattigt men ändå viktigt land som Moldavien, där vi också behöver agera. Vitryssland är ett särskilt fall som jag snart återkommer till. Sedan har vi naturligtvis de större länder i Mellanöstern som är redo för denna process, framförallt Jordanien, Marocko, Tunisien, Palestina och Israel. Att dessa sju handlingsplaner nu läggs fram innebär som jag ser det goda möjligheter att arbeta tillsammans med och kring dessa länder. Handlingsplanerna ger oss naturligtvis också möjlighet att föra fram våra prioriteringar jämsides med ländernas egna prioriteringar för att främja demokrati och mänskliga rättigheter.
Jag skulle vilja redogöra för huvuddragen i några av de kampanjer som vi för inom ramen för vårt program för de mänskliga rättigheterna. Jag medger att det inte handlar om någon enorm mängd, men det är ändå ett avsevärt antal, och jag menar att det finns mycket där som kan diskuteras i detalj. 

Kampanj 1 benämns ”Stöd, rättvisa och värdighet”. Den tar sikte på straffrätt, stöder avskaffande av dödsstraff i alla länder och stöder det internationella arbetet med att övervaka och rapportera om respekten för de mänskliga rättigheterna och de skyldigheter som följer av internationella avtal.
Kampanj 2, som ligger mig särskilt varmt om hjärtat, benämns ”Utveckling av en kultur av mänskliga rättigheter”. Här ingår utbildning i mänskliga rättigheter, yrkesutbildning, övervakning och medvetandegörande genom fokus på utveckling av marginaliserade eller utsatta gruppers rättigheter, dvs. kvinnors och barns rättigheter, omfattande könsstympning, kvinnohandel och försvarare av mänskliga rättigheter. Den avser också förebyggande av tortyr, rehabilitering av tortyroffer, program för högre utbildning och vidareutbildning samt stöd till dialog om de mänskliga rättigheterna. Det är alltså på det hela taget en mycket viktig kampanj.
Kampanj 3 rubriceras ”Främjande av den demokratiska processen”. Detta är väsentligt för alla dessa samhällen, särskilt för Mellanöstern eller Mellanöstern i dess vidare bemärkelse. Jag återkommer till det senare. Det handlar sålunda i hög grad om utveckling av demokratiskt inflytande, främjande av en välorienterad dialog med det civila samhället, fokus på föreningsrätt, yttrandefrihet, en oberoende press, radio- och TV-sändningar samt ohindrat tillträde till Internet och valövervakningsuppdrag.
Kampanj 4 kallas ”Stöd för jämlikhet, tolerans och fred” och tar fasta på frågor om rasdiskriminering, främlingsfientlighet samt minoriteters och ursprungsbefolkningars rättigheter.
Sedan har vi urvalet av regioner och länder och matchningen av dem med var och en av de fyra kampanjerna. Allt detta är inrymt för 2007 och i nästa budgetplan kommer det endast att finnas sex budgetförordningar, varav fyra gäller mycket viktiga områden: utvidgning, utveckling, god grannskapspolitik och stabilitet. Demokrati och mänskliga rättigheter är centrala inslag i dem alla, vilket är en verklig framgång som vi kan arbeta vidare från. Här görs en tematisk planering.
Om vi återvänder till Vitryssland, som vi nyligen talade om i rådet, förklarade jag att vi ville arbeta specifikt med de icke-statliga organisationerna. Sedan fick vi en inbjudan från Litauen om att organisera en workshop där. Då har vi tre faser, först två faser i kommissionen och sedan parlamentsöverläggningar. Sedan har vi också en inbjudan från Litauen, eftersom Litauen, Polen och många av dessa länder vet var vi måste börja med icke-statliga organisationer. Ni har rätt i att vi där endast kan arbeta med det civila samhället eftersom vi inte kan arbeta med regeringar i det här skedet.
I den vidare frågan om Mellanöstern var jag mycket intresserad av denna nya möjlighet till samarbete. Vi har mycket riktigt arbetat i tio år med länderna i Mellanöstern och Medelhavets södra kustområde. Förenta staterna gör nu någonting liknande. Det är ett bra initiativ, för ju mer vi kan arbeta parallellt och alltså skapa mer demokrati och förenkla tillgången till demokrati i regionen, desto bättre.
Jag skall nu gå över till mer formella frågor. Enligt den information jag har, för den juridiska sammanhållningens skull, har rådet nu på nytt lagt fram de ändringsförslag som parlamentet hade när förordning (EG) nr 975/1999 och 976/1999 höll på att utarbetas. Jag hoppas att detta är välkommen information till de ledamöter som tog upp frågan.
För att kunna arbeta bättre med icke-statliga organisationer var det nödvändigt att minska koncentrationen, som vi kallar det. Det innebär att vi har gett delegationerna mycket ansvar, vilket har gett dem mycket bättre möjlighet att få överblick över vad de icke-statliga organisationerna gör. Detta är också skälet till att vi kommer att kunna följa utvecklingen mycket bättre. Jag hoppas att kontrollen kommer att bli bättre, för samtidigt som vi bör ha möjlighet till snabba åtgärder vet jag att vi också måste vara mycket försiktiga och kontrollera saker och ting på rätt sätt. Det var vad jag ville säga. Detta är min inbjudan till dialog och jag tackar er för att ni accepterar den. Vi är inte fullkomliga, men det finns ett positivt erbjudande och jag hoppas att parlamentet kommer att anta det i denna positiva anda för att arbeta tillsammans för Europeiska unionens viktigaste värderingar – de mänskliga rättigheterna. 
McMillan-Scott (PPE-DE ),
   . – Herr talman! Som kommissionen skall bli varse har Europaparlamentet alltid sista ordet.
Jag är glad att kommissionen börjar undersöka möjligheten att göra något i Vitryssland. Jag nämnde Vitryssland och även Tunisien och Iran, två andra länder där ingenting händer. Jag är tacksam för den goda viljan och kommissionsledamotens engagemang på sin nya post, som vi hälsar henne välkommen till. Jag välkomnar också hennes åtagande att få till stånd samarbete på arbetsgruppsnivå mellan parlamentet och kommissionen.
Jag vill upplysa kommissionen om att Europaparlamentet den här veckan, tack vare underkommittén för mänskliga rättigheter, låter oberoende experter genomföra en studie av programmets verksamhet. Jag bad kommissionen om det förra året men fick inget gehör. Studien avslutas i februari.
Jag vill gärna göra ännu en kommentar, eftersom jag vet att kommissionsledamoten var i Rabat i helgen och vi behandlar en vittomfattande och viktig agenda: reformprocessen i Mellanöstern. När jag började arbeta med betänkandet uppgick de tillgängliga medlen från Europeiska initiativet för demokrati och mänskliga rättigheter för hela Mellanöstern till fyra procent av samtliga medel. Med tanke på omständigheterna där de gångna tre åren var det en anmärkningsvärt låg siffra. Det gläder mig att kommissionen nu justerar den, och vi behöver åter koncentrera oss på programmet. Oavsett vad Richard Howitt sade har vi strategiska mål och strategiska prioriteringar. Det är bra att kommissionen nu börjar koncentrera sig på dem.
Jag vill tacka kommissionsledamoten för hennes ord och för hennes åtagande, och vi ser fram emot ett konstruktivt och praktiskt samarbete, men på grundval av lika intresse för den demokratiska utvecklingen, särskilt i vår egen omgivning. 
Talmannen.
   – Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 11.30. 
Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är debatten om Dimitrios Papadimoulis betänkande om förslaget till rådets beslut om ändring av beslut 1999/847/EG när det gäller en förlängning av programmet för gemenskapsåtgärder till förmån för räddningstjänsten. 
Ferrero-Waldner,
   . – Herr talman! Det gläder mig att parlamentet stöder kommissionens förslag att förlänga programmet för gemenskapsåtgärder till förmån för räddningstjänsten till 2005 och 2006. Jag uppskattar verkligen de ansträngningar som gjorts i arbetet med detta betänkande, särskilt från föredraganden Dimitrios Papadimoulis sida.
Innan jag går in på detaljer i betänkandet kan det vara värt att dra sig till minnes det arbete som utförts inom ramen för detta åtgärdsprogram sedan det antogs i december 1999. Målet med programmet för gemenskapsåtgärder till förmån för räddningstjänsten är att bidra till ett ökat skydd för människor, miljö och egendom i händelse av naturkatastrofer eller katastrofer av teknisk natur över hela EU. Åtgärdsprogrammet har finansierat en mängd betydelsefulla projekt, expertutbyten och workshops som utgör ovärderligt samarbete och även ömsesidigt bistånd mellan medlemsstaternas räddningstjänster.
Åtgärdsprogrammet stöder och kompletterar de ansträngningar som görs på nationell, regional och lokal nivå. Tonvikten har lagts på större projekt för förebyggande åtgärder, information till allmänheten, krishantering, katastrofmedicin och nätverksarbete bland de olika frivilligorganisationer som arbetar lokalt.
Vi har bevittnat stora katastrofer de senaste åren. Ni minns översvämningarna i Central- och Östeuropa sommaren 2002, oljeutsläppet från , också det 2002, och den osannolika värmeböljan och de förödande skogsbränderna i Sydeuropa sommaren 2003. I år chockades vi av terrorattacken i Madrid, och jordbävningarna i Iran och Marocko spred förstämning. Dessa händelser visar tydligt behovet av vidare åtgärder för att stärka förebyggande åtgärder och beredskapsåtgärder och även för att förbättra vår förmåga att reagera snabbt och solidariskt som Europeisk union. 
Kommissionen anser att stora framsteg har gjorts de gångna åren när det gäller EU:s bidrag och roll för att skydda medborgarna. Föredraganden har med rätta framhävt några aspekter i betänkandet, och dessa aspekter är både värdefulla och konstruktiva kommentarer som vi skall beakta i vårt kommande arbete.
Jag vill direkt kommentera ett antal punkter. I betänkandet rekommenderas bättre informationsutbyte om tillgängliga resurser, expertis samt fungerande strategier och förfaranden på nationell nivå. Kommissionen håller med om att vår resursdatabas bör uppgraderas ytterligare och innehålla fler uppgifter om insatskapacitet, aktuella kostnader och tillgänglig utrustning. Kommissionen samarbetar för närvarande med medlemsstater i dessa frågor.
I betänkandet förordas en bättre operativ ram för volontärer och att riktlinjer för deras arbete utarbetas. Detta är ett bra förslag som speglar det fokus som kommissionen nu lägger på arbetet med detta ämne, som varit och kommer att förbli prioriterat vid finansieringen år 2005.
Jag skall även nämna något om finansieringen av stöd i nödsituationer. Det är en angelägen fråga som dock är beroende av att tillräckliga medel finns att tillgå. Budgetmedlen tillåter för närvarande endast finansiering av sakkunniga som reser till katastrofområdena för att bedöma hjälpbehovet. Ytterligare finansiering beror i nuläget på givande och mottagande medlemsstater. Jag vill också tillägga att det som ni vet finns möjlighet att använda EU:s solidaritetsfond för att stödja ett land som har drabbats av en allvarlig katastrof.
Slutligen ombeds kommissionen i betänkandet att lägga fram en rapport om programmet 2006. Det finns inget som hindrar att vi tillmötesgår den begäran.
Jag vill med dessa kommentarer upprepa mitt tack till föredraganden och hela parlamentet för detta välbetänkta och konstruktiva yttrande.
Jag ber att få tillägga att min kollega, kommissionär Stavros Dimas, beklagar att han inte kunde komma hit. Han är i Buenos Aires och bad mig ersätta honom. 
Papadimoulis (GUE/NGL ),
   . – Herr talman, fru kommissionär, mina damer och herrar! Debatten om betänkandet äger, som kommissionären påpekade, rum efter en rad stora naturkatastrofer de senaste åren som väcker frågan om behovet av att förstärka gemenskapens åtgärdsprogram. Det har förekommit översvämningar, värmeböljor, skogsbränder, jordbävningar, allvarliga föroreningsolyckor med giftigt avfall eller oljeutsläpp som i fallet med och även allvarliga industriolyckor samt terroristattacker.
I mitt hemland, Grekland, känner man för närvarande mycket djup oro efter kapningen av en buss och den gisslantagning som innebär att flera liv är i fara. Dessa faror och katastrofer skördar många offer och orsakar även allt större ekonomiska förluster. De skapar oordning i ekonomin i de drabbade länderna och drabbar särskilt de fattigaste och mest sårbara delarna av befolkningen. Det är just därför som regeringarna också måste vidta åtgärder, det förebyggande arbetet måste förbättras och reaktionsförmågan måste utökas.
Gemenskapens svar på problemet är programmet för gemenskapsåtgärder till förmån för räddningstjänsten. Programmet löper ut om inom kort, den 31 december 2004, och det förslag som jag har utarbetat måste godkännas så att vi kan undvika ett tomrum fram till dess att ett nytt program är klart. Därför stöder jag kommissionens förslag att förlänga programmet med två år. Jag stöder också kommissionens förslag till nödvändig budgetökning för åtgärdsprogrammet för räddningstjänsten från 2004 års belopp på 1,5 miljoner euro per år till 2,4 miljoner euro per år för de kommande två åren. Ni kanske inte tycker att detta är någon stor ökning, och jag håller med, men detta är vad som är absolut nödvändigt för att finansiera det ökade behovet till följd av utvidgningen och för att finansiera det åtgärdsprogram mot havsföroreningar som man under tiden har beslutat om.
Tyvärr tycks ministerrådet inte ha samma uppfattning som vi har i Europaparlamentet och i kommissionen, men rådet måste också förstå att de beslut som vi fattar för att göra vissa saker också kräver nödvändiga medel för att kunna genomföras. Annars kan vi inte uppfylla våra skyldigheter gentemot medborgarna på ett konsekvent sätt, och det är just när en naturkatastrof inträffar som de som har röstat på oss och sänt oss hit behöver känna att EU och Europaparlamentet står vid deras sida. Programmet måste således fortsätta, samtidigt som vissa delar behöver förbättras utifrån nyvunna erfarenheter. 
När jag har studerat problemet har jag identifierat sju områden där det krävs praktiska förbättringar och där systemet ser bra ut på papperet men där erfarenheten från fältet visar att det råder allvarliga brister.
För det första bättre informationsutbyte om tillgängliga resurser, expertis och framgångsrika strategier på nationell nivå. Databasen måste förbättras med avseende på uppgiftstypen och dess förmåga till snabb kommunikation och samordning, med andra ord måste databasen uppgraderas.
För det andra mer utbildning för insatsstyrkorna. Erfarenheten visar att mer regelbundna övningar krävs för ett bättre samarbete och interoperabilitet.
För det tredje bättre kommunikation, bättre samordning, just in time-informationssystem för snabb information till allmänheten och förbindelser med andra nätverk.
För det fjärde finansiering. Det behövs inte bara ökade medel utan det krävs också ett sätt att garantera ett snabbare gensvar från finansieringskällan och att samla alla medel som krävs under en rubrik.
För det femte starkare solidarisk samverkan genom ett aktivare engagemang från det civila samhällets och lokala myndigheters sida. Fler volontärer. 
För det sjätte satsningar på forskning och utveckling av nödsystem för en effektivare hantering av katastrofer.
Och för det sjunde tillämpning av subsidiaritetsprincipen och utarbetande av nationella handlingsplaner för samordning i nödsituationer. Detta är ett område där flera medlemsstater uppvisar allvarliga brister.
För att inte bli alltför långrandig, det är redan ganska sent, ber jag nu Europaparlamentet att mot bakgrund av de skäl som jag har beskrivit för er godkänna betänkandet med så stort stöd som möjligt, liksom utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet gjorde genom ett nästan enhälligt godkännande. 
Vernola (PPE-DE ),
   . – Herr talman, mina damer och herrar! Jag håller med om vad som sägs i Dimitrios Papadimoulis betänkande om den absoluta nödvändigheten av att förlänga gemenskapens handlingsprogram med två år till att omfatta perioden 2005–2006 för att underlätta samarbetet, särskilt det gränsöverskridande samarbetet, kring utbyte av sakkunskap och ömsesidigt bistånd mellan medlemsstaterna på området. 
Ett gränsöverskridande samarbete och en samarbetskultur är grundläggande eftersom EU-ländernas säkerhet hänger nära samman med vad som händer vid deras gränser. För att nå vårt syfte måste vi satsa ordentligt på volontärer. Därutöver kan vi ställa oss bakom de sju områden som behöver förstärkas med tanke på de brister som avslöjats på nationell nivå. Gruppen för Europeiska folkpartiet anser också att kommissionen borde utvärdera genomförandet av programmet innan det avslutas och förbereda en rapport till Europaparlamentet och rådet.
Jag vill påpeka att gemenskapens handlingsprogram nu förlängs till åren 2005–2006 utan att parlamentet har fått halvtidsrapporten eller slutrapporten i enlighet medbeslut 1999/847/EG om upprättandet av ett program för gemenskapsåtgärder till förmån för räddningstjänsten för perioden 1 januari 2000 till 31 december 2004. Hittills har vi inte fått någon förklaring till förseningen. Detta är ett allvarligt misslyckande eftersom det kränker parlamentets rätt att avge yttranden och tvingar parlamentet att fatta beslut utan att ha sett någon kvantitativ eller kvalitativ information om de vidtagna åtgärderna eller det uppnådda resultatet.
Vårt förtroende för den nya kommissionen får oss emellertid att hoppas att dessa rapporter kommer att vara oss tillhanda senast den 30 juni 2006 såsom vi begärt för att förhoppningsvis främja ett fullödigt samarbete mellan Europaparlamentet och kommissionen. Dessa dokument borde ge oss en utvärdering av omfattningen av programmet för gemenskapsåtgärder till förmån för räddningstjänsten, tillsammans med de åtgärder som man planerat för inom ramen för de två pågående gemenskapsprogrammen, något som kommer att ge parlamentets miljöutskott användbara uppslag inför arbetet med det enhetliga åtgärdsprogram som vi hoppas att kommissionen kommer att utarbeta för perioden 2007–2013. 
Estrela (PSE ),
   . – Herr talman, fru kommissionär, mina damer och herrar! Lyckligtvis är vi alla överens i den här frågan och följaktligen delar också jag tidigare talares uppfattning. 
Vi anser att det är av yttersta vikt att förlänga åtgärdsprogrammet och vi anser också att det är viktigt att kommissionen under de två år som det är fråga om, 2005 och 2006, kan göra en korrekt bedömning av det nuvarande programmet och förbereda ett nytt och mer ambitiöst åtgärdsprogram med beaktande av budgetplanerna för 2007–2013 och de behov som uppkommer under tiden. Nya problem kräver nya lösningar. 
Därför stöder även vi Dimitrios Papadimoulis betänkande – och jag gratulerar honom till ett gott arbete – och vi stöder naturligtvis kommissionens förslag om att förlänga programmet. Emellertid tycker vi att anslagen bör ökas ännu mer med hänsyn till programmets mål och eftersom det nu har utvidgats till att omfatta tio nya länder. Betydelsen av räddningstjänsten fortsätter att växa. Människor och egendom måste skyddas och det här är ett område som kräver mer resurser. 
De senaste åren har, som påpekats i kammaren, flera naturkatastrofer och kriminellt betingade katastrofer inträffat som drabbat både människorna och ekonomin i de berörda länderna. Så var fallet med olyckan med översvämningarna i södra Frankrike, terrorattacken i Madrid och skogsbränderna i Spanien och Portugal. Eftersom jag är från Portugal är jag särskilt mottaglig för den här frågan, som ni säkert förstår.
Som jag sade så vore ökade medel önskvärda så att vi kan förebygga och åtgärda situationer av det här slaget på ett bättre sätt. Till exempel brann bara i Portugal 400 000 hektar skog ned 2003 och ungefär 170 000 hektar 2004. Det är därför nödvändigt att nästa åtgärdsprogram erbjuder större ekonomiskt stöd. Miljön är ovärderlig och vi kan inte låta våra skogar försvinna. Vi har skyldighet att bevara dem så att vi kan lämna över dem till framtida generationer. Vi får inte glömma att jorden inte tillhör oss utan att vi bara lånar den av våra barn. Därför måste vi höja ribban för förebyggande och återställande åtgärder. Vad gäller det förebyggande arbetet måste vi få till stånd ett ökat engagemang från EU i samverkan med nationella, regionala och lokala myndigheter, åtföljt av tekniskt och ekonomiskt bistånd för att förebygga dessa katastrofer som inträffar år efter år.
Förebyggande arbete är bättre och sannerligen mer effektivt och mer ekonomiskt än att reparera skadan. För de återställande åtgärderna måste samordningen och övervakningen intensifieras, särskilt när det handlar om att återplantera skog i områden som drabbats av bränder. Det kan vara värt att komma ihåg att det har tagit nästan hundra år att återställa skogarna i Medelhavsområdet. Det här är områden där vi inte kan göra några besparingar. På området för civilskydd kan besparingar oåterkalleligen innebära att vi blir fattigare och att vår kollektiva framtid äventyras på allvar. 
Musumeci (UEN ),
   . – Herr talman, fru kommissionär, mina damer och herrar! Jag skall gå rakt på sak och säga att jag är för en förlängning av gemenskapens åtgärdsprogram för räddningstjänsten med två år. Som jag ser det handlar det inte så mycket om ett fritt val som om en tvingande lösning utan alternativ.
Det nuvarande programmet närmar sig nu sitt slut utan att vi har fått någon bestående, konkret lösning på problemet. Redan detta visar hur åsidosatt frågan om räddningstjänsten är i Europa. Jag anser mig besitta en viss blygsam erfarenhet på området eftersom jag är ordförande för kommittén för civilt skydd i Catania, den italienska provins som är mest utsatt för seismologiska och vulkaniska risker, och eftersom jag var den italienska regeringens samordnare för nödåtgärderna under Etnas fruktansvärda utbrott sommaren 2001.
Under årens lopp har jag kommit fram till slutsatsen att räddningstjänsten inte bara är ett angenämt samtalsämne för ett rundabordssamtal eller en gemytlig sammankomst, utan att det är ett ämne som är oupplösligen förenat med människors säkerhet, och som ni vet är säkerhet i första hand en fysiologisk rättighet och först i andra hand en konstitutionell rättighet. 
Jag anser det befogat att säga att EU på ett allvarligt och skandalöst sätt släpar fötterna efter sig på det här området. Ämnet kom upp på dagordningen för bara fem år sedan i form av ett antal initiativ som såg bra ut på papperet men som i praktiken uppvisar allvarliga brister – vilket föredraganden, vars arbete jag beundrar, själv har påpekat. Strategin tycks vara splittrad, inte bara när det gäller logistiken utan också på grund av den otillräckliga finansiella täckningen. 
Fru kommissionär, vilka resultat har informations- och övervakningscentrumet, solidaritetsfonden och gemenskapsmekanismen lett till när det gäller riskprognoser och förebyggande arbete snarare än akuta insatser och efterarbete? Vilka kvalitativa resultat har de lett till på EU:s territorium? Kan man ta reda på vilka följderna har blivit? Kan vi få en detaljerad rapport? Kommer människor att kunna förstå att en katastrofs omfattning kanske inte alltid sammanfaller med en stats gränser utan i stället blir ett överstatligt problem, såsom oljeutsläppet från visade? Hur kan man tillåta att räddningstjänstens kapacitet i Europa fortsätter att vara utspridd på olika ansvarsområden som miljö, hälsa, territorium, jordbruk och inrikes frågor? 
En Europeisk byrå för räddningstjänsten behöver inrättas, något som jag bad kommissionen att göra för två år sedan. Förutom att en sådan operativ struktur utan tvekan kan bidra till att öka engagemanget, särskilt i de medlemsstater som är mindre mottagliga för problemet, så skulle en sådan lösning ha fördelen att skapa en struktur över den nationella nivån för att utveckla och harmonisera förfaranden och metoder för att analysera och dämpa riskerna för naturkatastrofer och katastrofer av teknisk natur. Den skulle också bidra till bildandet av en riktig insatsstyrka. 
Sammanfattningsvis anser jag att vi måste främja det frivilliga arbetet inom räddningstjänsten och stödja det genom strukturerad utbildning, utrustning och medel så att det kan bli till en väsentlig resurs för hantering av nödsituationer, naturkatastrofer och andra katastrofer. Jag hoppas att kommission skall finna den styrka, den vilja och det mod som krävs för att arbeta tillsammans med parlamentet på det här området. 
Kratsa-Τsagaropoulou (PPE-DE ).
   – Herr talman, fru kommissionär, mina damer och herrar! Jag vill tacka föredraganden för de tydliga och precisa kommentarerna om programmet för gemenskapsåtgärder till förmån för räddningstjänsten. Hans förslag om en samlad ledning och en mer effektiv hantering av mekanismen i fråga samt förlängningen av programmet, som vi ställer oss bakom, träffar också mitt i prick.
Under de senaste åren har vi alla inom EU och i resten av världen upplevt katastrofer med omfattande, direkta konsekvenser för ett stort antal av våra medmänniskors liv samt för samhället och ekonomin som helhet. Som ett gensvar på dessa händelser antog vi programmet för gemenskapsåtgärder. Som ni alla minns blev vi omsprungna av händelseutvecklingen och vi reagerade på det inträffade. Idag är det dags att med vår förvärvade erfarenhet se på vad som gjorts, kvantitativt och kvalitativt, och på vad som kan förbättras i den befintliga mekanismens alla funktioner och stadier, allt från förebyggande arbete till katastrofhjälp, återställande arbete och återgång till det sociala livet. Det här gäller både övervakningsmekanismen och Solidaritetsfonden. 
Föredraganden föreslår ett förbättrat informationsutbyte, fungerande strategier och förfaranden, mer utbildning för insatsstyrkor, mobilisering av frivilliga samt bättre samordning mellan de olika aktörer som är inblandade på europeisk, nationell, regional och lokal nivå. En ökning av budgeten är nödvändig, men förfarandet behöver också förenklas.
Jag förväntar mig att denna fråga som vi debatterar ikväll skall få rådets godkännande eftersom det är en mycket viktig fråga. Den innebär inte bara att vi löser vardagsproblemen utan den har också stor symbolisk betydelse. Den här typen av åtgärder gör att medborgarna känner att EU är närvarande i deras liv. På så sätt får den europeiska nationaliteten en särskild och fördjupad mening. Program av det här slaget för samman EU-institutionerna, de nationella och lokala aktörerna och myndigheterna i ett direkt samarbete, ett område där vi släpar efter, både på nationell nivå och när det gäller samordningen mellan EU och de nationella aktörerna. 
Program av det här slaget synliggör EU för resten av världen, och framför allt ger de EU ett effektivt och mänskligt ansikte, något som kommissionären enligt uttalandena i samband med den senaste rapporten tycks sträva efter. 
Higgins (PPE-DE ).
   – Herr talman! Först och främst vill jag välkomna föredragande Dimitrios Papadimoulis förslag att förlänga programmet för gemenskapsåtgärder till förmån för räddningstjänsten.
Jag kommer från ett land som tidigare har dragit nytta av EU-stöd i samband med naturkatastrofer och vet hur viktigt programmet är. Som tidigare minister i min egen regering besökte jag Bryssel 1995 för att be om stöd för att mildra följderna av de omfattande översvämningar som berörde hela Irland. Jag lyckades få avsevärt ekonomiskt stöd.
Jag konstaterar en ökning av budgeten från åtgärdsprogrammet för räddningstjänsten för 2005 och 2006. Men liksom andra som uttalat sig i debatten konstaterar jag också, när jag ser närmare på ökningen, att den endast uppgår till 0,9 miljoner euro för vardera 2005 och 2006. Närmare bestämt motiveras ökningen i rapporten av EU-utvidgningen. Om man betänker att vi utvidgar vår gemenskap och välkomnar tio nya medlemsstater är den så kallade ökningen i reala termer en minskning, och då är inte ens inflationen medräknad.
Jag skulle vilja se en nödfond – jag vet att ni nämnde solidaritetsfonden – för civila katastrofer där direkt hjälp kan ges till regioner i de nya anslutningsländerna, på samma sätt som Irland fick hjälp på sin tid. Dessa länder har frigjort sig från Moskvas grepp. Alla kvalificerar sig för Mål 1-status, eftersom deras ekonomier fortfarande är starkt outvecklade. Precis som mänskliga katastrofer blev verklighet för Irland kommer dessa nya länder oundvikligen att hamna i situationer där de drabbas av naturkatastrofer. Jag hävdar bestämt att avsevärda medel bör avsättas varje år för att bistå länder när de behöver omedelbar katastrofhjälp.
Jag uppskattar föredragandens systematiska strategi och rekommendationer. Han har behandlat varje område i detalj. Förebyggande åtgärder är önskvärda där så är möjligt. Beredskap är av vital betydelse. Skydd, åtgärder i nödsituationer och återställande åtgärder är alla nödvändiga. Det system han föreslår är utmärkt, men det är starkt underfinansierat. Vi kan inte förutse jordbävningar, översvämningar eller skogsbränder – det handlar om naturkatastrofer.
Sammanfattningsvis …
… talar jag inte swahili. Jag talar mitt modersmål, iriska, som tyvärr är det enda officiella språk som inte ingår i gemenskapen.
God jul och gott nytt år till er alla. 
Ferrero-Waldner,
   . – Herr talman! Jag har lyssnat mycket uppmärksamt på vad som har sagts. Jag vill börja med att tacka er alla – föredraganden och alla parlamentsledamöter som har talat – för ert stöd för programmet för gemenskapsåtgärder till förmån för räddningstjänsten. Detta är något som vi alla tycker är viktigt. Tack också för ert samarbete.
Som svar på frågan om hur detta skall föras vidare kan jag lugna er med att programmet kommer att förlängas. Coreper diskuterade kommissionens förslag den 15 december och frågan kommer att behandlas som en A-punkt – som alltså är utom diskussion – på miljörådet före jul.
Jag vill också säga att kommissionen under tiden avser att lägga fram ett förslag till ett nytt rättsligt instrument som föreslås träda i kraft i januari 2007. Det betyder att det nya förslaget baseras på bestämmelserna i det nya konstitutionsfördraget, vilket ger större möjligheter att utveckla europeiskt samarbete på området för civilt skydd. Då verkar vi framför allt på det förebyggande planet som ni alla har nämnt, men också på insatsplanet.
De kommande två åren blir en övergångsperiod för att bereda vägen för det nya fördraget, som kommer att inbegripa många av de aspekter som ni har nämnt här. Alla har talat om förebyggande åtgärder och nästan alla nämnde betydelsen av volontärernas bidrag och även socialt partnerskap och frågan om finansiering, som är beroende av budgetförordningarna. Vi arbetar alltså med förberedelserna och kommissionen lägger fram ett förslag de närmaste månaderna. Förhoppningsvis kan min kollega och kommissionsledamot Stavros Dimas närvara då och diskutera detta mycket ingående med er. 
Talmannen.
   – Tack så mycket, fru kommissionär.
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 11.30. 

