
Talmannen.
   – Jag förklarar Europaparlamentets session återupptagen efter avbrottet torsdagen den 6 juli 2006. 
Talmannen.
   Mina damer och herrar! Flera händelser har ägt rum sedan vi träffades förra gången före sommaren. Jag vill nämna dem i ordning för att skapa ett sammanhang för vårt arbete och informera er om parlamentsorganens verksamhet under sommaren.
För det första gäller det kriget i Libanon. På grund av de tragiska händelserna där ansåg jag att parlamentet inte längre kunde ha semester utan måste reagera. Därför kallade jag till en extra ordförandekonferens för de politiska grupperna som hölls den 20 juli.
Vid ordförandekonferensen antogs ett tydligt uttalande som var betydligt mer kraftfullt än det som rådet (yttre förbindelser) tidigare hade gjort den 17 juli. I uttalandet krävde vi omedelbar vapenvila i området. Vi var också först med att kräva att en internationell styrka skulle sättas in i FN:s regi, där också EU skulle delta på ett betydande sätt.
Gruppordförandena uppmanade enhälligt EU:s institutioner och medlemsstater att visa upp en enad front. Tyvärr blev så inte fallet.
Den 1 augusti höll ordförandekonferensen ytterligare ett extra sammanträde på grund av det ökande våldet och attackerna mot civilbefolkningen. Den här gången var sammanträdet öppet för samtliga parlamentsledamöter. Vid detta sammanträde fördömdes attackerna mot civilbefolkningen kraftfullt, till exempel de nyligen genomförda attackerna mot den libanesiska staden Kana. Vi vädjade återigen till rådet att kräva omedelbar vapenvila.
I enlighet med resolutionerna från den ordförandekonferensen förhandlade jag fram ett uttalande från presidiet för den parlamentariska församlingen för Europa-Medelhavsområdet, som offentliggjordes den 7 augusti - ett uttalande som antogs enhälligt av presidiets ledamöter, talmännen från parlamenten i Tunisien, Egypten och Grekland och mig själv. Det var första gången som europeiska och arabiska politiska ledare enades om ett gemensamt ställningstagande om krisen.
Den 24 augusti samlades presidiet för den parlamentariska församlingen för Europa-Medelhavsområdet i Bryssel. Presidiet hade tidigare kallat samtliga ledamöter som ingår i denna församling. Presidiet antog ett uttalande där man uppmanade till europeiskt samarbete i interventionsstyrkan och beslutade att skicka en delegation till Libanon, Israel och de palestinska områdena.
Som bekant beslutade regeringarna i EU-medlemsstaterna den 25 augusti till sist att tillmötesgå vår vädjan om att agera och även FN:s vädjan om att sända avsevärda styrkor från EU-länderna som ska operera på plats.
Som ni förstår sammankallades dessa sammanträden med mycket kort varsel och därför kunde inte alla de ledamöter som kanske hade beslutat eller önskat delta informeras i tid. Jag beklagar att vi var tvungna att hålla dessa sammanträden så hastigt, men det gläder mig att vi har tagit med en debatt om frågan på denna första föredragningslista.
Alla är medvetna om att detta är det största militära uppdrag som EU någonsin har genomfört, att det innebär en utmaning när det gäller vår politiska trovärdighet och att unionen nu har möjlighet att, förutom vår fredsbevarande roll i ett område som påverkar oss direkt, också stödja de diplomatiska insatserna i hela området och att återuppta fredsprocessen mellan Israel och Palestina.
Den andra frågan som har hållit oss sysselsatta under sommaren är inströmningen av olagliga invandrare från Afrika, framför allt till Kanarieöarna och Lampedusa.
Jag har haft kontinuerlig kontakt med kommissionsledamot Franco Frattini, och jag vill tacka honom för de beslut han har fattat och för hans engagemang i samarbetet mellan EU-länderna för att lösa vissa fall av olaglig invandring som är särskilt dramatiska ur en humanitär synvinkel.
Vi bör dock vara medvetna om att 10 000 människor har kommit till Lampedusa under sommaren och att 20 000 har anlänt till Kanarieöarna, varav nästan 2 000 bara i går. Den siffran är fyra gånger högre än förra året och hundratals människor har omkommit när de har försökt att ta sig över havet.
Vi måste även vara medvetna om att dessa människor inte vill stanna på Lampedusa eller Lanzarote. De vill till Europa. Dessa händelser påverkar därför oss alla. De påverkar hela EU, både när det gäller invandringspolitiken och utvecklingspolitiken.
Jag vill uppmärksamma parlamentet och oss alla på att det inte handlar om en ovanlig nödsituation som bara uppstår vid enstaka tillfällen. Detta är ett strukturellt problem som blir allt allvarligare för varje sommar, eftersom invandringen ökar på grund av de inkomstmässiga och demografiska skillnaderna mellan Europa och Afrika. EU måste bemöta detta genom att utarbeta en utvecklingsstrategi för Afrika och utöka samarbetet mellan EU-länderna genom att införa en gemensam invandringspolitik.
Mina damer och herrar! Slutligen vill jag påpeka att vi, som ni vet, även har fått uppleva förberedelserna inför en oerhört omfattande attack mot flyglinjerna mellan Förenade kungariket och Förenta staterna denna sommar, vilket påminner oss om att terrorismen fortfarande utgör ett hot. En annan påminnelse var de ödesdigra attackerna i Turkiet, där EU-medborgare omkom.
På grund av dessa händelser måste vi öka våra insatser för att bekämpa terrorismen med godtagbara metoder och i beaktande av våra friheter.
Under denna sammanträdesperiod kommer vi på torsdag att få möjlighet att diskutera den känsliga frågan om passageraruppgifter inom den kommersiella flygtrafiken, som fortfarande engagerar oss. I samband med detta vill jag informera er om att Irland har överklagat direktivet om lagring av personuppgifter, och därigenom rubbas den ömtåliga balans som vi hade uppnått mellan rådet och parlamentet.
Dessa händelser kommer att prägla parlamentets arbete framöver. 
Talmannen.
   Det är min tunga plikt att informera er om att alla inte kommer att finnas här för det parlamentariska arbete som vi inleder i dag. En av oss saknas, nämligen vår ungerska kollega István Pálfi, som avled den 15juli vid 40 års ålder. Som ledamot i gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater visade István Pálfi sitt parlamentariska engagemang genom ett aktivt deltagande i utskottet för regional utveckling och i delegationen till den parlamentariska samarbetskommittén EU-Ryssland.
Vid hans bortgång sände jag kondoleanser till hans familj på hela parlamentets vägnar, och nu finns en kondoleansbok längst fram i kammaren för de ledamöter som vill lämna en personlig hälsning.
Mina damer och herrar! Jag ber er att hålla en tyst minut till minne av vår kollega István Pálfi.
Talmannen.
   Det slutgiltiga förslaget till föredragningslista som upprättades av talmanskonferensen vid sammanträdet torsdagen den 31 augusti (artiklarna 130 och 131 i arbetsordningen) har delats ut. Följande ändringar har föreslagits:
Jag har mottagit en begäran från den socialdemokratiska gruppen i Europaparlamentet om att punkten om Zimbabwe ska ersättas med en punkt om Transnistrien. 
Hannes Swoboda (PSE ). –
   Herr talman! Situationen i Zimbabwe är givetvis förfärlig, tragisk och katastrofal, men eftersom det dessvärre inte har skett några förändringar där skulle vi mycket väl kunna ersätta denna punkt under sammanträdesperioden med punkten om Transnistrien. Den 7 september är det folkomröstning där och det är möjligt att situationen kan komma att förvärras ytterligare.
De ledamöter som hävdar att detta inte bara är en människorättslig fråga kan mycket väl ha rätt, men situationen i Transnistrien handlar faktiskt om mänskliga rättigheter för de människor som lever där under fruktansvärda förhållanden.
Därför vill jag be er att vi just nu diskuterar Transnistrien och inte Zimbabwe. Med er tillåtelse, herr talman, så kanske ordföranden för den berörda delegationen kan motivera detta ytterligare. 
Talmannen.
   Är det någon som vill argumentera för detta? 
Marianne Mikko (PSE ). –
   Som ledare för delegationen till den parlamentariska samarbetskommittén EU–Moldavien anser jag absolut att vi ska visa vår solidaritet med Moldavien genom att betona att vi för det första följer internationell rätt och för det andra även fortsättningsvis anser att separatistiska Transnistrien, i enlighet med den internationella rätten, varken har möjlighet eller rättighet att förklara sig självständigt från Moldavien. Vi erkänner Moldavien inom dess gränser. Detta kommer att sända en mycket viktig signal till landet, så därför ber jag återigen att vi försöker arbeta förebyggande. Därigenom visar vi också att vi skapar ett prejudikat här i parlamentet på så sätt att vi inte agerar i efterhand, utan är trygga i vår position och visar det på ett förebyggande sätt. 
Charles Tannock (PPE-DE ). –
   Herr talman! Transnistrien är onekligen en mycket viktig fråga, men den förtjänar en debatt här i kammaren på tisdag eller onsdag. Det bör hållas en fullständig debatt i kammaren eftersom denna fråga är av stor betydelse för den europeiska grannskapspolitiken. Tyvärr kommer hälften av ledamöterna inte att vara närvarande på torsdag eftermiddag för att diskutera denna allvarliga fråga. Jag anser därför att vi – vilket PPE–DE-gruppen har enats om – bör behålla debatten om mänskliga rättigheter i Zimbabwe, där den humanitära situationen under Robert Mugabes regim är fruktansvärd, och sedan håller en fullständig debatt om Transnistrien under nästa sammanträdesperiod. 
Talmannen.
   Jag har noterat att vi inleder det parlamentariska året med en meningsskiljaktighet mellan de två största grupperna, och det är just så det ska vara. Vi kommer att lösa frågan genom en omröstning.
Talmannen.
   Nästa punkt på föredragningslistan är anföranden på en minut om frågor av politisk vikt. 
Geoffrey Van Orden (PPE-DE ). –
   Herr talman! Den två veckor långa förnyade prövningen för de fem bulgariska sjuksköterskorna och den palestinska läkaren i Libyen, som har pågått sedan den 13 juni, återupptas igen i morgon. Parlamentet har hela tiden visat sitt stöd och agerat till försvar för dessa personer. Jag vill framför allt tacka talmannen för hans ingripande i fallet med de libyska myndigheterna i början av juli.
Jag är förfärad över att den libyska åklagarsidan under de senaste förhandlingarna den 29 augusti återigen yrkade på dödsstraff.
Enligt rapporter från de senaste sammanträdena kommer den förnyade prövningen att avslutas inom några månader. Detta har vi hört förut. Tre månader har redan gått och det hela har pågått sedan 1999. Jag vill uppmana kommissionen och rådet – och återigen er, herr talman – att öka de diplomatiska ansträngningarna gentemot de libyska myndigheterna för att lösa frågan på ett snabbt och riktigt sätt, så att de bulgariska sjuksköterskorna och den palestinska läkaren omedelbart friges.
Talmannen.
   Vi kommer att göra det igen. Samtliga EU-institutioner, framför allt parlamentets presidium, kommer att göra allt som står i deras makt för att lösa denna problematiska fråga. 
Marc Tarabella (PSE )
   – Herr talman, mina damer och herrar! Jag vill ta upp situationen i Slovakien. Man tycks ha glömt bort att det socialdemokratiska partiet Smer, efter att ha vunnit valet bildade regeringskoalition med det högerextremistiska slovakiska nationalistpartiet (SNS). I början av augusti fick denna rödbruna koalition stöd av ledamöterna i det slovakiska parlamentet. I juli uttryckte jag min oro och mitt ogillande beträffande denna koalition och fick stöd av många av mina parlamentskolleger, men premiärminister Robert Fico bemötte inte vår begäran om att överväga huruvida en sådan koalition är lämplig.
Dessvärre har den senaste tidens händelser visat att vår oro var befogad. Medlemmar av den ungerska minoriteten blev nyligen attackerade för att de talade ungerska, och ledaren för SNS, Jan Slota, har fortsatt att göra främlingsfientliga och nationalistiska uttalanden. Genom att ingå denna koalition har Robert Fico lämnat fältet öppet för sådana attacker, och skillnaden mellan ord och handling är hårfin. Politikerna måste ta ansvar, och att forma allianser med extremister som har sådana åsikter får ovillkorligen skadliga konsekvenser. För mig är det våld som vi bevittnar i dag en obarmhärtig påminnelse om Europas mörkaste period under förkrigstiden. 
Danutė Budreikaitė (ALDE ). –
   Ryssland har insett att icke-statliga organisationer är det bästa sättet att påverka den allmänna opinionen. Sådana organisationer och stiftelser har blivit vanligt förekommande i staterna i det tidigare väldet. Genom att utnyttja sin gynnsamma position på den globala energimarknaden kan Ryssland satsa mer pengar på propagandakampanjer. I det syftet har den särskilda stiftelsen Euroregion Livonia-Baltic redan bildats med representationskontor i Estland, Lettland, Vitryssland och i Kaliningradområdet. Stiftelsens officiella målsättning är bland annat att främja affärsförbindelserna och det kulturella samarbetet mellan de baltiska staterna, Kaliningradområdet, Vitryssland och Ukraina. Grundarna av denna stiftelse, som Ryssland tog initiativ till, är redan kända för sina kraftiga reaktioner mot byggandet av förvaringsanläggningar för använt kärnbränsle vid kärnkraftverket Ignalina. Samtidigt som EU uppmuntrar den demokratiska processen i de forna sovjetländerna äventyras unionens initiativ i informationskriget. Jag har redan uppmanat Europaparlamentet, och gör det igen, att mer aktivt främja den demokratiska processen i de forna sovjetländerna och att tydligt klargöra sin åsikt om antipropagandan mot västvärlden i EU:s östra grannländer. 
Margrete Auken (Verts/ALE ). –
   Herr talman! I och med alla de kärnkraftverk som vi har i Europa utsätter vi oss själva för större fara än vi tror – även i Danmark, som faktiskt har valt att inte använda kärnkraft. Ta till exempel det svenska kärnkraftverket Forsmark. Den person som tidigare var säkerhetsansvarig där, Lars-Olov Höglund, har sagt att det var ren tur att det inte inträffade en härdsmälta i början av augusti. Han kallar situationen för den farligaste sedan Tjernobyl. Det dröjde dessutom en vecka innan den svenska allmänheten och personalen på liknande kärnkraftverk i andra länder informerades om händelsen.
Vanligtvis har allmänheten inte tillgång till information om säkerheten vid kärnkraftverken eller de krav som myndigheterna ställer på dessa. Att så är fallet i det svenska, annars mycket öppna, samhället är naturligtvis oroande. Informationen brister när det gäller kärnkraften. Det viktiga lärdom som vi kan dra av denna händelse är att kärnkraften inte är säker och aldrig kommer att bli det heller. Detta skapar oerhörda problem och undergräver dessutom demokratin. Vi måste stoppa denna utveckling så fort som möjligt. 
Pedro Guerreiro (GUE/NGL ).
   – Herr talman! Den 12 september är det åtta år sedan Antonio Guerrero, Fernando González, Gerardo Hernandez, Ramón Labañino och René González felaktigt fängslades i Förenta staterna. De var kubanska patrioter vars enda syfte var att skydda sitt land från terroristattacker som främjades och utfördes av organisationer med bas i Miami.
Det bör tilläggas att FN:s arbetsgrupp, som granskade fallet med dessa fem kubanska medborgare som frihetsberövades i Förenta staterna, inte ansåg att rättegången mot dem ägde rum under objektiva och opartiska förhållanden. Den 11:e appellationsdomstolen i Atlanta beslutade också enhälligt att upphäva den dom som tillkännagavs i Miami. Dessa åtta år har präglats av olagliga handlingar, oacceptabla straff, påtryckningar och utpressning, och av brott mot de mänskliga rättigheterna. Den amerikanska regeringen har till exempel inte tillåtit besök av fruarna till René González och Gerardo Hernandez.
Herr talman! Rättvisa måste skipas genom att vi sätter stopp för denna grymma och omänskliga situation. Dessa fem kubanska patrioter måste försättas på fri fot och domarna mot dem måste upphävas. 
Janusz Wojciechowski (UEN ). –
   Herr talman! Gruppen Unionen för nationernas Europa begärde att få ställa en muntlig fråga under debatten om tvångsarbetsläger på italiensk mark, där polska medborgare fanns bland arbetarna.
Denna punkt togs inte med och därför vill jag be er att ta med den vid nästa plenarsession. Frågan är oerhört viktig. Det handlar om ett flagrant fall av slaveri. Människor har till och med dödats i dessa arbetsläger mitt i Europa. Det finns tecken som tyder på att detta är ett större problem som också påverkar andra medlemsstater. Vi har antagit hundratals resolutioner om brott mot de mänskliga rättigheterna i olika länder runtom i världen, och trots det står vi inför en grov kränkning av dessa mänskliga rättigheter inom vår egen union. Vi måste ta itu med denna fråga snarast.
Europaparlamentet bör uppmana medlemsstaterna att bemöta problemet med utländska arbetare. Herr talman! Jag vädjar till er och till alla mina kolleger från de andra politiska grupperna att ta itu med denna fråga. 
Thomas Wise (IND/DEM ). –
   Herr talman! Det sägs att den enda ambitionen med EU-projektet är att avskaffa nationsstaterna och att påtvinga dem oönskade och orealistiska federala illusioner. Enligt EU-programmet Interreg, som i dag beskrivs ingående i brittisk press, krävs det att ”transnationella regioner” ska upprättas. Dessa omfattar delar av Europa som inte ens är med i EU: södra Norge är en sådan region och norra Norge och Island är en annan. Detta är kanske en anledning till att Island har beslutat att inte ens överväga EU-medlemskap än på många år.
Jag undrar vem som bad byråkraterna att lägga tid på att överväga sådana dumheter. Det måste dock oroa er att dessa galningar har fallit offer för lagen om oavsiktliga konsekvenser. På grund av dem är dagen då Storbritannien tar farväl snart här för, som Winston Churchill en gång sa, detta kommer vi inte att tåla. 
Georgios Karatzaferis (IND/DEM ).
   – Herr talman! Jag vill först gratulera er till Spaniens seger i basket-VM. Tro bara inte att ni besegrade oss greker. Vi lät er naturligtvis vinna matchen eftersom vi har anknytning till er kungafamilj. Därför lät vi er vinna.
Ni talade tidigare om den olagliga invandringen till Kanarieöarna. Vi upplever dagligen samma problem i Egeiska havet. På grund av förbindelserna med Turkiet har gränserna inte fastställts och därför anländer olagliga invandrare till Grekland varje dag.
Vi är ett land med 10 miljoner invånare, varav 2,5 miljoner är olagliga invandrare. Var fjärde invånare i Grekland är utlänning. Det är en otrolig siffra. Vårt land har ett underskott – vi är det enda landet i Europa som har det. Vi har den högsta arbetslösheten och vi har 2,5 miljoner människor som lever under fattigdomsgränsen.
Befria oss från denna börda, dock inte genom polisiära åtgärder. Vi måste ge de länder som flyktingarna lämnar bästa tänkbara ekonomiska stöd, så att de inte behöver ge sig av. 
Ashley Mote (NI ). –
   Herr talman! Under de senaste veckorna har vi tvingats uppleva den bedrövliga synen av ett ängsligt EU, denna gång då Libanon stod i lågor. Så småningom kom ett futtigt erbjudande om en fredsbevarande styrka på 200 man från Frankrike – till och med Bangladesh erbjöd mer än så, och snabbare! Minns ni tsunamin? USA skickade 150 helikoptrar och en krigsflotta inom några timmar medan EU sammanträdde. Under Balkankriget fanns Nato på plats och redde ut problemen medan EU sammanträdde.
Detta storslagna så kallade supranationella styre finansierar människor som röstar på Hamasterrorister, och hotar nu polska skeppsvarv med nedläggning. Men ni vågar inte stå upp mot Iran! Vilket bedrövligt sommaruppehåll! 
James Nicholson (PPE–DE ). –
   Herr talman! Under sommaren passade jag på att inhämta information från människor inom industrin i min hemregion. När jag mötte chefer inom mejeriindustrin – företrädare för de mjölkproducerande jordbrukarna i norra Irland – blev jag oroad över att EU:s minskning av exportbidragen för mjölkpulver, och även andra exportbidrag, har drivit ned de priser som jordbrukarna i min region kan ta ut till en bottennotering. Om inte detta ändras kommer EU att ha gjort sig skyldigt till att ha försatt mjölkproducenterna i min region i konkurs. Detta är fullständigt oacceptabelt.
Jag uppmanar kommissionen att omedelbart ta upp den här frågan på dagordningen, innan det är för sent. Det är inte för sent att sammanställa ett omstruktureringspaket för industrin. Det sämsta med EU är att vi alltid agerar för sent. Om vi agerar nu kan vi göra det i tid. 
Justas Vincas Paleckis (PSE ). –
   Herr talman! I mitten av juli avkunnade Vitryssland, den stat som är belägen mitt i vår kontinent, en dom mot Alexander Kozulin, ledaren för det vitryska socialdemokratiska partiet som vågade utmana Alexander Lukasjenko i presidentvalet. Han dömdes till fem och ett halvt års fängelse. EU:s ordförandeland har gjort ett uttalande, inte bara på de 25 medlemsstaternas utan även på 12 andra europeiska länders vägnar, där man kräver att Alexander Kozulin och andra politiska fångar omedelbart ska friges.
Jag har nyligen talat med Alexander Kozulins hustru Irina. Hon berättade att hon bara får träffa sin make en gång i månaden och att han har drabbats av försämrad syn, hjärtproblem och uppblossade osteokondros.
Jag anser att Europaparlamentet efter sitt uppehåll bör reagera mot den första domen i Vitryssland, som inte baserades på en påhittad kriminell handling utan på en politisk förseelse – så kallad ”uppvigling till massoroligheter”. Jag anser att parlamentets talman och de politiska grupperna om möjligt bör uttrycka sin åsikt. Regimen i Minsk förväntar sig inga skarpa reaktioner från EU på denna och liknande situationer, men så borde det inte vara. 
Lívia Járóka (PPE-DE ). –
   Jag vill säga några ord om Ján Slotas tillkännagivande om antagandet av en nolltoleransprincip mot romerna, för jag har under hela sommaren tänkt på hur viktigt det är att vi äntligen talar om skymferna mot den romska befolkningen.
Under vårens valkampanj i Slovakien ventilerade Ján Slota ostraffat sina antiungerska och antiromska åsikter allt mer högljutt, vilket vi har påtalat vid ett flertal tillfällen. Denna välkända ledare för nationalistpartiet, som avsiktligt framkallar antiromska stämningar bland den slovakiska befolkningen genom grundlagsvidriga och fördomsfulla uttalanden, har redan tagit sig an sina uppgifter som medlem av den slovakiska regeringen, som en koalitionspartner. Liknande uttalanden under Vladimir Meciars regering fick nästan oåterkalleliga konsekvenser för den romska befolkningen i Slovakien.
Det finns för närvarande uppskattningsvis 800 000 romer i Slovakien och de lever under mycket svåra sociala och ekonomiska förhållanden. Landets och regeringens viktigaste uppgift är nu att sätta stopp för romernas utanförskap, vilket de dessvärre har misslyckats med. Den rådande politiska stämningen är av förklarliga skäl skrämmande och osäker för den romska befolkningen och för andra minoriteter i Slovakien, som direkt eller indirekt dagligen utsätts för fördomar. Dessa typiska uttalanden från Ján Slota kan under inga omständigheter tillåtas i ett demokratiskt land. 
Pál Schmitt (PPE-DE ). –
   Herr talman! Under de senaste veckorna har våra slovakiska vänner informerat oss om ett antal våldshandlingar och provokationer riktade mot människor som tillhör de ungerska och romska minoriteterna. Det handlar om fysisk misshandel och kränkningar skrivna på banderoller vid ett idrottsevenemang. En ung kvinna som tillhör den ungerska minoriteten blev exempelvis brutalt misshandlad för att hon talade på ungerska i sin mobiltelefon. Dessa grymma gärningar har upprört den slovakisk-ungerska allmänheten, eftersom det inte har förekommit några sådana illdåd på åtta år. Dessa oroväckande kränkningar mot minoritetsgrupperna strider helt emot EU:s moral och principer, som Slovakien förband sig att iaktta när landet gick med i unionen.
Inom EU accepteras inte handlingar som hotar olika minoriteters fredliga samexistens, särskilt inte om handlingarna understöds av regeringar eller politiker. Jag vill att vi tillsammans vidtar åtgärder mot sådana extrema angrepp på minoriteter som görs av vissa slovakiska regeringsmedlemmar, så att de inte provocerar fram ännu fler våldshandlingar. Om vi vill hedra unionens principer och respektera de individuella och gemensamma mänskliga rättigheterna måste vi göra något omedelbart, innan dessa gärningar slutar i en tragedi. 
Bogusław Liberadzki (PSE ). –
   Herr talman! Jag vill återkomma till frågan om säsongsarbetare i Italien ett ögonblick. Dussintals människor tros ha försvunnit. De har troligtvis omkommit.
Jag stöder Janusz Wojciechowskis förslag. Jag vill dock kraftigt betona att den italienska polisen samarbetar med den polska polisen. Samarbetet är förbehållslöst, eftersom de båda ländernas regeringar också arbetar tillsammans. Jag vill dessutom instämma med dem som uppmanar kommissionen och medlemsstaternas regeringar att undersöka om detta var en isolerad händelse. Låt den i så fall bli den sista. Låt oss ägna mer uppmärksamhet åt frågan om tillfälligt arbete, särskilt säsongsarbete, inom vår gemenskap.
Jag vill också mycket kortfattat be om ett positivt gensvar på idén om statligt stöd till varvsindustrin i Polen, som har genomgått omfattande reformer. Jag uppmanar kommissionen att inta en positiv inställning i denna fråga. 
Antolín Sánchez Presedo (PSE ). –
   Herr talman! Under helgen inträffade en brand vid en anläggning i Caldas de Reis i Galicien där kemiska produkter förvaras. Branden ledde till att giftiga ämnen släpptes ut i floden Umia. De galiciska myndigheterna reagerade omedelbart och vidtog nödåtgärder för att kontrollera utsläppen, vilket säkrade vattenförsörjningen för befolkningen i Salnés och skyddade naturrikedomen och tillgången på skaldjur i flodmynningen. Åtgärder vidtogs snabbt och effektivt genom ett utmärkt samarbete mellan förvaltningarna.
Jag vill sända ett budskap om stöd och solidaritet från Europaparlamentet och uppmana gemenskapens myndigheter att övervaka processen och bedöma om det är lämpligt att utarbeta ett initiativ eller förslag om gemenskapsskydd mot dessa risker. 
Kyriacos Triantaphyllides (GUE/NGL ).
   – Herr talman! Den 27 augusti hölls säsongens 14:e Formel 1 Grand Prix i Istanbul. Efter loppet överlämnades priserna av Mehmet Ali Talat, den så kallade ”presidenten” i pseudostaten, enligt de turkiska organisatörerna i egenskap av ”president i den turkiska republiken norra Cypern”.
Enligt Internationella bilsportförbundets regler kan priser endast överlämnas av landets statschef eller premiärminister eller av federationens president.
Detta är följaktligen ett politiskt intrigspel från den turkiska regeringens sida, eftersom Mehmet Ali Talat inte innehar något av dessa tre ämbeten. Till och med Murat Yalçintaş, som är ordförande för handelskammaren i Istanbul som organiserade loppet, sa till pressen att detta agerande var överlagt, eftersom loppet utgjorde en oväntad möjlighet för Talat att få publicitet.
Därför frågar jag er, herr talman, mina damer och herrar, hur länge vi ska stå och se på när dessa övergrepp begås av den turkiska regeringen, övergrepp som inte bara förolämpar vår intelligens utan också är en skymf mot EU:s värderingar om ärlighet och öppenhet. 
Véronique De Keyser (PSE ).
   – Herr talman! Jag är något förbryllad. Vi befinner oss nu mitt i det belgiska kommunalvalet, och jag har sett kommissionsledamöter delta aktivt i valkampanjen.
Jag vet att kommissionsledamöterna inte fick engagera sig under den förra mandatperioden. Jag vet inte om det kravet fortfarande gäller eller om det står något om detta i arbetsordningen, och därför vet jag inte om jag bör be att min upprördhet över detta agerande förs till protokollet. 
Talmannen.
   Vi kommer att vidarebefordra frågan till kommissionen. 
Glenys Kinnock (PSE ). –
   Herr talman! Jag vill uppmärksamma parlamentet på den allt värre situationen i Darfur. Oroligheterna ökar på ett mycket allvarligt sätt och man står inför hot om en stor militär konfrontation, eftersom tusentals styrkor från Sudan nu är på väg in i området med lastbilar, bomber och vapen. Vi står också inför en omfattande humanitär katastrof, eftersom den hårdföra juntan i Sudan vägrar att släppa in FN-trupper, vilket FN:s säkerhetsråd enades om förra veckan i New York. Vi utsätts för olika påtryckningar om budgeten och jag hoppas att parlamentet håller fast vid uppfattningen att Darfur måste förbli en prioriterad fråga vid denna ytterst viktiga tidpunkt.
Jag vill också be er att kontakta EU:s höge representant Javier Solana och be honom att snarast upprätta förbindelser med sudaneserna och med Afrikanska unionen (AU), för att se till att AU:s mandat förlängs till dess att FN-trupper släpps in i denna katastrofregion i Sudan. 
Romana Jordan Cizelj (PPE-DE ).
   Vissa utsatta delar av världen får mer uppmärksamhet än andra från världssamfundet. Det finns också allt fler personer med ett uttalat humanitärt kall som försöker rikta vår uppmärksamhet mot världens fasor och orättvisor.
En sådan person är Tomo Križnar, en medborgare i Republiken Slovenien och i EU, som reste till Tchad och sedan till Sudan som den slovenska presidentens särskilda sändebud. Hans avsikt var att bistå det sudanesiska folket och att lindra den humanitära krisen i Darfur. Under sitt besök i Sudan följde Tomo Križnar flyktingarna i Darfur och berättade för världen om situationen i Sudan.
Den 19 juli i år tillfångatogs Tomo Križnar av de sudanesiska myndigheterna för påstådda anklagelser om spionage och olaglig inresa i landet. Han dömdes till två års fängelse, böter och deportering. Enligt de senaste, ännu inofficiella, rapporterna har han benådats. Denna glädjande nyhet är ett resultat av internationellt stöd och av slovenska diplomaters arbete och engagemang. Jag vill framför allt tacka Europeiska unionen för dess medverkan i hans frigivning.
Trots att Tomo Križnar har benådats uppmanar jag europeiska politiker att även fortsättningsvis uppmärksamma Darfur, särskilt när det gäller brotten mot de mänskliga rättigheterna och den mycket allvarliga humanitära krisen i området. 
Ioannis Gklavakis (PPE-DE ).
   – Herr talman! Under de senaste åren har vi sett en ständig ökning av antalet skogsbränder, framför allt i södra Europa.
I Grekland har vi haft flera svåra bränder. I Halkidiki, som förmodligen är landets främsta och vackraste turistort, brann cirka 6 000 hektar. Detta är ett hårt slag mot miljön, turismen och jordbruket.
Vi behöver:
- För det första, ersättning till offren. EU är en stat och en organisation av solidaritet och måste agera som en sådan.
- För det andra behöver vi direkt riskskydd så att inte jorden spolas bort.
- För det tredje behöver vi förebyggande åtgärder för framtiden. Vi måste granska problemet på djupet och försöka plantera arter som inte brinner lika lätt som barrträd.
- För det fjärde måste vi undersöka hur vi kan stoppa den ekologiska försämringen, eftersom antalet bränder ökar på grund av växthuseffekten.
Det är vår skyldighet att skydda människan och miljön. 
Sophia in ’t Veld (ALDE ). –
   Herr talman! Kommissionens ordförande José Manuel Barroso talar ofta om ett resultatinriktat EU, men han tycks bara avse den ekonomiska politiken. Jag vill be kommissionen att ha samma ambitionsnivå när det gäller de grundläggande rättigheterna. Jag tänker särskilt på ett antal incidenter som inträffade under sommaren, då homosexuella personer ville gå ut på gatorna och demonstrera för sina rättigheter. I flera fall förbjöds dessa gay pride-parader och myndigheterna klarade inte av att värna om demonstranternas rättigheter. Det finns även andra exempel på homofobi, till exempel incidenten med Polens utbildningsminister.
Jag är mycket förvånad över kommissionens motvillighet och tvekan när det gäller händelser av detta slag, som tydligt strider mot de grundläggande rättigheterna.
Jag vill be kommissionen att utnyttja artikel 7 i EU-fördraget, som gör det möjligt att inleda en utredning av sådana händelser. Jag talar inte ens om sanktioner, men jag efterfrågar däremot en utredning för att undersöka om dessa ministrar kan hållas ansvariga för brott mot de grundläggande rättigheterna. 
Monika Beňová (PSE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Som företrädare för Republiken Slovakien vill jag fördöma och be om ursäkt för den senaste tidens attacker mot personer som tillhör nationella minoriteter. Samtidigt vill jag dock betona att Slovakiens regering noggrant utreder incidenterna som har inträffat i landet. Inrikesministern har informerat det berörda parlamentsutskottet om hur utredningen förlöper och jag vill också försäkra er om att Slovakiens regering i sitt uttalande tydligt har förklarat och betonat att den kommer att respektera, stödja och främja de medborgerliga rättigheterna, där också de nationella minoriteternas rättigheter ingår. 
Vytautas Landsbergis (PPE-DE ). –
   Krisen i Libanon har visat på en ny situation i Mellanöstern. Iran har trätt fram som en betydande aktör som stöder terroristerna i Irak, Libanon och Palestina genom att förse dem med högteknologiska ryska vapen och genom att försöka utveckla egna massförstörelsevapen. De krafter som står bakom denna utveckling är fullständigt ansvarslösa. Låt oss minnas Stalin, som kvällen då han anföll Polen sa: ”Vi behöver ett stort krig för att nå våra mål.” Iran är på väg åt samma håll utan att ens lämna någon förklaring.
Nu sänder vi styrkor till Libanon som inte kommer att vidta några åtgärder mot de stridslystna axelmakterna Iran–Syrien–Hizbollah, utan bara kommer att delta i ett skådespel som regisseras av andra. Om vi inte vågar säga att varken Iran eller andra stater som vägrar att erkänna Israel bör ingå i dessa styrkor, så beter vi oss på ett omoget sätt. Europaparlamentet måste anta en begreppsmässig resolution. 
Georgios Papastamkos (PPE-DE ).
   – Herr talman! Enligt artiklar i grekisk press redovisade Greklands sex största banker, som motsvarar över 80 procent av den grekiska bankmarknaden, nettovinster på 1,6 miljarder euro under det första halvåret 2006.
Detta är en ökning med 64 procent jämfört med samma period förra året. Denna aldrig tidigare skådade lönsamhet inom sektorn beror bland annat på höga räntor inom sektorn för finansiella tjänster.
Eftersom EU helt riktigt har identifierat denna sektor som ett mål för unionens harmoniseringspolitik vill jag påpeka – och nu riktar jag mig till Europeiska centralbanken – att specifika och verkningsfulla åtgärder måste vidtas för att åstadkomma större räntekonvergens inom denna sektor i euroområdet. 
Csaba Sándor Tabajdi (PSE ). –
   Flera grupper i Europaparlamentet, däribland den socialdemokratiska, har uttryckt sin oro över den koalition som har bildats i Slovakien under sommaren, där en partiledare som under flera år har hållit hatiska tal och hetsat mot minoriteter ingår. Dessvärre har deras farhågor besannats.
De hatiska talen från nationalistpartiets ledare släppte ut anden ur flaskan och har gagnat extremnationalisterna, som redan har misshandlat personer som tillhör den ungerska minoriteten vid flera tillfällen. Detta är första gången under det senaste årtiondet som sådana attacker inträffar i Slovakien. Tyvärr var premiärminister Robert Fico sen med att ta avstånd från händelserna, och var verkligen inte resolut när han väl gjorde det. Jag är övertygad om att den slovakiska premiärministern börjar inse att EU inte tolererar att någon regering leker med elden när det gäller nationalism. Denna nationalistiska eld som ligger och pyr borde ha släckts omedelbart i Slovakien. Premiärministern har fel om han anser att företrädarna för minoritetsgrupperna bär ansvaret. Det är inte speciellt troligt att avsikten med uttalandena från Martin Schulz, Poul Nyrup Rasmussen, Hans-Gert Poettering eller Elmar Brok förra veckan var att riva upp den ungerska koalitionen.
I EU:s värderingar finns ingen plats för nationalism. Ingen tjänar på att vi utestänger Slovakien, men vi har alla en skyldighet att bekämpa nationalism och rasism. 
Árpád Duka-Zólyomi (PPE-DE ). –
   Läget när det gäller den nya regeringen i Slovakien har varit spänt, och den situation som har uppkommit strider mot EU:s värderingar. Fysiskt våld har förekommit och öppet rasistisk graffiti har påträffats, bara för att någon talade ungerska och var av en annan nationalitet.
Premiärminister Robert Fico reagerade sent och tog inte tillräckligt kraftigt avstånd från detta rasistiska agerande och de antiungerska attackerna. Hans sätt att bemöta situationen är faktiskt mycket förvånande. Han går till angrepp, gör politiska bedömanden och letar efter en syndabock. Han har också funnit en sådan i den rättmätiga företrädaren för de ungerska väljarna i Slovakien, nämligen det ungerska koalitionspartiet. Varför händer detta? Våra farhågor har besannats. Det avgörande misstaget gjordes när ett extremistiskt, huvudsakligen antiungerskt parti kom in i regeringen. Då öppnades dammluckorna och skrämseltaktiken har vunnit mark.
Vilka lärdomar kan vi dra av denna situation? EU-institutionerna bör ägna större uppmärksamhet åt aktuella händelser i medlemsstaterna, och måste vid behov reagera och agera omedelbart för att kväva oroligheter och laglöshet i dess linda. 
Adamos Adamou (GUE/NGL ).
   – Herr talman! Jag vill fördöma fängslandet av tre journalister från tre olika kanaler på Cypern av ockupationsstyrkorna, som ockuperar 40 procent av Republiken Cypern.
Jag vill också uttrycka mediernas och journalistvärldens vrede över de turkiska ockupationsstyrkornas och ockupationsregimens godtyckliga och råa beteende gentemot mediearbetare.
Vi i parlamentet måste ställa krav på samma sätt som FN och de internationella och europeiska organisationerna som kämpar för pressfrihet och individens rättigheter. Vi måste agera kraftfullt för att förhindra ockupationsstyrkornas och ockupationsregimens egenmäktighet och för att effektivt värna om journalisternas uppdrag, arbete och rättigheter.
Jag vill också nämna att journalisterna ställdes inför rätta i ej erkända domstolar och dömdes, och att deras böter betalades av de turkcypriotiska pressförbunden. 
Mairead McGuinness (PPE-DE ). –
   Herr talman! Det är nyttigt att träffa våra väljare under sommaruppehållet. I fredags informerades jag under två och en halv timme om den svåra situation för irländska mjölkbönder som har uppstått på grund av kommissionens och rådets alltför strikta tillämpning av jordbruksreformen. Konsekvenserna av detta är mycket kännbara, eftersom avkastningen minskar trots den kompensation som erbjuds. Det är varken praktiskt eller möjligt att be jordbrukarna att utöka sin verksamhet för att utjämna skillnaden.
Även om vi räknar korvören när det gäller budgeten, vill jag påminna kommissionen och rådet om att detta handlar om människor och familjer för vilka dessa beslut får mycket allvarliga konsekvenser. Jag kommer att ta upp denna fråga direkt med jordbruksutskottet.
Jag vill återigen betona att detta är svåra tider för jordbrukare. Kommissionens beslut är alltför stränga och det är särskilt viktigt att vi noggrant bevakar budgeten för 2007. 
Marianne Mikko (PSE ). –
   För tio dagar sedan firade de finska socialdemokraterna hundraårsjubileet av den fullständiga rösträtten för kvinnor. Finland var det första landet i världen där alla kvinnor fick rätt att både rösta och bli valda. Hundra år senare är mer än en tredjedel av riksdagsledamöterna kvinnor, och kvinnor innehar 40 procent av ministerposterna. I många andra EU-länder är dock situationen betydligt sämre. I Estland till exempel, där kvinnor fick fullständig rösträtt 1918, är fortfarande bara en femtedel av riksdagsledamöterna kvinnor, och bara var sjunde minister, det vill säga 14 procent, är kvinna. En av anledningarna till denna bristande jämlikhet är att väljarna saknar lämpliga kvinnliga kandidater på vallistorna. Bland de första tio namnen på vallistorna är fortfarande bara en eller två kvinnor. Jag uppmanar mina kolleger inom hela EU att arbeta för att det i deras hemländer ska finnas lika många kvinnor som män bland riksdagskandidaterna. Detta skulle vara en verkligt demokratisk valfrihet. Och man behöver inte oroa sig för att kvinnor inte kommer att rösta på andra kvinnor. Det är dags att slå hål på den fåniga myten. 
Richard Corbett (PSE ). –
   Herr talman! Den fåniga historien i brittisk press som Thomas Wise hänvisade till tidigare härrör från ett skamligt pressmeddelande som skickades ut av vice ordföranden för det brittiska konservativa partiet, Eric Pickles. Det är intressant att se UKIP (United Kingdom Independence Party) och det konservativa partiet arbeta sida vid sida.
I pressmeddelandet står det faktiskt att EU konspirerar för att sudda ut Storbritannien från kartan. Det påstås att Storbritannien ska delas upp i ett antal transnationella regioner och inte längre kommer att existera. Om man granskar referenserna framgår det att den så kallade konspirationen inte är något annat än de gamla Interreg-regionerna – det regionala samarbetet mellan olika regioner med liknande problem, till exempel områdena vid Atlanten. Om de fick se en geologisk karta över Europa skulle de förmodligen hävda att Skottland skulle slås ihop med Österrike eftersom båda länderna har granit, eller att områdena med kalksten skulle införlivas med varandra och bilda transnationella regioner.
Tragiskt nog har det brittiska konservativa partiet, som försöker framställa sig som ett seriöst parti, visat sig från sin rätta sida genom detta pressmeddelande. Ingen kan längre tro på att partiet försöker vara seriöst.
Manuel Medina Ortega (PSE ). –
   Herr talman! I ert anförande tog ni upp ett av sommarens problem, nämligen massinvandringen till Lampedusa och Kanarieöarna. Det handlar om tiotusentals människor.
I den här frågan har EU valt att vidta åtgärder med hjälp av Europeiska byrån för förvaltningen av det operativa samarbetet vid Europeiska unionens medlemsstaters yttre gränser (Frontex) och genom samarbete mellan regeringarna, men det verkar tyvärr inte som om detta har gett resultat. I stället för att minska till följd av EU:s agerande har invandringen tvärtom ökat, och problemen har inte lösts. Det betyder i sin tur att EU för närvarande inte avsätter de resurser som krävs, och vi anser därför att insatserna måste ökas så att problemet med den olagliga invandringen kan lösas, med tanke på de konsekvenser den får både för EU och för de drabbade afrikanerna. 
Marios Matsakis (ALDE ). –
   Herr talman! Den turkiska armé som ockuperar den norra delen av Cypern har utökat sina angrepp mot pressfriheten. Under de senaste två månaderna har tre TV-team med grekcypriotiska journalister gripits, kvarhållits i flera dagar under förfärliga fängelseförhållanden och sedan ställts inför rätta i en turkisk militärdomstol, anklagade för att ha filmat i ett påstått militärt område. Den turkiska armén anser godtyckligt att den ockuperade staden Famagusta är ett sådant område.
Journalisterna befanns skyldiga vid den summariska processen och dömdes till höga böter. Som en lovvärd gest av solidaritet betalades böterna av turkcypriotiska journalister som själva utsätts för en liknande behandling av den turkiska armén. Jag uppmanar er att i egenskap av parlamentets talman förmedla er djupa oro över och kraftiga fördömande av dessa gripanden, som är ett uppenbart försök att avsevärt inskränka yttrandefriheten i en EU-medlemsstat, till den turkiska regeringen. 
Simon Busuttil (PPE-DE ).
   – Som ni mycket riktigt sa inledningsvis har strömmen av invandrare till Europas kuster fortsatt under sommaren och hundratals människor har mist livet innan de ens hade nått fram. EU har ställt övervakningsstyrkor till förfogande i havet utanför Kanarieöarna, men vi väntar fortfarande på att de utlovade styrkorna ska anlända till Medelhavet. Libyen har hittills varit skeptiskt till dessa styrkor, men i dag nåddes vi av nyheten att landet är redo att ompröva sin inställning, under förutsättning att EU bidrar till att skydda Libyens södra gränser. Herr talman! Denna utveckling är positiv och jag hoppas att den leder till att styrkorna kommer på plats så snart som möjligt så att vi kan börja bekämpa den organiserade brottsligheten. Denna brottslighet exploaterar invandrarna och leder till allvarliga problem i de länder som drabbas av den olagliga invandringen. 
Milan Gaľa (PPE-DE ).
   – I likhet med många av mina kolleger reser jag med flyg varje vecka, och därför vill jag rikta ett tack till den brittiska polisen och underrättelsetjänsten som, tillsammans med underrättelsetjänster i andra länder, avslöjade planerna på en terroristattack mot transatlantiska flyglinjer i början av augusti.
Dessa terroristattacker skulle ha fått förödande konsekvenser för hundratals, kanske tusentals, människor. Avslöjandet var chockerande och orsakade en del besvär för andra passagerare vars flyg ställdes in av säkerhetsskäl. Jag vill också tacka passagerarna och flygplatspersonalen för deras samarbetsvilja och sansade beteende i den situation som följde.
Jag tror att vi alla inser vidden av och är tacksamma för denna upptäckt, och för att polisen sedan arresterade och nu väcker åtal mot de misstänkta gärningsmännen. Detta skänker oss en känsla av trygghet inför framtiden, en trygghet som skakades i grunden den 11 september 2001 och som fortfarande är mycket bräcklig. 
Marie Panayotopoulos-Cassiotou (PPE-DE ).
   – Herr talman! Den 8 september firar vi Internationella läskunnighetsdagen. Vi uppmärksammar behovet av att se till att alla barn och ungdomar i tredjeländer kan läsa och skriva sitt modersmål.
Genom sitt utvecklingsbistånd deltar EU i det globala arbetet med att utrota analfabetismen. Det finns dock även analfabetism inom unionen. Genom samordnade insatser främjar medlemsstaterna och EU-institutionerna utbildningen inom EU, ett område som tillhör medlemsstaternas befogenheter.
Vi får dock inte underskatta värdet av att bevara den språkliga och kulturella identiteten hos barn till invandrade europeiska arbetstagare. Precis som Europaskolorna för barn till anställda inom EU-institutionerna behöver förbättras konstant är det även nödvändigt att fastställa samordnade och institutionaliserade skyldigheter gentemot andra invandrare inom unionen, för att värna om deras språkliga och kulturella identitet.
Nya tekniker, utbildningshjälp på distans och den europeiska indikatorn för språkkompetens får inte begränsas till fem språk, utan måste omfatta samtliga officiella EU-språk. 
Inés Ayala Sender (PSE ). –
   Herr talman! Under augusti förlorade vi, alldeles för tidigt, François Lamoureux. Han blev 59 år. Jag kände honom som generaldirektör för energi och transport. Hans dörr stod alltid öppen. Han var alltid intresserad av att höra människors uppfattningar, att ge råd och att uttrycka sin åsikt. I hans klarsynthet och intelligens, i hans strikta yrkesmässiga normer, i hans totala konsekvens och till och med i hans respektlösa uppriktighet inför det allra mest självklara var han ett av de bästa exemplen på ett kall för att tjäna EU:s allmänna bästa baserat på en federal, proeuropeisk och genuint progressiv övertygelse.
Vi har honom att tacka för att Jacques Delors vitbok blev verklighet i de transeuropeiska näten och – ironiernas ironi – öppnandet av järnvägssektorn under bästa möjliga förhållanden, Galileo-projektet, höghastighetssjövägarna samt det nuvarande logistikprojektet. Det är mycket tråkigt att han inte fick tid att utarbeta och genomföra en energipolitik för EU. Den som vi får kommer inte att bli densamma.
Jag vill bringa en hyllning till honom vid en tidpunkt då vi kommer att behöva honom som mest. Jag är säker på att han skulle ha lett bakom sina glasögon om han hade känt till den polemik och den proeuropeiska revidering som hans frånvaro ger upphov till.
Som en hyllning till honom anser jag att vi måste fortsätta att arbeta hårt för att kunna nå ytterligare framsteg och mer EU; ett EU som verkligen tjänar de gemensamma intressena.
Talmannen.
   Därmed har denna punkt på föredragningslistan behandlats. 

Talmannen.
   Nästa punkt på föredragningslistan är ett betänkande (A6-0240/2006) av Karin Riis-Jørgensen för utskottet för ekonomi och valutafrågor om förslaget till rådets direktiv om beskattning av personbilar. (KOM(2005)0261 – C6-0272/2005 – 2005/0130(CNS)). 
László Kovács,
   Fru talman, ärade ledamöter! Jag är glad över möjligheten att på kommissionens vägnar få lägga fram förslaget om beskattning av personbilar för er. När det antas kommer det direkt att beröra cirka 15 miljoner nya personbilar som årligen registreras inom EU, och i viss utsträckning över 200 miljoner begagnade personbilar som finns på vägarna inom unionen.
Förslaget har utformats för att gynna den inre marknaden, medborgarna, bilindustrin och miljön. För det första innehåller det ett antal åtgärder som måste vidtas på gemenskapsnivå för att förbättra den inre marknadens funktion, främst genom ett förbud mot registreringsskatt, som nu medför onödiga kostnader och administrativa belastningar, bristande öppenhet och rättslig osäkerhet för medborgarna.
Syftet med de föreslagna gemenskapsåtgärderna är dessutom att undvika dubbla kostnader när det gäller bilrelaterade skatter, när en bil som är registrerad i en medlemsstat exporteras eller flyttas permanent för att registreras i en annan medlemsstat. Registreringsskatter medför också höga kostnader och minskad konkurrens för bilindustrin och leder till att bilmarknaden splittras.
Förslaget främjar också hållbar utveckling genom skattereformer för att minska koldioxidutsläppen från personbilar, eftersom ett mer direkt samband mellan skattenivåer och koldioxidutsläpp upprättas.
Det är viktigt att påpeka att tillämpningen av den föreslagna åtgärden är budgetneutral. Det successiva avskaffandet av registreringsskatten och införandet av en årlig vägtrafikskatt innebär inte minskade intäkter för de nationella budgetarna och ökar inte heller den sammanlagda skattebördan för medborgarna.
I förslaget förordas en minimalistisk inställning till bilbeskattning och endast de frågor som bäst kan behandlas på gemenskapsnivå tas upp. Målsättningen med förslaget är att etablera en bas och en struktur för beskattning av personbilar, inte att försöka harmonisera skattenivåerna, utan dessa faller även i fortsättningen under medlemsstaternas behörighet. Inga nya bilskatter införs, utan i stället föreslås att registreringsskatterna i de 16 medlemsstater som nu tillämpar dessa successivt ska avskaffas och ersättas av en årlig vägtrafikskatt.
Hittills har förslaget bara diskuterats en gång i rådet och reaktionerna från medlemsstaterna har varit blandade. Ett starkt stöd från Europaparlamentet skulle ge förslaget drivkraft och underlätta för rådet att fatta ett enhälligt beslut. Jag vill betona att de föreslagna åtgärderna skulle göra personbilsbeskattningen medborgarvänlig, bilindustrivänlig och miljövänlig. 
Jan Marinus Wiersma (PSE ),
   . – Fru talman! Jag anser att vi diskuterar ett viktigt ämne i dag. En ansenlig mängd av den koldioxid som vi alla sänder ut i atmosfären utgörs av ångor från bilavgaser. Vägtransporterna svarar för ungefär 25 procent av koldioxidutsläppen inom EU, varav hälften kan hänföras till bilar. En minskning av koldioxidutsläppen från vår bilpark kan därför innebära ett viktigt bidrag till att uppfylla EU:s åtaganden enligt Kyoto-målen.
Så sent som förra året pekade parlamentet i sitt betänkande om klimatförändringar på behovet av en avsevärd förbättring när det gäller energieffektiviteten inom transportsektorn. Förutom detta är teknisk innovation av betydande vikt för att kunna uppnå våra klimatpolitiska mål. Beskattningsåtgärder kan vara mycket effektiva i detta sammanhang. Genom skattedifferentiering efter miljöpåverkan kan vi motarbeta skadliga metoder, främja bränsleeffektiv körning och stimulera teknisk innovation. Mot den bakgrunden välkomnar vi kommissionens förslag om att differentiera den årliga vägskatten beroende på koldioxidutsläpp. Enligt detta ska en del av den årliga vägskatten beräknas utifrån mängden koldioxid som bilen avger per kilometer.
En bil som har en lägre bränsleförbrukning och därför förbrukar mindre koldioxid, kommer att kosta mindre och vi i parlamentet vill även att andra ämnen, som kväveoxid och sotpartiklar, ska omfattas av ekvationen. Men det är viktigt att vi använder ett progressivt beräkningsunderlag. Detta innebär att tyngre motorer som förbrukar mer bränsle och i större utsträckning bidrar till klimatförändringar jämförelsevis kommer att beskattas hårdare. Följaktligen är gränsen lägre för att köra enklare modeller, medan man kommer att behöva betala för att köra omkring i de dyraste och största bilarna som orsakar mest miljöskador. Vi stöder inte förslaget från gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen om att tidigarelägga datumet för direktivets ikraftträdande. Enligt vår uppfattning måste medlemsstaterna ges tid för att kunna genomföra det förberedande arbetet på ett korrekt sätt.
Den andra delen, som jag anser är den mest kontroversiella delen av förslaget förutom differentieringen av fordonsskatten, är att avskaffa registreringsskatten på nya bilar. Kommissionen anser att detta dels kommer att bidra till att lösa några av problemen som rör den inre marknaden och dels att det kommer att påskynda förnyelsetakten för bilparken så att gamla och miljöfarliga bilar snabbare kommer att lämna plats för nya och rena bilar.
Jag måste säga att åsikterna om denna fråga går isär inom min grupp. Som föredragande för utskottet för transport och turism vill jag bara tillägga att jag kom med ett eget förslag om att inte avskaffa registreringsskatten, som dock inte klarade sig ända fram till mållinjen. Utifrån erfarenheten från mitt land anser jag att denna registreringsskatt även kan användas till att främja användningen av miljövänliga bilar. Försäljningen av dessa bilar har stimulerats kraftigt i Nederländerna genom att de inte längre beskattas. Ledamöterna från min grupp kommer alltså att rösta på olika sätt, men det är viktigt att kommissionsledamoten är medveten om att åsikterna går isär i denna fråga.
Slutligen sa kommissionsledamoten något om rådet och blandade reaktioner. Jag önskar honom all styrka eftersom detta är en mycket viktig diskussion, och även om vi i parlamentet, som bekant, i viss mån är nöjda med att detta sker, kommer någon av medlemsstaterna förmodligen snabbt att lägga in ett veto mot detta förslag och helt enkelt vägra att diskutera beskattning på EU-nivå. Jag hoppas ändå att kommissionsledamoten i princip kommer att lyckas med att nå ett genombrott på denna punkt. Jag önskar honom lycka till. 
Werner Langen,
   . Fru talman! Vad jag egentligen ville göra var att tacka föredraganden men hon har inte kommit ännu, så jag får göra det senare. Föredraganden har utarbetat ett bra förslag till betänkande. Några av punkterna i betänkandet visade sig dock vara kontroversiella när vi röstade om dem. När det gäller en av dem, artikel 4, återstår en motsägelse i det betänkande som utskottet för ekonomi och valutafrågor antog. Vi antog nämligen två olika, och ömsesidigt uteslutande, versioner av förslaget och det är av den anledningen som vår grupp vill upprepa sin önskan om att den framtida fordonsbeskattningen ska tas ut i strikt proportion till mängden koldioxidutsläpp.
Som Jan Marinus Wiersma sa tidigare är energieffektiviteten naturligtvis ett problem, men varje försök att tillämpa skattepolitik för att justera allt som man möjligtvis kan kommer att sluta i ett misslyckande. Vår ståndpunkt är mycket tydlig. Vi vill att skatten, utan hänvisning till den teknik som används, ska vara strikt proportionerlig mot koldioxidutsläppen, mot fordonets användning eller mot fordonets storlek. Med andra ord vill vi att skatten uteslutande ska vara miljömässig. Det skulle vara ett misstag att försöka använda detta instrument för att försöka driva någon slags kampanj mot stora bilar. Det är nämligen dessa stora modeller, de dyrare bilarna, som möjliggör tekniska framsteg inom biltillverkningen på grund av att det är stora modeller som främst är lämpade för viktiga säkerhetsfunktioner, och det är där man i första hand kan ta miljöaspekter med i beräkningen eftersom det är lättare att utveckla ny teknik för dessa dyra bilar.
Så, inga fler falska anklagelser när det gäller stora bilar. Låt oss i stället hålla oss till det mål som vi alla delar, nämligen att uppnå 120 mg per kilometer till 2010. Detta projekt är tillräckligt svårt att genomföra, och kräver avsevärda insatser från några av medlemsstaterna, särskilt av de nya medlemsstaterna där de bilar som finns på vägarna är äldre än genomsnittet för EU. Vi behöver en viss grad av flexibilitet om vårt gemensamma mål att förnya bilparken inte ska leda till diskriminering på den inre marknaden, och därför anser även vi – vilket en resolution från utskottet vittnar om – att kommissionen bör utarbeta ytterligare en studie till den 31 december i år om vilka andra faktorer förutom koldioxiden som bör beaktas, så att en kompromiss kan nås om denna fråga.
Vi har dock ingen önskan om att åstadkomma en minskning av koldioxidutsläppen genom att ta itu med alla andra föroreningar som redan släpps ut. Det är här som skillnaden mellan grupperna ligger, men jag tror nog att vi ska kunna komma överens om detta. Vi har lagt fram ett ändringsförslag – ändringsförslaget i fråga är nummer 40 – om att medlemsstaterna bör ges valmöjligheten att kunna behandla gamla bilar som har haft körtillstånd under minst 20 år på ett särskilt sätt. I regel släpper dessa gamla bilar, som bygger på gammalmodig teknik, ut ganska mycket föroreningar. Det finns dock så pass få av dem på marknaden att vi kan hantera dem på samma sätt som många av medlemsstaterna redan gör.
När det gäller registreringsskatten är jag övertygad om att den bör slopas så snart som vissa övergångsperioder har löpt ut. Registreringsskatten utgör ett hinder för EU:s inre marknad och vi bör därför enas om att låta den löpa ut på ett sådant sätt att man inte endast tar medlemsstaternas skatteintressen med i beräkningen, utan även möjliggör en lämplig övergång.
Herr kommissionsledamot! Jag avslutar med att önska er lycka till. Jag vet hur komplicerade de skattepolitiska frågorna inom EU är, och att harmonisera bestämmelserna skapar problem hur man än gör. På många håll gör vi nästan inte några framsteg alls och så länge som det krävs enhällighet kommer det att bli svårt att göra framsteg som verkligen är till nytta. Med detta i åtanke godkänner vi betänkandet och stöder er i er svåra uppgift som kommissionsledamot med ansvar för skattefrågor. 
Katerina Batzeli,
   Fru talman! Jag måste inleda med att betona att kommissionens förslag om beskattning av personbilar gäller en sektor som inte hör till kommissionens exklusiva befogenheter, med tanke på att detta förslag huvudsakligen berör inrättandet av ett nytt skattesystem för köp och underhåll av bilar.
Därför bör avsikten med det förslag som Europaparlamentet har utarbetat och som återges i föredragandens betänkande, både vara att nå enighet om slutförandet av den inre marknaden och införa skattemässig konvergens på personbilsområdet.
Av principskäl kan man inte ifrågasätta, det anser i alla fall inte den socialdemokratiska gruppen i Europaparlamentet, att beskattning successivt måste kombineras med skydd och förbättring av miljön, som det anges i Kyotoprotokollet.
Det är emellertid nödvändigt att fastställa vissa förhandsvillkor för att denna princip ska få ett bredare stöd och tillämpas i större utsträckning av medlemsstaterna, vilket även nämns i föredragandens betänkande.
För det första skulle inkomstbortfall på grund av avskaffandet av registreringsskatterna kunna ersättas, om medlemsstaterna så önskar, av en samtidig ökning av inkomsten från de årliga vägtrafikskatterna under en smidig och gradvis anpassningsperiod på tio år. Kommissionen föreslår ett gradvist avskaffande på fem år och Europaparlamentet föreslår tio år.
För det andra bör man anta förslaget om att införa ett system för återbetalning av registreringsskatt och årlig vägtrafikskatt för fordon som slutgiltigt exporteras och överförs till en annan medlemsstat.
För det tredje bör man i framtiden undvika ett alltför komplicerat system för beskattning av personbilar för att kunna nå det övergripande harmoniseringsmål som fastställts i detta direktiv.
Detta innebär att anpassningen från och med 2008 av kraven på den årliga vägtrafikskatten på grundval av koldioxidutsläppen bör granskas av kommissionen och bilindustrin bör ges en chans till att anpassa sig.
Konsumenterna kan inte debiteras höga årliga vägtrafikskatter på grund av kraftiga föroreningar. Kostnaden för anpassningen måste bäras av bilindustrin medan den anpassar sig samtidigt som konsumentorganisationer måste agera för att skapa insyn i genomförandet av direktivet. 
Marian Harkin,
   Fru talman! Jag vill tacka er för tillfället att få säga några ord om detta förslag till rådets direktiv om beskattning av personbilar. Jag gratulerar föredraganden i hennes frånvaro till ett ypperligt betänkande som jag anser vara ett mycket viktigt bidrag till debatten.
Personligen håller jag med om att beskattning är de enskilda medlemsstaternas ansvar. De mål som ställs upp i förslaget skulle dock bidra till att förbättra den inre marknadens funktion, och framför allt avsevärt hjälpa oss att uppnå vårt mål att minska koldioxidutsläppen, dock utan att begränsa ländernas möjlighet att påföra egna skatter. Irland har en av de högsta fordonsregistreringsskatterna i Europa. Nästan 10 procent av landets sammanlagda skatteintäkter kommer från bilisterna. Förra året uppgick siffrorna för enbart fordonsregistreringsskatten till över 1,5 miljarder euro, vilket är en ökning med mer än 20 procent sedan året innan, så det är föga förvånande att Irland inte kommer att stödja detta förslag. Detta är dock en kortsynt och kortsiktig ståndpunkt, och vi måste granska de mer vittgående konsekvenserna.
Jag anser att fordonsregistreringsskatten är en mekanism som motverkar den fria marknaden och att den är en av anledningarna till att personbilsmarknaden inom EU har fungerat ganska dåligt. Konsumenter i nio medlemsstater, däribland Irland, har till och med bestraffats genom en åtgärd som begränsar deras köpalternativ. Kommissionens förslag är vettigt, framför allt ur ett miljöperspektiv, eftersom skatter som läggs på bilister skulle ha samband med koldioxidutsläppen från fordonet. Jag stöder förslaget i betänkandet om att utsläpp av andra miljöfarliga ämnen bör ingå i det hela, även om det kanske blir svårt att inkludera denna åtgärd i början.
Jag tycker dessutom att det är en strålande idé att medlemsstaterna uppmuntras att tillämpa skatteincitament för personbilar, för att främja att bilar och andra fordon som uppfyller kraven på energisparande och energieffektivitet släpps ut på marknaden. När regeringarna fastställer målen för att minska koldioxidutsläppen ansvarar de för att införa mekanismer och strukturer som främjar dessa mål. Kommissionens förslag är mycket bra och jag stöder det till fullo. 
Satu Hassi,
   . Fru talman! Frågan är om vi vill hitta effektiva sätt att skydda världens klimat och den mänskliga framtiden eller inte?
När ni förbränner ett kilo bensin eller diesel producerar ni mer än tre kilo koldioxidutsläpp. Koldioxidutsläppen från trafiken har ökat med nästan en tredjedel sedan 1990. Detta utplånar fullständigt resultatet av en stor del av minskningen av utsläpp inom andra sektorer. Bara mellan 2003 och 2004 ökade utsläppen i EU så mycket att de motsvarade tre miljoner människor som körde jorden runt i sina fordon.
EU:s bilindustri kommer inte att uppnå den utlovade minskningen av utsläppen för bilar till 2008. Det är därför viktigt att främja incitament för fordon som avger mindre utsläpp. I detta avseende är kommissionens förslag inte det bästa möjliga alternativet. Fordonsbeskattningen i medlemsstaterna varierar kraftigt. Avskaffandet av registreringsskatten i alla länder kommer inte att förbättra miljön. Undersökningar i Nederländerna visar att det effektivaste sättet att få konsumenterna att välja fordon som avger mindre utsläpp är en differentierad registreringsskatt som grundas på koldioxidutsläpp, som till exempel systemet i Danmark. I Finland straffar faktiskt fordonsbeskattningen de som köper fordon som släpper ut mindre föroreningar.
För att förändringar i skattesystemet verkligen ska leda till minskade utsläpp är det viktigt att medlemsstaterna blir skyldiga att garantera att varje förändring som de gör i det nationella skattesystemet är ett steg framåt för miljön. Om registreringsskatten ska ersättas med en årlig vägtrafikskatt måste sambandet mellan vägtrafikskatten och koldioxidutsläppen vara bindande snarare än proportionellt. Andra utsläpp än koldioxid måste även beaktas inom ramen för en sådan vägtrafikskatt. Dessutom bör den även tillämpas för så kallade SUV-bilar, det vill säga N1-fordon.
På det hela taget skulle den bästa lösningen vara en kombination av en differentierad registreringsskatt som baseras på utsläpp och en årlig vägtrafikskatt, om detta är genomförbart, vilket gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen anser att det är. Fordonsexporter mellan länderna och de skattelösningar som detta medför skulle kunna behandlas på ett annat sätt, genom ett kompensationssystem. 
Erik Meijer,
   . Fru talman! Antalet bilar har ökat med en alarmerande hastighet under de senaste årtiondena medan utnyttjandet av tåg, spårvagn, tunnelbana och buss har stagnerat. Detta har lett till att parkeringar och motorvägar, som orsakar buller- och luftföroreningar och dessutom leder till bristande trafiksäkerhet, tar upp enormt stora utrymmen. Nu när bilar är det mest använda transportsättet och väginfrastrukturen är mycket omfattande, komplicerad och kostsam kan vi inte undvika frågan om vem som kommer att få betala för detta kalas.
Flera medlemsstater tar redan större hänsyn till utsläppen av förorenande ämnen i besluten om fordonsbeskattning. Förslaget till direktiv är tyvärr halvhjärtat, eftersom det verkar som om det har andra målsättningar. Samtidigt görs ett försök att harmonisera skatterna i medlemsstaterna och ge bilindustrin nya tillväxtmöjligheter genom att införa en prissänkning från och med 2016. Detta försök bidrar inte till att minska föroreningarna.
Enligt förslaget till direktiv, vars målsättning är att gradvist och partiellt anpassa vägtrafikskatten till utsläppen från bilarna, ska skatten grundas på koldioxidutsläppen till en fjärdedel till 2008 och till hälften till 2010. Men varför stanna där? Varför föreslog inte kommissionen redan på en gång att ta utsläpp av kväveoxid, sotpartiklar samt bilens bränsleeffektivitet med i beräkningen av vägtrafikskatten hellre än att vänta på ändringsförslag? Varför har kommissionen inte under de senaste tio åren visat något stöd för initiativet från tyska Greenpeace för att utveckla en bil som förbrukar hälften så mycket bränsle? I stället vill kommissionen gradvis avveckla registreringsskatten för bilar i EU och därigenom göra att det blir billigare att ta bilen i 16 av medlemsstaterna.
Hittills har skatterna och skillnaderna mellan dem varit ett nationellt befogenhetsområde och en fråga för nationella överväganden. Om unionen gör mer än att bekämpa skatteparadis och andra former av storskalig skatteflykt, överträder den sitt befogenhetsområde. Syftet borde vara att minska skadliga utsläpp snarare än att förse bilindustrin med kunder som vill att köpa den senaste modellen varje år, trots att marknaden har mättats. Min grupp har avvisat ett förbud mot registreringsskatter.
Utsläppen från bilarna har ökat med 30 procent under de senaste tio åren trots Kyotoavtalet och trots tekniska förbättringar. Eftersom ökningen av antalet bilar och den genomsnittliga bränsleförbrukningen mer än upphäver de tekniska fördelarna, anser min grupp att det inte längre är ett alternativ att göra saker till hälften. Vi anser inte att fordonsskatten ska baseras på koldioxidutsläppen till 50 procent, utan att den i stället ska baseras till 100 procent på de föroreningar som fordonen släpper ut. Det lättaste sättet att lösa detta på är att ändra fordonsskatten till en bränsleavgift som baseras på utsläppen. På det viset är det luftförorenaren som betalar och inte bilägaren.
Nya bilar måste uppfylla stränga krav på bränsleeffektivitet och obligatoriska sotfilter för dieselbilar måste prioriteras. Därtill måste bränsleförbrukningen minska och det enda sättet att lyckas med det är att tillhandahålla en väl utbyggd, miljövänlig och prisvänlig kollektivtrafik. EU-stödda svångremsåtgärder och privatisering inom denna sektor har hittills endast haft motsatt effekt. 
Roberts Zīle,
   . – Fru talman! Först och främst vill jag gratulera föredraganden i hennes frånvaro och säga att jag stöder hennes ståndpunkt. Kanske är det inte överraskande att EU:s medlemsstater har väldigt olika skattesystem för personbilar, men jag förvånas över regeringarnas argument om varför detta system inte ska förändras och gradvis harmoniseras på EU-nivå. Det finns alla typer av argument som täcker beskattning, administrering och subsidiaritetsprincipen, men i grund och botten går de ut på det argument som jag hittade i mitt eget lands förslag till ståndpunkt. Där kan vi läsa: ”Om det inte är sönder, varför laga det?” Jag har alltid varit en förespråkare för subsidiaritetsprincipen på området för direkta skatter. Kan emellertid en liten eller medelstor medlemsstat i EU verkligen genomföra sin egen skattepolitik för personbilar med ett särskilt mål för miljöskydd eller energieffektivitet? I Lettland försökte man till exempel med kraftiga höjningar av både registreringsskatten och den årliga skatten för mycket kraftfulla fordon för ett par år sedan. Vad som hände då är vad som också händer i andra europeiska länder, nämligen att letterna registrerade sina bilar i grannlandet Litauen. Därför är jag övertygad om att minskningen av koldioxidutsläpp eller andra miljömässiga mål på detta område måste behandlas på EU-nivå och inte på enskild medlemsstatsnivå.
Slutligen vill jag säga att jag, med hänsyn till de vitt skilda uppfattningar som regeringarna i EU:s medlemsstater har om dessa frågor, anser att parlamentet borde ta ett mycket opartiskt steg och formulera detta förslag till direktiv på ett sådant sätt att det sannolikt kommer att antas enhälligt av rådet och inte förkastas på grund av att det är en viss typ av förslag. 
Leopold Józef Rutowicz (NI ). –
   Fru talman! Personbilar används överallt inom EU. De är inte längre en lyx och bör inte, med undantag för moms, belastas med några ytterligare skatter såsom registreringsskatt.
Registreringsskatten bör endast vara beroende av kostnaderna för åtgärderna. De avgifter som tas ut för miljöföroreningar av koldioxidutsläpp bör räknas in i bränslepriset, för att på så sätt gynna bilar som släpper ut små mängder föroreningar. Detta kommer att uppmuntra människor att byta ut sina bilar mot miljövänligare och bränslesnålare fordon.
Man skulle kunna göra samma sak med bränslet inom EU. Den årliga vägtrafikskatten bör inte vara för hög eller variera för mycket, eftersom detta kommer att hindra människor som har det sämre ställt att köpa begagnade personbilar, och pensionärer som inte använder bilen så mycket på grund av åldersskäl skulle bli tvungna att avstå från att ha bil.
Rådets direktiv om beskattning av personbilar är nödvändigt för den inre marknaden och bör antas så snart som möjligt. 
Anja Weisgerber (PPE-DE ).
   Fru talman! Även jag vill tacka föredraganden för att ha tagit fram detta betänkande. Jag har hjälpt till att utarbeta yttrandet från utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet för min grupps räkning, och därmed var också jag tvungen att ägna min uppmärksamhet åt denna fråga. Jag ska koncentrera mig på två huvudpunkter. Först vill jag tala om hur mycket jag välkomnar kommissionens förslag om att avskaffa registreringsskatten. Det är detta som gör att jag stöder betänkandet, under förutsättning att det gradvisa avskaffandet av registreringsskatten behålls.
Bland de medlemsstater som tar ut en registreringsskatt finns det mycket stora skillnader, inte bara när det gäller hur stor skatten är utan även hur man baserar uträkningen av den. Av alla de avgifter som tas ut för privata fordon i EU är det i registreringsskatten som man finner de största skillnaderna. Eftersom dessa skillnader förhindrar att den inre marknaden fungerar på ett smidigt sätt bör man agera när det gäller förslaget om att avskaffa registreringsskatten.
Tillsammans med mina kolleger, i synnerhet Werner Langen, stöder jag även ett direkt proportionellt samband mellan skattebördan och mängden koldioxidutsläpp. Varje gram koldioxid som släpps ut i atmosfären har samma påverkan på klimatet och bör därför beskattas på samma sätt. Vid genomförandet av detta måste skatten även vara teknikneutral. Den proportionella beskattningen garanterar att fordon som producerar mer koldioxid kommer att beskattas högre än de som producerar mindre och detta är av central vikt för klimatskyddet.
Jag anser också att föroreningar som kväveoxid och partiklar ska inräknas i skattebasen för fordonsskatten för att främja miljövänliga bilar. Med detta mål i tankarna har vi i utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet redan lyckats få dessa ändringsförslag godkända och i plenum i morgon kommer jag att rösta för betänkandet som helhet och särskilt för ändringsförslag 10 och 19. 
Donata Gottardi (PSE ).
   – Fru talman, mina damer och herrar! Att skapa ett medborgarnas EU är en av de europeiska socialdemokraternas största ambitioner. Vad parlamentet just ska godkänna är ett speciellt åtgärdspaket för andra och lika viktiga mål, som vi kan kalla ett EU för medborgarna.
Som alla vet rådfrågas endast Europaparlamentet i skattefrågor och det slutgiltiga beslutet ligger hos rådet som måste komma fram till en enhällig slutsats. Vår förhoppning är att de nationella regeringarna kommer att stödja detta förslag.
Utskottet för ekonomi och valutafrågor röstade för förslaget med en betydandet majoritet eftersom förslagets målsättning är att gradvis avskaffa fordonsskatten och att fastställa gemensamma EU-normer för att koppla ihop nationella vägskatter med utsläpp av föroreningar.
Detta är en viktig åtgärd som endast till synes är av särskilt och begränsat intresse eftersom den faktiskt påverkar de flesta människor. Åtgärden är naturligtvis inte perfekt ännu och mycket mer kan göras, men den går i rätt riktning. Detta är ett steg på vägen mot konvergens, om inte mot en äkta harmonisering av lagstiftningen inom EU, som överskrider de nationella gränserna.
Varje medlemsstat har för närvarande sitt eget skattesystem där de två skatterna oftast kombineras på mycket olika nivåer. Denna situation ger upphov till snedvridningar och hindrar ett korrekt fungerande av den inre marknaden. Dessutom skapar den problem både för bilindustrin och för EU-medborgarna.
Slutligen är det ett steg framåt på vägen mot en hållbar social och miljömässig utveckling, eftersom målet är att bekämpa föroreningar och skydda miljön för att garantera en framtid för kommande generationer. 
Henrik Lax (ALDE ). –
   Fru talman! Kolleger! Många finländare har förundrats över att Finland kan upprätthålla en trafikbeskattning som gjort det nästan omöjligt för medborgarna att köpa bilar utomlands och tvingat dem att betala mycket högre priser än andra. Bilparken i Finland är därför en av de äldsta i Europa, vilket innebär gammalmodiga säkerhetslösningar och mindre miljövänliga bilar. Det kan absolut inte vara förnuftigt. Det finns därför ett starkt argument för en mer likartad trafikbeskattning i unionen, och jag välkomnar således kommissionens förslag.
Det är viktigt att vi får till stånd en trafikskatt som baserar sig på hur mycket bilarna förorenar. På så sätt kan vi minska koldioxidutsläpp och sura nedfall. De facto utgör föroreningarna från bilarna en av de största källorna till nedsmutsningen av Östersjön. En enhetlig trafikbeskattning betyder också en bättre fungerande gemensam marknad och konkurrens. Som sagt, nya bilar är också säkrare. Vi slår därför fler flugor i en smäll. Jag anser således att parlamentet ge sitt starka stöd till en omstrukturering av trafikbeskattningen, ett så starkt stöd att de nationella regeringarna inte kan ignorera signalen. 
Margrete Auken (Verts/ALE ). –
   Fru talman! Detta förslag kommer lyckligtvis inte att genomföras. Det finns en minoritet i rådet som blockerar det och det är något som vi i Danmark samtycker till. I alla fall de flesta av oss, för den höga registreringsskatten har i Danmark liksom i ett flertal andra länder inneburit att vi har färre och färre bilar. Det är antalet inköpta bilar som avgör hur många bilar som kommer att köras. Om människor har bilar, kommer de att köra dem. En hög registreringsskatt är därför något mycket bra om vi vill begränsa antalet bilar. Åk till Danmark eller till Nederländerna och ni kommer att se att det fungerar.
En registreringsskatt av detta slag bör, liksom en årlig skatt, otvivelaktigt fastställas med utgångspunkt från bränsleförbrukningen. Den bör inte fastställas proportionellt, vilket föreslås här, utan på ett sådant sätt att den ger liknande resultat som de vi har sett när det gäller kylskåp. Skillnaden är märkbar där lämpliga skattehöjningar har gjorts. Det nuvarande förslaget kommer ur nästan alla synvinklar att medföra miljöskador. Vi ser många fler bilar, och proportionellt sett kommer vi att få fler bilar som släpper ut avsevärt mer föroreningar och förbrukar mer energi.
I själva verket finns det mycket som talar för att Volkswagen och andra företrädare för bilindustrin har lyckats få grepp om denna fråga. När jag hör att bilindustrin bedriver en stark lobbyverksamhet i Danmark för att avskaffa registreringsskatten vet jag att det naturligtvis är för att den räknar med att sälja fler bilar till följd av detta. Den räknar inte med att sälja renare bilar eller bilar som förbrukar mindre energi. Tvärtom producerar bilindustrin ett enormt antal bilar som orsakar mycket föroreningar och som förbrukar mycket energi. Jag skulle därför tacka er för att inte tillåta att detta förslag genomförs. Vi hoppas på att få se ett bättre förslag. 
Johannes Blokland (IND/DEM ). –
   Fru talman! Enligt en artikel i en nederländsk tidning i somras kringgås omsättningsskatten på bilar i mycket stor omfattning i Nederländerna. Det är när allt kommer omkring mycket lönande att smita undan eftersom skatten är hög och risken att bli avslöjad är minimal. Det krävs åtgärder för att undvika denna smitning, inte så mycket genom att avskaffa skatten, som kommissionen föreslår, utan genom agerande från de behöriga myndigheterna. Under debatten den 5 november 2003 propagerade jag för ett öppet skattesystem med tydliga mål. Att koppla ihop skatter och miljöpåverkan är just ett sådant öppet och tydligt mål.
Därför förtjänar ytterligare forskning och vidare diskussioner om fordonsskatternas miljöeffekter vårt oreserverade stöd. Då kommer medlemsstaterna att kunna harmonisera sina skatter med utgångspunkt från forskningsresultaten samt kunna införa ansvarsskyldighet för miljöskador. Att påtvinga denna åtgärd från Bryssel är dock att gå för långt. Trots allt faller kommissionens förslag utanför tillämpningsområdet för artikel 93 i fördraget. Registreringsskatter och fordonsskatter tillhör inte de harmoniserade skatterna.
Det är inte skillnaderna i exempelvis fordonsskatten som hindrar den inre marknaden från att fungera, utan det är framför allt ett ineffektivt system för återbetalning av skatter vid import och export av bilar. Kommissionens förslag strider därför både mot subsidiaritetsprincipen och proportionalitetsprincipen. Av den anledningen kommer jag varken att rösta för detta betänkande eller kommissionens förslag. 
Gunnar Hökmark (PPE-DE ). –
   Fru talman! Jag vill börja med att gratulera Karin Riis-Jørgensen till hennes betänkande. Jag skulle vilja understryka att detta förslag inte innebär någon europeisk skattepolitik eller att Europeiska unionen gör ett intrång i medlemsstaternas suveränitet när det gäller att fatta beslut om skatterna, utan det kommer även med detta förslag att vara helt och hållet upp till de enskilda medlemsländerna att bestämma hur mycket de vill beskatta bilismen. Det vi fattar beslut om här är strukturen och systemet för beskattningen, eftersom det underlättar den inre marknaden. Det kommer att innebära att det blir lättare att köpa och sälja bilar över ländernas gränser. De som vinner på detta är i grunden den enskilda konsumenten.
Jag vill gärna säga till vår danska kollega Auken att det viktiga för oss är att få nya, moderna bilar. Det finns ingenting som är så miljöfarligt som den gamla bilparken. Ny teknologi är positivt för miljön. Viska göra allt vi kan för att få till stånd en snabb omsättning och en modernisering av bilar i Europa.
Jag vill betona att det är bra att Karin Riis-Jørgensen i sitt betänkande också har tagit med ett förslag om att ha skattestimulanser för nya typer av motorer, t.ex. hybridbilar eller bilar som drivs av andra bränslen. Det innebär nämligen också en möjlighet till en snabbare utveckling när det gäller ökade miljöhänsyn i bilismen.
För ett antal år sedan införde vi i Sverige en särskild stimulans för användningen av katalysatorer som fick ett mycket snabbt genomslag och ledde till att vi mycket snabbt sänkte utsläppen. Det ger en möjlighet att gå vidare på den vägen.
Viktigt är dock också att vi med denna inriktning på beskattningen av bilar får en möjlighet för europeisk bilindustri att utvecklas snabbare när det gäller miljöhänsyn. Det innebär även en snabbare modernisering. Bättre bilar i Europa är bra för miljön, men det kan också resultera i en bättre och starkare bilindustri. 
Andrzej Jan Szejna (PSE ). –
   Fru talman! Kommissionens förslag har två mål, nämligen att förbättra den inre marknadens funktion samt att genomföra gemenskapsstrategin för att minska koldioxidutsläpp från personbilar.
För att uppfylla EU:s miljöskyddsmål och Kyotoprotokollet måste koldioxidutsläppen minskas kraftigt om gemenskapens mål på 120 gram koldioxid per kilometer ska kunna uppnås. Och skatter utgör verkligen ett starkt incitament för konsumenterna.
Här bör det betonas att målet inte är att harmonisera eller att införa nya skatter. Målet är att införa en gemensam beräkningsgrund för beskattning av personbilar inom hela EU. De enskilda medlemsstaternas initiativ på detta område är för närvarande inte direkt samordnade, och de varierar dessutom kraftigt.
Ett skattesystem där fordonsregistreringsskatten bestäms av koldioxidutsläppen är ett steg i rätt riktning. Detta skapar en förutsättning för det långsiktiga målet att nå konvergens när det gäller registreringsskattesatserna, och garanterar rättvis konkurrens inom hela den inre marknaden. Fordonsregistreringsskatten bör gradvis begränsas, vilket skulle bidra till att undanröja skillnaderna på EU:s fordonsmarknad.
Vi bör också införa ett enhetligt och insynsvänligt system för återbetalning av registreringsskatten som baseras på väldefinierade kriterier. Dessutom är det viktigt att se till att avskaffandet av registreringsskatten genomförs i enlighet med principen om budgetmässig neutralitet. 
Karin Riis-Jørgensen (ALDE ),
   Fru talman! Jag ber om ursäkt för min sena ankomst. Jag flög hit från Heathrow i morse och har blivit av med mitt bagage, så jag har inga kläder och inget smink och är därför blek och ful, men jag hoppas att det inte gör något! I London måste man ta ut allt ur sin väska. 
 Fru talman! Jag tackar för era inlägg, och jag riktar också ett stort tack till er på kommissionsledamotens vägnar. Vi har redan haft en debatt om detta betänkande och jag instämmer i hög grad med kommissionens förslag. Jag måste säga att mitt hemland Danmark inte stöder kommissionens förslag. Det gör emellertid jag, även om jag har ändrat det. Jag vill tacka utskottet för ekonomi och valutafrågor för dess betydande stöd. Jag vill också tacka er för era välgrundade ändringsförslag, samt tacka den stora majoritet som har stött mig.
Jag vill diskutera ett antal punkter som jag anser vara viktiga att framhålla inför morgondagens omröstning. För det första vill jag betona varför detta är ett konstruktivt förslag. Det är konstruktivt eftersom man i förslaget har tagit hänsyn till miljön. Som bekant handlar förslaget om att avskaffa registreringsskatterna för personbilar, och att i stället införa ett nytt system som omfattar en årlig skatt baserad på bilens förorenande utsläpp. I utskottet har vi gått ett steg längre än i kommissionens ursprungliga förslag, eftersom kommissionen endast ville ha en årlig skatt baserad på koldioxidutsläpp. Koldioxid är emellertid inte den enda föroreningskällan. I mitt betänkande rekommenderar jag därför att skatten ska grundas på alla de luftförorenande ämnen och partiklar som är skadliga för luftkvaliteten. Det är viktigt att sända en signal till bilindustrin om att skatten för personbilar beror på den mängd föroreningar som de orsakar. Förhoppningsvis kommer förslaget således att motivera bilindustrin att tillverka bilar som konsumerar mindre bensin och som orsakar färre föroreningar.
Den andra viktiga faktorn – som även kommissionsledamoten har fäst stor vikt vid – är den fria rörligheten. För närvarande finns det 25 olika skattesystem med 25 olika sätt att räkna ut fordonsskatten. Flera system grundas på omoderna bestämmelser, och registreringsskatter kan utgöra ett hinder för den fria rörligheten. Det finns en risk för dubbelbeskattning, och bilägare är ofta tvungna att betala förhållandevis mycket mer för sina begagnade bilar när de förflyttar dem från en medlemsstat till en annan. Detta är helt enkelt oacceptabelt.
Enligt utskottets ståndpunkt är det också viktigt att betona att vi vill att förslaget ska vara budgetmässigt neutralt. Det är mycket viktigt att denna förändring inte omfattar utgifter som är ofördelaktiga för medlemsstaterna – vare sig under en övergångsperiod eller därefter. Jag vill dessutom framhålla att EU inte inför en skattepolitik genom detta förslag. Det är helt och hållet upp till medlemsstaterna själva att besluta hur hög skatten ska vara, samt vad den ska bestå av. Jag vill följaktligen även uppmana rådet att rösta för detta förslag, även om jag vet att utsikterna inte är särskilt goda, vare sig i mitt eget hemland eller i Förenade kungariket, till exempel. Man skulle givetvis kunna beakta förslaget om att utnyttja det alternativ som Nicefördraget erbjuder när det gäller förstärkt samarbete och låta vissa medlemsstater gå längre än andra.
Slutligen finns det en fjärde viktig faktor, nämligen att övergångsperioden bör vara lång. Det är viktigt att hela marknaden, industrin, bilägarna och systemet i allmänhet har möjlighet att organisera sig, och därför anser jag att det krävs en tioårsperiod för att länderna ska kunna förändra sina system utan att behöva betala något annat än de nödvändiga kostnaderna. Detta kommer också att garantera en förnyelse av bilparken på våra vägar.
Följande fyra punkter är således relevanta: en lång övergångsperiod, budgetmässig neutralitet, fri rörlighet och miljöhänsyn. Slutligen vill jag bara kommentera förslagen från Werner Langen för gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater. Jag stöder dessa förslag eftersom jag håller med om att fordonsskatten måste stå i proportion till bilarnas utsläpp av förorenande ämnen. Jag håller givetvis också med om att vi måste skydda veteranbilarna, och därför har jag ingenting emot att veteranbilar undantas från förslaget. Jag äger inte själv någon veteranbil, men jag har all sympati för ägare till sådana fordon.
Jag kan inte rekommendera ändringsförslagen från gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen. Bortsett från allt annat går dessa förslag inte ihop med betänkandets övergripande syfte, eftersom ett tidigare ikraftträdande inte skulle vara realistiskt.
Det var allt jag hade att säga. Herr, och inte fru talman – jag ser att det har skett ett byte av talman – jag ber återigen om ursäkt för min sena ankomst. Jag hoppas att ni har överseende med mig, och jag ser fram emot en konstruktiv omröstning i morgon. 

Claude Turmes (Verts/ALE ),
   Herr talman! Jag har en mycket specifik kommentar till detta betänkande.
I ändringsförslag 18, som avser artikel 4, förespråkas en progressiv och gradvis skatt. Genom ändringsförslag 19, där ett nytt stycke 1a införs i artikel 4, introduceras dock begreppet direkt proportionalitet. Detta begrepp finns också med i Werner Langens ändringsförslag, även om han nu har dragit tillbaka dem. Vad skulle då ett sådant begrepp innebära? Det skulle betyda att skatten endast kan bli 200 euro för en bil med en utsläppsnivå på 200 g/km och 160 euro för en bil med en nivå på 160 g/km. Då skulle det önskade resultatet – att få till stånd en kraftig förändring av vad konsumenten efterfrågar vid ett bilköp – inte uppnås, eftersom marknaden inte påverkas om skillnaden mellan en bil som släpper ut 120 g/km och en som släpper ut 200 g/km bara blir 80 euro. Därför måste vi rösta emot denna direkta proportionalitet och behålla texten om den progressiva och gradvisa skatten.
Förra veckan offentliggjorde kommissionen en mycket intressant text om bilarnas energieffektivitet i Europa. På sidan 32 i arbetsdokumentet finns ett diagram som visar vilken kategori de flesta bilar hamnar i. Ni kan se att nästan 70 procent av bilarna i Europa ligger mellan 140 och 200 g/km, och bara 25 procent ligger under 140 g/km. Det vi kan åstadkomma med detta instrument är alltså att lägga en större skatt proportionellt sett på bilar mellan 140 och 200 g/km, så att vi kan åstadkomma en betydande förskjutning till kategorierna under 140 g/km, vilket är EU:s målsättning. Det finns alltså en inkonsekvens i vår text och för att kunna vara effektiva måste vi ändra på detta. 
John Whittaker (IND/DEM ). –
   Herr talman! De ger visst aldrig upp, eller hur? Trots att kommissionen insisterar på att syftet med förslaget inte är att harmonisera skatterna kommer de länder som har fordonsregistreringsskatt att tvingas avveckla den. Dessutom kommer alla länder att tvingas tillämpa samma utsläppsnivå i samband med den så kallade ”årliga vägtrafikskatten”. Detta är harmonisering, inte sant?
Föredraganden avslöjar sig när hon hävdar att det på lång sikt vore mycket fördelaktigt att närma oss nivån för den årliga vägtrafikskatten – det vill säga samma nivå för vägskatten i alla länder. De inser helt enkelt inte att det är våra valda nationella regeringars grundläggande ansvar att ge enskilda länder möjlighet att välja hur mycket inkomsterna ska höjas och på vilket sätt. Dessutom är faktiskt konkurrens om skattenivåer och skatteunderlag mellan nationella myndigheter bra för affärslivet och den ekonomiska tillväxten – se bara på de generella minskningarna av företagsskatten under de senaste åren.
Det oroande är att när EU blandar sig i går saker och ting alltid i stöpet. Ett exempel är att trots de åtta direktiv om mervärdesskatten som hittills har lagts fram är administreringen av momsen minst lika komplicerad som alltid och bedrägerierna är nu uppe i miljardklassen. Tyvärr är strävan efter skatteharmonisering inom EU lika stor som alltid. Jag hoppas dock verkligen att just detta lagstiftningsinstrument stoppas. 
Zsolt László Becsey (PPE-DE ). –
   Jag vill gratulera Karin Riis-Jørgensen för hennes utmärkta betänkande, men samtidigt vill jag också uttrycka min uppskattning till kommissionen och till László Kovács personligen för det förslag han har utarbetat.
På grundval av de diskussioner som vi hittills har haft finns det, enligt min mening, ett samförstånd bland de huvudsakliga berörda aktörerna om att vi behöver avskaffa registreringsskatten, en mekanism som strider mot den inre marknadens mål. Detta skulle gynna den fria rörligheten för personer, samtidigt som lägre priser skulle bidra till att bilparken förnyas snabbare. Samtidigt stöder jag också förslaget om att sätta stopp för den här situationen på ett budgetneutralt sätt genom att införa en operativ avgift. Jag tror att László Kovács också känner till skattetrycket; han var ju trots allt tvungen att rösta för registreringsskatten i Ungern för ett antal år sedan. Jag anser att övergångssystemet är en bra idé, eftersom vi därigenom blir av med dubbelbeskattningen samtidigt som avskrivningssatsen beaktas.
Det finns två andra punkter som jag vill ta upp. För det första måste medlemsstaterna ges största möjliga frihet när det gäller att fastställa och tillämpa den operativa avgiften. När det gäller denna fråga har många ledamöter diskuterat en innovationsfond och en bränsleavgift, även om dessa punkter kan lösas som en del av inkomstskattefrågan. Jag anser att det är för vanskligt att överväga en obligatorisk 50-procentig sats grundad på miljöhänsyn. Om en medlemsstat i själva verket har gjort stora framsteg med att uppfylla Kyotoprotokollet, bör de själva få besluta vilken skattesats som de anser vara lämplig. Detta är en av orsakerna till att jag föreslog att kommissionen skulle rekommendera andra faktorer när driftskostnaden skulle fastställas.
Samtidigt anser jag att vi bör hålla fast vid denna proportionella eller lineära idé, eftersom detta torde vara det enda sättet att uppbära skatter med hjälp av en skattemässig faktor. Att äga en bil som endast är några år gammal utgör redan i flera fall ett steg mot en förnyelse av bilparken, särskilt i de nya medlemsstaterna, där människor på grund av sociala eller ekonomiska orsaker inte har möjlighet att lämna in sina gamla bilar i utbyte mot nya. Jag stöder förslaget om en tioårsperiod, för jag anser att det är tillräckligt lång tid för att de tillgängliga alternativen ska kunna utnyttjas, och även för att de ekonomiska aktörerna ska hinna anpassa sig. 
Matthias Groote (PSE ).
   – Herr talman, herr kommissionsledamot, fru Riis-Jørgensen, mina damer och herrar! Jag uppskattar att föredraganden är här i dag, och att hon har utarbetat detta betänkande.
Betänkandet handlar om beskattning av motorfordon, och det finns två skäl till att det går i rätt riktning. Det första är att det ur miljöpolitisk synvinkel är förnuftigt att samtliga utsläpp tas med i skatteunderlaget för all beskattning av privata motorfordon. Både koldioxidutsläppen, som bär ansvaret för klimatförändringen, och utsläppen av kväveoxid och partiklar, som är orsakerna bakom alstringen av marknära ozon och lungsjukdomarnas utbredning, bör inverka på beskattningen. Detta är rimligt och rätt sätt att gå till väga.
Det andra är att det planerade avskaffandet av fordonsregistreringsskatten också ska välkomnas, både ur ett konsumentperspektiv och i miljöpolitiskt hänseende. Det är på grund av registreringsskatten som fordon som har producerats i en medlemsstat exporteras till en annan medlemsstat med registreringsskatt, bara för att sedan återimporteras av importörer från det land där de tillverkades. Detta leder till att fordon förflyttas i onödan, och till att inköpspriserna stiger. Det kan hända att avskaffandet av registreringsskatten inom EU leder till att återimporten förbjuds och att personbilarnas genomsnittliga ålder minskas, vilket i sista hand gynnar miljön. 
Dariusz Maciej Grabowski (IND/DEM ). –
   Herr talman! Jag välkomnar att denna fråga har förts på tal. Personbilarnas utsläppsnivåer beror emellertid på mängden förbrukat bränsle, det vill säga körsträckan, samt på bensinens kvalitet och i huvudsak på tiden.
Den föreslagna skattelösningen har två syften: dels att avskaffa den nuvarande obligatoriska registreringsskatten, och dels att ersätta den med en ny skatt som tas ut när fordonet säljs, eller en gång per år.
Detta väcker följande fråga: vad vill föredragandena? Den nya skatten är per definition orättvis. Den blir lika belastande för de konsumenter som reser långa sträckor och som i större uträckning bidrar till luftföroreningar, som för de konsumenter som reser kortare sträckor och endast åker på söndagsutflykt till kyrkan, som vi säger i Polen. Genom lagstiftningen tvingas dessutom konsumenterna att betala skatt i förskott, medan den skada som sker – dvs. föroreningen – genereras i framtiden. Skattebördan kommer också att beröra de fattigare konsumenterna mest, och göra det svårare att köpa begagnade bilar.
Om så är fallet kan man faktiskt fråga sig om lagstiftningen har utarbetats på beställning, med hänsyn till biltillverkarnas intressen. Den stagnerande efterfrågan leder till att dessa biltillverkare söker efter lösningar som kommer att gynna dem, särskilt som den nya skatten kommer att gå genom deras företag, och därigenom öka deras inkomster och betalningsflöde.
Föredragandena nämner inte heller något om skattenivån, och det råder oro och farhågor över de belopp som kommer att strömma in i medlemsstaternas budgetar. Det program som vi är beredda att stödja lyder som följer: vi bör gradvis fastställa strängare utsläppsnormer för nya personbilar, införa strängare normer för bränslekvalitet samt avskaffa skatten vid inköp av bilar. Vi bör eventuellt också överväga att införa en miljöskatt på bensinpriset, samt att använda intäkterna från denna skatt till forskning om ny teknik och renare bränslen. Endast dessa lösningar kommer på lång sikt att gynna konsumenter, producenter, miljövårdare och ekonomin som helhet. 
Piia-Noora Kauppi (PPE-DE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar, fru Riis-Jørgensen! Även jag vill tacka er för detta utmärkta betänkande som ni har lagt fram i dag, trots problemen med er resa. Ju svårare det blir att flyga desto tydligare blir det att bilen är en livsviktig och varaktig konsumtionsvara för de flesta européer.
Den nuvarande situationen, där bilar är en av de saker som är svårast att förflytta inom unionen, är oacceptabel. Att flytta en bil från en medlemsstat till en annan medför betydande hinder, vilket fortfarande beror på olika skattelagstiftningar och på tungrodda administrativa rättsliga förfaranden. Vidare behandlas unionens medborgare fullständigt ojämlikt när det gäller fordonsbeskattningen, beroende på var de är bosatta. I Finland, ett land där avstånden är långa och befolkningen gles är till exempel en personbil inte direkt en lyxvara, utan snarare en nödvändighet för yrkesverksamma personer och deras familjer. Om bilarna inom EU ska omställas, och om det ska finnas fler miljövänliga bilar på vägarna, är det lämpligt att minska skatten vid inköp av bilar, att avskaffa registreringsskatten, samt att kompensera för detta genom en måttlig ökning av vägtrafikskatten, där man erkänner den regionala balansen och utgår från bränsleförbrukning och förorenande utsläpp.
Det finns ett rekordstort antal gamla bilar på vägarna i Finland, bilar som i andra länder skulle ha hamnat på soptippen vid det här laget. Fordonsbeskattningen bör också förändras i riktning mot ett system med skatteförmåner för material som ökar vägsäkerheten. Det är uppenbarligen inte värt att tala om bilskatter om inte bränsleskatten omfattas också. Vi bör främja skatteförmåner på biobränslen och sänka skatterna på diesel inom EU. Dessutom visar den senaste forskningen att koldioxidutsläpp från dieselmotorer är lägre än utsläppen från bensindrivna bilar. Detta bör tas med i beräkningen när reformerna ska utarbetas. Vägtrafikens miljöpåverkan bör undersökas som en del av unionens övergripande transportpolitik, även om det för närvarande inte förs någon ordentlig debatt om möjligheten att harmonisera fordonsbeskattningen, bränslebeskattningen och infrastrukturavgifterna för vägtrafik. Det är något vi behöver. 
Joseph Muscat (PSE ).
   – Låt oss se verkligheten som den är. Vi har ett missförhållande, och kommissionens förslag – som har förbättrats betydligt genom Karin Riis-Jørgensens betänkande och utmärkta arbete – är ett steg mot att hitta en lösning på detta problem. Vi har ingen gemensam marknad inom fordonsbranschen. Det är där problemet ligger. Det är fortfarande väldigt svårt för en EU-medborgare i ett land att köpa en bil från ett annat land, och att sedan ta den med sig tillbaka hem. I flera fall ställs medborgarna inför oöverkomliga och oproportionerliga avgifter, samt föråldrade byråkratiska förfaranden i form av så kallade registreringsskatter.
Kommissionens förslag om att avskaffa registreringsskatten och ersätta den med ett system för miljövänliga skatter går i rätt riktning. Genom detta förslag undanröjer man hindren för den öppna marknaden, sänker bilarnas kapitalkostnader, samtidigt som man uppmuntrar till en mer miljövänlig konsumtion. Kan detta förslag förbättras ytterligare?
Vi bör bland annat se till att de som redan har betalat registreringsskatt får en rimlig ersättning tillbaka. Vi måste se till att de mer resurssvaga grupperna i samhället, som inte har råd att köpa den sorts bilar som vi uppmuntrar allmänheten att köpa, inte straffas genom högre avgifter. Samtidigt kan vi inte ytterligare belasta dem som nödvändigtvis måste resa för att till exempel ta sig till arbetet. Vi måste finna förnuftiga och öppna lösningar så att vi inte får några sådana negativa effekter. Det är inte lätt, men vi kan klara av det. Europaparlamentets ståndpunkt, som jag hoppas att vi kommer att anta så att registreringsskatten kan avskaffas, kommer att sända en tydlig signal till regeringarna i de medlemsstater som fortfarande motsätter sig en sådan överenskommelse, däribland regeringen i mitt eget hemland.
Vårt förslag är också realistiskt eftersom det är avsett att träda i kraft under en rimlig tidsperiod, i syfte att undvika negativa effekter för de nationella budgetarna. Men till dess att en sådan överenskommelse kan nås måste vi fortsätta att uppmana regeringarna att agera mer förnuftigt genom att avstå från att ta ut dubbla skatter för de medborgare som kommer att återvända till sina hemländer efter att i åtminstone två års tid ha arbetat i ett annat EU-land, bara för att upptäcka att de återigen är tvungna att betala skatt på sin bil, en skatt som de redan har betalat i en annan medlemsstat. Ironiskt nog är detta precis vad som sker i mitt eget hemland Malta. Innan Malta anslöt sig till EU var det relativt lätt för de emigranter som återvände hem, och som hade en bil med sig tillbaka, att betala ett rimligt skattebelopp. Men under de senaste två åren har människor i denna situation krävts på ett oöverkomligt skattebelopp. Då frågar sig dessa medborgare med rätta, ”vad är detta för slags inre marknad?” 
Georgios Karatzaferis (IND/DEM ).
   – Herr talman! Låt oss säga sanningen: de diskussioner som pågår om personbilar är beroende av de sju oljesystrar och de stora bilindustrier som kontrollerar regeringarna i de av EU:s och Amerikas större länder som har infört detta system.
Bilmotorerna har inte förändrats på hundra år, medan mobiltelefonitekniken förändras varje månad. Varför gör vi oss beroende av detta bränsle och av dessa derivat? Det är en viktig fråga. Den framstående forskaren och uppfinnaren från Thessaloniki som uppfann en billig metod för att klyva väte tillbakavisades, och även åtskilliga andra uppfinnare som hade funnit andra metoder och andra bränslen för att hindra oss från att bli slavar under oljan.
Vi har i dag hört ett antal förslag om förhållandet mellan föroreningar och beskattning. Det är en riktig väg att gå. Men är inte bilarnas säkerhet också en riktig väg framåt? Vid en olycka med en osäker bil skulle nämligen fler personer skadas, och när de läggs in på sjukhus skulle detta självklart inverka på andra människors inkomster. Därför bör en ägare till en säker bil betala mindre skatt. Men det är en annan ståndpunkt.
Jag skulle vilja nämna situationen i Grekland. I Grekland har vi högre registreringsskatt än i något annat land. Både den socialdemokratiska och den konservativa regeringen har behållit de höga skatterna. Vi tjänar till exempel hälften av vad invånarna i Luxemburg gör. De tjänar 1 000 euro och vi tjänar 500 euro, de betalar 20 000 euro för en bil och vi betalar 40 000 euro. Vi har de dyraste bilarna i EU.
Vi kräver att det äntligen skapas rättvisa. Vi kräver en enhetlig standard. Det fattigaste landet i EU, med sina underskott, kan inte ha de dyraste bilarna bara för att vissa människor inte kan komma på några andra skattesatser. 
Reinhard Rack (PPE-DE ). –
   Herr talman! EU har verkligen inte gott rykte bland de människor som bor här; det har blivit ett ordspråk att ”allt som är dåligt kommer från Bryssel”. Sett ur denna synvinkel finns det en risk för att allmänheten återigen kommer att feltolka våra avsikter. ”Skatter” och ”EU” är provocerande ord som praktiskt taget alltid kan tolkas och missuppfattas som att Europa, EU, ännu en gång försöker föra allmänheten bakom ljuset.
De flesta talare som vi har lyssnat till i dag har förklarat varför det i detta särskilda fall, i Karin Riis-Jørgensens betänkande, handlar om något helt annat. Samtidigt har emellertid vissa påstått att detta inte är något annat än ännu ett försök att komma åt EU-medborgarnas plånböcker. När den nationella politiska debatten blir allt hetsigare är det inte överraskande att politikerna – och särskilt oppositionspolitiker – faller för frestelsen att använda EU-fientliga slagord som ett sätt att piska upp stämningen. I mitt eget hemland, Österrike, är det val till det nationella parlamentet om fyra veckor. Makten står på spel, så det finns en hel del personer som inte skräder orden.
Vårt största oppositionsparti, socialdemokraterna, har täckt stora ytor med affischer där de påstår att förbundskansler Wolfgang Schüssels federala regering vill införa en allmän avgift för privata motorfordon. Att så inte är fallet bekymrar dem inte; detta är bara ett knep. Genom att framföra EU-fientliga slagord har de dessutom en chans att ta hem några poäng. Låt mig sedan tala om för er att Karin Riis-Jørgensens betänkande är ett steg mot ett rationellt tillvägagångssätt för att beskatta motorfordon och skydda miljön. Det är detta, och ingenting annat, som det går ut på; det är något att rösta för. 
Kathy Sinnott (IND/DEM ). –
   Herr talman! Jag hoppas att kommissionsledamoten förstår hur glada de irländska bilköparna skulle bli om registreringsskatten för fordon avskaffades. Skatten har gjort bilar onödigt dyra i Irland. Jag är helt mot att EU blandar sig i lagstiftning om nationella skatter. Om Irland tar ut registreringsskatt för fordon är det en drakonisk skatt som inte har något annat syfte än att plocka de irländska bilägarna på pengar – mycket pengar från medborgare som oftast inte har tillgång till några kollektiva transportmedel som gör att de kan klara sig utan bil.
Att ta ut bilskatter av skäl som miljöskydd är rimligt. Människor kan förstå det och de kan påverka den skattesats de betalar genom sitt val av bil. Den irländska regeringen bör genomföra denna ändring oavsett vad EU gör.
Vi måste dock genomföra denna omställning försiktigt och beakta konsekvenserna. Övergången till att använda vägskatter för att effektivt främja energieffektiva bilar genom att ta ut betydligt högre skatt på bilar med större motorer som förbrukar mer bränsle kommer att innebära att bilförarna måste betala mer för större och starkare bilar. Dessa sanktioner har dock negativa konsekvenser för familjerna. Alla familjer med fler än tre barn, eller familjer med far- eller morföräldrar eller andra hushållsmedlemmar, är beroende av större bilar som kombibilar och blir därför tvungna att ta de ekonomiska konsekvenserna av detta.
Jag är för ett dubbelt system där vägtrafikskatten ökar med bilmotorns storlek och inom varje storlekskategori i förhållande till energieffektiviteten. Familjerna kan sedan minska den skatt de behöver betala genom att välja en mer energieffektiv bil som uppfyller familjens transportbehov. Vi måste se till att åtgärderna är både miljö- och familjevänliga. 
Avril Doyle (PPE-DE ). –
   Herr talman! Som ni förmodligen har förstått av antalet irländska talare är detta en mycket omstridd fråga i mitt hemland. I Irland betraktar vi registreringsskatten för fordon som en nationell skatt och vi anser att skattesammansättningen och skattesatsen hör till den nationella behörigheten. Nåväl, vi ställer nu i utsikt att registreringskatten för fordon ska avskaffas och talar kanske lite oärligt om för de irländska konsumenterna att de äntligen kan få en bil till en mycket lägre skattesats, ungefär som i andra medlemsstater. Det var faktiskt en av morötterna som man lockade med under diskussionen om den inre marknaden i Europeiska unionen – skriv på här, rösta ja, så får ni billigare bilar.
Det som vi talar om här kommer att vara budgetneutralt, det har sagts och det är vi alla överens om, och det kommer att vara den bilburna allmänheten som får bära skattekostnaden om registreringsskatten för fordon avskaffas. I Irland uppgår registreringsskatten för fordon till 1,15 miljarder euro, vilket är ett stort belopp i ett mycket litet land. Jag vill inte att detta ska läggas på direkt inkomstskatt eller på några andra direktskatter. Om vi behöver de pengarna för att driva vårt land – och detta är en fråga för vår nationella regering – måste de ändå tas ut från den bilburna allmänheten. Vi måste vara opartiska och rättvisa när det gäller tillvägagångssättet.
Med detta sagt är jag helt för att strukturen på fordonsbeskattningen balanseras för att minska utsläppen – av kol och partiklar och kvävgaser och alla övriga utsläpp, men hur detta ska ske är varje medlemsstats sak att bestämma och det är detta som vi måste vara mycket noga med. Jag skulle gärna se att denna debatt hölls parallellt med morgondagens debatt om nationella fördelningsplaner för våra Kyotomål. Vi bör tala om sektormål för koldioxidutsläppen, och här är transportsektorn en av de största syndarna. Det är i det sammanhanget vi bör tala om beskattning av personbilar och av alla fordon för den delen. Denna brist på samordnat tänkande för två olika sektorer eller olika delar av kommissionens generaldirektorat upprör mig eftersom detta faktiskt även ingår i morgondagens debatt, och den synpunkten vill jag helt enkelt göra mycket klar.
Biltillverkare har sålt bilar till länder som Irland, där skattesatsen för fordonsregistrering är hög, till ett mycket lägre pris än de har sålt dem till andra länder som inte har någon registreringsskatt alls eller mycket låga skattesatser. Tillverkarna kommer att höja priset på sina bilar och därför kommer våra konsumenter kanske inte att vinna något på att registreringsskatten för fordon avskaffas. Måtte de göra det, men vi bör vara ärliga mot dem. 
Philip Bradbourn (PPE-DE ). –
   Herr talman! Låt oss inte lura oss själva. I det betänkande vi har framför oss tar man på ett tydligt sätt itu med skattefrågan. Oavsett om ett betänkande handlar om skattestrukturer – som i det här fallet – eller skattesatser, är detta inte Europeiska unionens behörighet och enligt min mening bör dessa diskussioner inte ske här. Som på många andra sakområden som vi debatterar fruktar jag att detta bara är första början på EU:s inblandning i skattefrågor: ytterligare smygande med fördraget kommer högst sannolikt att följa. Jag anser att självständiga medlemsstater bör ha frihet att fastställa sina egna skattevillkor och skattesatser i stället för att EU ska diktera dem. Där håller jag helt med Avril Doyle.
Jag måste dock säga att jag är glad över att parlamentet tar upp en fråga som kommissionen inte ens har erkänt existensen av: nämligen veteranfordon. De måste undantas från direktivets bestämmelser och jag kommer själv att stödja ändringar i det syftet.
Vi vill alla se renare fordon på våra vägar. I Förenade kungariket går vi faktiskt över till en bilskattestruktur som bygger på utsläppsnivåer. Harmonisering av skattestrukturer är inte rätt metod att åstadkomma detta: bättre utformning, renare bränslen och forskning om alternativa bränslen är rätt framtidsväg, inte ogenomtänkta försök att utvidga EU:s behörighet till skatter. 
Luís Queiró (PPE-DE ).
   – När man köper en ny bil i exempelvis Portugal är man tvungen att betala en astronomisk registreringsskatt till staten, som ibland uppgår till nära nog halva slutkostnaden för bilen. Utöver denna skatt tillkommer moms, och under de år som sedan följer är man tvungen att betala vägtrafikskatt, som är ett nominellt belopp. Med andra ord är det mycket dyrare att köpa en bil i mitt hemland än i de flesta EU-länder, och detta är obegripligt. Det är emellertid så det är, och så kommer det att fortsätta att vara eftersom staten – i detta fall Portugal, som inte är olik någon annan stat – tycker om att debitera folk i förskott.
Jag nämner denna upplysning, precis som andra har gjort, för att den är relevant för den fråga som vi debatterar i dag. Avsikten med detta förslag till direktiv är just att avskaffa den så kallade registreringsskatten i EU-länderna, och ersätta den med en årlig vägtrafikskatt, vars storlek kommer att bero på koldioxidutsläppen. Detta är mer rättvist, mer förnuftigt, mer miljövänligt och mer ekonomiskt. Det är definitivt rätt metod eftersom det kommer att medföra mer överkomliga bilpriser för personer ur medelklassen och låginkomsttagare. Det kommer också att leda till att bilparken på vägarna förnyas snabbare, vilket är meningsfullt både ur miljösynpunkt och för vägtrafiksäkerheten.
Tvärtemot vad några kanske tror är en ökning av bilpriserna genom beskattning inte alltid en miljövänlig metod. På grund av att de nya och mer miljövänliga bilarna är dyrare i exempelvis mitt hemland köper människor begagnade bilar från andra länder, dvs. bilar som är mindre säkra och mer förorenande. Å andra sidan skulle man med hjälp av en vägtrafikskatt, såsom förordas i förslaget till direktiv, se till att fordonsskatten följde bilen genom hela dess livscykel, samt att de medborgare som bosätter sig i mer än en EU-medlemsstat inte beskattas två gånger. Detta skulle också bidra till tydligare bestämmelser på den inre marknaden genom att människor ges möjlighet att göra en verklig prisjämförelse av bilar i de olika medlemsstaterna.
Avslutningsvis vill jag säga att en höjning av bilpriserna inte kommer att minska antalet bilar på vägarna. Detta kommer endast att försämra kvaliteten på de bilar vi kör. En rättvis och balanserad vägtrafikskatt är alltid bättre än en orimlig registreringsskatt, för såväl miljön som ekonomin och medborgarna. Jag hoppas bara att medlemsstaternas regeringar också förstår detta i rättan tid. 
Renate Sommer (PPE-DE ). –
   Herr talman! Låt mig börja med att framföra varma gratulationer till föredraganden för hennes betänkande; jag tycker att hon ser mycket bra ut, även utan makeup.
Det finns för närvarande 25 olika system för fordonsbeskattning inom EU, och genom att harmonisera dessa kommer den inre marknaden att fungera bättre. Så mycket vet vi, och till de ledamöter som inte håller med om detta bör man säga att det helt enkelt måste erkännas att innebörden av detta förslag är att undanröja de snedvridningar och den ineffektivitet som kommer av att fordon som transporteras över gränserna beskattas dubbelt. Den registreringsskatt som gäller i vissa medlemsstater leder oundvikligen – som vi tillräckligt ofta har hört – till att allmänheten blir tvungen att övervinna ekonomiska och administrativa hinder om de vill ta med sig ett fordon från en medlemsstat till en annan. Registreringsskatten är en helig ko; låt oss då slakta den en gång för alla – inte minst på grund av miljöskäl, och kanske alldeles särskilt med tanke på dessa.
Trots allt utgör skatteåtgärderna en av de tre pelarna i gemenskapens strategi för att minska koldioxidutsläppen från motorfordon. Detta är rätt tillvägagångssätt, men jag anser inte att det går tillräckligt långt. Det är inte bara koldioxidutsläppen som bör beskattas, utan även förorenande utsläpp i allmänhet. Utöver koldioxid släpps nämligen också – som vi redan har hört flera gånger tidigare – kväveoxid och givetvis partiklar ut i luften. Dessa ämnen bör också beskattas.
Jag är fullkomligt övertygad om att ett avskaffande av registreringsskatten kommer att få positiva effekter för miljön, för som en naturlig följd av detta kommer nya bilar att säljas. Målsättningen med att minska de kostnader som ett bilköp medför är att konsumenterna ska göra sig av med sina gamla bilar snarast möjligt och ersätta dem med nya, mer bränslesnåla och mindre förorenande bilar.
Därav följer att fordonsskatter i allmänhet bör baseras på de föroreningar som fordonen släpper ut. Om den skatt som tas ut ska vara rättvis och konkurrensmässigt neutral måste nivåerna dessutom stå i direkt relation till de förorenande ämnen som släpps ut i varje enskilt fall. Den årliga skattenivån, som beror på mängden utsläpp av förorenande ämnen, måste höjas i överensstämmelse med alla eventuella utsläppsökningar. 
László Kovács,
   Herr talman! För det första vill jag tacka föredraganden och de parlamentsledamöter som stöder avskaffandet av registreringsskatter, inrättandet av system för återbetalning av bilskatter och utnyttjandet av skatteåtgärder för att minska koldioxidutsläppen från personbilar och förbättra bränsleekonomin.
Det sistnämnda handlar om att genomföra de åtgärder enligt den tredje pelaren som föreskrivs i den gemenskapsstrategi för att minska koldioxidutsläppen från personbilar som rådet godkände 1996. Det är den enda av de tre pelarna som ingår i strategin som ännu inte har genomförts på gemenskapsnivå.
Jag vill ännu en gång betona att kommissionens förslag inte innebär harmonisering av något slag och verkligen inte berör bilskattesatserna. Förslaget gäller endast harmonisering av för bilskatter, absolut inte skattesatsen.
Jag har tagit del av parlamentets ändringsförslag. Kommissionen kan godta 15 ändringsförslag i princip – ändringsförslagen 3, 5, 6, 9, 10, 11, 12, 14, 19, 23, 24, 28, 29, 31 och 32 – som förstärker och förtydligar förslaget. Vi kommer att göra vårt yttersta för att få med så många av dem som möjligt under de kommande diskussionerna i rådet. På det här stadiet av lagstiftningsförfarandet kommer kommissionen dock inte att formellt revidera sitt förslag.
Jag går nu över till den grupp ändringsförslag som handlar om att skattedifferentiering för bilar inte enbart bör bygga på koldioxidutsläpp utan även på andra föroreningar – särskilt ändringsförslagen 1, 2, 7, 8, 15, 16, 17, 18, 21, 25, 26, 27, 30 och 36. Kommissionen är i princip för att medlemsstaterna under vissa omständigheter samordnar skatteinitiativen – exempelvis för att påskynda att personbilar som uppfyller framtida krav införs på marknaden. Att blanda de mål för koldioxidutsläppen som ingår i Kyotoprotokollet med dem som gäller föroreningsutsläpp som ingår i det sjätte åtgärdsprogrammet för miljön skulle leda till ökad fragmentering av den inre marknaden inom personbilsområdet och äventyra hela kompromissen i rådet.
Enligt kommissionens mening är det inte nödvändigt att inbegripa bränsleförbrukning eller bränsleeffektivitet eftersom det finns ett direkt samband mellan koldioxidutsläpp och bränsleeffektivitet.
Några föreslog att övergångsperioden – som vi i förslaget har satt till mellan fem och tio år – ska vara tio år. Det kan kommissionen för kompromissens skull godta eftersom det skulle underlätta en smidig övergång som vi i hög grad stöder.
När det gäller frågan om rak eller progressiv beskattning uttrycker kommissionen inte någon preferens i förslaget. Vi vill hålla frågan öppen för varje medlemsstat att själv bestämma.
Ändringsförslag 4 gäller dubbelbeskattning, medan man i ändringsförslagen 13 och 22 efterlyser en central service på nätet för beräkning av registreringsskatter. I ändringsförslagen 34 och 37 begär man att räckvidden ska utsträckas till att omfatta lätta nyttofordon. Även om kommissionen kan sympatisera med förslaget anser den att sådana åtgärder skulle vara svåra att få antagna, framför allt på grund av ekonomisk och teknisk subsidiaritet, och därför att de går utöver det föreslagna direktivets räckvidd.
Kommissionen stöder inte ändringsförslag 20, där det begärs att en studie ska genomföras senast vid utgången av 2006. Det är en orealistisk tidsfrist för genomförandet av en sådan studie. Kommissionen kan inte heller stödja ändringsförslagen 33, 35, 38, 39 och 40.
Jag vill tacka föredraganden och parlamentet för stödet och insatserna för att jämka samman och hitta en avvägning, med hänsyn till hur komplex frågan om beskattning av personbilar är. 
Talmannen.
   Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum på tisdag kl. 11.30. 
Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är ett betänkande (A6-0184/2006) av Luis de Grandes Pascual för utskottet för transport och turism om förslaget till Europaparlamentets och rådets förordning om flerårig finansiering av Europeiska sjösäkerhetsbyråns åtgärder i samband med insatser vid förorening från fartyg och om ändring av förordning (EG) nr 1406/2002 (KOM(2005)0210 – C6 0153/2005 – 2005/0098(COD)). 
Jacques Barrot,
   . Herr talman, mina damer och herrar! Det gläder mig att i dag kunna lägga fram förslaget till förordning om finansiering för att hantera föroreningar från fartyg. Syftet med denna förordning är att tillhandahålla Europeiska sjösäkerhetsbyrån (EMSA) de medel byrån behöver för att på vederbörligt sätt kunna utföra sin nya uppgift att bekämpa föroreningar från fartyg.
Mot bakgrund av att förordningens syfte är att byrån ska ansvara för detta område på lång sikt fastställs ett finansieringspaket på grundval av ett flerårigt åtagande från gemenskapens budget. Byrån kommer endast att kunna utföra sin uppgift på ett effektivt sätt om den har en ekonomisk trygghet som bygger på ett flerårigt åtagande. Målet med förslaget till förordning är således att inrätta förfaranden för det bidrag från gemenskapen som har fastställts till 154 miljoner euro – referensbeloppet för 2004 – för perioden 2007–2013. I förslaget anges att de resurser som har ställts till byråns förfogande är avsedda att täcka samtliga insatser för att bekämpa föroreningar, enligt förteckningen i den handlingsplan som byrån antog i oktober 2004.
Av dessa insatser vill jag särskilt uppmärksamma det operativa stöd som ges åt de medlemsstater som vill förstärka sina nationella mekanismer för att hantera föroreningarna. Detta stöd utgörs av specialiserade fartyg, dvs. särskilda beredskapsfartyg utrustade för att sanera havet från föroreningar, som byrån ska ställa till medlemsstaternas förfogande. En annan insats, vid sidan av flygövervakningen, är att utveckla ett servicecenter för satellitbilder, som ska göra det möjligt att upptäcka föroreningar, och således hjälpa medlemsstaterna att bekämpa olaglig dumpning och oavsiktliga utsläpp av kolväten. Ännu en åtgärd är att utveckla en insatskapacitet för olyckor som omfattar skadliga och farliga ämnen.
Herr talman! Jag vill tacka er föredragande och utskottet för transport och turism för att ha eftersträvat, och uppnått, en överenskommelse med rådet vid första behandlingen. Dessa två institutioners konstruktiva tillvägagångssätt borde göra det möjligt för oss att snabbt anta denna förordning, samt ge oss en genomförbar metod för att utan dröjsmål bekämpa föroreningar på gemenskapsnivå.
Jag vill även rikta ett varmt tack till Luis de Grandes Pascual och till utskottet för transport och turism för deras insatser. I den kompromiss som ni har uppnått klargörs kommissionens förslag på ett antal områden. Följaktligen ger kommissionen sitt fulla stöd till, och godtar, samtliga kompromissändringsförslag som parlamentet har lagt fram.
Tack för er uppmärksamhet; jag kommer nu att lyssna noga till de olika talarnas säkerligen konstruktiva kommentarer. 
Luis de Grandes Pascual (PPE-DE ),
   Herr talman, herr kommissionsledamot med ansvar för transport, mina damer och herrar! Jag vill börja med att tacka alla de ledamöter som har förbättrat betänkandets kvalitet genom sina ändringsförslag i utskottet för transport och turism. Jag har för min del försökt att, genom en dialog, uppnå ett grundläggande samförstånd med alla dem som har visat ett intresse för detta arbete.
Samtidigt har vi, som ni helt riktigt påpekade herr kommissionsledamot, fört ett smidigt och givande samarbete med kommissionen och rådet. Detta har resulterat i vissa kompromissändringsförslag som kommer att göra det möjligt att anta betänkandet i första behandlingen. Det kommer således inte att bli några förseningar när det gäller de planerade insatserna inom ramen för byråns nya uppgifter, nämligen en effektivare bekämpning av föroreningar från fartyg.
Jag ska mycket kortfattat nämna betänkandets mest kännetecknande egenskaper. För det första handlar detta om en förordning av ekonomisk karaktär, som kommer att göra det möjligt att, i enlighet med den nya budgetramen, genomföra byråns nya uppgifter på grundval av ett flerårigt åtagande på sju år, som omfattar perioden 2007–2013. Byråns nya uppgifter är att öka sjösäkerheten, samt förhindra föroreningar från fartyg i medlemsstaternas vatten. Åtagandets storlek fastställdes ursprungligen av kommissionen till 154 miljoner euro, ett belopp som konsoliderades av parlamentet i budgetramen. I det interinstitutionella avtal som slöts i maj stod man fast vid detta belopp, utan att göra några nedskärningar. Jag vill påpeka att detta till en början var ett preliminärt belopp, men att det nu stöds av parlamentet, rådet och kommissionen. Detta är det minimibelopp som krävs för att byrån ska kunna utföra de nya uppgifter som den har tilldelats.
Man bör ha i åtanke att syftet med inrättandet av byrån är att skapa en lämplig ram för att genomföra konkreta åtgärder, i avsikt att öka sjösäkerheten och förhindra föroreningar från fartyg i medlemsstaternas vatten. Syftet är också att tillhandahålla staterna extra resurser när en nationell insatskapacitet inte klarar av att hantera en storskalig olycka. Jag vill därför återigen påpeka att byrån inte har inrättats för att ersätta medlemsstaternas insatser, utan snarare för att agera när de berörda länderna saknar tillräckliga resurser för att hantera katastrofer, och för att komplettera deras insatser.
De extra resurser som vi talar om innebär i huvudsak att fartyg chartras på lång sikt genom beredskapsavtal med kommersiella redare som har fartyg med den kapacitet som krävs för att de ska kunna anpassas för oljesanering. Vid begäran om stöd från en medlemsstat skulle sådana fartyg avbryta sin vanliga kommersiella verksamhet för att bege sig till det behövande området.
När det gäller kriteriet för att fastställa prioriteringar för användning av fartyg per region ska byrån, till följd av de föreslagna ändringarna och de överenskommelser som har träffats med rådet, fästa särskild uppmärksamhet vid de mest utsatta regionerna. Detta gäller regioner som har förklarats vara mer känsliga för olyckor eller oavsiktliga föroreningar mot bakgrund av deras respektive särdrag och tidigare erfarenheter. Byrån kommer emellertid även att kunna vara behjälplig i andra regioner inom gemenskapens vatten som är i behov av, och som har begärt, hjälp.
Upphandlingen av de första beredskapsfartygen för oljesanering – totalt sju stycken – genomfördes under 2005 genom ett begränsat anbudsförfarande. Det andra anbudsförfarandet kommer att avslutas före årsslutet 2006. Den här gången vill byrån ingå fyra nya avtal för fartyg som kommer att prioritera de två större Atlantregionerna samt Medelhavsregionen. Jag anser att detta är ett tillfälle att uppfylla vårt åtagande gentemot Galicien. I alla händelser kommer byrån först, innan den inleder upphandlingen av beredskapsfartygen, att genomföra en inventering av medlemsstaternas resurser för att fastställa hur man kan komplettera de behov i medlemsstaterna som byrån ska täcka på bästa sätt.
Jag vill också betona att mitt mål för att utöka förordningens tillämpningsområde till att omfatta alla slags föroreningar från fartyg, så att byrån ska kunna hantera förorening genom skadliga ämnen och inte bara förorening genom olja, har uppnåtts. Man har kunnat enas i detta avseende genom att använda termen ”föroreningar från fartyg”, i syfte att beskriva inte bara förorening genom olja utan också förorening genom skadliga ämnen.
Det är också värt att påpeka att man har enats om att byrån under de kommande åren bör spela en nyckelroll för utvecklingen av ett centraliserat servicecenter för satellitbilder för övervakning, tidig varning vid förorening och identifiering av de ansvariga fartygen. Därigenom skulle uppgifterna bli lättillgängligare, och kampen mot föroreningar från fartyg mer effektiv.
Slutligen gläder det mig att de tre institutionerna har nått ett samförstånd när det gäller att öka öppenheten i hanteringen av de resurser som har tilldelats Europeiska sjösäkerhetsbyrån. Tidigare har vi sett hur andra byråer har anklagats för att agera tämligen oklart, utanför parlamentets kontroll. För att förhindra sådana risker har man enats om att parlamentet, oberoende av den utvärdering vart fjärde år som fastställs i artikel 7, regelbundet ska informeras om det finansiella genomförandet av byråns resurser.
Vi är övertygade om att de nya metoderna för insyn kommer att öka byråns anseende och förhindra att den ger intryck av att vara ett helt och hållet byråkratiskt instrument.
Jag avslutar med att be om ert stöd för detta betänkande, som inte bara har varit mitt arbete utan är ett resultat av samtliga politiska gruppers deltagande och av samförståndet mellan parlamentet, kommissionen och rådet. 
Jutta Haug (PSE ),
   . – Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Kommissionen har lagt fram ett förslag om att utvidga Europeiska sjösäkerhetsbyråns befogenheter. Det är helt rätt och fullständigt logiskt att byrån bör tillåtas att utföra operativa uppgifter för att bekämpa föroreningar. Det råder nämligen inget tvivel om att byrån förfogar över den expertis som krävs för att stödja medlemsstaterna – och jag betonar ordet ”stödja”, för det är inte meningen att den ska ersätta deras insatser – när det gäller att förhindra och hantera föroreningar till sjöss.
Men om byråns ansvarsområde ska utvidgas på det här sättet måste detta gå hand i hand med beviljandet av de anslag som krävs på lång sikt. Ingen byrå kan utföra ett ordentligt arbete om den saknar tillräckliga medel. Kommissionens förslag om ett belopp motsvarande 154 miljoner euro under en sjuårsperiod är mycket realistiskt, eftersom det grundar sig på erfarenheterna från 2005 och 2006.
Detta daterar sig emellertid från en tid då ytterligare 58,5 miljarder euro var tänkt att tilldelas kategori 1A. Hela den kategori som EMSA finansieras av minskades till 71 procent, även om detta inte kommer att beröra EMSA eftersom det gamla beloppet fortfarande gäller. Missförstå mig inte: budgetutskottet anser att 154 miljoner euro utgör det minimibelopp som bör anslås till EMSA för att byrån ska klara av sina nya funktioner.
Vi i budgetutskottet skulle ha önskat att ledamöterna i det ansvariga utskottet hade intagit precis samma ståndpunkt, att de hade stött oss i vår uppfattning, och införlivat den i förordningen. Vår ståndpunkt är nämligen den att om gemenskapen inte lyckas anslå tillräckliga resurser så gör den inget annat än att slösa pengar. 
Rodi Kratsa-Tsagaropoulou,
   . – Herr talman, herr kommissionsledamot! Jag vill inleda med att tacka och gratulera föredraganden till hans arbete och hans insatser för att nå denna överenskommelse mellan institutionerna. Detta resultat tillfredställer oss alla eftersom det uttrycker EU:s vilja att synliggöra Europeiska sjösäkerhetsbyråns arbete med att bekämpa miljöförstöring, att ge den de resurser som behövs samt tillräcklig finansiering.
Som kommissionsledamoten och föredraganden har nämnt har byrån redan ett viktigt ansvar i att stödja medlemsstaternas insatser för att bekämpa föroreningar och att ge medlemsstaterna lämplig information i samband med förebyggande och bekämpning av föroreningar och utvärderingen av deras politik.
Inom denna ram anser jag att Europeiska sjösäkerhetsbyrån förutom att den ger detta stöd också kan spela en samordnande roll, vilket är något som tidigare erfarenheter har visat att vi behöver.
Beloppet 154 miljoner euro är viktigt, inte bara för det är ett tillräckligt belopp, utan också för att det ger trygghet under sju år. När det gäller operativt stöd har byrån – vilket redan nämnts – redan valt inriktning för att förebygga och bekämpa föroreningar.
Det är mycket viktigt att betona att byrån, utöver de prioriterade områden som omfattar Östersjön, västra angöringen mot Engelska kanalen, Atlantkusten och Medelhavskusten även kan verka inom andra områden om det är nödvändigt.
Det är också viktigt att byrån har resurser för att hantera alla områden. Jag vill fråga kommissionsledamoten om vi skulle kunna planera en utökning av byråns åligganden eller om vi kunde göra en vidare tolkning, så att den kan agera i fall där föroreningarna inte orsakas av fartyg, såsom föroreningarna från det stora oljeutsläppet i Libanon som för närvarande förorenar Medelhavet och närmar sig medlemsstaterna. 
Willi Piecyk,
   Herr talman! Det är mycket passande att vi debatterar detta betänkande i dag och att det troligen kommer att antas av en stor majoritet i morgon. Europeiska sjösäkerhetsbyrån ska ju nämligen officiellt invigas i Lissabon den 14 september och den kommer inte att kunna göra ett bra arbete utan en sund ekonomisk grund. Jag anser att detta är vad vi åstadkommer genom denna förordning för att finansiera insatser vid förorening av havet.
Som ofta har sagts betraktar vi 154 miljoner euro mellan 2007 och 2013 som det allra minsta som krävs, och under denna period kommer vi även att noggrant undersöka vilka förbättringar som behöver göras. Jag kan försäkra Jutta Haug om att vi redan håller uppsikt så att ingenting ska gå till spillo och för att se till att byrån tvärtom är väl finansierad och att de rätta åtgärderna vidtas.
Det framgår tydligt att medlemsstaterna inte kommer att befrias från sitt ansvar. Europeiska sjösäkerhetsbyrån kan endast stödja dem och komplettera vad de gör. Det måste understrykas att förorening av havet inte bara är något som sker till följd av katastrofer. Vi känner till Prestigekatastrofen och Erikakatastrofen, men våra hav förorenas dag ut och dag in av olagliga oljeutsläpp. Om miljöskyddsorganisationerna har rätt i sina beräkningar sker sådana utsläpp 3 000 gånger per år i europeiska vatten.
Man måste göra något åt detta och jag hoppas verkligen att det satellitövervakningssystem som Europeiska sjösäkerhetsbyrån ska hjälpa till att ta fram kommer att göra det möjligt för oss att bättre hantera kriminella handlingar i våra vatten.
Ytterligare en anledning att glädjas är att föredraganden, som var lite krasslig före sommaren, är tillbaka här igen. Vi kan alltså så att säga ansluta oss till honom i morgon och se till att förordningen får en bra start. Han har lyckats komma fram till några bra lösningar tillsammans med rådet, som vi är mycket tacksamma för, och vi har fått detta avklarat vid första behandlingen utan behov av något samrådsförfarande.
Sammanfattningsvis kommer parlamentet och rådet genom morgondagens antagande av denna förordning att ge ett viktigt bidrag till rena och bättre skyddade hav i EU. Jag hoppas att detta prov på EU:s engagemang för rena vatten kommer att få allmänheten att värdera EU högre. 
Josu Ortuondo Larrea,
   Herr talman, herr kommissionsledamot! Europeiska sjösäkerhetsbyrån är redo att delta i kampen mot föroreningar från de tusentals fartyg som dagligen trafikerar gemenskapsvattnen, men vi måste först erkänna att medlemsstaterna inte har kapacitet att hantera de stora ekologiska katastrofer som vi drabbas av då och då, såsom de tragiska fallen med och i synnerhet med .
Vi bör inse att vi inte kan kräva att varje kustmedlemsstat, oavsett storlek eller ekonomisk ställning, alltid ska ha tillräckliga fysiska och tekniska resurser för att kunna reagera omedelbart och effektivt vid stora katastrofer och olyckor. Vi bör också komma ihåg att fartyg inte bara transporterar varor till och från kuststaterna, utan att de också är en del av leverans- och handelskedjan för andra kontinentala länder och länder utan kust, som därför bör ha ett visst delat ansvar när det gäller riskerna i samband med sjötransporter.
På grund av alla dessa skäl bör och måste gemenskapsåtgärder vidtas för att stödja och komplettera de åtgärder som har införts av de olika enskilda medlemsstaterna, även om dessa stater måste fortsätta att ha det främsta ansvaret både för att förebygga och hantera förorening av havet. Till dessa stödåtgärder hör Europeiska sjösäkerhetsbyråns inrättande av ett system för insamling och analys av information om föroreningar från fartyg, vilket skulle inkludera fotografisk satellitövervakning, vetenskapligt och tekniskt stöd samt operativt stöd, genom fartyg som är utspridda i olika geografiska havsområden och är redo att agera i händelse av olyckor och katastrofer på begäran av de drabbade medlemsstaterna.
Den föreliggande förordningen är avsedd att finansiera den kommande sjuåriga programperioden 2007–2013 i syfte att täcka kostnaderna för dessa nya tjänster. Gruppen Alliansen liberaler och demokrater för Europa stöder de kompromissändringsförslag som har arbetats fram tillsammans med de andra grupperna i parlamentet. Vi gratulerar Luis de Grandes Pascual till hans utmärkta betänkande och det arbete han har gjort för att nå ett samförstånd så att denna förordning kan antas i första behandlingen.
Icke desto mindre skulle jag vilja säga att jag för min del är övertygad om att den största föroreningen av havet inte orsakas av olyckor och katastrofer, utan att det finns en stor brist på miljömedvetenhet. Vissa skrupelfria personer sätter sitt ekonomiska intresse främst och rensar avsiktligen och med vilja sina fartygs tankar och sitt länsvatten till sjöss. Satellitfotografier kan minska sådana fall men jag tvivlar på att de kommer att vara till nytta under molniga dagar eller när sikten är dålig. Jag skulle därför föreslå att man på alla fartyg inför automatiska mekanismer för att kontrollera nivån i tankar och nivån på länsvattnet med korta regelbundna mellanrum för att fastställa om de har blivit tömda i de avfallsanläggningar som finns i hamnarna enligt den internationella konventionen till förhindrande av förorening från fartyg (MARPOL-konventionen). Detta bör vara obligatoriskt, precis som svarta lådan är för flygplan och färdskrivaren är för lastbilar. Det skulle vara det bästa sättet att sätta stopp för avsiktliga utsläpp av förorenande ämnen, vilka jag anser vara de vanligast förekommande och de mest skadliga källorna till föroreningar. 

Margrete Auken,
   Herr talman! Vid Europeiska rådet i Köpenhamn i december 2002 gav alla stats- och regeringschefer sitt stöd för en mycket hårdare reglering för att bekämpa föroreningar orsakade av fartyg. Detta toppmöte ägde rum bara en månad efter olyckan med Prestige i november 2002. Nu, nästan fyra år senare, förefaller det som om ambitionsnivån har sänkts avsevärt. Det finns för lite pengar och det står inte helt klart hur omfattande vi kommer att kunna göra systemet. Med detta sagt är vi glada över att denna kompromiss har nåtts och vi stöder den. Vi vill också särskilt gratulera Luis de Grandes Pascual till hans betänkande. Eftersom jag är danska vill jag också framhålla att det är mycket konstruktivt att åtgärderna har utvidgats till att även omfatta Nordsjöområdet. Vi är nöjda över att temat nu är föroreningar i allmänhet och inte enbart vissa särskilda föroreningar.
Vi anser dock att förslaget och hela detta utkast kan förbättras, och att även att ambitionsnivån kan höjas gradvis. Vi antar att det kommer att vara möjligt att utöka innehållet och att förslag – såsom det som nu lagts fram – kan införlivas så att det blir möjligt att jaga de många brottslingar som är helt likgiltiga inför det som sker med vår havsmiljö och som därför inte hyser några betänkligheter mot att använda havet som en soptipp, eftersom de inte vill betala vad det kostar att bli av med sina föroreningar på rätt sätt. Jag tror inte att förslaget är tillräckligt för vi ska kunna förhindra sådant beteende, men jag hoppas att det är tillräckligt bra för att kunna förbättras och att det därför kan fungera som en nödvändig ram. Tack för ert förslag. Naturligtvis stöder vi det. 
Georgios Toussas,
   . – Herr talman, herr kommissionsledamot! Samtidigt som vi debatterar ramen för ansvaret och finansieringen av Europeiska sjösäkerhetsbyrån i syfte att förhindra och bekämpa förorening av havet, avslöjas en gigantisk ekologisk katastrof i sydöstra Medelhavet till följd av israelernas brottsliga bombning av kraftstationen i Jiyyeh i Libanon.
Enligt information från Internationella sjöfartsorganisationen (IMO) och andra behöriga organ läckte tiotusentals ton olja ut i havet och har nu spridit sig längs med Medelhavets kuster längs en sträcka på över 170 kilometer. Israelernas mordiska attacker orsakade tusentals dödsfall bland libaneser och palestinier och har lett till oöverskådliga återverkningar på den lokala miljön i allmänhet. Detta är ett brott mot mänskligheten.
Kostnaden för saneringsarbetet i området uppgår enligt IMO-experternas mest försiktiga uppskattningar till mer än 50 miljoner euro, med andra ord en tredjedel av sjuårsbudgeten för att finansiera Europeiska sjösäkerhetsbyrån i syfte att bekämpa förorening av havet.
Med detta menar jag inte att saneringsarbetet kommer att täckas av byråns reserver. Jag vill bara att vi ska få en bättre förståelse för vad denna typ av föroreningar verkligen kostar.
Den lovordade EU-principen att ”förorenaren betalar” visar sig vara falsk och hycklande, med tanke på att EU inte heller i detta fall har pekat ut de ansvariga, Israel, som orsakade denna gigantiska ekologiska katastrof.
Europeiska sjösäkerhetsbyrån kan inte och får inte ersätta Internationella sjöfartsorganisationen och dess medlemmar, vilka har det största ansvaret för att skydda liv till sjöss och miljön.
Byrån behöver inrikta sina insatser på att förbättra säkerheten till sjöss och bekämpa föroreningar, och särskilt koncentrera sig på att förebygga föroreningar. Den måste bidra med ytterligare åtgärder snarare än att ersätta medlemsstaternas infrastrukturer och insatser, den måste komplettera deras insatser i katastrofhanteringen. De insatser som täcks av finansiellt stöd måste omfatta alla former av föroreningar av havet och särskilt föroreningar från kolväten och farliga flytande ämnen.
Att avsätta 136 miljoner euro av byråns totala anslag på 154 miljoner euro för att hyra fartyg och den mycket stora kostnaden för satellitfotografier, eftersom 1 000 fotografier kostar 1 miljon euro, innebär att det finns en stor risk för att EMSA enbart blir en byråkratisk mekanism.
Därför är det nödvändigt att man verkligen försöker säkra finansiellt stöd så att byrån kan fullgöra sina nya skyldigheter. 
Luís Queiró (PPE-DE ).
   – Människor i kustländerna är mycket medvetna om att havsföroreningarna är gränsöverskridande och att fartygen vanligtvis inte kan välja var de går på grund. Detta är givetvis den typ av fråga där nationella egenintressen kan vara skadliga. Ekonomiska områden kan och måste fortsätta att vara exklusiva, men havet är en gemensam resurs och när en miljötragedi inträffar påverkar det oss alla. Rätt väg framåt är därför att anta ett gemenskapsperspektiv för att ta itu med riskerna med förorening av havet.
Som det helt riktigt påpekas i Luis de Grandes Pascuals betänkande, och jag utnyttjar detta tillfälle för att lovorda föredraganden, behöver vi en hållbar, långsiktig finansiell ram som kommer att leda till förebyggande åtgärder för medlemsstaterna och göra det möjligt för dem att använda moderna och lämpliga tekniska resurser för att skydda våra kuster från utsläpp som de som skedde för inte så länge sedan. Det är dessutom lika viktigt att denna ram kommer att medföra att de personer som gör sig skyldiga till miljöbrott straffas.
Herr talman! Oljeutsläpp är alltid skadliga och ibland brottsliga. Samtidigt kan även finansiella läckor vara skadliga. Att kasta pengar i sjön är ingen lösning i sig själv. Därför stöder jag den fleråriga finansieringsmodell som föreslås här och, viktigast av allt, att man använder den på ett öppet och effektivt sätt.
De 154 miljoner euro som tilldelats Europeiska sjösäkerhetsbyrån för 2007–2013 kommer förhoppningsvis att bidra till att genomföra handlingsplanen för att bekämpa förorening av havet, att skapa en ram av specialiserade beredskapsfartyg som kan rycka in i de fyra prioriterade områdena och bidra till inrättandet av ett servicecenter för satellitbilder som kan stödja medlemsstaternas och kommissionens insatser i kampen mot utsläpp från fartyg, tillsammans med andra uppgifter i kampen mot föroreningar. Detta är ett projekt som, med de ändringar som har föreslagits av utskottet för transport och turism och av andra, har vårt fulla stöd, inte minst eftersom man genom detta projekt stärker tanken att medlemsstaterna har ett delat ansvar i denna gemensamma strävan.
Herr talman! Vi lever inte i ett , som romarna brukade säga. Nu för tiden tillhör havet alla och det är ett globalt och delat ansvar. Genom att anta denna förordning tar vi i parlamentet på oss vår del av det ansvaret. 
Rosa Miguélez Ramos (PSE ). –
   Herr talman! Som vår samordnare Willi Piecyk redan har sagt stöder vi socialdemokrater denna fleråriga finansieringsram för Europeiska sjösäkerhetsbyrån och vi är nöjda över att en överenskommelse har nåtts. Denna byrå inrättades till följd av två stora katastrofer – oljeutsläppen orsakade av och – och från början var byråns uppgift att stödja kuststaterna i katastrofhanteringen, om dessa stater skulle begära detta.
Herr kommissionsledamot! I detta avseende vill jag säga att i min region Galicien, vid Atlantkusten, som har drabbats särskilt hårt av stora katastrofer under de senaste tjugo åren, kändes placeringen av byråns beredskapsfartyg för oljesanering som ett slag i ansiktet.
Trots att kommissionen uttryckligen erkände att det område som drabbats värst av storskaliga oljeutsläpp under de senaste trettiofem åren var den galiciska kusten, med över sju utsläpp större än 10 000 ton, var inte ett enda av de fartyg för bekämpning av föroreningar som anlitats av byrån placerat i Galicien. Fem var placerade i Baltikum, ett i Medelhavet och ett annat i den region som omfattar Engelska kanalen och norra Atlanten.
För att vara rättvis vill jag dock även säga att en av de saker som kommissionen lovade parlamentet efter Prestigekatastrofen var att ett fartyg för bekämpning av föroreningar skulle vara baserat i Galicien, och i detta avseende måste jag säga till Jacques Barrot att den goda dialogen med kommissionen, både med generaldirektören för transport och med sjösäkerhetsbyrån, har bidragit till att lugna våra farhågor.
Ändringsförslag 13, där man delar in Atlantkusten i två regioner, vilket Inés Ayala Sender och jag själv hade efterfrågat, Willem de Ruiters besök i Galicien och den goda kommunikation som har etablerats mellan den regionala regeringen och byrån ger oss en garanti för att EU kommer att uppfylla sitt åtagande till Galicien med avseende på placeringen av ett fartyg för bekämpning av föroreningar vid den galiciska kusten. 
Alyn Smith (Verts/ALE ). –
   Herr talman! Föroreningar är gränsöverskridande och för att hantera deras konsekvenser krävs omedelbara och samordnade åtgärder och därför är det helt i sin ordning att vi skapar ett regelverk på EU-nivå för detta.
Jag gratulerar kommissionsledamoten och vår föredragande till deras förträffliga arbete med denna fråga, men det är endast en början. Det bästa botemedlet är att förebygga. Vi i den oljeproducerande sjöfartsnationen Skottland diskuterar för närvarande förslagen om att överföra olja från fartyg till fartyg ute till havs i ett område av särskilt vetenskapligt intresse som omfattas av fågeldirektivet, floden Forth, strax norr om Edinburgh. Det är ett värdefullt område för Skottlands naturmiljö. Motståndet är också nästan totalt mot förslagen i Skottland och ändå godkände Förenade kungarikets sjöfarts- och kustbevakningsbyrå så sent som i går att dessa potentiellt katastrofala planer får fortsätta. Lyckligtvis kan EU ha ett bredare perspektiv. Kommissionsledamot Stavros Dimas har inlett en undersökning om de potentiella miljökonsekvenserna av dessa förslag och jag hoppas att hans undersökning kommer att stoppa genomförandet av planerna.
Jag välkomnar och stöder kommissionens förslag, men de är bara en början. Jag anser att vi kan gå längre. Jag förmodar att min grupp vill att vi ska gå ännu längre. Förslagen förhindrar att en katastrof inträffar, men hanteringen av dess konsekvenser är självklart bara en del av bilden. Vi måste förebygga även dem. 
Nikolaos Sifunakis (PSE ).
   – Herr talman, herr kommissionsledamot! Olyckligtvis fortsätter de ekologiska katastroferna till följd av incidenter till sjöss att utgöra en allvarlig fara för haven och kustregionerna i EU, samtidigt som medlemsstaternas förmåga att hantera dessa olyckor ofta är otillräcklig.
Därför är det viktigt att vi ger Europeiska sjösäkerhetsbyrån, som på ett viktigt sätt stöder medlemsstaterna, den nödvändiga finansiella tryggheten för att den ska kunna göra sitt arbete. Det är mycket viktigt att byråns uppgifter utökas, så att den kan få effektiva nya medel för att bekämpa alla former av avsiktliga och oavsiktliga föroreningar.
Det operativa stödet till medlemsstaterna måste stärkas genom att man tillhandahåller specialutrustade fartyg för att bekämpa föroreningar och skapar ett centraliserat center för överföring av satellitfotografier för övervakning och snabb lokalisering.
Icke desto mindre måste byrån också ta itu med andra saker, till exempel luftövervakning och hur man ska göra sig av med den olja som tagits upp vid saneringen, och det kommer att krävas ytterligare finansiering för dessa verksamheter.
Avslutningsvis får vi inte glömma att byråns insatser kompletterar medlemsstaternas. Följaktligen behöver även medlemsstaternas insatser stärkas. 
Inés Ayala Sender (PSE ). –
   Herr talman! Jag skulle först vilja gratulera föredraganden, Luis de Grandes Pascual. Jag är förtjust över att han är i en sådan strålande och avundsvärd form. Jag måste säga att han har gjort ett fantastiskt arbete genom att samarbeta med rådet i syfte att nå en överenskommelse vid första behandlingen, eftersom detta var viktigt för att garantera sjösäkerhetsbyråns stabilitet och verksamhet.
I de gemensamma förslagen tar man upp två av de önskemål som framförts av Rosa Miguélez Ramos och mig själv. Ett av dessa var att vi, även om byråns kontroll utökas till att omfatta skadliga ämnen genom detta program, samtidigt inte får bortse från att olja var det grundläggande för byrån. För det andra – och Rosa Miguélez Ramos har redan nämnt detta – bör man när det gäller indelningen i regioner lösa problemen med de brister som finns på olika håll, eftersom kontraktsvillkoren inte har motiverat regionens fartygsägare särskilt mycket, och de följaktligen inte har visat något intresse för att tillhandahålla fartyg. Detta förvärrades dessutom av att byrån inte insisterade mer. Som Rosa Miguélez Ramos helt riktigt påpekade har man nu löst detta problem och det ser mycket mer praktiskt och bättre organiserat ut inför framtiden.
I alla händelser vill vi säga till byrån och till kommissionen att vi i budgetkontrollutskottet när det gäller detta fleråriga program också kommer att vara mycket noga med att se till att åtgärderna, handlingsplanen och följaktligen fartygens närvaro räcker till för att möta alla behov som kan uppstå, och att vi kan undvika de brister som tidigare har funnits.
Jag avslutar med en iakttagelse och en uppmaning till vice ordförande Jacques Barrot, eftersom jag vet att han fäster stor uppmärksamhet vid parlamentets önskemål. Vid en tidpunkt när mitt lands sjögränser liksom även Italiens, Maltas och Greklands sjögränser uppvisar stora svagheter, skulle vi, precis som den europeiska gränsförvaltningsbyrån Frontex, vilja ha minst samma möjlighet att utnyttja fartyg och resurser för att kontrollera och skydda våra sjögränser som dem som vi i dag beviljar för sjösäkerhetsbyrån.
Jag vill be vice ordförande Jacques Barrot att hjälpa sin kommissionskollega Franco Frattini med att se till att Frontex får de nödvändiga resurserna så snart som möjligt, eftersom vi hade stort behov av dem nu under sommaren. 
Jacques Barrot,
   Herr talman, mina damer och herrar! Tillåt mig att inledningsvis tacka Luis de Grandes Pascual och parlamentets utskott för transport och turism än en gång för deras utmärkta arbete, som bör göra det möjligt för oss att anta texten vid första behandlingen. Jag är förtjust över detta eftersom – vilket flera av er har sagt – vi aldrig får glömma katastroferna då och sjönk. Därför är det absolut nödvändigt att använda alla medel som krävs, och nu när parlamentet och rådet har bringat sina texter i samklang kommer vi att kunna nå en överenskommelse vid första behandlingen.
Självklart stöder kommissionen den kompromiss som nåtts under det informella trepartsmötet med rådet. I denna anda godkänner kommissionen de kompromissändringsförslag som ni, herr de Grandes Pascual, har föreslagit och som också stöds av de olika politiska grupperna och som speglar kompromissen från det informella trepartsmötet med rådet. Jag är helt säker på att Europaparlamentets ledamöter kommer att stödja denna ståndpunkt i morgon, även om finansieringsbeloppet på 154 miljoner euro måste ses som ett minimum, vilket också anges i ett av förordningens skäl.
Jag vill ta tillfället i akt för att besvara några av de kommentarer som har gjorts angående byråns uppdrag. Vi kan se dessa utökade uppgifter som en del av den översyn av förordningen som planeras för 2007. Jag tänker särskilt, herr talman, på den rådande situationen vid Libanons kust, där vi skulle vilja ha bättre möjligheter att bemöta de behov som våra libanesiska vänner har. Med detta sagt har jag också noterat ert önskemål om att se till att byråns insatser för att bekämpa föroreningar inte leder till att medlemsstaterna befrias från detta ansvar. Vi måste vara mycket tydliga på den punkten.
Herr talman! Jag tackar er. Kvaliteten på den här debatten och era olika idéer och förslag visar att parlamentet verkligen känner sig delaktigt i dessa insatser för att bekämpa föroreningen av havet och för att skydda havsmiljön inom EU, som är en av våra stora tillgångar. Därför vill jag tacka parlamentet, och jag hoppas att vi nu kommer att kunna anta denna utmärkta text utan dröjsmål. 
Talmannen.
   Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 11.30.
Francesco Musotto (PPE-DE ).
   – EU har alltid verkat för utvecklingen av internationell sjölagstiftning i syfte att skydda miljön. Man har redan uppnått den gradvisa skrotningen av oljetankfartyg med enkelskrov över hela världen och ökat ersättningen till offer för kolväteföroreningar. Man har också kompletterat de befintliga internationella bestämmelserna genom att införa strängare inspektioner i gemenskapens hamnar, effektivare kontroller av klassificeringssällskap och noggrannare övervakning av sjöfarten.
Sträng och effektiv tillämpning av internationella bestämmelser av ett stort handelsblock som EU, världens främsta handelsområde som står för 24 procent av den globala flottan, bidrar till att även öka bestämmelsernas trovärdighet bland fartyg som seglar under tredjeländers flagg. Därför måste vi instämma i förslaget att ge Europeiska sjösäkerhetsbyrån ytterligare befogenheter för att stödja medlemsstaterna i denna verkligt internationella kampanj. 
Talmannen.
   Nästa punkt på föredragningslistan är kommissionens uttalande om skogsbränder och översvämningar. 
Stavros Dimas,
   . Herr talman! Jag är mycket nöjd över att vi i kväll håller den här debatten som följer på den föregående debatten om ett liknande ämne.
Jag vill tala om att EU:s räddningstjänstmekanism aktiverades 11 gånger under de första månaderna i år, och att den ingrep på begäran vid översvämningarna i olika EU-länder under våren, särskilt i de länder som begärde detta, nämligen Slovakien, Ungern, Bulgarien, Rumänien och Algeriet utanför EU.
Vi hade även krisen i Libanon nyligen, med åtföljande problem som orsakats av motsättningarna. Både Libanon och Cypern bad EU ingripa i tre frågor:
För det första bad man om hjälp med att tillhandahålla humanitärt bistånd för flyktingar och fördrivna personer.
För det andra gällde det evakuering: att förflytta EU-medborgare från Libanon, deras transport till Cypern, deras mottagande där och deras påföljande hemresa.
Det tredje problemet som uppkom var problemet med föroreningen från de oljeutsläpp som följde på bombningen av oljetankarna i södra Libanon och det faktum att omkring 10 000 till 15 000 ton olja läckte ut vid stranden och sedan ut i havet och förorenade hela Libanons kust.
I detta fall skickade EU omedelbart experter både till Cypern och till Libanon.
För det första mobiliserade vi räddningstjänstmekanismer i EU-länderna, samordnade stöduppdraget och tog itu med de mer specifika problemen med transporterna av det humanitära biståndet, på grund av att vissa länder som erbjöd stöd inte hade några transportmedel, vilket är ett specifikt problem som behöver undersökas i framtiden.
För det andra transporterades som sagt EU-medborgare och tredjelandsmedborgare så snabbt som möjligt från Cypern till sina egna länder. Detta var en mycket svår operation om ni föreställer er att omkring 45 000 tredjelandsmedborgare lämnade Libanon, reste till Cypern och måste skickas hem. EU samordnade transporterna med hjälp av räddningstjänstmekanismen, och flygplanens ankomsttider planerades så att medborgarna i de olika länderna inte skulle behöva stanna kvar i Cypern längre än nödvändigt.
Jag bör också påpeka och betona den exceptionella effektivitet som de cypriotiska myndigheterna och en stor mängd frivilliga hanterade denna kris på, med vår medverkan givetvis.
Det tredje stora problemet var oljeutsläppet. Som jag tidigare sa skickade vi omedelbart experter som fortfarande är där, eftersom detta är ett pågående problem. Under en viss tid hotades även grannländerna, men de förorenades inte till slut och för närvarande försöker experterna förbättra situationen och sanera stränderna med hjälp av olika pumpar och material som skickats av EU-länder och tredjeländer, som Norge.
Dessutom förekom bränder i olika EU-länder i somras, till exempel i Grekland, Frankrike och Portugal, och mycket utbredda bränder i Spanien. Av dessa länder bad Spanien om hjälp från EU och inom några få timmar efter den spanska regeringens begäran erbjöds flygplan för brandbekämpning, brandbilar och brandmän av olika EU-länder. Med hjälp från EU, insatser från den spanska regeringen och en ändring i väderleken med regn kunde bränderna slutligen släckas.
Dessutom uppstod ett stort problem i Etiopien, med översvämningar som fortfarande utgör ett hot mot landet, och som orsakade hundratals dödsfall och flera tusen flyktingar. Experter och specialister från EU är där och EU-medlemsstater har erbjudit vissa resurser och material för att hantera nödsituationen i detta land som, och jag vill betona detta, fortfarande befinner sig i ett krisläge.
På liknande sätt sände flera EU-medlemsstater bistånd till Indonesien genom räddningstjänstmekanismen efter jordbävningen i maj.
Apropå bränderna vill jag, eftersom detta är en fråga av stort intresse, säga att kommissionen inte är behörig i alla skogsrelaterade frågor. Dessa frågor hör till medlemsstaternas befogenheter, och det är de som beslutar om den politik som ska föras för att skydda skogar, förhindra bränder och hantera alla skogsrelaterade problem i samband med detta.
Politiken på EU-nivå är utformad för att stärka medlemsstaternas motsvarande politik. Den omfattar också de finansieringsprogram som vi har och som antingen är tillgängliga genom den nya mekanismen för landsbygdsutveckling, förordningen om övervakning av skogar och miljösamspel i gemenskapen (Forest Focus), där det kommer att finnas möjlighet att finansiera skogsskyddsinsatser, eller genom det nya programmet LIFE+, som uttryckligen är avsett för åtgärder för att finansiera olika verksamheter som tidigare finansierades enligt Forest Focus-förordningen.
Självklart har vi också handlingsprogrammet för räddningstjänsten, som kan användas för att finansiera – och faktiskt används för att finansiera – vissa insatser för att skydda skogarna.
Jag vet att vi aldrig kan vara nöjda när det gäller räddningstjänstinsatser vid naturkatastrofer. Många kriser och naturkatastrofer kan inte förhindras. Däremot kan vi vara bättre förberedda. Även om det har visat sig att räddningstjänstmekanismen ger ett mervärde och att den är mycket viktig finns det stort utrymme för förbättringar, stort utrymme för att göra den effektivare. När det gäller denna fråga skulle jag vilja tacka Europaparlamentet för ert ständiga stöd för att stärka räddningstjänstmekanismen, och jag är säker på att kvällens debatt kommer att hjälpa oss att gå i denna riktning. 
Gerardo Galeote,
   . Herr talman! Kommissionen är här i dag för att delta i denna debatt i Europaparlamentet på initiativ av min grupp och jag skulle därför vilja inleda med att tacka de andra grupperna som har stött detta initiativ och därigenom gjort det möjligt för oss att hålla den här debatten i dag. Jag vill naturligtvis även tacka kommissionsledamoten för att han är här och framför allt för hans arbete och engagemang inom detta område.
Dock har vissa ledamöter med fog sagt oss att vi gör samma sak som vi gjorde för ett år sedan, att vi befinner oss i samma situation som förra sommaren. Jag skulle vilja svara dem genom att säga att detta inte stämmer. Det är sant att vi även diskuterade bränder i september förra året, det är sant att vi besökte de drabbade områdena tillsammans med några av våra ledamotskolleger som är här i dag – för övrigt inte utan vissa svårigheter som orsakades av vissa av parlamentets organ. Det är även sant att vi höll en utfrågning där offrens familjer fick möjlighet att yttra sig och uttrycka sina känslor inför oss alla, men vi befinner oss inte i samma situation, eftersom Europaparlamentet sedan dess har lagt fram klara och konkreta initiativ och förslag för rådet.
Till exempel antog parlamentet inom ramen för Rolf Berends betänkande ett antal ändringsförslag i syfte att uppdatera Europeiska unionens solidaritetsfond. Vi har också bett Europeiska kommissionen om ett specifikt direktiv om bränder och om torka, eftersom det finns ett direktiv om översvämningar, och vi har bett rådet om ett svar där man tar ställning till före detta kommissionsledamoten Michel Barniers rapport, vilken som alla vet lades fram vid Europeiska rådets senaste möte.
Vi är alltså inte, och vi borde heller inte vara, i samma situation som för ett år sedan. Vi har ett paket med förslag som bör göra oss mycket effektivare när det gäller brandbekämpning. Vad vi inte har fått är en reaktion från rådet och detta kan lika mycket tillmätas de ordförandeskap som vi har haft i år, som nästan inte har gjort någonting, som de medlemsstater som har drabbats mest och som inte har bett om någonting. Vissa behöriga offentliga myndigheter använder torkan, eller de avsiktligt anlagda bränderna, som en ursäkt för detta misslyckande. Det är sant att det förekommer torka och det är sant att det finns brottslingar, nu liksom förr, men vi bör fråga dessa myndigheter vad de har gjort i år för att förebygga detta och om det, när det oundvikliga har skett, har funnits ordentlig samordning innanför och utanför deras gränser.
Kommissionsledamoten hänvisade till exempel till de mest omfattande bränderna i somras, de som utbröt i Galicien. Jag skulle vilja fråga er när ni formellt mottog begäran om hjälp från den spanska regeringen, och exakt vilket datum ni formellt ombads att aktivera räddningstjänstmekanismen.
Mina damer och herrar! Vi efterlyser helt enkelt mer förebyggande åtgärder och bättre samordning. Vi talar inte om att uppfinna resurser eller medel som inte finns. Vi ber helt enkelt om att EU:s solidaritetsfond ska användas, vilket för övrigt skulle ha varit mycket enklare om man hade beaktat Europaparlamentets förslag. Inte heller efterlyser vi större inflytande för EU, utan snarare mer planering och bättre samordning med fullständig respekt för subsidiaritetsprincipen. Låt oss se om vi, medan vi hjälper dem som behöver det mest just nu, kan se till att vi inte behöver upprepa denna debatt nästa år. 
Rosa Miguélez Ramos,
   Herr talman, mina damer och herrar! Den fräckhet med vilken Gerardo Galeote har försökt att göra denna förordning till sin ska inte hindra mig från att säga till er alla att vi socialdemokrater från början, det vill säga sedan måndag i förra veckan, inte har hyst några tvivel om att vi ville ha ett resolutionsförslag, att vi ville ha det till detta sammanträde och att vi ville ha det i den här frågan.
Detta, mina damer och herrar, beror på att bränderna i Sydeuropa liksom översvämningarna i Centraleuropa är en återkommande miljöfara. Orsaken till dessa bränder har noga undersökts. Mer än 80 procent orsakas av mänskliga handlingar, antingen av oaktsamhet eller med avsikt att vålla skada.
Vi talar emellertid om hur en brand börjar. Hur en brand börjar är en sak men dess spridning, det område som bränns, är en helt annan sak. Här är det andra faktorer som spelar in. Vädret, till exempel, vilket i år var särskilt extremt med mycket starka vindar, mycket höga temperaturer och lite eller inget regn, eller situationen med en landsbygd som har avfolkats av socioekonomiska skäl och nu är full av lättantändlig undervegetation som bidrar till att bränderna sprids, planterandet av olämpliga trädarter och det faktum att en verklig skogsbrukspolitik har försummats i flera årtionden.
Stora belopp har investerats i brandbekämpningsresurser i Medelhavsländerna. Vi har mycket effektiva brandsläckningsmekanismer i hela södra Europa, men resurserna räcker aldrig till. Det räcker att säga att man denna sommar i Galicien, mina damer och herrar, har haft över 7 000 personer och över 60 flygplan sysselsatta med att släcka bränderna, men hur kan de bekämpa 300 bränder varje dag?
I detta avseende ber vi socialdemokrater kommissionen om något mycket tydligt. Å ena sidan, att kommissionen i detta fall underlättar användningen av solidaritetsfonden genom det politiska kriteriet. Vi vill att solidaritetsfonden ska användas för de drabbade befolkningarna och regionerna inom EU.
Vi ber också om två andra saker. En har att göra med Forest Focus-förordningen. Vi har inrättat ett varningssystem som är effektivt men otillräckligt. Det är effektivt i och med att det gör det möjligt att identifiera områden med hög klimatrisk eller helt enkelt områden med risk för naturkatastrofer. Systemet visar däremot inte i vilka områden som det finns socioekonomiska risker. Vi socialdemokrater menar att en orsak till dessa bränder är det utbredda övergivandet av de mer traditionella jordbruksmetoderna och även att den befolkning som för närvarande lever i landsbygdområdena åldras.
Vi ber er också att mobilisera EU:s skogsbruksstrategi. Vi anser att kommissionsledamot Stavros Dimas måste finna pengar och verktyg för att skapa en effektiv politik som inriktas på att få människorna att stanna kvar på landsbygden genom denna plan eller denna skogsbruksstrategi och även på att bevara och utvidga våra skogsområden. 
Ignasi Guardans Cambó,
   Herr talman! När ett oljetankfartyg sjunker är vi alla för det första mycket medvetna om hur allvarlig situationen är, om dess påverkan på miljön och att vi måste reagera gemensamt.
När vi däremot ställs inför bränder eller översvämningar fortsätter vi i EU att agera som om varje katastrof var en isolerad händelse som inte förtjänar eller kräver en verkligt global taktik och, enligt somliga, som om de inte hade en verkligt europeisk dimension. Detta är helt orimligt. Det är på grund av denna bristande helhetssyn och avsaknaden av en politik i samklang med den helhetssynen som vi inte har en tillfredställande verktygsuppsättning för att bekämpa dessa katastrofer.
Jag anser att det vid denna typ av katastrof finns tre dimensioner som måste hanteras. Den första är själva nödsituationen, och här kan EU göra mycket mer än vad man gör för närvarande. EU skulle kunna göra mycket mer för att förbättra sina åtgärder för att snabbt kunna reagera på kriser inom räddningstjänstområdet, men EU gör inte detta. För att ta ett konkret exempel avvisade EU, i detta fall rådet, eller fortsätter att avvisa tanken på att genomföra förslagen i Michel Barniers rapport, nämligen specifika förslag om att inrätta en svarstjänst inom EU:s räddningstjänst. Detta är just vad som behöver inrättas för rena nödsituationer.
Det är dock tydligt att vi efter den omedelbara samordnade reaktionen på nödsituationen, som inte fungerar eftersom planeringsinstrumentet inte existerar eller inte har genomförts på rätt sätt, naturligtvis behöver påföljande stöd för de drabbade. Det är den andra faktorn som vi behöver ta hänsyn till. Det är här som min grupp instämmer i uppmaningen från de andra grupperna och betonar vikten av att mobilisera EU:s solidaritetsfond, eftersom detta är skälet till att den inrättades, med ett politiskt perspektiv – självklart enligt fondens bestämmelser, men med ett politiskt perspektiv.
En brand eller en översvämning, och i detta fall syftar jag specifikt på situationen i Galicien, förstör fullständigt de redan knappa resurser som en region behöver för sin utveckling. Det är därför uppenbart att vi står inför en situation som kräver brådskande användning av solidaritetsfonden, för att stödja de befolkningar och det område som, när det gäller turismen och i ekonomiska termer, har sett sin inkomstkälla gå upp i rök – bokstavligt talat i det här fallet.
Detta för oss till den tredje dimensionen, att försöka att se till att den första och den andra inte upprepas, trots att vi aldrig kan förhindra allt. Jag talar naturligtvis om förebyggande åtgärder. Vi behöver en verklig skogsbrukspolitik för EU, vilket vi inte har nu eftersom den fortfarande är splittrad. Sedan Forest Focus-förordningen infördes har det förekommit fler bränder som har omfattat större områden. Vi hoppas att kommissionen kommer att ta hänsyn till detta i den rapport som den ska lägga fram innan årsslutet 2006.
Biomassa är något som behöver främjas. I detta fall måste vi verkligen ta konsekvenserna av den globala uppvärmningen och temperaturhöjningarna på allvar. De följder som detta får för skogarna måste beaktas inom ramen för Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling (EJFLU).
På detta sätt kommer situationen att förändras och vi kommer inte längre att varje år få problem som efter denna sommar. 
Ilda Figueiredo,
   . – Mina damer och herrar, herr kommissionsledamot! De tragiska skogsbränder som år efter år drabbar länderna i Sydeuropa, och särskilt Portugal och Spanien, får inte tillåtas fortsätta. Det är dags att ersätta retoriken med praktiska åtgärder och se till att sommaren inte blir till ett inferno som förstör skyddade skogar och landskap och liv och egendom för de tusentals människor som med stort mod fortsätter att leva på landsbygden.
Det som skedde i augusti i Portugal var särskilt allvarligt; tiotusentals hektar skog brann ner, ett antal människor miste livet, ett område av stor vikt för miljöarvet i de viktiga nationalparkerna Peneda–Gerês och Serras d’Aire e Candeeiros förstördes och man led enorma materiella förluster.
Nu är det september och bränderna fortsätter att rasa. Det är följaktligen nödvändigt att vi visar vår solidaritet med de drabbade samhällena, brådskande ger stöd till djuruppfödare och jordbrukare som har förlorat sina betesmarker i till exempel Serra de Soajo, och ser till att bränd skog omedelbart röjs bort som rättvis betalning för jordbrukare, små skogsägare och de som delar gemensamma marker. Det är också väsentligt att vi lägger tonvikten på förebyggande åtgärder genom ökade ekonomiska, tekniska och mänskliga resurser, däribland stöd till dem som är direkt sysselsatta med att bekämpa bränderna och återplantera skog i brända områden, det vill säga de skyddade områdena. Extraordinärt stöd måste beviljas från Europeiska solidaritetsfonden för de värst drabbade områdena och samhällena i Portugal.
Det får inte uppstå några ytterligare dröjsmål med att anta effektiva nationella politiska program i syfte att förbättra de förebyggande åtgärderna, återplanteringen av skog och utvecklingen av skogsbruket. Den gemensamma jordbrukspolitiken måste också förändras för att se till att familjejordbruk får tillräckligt stöd så att jordbrukarna kan garanteras rimliga ekonomiska villkor genom garanterade produktionspriser, och för att hindra strömmen av människor som överger landsbygdsområdena, en tendens som kommer att öka när produktionsstödet frikopplas. 
Janusz Wojciechowski,
   Herr talman! EU drabbas allt oftare av naturkatastrofer. Än en gång ser vi katastrofala skogsbränder i Sydeuropa. I stora delar av EU har det förekommit kraftiga värmeböljor med de högsta temperaturerna sedan man började mäta, vilket ledde till stor torka.
I vissa regioner i Polen minskade skörden med över 20 procent och hundratusentals jordbruksfamiljer hamnade i en hopplös situation. Sedan gjorde kraftiga regnoväder och översvämmade områden att skörden försvårades, vilket ökade förlusterna. Det statliga stödet är begränsat och de flesta jordbrukare har inte råd med dyrt försäkringsskydd av sina jordbruksföretag. Hur som helst löser försäkringar inte problemet eftersom naturkatastrofer håller på att bli en regel snarare än ett undantag.
Jordbruksföretagare i Polen och på andra platser ber om EU-stöd, vilket för närvarande snarare är symboliskt än ett verkligt stöd. Det är absolut nödvändigt att vi inrättar ett system inom EU som kan användas för att ge stöd till de länder och människor som drabbats av naturkatastrofer. Det är nödvändigt att anslå större medel för detta än de vi har tillgång till för närvarande. Personer vars hus har förstörts av katastrofala bränder, vars fält och skördar har förstörts av torka och översvämningar, måste kunna räkna med solidaritet och stöd från EU. En av anledningarna till att EU grundades var att unionens samhällen och medborgare skulle kunna hjälpa varandra vid behov. EU bör visa solidaritet och ge stöd till offren för naturkatastrofer som torka, översvämningar eller skogsbränder.
Vi förväntar oss att kommissionen lägger fram konkreta förslag både för ett system för att motverka konsekvenserna av naturkatastrofer och för att tillhandahålla stöd till länder och personer som har lidit skada till följd av sådana katastrofer. 
Ryszard Czarnecki (NI ). –
   Herr talman! Jag skulle vilja påpeka att vi diskuterade denna fråga för några månader sedan, och under den debatten togs viktiga frågor upp. Men, som föregående talare nämnde, under sommaruppehållet drabbades mitt hemland Polen först av svår torka och senare av översvämningar. Denna katastrof drabbade också min valkrets i Nedre Schlesien. Det är ett problem som påverkar mitt land nästan varje år.
Det är tydligt att torka och bränder huvudsakligen drabbar Sydeuropa och att översvämningar främst drabbar Nordeuropa. Det är också tydligt att vi, som föregående talare har nämnt, bör göra solidaritetsfondens resurser mer flexibla och fastställa administrativa rutiner för att tilldela dessa medel till de människor och regioner som drabbas av katastrofer och öka de öronmärkta medlen för stöd till dessa regioner. Anledningen till detta är att EU för många av våra medborgare handlar om att ge verkligt stöd i händelse av sådana katastrofer. 
Konstantinos Hatzidakis (PPE-DE ).
   – Jag anser inte att syftet med dagens debatt är att vi ska kunna uttrycka vår sorg över detta fenomen eller framhålla vårt stöd för offren. Detta är enligt min mening inte till särskilt stor nytta för dem.
Vad som behövs är att vi debatterar frågan politiskt och att vi ser vad vi kan göra på EU-nivå. Jag menar att dagens debatt i grund och botten väcker frågan om vilken slags union vi vill ha. Vill vi ha ett EU som bara bryr sig om penningpolitik, konkurrens och den inre marknaden – frågor som EU med rätta ägnar sig åt – eller vill vi ha ett EU som samtidigt kommer att finnas till hands för att hjälpa till att lösa vardagens stora problem, som finns till hands där det finns mänskligt lidande?
De bränder som vi upplevde denna sommar i mitt land Grekland är ett sådant fall. Självklart har medlemsstaterna initiativet vid denna typ av naturkatastrof, men det är ingen ursäkt för EU att inte visa sin solidaritet på ett konkret sätt, det är ingen ursäkt för EU att inte vara närvarande.
Allt som kommissionsledamoten sa om de initiativ som kommissionen har tagit denna sommar är anmärkningsvärt positivt. Ett ingripande via solidaritetsfonden skulle också vara positivt, men jag anser att EU behöver ha fler verktyg till sitt förfogande. EU behöver en mer påtaglig och mer effektiv räddningstjänstmekanism, vilket gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater har begärt i sitt förslag.
Vi har Michel Barniers rapport. Rådet efterfrågade den och den välkomnades vid Europeiska rådets möte i juni. Nu behöver vi omsätta Michel Barniers rapport i praktiken. Vi måste äntligen gå från teori till handling och jag litar på att rådets välkomnande av denna rapport inte bara är ett uttryck för diplomatisk välvilja, utan uttrycker EU:s vilja att vara mer närvarande när sådana frågor uppkommer. 
Luis Manuel Capoulas Santos (PSE ).
   – I detta nu har man fortfarande inte släckt den brand som för andra gången i år har drabbat Portugals största naturpark i nordligaste delen av landet. Dessutom pågår fortfarande åtta andra omfattande bränder i andra regioner.
De tragiska bränderna har fortsatt att drabba ett antal medlemsstater i år, även om det förefaller som om Spanien för närvarande är det värst drabbade landet med oräkneliga mänskliga tragedier, inklusive dödsfall, samt oöverskådliga ekonomiska och miljömässiga förluster. Därför vill jag uttrycka min solidaritet och djupa medkänsla med alla parlamentsledamöter från alla drabbade länder, och särskilt med dem från Spanien. Jag påminner parlamentet om dem som har mist livet i detta inferno som har drabbat oss, och hyllar alla dem som – genom sitt yrke eller på annat sätt – har kämpat så mycket som är mänskligt möjligt för att mildra dessa bränders inverkan.
Som vi vet kan problemet med skogsbränder och andra katastrofer inte trollas bort på en dag, särskilt inte med tanke på att de ofta orsakas av en komplex uppsättning faktorer, såsom klimatet och oaktsamhet eller brottlighet från människors sida. Ändå vet vi samtidigt att det är möjligt att minska deras omfattning och motverka deras konsekvenser om vi gör rätt politiska prioriteringar i denna fråga.
Det är viktigt att komma ihåg att parlamentet nyligen ägnade en hel del uppmärksamhet åt denna fråga, under flera månader, och mobiliserade resurserna och den goda viljan för att öka förståelsen för dessa fenomen, för att identifiera orsakerna och föreslå lösningar på kort, medellång och lång sikt för att vända på denna fruktansvärda situation. Olika undersökningskommissioner intervjuade forskare och experter, tog kontakt med lokala myndigheter och samhällen och formulerade förslag och rekommendationer till kommissionen och rådet som fick brett politiskt stöd i parlamentet i maj. Jag var föredragande för utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling, som utarbetade cirka 30 förslag i syfte att anta en EU-strategi vars målsättning var att minska naturkatastrofers inverkan till ett minimum genom att införa nya åtgärder och se till att de olika befintliga politiska och finansiella verktygen fungerar på ett samstämmigt sätt.
Det skulle vara orimligt att förvänta sig att alla dessa förslag skulle ha genomförts sedan maj, men det finns ett alltmer brådskande behov att gå från betänkanden till praktisk handling. Den politiska debatten är slutförd och det finns en medvetenhet och ett samförstånd om vilka politiska lösningar som behövs. Den tragedi som inträffade i somras har enbart tjänat som en påminnelse om att det är alltmer brådskande att vi handlar så att vi nästa år inte behöver inskränka oss till att uttrycka ord av ömsesidig solidaritet när vi ställs inför en ny tragedi. 
Josu Ortuondo Larrea (ALDE ). –
   Herr talman! Som parlamentsledamot från valkoalitionen Galeuska skulle jag vilja tala på det galiciska nationalistiska blockets vägnar. De har bett mig att förmedla deras oro och deras politiska fördömande av alla de bränder som har inträffat denna sommar, särskilt de som har förstört stora skogområden, inklusive Natura 2000-nätverket i Galicien, och som dessutom har kostat flera människor livet. Jag skulle vilja uttrycka mitt stora deltagande och min solidaritet med offrens familjer och med alla människor som drabbats.
Ytterligare en miljötragedi har inträffat i Galicien, som kan läggas till andra ekologiska katastrofer, bland annat den med . Därför måste vi än en gång utropa ”” [aldrig mer]. ””, det vill säga, inga fler bränder. Till skillnad från fallet med anser jag inte att vi på något sätt kan kritisera hanteringen av eller reaktionen på katastrofen från de galiciska myndigheternas och den nationella regeringens sida, men bränderna var så omfattande att de visade på behovet av större solidaritet inom EU och behovet av resurser för att hjälpa medlemsstaterna att släcka omfattande bränder eller hantera översvämningar, vilket vi kommer att bevilja i morgon när det gäller finansieringen av kampen mot förorening av havet.
Samtidigt får vi dock inte glömma bort att analysera de möjliga effekter på dessa bränder – de flesta av dem tros ha orsakats avsiktligen – av omfattande inplantering av främmande arter under tidigare årtionden, de förvirrande förändringarna av användningen av brända områden eller att dessa områden omklassificeras i stadsplaneringen, pappersmassefabrikernas intresse av att få tag på billigt virke, eller de påstådda hämndaktionerna från tidigare skogsvaktare som inte hade anställts för övervakningsuppgifter denna sommar.
Vi måste också analysera den omfattning i vilken vi alla och den gemensamma jordbrukspolitiken bär ansvaret för att många har tvingats överge traditionella jordbruksverksamheter, och har lämnat landsbygdsområdena för att de inte har kunnat finna något annat arbete, vilket har lett till att balansen i markanvändningen har rubbats och till att det inte längre finns någon kvar som kan se efter skogarna, snabbt slå larm eller förhindra mordbränder.
Vi behöver överväga alla dessa aspekter. 
Willy Meyer Pleite (GUE/NGL ). –
   Herr talman! Jag skulle vilja be kommissionsledamoten att fästa särskild uppmärksamhet vid utvecklingen och slutsatserna från det galiciska parlamentets kommitté som undersöker denna senaste katastrof.
Under de senaste åren har Galicien drabbats särskilt hårt av katastrofer, till exempel Prestigekatastrofen. Under de senaste åren har dessutom 350 000 hektar skog förstörts av bränder, och denna sommar omkring 80 000 hektar. Vi måste därför noga uppmärksamma denna undersökning, så att vi kan ta hänsyn till kraven på de betydande förändringar av lagstiftningen som utan tvivel kommer att behöva göras.
Under de senaste dagarna har vi bevittnat ytterligare en katastrof i Galicien: Umiafloden har förorenats av en kemisk industri, vars placering strax intill Umiafloden aldrig borde ha tillåtits.
Jag vill därför be kommissionsledamoten att särskilt uppmärksamma detta. Varför? För att de särskilda omständigheterna kring denna senaste katastrof tyder på att dessa bränder har startats avsiktligt av yrkesverksamma. Vem ligger bakom denna naturkatastrof? Det råder ingen tvekan om att det är absolut nödvändigt att skärpa påföljderna och ändra EU-lagstiftningen på detta område. Vi måste särskilt hålla ett vaksamt öga på denna undersökning eftersom det finns personer som står bakom detta, och de måste avslöjas. 
Sebastiano (Nello) Musumeci (UEN ).
   – Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Det är ledsamt att behöva inse att räddningstjänstfrågan har behandlats här i parlamentet först under de senaste åren och att den varje gång debatteras i samband med en viss typ av katastrof: en jordbävning i förrgår, föroreningar av havet i går, bränder och översvämningar i dag, och så vidare. Ämnena är splittrade, inflytandet är splittrat och resurserna är splittrade.
Enbart detta skulle vara nog för att berättiga den ihärdighet med vilken min politiska grupp under flera år har föreslagit parlamentet och kommissionen att en europeisk byrå för civila skyddsåtgärder ska inrättas. Detta skulle vara ett mångsidigt, flexibelt organ med egna befogenheter och med mänskliga och materiella resurser som tillhandahålls av medlemsstaterna. Denna byrå skulle inte bara kunna upprätta en plan för att förutse risker och förebyggande åtgärder, utan också – vilket är viktigare – leda och samordna nödåtgärder med den snabbhet som krävs vid en katastrof.
Herr kommissionsledamot! Efter de senaste årens ledsamma erfarenheter och när det så kallade gemenskapssamarbetet har visat sig vara värdelöst och ineffektivt, om inte rentav skadligt, är det nu viktigare än någonsin att inrätta en byrå för civila skyddsåtgärder.
Vilken nytta har vi av de enskilda medlemsstaternas erfarenheter av civila skyddsåtgärder om EU sedan inte är i stånd att ingripa omedelbart för att hantera nödsituationer, minska skador, erbjuda hjälp och samordna frivilliga?
Slutligen måste vi inse att, om det finns en sektor där territorialitetsprincipen inte gäller, så är det just de civila skyddsåtgärderna. Har vi inte lärt oss något av den olyckliga erfarenheten från oljeutsläppet från eller denna sommars skogsbränder, eller det extremt dåliga intryck som man gjorde när Bryssel under tsunamikatastrofen beslutade att lämna de 300 experterna från insatsgruppen hemma efter att ha tränat och förberett dem under flera år? Så låt oss sätta stopp för de goda föresatsernas tvetydighet, herr kommissionsledamot, och försöka att samordna våra ingripanden, våra befogenheter och våra resurser på ett tydligt och formellt sätt, så att EU också kan spela en ledande roll när det handlar om att skydda rätten till liv, vilket är en fysisk rättighet snarare än en institutionell sådan. 
Ville Itälä (PPE-DE ). –
   Det här är en viktig debatt och det är viktigt att vi visar solidaritet med medborgarna i de länder som har drabbats av skogsbränder, särskilt de spanska medborgarna. Jag vill dock ta upp en annan sida av problemet som har att göra med de svårigheter som drabbade Finland i somras på grund av omfattande skogsbränder i Ryssland.
Mer än en miljon hektar skog brann i Ryssland och de värsta bränderna inträffade nära den finska gränsen. När vinden låg på från öst blåste stora rökmoln in över Finland. De orsakade inte bara dålig lukt utan utgjorde en mycket allvarlig hälsorisk. Folkhälsoinstitutet i Finland uppskattar hälsokostnaderna till tiotals miljoner euro och det här kommer, indirekt och i värsta fall, även att leda till en del dödsfall bland de finska medborgarna.
Ryssland måste följa internationella avtal. Parlamentet bör uppmana kommissionen att vidta åtgärder och förhandla med Ryssland för att se till att även Ryssland följer avtalen, ger tillräckligt med information till angränsande länder, är berett att ta emot hjälp samt även självt vidtar lämpliga åtgärder. Det var nämligen så att Ryssland inte ens gick med på att ta emot den hjälp som Finlands statsminister erbjöd. Det kan inte fortsätta att vara på det viset och kommissionen bör därför vidta åtgärder. 

Stavros Lambrinidis (PSE ).
   – Herr talman! Tyvärr fick vi uppleva de vanliga sommarbränderna i Medelhavsområdet även i år. I vissa länder hanterade dock staten situationen med en hittills oöverträffad ineffektivitet. Vi måste lära oss av våra misstag.
För första gången på flera år var beredskapen i mitt hemland, Grekland, dessvärre uppenbart otillräcklig. Två områden i Grekland, Halkidiki och Mani, drabbades av oöverskådliga ekologiska och ekonomiska skador. Detta visade sig till stor del bero på dålig planering och samordning, vilket ledde till att omkring 50 procent av brandbekämpningsplanen inte kom till användning.
Det hela kanske skulle ha varit en inrikes angelägenhet för Grekland om det inte hade varit för att de skogar som gått förlorade inte bara påverkar Greklands, Spaniens eller Frankrikes naturtillgångar utan tillgångarna i EU som helhet.
När så nu är fallet är det särskilt förvånande att den grekiska regeringen inte bad om – jag upprepar, inte bad om – hjälp från EU:s övervaknings- och informationscentrum. Den spanska regeringen däremot bad om och fick räddningstjänsthjälp, däribland brandbekämpningsplan, den 9 augusti.
Som många talare med rätta har framhållit och som parlamentet upprepade gånger har efterfrågat, behöver EU omedelbart en gemensam räddningstjänststyrka. Vad är det för mening med att vi anstränger oss för att inrätta en europeisk räddningstjänstmekanism när en del regeringar så uppenbart struntar i den?
Samtidigt måste Europeiska unionens nyligen bildade solidaritetsfond vara beredd att ge stöd. Min uppmaning från talarstolen är att kommissionen utnyttjar de politiska medel som den har till sitt förfogande för att mobilisera det stöd som invånarna i de drabbade områdena behöver, och att rådet omedelbart anpassar de gällande bestämmelserna för beviljande av medel ur solidaritetsfonden till parlamentets förslag av den 3 april 2006.
Under 2006 lade Europeiska kommissionen fram sitt förslag till ändring av gemenskapens befintliga räddningstjänstmekanism. Jag hade äran att få utarbeta yttrandet från utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor. I det föreslog utskottet att – vilket jag vill framhålla – finansieringen bör omfatta förebyggande åtgärder. Det gör den inte i dag, det är inte möjligt.
Till slut måste kommissionen utöva sitt inflytande över medlemsstaterna för att åtminstone få till stånd strängare lagstiftning när det gäller förändringar av markanvändningen och göra återplanteringen av skog obligatorisk efter bränder. 
Zdzisław Zbigniew Podkański (UEN ). –
   Herr talman! Den snabbt ökande klimatförändringen innebär att vi i allt större omfattning får se onormala väderförhållanden som, i ordets vida bemärkelse, orsakar stor skada på landsbygden, jordbruket och miljön. De senaste åren har präglats av åtskilliga naturkatastrofer som torka, översvämningar, orkaner, hagelstormar och till och med snöstormar.
Vi känner alla till och uppskattar de insatser som enskilda ledamöter av Europaparlamentet och Europaparlamentet i sin helhet gör för att inrätta ett system för stöd till dem som har drabbats. Det är dock beklagligt att Europeiska kommissionen har varit ganska långsam i hanteringen av frågan. Vi glömmer ofta bort att den ekonomiska situationen för dem som bor i vissa regioner inte bara påverkas av naturkatastrofer utan också av det ekonomiska läget och de system som utformats för att främja den regionala utvecklingen.
Polen, som i år har drabbats av i stort sett alla tänkbara naturkatastrofer, har haft en långsammare utveckling, har fått betydligt lägre jordbruksstöd från EU och har haft mycket lägre produktionskvot och referensavkastning. Till katastroflistan kan även läggas det ryska importförbudet mot polska vegetabiliska och animaliska produkter, dumpning på frukt- och grönsaksmarknaderna och brist på fullgott stöd till polska producenter.
Förutom detta har området kring Lublin, som är ett av de fattigaste områdena i Polen och i Europeiska unionen, dessutom nyligen drabbats av torka, orkaner, hagelstormar och översvämning med omfattande skador på affärsbyggnader och bostäder som följd. Hela bebyggelser har förstörts eller skadats och hagelstormarna har i princip förstört hela den redan så magra skörden.
Polska jordbrukare gråter men det verkar inte hända något i EU. Jag anser att det är hög tid att kommissionen utarbetar effektiva åtgärder för att bekämpa naturkatastrofernas konsekvenser och ge stöd åt de människor, familjer och regioner som drabbats av katastroferna. 

Françoise Grossetête (PPE-DE ).
   – Herr talman, herr kommissionsledamot! Jag vill börja med att uttrycka min solidaritet med våra vänner i Spanien, Grekland, Italien och andra länder som har drabbats av skogsbränderna och naturligtvis sända en tanke till offren, eftersom bränderna är både ekologiska och mänskliga tragedier.
Det finns dock flera saker som upprör mig. När kommer vi inte längre att i september varje år behöva tala om de skogsbränder som har inträffat under sommaren? Vi har hållit på med det i åratal och ingenting har förändrats. Parlamentet har redan antagit bestämmelser för att få till stånd en europeisk samordning av räddningstjänsten. Det visar att situationen är brådskande. Bitarna faller långsamt på plats men det är tydligt att det behövs en förbättring.
Jag är upprörd över att katastroferna omnämns som naturkatastrofer trots att de inte är det. Bränderna är anlagda eller orsakas av vårdslöshet och det måste vi fördöma. Europeiska unionen kan inte och får inte agera i stället för medlemsstaterna; de måste göra allt de kan för att undvika markspekulation. De behöver politiskt mod för att genomföra en verklig regional planeringspolitik med avsikt att bevara naturområdena och den mångfald som är nödvändig för den ekologiska balansen på jorden.
Vi vill trycka på förebyggande åtgärder för att inte behöva ägna oss så mycket åt återställningsarbete. EU:s roll är att fastställa gemensamma mål för god skogsförvaltning. Det bör dock finnas ett visst utrymme för flexibilitet eftersom skogarna i Medelhavsområdet skiljer sig från de skandinaviska skogarna, och om klimatförändringen leder till att en region blir torrare kommer den dessvärre att orsaka översvämningar på andra platser. Det är lantbrukarna som kommer att drabbas hårdast, särskilt i de här fallen.
Det stämmer att EU behöver stödja medlemsstaternas aktiva politik och finansiera de insatser som gjorts för att nå målen. EU måste även uppmuntra skogsägarna att, genom program som Forest Focus och Life+, diversifiera arterna för att skapa brandgator och för att bevara undervegetationen. Det viktigaste är dock att vi inte bara inrättar ytterligare ett EU-organ. Offentliga medel ska inte finansiera byråkrati utan på ett effektivt sätt motsvara människors förväntningar. 
Antolín Sánchez Presedo (PSE ). –
   Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Jag vill börja med att sända kondoleanser från Europaparlamentet till de omkomnas familjer och en solidaritetshälsning till offren och invånarna i alla de EU-regioner som i somras drabbades av bränder och översvämningar.
Släckningen av bränderna i Galicien skedde under extrema förhållanden, förhållanden som präglas av siffran ”30”: många dagar var det över 30 grader varmt, det blåste mer än 30 kilometer i timmen och luftfuktigheten var under 30 procent. Bränderna släcktes tack vare en aldrig tidigare skådad mobilisering, under ledning av den autonoma regeringen, och nationellt och internationellt samarbete var av avgörande betydelse. Jag vill därför uttrycka min tacksamhet för stödet från EU och medlemsstaterna.
Mycket återstår att göra och vi behöver fortsätta samarbeta på tre fronter. För att hjälpa dem som har drabbats av skador har de galiciska myndigheterna föregått med gott exempel genom att avsätta 13 miljoner euro till de allvarligaste skadorna. Det kommer att anslås mellan 40 och 60 miljoner euro genom den spanska regeringens program. Precis som Rosa Miguélez har framhållit måste EU-medlen från solidaritetsfonden läggas till detta.
De galiciska myndigheterna har redan infört en plan till ett belopp av 126 miljoner euro fram till 2009 för att återställa miljön och även för att ta steget mot en lämplig skogsbruksutveckling, och andra gemenskapsmedel måste göras tillgängliga och mobiliseras i samma syfte.
Bränder är det främsta hotet mot skogarna i EU och Medelhavsområdet och som galicier är vi mycket utsatta. Jag uppmanar kommissionen att utarbeta ett förslag till ett direktiv för bekämpning av bränder, att genomföra ett gemenskapsprogram för 2007–2013, att använda Galileosystemet och de tekniska resurserna för att upptäcka och bekämpa bränder samt att stärka räddningstjänsten genom att inrätta en europeisk räddningstjänststyrka. 
Zbigniew Krzysztof Kuźmiuk (UEN ).
   – Herr talman! I mer än tio år har vi knappt upplevt ett år utan torka. Vi har också fått uppleva konsekvenserna av torkan i form av omfattande bränder eller i stället plötsliga och ihållande hällregn som har orsakat lika plötsliga översvämningar. Alla dessa fenomen ökar i omfattning och orsakar stor skada, särskilt inom jordbrukssektorn. Det inträffade i Spanien och Portugal 2005 och i Bulgarien, Rumänien, Polen och Grekland i år.
De senaste två åren har Europaparlamentet antagit hela tre resolutioner om torkan i Portugal och Spanien och om naturkatastrofernas konsekvenser för jordbrukssektorn. Trots åtskilliga debatter i Europaparlamentet och de antagna resolutionerna verkar det dessvärre som om EU-institutionernas medverkan inte har fått någon positiv effekt. Europeiska kommissionen föreslår dessutom att det först och främst är medlemsstaterna som ska finansiera hanteringen av naturkatastrofer. Hursomhelst överskrider skadornas omfattning enskilda länders finansiella medel. Det har även föreslagits att försäkringar ska täcka den här typen av företeelser och att försäkringsbolagen ska betala för skadorna. Vi bör dock komma ihåg att naturkatastrofer blir allt vanligare och är så ödeläggande att försäkringsbolagen inte går med på att försäkra mot den här typen av företeelser.
Vi behöver därför utarbeta ett ersättningssystem på EU-nivå som kan tillämpas mycket snabbt efter det att en skada har uppstått. Europeiska unionen bör visa solidaritet gentemot.
Markus Pieper (PPE-DE ).
   – Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Extrema naturföreteelser blir allt vanligare och det är därför bra att gemenskapen har resurser för att hantera dem utifrån ett solidaritetsperspektiv. Katastrofhjälpsfonden kommer att kunna ge stöd åt framför allt Spanien och Grekland men även till andra länder. Stödet måste vara så obyråkratiskt som möjligt. De här regionerna behöver europeisk solidaritet och vi har resurser för att hjälpa dem.
EU är dock inte en lämplig finansieringskälla om bränder anläggs regelbundet. Samtidigt som jag kräver stöd till offren förväntar jag mig alltså att medlemsstaterna ställer mordbrännarna till svars och straffar dem hårt, särskilt om markspekulation ligger bakom brotten, vilket vi med en nedslående regelbundenhet hör talas om varje år.
Skadan är dock redan skedd, det är nu vi behöver hjälpa till och det är nödvändigt att de styrkor som sätts in för att hantera katastrofsituationer lyder under bindande bestämmelser för samordning, åtminstone i de stater som önskar det.
En annan fråga är huruvida EU ska använda sina dyrbara finansiella medel till landsbygdsutveckling eller ens till gränsöverskridande samarbete för att förebygga och bekämpa skogsbränder. Även om jag förstår att en del delegationer uppmanar EU att förebygga skogsbränder och skapa brandgator anser jag inte att det är EU:s uppgift.
Om de berörda medlemsstaterna vill använda EU-medel till detta ändamål borde de få göra det. Kommissionsledamot Stavros Dimas beskrev de olika alternativen, däribland Life+. Skulle vi dock kunna se till att de tas inom ramen för de nationella budgetramarna för att inte ta av miljöskyddet i andra länder? Alternativen bör dessutom endast användas för att hantera befintliga nödsituationer och inte som ett led i EU:s framtida struktur- och jordbrukspolitik. 
Evangelia Tzampazi (PSE ).
   – Herr kommissionsledamot! I somras förstördes återigen skogstillgångarna i Medelhavsområdet av bränder. I mitt hemland, Grekland, brann mer än 15 000 hektar skog. Bränderna orsakade en kedjereaktion med mycket stora konsekvenser såväl för ekosystemet och ekonomin som för turismen, jordbruket, djuruppfödningen och biodlingen.
På grund av översvämningsrisken finns det ett brådskande behov att skydda lokala skogar och använda alla medel för att se till att de inte anslås för bebyggelse.
Samtidigt som jag välkomnar initiativet till Europaparlamentets resolution om skogsbrandsbekämpning vill jag understryka att en sådan fråga, som aktualiseras i nästan alla sydeuropeiska länder varje sommar, kräver noggranna förberedelser och att alla medverkande organ tar sitt ansvar.
Naturligtvis måste brandkårerna ta itu med konsekvenserna av skogsbränder. Det är därför jag vill understryka behovet av att EU ger stöd åt de drabbade områdena. Detta är dock inte tillräckligt. Den stora frågan är fortfarande de förebyggande åtgärderna, inte bara brandsläckning och dess konsekvenser.
När det gäller denna fråga, som är så aktuell för EU-medborgarna, behövs det lämpliga åtgärder, god förberedelse, tillräckligt med utrustning, erfaren personal i beredskap och omedelbara och lämpliga insatser av de ansvariga regeringarna. 
Daniel Varela Suanzes-Carpegna (PPE-DE ).
   – Herr talman, herr kommissionsledamot! Släckningen av bränderna i Galicien i somras var undermålig och gjordes sent. Resultatet är en katastrof. Enligt uppgifter från kommissionen i mitten av augusti – och jag skulle uppskatta om kommissionsledamot Stavros Dimas kunde ge mig en mer uppdaterad siffra i dag – hade det brunnit i 88 473 hektar skog, bortsett från brända områden på mindre än 50 hektar som är vanligt förekommande på de små lantbruken i Galicien. Sammanlagt har alltså betydligt mer än 100 000 hektar skog brunnit, vilket motsvarar 80 procent av det totala område som brunnit i Spanien och halva det område som brunnit i Europa.
Fyra dödsfall, 514 skadade, 35 evakuerade byar, de främsta kommunikationsvägarna avskurna, många döda och allvarligt skadade djur: alltså en verklig tragedi, en aldrig tidigare skådad katastrof för miljö och människor, med oändliga ekonomiska och sociala konsekvenser. Detta är utan tvekan den värsta miljökatastrofen i Galicien. Inga människor föll offer för -katastrofen, som har nämnts här, och Galicien återhämtade sig snabbt till följd av havets snabba regenerering. Den senaste tragedin har dock skördat mänskliga offer och områden som enligt experterna kommer att behöva 20 år, 30 år eller kanske ännu längre tid för att återhämta sig, har bränts ned. Hur kommer detta att påverka klimatet, den biologiska mångfalden, grundvattenreserverna och de Natura 2000-områden som har ödelagts?
Herr kommissionsledamot! Vad var det som gick fel i Galicien i år? Vet ni det? Anser ni att branden hanterades på ett effektivt sätt i Galicien? Ni har berättat för oss att de spanska myndigheterna bad om hjälp och att EU agerade snabbt. Skulle ni kunna ange vilket datum denna förfrågan gjordes, som andra före mig har frågat? Skulle samarbetet ha kunnat vara bättre?
Med tanke på hur katastrofen påverkar EU ankommer det på oss här i parlamentet att understryka omfattningen och även att begära de resurser som behövs och den hjälp som finns att tillgå för att lindra de dramatiska effekterna på kort, medellång och lång sikt, samt att samarbeta för att ta reda på vad som gick fel och förhindra en återupprepning. Vi begär därför att det omedelbart tas medel ur Europeiska unionens solidaritetsfond för att hjälpa Galicien som har ödelagts av bränder och som står inför en mycket allvarlig ekologisk, ekonomisk och social situation. 
Edite Estrela (PSE ).
   – Varje år förstörs en betydande andel av EU:s skogar av bränder. Det här året är tråkigt nog inget undantag. Klimatförändringen och den globala uppvärmningen ger onda föraningar. Det går inte att undvika naturkatastrofer, men försiktighetsåtgärder kan vidtas omedelbart genom att följa Kyotoprotokollet och genom att utarbeta an lämplig skogspolitik.
I Portugal brann 420 000 hektar skog under 2003 och 320 000 hektar under 2005. I slutet av augusti i år hade det brunnit i 59 000 hektar skog. Detta är fruktansvärt, inte minst eftersom det har brunnit i skyddade områden och människor har omkommit. Det ska dock erkännas att det har gjorts stora insatser och enorma investeringar i förebyggande åtgärder och brandbekämpning på plats: Ett permanent övervakningssystem där säkerhetsstyrkorna, militären och många unga människor ingår har installerats, en helikopterkår för att bekämpa bränder under de inledande minuterna har bildats och vissa dagar har mer än 500 bränder upptäckts. Det har gjorts stora investeringar i att utbilda brandmän och bilda specialistgrupper för skogsbrandsbekämpning, och jag vill hylla dem för deras hängivenhet och hårda arbete.
Det har gjorts stora insatser i Portugal och i andra länder men det behöver göras mer. Det är nödvändigt att kommissionen antar de förslag som parlamentet har lagt fram. 
Francisco José Millán Mon (PPE-DE ).
   – Herr talman! I sommar har det återigen inträffat ett stort antal bränder i södra Europa. De har varit särskilt förödande i Spanien, särskilt i Galicien.
Årets bränder i Galicien visade på ineffektivitet och bristande planering från de lokala myndigheternas sida. Detta förvärrade konsekvenserna av katastrofen ytterligare. Fyra dödsfall, fler än 500 skadade, mer än 100 000 hektar nedbränd mark, fyra procent av Galiciens skogsbevuxna mark nedbränd, allvarliga miljöskador och dessutom allvarliga efterverkningar för djuruppfödningen, turistindustrin etc.
Den svarta augustimånaden har också skapat djup oro i hela galiciska samhället: Cerdedo, Soutomaior, Ponte Caldelas, Pontevedra, Meis, Santiago, Padrón, Muros, Vimianzo, Avión och Quiroga är några av de många kommuner som har påverkats av bränderna i Galicien i sommar.
Galicierna är ett EU-vänligt folk. De vet att det är sant som Goethe sa att Europa skapades på vägen till Santiago de Compostela. Galicien är en Mål 1-region och folket där är medvetna om vilken roll som struktur- och sammanhållningsfonderna har spelat i deras utveckling. Jag vill också påpeka att det genomsnittliga antalet personer som röstade ja i förra årets folkomröstning om den europeiska konstitutionen var mycket högre i Galicien än i övriga Spanien.
Galicierna förväntar sig nu att Europeiska unionens solidaritetsfond ska mobiliseras, vilket även skulle bidra till att förbättra unionens profil ytterligare.
Men fler resurser behövs för att förhindra att denna typ av katastrofer inträffar igen. Vi måste därför påskynda inrättandet av ett europeiskt räddningstjänstsystem som kan reagera snabbt och effektivt vid de katastrofer som inträffar nästan varje sommar och som särskilt drabbar skogarna i södra Europa.
Europeiska unionen måste också rikta mer uppmärksamhet mot kontinentens skogstillgångar genom att förebygga bränder. Här är jag inte säker på att den förestående avvecklingen av programmet Forest Focus inom Life +-programmet är goda nyheter. Som parlamentet har påpekat vid ett flertal tillfällen behöver vi dessutom ett EU-direktiv inom området för skogbränder och torka.
Vare sig människorna i Galicien, Spanien eller Europa kan finna sig i att skogarna fortsätter att försvinna som om det vore deras oundvikliga öde. 
Ioannis Gklavakis (PPE-DE ).
   – Herr talman! Det gläder mig att kommissionsledamot Stavros Dimas finns med oss i dag, eftersom han är särskilt insatt i frågan om naturkatastrofer med tanke på att bränder dragit fram i år igen, särskilt i länder i södra Europa.
Vi konstaterar att bränderna intensifieras för varje år trots att vi har alltfler flygplan tillgängliga för att släcka dem. Detta beror på att vi förändras – eller rättare sagt, har förändrats – och att vi underskattar jordens klimat, vilket förstärker växthuseffekten.
I mitt hemland, Grekland, inträffade en verkligt stor katastrof i Halkidiki och Mani.
I Halkidiki, en av de vackraste – kanske den allra vackraste – och mest betydelsefulla turistorterna i Grekland, brann 60 000 dekar och förorsakade stor förödelse för miljön, turismen och jordbruket.
Offren behöver kompensation omgående och de förstörda områdena måste omedelbart – jag upprepar, omedelbart – skyddas mot risken för att jorden sköljs bort. Förebyggande åtgärder inför framtiden och ny brandskyddspolitik måste tillämpas. Vi måste undersöka möjligheten för återplantering av träd som stoppar bränderna och som inte brinner lika lätt som pinjeträd.
Avslutningsvis måste vi återigen ta reda på vilket slags EU vi vill ha. Om vi inte hjälper våra nödlidande nu, vilket slags solidaritetens Europa talar vi i så fall om? Om vi inte visar generositet mot de människor som har fått sina liv förstörda ska vi inte bli förvånade om de snart slutar att sympatisera med oss. Om vi inte stöder dessa människor som har fått sina liv förstörda kommer vi att förlora deras förtroende och ett sådant EU har ingen framtid.
Detta är en fråga vi måste ta itu med förutom bränderna. 
Paul Rübig (PPE-DE ).
   – Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Under min semester i Halkidiki var jag själv omringad av lågor och såg två tusen personer kippa efter andan. I en sådan situation undrar man vad som kunde ha gjorts bättre i förväg.
För det första vill jag självfallet tacka räddningstjänsten som gjorde sitt yttersta, snabbt och i rättan tid. Jag vill också tacka den grekiska regeringen för att de organiserade allt så väl och som, med hjälp av den grekiska flottan, lyckades rädda över tusen människoliv.
Vad jag ser som mycket nödvändigt i ett fall som detta är att kommunikationsutrustningen förbättras. Jag minns att jag försökte ringa 112 – larmnumret. När man hamnar i en paniksituation blandar man ihop nummer, så det skulle vara bra om man automatiserade detta i någon utsträckning. Dessutom anser jag det vara viktigt att vi inom EU bildar en civil räddningsstyrka, vars primära funktion ska vara att lösa problem som uppstår vid katastrofer av detta slag, och som kan försöka få situationen under kontroll på ett så snabbt och effektivt sätt som möjligt.
En sådan strategi för naturkatastrofer är en central utmaning. För att kunna ha ett samarbete, inte bara mellan militären, räddningstjänsten, brandkåren och polisen, utan också mellan alla de organ som har ansvar i sådana situationer, behövs en fungerande kommunikationsplattform för att man ska kunna hjälpa varandra snabbt och effektivt.
En annan viktig sak är ett europeiskt observationscentrum för att göra informationen tillgänglig. Jag var tvungen att ringa från Grekland till APA:s presstjänst i Österrike för att få reda på den verkliga omfattningen av katastrofen. Det var intressant att se hur den österrikiska organisationen mycket snabbt tog kontakt med grekerna, vilket gjorde att flottan kunde rädda så många människoliv. 
Stavros Dimas,
   Herr talman! Jag vill tacka alla talare för deras mycket positiva bidrag till debatten i kväll. Ett mycket brett och innehållsrikt spektrum av frågor har tagits upp, från gränsöverskridande förorening – bränder i Ryssland, som naturligtvis bör tas upp inom ramen för samarbetet mellan EU och Ryssland – till strängare straffrättsliga bestämmelser om mordbrand och mordbrännare, vilket hör till medlemsstaternas behörighetsområde.
Europeiska unionens mekanism för räddningstjänst är ett relativt nytt instrument med begränsade resurser, begränsade medel och befogenheter, men den senaste tidens erfarenheter visar att den fungerar: det är ett bra exempel på vad EU kan tillföra.
Nog om detta. När det gäller naturkatastrofer finns det inget utrymme för självbelåtenhet. Det är uppenbart att våra åtgärder för att förebygga, förbereda oss på och hantera naturkatastrofer kan förbättras ytterligare. Det var därför som kommissionen tidigare i år utarbetade ett lagstiftningsförslag för att förstärka mekanismen både politiskt och operativt. Enligt förslaget ska exempelvis extra transportutrustning mobiliseras och en plattform skapas för att bidra till utvecklingen av system för tidig varning.
I april 2005 lade kommissionen också fram ett förslag till en rådsförordning om inrättandet av ett snabbinsats- och beredskapsinstrument för allvarliga olyckshändelser. En del av förslaget ger en rättslig ram för framtida finansiering av räddningstjänstinsatser, vilket kommer att leda till en budget på 119 miljoner euro under en sjuårsperiod. Det är en förbättring av tidigare finansieringsnivåer, men som jag har sagt många gånger tidigare kan kommissionen uppfylla andra institutioners ambitiösa önskningar endast om tillräckliga resurser görs tillgängliga. Fru Estrela! Vi har ett gammalt talesätt: δεί δή χρημάτων – pengar behövs. Annars kan vi inte utföra mer!
Förhandlingar pågår för närvarande i rådet om båda dessa instrument. Kommissionen vill få dem antagna före årets slut så snart parlamentet har tagit ställning. Jag vill särskilt tacka för parlamentets initiativ att öronmärka ytterligare 6,5 miljoner euro i räddningstjänstbudgeten för 2006. Detta gör att kommissionen kan vidta åtgärder för att utforma, utveckla och testa EU-metoder för gemensamma biståndsinsatser inom räddningstjänsten. Samarbetet och samordningen kommer att göra vår kamp mot naturkatastrofer – såsom översvämningar i flera EU-länder eller sommarens skogsbränder i Spanien, som de spanska myndigheterna begärde bistånd för den 9 augusti – ännu mer effektiv.
När det gäller skogsbränder, som flera ledamöter tog upp specifikt, måste jag som tidigare konstatera att skogsfrågor hör till medlemsstaternas befogenheter. Det är medlemsstaternas ansvar att vidta åtgärder för att skydda skogar som hotas av brand, liksom för restaureringsinsatserna. Huvudsyftet med de åtgärder som vi vidtar på EU-nivå är att förstärka medlemsstaternas politik.
Dessa åtgärder inbegriper bland annat möjligheten att ge ekonomiskt stöd enligt den nya förordningen om landsbygdsutveckling, förordningen om övervakning av skogar och miljösamspel i gemenskapen (Forest Focus) och kommissionens förslag för LIFE Plus från 2007, där möjligheten att finansiera skogsövervakningsprogram och åtgärder för att förhindra skogsbränder för att fortsätta det arbete som utförts av FN:s skogsforum uttryckligen föreskrivs.
Låt oss se framåt. Kommissionen förbereder en studie för att undersöka effektiviteten av kommissionens åtgärder för skogsskydd och alternativ för att förbättra effektiviteten. Resultaten av dessa analyser förväntas vara klara vid årsslutet 2007.
Kommissionen har i enlighet med medbeslutandeförfarandet föreslagit ett direktiv om bedömning och hantering av översvämningar, som jag hoppas snart kommer att antas. Kommissionen har också utfört förberedande arbete i fråga om risken för torka, eftersom torrperioderna har blivit mer intensiva och mer vanligt förekommande för varje år, särskilt, men inte enbart i södra delarna av Europa. Diskussioner pågår med medlemsstaterna för att samla in information och bedöma om liknande lagstiftningsåtgärder behövs.
Ganska många talare hänvisade till rådets förordning om Europeiska unionens solidaritetsfond, som inte ger kommissionen rätt att utnyttja fonden på eget initiativ. Det krävs att den berörda medlemsstaten lämnar en ansökan till kommissionen inom tio veckor efter den första skadan. Hittills har ingen sådan ansökan tagits emot från den spanska regeringen. Möjligheten att få ekonomiskt stöd från solidaritetsfonden beror på om förordningens villkor för att utnyttja fonden är uppfyllda. Enligt reglerna för instrumentet kan bistånd ges vid större naturkatastrofer. För att berättiga till stöd måste den beräknade totalkostnaden för direkta skador överstiga 3 miljarder euro i 2002 års priser, eller 0,6 procent av bruttonationalinkomsten i den berörda medlemsstaten, beroende på vilket som är lägst. Solidaritetsfonden är inte avsedd att stödja allmänna förebyggande åtgärder på lång sikt för återställande av potentialen för jordbruksproduktion. För sådana fall finns det andra möjliga finansieringskällor på gemenskapsnivå, bland annat projekt som samfinansieras av strukturfonderna. Dessutom finns det flera möjligheter till stöd vid nationella katastrofer inom den gemensamma jordbrukspolitiken.
Under 2006 utnyttjades kommissionens mekanism för räddningstjänst för översvämningar, jordbävningar, skogsbränder, havsförorening och humanitära katastrofer. Fyra EU-länder begärde bistånd under våröversvämningarna även om fler länder till sist kom att drabbas. Vi skickade experter på alla slags situationer, från samordning av EU-insatserna på Cypern och i Libanon till bistånd till de indonesiska myndigheterna efter jordbävningen och vulkanutbrottet. Vi skickade katastrofleveranser i form av läkemedel, sjukvårdsutrustning, livsmedel och tillfälliga bostäder. Vi sände iväg utrustning för att pumpa vatten och släcka bränder. Med ert stöd ska vi fortsätta att förbättra vår beredskap och vår respons till fördel för medlemsstaterna och dem som vi försöker att hjälpa. 
Talmannen.
   Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum på torsdag kl. 12.00. 

Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är kommissionens uttalande om situationen i Demokratiska republiken Kongo. 
Louis Michel,
   Herr talman, mina damer och herrar! Det är naturligtvis en glädje för mig att i dag återigen stå här inför parlamentet och diskutera ett land som ligger mig särskilt varmt om hjärtat – Demokratiska republiken Kongo – och mer specifikt för att diskutera den valprocess som för närvarande pågår i landet.
Som ni minns arbetade Europeiska unionen och Europeiska kommissionen outtröttligt tillsammans med Kongo efter det att överenskommelsen om eldupphör undertecknats i Lusaka i juli 1999, inte bara för att återupprätta fred och stabilitet i Kongo, utan i hela området kring de stora sjöarna. Det är med en viss stolthet, anser jag, som vi i dag kan säga att freds- och demokratiseringsprocessen i Kongo är ett av de sällsynta exempel där EU har kunnat vara en verkligt politisk aktör genom att utnyttja alla sina utrikespolitiska instrument. I det här sammanhanget är det värt att påpeka utvecklingssamarbetets ökade betydelse i samband med Cotonouavtalet som har skjutits upp i över tio år, den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken, den europeiska säkerhets- och försvarspolitiken, utnämnandet av ett särskilt sändebud och de enda militära operationer som genomförts utanför Europa: Artemis 2003, i syfte att åstadkomma fred i Ituri, och nu EUFOR, för att direkt stödja ett av FN:s fredsbevarande uppdrag och ett valobservationsuppdrag som leddes av en av Europaparlamentets ledamöter, general Philippe Morillon, och som flera av er deltog i.
Jag är mycket glad över att så många diplomatiska och ekonomiska satsningar äntligen har lett till en första valomgång i president- och parlamentsvalen som hölls den 30 juli. Den första föraningen av demokrati efter mer än 40 år uppstod under vad som kan beskrivas som idealiska villkor, med tanke på den övergripande situationen i landet. Valobservationsgruppen kunde direkt observera de objektiva svårigheter som landet och dess befolkning upplever. Trots dessa svårigheter och de oroligheter som inträffade i samband med det preliminära offentliggörandet av resultatet från presidentvalets första omgång, är detta ett viktigt resultat som vi måste vara nöjda med.
Jag kan försäkra er att uppdraget inte har varit lätt för någon under hela denna process, särskilt inte för människorna i Kongo och deras ledare som har ärvt ett land som har splittrats och skakats av åratals krig. Ett land där 30 år av dåligt styre och korruption har förstört rättsstatens institutionella förmåga, för alltid skadat den grundläggande infrastrukturen och djupt förändrat den socioekonomiska strukturen och den sociala organisationen.
Detta val är ett unikt tillfälle att en gång för alla dra ett streck över alla dåliga seder från förr, som har störtat landet i konkurs, dragit ned det i krigets djup och släpat in det i en ond cirkel av underutveckling och fattigdom. Kongo har avsevärda naturresurser, en strategisk placering i Centralafrika och mänskliga resurser av hög kvalitet. Jag är absolut övertygad om att Kongo en dag kommer att spela en avgörande roll för stabiliseringen och utvecklingen av hela Afrika om ett gott styrelseskick, rättsstatsprincipen, de mänskliga rättigheterna och de nyckelbeståndsdelar som Kongo har undertecknat genom att ratificera Cotonouavtalet respekteras fullt ut.
Tack vare det arbete som hittills uträttats finns det nu en möjlighet att verkligen lägga en ny institutionell och administrativ grund i landet och – och jag överdriver absolut inte här – inleda en radikal reform av staten. Det är inte ett fåtal individers intressen som nu står på spel här, utan hela Kongo och dess befolkning och vi inom Europeiska unionen har en moralisk skyldighet att effektivt och klarsynt bemöta de krav som folket i Kongo framför med hög röst.
De beklagliga händelser som den 20, 21 och 22 augusti följde efter det preliminära offentliggörandet av resultaten har enligt min uppfattning inte på något sätt skadat det symboliska värdet av denna avgörande handling i Kongos historia. Genom den massiva uppslutningen vid valet och sitt exemplariska uppträdande har Kongos folk lärt sina ledare och sina politiker en viktig och nyttig läxa i demokrati och gott medborgarskap, och det är en lärdom som måste nämnas.
Vid presidentvalets andra omgång som planeras till den 29 oktober 2006 måste de två presidentkandidaterna därför på alla sätt uppmanas att rätta sig efter valresultatet och framför allt att ovillkorligen respektera det. Jag vill i detta sammanhang också påpeka hur viktigt parlamentsvalet är, något som ofta har förbisetts hittills. Resultatet blir avgörande för majoriteten i parlamentet, varifrån premiärministern och den framtida regeringen kommer att hämtas. Den nya konstitutionen innebär verkligen en institutionell struktur värdig ett modernt land och där maktdelningen är en garanti för maktbalansen och regeringen förväntas ansvara inför medborgarna genom att regelbundet underkasta sig val.
Trots svårigheterna de senaste åren kan Europeiska unionens åtgärder i Kongo endast bestå i att framgångsrikt genomföra en övergångsprocess som förutsätter att nya myndigheter och institutioner inrättas utifrån valresultatet, och är i linje med internationella normer för insyn och tillförlitlighet när det gäller valfrågor. Det är tydligt att situationen fortfarande är spänd och att denna spänning kan komma att öka allteftersom valkampanjen framskrider och den andra omgången den 29 oktober kryper närmare. Det är därför grundläggande att världssamfundet fortsätter att kontinuerligt övervaka situationen på plats.
I samband med detta är jag övertygad om att MONUC och EUFOR liksom folket i Kongo kommer att kunna göra mycket för att bidra till att förebygga utbrott och våldshandlingar i Kinshasa. Trots dessa objektiva svårigheter nås vi ändå av några tidiga uppmuntrande tecken från fältet. Under överinseende av FN har en gemensam kommitté för händelserna i Kinshasa just inrättats. Den kommer att vara uppdelad i två underkommittéer, en oberoende underkommitté för undersökningar som kommer att fastställa fakta om händelserna den 20, 21 och 22 augusti i Kinshasa, och en underkommitté som får i uppgift att fastställa den uppförandekodex som krävs för valkampanjen, före presidentvalets andra omgång och under perioden efter valet, för att det ska förlöpa fredligt och i enlighet med det kongolesiska folkets vilja.
De två parterna har också lovat att samarbeta fullt ut med den oberoende undersökningskommittén och har åtagit sig att arbeta till förmån för valprocessen, i enlighet med den globala och fullständiga överenskommelse som undertecknats i Pretoria. Två underkommittéer inledde därför sitt arbete den 30 augusti 2006. Å andra sidan är det viktigt för de övriga aktörerna i Afrika, särskilt Afrikanska unionen och Sydafrika, att ta en ledande roll i åtgärder för att föra president Joseph Kabila och vicepresident Jean-Pierre Bemba närmare varandra, i nationens gemensamma intresse.
När det gäller Europeiska kommissionen är jag glad att kunna informera er om att jag just har accepterat en begäran från generalsekreterare Kofi Annan om att bidra till att täcka den finansiella bristen på 46 miljoner US-dollar i valprocessen genom att bidra med ytterligare 16 miljoner euro. Gemenskapens totala bidrag till valprocessen kommer därför att öka till 165 miljoner euro.
Jag kan också bekräfta att valobservationsuppdraget under ledning av general Philippe Morillon kommer att fortsätta att övervaka framstegen i valprocessen, under denna övergångsperiod och till dess att den har avslutats. 
Jürgen Schröder,
   . Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Ansvaret för kommissionsledamot Louis Michels uttalande ligger hos honom och kommissionen. Han ensam bär ansvaret för ett uttalande han gjorde för en tid sedan i en intervju. Utskottet för utveckling diskuterade detta med kommissionsledamoten för en vecka sedan, och för min del är frågan utagerad.
Det finns emellertid en lärdom som vi måste dra från det som har hänt, och det är att det som sägs här i kammaren om Kongo kanske vi inte alltid lyssnar till här, men mycket stor uppmärksamhet kommer att fästas vid det där, vilket vi – smärtsamt – har tvingats inse. Låt oss alla därför vara försiktiga med vad vi säger i denna debatt.
Just i kväll väntas resultatet av parlamentsvalet och resultatet av Högsta domstolens officiella granskning av rösterna. Nu kan den första omgången av presidentvalet betraktas som överstånden. Även om det är fullständigt olämpligt att vi diskuterar Kongo vid detta tillfälle, låt oss ändå här i kammaren gratulera Kongos folk och den oberoende valkommissionen, vars hängivna arbete, tålamod och uthållighet har gjort denna första valomgång till en framgång.
Låt oss för vår egen skull och för det kongolesiska folkets skull hoppas att den nationella församling som ska väljas för första gången på fyrtio år kommer att kunna samlas och inleda sitt arbete. Detta kommer att bidra till att stabilisera landet. Den blir också en viktig dialogpartner för oss. Låt oss fylla vår funktion i förberedelserna inför valen i provinserna. EU och dess medlemsstater måste spela en effektiv och stödjande roll, inte bara under hela valprocessen utan även under den efterföljande återuppbyggnadsperioden.
Som general Morillon kommer att bekräfta kommer EU:s valövervakningskommission att finnas kvar och FN bidrar också avsevärt. MONUC och EUFOR har funnit sina roller och åtnjuter respekt och vi parlamentsledamöter kommer att observera den kommande valomgången.
Det är hoppingivande att Kongo har en avsevärd potential som demokrati, men demokratiseringsprocessen hotas av snabbrörliga krafter som vi känner till och som vi måste påverka. Låt oss därför övertyga dem om att det även ligger i deras intresse att fredliga demokratiska val genomförs framgångsrikt och att en legitim stat får makten. Det är den enda möjligheten för Kongo och dess folk. 
Ana Maria Gomes,
   . – Jag deltog i parlamentets valobservationsuppdrag i Kongo. Jag besökte över 40 vallokaler i olika delar av Kinshasa och hade möjlighet att observera arbetet vid en av dessa vallokaler i Dima, bara en av landets mer än 250 000 vallokaler, till dess att den sista rösten hade avgivits. Jag beundrar det kongolesiska folkets tålmodiga engagemang – män och kvinnor, människor som arbetade i vallokalen och de röstberättigade. Alla sa rörande allvarligt till mig att tillförlitligheten när det gäller folkets val – det val som de över 25 miljonerna registrerade väljarna skulle genomföra i en enorm logistisk operation – skulle bero på deras entusiasm och vaksamhet när väljarna utnyttjade sin rösträtt och att fred, demokrati och landets utveckling i sin tur skulle bero på detta val.
Denna operation, eller hela övergångsprocessen i Kongo sedan 2003, skulle inte ha kommit så här långt om det inte vore för Europeiska unionen. Valet bör därför vara en källa till stolthet, inte bara för det kongolesiska folket, utan även för EU som stod för 80 procent av medlen till president- och parlamentsvalet, och där Europeiska kommissionen bidrog med 165 miljoner euro. EU:s engagemang i Kongo sedan det fruktansvärda kriget som förstörde landet har varit det bästa exemplet på genomförandet av grunden för Europas säkerhetsdoktrin: humanitär hjälp och utvecklingshjälp, tekniskt stöd för demobilisering och avväpning av miliser, upprätthållande av den politiska processen och utnyttjande av instrumenten för den europeiska säkerhets- och försvarspolitiken, tillsammans med alla ytterligare resurser som används parallellt för att uppnå ett enda mål, nämligen ett demokratiskt, fredligt och blomstrande Kongo, som kontrollerar sina egna resurser till förmån för folket.
När det gäller den europeiska militära styrkan EUFOR som sedan valet den 30 juli har spelat en huvudroll för att minska spänningarna mellan de styrkor som stöder de två presidentkandidaterna, Joseph Kabila och Jean-Pierre Bemba, bör man beakta förslaget om att utöka EUFOR:s skyldigheter till dess att den nya regeringen tillträder i slutet av januari, för att garantera att valprocessen slutförs framgångsrikt. Det skulle vara ett allvarligt misstag att lämna ifrån sig arbetet halvgjort, eftersom övergångsprocessen fortfarande balanserar på en knivsegg. Striderna i huvudstaden i augusti mellan presidentens vakter och Jean-Pierre Bembas milis visar att de största politiska aktörerna fortfarande är beredda att tillgripa väpnat våld.
Detta visar också på oförmågan att bilda en enad nationell armé, vilket kanske har varit övergångsprocessens största och farligaste misslyckande. Enligt den internationella krisgruppen har uppgiften att integrera de väpnade styrkorna endast genomförts till hälften. Det är inte bara Azarias Ruberwa och Jean-Pierre Bemba som har privata arméer. President Kabila har själv misslyckats med att få sin presidentbevakning att underkasta sig -processen, och det var hans styrkor som inledde de väpnade fientligheterna i augusti.
Oavsett valresultatet bör världssamfundet prioritera demobiliseringen av milisen och bidra till att inrätta en enda kongolesisk armé som det kongolesiska folket betraktar som en kraft för stabilitet och demokratisk auktoritet. För närvarande är det emellertid varken kongolesiska eller europeiska vapen som kommer att garantera att valprocessen slutgiltigt blir framgångsrik. Detta kommer i första hand att bero på Kongos befolkning, exempelvis den oberoende parlamentskandidaten Eve Bazaiba Masudi, medlem av den icke-statliga organisationen Kafko, som består av kvinnor som modigt kämpar för fred, demokrati och mänskliga rättigheter, i nära samarbete med MONUC, FN:s uppdrag i Kongo. Eve Bazaiba Masudi och andra kvinnor som företräder det kongolesiska civila samhället försöker medla och hålla krigsherrarna ansvariga. Dessa kvinnor förtjänar EU:s stöd och jag är säker på att kommissionens delegation och utskottet med general Philippe Morillon som ordförande, och jag berömmer hans enastående arbete hittills, kan stödja dessa människor som vill skapa fred och dialog. 
Philippe Morillon,
   . – Herr talman! Som ansvarig för EU:s valobservationsuppdrag i Kongo har jag vistats i landet vid flera tillfällen, herr kommissionsledamot, eftersom kommissionen gav mig ansvar för uppdraget i oktober.
Man skulle kunna skriva en hel bok om det exceptionella äventyr som Kongos folk har gett sig in på för att kunna inrätta demokratiska institutioner, framför allt med hjälp från världssamfundet och EU.
Jag ska begränsa mitt anförande i kväll till några kommentarer om den nya etapp som nåddes på den här vägen söndagen den 30 juli under den första omgången av presidentvalet, som sammanföll med parlamentsvalet. Precis efter den första omgången hade jag nöjet att den 1 augusti tillsammans med mina kolleger från hela världen, Afrikanska unionen, det franskspråkiga samfundet och Carterstiftelsen, underteckna en gemensam förklaring som i stort sett var utformad för att visa hur imponerade vi är – och jag citerar – av den starka uppslutningen från kongolesiska röstberättigade kvinnor och män och av de politiska partiernas och de nationella observatörernas deltagande vid valet den 30 juli.
Samtidigt som vi gratulerade Kongos folk till att valet ägde rum i en så lugn och värdig atmosfär krävde vi av kandidaterna – och jag citerar igen – att de skulle respektera det kongolesiska folkets val och tillämpa lagliga metoder om en tvist skulle uppstå. Avslutningsvis bad vi dem att fortsätta att utveckla den fredsprocess som vi hade observerat och bidra på ett varaktigt sätt till nationell enighet och återuppbyggnad av landet.
Denna uppmaning uppmärksammades tyvärr inte av de mest orubbliga anhängarna till de två kandidater som låg långt före i den första omgången och kort innan de preliminära resultaten aviserades, söndagen den 20 augusti, började de att konfrontera varandra mitt i huvudstaden innan de, sent på måndagseftermiddagen, började slåss med tunga vapen kring den äldre vicepresidentens palats, där medlemmar av den internationella övergångsstödskommittén hade samlats med FN:s särskilda sändebud, Bill Swing, som ordförande.
Det var endast tack vare stödet från den säkerhetsoperation som genomfördes av generalen med ansvar för MONUC-styrkorna, och stödet från de EU-ledda styrkorna i EUFOR, som gisslan kunde friges och galningarna tvingas att återvända till sitt läger. Jag var därför glad för att jag hade kämpat här i parlamentet för att styrkan skulle upprättas och jag kände mig stolt – det har ni rätt i, herr kommissionsledamot – över att vara europé, eftersom det var EU:s anmärkningsvärt effektiva ingripande som gjorde det möjligt att snabbt återgå till lugnet.
Vi bör också ännu en gång gratulera människorna i Kinshasa, som vägrade att låta sig förledas till mördande och plundring igen, när de uppmanades att göra det av de mest ståndaktiga av dem som fortfarande var emot alla former av demokratisk revolution. Det lugn som sedan dess har rått i hela landet gör att det finns hopp för att dessa människor inte längre kommer att orsaka någon skada. Det är upp till oss att visa största möjliga vaksamhet och fortsätta att använda all vår politiska och, vid behov, militära tyngd för att utöva påtryckningar på de två kandidater som fortfarande tävlar mot varandra, fram till den andra omgången av presidentvalet som är planerad till den 29 oktober.
Då, herr kommissionsledamot, kommer makten, i enlighet med konstitutionen, att återgå till folket, tack vare det valda parlamentet. Det är vad folket i Kongo eftersträvar. Och det är vad vi måste fortsätta att hjälpa dem att uppnå. 
Marie-Hélène Aubert,
   . – Herr talman, herr kommissionsledamot! Europeiska unionen har gjort mycket kraftfulla ekonomiska och politiska åtaganden när det gäller valprocessen i Kongo och vi kan bara glädjas åt detta. Detsamma gäller viljan hos Kongos folk att äntligen kunna välja sina ledare själva och EU:s stöd på detta område, under förutsättning att stödet uppfattas som fullständigt neutralt, något som har orsakat problem nyligen.
Läget är fortfarande mycket spänt och även om det står klart att detta val är både nödvändigt och brådskande efter så många år av krig, kaos och offer kommer det inte att vara tillräckligt för att rätta till alla brister i ett land som fortfarande har allvarliga problem, för det första extrem fattigdom och en hög våldsnivå, vilket regelbundet undergräver insatserna för att upprätta en rättsstat.
För att kunna stärka freden krävs det kontroll av smuggling och handel med vapen, inrättande av en effektiv polisstyrka och ett rättssystem och att de värsta brottslingarna ställs inför rätta i Internationella brottmålsdomstolen. Denna situation av straffrihet har en lika allvarlig inverkan på hälsofrågorna. Förutom bristen på hälsovårdspersonal, vilket doktor Mukwege som arbetar i västra Kongo fäste vår uppmärksamhet på i Bryssel i maj, har vi också massvåldtäkterna och den omänskliga behandlingen av kvinnor, som obevekligt måste bekämpas. Detta måste göras genom att man även förlitar sig på de lokala myndigheternas förmåga att själva organisera sig för att återupprätta godtagbara dagliga levnadsvillkor och fördöma och straffa våldshandlingar.
Kommer de nyvalda ledarna i Kongo att kunna få slut på våldet? Det finns anledning till oro, särskilt med tanke på oroligheterna efter det att resultatet av presidentvalet meddelades, vilket emellertid fortfarande erbjuder en möjlighet för båda kandidaterna som vann i den första valomgången. Exakt vilket mandat skulle EUFOR ha om det uppstår allvarliga oroligheter?
Avslutningsvis utnyttjas nu mineral- och skogsresurserna i Kongo på ett fräckt sätt, och korruptionen går oftare än motsatsen hand i hand med en katastrofal social och miljömässig påverkan. Svaren från både de valda kongolesiska myndigheterna och från EU:s politiska och ekonomiska partner när det gäller insynen, hur vinsterna kommer att användas och villkoren för socialt och ekologiskt utnyttjande, kommer att vara lösningen på huruvida Kongo kan vidta åtgärder till förmån för en hållbar utveckling. Hur ser ni på läget på detta område, herr kommissionsledamot?
Om man beaktar de händelser som har inträffat i Kongo skulle genomförandet av en demokratisk och fredlig övergång vara ett starkt hoppingivande tecken för de tusentals afrikaner som nu flyr sina länder för att snabbt ta sig mot Europas kuster i förhoppning om att därmed slippa från det rådande kaoset och trygga sin egen överlevnad. I vilket fall som helst måste allt göras för att ge Demokratiska republiken Kongo och de miljontals kongoleserna, som har lidit så mycket och som har reagerat med så mycket energi och styrka, en chans. 
Tobias Pflüger,
   . Herr talman! Jag tycker att det är beklagligt att det är så här dags på dygnet vi diskuterar den här frågan, som faktiskt är viktig, och att vi dessutom gör det samtidigt som utskottet för utrikesfrågor träffas och röstar om Turkiet. Beklagligt nog är detta ytterligare en indikation på den här frågans ”betydelse”.
Även om jag är glad över att valet ägde rum har jag ändå en mer skeptisk inställning till det än de föregående talarna. Även om vi får veta att både valet och utvecklingen av EUFOR var stora framgångar anser jag att EU och Kongo nätt och jämt har undkommit en katastrof. Vad hade hänt om Joseph Kabila hade valts i första omgången? Läget skulle ha varit påtagligt sämre än vad det är nu.
Det framgår tydligt av resultaten och kampanjen att detta val inte huvudsakligen handlade om politik. Det gällde i avsevärd grad den regionala lojaliteten i ett Kongo som faktiskt är delat mellan öst och väst. Många personer på ansvariga poster inom EU – inte minst kommissionsledamot Louis Michel – visade en partisk inställning till förmån för Joseph Kabila. Jag önskar – och nu vänder jag mig till Jürgen Schröder – att jag kunde säga att det här har löst sig av sig själv, men det hade tvärtom stort inflytande över vad som hände på fältet. Jag skulle vilja citera från en artikel i , där det står ungefär: ”Den stora oansvarigheten i Bembas kampanj, som kännetecknades av etnisk nationalism och ibland av rasism, kunde åtminstone jämföras med den som märkts i européernas uppträdande, särskilt hos Louis Michel, kommissionsledamot med ansvar för utveckling och humanitärt bistånd som, pikant nog, är från Belgien. Hans uppenbara och offentliga partiskhet till förmån för Joseph Kabila, den tidigare innehavaren av ämbetet före valet i slutet av juli 2006, är något som folket i landets västra del, och särskilt i Bembas starka fäste i Kinshasa, aldrig har förlåtit honom.”
Jag måste säga till kommissionsledamot Michel att det normala svaret på detta skulle vara att avgå. Precis som jag har gjort tidigare kräver jag att ni tar ansvar för ert agerande på så sätt. Herr kommissionsledamot! Vi vet också att en hel rad ekonomiska intressen står på spel här. Belgaren George Forrest investerade exempelvis 400 miljoner US-dollar i en koppargruva i Kamato och det förefaller sannolikt – eller det är åtminstone vad som sägs – att han använde detta för att ge ett avsevärt bidrag till Kabilas kampanj.
Tidningen skräder inte orden när den skriver att Kabila utnyttjar statliga medel och har tagit emot betalningar från utländska gruvföretag. Det ser jag inte som något gott tecken. Allt vi kan göra nu är att hoppas på att EU verkligen kommer att spela en neutral roll. 
Ryszard Czarnecki (NI ). –
   Herr talman! Betydligt fler människor har förlorat livet under kriget i Kongo än i konflikten i Irak som har en hundra gånger högre profil. Observera att antalet omkomna har uppskattats till mellan 50 000 och 200 000. Enligt FN:s statistik har emellertid fyra miljoner människor dött under närmare tio år av interna konflikter i Kongo. Det är ett tragiskt världsrekord.
Ur ekonomisk synvinkel är Kongo ett mycket viktigt land för världsekonomin. Det har ingen råolja, till skillnad från Mellanöstern, men det har råvaror som behövs för att tillverka mobiltelefoner, nämligen coltan.
En lösning på konflikten i Kongo är på gång. Det är inte tack vare en enda supermakt som vill vara världspolis, utan tack vare FN:s internationella styrkor som ofta har förlöjligats. Den största fredsbevarande styrkan i FN:s historia har utplacerats i Kongo. Den består av 17 500 unga människor. Valet i Kongo har kostat världssamfundet 500 miljoner US-dollar. Den siffran bleknar i jämförelse med kriget i Irak som kostar 177 miljoner US-dollar för bara en dag.
Jag anser att Europaparlamentets planerade uppdrag kommer att bli ytterligare ett steg i riktning mot att återupprätta ordningen i ett land som förtjänar att äntligen åtnjuta lite fred.
Avslutningsvis skulle jag vilja säga att jag inte instämmer i förslaget från den föregående talaren, Tobias Pflüger, om att kommissionsledamot Louis Michel bör avgå. Det är betydligt mer underhållande att ha kommissionsledamot Michel här i kammaren. 
Karl von Wogau (PPE-DE ).
   – Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Det som hände i Kinshasa den 21 och 22 augusti visade tydligt att Europeiska unionen gjorde rätt i att fatta beslut om att sända trupper för att bidra till att säkra valet i Kongo, även om många personer i olika medlemsstater hade uttryckt tvivel beträffande det kloka i detta och om EU och dess styrkor verkligen kunde bidra effektivt.
Just nu, herr Morillon, som vi måste tacka för det enastående arbete som han har utfört som ansvarig observatör under valet, bekräftades det återigen att det inte skulle ha varit möjligt att återinföra lugnet så snabbt som skedde om inte trupperna hade sänts dit – särskilt spanska och polska trupper – under europeisk ledning, och jag ser det som den bästa indikationen på att beslutet var rätt. Vi måste emellertid fortsätta att vara vaksamma, inte minst under de närmaste dagarna och veckorna.
Det är också betecknande att vår verksamhet i Kongo omfattar både civila och militära styrkor och grupper, som för ett nära samarbete för att hantera krisen. Kommissionsledamot Louis Michel har just lämnat en mycket uttömmande redogörelse för EU:s tidigare agerande för att stabilisera Kongo. Att garantera detta val är bara en av flera åtgärder. När nu detta val är över är jag övertygad om att kommissionsledamoten kommer att fortsätta att utarbeta de nödvändiga planerna för att detta land i hjärtat av Afrika, som är viktigt inte minst för säkerheten i Europa, ska bli ännu mer stabilt. 
Richard Howitt (PSE ). –
   Herr talman! Det är ovanligt att parlamentet debatterar ett val medan valet fortfarande pågår. Av många skäl är detta dock berättigat.
För det första, som mina kolleger nämnde, de tre miljoner dödsfallen på fem år. Fortfarande dör ett tusen personer per dag i Kongo av de indirekta följderna av kriget.
För det andra är det val som ska göra det möjligt för de tidigare krigförande parterna att ansluta sig till ett demokratiskt förfarande fortfarande en bräcklig process, vilket tre dagars strider i Kongo efter offentliggörandet av de preliminära resultaten från den första valomgången visar. Som parlament bör vi göra allt för att stödja försoningen efter konflikten och en övergång till demokrati.
För det tredje är detta ett val där EU spelar en central roll, så som kommissionsledamot Louis Michel redan har förklarat: Europeiska unionen finansierar 80 procent av valkostnaderna, den största valobservatörsgruppen någonsin från EU i Afrika och allt detta backas upp av en militär EU-styrka som bistår våra FN-partner i att ge det skydd som krävs för att genomföra valet i fred och stabilitet.
Valobservatörsgruppen, kunnigt ledd av vår kollega general Philippe Morillon – vars arbete jag lovordar – har endast lämnat en preliminär rapport och alla politiska bedömningar som Europaparlamentet gör måste garderas på samma sätt innan vi drar våra egna slutsatser här i kammaren. De ledamöter från Europaparlamentet som var närvarande konstaterade dock att röstlängderna offentliggjordes sent, att information om kandidaterna i många fall, kanske i de flesta, inte anslogs utanför vallokalerna och att det rådde en markant ojämlikhet mellan de ekonomiska medel olika kandidater och partier förfogade över samt att det fanns berättigade frågor om var pengarna kom ifrån.
När det gäller det tekniska genomförandet av valet vill jag dock betona det oerhörda engagemang för saken som de huvudsakligen unga valförrättarna uppvisade. I Lubumbashi, där jag var stationerad, arbetade de utan avbrott hela natten, utan elektricitet, bränsle eller vatten. En 22-timmars rösträkning genomfördes till stor del i skenet från stearinljus. Valförrättarna turades om att sova i några minuter, eftersom de föresatt sig att se till att det blev en rättvis och korrekt process. Jag har deltagit vid val sedan 1979. Jag har aldrig tidigare sett ett val som detta.
Slutligen har min kollega Jürgen Schröder redan förklarat att det var nödvändigt att kommissionsledamot Louis Michel fick möjligheten att lämna officiella svar på de frågor som togs upp med honom i förra veckan, och att den processen har slutförts. I kväll vill jag bara upprepa min avslutande kommentar till kommissionen förra veckan och säga att insatserna bör fördubblas för att insistera på Europeiska unionens neutralitet i denna process och att EU:s valobservatörsgrupp måste få till särskild uppgift att utreda de påståenden om partiskhet som framförts i Demokratiska republiken Kongo. Jag uppmanar kommissionsledamoten att tillsammans med sin kollega Benita Ferrero-Waldner se till att resultaten av denna utredning utvärderas till fullo, både för den andra valomgången i Kongo och till förmån för framtida valobservatörsgrupper från EU. 
Johan Van Hecke (ALDE ). –
   Herr talman, mina damer och herrar! Liksom alla observatörer var jag mycket imponerad av det höga valdeltagandet, disciplinen och den utmärkta organisationen, en verklig bedrift i ett land som Kongo, där både infrastrukturer och kommunikationer saknas. Detta euforiska ögonblick får emellertid inte göra oss blinda för en viss utveckling som orsakar mindre optimism och mer oro.
För det första hade vi de extravaganta och oproportionerliga valkampanjerna som drevs av en handfull stora aktörer, medan andra kandidater inte ens hade ett absolut minimum till sitt förfogande. Det omfattande missbruket av statliga medel innebar att villkoren knappast kunde beskrivas som likvärdiga. Endast de personer som förfogade över medel och en privat milis kunde och hade tillåtelse att delta, vilket väcker frågan om var pengarna kom ifrån så plötsligt.
. För det andra förekom det en mycket negativ kampanj från en viss fraktion av oppositionen, vilket ledde till att den spelade ut sig själv. De nationalistiska och patriotiska talen från dessa män urartade i ett språkbruk som anspelade på folkmord, och det är beklagligt att även andra kandidater lade till sig med detta språkbruk. Den stora frustrationen ledde även till att världssamfundet och EU beskylldes för att välja sida. Dessa beskyllningar påverkade även de politiker som, precis som Tintin, just hade upptäckt Kongo, och det verkar fullständigt orimligt; sanningen är att det antagligen inte hade blivit något val alls i Kongo om det inte hade varit för kommissionsledamot Louis Michels obegränsade insatser.
Avslutningsvis har vi den smärtsamma slutsatsen att Kongos demokratiseringsprocess fortfarande är mycket bräcklig. Händelserna den 20 augusti har lämnat en bitter eftersmak tillsammans med rädslan för att en lång kampanj som har delat landet i väst och öst på lång sikt kommer att leda till att man misslyckas med att åstadkomma den stabilitet som man hoppats på. Kongos folk besvarade som tur var inte dessa provokationer. De längtar desperat efter fred och förtjänar bättre. 
Fiona Hall (ALDE ). –
   Herr talman! Även jag deltog i valobservatörsgruppen och dagen för den första valomgången förlöpte relativt friktionsfritt, med hänsyn till den oerhört stora uppgiften. Som Richard Howitt sa var valförrättarna mycket väl utbildade och säkra på vad de gjorde och visade stort engagemang.
Det var en del saker som inte föreföll vara välorganiserade. Exempelvis verkade det inte finnas någon heltäckande plan för att hantera den enorma mängden material som lämnades in till sammanställningscentralerna – en del material var känsligt, annat inte. Under veckorna fram till den andra valomgången är det viktigt att så mycket som möjligt görs för att strama upp alla svagheter i förfarandet, så att det inte finns några tekniska skäl till tvister under det som kommer att vara ett mycket känsligt moment.
För det andra upptäckte vi observatörer som sagt att man i vissa läger ansåg att EU inte var neutralt. Det var en felaktig uppfattning men den skulle kunna försvaga auktoriteten hos EU-gruppen, som måste ha alla sidors förtroende. Detta kan också innebära en fara för EU:s valobservatörer.
EU måste arbeta hårt under de kommande veckorna fram till den andra valomgången för att övertyga kongoleserna om sin neutralitet. Ingenting får göras som kan uppfattas som favorisering av en presidentkandidat framför en annan.
Slutligen vill jag betona – på samma sätt som Jürgen Schröder – att ingen får betvivla hur mycket detta val betyder. Det är betydelsefullt för kongoleserna som har väntat i 40 år på demokratiska val och som mötte upp i stort antal den 30 juli, men det har även global betydelse. Exempelvis finns det en urangruva i södra Kongo som påstås vara stängd men från vilken uran fortfarande utvinns och exporteras, troligen till Iran. Världen är inte säker så länge som det finns en oreglerad lucka i hjärtat av Afrika. 
Louis Michel,
   Herr talman, mina damer och herrar! Jag tänkte först inte svara de talare som uttryckte vissa tvivel om min neutralitet när det gäller problemen i Kongo. Jag kommer emellertid att svara, eftersom kommentarerna ibland har varit mycket överdrivna.
Herr Pflüger! Er uppfattning om lagen är, så att säga, alltför förhastad. I vissa icke-demokratiska länder träffar vi fortfarande på dessa slags föreställningar. Jag trodde att vi åtminstone gick säkra för sådana uppfattningar i Europa, och särskilt i ett så hedervärt parlament som detta, som faktiskt är en väktare för demokratiska värderingar såsom rätten till försvar, respekt för korrekt information och objektivitet som baseras på omfattande argument.
Jag ska vara mycket tydlig när det gäller det som har sagts. Herr Pflüger! Samtliga uttalanden om mitt intresse för Kongo som jag har gjort i veckor, månader och till och med år tycks ha undgått er – och utan tvekan är det därför som ni och flera andra inte har försökt att fördjupa er förståelse för frågan. Jag har aldrig tagit ställning för vare sig den ena eller den andra kandidaten. Jag har fortfarande en mycket regelbunden telefonkontakt med president Joseph Kabila precis som jag har med vicepresidenten Jean-Pierre Bemba. Under händelserna den 20, 21 och 22 augusti ingrep jag personligen för att lugna ner människor, och det tror jag att general Philippe Morillon känner till. Jag kan därför bekräfta att jag står i personlig kontakt med båda kandidaterna.
Jag kan exempelvis berätta att president Kabila förebrår oss för att vi inte har reagerat tillräckligt när kandidater under valkampanjen använde argument baserade på etnisk tillhörighet eller ”att vara kongoles” och gjorde främlingsfientliga uttalanden. Jag måste också säga att vissa kandidaters strategi, som omfattade ett fördömande av ”den främmande kandidaten” – detta ingår tyvärr i vissa personers taktik – uppenbarligen har imponerat på världssamfundet så till den grad att det inte har reagerat på det som bevisligen innebär att den kongolesiska valdebatten förvärras, med argument som bygger på att ”vara kongoles” eller att den ena eller den andra kandidaten hör hemma i Kongo.
Jag nämner allt detta för att jag helt och fullt avvisar de anklagelser om partiskhet som vissa personer har framfört mot mig. Jag skulle kunna visa er över tio intervjuer som jag har gett till europeiska eller kongolesiska tidningar där jag uttrycker min fullständiga neutralitet. Jag har klandrat president Kabila lika mycket som jag har klandrat vicepresident Bemba och andra kandidater på vallistan.
Frank Vanhecke hade den intellektuella ärligheten att vara mer noggrann i sina kommentarer. För flera månader sedan tillbringade jag en hel eftermiddag i Etienne Tshisekedis hus och krävde att hans anhängare skulle registrera sig och jag bad honom också att utnyttja sin rättighet att ställa upp som kandidat eftersom jag ansåg, och fortfarande anser, att Etienne Tshisekedi är en erfaren man som känner till Kongo väl, en man med ett program som borde ha fått komma fram för att förbättra den politiska debatten.
Herr Pflüger! Med hänsyn till det jag just har sagt, är det lite obetänksamt att anklaga mig för att vara partisk bara för att jag en dag under en sändning besvarade frågan ”vad representerar en kandidat som Kabila?” med orden ”Kongos hopp”. Om jag hade fått frågan ”vad representerar en kandidat som Bemba?” skulle jag också ha svarat ”Kongos hopp” eftersom alla som deltar i valet representerar sitt lands hopp, och i detta fall främst på grund av att det var första gången som ett val hölls. Jag anser därför att ert tunnelseende är särskilt överdrivet. Ni anklagar mig till exempel för att skydda belgiska ekonomiska intressen – och om vi hade varit i det belgiska parlamentet skulle jag ha reagerat omedelbart genom att hänvisa till arbetsordningen för att kunna bemöta personliga kommentarer. Vilka belgiska ekonomiska intressen?
Ett av de allvarliga problemen i Kongo är bristen på intresse från utländska investerare. Det är tillräckligt legitimt för alla länder och för alla företag att anse att de har rätt att söka ekonomiskt eller kommersiellt samarbete med vilket annat land som helst, under förutsättning att de ser till att naturresurserna respekteras, att de hindrar dessa resurser från att plundras – det är vad utländska makter har gjort under mycket lång tid och vad inhemska krafter fortfarande gör i dag – och på villkor att man respekterar grundläggande ekonomisk etik, en faktor som tyvärr eller lyckligtvis, måste beaktas i den öppna värld som vi känner till.
Jag undrar därför nu: vilka ekonomiska intressen? De ekonomiska intressen jag i dag möter i Kongo är kinesiska, indiska, israeliska eller amerikanska. Det är inte någon förebråelse eller kritik, men jag ser få, mycket få, europeiska ekonomiska intressen, Tobias Pflüger. Sanningen har rättigheter och jag måste säga att jag hoppas att europeiska företag kommer att investera i ett land som Kongo. Landet behöver sådana investeringar.
Ni hänvisade till ett belgiskt företag som har utvecklats inom kopparsektorn. Jag antar att ni tänker på det företag som ägs av George Forrest. Jag nämner detta eftersom det påpekades att en av mina söner var gift med George Forrests dotter, att de ledde Forrests företag och att jag därför hade kopplingar till honom. Jag har bara träffat George Forrest tre gånger under några sekunder, och då befann jag mig tillsammans med en belgisk parlamentsdelegation. George Forrest skapar 630 arbetstillfällen genom sitt företag. Han bygger sjukhus och skolor: ett helt socialt system utvecklas här. Jag försvarar inte George Forrest personligen. Jag vet inte om han är ärlig eller ej, jag bara observerar. Vad jag däremot vet är att en belgisk journalist genomförde en undersökning om honom och att han blev en av Forrests anhängare helt enkelt därför att han skapar arbetstillfällen. Av de 630 personer som är anställda i hans företag är 600 kongoleser. Jag försvarar inte George Forrest, jag känner honom inte väl, jag har träffat honom tre gånger och endast i några sekunder. Jag har därför fått nog av detta slags angrepp som – det måste sägas – gränsar till det otäcka och som jag inte kan låta passera.
Jag kan försäkra er om en sak: jag är fullständigt opartisk, jag har kontakter med alla i Kongo och jag är stolt över att definitivt vara en av de första – långt före 1999, när jag fortfarande var oppositionsledare i mitt land – som försökte mobilisera världssamfundet för att äntligen börja intressera sig för Kongo. Varför? Helt enkelt för att Centralafrika, som någon sa här i kammaren, har haft närmare 4 miljoner offer på tio år. Den siffran kan inte jämföras med andra konflikter i världen. Det är anledningen till att jag alltid har ansett att det är min plikt som politiker att engagera mig i Kongo. Det stämmer, Tobias Pflüger.
Det andra skälet till att jag är så engagerad i Kongo är att jag är belgare och att jag därför på sätt och vis känner mig inspirerad av ett slags historiskt minne. Som belgare handlade det inte så mycket om att jag kände mig ansvarig utan snarare att jag kände att jag stod i skuld till Kongos folk. Det är därför sant att jag känner en särskilt anknytning till Kongos folk, tveklöst eftersom jag bär på detta minne av ett visst kollektivt dåligt samvete och för att jag fortfarande har en gammalmodig moralisk uppfattning; nämligen att läsa om mitt lands och mitt folks historia på ett intellektuellt ärligt sätt. Det är anledningen till att jag som utrikesminister besökte Rwanda för att be om ursäkt. Det är något som andra fortfarande inte har gjort och jag beklagar det. Det är skälet till att jag, till exempel när det gällde det politiska mordet på Patrice Lumumba, bad om ursäkt i mitt lands namn till Lumumbas familj. Men för den skull behöver jag inte någon lektion i etik och ni kan undersöka mitt agerande så mycket ni vill. Samma människor som påstod att jag var partisk har också påstått att jag äger en diamantgruva i Kongo, att jag har köpt en villa vid floden – det handlar kort sagt om spridning av skvaller.
Den enda ursäkten för en sådan överdriven reaktion – och det motsvarar inte min definition av intellektuell ärlighet – är att jag tror att ni inte känner till Kongo så väl. Kanske har ni varit i Kongo, kanske inte, jag vet inte, men i vilket fall som helst har ni en bild av Kongo som delvis är förvrängd av vissa parters överdrifter där man använder ett gammalt argument i kampanjen. Det finns populism även i Kongo, den finns överallt, den finns till och med i våra länder. Ibland förekommer den till och med här i parlamentet och jag beklagar detta.
Detta är vad jag menade med neutralitet; att höra en kör av människor upprepa att kommissionen inte är neutral är ytterst tröttsamt. När det gäller anklagelsen ”ni har inte varit neutrala” vill jag svara ”vi har varit fullständigt neutrala”. Joseph Kabila är irriterad på mig för att vi inte kritiserade överdrifterna i debatten om att ”vara kongoles”. Jean-Pierre Bemba är irriterad på mig för att jag i min egenskap av utrikesminister och som kommissionsledamot skulle träffa president Kabila. När jag reser till Kongo, vem vill ni att jag ska tala med om inte statsöverhuvudet? Det var naturligtvis nödvändigt för mig att träffa Joseph Kabila. Om det finns något som bevisar min neutralitet är det emellertid att jag inte en enda gång har varit i Kongo utan att träffa Joseph Kabila och de fyra vicepresidenter som omger presidenten. Jag har drivit min känsla för neutraliteten ännu längre. Jag har systematiskt sökt kontakt med Etienne Tshisekedi. Någon nämnde kvinnorna. Jag har träffat företrädare från hela det civila samhället, jag har träffat alla. Det stämmer att jag sannolikt har ett ganska stort informationsnätverk i Kongo, och jag är stolt över att jag har kunnat spela en, om än blygsam, roll i övergångsprocessen.
I detta sammanhang hyste människor agg mot mig eftersom jag stödde övergångsprocessen till slutet, men det fanns ingen annan lösning än att stödja processen. Etienne Tshisekedi och UDPS som kritiserade övergångsprocessen hade undertecknat Pretoriaöverenskommelsen, de hade undertecknat avtalet som stöttade övergångsprocessen. Efteråt fick jag ett intryck av att det här partiet väljer en politik som bara förvärrar saker och ting, att den hade beslutat att övergången inte skulle lyckas så att ett alternativ behövdes, och att detta var det bästa sättet att vinna makt. Personligen kan jag ingenting göra. Jag anser inte jag kan klandras för att partiet drog sig ur en process som jag hade stött och som den hade undertecknat. Jag hoppades bara att alla aktiva politiska krafter skulle delta i valet. Tyvärr blev det inte så, vilket jag beklagar.
Det här kapitlet är nu avslutat. Om jag verkligen kände att jag måste avgå skulle jag inte vänta på att någon bad mig. Kanske är jag lite gammaldags i det hänseendet. Jag tror fortfarande på politiskt ansvar, men denna ansvarskänsla bör fungera i båda riktningarna: den bör påverka den person som är ansvarig och den person som visar på hur detta ansvar har utövats. Om man kritiserar det sätt som någon har utövat politiskt ansvar på bör kritiken bygga på fakta. Man kan inte bara säga vad som helst. Jag är beredd att argumentera om detta länge och jag kan inte acceptera de anklagelser som framförts mot mig. De påverkar mig djupt eftersom den grundläggande avsikten bakom mitt politiska åtagande i flera år nu just har varit att försöka hjälpa detta fantastiska land att komma ur fattigdomen och kaoset, ett land som världssamfundet – det måste sägas – har visat en fullständig likgiltighet, för att inte säga förakt, inför.
När det gäller armén har jag noterat det som har sagts med stort intresse och jag instämmer självklart i det mesta som har sagts i de olika anförandena. Jag håller med Ana Maria Gomes när hon säger att reformen av armén kommer att bli en mycket viktig punkt. Halva reformen har i stort sett redan genomförts. Jag skulle bara vilja påpeka att det var nödvändigt att minska den aktuella armén, eller snarare sammanslagningen av olika trupper och miliser som uppgick till cirka 330 000 soldater – jag vet inte om ni kan tänka er det – ned till 100 000 man, och även ta hänsyn till att demobiliserings- och återintegreringsprocessen till exempel lockade personer att utge sig för att vara soldater för att utnyttja denna process. Att minska en sådan armé är därför mycket lättare sagt än gjort. Det är enkelt att tala om men svårt att uppnå, och det krävs viss tid för att genomföra denna process på ett korrekt sätt. Jag hoppas att världssamfundet kommer att fortsätta sina åtaganden för att hjälpa Kongo och för att reformera armén. Detsamma gäller polisen. Avsevärda framsteg har dessutom redan uppnåtts.
Herr Schröder! Jag håller med om nästan allt som ni har sagt och jag vill också tacka er för era balanserade kommentarer om ovannämnda ämne. Men när ni säger att vi inte bör diskutera Kongo för tillfället anser jag personligen att vi bör göra det. Jag tror att den andra omgången kan lyckas om världssamfundet entydigt säger till båda kandidaterna att de inte har rätt att sabotera den andra omgången eftersom detta skulle innebära en skymf mot det kongolesiska folkets passion för demokrati. Kongolesernas inställning, detta folks entusiasm över det historiska mötet med demokratin, har varit vackert att se och har varit den allra bästa lönen för EU:s alla insatser. Jag anser att vi måste tala om detta. Vi måste fortsätta att upprepa att den andra omgången inte får misslyckas, och att vem som än förlorar måste respektera resultatet. Vem som än blir slagen kommer också att ha sin funktion att fylla, och vinnaren måste ta hänsyn till detta. Det är min personliga övertygelse. Kanske någon återigen kommer att förebrå mig för att jag överskrider gränserna för strikt neutralitet, men min personliga övertygelse är att vem som än vinner måste vara klok nog att inte agera som om den andra kandidaten inte räknades eller som om han inte stod för någonting. Det är det synsätt som vinnaren måste ha för att kunna återupprätta Kongo. Det är min djupa övertygelse, och oppositionsledaren kommer också att få spela den rollen.
Utan att smickra skulle jag vilja gratulera general Philippe Morillon för hans sätt att genomföra valobservationsuppdraget fram till nu. Jag anser att han förtjänar ett ordentligt erkännande. Han har genomfört sitt uppdrag under extremt svåra förhållanden. Med sin avsevärda erfarenhet har han lyckats se saker i rätt sammanhang när det har varit nödvändigt att inte vara politiskt absolutistisk, när det har gällt att agera strikt och strängt, och i vilket fall som helst när det gällde att fortsätta och aldrig avvika från kursen. Jag vill uppriktigt tacka och gratulera honom.
Fru Albert! Ni har ställt följande fråga till mig av mycket goda skäl: ”Vad planerar ni att göra?” Som jag minns det var detta huvudpunkten i ert anförande. Det verkliga svaret bygger på det vi redan har diskuterat här i kammaren. Jag anser att vi nu mer än någonsin måste föreslå och uppmuntra projekt för att främja gott styrelseskick i Kongo. Ni nämnde till exempel ett korrekt och lämpligt utnyttjande av naturresurserna. Vi vet alla att Kongo faktiskt är ett mycket rikt land. Det är kreditvärdigt, som man säger, det är ett land som skulle kunna garantera välstånd och välbefinnande för sin befolkning. Kongo har allt. För det första har landet sitt folk och mycket stora mänskliga resurser. Det som enligt min uppfattning behövs är en verklig stat, en stat i en styrelsemässig bemärkelse, med fungerande domstolar och administration, med människor som får betalt och som får sin lön och med ett fungerande utbildningssystem och hälsovårdssystem. Jag har talat med båda kandidaterna och jag har sagt till dem: i stället för att diskutera hur kongolesiska ni är och alla dessa underordnade frågor som egentligen bara gäller era egna personliga intressen, skulle det kanske vara mer värt att berätta för kongoleserna hur ni planerar att ge dem bättre tillgång till utbildning, rättvisa, hälsovård, administration, kultur och infrastruktur, och även hur ni exempelvis ska genomföra en början till ett socialförsäkringssystem med hjälp av världssamfundet. Det är den verkliga debatten.
Jag tror att det jag just har sagt ligger mycket nära den slutsats jag ville föreslå.
Herr talman, mina damer och herrar! Jag ber om ursäkt för att jag förlorat kontrollen över tiden. Jag ansåg att det var viktigt att klargöra ett antal punkter och redogöra för mina förhoppningar inför den andra omgången av detta val. 
Talmannen.
   – Debatten är avslutad.

