Röstförklaringar
Muntliga röstförklaringar
Jan Březina
(CS) Jag röstade emot Reimer Böges betänkande om utnyttjande av Europeiska fonden för justering för globaliseringseffekter därför att förfarandet - särskilt när det gäller Österrikes ansökan - är så extremt osystematiskt, vilket yttrar sig i en stödnivå per person som saknar historiskt motstycke. Om det ska utgå ett tidsbegränsat individuellt stöd för att hjälpa arbetstagare som blir uppsagda på grund av globaliseringen, bör sådant stöd anpassas till den enskilda personens verkliga behov och till det verkliga ekonomiska sammanhanget. Så sker emellertid inte - tvärtom har förfarandet för att fastställa om stödet ska beviljas varit ett godtyckligt lotteri. Jag anser därför att det behöver fastställas tydliga kriterier. Om medlen används på det här viset, så löser det inga problem, utan är faktiskt ett slöseri med skattemedel.
Syed Kamall
(EN) Herr talman! Vi är nog många som intresserar oss för handelsfrågor därför att vi faktiskt vill hjälpa människorna i de allra fattigaste länderna att ta sig ur sin fattigdom. Vi vet att ett av de bästa sätten att hjälpa dem att ta sig ur fattigdomen är att stödja entreprenörskap i fattiga länder. Det finns ett skriande behov av stöd och öppna marknader bland entreprenörerna i många fattiga länder, och det är viktigt att vi hjälper dem.
Men vi behöver också titta på situationen innanför våra egna gränser, och ta reda på hur vi själva förhindrar att handeln med fattigare länder underlättas. Fattiga länder anser ofta att handelsbestämmelser missgynnar dem. De syftar då på sådant som den gemensamma jordbrukspolitiken, bomullssubventioner, hygien- och växtskyddsföreskrifter och tullar på dyrare importvaror. Det är viktigt att vi visar dem att handelssystemet verkligen är öppet, och att vi hjälper de fattigaste länderna att utrota fattigdomen så långt det går.
Nirj Deva
(EN) Herr talman! Vi behöver en utökad världshandel för att minska fattigdomen i världen. Om den nuvarande finanskrisen får oss att göra ett protektionistiskt vägval, kan resultatet bara bli ett - nämligen att det dröjer ännu längre för miljontals människor att ta sig ur sin fattigdom, med miljontals människors död som följd. Om vi inte omedelbart reagerar på utmaningen och ser framåt, bortom den nuvarande krisen, lämnar vi efter oss ett så ohyggligt arv att en miljard människor berövas sina överlevnadsmöjligheter.
Det krävs stödinsatser av oss på grund av livsmedelskrisen, klimatförändringen, växthuseffekten, översvämningar, jordbävningar och alla möjliga katastrofer. Det enda sättet att göra en insats som gagnar alla är att faktiskt utöka världshandeln, och jag uppskattar verkligen att den nye tillträdande kommissionsledamoten för handelsfrågor lyssnar på mig.
Marc Tarabella
(FR) Herr talman! Min uppfattning om den här resolutionen om WTO går stick i stäv med föregående talares. Det som garanterar att mindre än en miljard människor dör eller är undernärda är inte den internationella handeln, utan självförsörjande jordbruk. På detta sätt nås målet långt snabbare än med internationell handel.
Jag höll redan tidigare under debatten ett anförande om den här frågan. Jag har röstat emot resolutionen enbart därför att man har förkastat ändringsförslaget om offentliga tjänster, och om behovet av att ge regeringarna möjlighet att utöva tillsyn över grundläggande offentliga tjänster på exempelvis vatten- och energiområdet.
Skriftliga röstförklaringar
Andrew Henry William Brons  
Vi är inga laissez faire-kapitalister. Vi tror på statligt stöd till arbetstagare som blivit uppsagda utan egen förskyllan. Vi hade ju föredragit att det var suveräna stater som tillhandahöll detta stöd till sina egna arbetstagare. För oss framstår förvisso inte ens EU-medlemskapet som en god idé. Men Europeiska fonden för justering för globaliseringseffekter finns och har fått sig pengar tilldelade.
Fonden är ett ovälkommet surrogat för stöd från medlemsstaterna. Hade någon föreslagit att fonden skulle stödja brittiska arbetstagare, skulle jag givetvis ha röstat ja. Således måste jag efter viss tvekan säga ja till att stöd från fonden utgår till svenska, nederländska och österrikiska arbetstagare. Om förslaget röstades ned, skulle pengarna inte återbetalas till skattebetalarna, utan behållas av EU, för att sedan kanske användas i något mycket mindre behjärtansvärt sammanhang.
Diogo Feio  
Europeiska fonden för justering för globaliseringseffekter inrättades för att ge kompletterande stöd till arbetstagare som drabbas av effekterna av större strukturella förändringar i världshandelsmönstren. Portugal, Tyskland, Spanien, Nederländerna, Sverige, Irland och Österrike har redan lämnat in ansökningar till fonden, vilket visar att problemet drabbar medlemsstater med olika geografiskt läge och olika ekonomiska modeller och vägval.
Sådana situationer inträffar oroväckande ofta. De fordrar att beslutsfattarna noga tänker igenom Europas ekonomiska och sociala modell, hur hållbar den är och vilken framtid den har. De innebär också att det är helt avgörande att främja metoder som gör att det skapas nya kvalitetsarbeten. För att detta ska lyckas måste vi tillhandahålla stöd, undanröja belastningar och avskaffa onödig byråkrati för dem som, alla svårigheter till trots, ändå är villiga att ta risken att starta nya företag eller delta i innovativa projekt.
Hur mycket stöd vi än ger arbetstagarna, är allt förgäves om företagen läggs ned ett efter ett och vi inte hittar ett botemedel mot investeringsaversionen i Europa.
De aktuella ärendena, som har mitt stöd, avser Sverige, Österrike och Nederländerna. De har också fått ett brett stöd i de berörda parlamentariska utskotten, både när det gäller framläggandet av resolutionsförslaget och utfärdandet av yttrandet.
Ilda Figueiredo  
Vi behåller vår kritiska syn på Europeiska fonden för justering för globaliseringseffekter, eftersom vi anser att det hade varit viktigare att redan från början vidta åtgärder för att förhindra uppkomsten av arbetslöshet. Icke desto mindre har vi röstat för att fonden ska utnyttjas för att ge kompletterande stöd till arbetstagare som drabbas av följderna av omstruktureringar i näringslivet eller avregleringen av den internationella handeln.
I det här fallet handlar det om att för Sveriges, Österrikes och Nederländernas räkning utnyttja cirka 16 miljoner euro för att stödja uppsagda arbetare i bilsektorn och byggsektorn.
Detta är femte gången som fonden har utnyttjats under 2009. Sammanlagt har 53 miljoner euro använts av de totalt 500 miljoner euro som budgeterats. Det är ganska talande att bara drygt 10 procent av det budgeterade beloppet har utnyttjats trots att vi befinner oss mitt i en djupgående social kris. Det minsta man kan säga är att detta indikerar behovet av att se över föreskrifterna för hur fonden ska användas.
Françoise Grossetête  
Jag röstade för Reimer Böges betänkande om utnyttjandet av Europeiska fonden för justering för globaliseringseffekter. Dess syfte är att slå vakt om arbetstillfällen och hjälpa arbetstagare som blivit uppsagda på grund av förändringar i de internationella handelsmönstren, och på grund av den globala finansiella och ekonomiska krisen, att ta sig in på arbetsmarknaden igen.
Det har nu gått tre år sedan fonden inrättades 2006. I skuggan av dagens globala ekonomiska och finansiella kris har det varit av största vikt att mjuka upp kraven något för att denna europeiska fond ska få utnyttjas. I dag riktas dessa effektivare och snabbare åtgärder till Sverige, Österrike och Nederländerna, och jag ser fram emot att det blir lättare för samtliga medlemsstater i EU att få tillgång till dessa medel. Fondens årliga takbelopp är kopplat till budgetramen 2007-2013 och får därför uppgå till högst 500 miljoner euro. Det är emellertid avgörande att dessa resurser används helt och hållet, vilket inte är fallet i dag.
EU måste utnyttja alla till buds stående resurser för att hantera följderna av den ekonomiska krisen.
Jörg Leichtfried  
skriftlig. - (DE) Jag röstar för betänkandet om att tillhandahålla 15,9 miljoner euro i stöd till Österrike, Sverige och Nederländerna. På grund av den globala ekonomiska krisen har sammanlagt 744 arbetstagare hos underleverantörer till biltillverkare sagts upp enbart i Steiermark. Österrikes ansökan om sammanlagt 5 705 365 euro i stöd från Europeiska fonden för justering för globaliseringseffekter är välunderbyggd. EU har nu godkänt denna ansökan.
Det är ett helt riktigt beslut, eftersom Österrike har drabbats särskilt hårt av det försämrade exportläget. Exporten av vägfordon och personbilar har exempelvis minskat med 51,3 procent respektive 59,4 procent. Krisen slår mot bilbranschen i dess helhet, eftersom företagen där är så sammanflätade med varandra och i många fall har en låg diversifieringsnivå.
Jean-Luc Mélenchon  
Svenska, österrikiska och nederländska arbetare offras på globaliseringens altare. Vi framhåller än en gång hur starkt vi vänder oss emot den filosofi som fonden bygger på, och som gör arbetstagarna i Europa till försumbara ”anpassningsvariabler”, till ett smörjmedel för en typ av nyliberal globalisering som aldrig ifrågasätts. I dag får unionsmedborgarnas intressen stryka på foten till förmån för intressena hos jättar som amerikanska Ford, den nuvarande ägaren till Volvo Cars, som redovisade en vinst på nästan en miljard dollar under tredje kvartalet 2009, eller Aviva, Axa och BlackRock, huvudägarna till Heijmans NV. Fonden bidrar till denna utplundring.
Nuno Melo  
EU är ett område för solidaritet. Det är i den andan som Europeiska fonden för justering för globaliseringseffekter har inrättats. Fonden tillhandahåller ett avgörande stöd till arbetslösa och människor som drabbas då företag utnyttjar globaliseringen genom att flytta sin verksamhet. Detta blir ännu mer betydelsefullt när vi får klart för oss att allt fler företag förlägger sin verksamhet till länder där arbetskraften är billigare, särskilt Kina och Indien. Ofta sker detta till priset av social, arbetsmarknadsmässig och miljömässig dumpning.
Andreas Mölzer  
Globaliseringens följder måste än en gång lindras genom utnyttjande av Europeiska fonden för justering för globaliseringseffekter. Den här gången har tyvärr också Steiermark drabbats hårt. De senaste månaderna har sammanlagt 744 personer på nio företag sagts upp, och delstaten Steiermark har därför vänt sig till EU och ansökt om stöd. Precis som vid handläggningen av tidigare ansökningar har ärendet utretts mycket noggrant, och det glädjer mig att invånarna i Steiermark uppfyller samtliga krav. Vi får nu än en gång, under den rådande finansiella och ekonomiska krisen, en mycket tydlig påminnelse om vilka skadliga följder globaliseringen får.
I det perspektivet blir det ännu mer obegripligt hur parlamentet i dag har kunnat anta en resolution till stöd för ytterligare avreglering och borttagande av handelshinder, och således ytterligare globalisering. I väntan på ett intellektuellt paradigmskifte i EU kan vi bara arbeta för att lindra globaliseringens skadeverkningar i de länder som berörs. Jag har därför utan förbehåll röstat för att stöd ska utgå från fonden.
Wojciech Michał Olejniczak  
Jag har röstat för utnyttjandet av Europeiska fonden för justering för globaliseringseffekter, eftersom arbetsmarknadssituationen nu är sådan att vi behöver göra något för arbetstagarna. Tidigare kriser utmärktes av att de drabbade specifika regionerna var koncentrerade till enstaka områden. De som sagts upp eller drabbats av ekonomiska problem kunde i dessa fall söka sig utomlands för att hitta arbete, eller kanske ha flera anställningar. I dag är finanskrisen global och därför har dessa möjligheter försvunnit.
Läget på finansmarknaderna gör att vi nu behöver hjälpa miljontals människor som mist sina jobb under året som gått. Jag avser förstås inte bara hjälp med att hitta ett nytt arbete, utan också med att utnyttja arbetsmarknadens tänjbarhet - att hjälpa arbetstagare att skaffa sig nya kvalifikationer, att anordna lämpliga utbildningsinsatser, som datorkurser och liknande, eller att ge yrkesvägledning. Pengarna i Europeiska fonden för justering för globaliseringseffekter bör främst gå till att främja entreprenörskap och hjälpa människor att bli egna företagare. Att bli egenföretagare och skaffa sig en inkomst på egen hand ger nämligen den som blivit uppsagd en chans att hålla sin ekonomi på rätt köl och att utvecklas.
Det finns ett stort behov av program som Europeiska fonden för justering för globaliseringseffekter, eftersom deras åtgärder utlöses i specifika situationer och ger omedelbar hjälp till dem som drabbats hårdast av krisens följder.
Aldo Patriciello  
Herr talman, mina damer och herrar! Låt mig börja med att gratulera föredraganden till hans utmärkta arbete. Europeiska fonden för justering för globaliseringseffekter är ett verktyg som Europaparlamentet använder alltmer, på grund av den olyckliga ekonomiska utveckling som råder på hela vår kontinent.
Det visar att Europaparlamentet har klarat av att reagera på krisen genom att genomföra politiska åtgärder som, genom att utnyttja synergier från en rad breda politiska målsättningar, gagnar de medborgare vi företräder. Jag röstade därför för fonden, eftersom jag är övertygad om att den blir ett grundläggande verktyg för att yrkesmässigt, och därmed också socialt, integrera uppsagda arbetstagare.
Marit Paulsen, Olle Schmidt och Cecilia Wikström  
skriftlig. - Sverige har ansökt om stöd från Europeiska fonden för justering för globaliseringseffekter med anledning av uppsägningarna inom bilsektorn i Sverige.
Vi är övertygande om att frihandel och marknadsekonomi gynnar ekonomisk utveckling och är därför i princip emot ekonomiska stöd till länder eller regioner. Den här ekonomiska krisen är dock djupare än någon annan kris Europa upplevt sedan 1930-talet och har drabbat biltillverkare i Sverige särskilt hårt, och i synnerhet Volvo Cars.
De uppsägningar som Volvo Cars genomfört anses, enligt kommissionen, ha ”betydande negativa konsekvenser för den lokala och den regionala ekonomin” i Västsverige. Volvo Cars har stor betydelse för sysselsättningen i Västsverige. Om Europaparlamentet inte agerar skulle arbetstagarna vid Volvo Cars och dess underleverantörer drabbas mycket hårt. Risken är stor för social utslagning och ett permanent utanförskap, vilket vi som liberaler inte kan acceptera. Vi känner starkt med alla som drabbats av arbetslöshet i och ser gärna utbildningsinsatser för dem.
Sverige är en nettobetalare till EU och därför är det viktigt att även anställda vid företag verksamma i Sverige får stöd från EU när den ekonomiska krisen drabbar dessa personer.
Marie-Christine Vergiat  
Jag lade ned min röst vid omröstningen om ett ytterligare utnyttjande av Europeiska fonden för justering för globaliseringseffekter.
Omröstningen avser bland annat två utbetalningar om sammanlagt nästan 24 miljoner euro till bilsektorn i Sverige och Österrike. En annan ansökan avser ett nederländskt byggföretag.
Bilsektorn är fondens främsta förmånstagare, trots att den oavbrutet lägger ned fabriker, flyttar sin tillverkning, säger upp en betydande del av sina medarbetare och försätter sina underleverantörer i ett prekärt läge. Den har vidare fått andra former av finansiellt stöd från medlemsstaterna inom ramen för olika ekonomiska återhämtningsplaner, och dessutom andra typer av stöd som beviljats specifikt i samband med olika åtgärder för att bekämpa klimatförändringen.
Dessa medel ska användas för att fortbilda personer som blivit arbetslösa, vilket krävs om de ska kunna hitta ett nytt arbete. Medlen beviljas inte i utbyte mot att den europeiska bilsektorn lovar att inte säga upp fler arbetstagare.
Det kan aldrig bli aktuellt för mig att ställa upp på en sådan här politik, som faktiskt utgör ett stöd för företag som flyttar sin verksamhet.
Ilda Figueiredo  
Ändringsbudgeten visar hur motsägelsefulla EU:s budgetar är. Å ena sidan är dess sammanlagda belopp låga, jämfört med behoven för den ekonomiska politiken och politiken för social sammanhållning. Å andra sidan har dessa medel inte använts, eftersom de länder som hade störst behov av pengarna fick svårt att hitta budgetresurser för den obligatoriska medfinansieringen.
Ändå avvisade de vårt förslag om att mjuka upp kraven på medfinansiering, i synnerhet nu i denna krissituation. Dessa motsägelsefulla och irrationella gemenskapspolitiska företeelser gynnar bara de rikaste och mest utvecklade länderna, och förvärrar till syvende och sist klyftorna i samhället och mellan regionerna. Det är orsaken till att vi röstade nej.
Ändringsbudgeten i sig stöder vår ståndpunkt genom att framhålla följande: ”För varje medlemsstat finns det olika förklaringar till att utgiftstakten varit oväntat långsam. För det första har det nuvarande ekonomiska läget i vissa fall gjort det svårt att tillhandahålla den nationella medfinansieringen. För det andra har landsbygdsutvecklingen under 2009 genomförts på ett mycket mindre dynamiskt sätt än under det relevanta året i föregående programperiod. Detta beror dels på att vissa program godkändes så sent, och dels också - i fallen Rumänien och Bulgarien - på avsaknaden av tillräcklig tidigare erfarenhet av att genomföra program för landsbygdsutveckling.”
Nikolaos Chountis  
Jag röstade emot förslaget, eftersom det på det hela taget främjar marknadernas avreglering och ett handelssystem som konsekvent missgynnar fattiga länder och utvecklingsländer, och inte visar någon äkta omsorg om planetens ekologiska behov. Jag anser att vi bör förkasta avregleringen av handeln, vars katastrofala följder har bidragit till den nuvarande finansiella och ekonomiska krisen, till klimat- och livsmedelskriserna och till arbetslöshet, fattigdom och avindustrialisering. Jag har också röstat emot förslaget eftersom det inte garanterar regeringarnas rätt att reglera och tillhandahålla grundläggande tjänster, särskilt när det gäller offentliga varor och tjänster på områden som sjukvård, utbildning, kultur, kommunikation, transporter, vatten och energi.
Tyvärr förkastades de ändringsförslag som framlagts av gruppen Europeiska enade vänstern/Nordisk grön vänster. Vi kommer att kämpa för en äkta reformering av det internationella handelssystemet, med målet att införa bestämmelser om rättvis handel som följer internationella normer för social rättvisa, respekt för miljön, livsmedelssuveränitet och livsmedelssäkerhet, hållbart jordbruk, hållbar tillväxt och kulturell mångfald.
Anne Delvaux  
Jag röstade emot det gemensamma resolutionsförslaget om utsikterna för utvecklingsagendan från Doha efter WTO:s sjunde ministermöte. Det beror dels på allmänna överväganden, eftersom det helt uppenbart saknas en vision för hur utvecklingsländer ska utvecklas och respekteras, och dels på mer specifika skäl. Det är visserligen avgörande att framgångsrikt slutföra Doharundan, men inte till vilket pris som helst. Europa har en historisk tradition av samarbete med de fattigaste länderna, och detta behöver beaktas i den internationella handeln. När det sedan gäller jordbruket och avregleringen av tjänstesektorn, kan jag inte ställa mig bakom det tillvägagångssätt som resolutionen rekommenderar - i synnerhet inte när inte alla de ändringsförslag som kunde ha gjort texten balanserad har antagits. Det kommer till exempel inte på tal att utöka förhandlingarna på tjänsteområdet för att öka avregleringen.
Avslutningsvis beklagar jag att resolutionen uttalar sitt stöd för tanken att stärka bilaterala frihandelsavtal. Det är en form av avtal som ofta starkt missgynnar utvecklingsländerna. När de tvingas att på egen hand konfrontera EU, får de ett mycket sämre förhandlingsläge och blir ofta inträngda i ett hörn.
Diogo Feio  
Doharundan är, som jag ser det, av grundläggande betydelse för den internationella handeln, och kan utgöra ett viktigt bidrag för att minska fattigdomen i utvecklingsländerna och fördela globaliseringens vinster på ett rättvisare sätt. Därför är det viktigt att denna effekt beaktas i utvecklingsagendan från Doha, så att agendan verkligen bidrar till att uppfylla millenniemålen.
Det är avgörande att WTO:s medlemmar fortsätter att undvika protektionistiska åtgärder, som kan skada världsekonomin mycket allvarligt. Jag är övertygad om att det faktum att vi inte har vidtagit protektionistiska åtgärder har gjort det lättare för oss att ta oss ur den nuvarande ekonomiska krisen, även om det går trögt.
Det är därför av största vikt att WTO:s medlemsländer i framtida avtal bekämpar protektionismen i sina bilaterala och multilaterala förbindelser.
José Manuel Fernandes  
Jag ser positivt på att EU är en ledande aktör i de pågående WTO-förhandlingarna, så att Doharundan kan slutföras på ett sätt som beaktar nya globala utmaningar som klimatförändringen, säkerhet och livsmedelssuveränitet. Förhoppningsvis leder resultatet till att det växer fram nya marknadsmöjligheter, och till skärpta bestämmelser för multilateral handel, så att handeln blir ett verktyg för hållbar utveckling. WTO borde kunna hantera globaliseringen bättre. Jag inser dock att bestämmelser och åtaganden inom ramen för WTO under den nuvarande ekonomiska krisen i stor utsträckning har avhållit WTO-medlemmarna från att vidta handelsbegränsande åtgärder, och fått dem att anta ekonomiska återhämtningspaket.
WTO-medlemmarna måste förbli engagerade och aktiva antiprotektionister. Jag hoppas på ett bättre samarbete mellan WTO och andra internationella organisationer och organ, exempelvis FN:s livsmedels- och jordbruksorgan (FAO), Internationella arbetsorganisationen (ILO), FN:s miljöprogram (UNEP), FN:s utvecklingsprogram (UNDP) och FN:s konferens om handel och utveckling (UNCTAD). Jag röstade därför för förslaget.
Ilda Figueiredo  
Resolutionen understryker att parlamentet har en nyliberal syn på Doharundan, som inleddes 2001, låt vara att man flikar in någon hänvisning till sociala frågor och till millennieutvecklingsmålen.
Framför allt går resolutionen emellertid ut på att det är viktigt att hela världshandeln avregleras. Det finns ingen förståelse för att det är dags för en kursomläggning i den internationella handelspolitiken, dags att säga nej till frihandeln därför att dess skadliga effekter har fördjupat den finansiella, ekonomiska och sociala kris, och livsmedelskris, som nu drabbar människor genom allt större arbetslöshet och fattigdom. Frihandeln gagnar bara de rikaste ländernas intressen, och de tongivande ekonomiska och finansiella grupperingarna.
De som avvisade våra ändringsförslag sade nej till ett paradigmskifte i förhandlingarna, i riktning mot en prioritering av utveckling och socialt framåtskridande, skapandet av arbeten med rättigheter, och kampen mot svält och fattigdom. Det är bedrövligt att deras dagordning inte toppas av avskaffandet av skatteparadisen, tillsammans med främjandet av livsmedelssuveränitet och livsmedelssäkerhet, stöd för offentliga tjänster med god standard, och respekten för regeringarnas rätt att skydda sina ekonomier och sina allmänna tjänster, i synnerhet på områden som sjukvård, utbildning, vatten, kultur, kommunikationer och energi.
Bruno Gollnisch  
Nej, global frihandel löser inte den nuvarande krisen, utan är tvärtom en av dess främsta orsaker. Förhandlingarna i Doharundan har misslyckats från första stund. De har stått stilla i ett år på grund av ett grundläggande problem, nämligen att systemet är näst intill outhärdligt för alla parter - för utvecklade länder, tillväxtländer och minst utvecklade länder. Det senare är den internationella jargongbeteckningen på fattiga länder som tvingas att integrera sig i världshandeln, där de försvinner i den stenhårda konkurrensen. Tillvaron för oss européer följer en oföränderlig paradox, som den styrande pseudoeliten ligger bakom för att göra oss alla både rika och fattiga på en gång. Fattiga, eftersom vi måste vara underbetalda, så att vi kan konkurrera i handelskriget mot låglöneländerna - och rika, så att vi kan konsumera överflödet av billiga och ofta bristfälliga importvaror som översvämmar våra marknader.
En fransman, som fick ekonomipriset till Alfred Nobels minne, kom för några decennier sedan på den uppenbara lösningen: Frihandel är möjligt och önskvärt enbart mellan länder eller aktörer som står på samma utvecklingsnivå. Då är den till ömsesidig nytta för alla berörda parter. I övriga fall behöver handeln regleras, oavsett om detta faller ultraliberalismens profeter på läppen eller ej.
Sylvie Guillaume  
Jag hoppas att Doharundan utmynnar i att vi skapar rättvisa och rimliga handelsförbindelser. Jag har därför stött de ändringsförslag som min grupp har lagt fram, och som syftar till att förbättra resolutionen på följande sätt: Genom att förstärka kraven på utveckling; genom att kräva att offentliga tjänster inte ska ifrågasättas vid förhandlingarna om tjänstesektorn; genom att, vad industritullarna beträffar, kräva att behovet erkänns av att beakta utvecklingsnivån i varje land, och inte plötsligt konkurrensutsätta dessa sektorer; och, avslutningsvis, genom att behålla särbehandlingen av vissa typer av jordbruksproduktion.
Nuno Melo  
Det finns en rad obalanser i det internationella handelssystemet som underblåser orättvisorna genom att förstärka asymmetrier mellan kontinenterna. Alla åtgärder som bidrar till att korrigera de rådande obalanserna gagnar samtliga, och främjar definitivt inrättandet av ett multilateralt system som bygger på rättvisare och rimligare bestämmelser. Härigenom får vi ett rättvist handelssystem som alla har nytta av. Det är andan bakom utvecklingsagendan från Doha.
Willy Meyer  
Efter 30 års marknadsfundamentalism genomgår världsekonomin nu sin värsta kris sedan den stora depressionen på 1930-talet. I WTO:s nyliberala program ingår avreglering, marknadsliberalisering och privatisering av tjänster. För flertalet människor i världen, både i utvecklingsländer och i industriländer, har detta förvärrat fattigdomen. Min politiska grupp har alltid avvisat avregleringen av handeln, som har förödande följder och är en av orsakerna till den nuvarande finansiella och ekonomiska krisen, och till klimat- och livsmedelskrisen.
Detta är motivet till att jag röstade emot parlamentets resolution om ministermötet om WTO, och till att min politiska grupp har föreslagit att vi ska kräva ett nytt mandat för WTO-förhandlingarna. Ett sådant mandat måste anpassas till den aktuella situationen i världen. Dess syfte måste vara att få till stånd en verklig reformering av det internationella handelssystemet och att se till att rättvisa handelsbestämmelser antas, som respekterar internationella avtal och enskilda länders bestämmelser på områdena social rättvisa, miljö, livsmedelssuveränitet och hållbart jordbruk.
Andreas Mölzer  
Det gemensamma resolutionsförslag om utvecklingsagendan från Doha och WTO som lagts fram av Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater), gruppen Europeiska konservativa och reformister och gruppen Alliansen liberaler och demokrater för Europa fullföljer den globala tendensen att avreglera samtliga delar av ekonomin. Det är ingen tvekan om att undanröjandet av handelshinder, och utökad handel, ökar välståndet på vissa områden. Vi har också kunnat konstatera att frihandel har positiva effekter, i synnerhet frihandel mellan länder på likartad utvecklingsnivå.
Men om det rör sig om handelspartner på mycket olika utvecklingsnivå, uppstår ofta negativa följder för båda parter. När utvecklingsländers marknader öppnas fullständigt för industriländernas exportvaror, förstör detta ibland den lokala ekonomiska strukturen och förvärrar invånarnas fattigdom. Detta får i sin tur fler människor att vilja emigrera till länder i västvärlden. Samtidigt översköljs Europa av billiga varor från Fjärran Östern, som ofta tillverkas på ett sätt som exploaterar arbetskraften. Hemmaproduktionen har flyttats eller lagts ned, vilket orsakat arbetslöshet i Europa. I det perspektivet är det bara förnuftigt att ha vissa handelshinder, som exempelvis syftar till att värna Europas livsmedelssuveränitet. Vi får inte glömma att avregleringen av den finansiella tjänstesektorn har spelat en oerhört viktig roll för uppkomsten av den nuvarande finansiella och ekonomiska krisen. Eftersom resolutionsförslaget ändå argumenterar för att avregleringen ska fortsätta, och för att WTO ska få en viktigare roll i den nya globala världsordningen, har jag röstat emot det.
Evelyn Regner  
Jag röstade i dag emot resolutionen om utvecklingsagendan från Doha, eftersom jag är motståndare till alla former av avreglering av offentliga tjänster. Här avser jag främst avregleringen av vattenförsörjningen, sjukvårdstjänster och tjänster på energiområdet. För att det ska finnas sammanhållning i ett samhälle är det helt nödvändigt att alla medborgare har tillgång till offentliga tjänster. Dessa tjänster måste vara av god kvalitet, tillgängliga för alla och, framför allt, vara överkomligt prissatta. Här bör de nationella myndigheterna också ha gott om spelrum för egna beslut, och väl tilltagna möjligheter att gestalta tjänsteutbudet.
Frédérique Ries  
I denna globaliseringens tidevarv är det mer relevant än någonsin att ha verksamma regleringsmetoder på handelsområdet. Detta är en uppgift för WTO, som inrättades 1995 som en efterträdare till GATT. Vid lunchtid röstade jag för det gemensamma resolutionsförslag som lagts fram av de borgerliga politiska parlamentsgrupperna, och som framhåller att WTO spelar en viktig roll för att hantera globaliseringen bättre och fördela dess vinster på ett rättvisare sätt. Helt klart siktar protektionismens anhängare, som tycker att vi ska vända oss inåt, på fel mål när de utser WTO till den ohämmade avregleringens dödliga vapen. Det var ju FN-organets dåvarande generaldirektör, Pascal Lamy, som 1999 pekade ut en motsatt färdriktning, nämligen en kontrollerad globalisering.
För att fortsätta på denna väg föreslår Europaparlamentet några konkreta lösningar: tull- och kvotfritt marknadstillträde för de minst utvecklade länderna, ett framgångsrikt slutförande av Doharundan för utvecklingsländerna, krav på antagande av miljömässiga och sociala normer samt ett förhandlingsmandat till kommissionen på jordbruksområdet. Samtidigt som vi föreslår dessa lösningar påpekar vi också att EU behöver prioritera sina politiska mål, och inte uteslutande inrikta sig på målen på handelsområdet.
Czesław Adam Siekierski  
Med stor glädje välkomnar jag resolutionen om WTO, eftersom detta för närvarande är ett mycket viktigt problem. Krisen är global till sin natur och vi har alla intresse av att komma ur den så snart som möjligt. Jag anser att ett sätt att effektivt begränsa krisen är att utvidga världshandeln. Det är lättare att begränsa reformen av ekonomin till en regional eller nationell nivå, men i längden är detta inget bra sätt att bekämpa krisen, som är global till sin omfattning, och för att begränsa den krävs det gemensamma instrument som används i världsomspännande skala. Vi bör därför göra allt för att skynda på förhandlingarna inom ramen för Världshandelsorganisation, eftersom vi genom dessa förhandlingar liberaliserar handeln. Samtidigt måste vi anta sunda konkurrensprinciper. I dessa principer är produktkvalitetsnormer och produktionsförhållanden särskilt viktiga och i samband därmed gäller det att bekämpa klimatförändringarna och minska koldioxidutsläppen. För mycket känsliga varor som jordbruks- och livsmedelsprodukter krävs en exceptionellt sund strategi. I framtiden bör vi tänka på om vi inte, jämsides med liberaliseringen av handeln med jordbruksprodukter inom ramen för WTO på världsnivå, också bör införa standardisering av vissa delar av jordbrukspolitiken på världsnivå. Hänsyn bör också tas till jordbrukssektorns specifika natur - dess beroende av klimatförhållanden, kvalitetsfrågor som är knutna till livsmedelssäkerhet, produktionsförhållanden och problemet med att trygga livsmedelsförsörjningen i världen. Under WTO-förhandlingarna måste vi visa större förståelse för andra och mer god vilja.
Nikolaos Chountis  
skriftlig. - (EL) Jag röstade mot förslaget därför att det endast bygger på doktrinen och politiken om ”krig mot terrorn” som fortfarande används för att rättfärdiga begränsningar mot rättigheter och friheter och för att legalisera militära ingripanden och åtgärder som införs i enlighet med Lissabonfördraget. Dessutom har Europaparlamentet i slutändan avstängts från samarbetet vid lagstiftning, granskning och kontroll av åtgärder som gäller individuella rättigheter och antiterrorismpolitik och därigenom försvagat sin roll i avgörande frågor. Slutligen vill jag betona att, bortsett från allt annat, ett ändringsförslag olyckligtvis antogs varigenom rollen för icke-statliga organisationer snedvreds och varigenom de förvandlades till leverantörer av information och till ett verktyg för de olika säkerhetstjänsterna för ”antiterrorism”, i stället för hjälpare inom de samhällen där de är verksamma.
Carlos Coelho  
skriftlig. - (PT) Allmänhetens tillgång till handlingar är en viktig faktor för att se till att det finns demokratisk kontroll över institutionerna och att de arbetar effektivt och därigenom ökar medborgarnas förtroende. Inom ramen för Stockholmsprogrammet bekräftade rådet åter vikten av öppenhet och uppmanade kommissionen att undersöka bästa sättet att garantera öppenhet i beslutsprocessen, tillgång till handlingar och god förvaltningssed, med tanke på de nya möjligheter som erbjuds genom Lissabonfördraget. Jag betvivlar inte att den rättsliga grunden för förordningen om tillgång till handlingar behöver ändras, i likhet med den rättsliga ram där den bör fungera, framför allt med hänsyn till förhållandet mellan unionens institutioner och medborgarna.
Förbättringar behövs också i faktiska termer, som till exempel när det gäller något jag anser vara grundläggande, dvs. parlamentets förmåga att utöva sin rätt till demokratisk kontroll genom tillgången till känsliga handlingar. Öppenhet, vare sig den gäller i förhållande till allmänheten eller i interinstitutionella termer, är en grundläggande princip för EU. De åtgärder som vidtas och de beslut som fattas av alla EU-institutioner, organ, avdelningar och byråer måste styras av största möjliga efterlevnad av principen om öppenhet.
Diogo Feio  
Frågan som behandlas gäller Lissabonfördraget, framför allt hur man ska förena artiklarna 75 och 215 med hänsyn till parlamentets behörighet i förfarandet för att vidta restriktiva åtgärder mot vissa personer och enheter.
Medan man i artikel 215 verkar utesluta parlamentet från beslutsprocessen fastställer man i artikel 75 det ordinarie rättsliga förfarandet och följaktligen parlamentets deltagande, när det gäller att vidta åtgärder för att förhindra terrorism och därmed förknippad verksamhet.
Eftersom den logiska grunden för de restriktiva åtgärderna i artikel 215 ofta är just kampen mot terrorismen är det viktigt att avgöra om detta är ett undantag till artikel 75 och, om så är fallet, huruvida parlamentet accepterar att systematiskt avstängas från förfarandet att vidta sådana åtgärder.
Jag anser att det framgår att lagstiftaren avsåg att uteslutande anförtro genomförandet av sådana åtgärder till rådet. Denna åtgärd kan vara baserad på orsaker som har att göra med snabbhet och enighet i beslutsfattandet. Trots allt anser jag att det i varje icke brådskande situation skulle vara en fördel att rådfråga parlamentet om sådana åtgärder ska vidtas.
Ilda Figueiredo  
skriftlig. - (PT) Kampen mot terrorismen används än en gång som en ursäkt för att införa restriktiva åtgärder och sanktioner mot regeringar i tredjeland, fysiska eller juridiska personer, grupper eller icke-statliga enheter. Detta är oacceptabelt, eftersom man i själva betänkandet erkänner att det i praktiken är svårt att skilja mellan olika former av hot, även om man där gör vissa försök att göra det.
Vi inser att det behövs en annan ram för efterlevandet av den internationella lagstiftningen. Vi accepterar inte politiken med dubbla normer när det gäller regeringarna i tredjeland, fysiska eller juridiska personer, grupper eller icke-statliga enheter, utvärderade enligt Förenta staternas intressen eller enligt de europeiska stormakternas intressen. Det finns ingen brist på exempel. För att bara nämna några har vi fallen med den illegala ockupationen av Västsahara, Aminatou Haidar och andra västsaharier som hålls fängslade i Marocko och Turkiets åtgärder mot kurderna och mot Cypern.
Vi har därför röstat mot detta betänkande, trots att vi håller med om vissa av punkterna, framför allt där man ber om klargörande från kommissionen.
Bruno Gollnisch  
skriftlig. - (FR) I sin resolution pendlar parlamentet hela tiden mellan behovet av att vidta vissa åtgärder mot terroristorganisationerna och de stater som stöder dem, till exempel genom att frysa deras tillgångar eller införa diplomatiska och ekonomiska sanktioner, och av att respektera individernas och organisationernas rätt att försvara sig mot sådana anklagelser och sanktioner.
Parlamentet har tydligen valt att prioritera de misstänktas rättigheter framför försvaret av nationerna. Men om demokratierna inte kan bekämpa terrorismen genom att förneka sina egna värderingar kan de heller inte tillåta sig att ge intryck av att vara slappa eller svaga. Jag fruktar att detta är det intryck man får av denna resolution. Därför, bortsett från de institutionella aspekterna, har vi röstat mot resolutionen.
Sylvie Guillaume  
Jag har röstat för denna resolution eftersom det är viktigt för oss parlamentsledamöter att utöva vår kontrollmakt över beslut att införa sanktioner, både mot personer som har anknytning till al-Qaida och talibanerna och mot personer som utgör ett hot mot rättssäkerheten i Zimbabwe och Somalia. Den rättsliga grund som har valts är oacceptabel. Vi ber om att bli rådfrågade enligt det ordinarie lagstiftningsförfarandet om utvecklingen av det arbete som utförs av FN:s sanktionskommitté. När det gäller denna fråga beklagar jag slutligen mycket den i hög grad administrativa infallsvinkel som rådet håller fast vid, trots att vi här talar om åtgärder som gäller individuella rättigheter.
Timothy Kirkhope  
skriftlig. - (EN) ECR-gruppen är de starkaste anhängarna av åtgärder mot terrorister i EU och anser framför allt att de nationella regeringarna i EU måste samarbeta för att hantera det ständiga terroristhotet. ECR-gruppen har trots detta beslutat att avstå från att rösta om denna resolution av två skäl: För det första motsätter vi oss all lagstiftning som innebär att vi rör oss mot en gemensam europeisk utrikes- och säkerhetspolitik, men för det andra vill vi i stället se att samordningen och samarbetet mellan EU och de nationella regeringarna förbättras och stärks, och vi är mycket besvikna över att denna resolution inte återspeglade detta i tillräckligt hög grad.
Nuno Melo  
Det sunda förnuftet med avseende på de frågor som har ställts sträcker sig längre än en enkel utvärdering av doktrinen och överensstämmelsen mellan de uttalade avsikterna och tolkningen av dem. Det finns också en praktisk konsekvens som har samband med det gamla talesättet att den som kan göra något större kan också göra något mindre, och det har att göra med följande: Vilket är skälet till att en organisation som har behörighet när det gäller straffrättsliga frågor och för att förhindra och bekämpa terroristattacker genom att vara delaktig i ett medbeslutandeförfarande sedan utestängs på förhand när andra åtgärder står på spel som, genom att de berör medborgerliga rättigheter, även kan vara viktiga i detta sammanhang?
Det är av grundläggande betydelse att sättet på vilket Lissabonfördraget tolkas i lagstiftningen i verkligheten motsvarar det fastställda stärkandet av parlamentets befogenheter och behörigheter. Åtminstone borde det i vissa fall, vilket togs upp i frågan, vara möjligt att gå in för en dubbel rättslig grund, när medborgarnas rättigheter står på spel och politiken för bekämpande av terrorismen hotas. I andra fall, till exempel Zimbabwe och Somalia, bör man överväga valfritt samråd, vilket i själva verket finns inskrivet i Stuttgartförklaringen om Europeiska unionen, vilket också nämndes i frågan.
Andreas Mölzer  
skriftlig. - (DE) Under de senaste åren har allt fler friheter inskränkts under förevändning att bekämpa terrorn. Genom Swift-avtalet och framför allt genom Stockholmsprogrammet är den ”öppna personen” alltmer på väg att bli verklighet. I ett tidevarv som kännetecknas av modern teknik, globalisering och ett gränslöst EU är det naturligtvis viktigt för myndigheterna att samarbeta och även att förbereda sig i enlighet därmed. Emellertid får inte staten sänka sig till terroristernas nivå. Vi behöver bara tänka på EU:s och enskilda medlemsstaters tvivelaktiga roll i samband med de överflygningar som har gjorts av CIA och de hemliga amerikanska fängelserna.
Övervakningen av rättssäkerheten är en viktig motvikt för att se till att en anklagad tilldelas minimirättigheter enligt det som krävs av en modern demokrati. Detta betänkande är inte tillräckligt tydligt när det gäller strategin och dessutom innehåller det alltför lite om föregående misslyckanden och frågor om skydd av personuppgifter. Därför har jag avstått från att rösta.
