Återupptagande av sessionen
Talmannen
Jag förklarar Europaparlamentets session återupptagen efter avbrottet torsdagen den 14 juni 2001.

De politiska gruppernas sammansättning
Talmannen
Jag kan meddela att Michael Holmes från och med i dag, måndagen den 2 juli, inte längre är ledamot av Gruppen för demokratiernas och mångfaldens Europa utan tillhör de Grupplösa.
Jag kan också meddela att utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden enligt artikel 7.2 i arbetsordningen har gjort valprövning för Olga Zrihen Zaari och Miguel Mayol i Raynal. Jag föreslår därför att ni giltigförklarar deras mandat.

McMillan-Scott
Jag noterar att Holmes är partiordförande för UK Independence party. Jag undrar om det betyder att UK Independence party nu i sin helhet, eller åtminstone de två ledamöterna som är närvarande här, håller på att byta till den andra gruppen.

Talmannen
Mitt meddelande gäller bara Holmes.

Arbetsplan
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är granskning av det slutgiltiga förslaget till föredragningslista som utarbetats av talmanskonferensen torsdagen den 28 juni 2001.
När det gäller onsdagens föredragningslista

Posselt
Fru talman! Jag beklagar att jag gång på gång måste säga samma sak om onsdagarna, men det råder fortfarande samma missförhållande. Som jag ser har frågestunden återigen blivit förskjuten och förkortad. Varje gång jag protesterar får jag till svar att detta är ett undantag. Under tiden börjar detta undantag att sakta men säkert bli regel, eftersom vi på grund av den idiotiska strykningen av fredagarna överbelastat onsdagarna. Jag ber er därför att se till att onsdagarna återigen kommer till sin fulla rätt oberoende av fredagsfrågan, som vi för närvarande inte kan lösa. Det innebär att en och en halv timme, och ingenting mindre, skall avsättas för frågestunden, eftersom rätten att ställa frågor är en grundläggande rättighet för varje parlamentariker.
(Applåder)

Talmannen
Herr Posselt! Jag lovar att detta blir sista undantaget.

Såvida gruppordförandena inte är av en annan åsikt.
(Arbetsplanen fastställdes) 
 
Inlägg avseende förfarande

Napoletano
Fru talman! Jag vill än en gång göra er uppmärksam på svårigheterna att nå Strasbourg från våra respektive länder. I morse hade man till exempel satt in ett plan med 18 platser från Milano Malpensa, och Morgantini, till exempel, tillsammans med andra av våra kolleger, var bland dem som hade överbokats och fick inte gå ombord och kom därför inte i tid till denna sammanträdesperiod, trots att han lämnade Rom i morse klockan 7.30. Jag vill med andra ord påpeka detta grava missförhållande. Jag kan förstå att flygbolagens resurser inte är oändliga, men för sammanträdesperiodens första dag borde Air France, verkligen kunna ställa upp med ett större plan än ett med arton platser, fru talman! Detta innebär ett hinder för arbetet i kammaren!
(Applåder)

Talmannen
Tack för att ni gör mig uppmärksam på detta, fru Napoletano. Som ni vet gör vi allt vi förmår för att åstadkomma förbättringar. Jag tror att det i alla fall blivit något bättre. Jag hoppas att några av er haft tillfälle att konstatera det, men jag är medveten om att det återstår mycket att göra och därför noterar jag vederbörligen vad ni säger.

Plooij-van Gorsel
Fru talman! I morse gick det inga flyg över huvud taget från Amsterdam till Strasbourg. Flyget var inställt igen. Jag har tidigare bett er uppmärksamma detta ett flertal gånger. Först gick det tre flyg per dag, sedan drog man ned antalet flyg till två per dag. Då trodde vi att de två turerna verkligen skulle gå, men än en gång har Air France beslutat att inte låta flyget gå alls. Jag skulle vilja be er uppmärksamma detta. Nu blev vi återigen tvungna att flyga via Paris eller via Bryssel eller via Frankfurt och kom inte fram förrän mycket sent, trots att vi var på flygplatsen före klockan åtta.

Talmannen
Tack fru Plooij-van Gorsel! Jag kan bara med beklagande notera vad ni sagt. Ni har faktiskt ofta påpekat förhållandet, och ni kan lita på att jag skall försöka bevaka allt på bästa sätt.

 

Korakas
Fru talman! Oavsett vad man anser om de 10 senaste årens händelser i Jugoslavien, bombningar, och efter bombningarna ett urskuldande av de ansvariga regeringarna, försöket att demonisera och förödmjuka ett helt folk och dess ledning, som motsatt sig denna Natopolitik, och oavsett vad man anser om hur landet styrts av den i demokratisk ordning och upprepade gånger valde presidenten Milosevic och hans medarbetare, tror jag ni håller med mig om att bortförandet av Milosevic på ett ytterst olämpligt sätt, trots kategoriskt motstånd från såväl parlamentets båda kammare som den högsta författningsdomstolen, för att utlämna honom till en domstol som bevisligen inrättats på uppdrag av USA; och detta för att tjäna dess politiska syften och för att bidra till att skrämma alla som motsatt sig den nya ordningen. Allt detta är, milt uttryckt, ett oacceptabelt agerande. Vissa av oss kallar det för gangstermetoder, som man oförbehållsamt måste fördöma.
Jag uppmanar er alltså att agera för att få slut på denna sorgliga situation, så att president Milosevic och hans medarbetare kan återvända till sitt hemland, utifrån övertygelsen att de enda som har behörighet att döma dem är folket och rättssystemet i landet. Om man tiger inför sådana internationella terroraktioner, innebär det i själva verket att man blir medskyldig och kränker varje tänkbar innebörd i begreppen internationell rätt och nationell suveränitet. Det innebär början till en kriminalisering av det internationella politiska livet.
Jag tackar mina kolleger för deras instämmanden, men nu är det dags att var och en tar sitt ansvar, om ni vill tala om internationell legalitet och respekt för demokratiska system.

Wurtz
Fru talman! För tre månader sedan hade jag här tillfälle att uttrycka min mening om Milosevic. Jag och troligen även de flesta i min grupp anser att Milosevic bär det huvudsakliga ansvaret för en av de värsta tragedier som drabbat det serbiska folket och de andra folken i det forna Jugoslavien.
(Applåder) Förr eller senare måste han svara för sina brott, även inför den internationella rättvisan. Visserligen förmörkar omständigheterna kring hans nyligen företagna överlämnande till krigsförbrytartribunalen det historiska framsteg en sådan åtgärd hade kunnat innebära. Av denna anledning känner jag mig besviken, men inte så mycket på grund av att man kränkt ett beslut av författningsdomstolen i Belgrad, vilken åtnjuter tvivelaktig legitimitet. Jag är snarare besviken på grund av att man kränkt värdigheten hos de demokratiska serbiska och jugoslaviska makthavarna, vilket orsakat allvarlig söndring mellan dem på grund av de ekonomiska påtryckningarna från en stormakt som för övrigt å sin sida förkastar principen om en internationell straffdomstol.
Ändå vidhåller vi vårt krav att se Milosevic ställas till svars för sina brott och jag är bestört över att höra en parlamentsledamot ur min grupp försvara honom och dessutom göra uttalanden i pressen som jag för min del inte anser vara godtagbara.
(Applåder)
Bland de män och kvinnor som orättmätigt kastats i fängelse räknar vi i det förflutna Nelson Mandela och i dag Leïla Zana. De värderingar sådana personer kämpar för är helt andra än de mål som den tidigare starke mannen i Belgrad eftersträvade.
(Applåder)

Gollnisch
Fru talman! Jag skall fatta mig mycket kort. Jag skulle bara vilja påminna Wurtz om att Milosevic ursprungligen hade samma partifärg som Wurtz. Därför har jag och min grupp, väl att märka tillsammans med honom, bekämpat denne under den serbokroatiska konflikten. Men jag kan inte låta bli att känna ett visst äckel när jag bevittnar asgamarnas dans kring detta kadaver och denna rättegångsfars som alltid riktar sig mot de besegrade och aldrig ifrågasätter segrarnas handlingar.
Vare sig det gäller Nürnberg, Tokyo eller Haag finns det i dag inte längre någon som tror att segrarna egentligen inte måste svara för sina gärningar, åtminstone inför historien om inte inför människors alltför kraftlösa domstol.

Bigliardo
Fru talman, ärade kolleger! Jag vill inte spela rollen av försvarsadvokat för en kollega från den socialistiska gruppen, men jag tror att det inlägg som vi hört om Milosevic i grunden inte handlar så mycket om frågan om huruvida han har begått brott eller inte, utan problemet är som följer, och det är allvarligt: vilka möjligheter har ett visst folk att dra gränser för sin självständighet när det gäller att ställa en person inför rätta? Vem har givit Förenta staterna ensamrätt, den rätt som de i dag tar sig, att ställa alla dem som skulle ha begått krigsförbrytelser inför rätta, när de själva ofta misstänks för att begå förbrytelser i samband med krig? Problemet för ett Europaparlamentet som man kan respektera blir då följande: Huruvida Milosevic är en krigsförbrytare eller inte kommer en särskild domstol att avgöra. Vi bör besluta att folkens självständighet är helig och okränkbar.

Korakas
Fru talman! Eftersom såväl gruppers ordförande som vissa andra kolleger har kommenterat mitt inlägg, vill jag förtydliga att jag uteslutande talade å egna vägnar och som företrädare för mitt partis parlamentsledamöter; för det andra, att jag påpekade att oavsett vilken uppfattning man har om hur landet har styrts av Milosevic och hans medarbetare, så kan man inte acceptera ett sådant agerande, än mindre när båda kamrarna i landets parlament vägrat anta en sådan lag och detta land inte har ratificerat dokumentet om inrättandet av den internationella domstolen för krigsförbrytelserna i Jugoslavien.
Jag anser att man måste respektera varje lands institutioner och suveränitet. Annars vet jag inte vad för slags Europaparlament detta är.

 

Dupuis
Fru talman! Jag tror att vi måste välkomna Wurtz anförande som ett omvändelsetal. Jag tror också att vi måste påminna våra grekiska vänner om att det makedoniska folket förödmjukas, till stor del på grund av den attityd deras land intar och som ännu tvingar, inte bara deras land utan alla länderna i Europeiska unionen, att omnämna ett land med en akronym som "FYROM" (f.d. jugoslaviska republiken Makedonien). Det är en verklig förödmjukelse och kanske våra grekiska vänner skulle känna sig manade att i sitt hemland börja kämpa för att ändra på detta förhållande.
(Applåder)

Katiforis
Fru talman! Som en ordningsfråga skulle jag bara vilja säga till Dupuis att angående ärendet rörande namnet som han har refererat till, så håller detta på att förhandlas, framsteg har skett och jag hoppas att det snart kommer att vara löst.
Till er övriga upprepar jag det som jag sagt en gång tidigare i denna kammare: att vårt grannland existerat så här långt beror endast på Greklands fortsatta moraliska och materiella stöd. Annars skulle Milosevic och hans sällskap ha söndrat det för länge sedan. Vi bör nu koncentrera oss på att stötta och hjälpa det att överleva i den pågående väldigt svåra situationen, snarare än att trassla till det med ärenden som kommer i andra hand.

Ludford
Fru talman! Jag skulle vilja stödja Dupuis uttalande om att inte kalla Makedonien "FYROM" och rekommendera att hela parlamentet rättar sin praxis efter den nederländska texten som förekommer på denna veckas dagordning och som för upp rådets och kommissionens uttalanden från onsdagsmorgonen som varande om "Makedonien", medan det i den engelska texten står "FYROM". Dupuis har helt rätt. Hur kan vi förvänta oss att ett land skall ha en identitet när det benämns med en akronym? Snälla, låt oss sätta stopp för dessa dumheter.

Baltas
Fru talman! Ni får ursäkta, men jag vill påminna mina kolleger om en sak. I frågan om FYROM:s namn, som har kommit upp igen, finns det en överrenskommelse från FYROM:s sida. Kära kolleger, försök inte sätta er själva i denna stats ställe genom att tala i dess namn. De har själva i Förenta nationerna kommit överens om vilket namn de skall ha. Var inte oroliga, det kommer att lösas, och det är inte detta som är problemet. Hjälp FYROM eller Makedonien i den situation landet befinner sig i idag. Detta är parlamentets uppgift.

Fatuzzo
Fru talman! Jag tänkte tala om pensionärer och äldre som inte klarar sig själva, som är funktionshindrade. Den 28 juni avgjorde högsta domstolen i Tyskland ett överklagande som gällde ett tyskt privat vårdhem för gamla som tillhör en förening för privata europeiska vårdhem som heter Echo. Domstolen slog fast att den tyska lag som beviljar kontanter och annan hjälp till offentliga vårdhem för gamla och som inte ger samma stöd till privata vårdhem för hjälpbehövande gamla är felaktig. Jag hoppas att alla äldre som har behov av det skall hitta ett hem som kan ge dem hjälp, offentligt eller privat, i fri konkurrens med varandra. Jag hoppas att ni kommer att göra allt ni kan för att så skall ske.

Upphovsmannens rätt till ersättning vid vidareförsäljning av originalkonstverk
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande A5-0235/2001 av Jürgen Zimmerling för Europaparlamentets delegation till förlikningskommittén om förlikningskommitténs gemensamma utkast till Europaparlamentets och rådets direktiv om upphovsmannens rätt till ersättning vid vidareförsäljning av originalkonstverk (följerätt) (C5-0220/2001 - 1996/0085(COD)).

Zimmerling
Fru talman! Jag är av den uppfattningen att detta direktiv kommer att bli en framgång. Vi har här typexemplet för det europeiska arbetet. Till att börja med tog parlamentet fram ett vägledande kriterium, varefter rådet sedan behövde fyra år för att fastställa en gemensam ståndpunkt för de 15 medlemsstaterna. Denna präglades uteslutande av nationella intressen. Sedan satte parlamentet rådet på plats i andra behandlingen, genom att de optimala kraven höjdes för konstnärer och auktionskammare. Efter en seg kamp med rådet och kommissionen nåddes slutligen en lösning som är godtagbar och tillfredsställande för alla inblandade parter.
Vi har åter rättat till den europeiska konkurrensen på konstmarknaden genom att återställa jämlikhet för auktionskammare och gallerier inom EU. I sammanhanget förefaller det mig vara särskilt viktigt att kommissionen regelbundet även prövar frågan om och sedan när den europeiska och inte bara den nationella konstmarknaden egentligen berörs. Detta skall sedan följas av motsvarande anpassningar. Vi har förbättrat det sociala skyddet för konstnärer och deras arvingar genom att numera enhetligt säkerställa att värdestegringen på deras verk även skall komma dem till godo i ekonomiskt avseende.
Jag tror också att vi här har tagit ett första viktigt steg i riktning mot mer konkurrens och större säkerhet på konstområdet i Europa. Jag skulle därför vilja be parlamentet att godkänna förhandlingsresultatet.

Dehousse
Fru talman! Av de femton medlemsstaterna i unionen har tolv infört följerätt vad gäller vidareförsäljning av konstverk. En av de tolv staterna tillämpar inte lagstiftningen medan tre stater ännu inte utnyttjat denna metod.
Eftersom de befintliga lagstiftningarna skiljer sig avsevärt, inte bara vad gäller det exakta föremålet utan också vad gäller de procentsatser som skall tillämpas och de personer som skall vara ersättningsberättigade innebar detta en brist för den inre marknaden. Den kompromiss som parlamentet, rådet och kommissionen kommit fram till syftar till att avhjälpa denna brist och att förhindra den snedvridning av konkurrensen som gemenskapen för närvarande lider av.
För övrigt innebär följerätten en gottgörelse för konstnärerna eller för deras rättsinnehavare eftersom den utjämnar förhållandet att de lagar som styr konstmarknaden oftast först så småningom ökar i värde, medan en konstnär inte kan vänta till sin ålders höst för att kunna leva av sin konst.
Slutligen utgör följerätten en sorts skatt på ekonomiska spekulationer inom konstens område. Det är en skatt som konstmarknaden utan svårighet kan uthärda, vilket bevisas av de speciella momsskatteregler som infördes på konstföremål genom direktiv 94/5. Dessa speciella regler hindrade på intet sätt att försäljningen ökade, även i de stater som inte tillämpade någon momsbeskattning.
Föredraganden har yttrat det som behövde sägas om den kompromiss som ingåtts och som jag personligen givit mitt stöd. I och med denna kompromiss har Europaparlamentet uppnått två väsentliga saker:
å ena sidan sänkningen till 3 000 euro av den lägsta beloppsgränsen för följerätten, viket i och för sig är mycket, men som skulle kunna justeras nedåt om kommissionen ansåg det vara nödvändigt och som blir mer godtagbar såvida man behåller möjligheten att tillämpa nationella tröskelvärden som är lägre än gemenskapens;
å andra sidan har man avvisat möjligheten att erhålla den överdrivet långa tidsfristen på 15 år som ministerrådet behöll i den text som antogs där vid första behandlingen och som nu har skurits ned till högst sex år. Detta prejudikat hade införts vid en synnerligen olämplig tidpunkt, nämligen just då gemenskapen förbereder utvidgningen till nya medlemsstater.
Eftersom den yttre konstmarknaden för övrigt inte misstagit sig vad gäller betydelsen av det utkast som vi i dag skall rösta om i parlamentet finns det ingen anledning att förkasta det, vilket är anledningen till att vår grupp kommer att rösta för det.

Sanders-ten Holte
Fru talman, kolleger, herr kommissionär! Efter att ha börjat i april 1997 har vi nu kommit fram till den tredje behandlingen av direktivet om följerätten. Jag skulle här vilja tacka ledamöterna i förlikningskommittén och herr Zimmerling för deras ansträngningar. Men tyvärr måste jag stå fast vid min gamla ståndpunkt. Till stor del är min grupp fortfarande missnöjd med förslaget. Det rör sig här om skillnaden mellan det engelska ordet copyright och det nederländska ordet för upphovsrätt. Här handlar det nämligen om försäljningen av ett konstverk.
Skall upphovsmannens rättsinnehavare kunna göra anspråk på denna rätt sjuttio år i efterhand? Jag anser inte det. Försäljning innebär att man tar avstånd från alla rättigheter och skyldigheter, och för det erhåller man en ekonomisk kompensation.
En förbättring är förslaget om att höja minimipriset till 3 000 euro. Ett lägre belopp skulle innebära ett allvarligt handikapp för konstnärer som är i början av sin bana.
Det här leder mig till nästa kritiska punkt. Vår största invändning mot förslaget är att det står i regelrätt strid med subsidiaritetsprincipen. Kommissionen har inte kunnat påvisa att det faktum att det finns skillnader i medlemsstaternas lagstiftning på lång sikt har en direkt negativ effekt på den inre marknaden. Dessutom är det inte otänkbart att den europeiska marknaden för modern och nutida konst, som framför allt är mycket viktig för London, förflyttas till Schweiz - egentligen var det vad som hände vid Basel Art Fair för ett par veckor sedan - eller till och med att den flyttas utom Europa, där den här rätten inte existerar. Det kan väl ändå inte vara meningen. Förslaget visar också att det här är ett problem. Det innefattar en rad onödiga undantag. Alltså ingen harmonisering. Är det inte paradoxalt att man strävar efter att göra följerätten densamma i hela världen samtidigt som medlemsstaterna tack vare en mängd kryphål får möjlighet att efter eget godtycke frångå minimipriserna?
Så till genomförandet. Vid sidan av det administrativa krångel som det innebär att dokumentera ett konstverks ägarbyten, blir saken än mer invecklad av alla undantag. Det är inte något som konstnärer sitter och väntar på. Om försäljningen äger rum mellan två privatpersoner är man undantagen från följerätten. Tror inte ni också att den privata handeln med konst kommer att öka oerhört mycket? Det här är inte det enda exemplet.
Slutligen innebär direktivet inte någon lika behandling för alla konstnärer, bara via försäljning i gallerier och auktionshus. Det är otydligt och känsligt för bedrägerier. Det är onödigt, för det finns ingen störning på den inre marknaden.
Min grupp sitter inte och väntar på den här typen av lagstiftning. Medborgarna uppfattar det här som onödig beställsamhet från Bryssel. Min grupp har röstat emot två gånger och anser inte att förslaget har förändrats och förbättrats tillräckligt och kommer därför att rösta emot även en tredje gång.

Echerer
Fru talman, aktade kolleger! I anslutning till det som Sanders-ten Holte sagt ser man att alla medaljer har en baksida. Hos föreningar och organ som företräder utövare av bildande konst, som jag har talat med under de senaste åren, finns det emellertid majoritet för önskan om att ha en europeisk rätt till ersättning vid vidareförsäljning, följerätt. Även bland aktörerna inom konsthandeln finns det majoritet för önskan att ha en gemensam följerätt. På det politiska planet har man i åratal försökt att komma överens om en kompromiss som är godtagbar för alla.
Jag håller med om att rådet inte har eftersträvat en harmonisering på allvar, utan snarare har byggt en stomme med några kloka kryphål. Jag håller med om att rådet inte har varit särskilt flexibelt och inte har gått särskilt djupt in på Europaparlamentets förslag, men trots allt - det är en godtagbar kompromiss! Jag kan inte tala för kommissionen, men det finns en del som tyder på att inte heller kommissionen är nöjd och införstådd med alla förslag från rådet, framför allt inte med övergångsperioderna. Men kommissionen har också spelat med i detta spel, som inte har varit så mycket ett diskussionsspel utan mer en vetopolitik, för att möjliggöra denna följerätt. Nu har vi detta dokument, ett dokument som jag vill säga följande om: vi kommer motvilligt att säga ja, men vi kommer att säga ja, för det är när allt kommer omkring en seger. Vi har detta papper, som det finns anledning att förbättra, men eftersom vi nu har det kan vi också förbättra det.
Motståndarna borde handskas lite försiktigare med sin kritik, för den leder till att de skär alla som är kritiska över en kam. Det finns emellertid de som principiellt avvisar en följerätt, och det finns också de som skulle vilja lägga till några genomgående tungt vägande kritiska kommentarer som kanske är av existentiell betydelse för dem själva eller för enskilda aktörer, till exempel för de minsta konstgallerierna. De är ju de som först skapar "talangpoolen" över huvud taget. De tar på sig den stora risken. De har ett stort antal problem med de skattemässiga skillnaderna, med administrationen, med försäkringsavtalen. Det är knappast tillåtet för dem att ta sådana verk som skapats av utövare av bildande konst i kommission; för det mesta måste de köpa dem.
Om dessa smågallerier måste köpa och sedan efter tre år - vilket är tanken i detta förslag - inte kan sälja, om de till på köpet kanske först efter tre år måste sälja under inköpspriset, då får de stå för risken och en dubbel förlust, nämligen i fråga om priset och sedan genom följerätten. Trots detta kommer min grupp att rösta för detta förslag. Det finns fortfarande en del att förbättra i fråga om följerätten och de aspekter som har att göra med denna.
Avslutningsvis finns det ytterligare ett argument som jag inte vill undanröja - det går inte -, men jag skulle dock vilja modifiera det en smula: det så kallade "försvinnandet från marknaden" är ingenting annat än ett argument för en viss lobby, för det finns ju tillgång och efterfrågan, och det finns vissa föremål som är eftersökta i Europa och alltid varit eftersökta i Europa och inte i USA och omvänt. Det är viktigt att detta europeiska beslut, som en majoritet av oss förhoppningsvis kommer att bedöma positivt i morgon, kommer att utöva ett starkt tryck till förmån för de företrädare i Schweiz och även i USA som kämpar för denna följerätt. De väntar på vårt ja, och jag hoppas att de kommer att få det i morgon.

Titford
Fru talman! Detta betänkande hänför sig till den gemensamma text som godkänts av förlikningskommittén och det är därför alldeles för sent att påverka riktningen för detta direktiv - inte för att varken en ledamot eller en grupp ledamöter i Europaparlamentet skulle kunna göra det ändå. Jag vill ändå ta tillfället i akt att föra mitt partis opposition mot detta lagförslag till protokollet. Då jag gör detta måste jag påpeka några obehagliga sanningar för denna kammare, även om jag vet att dessa inte kommer att gillas av institutionen, som föredrar att leva i sin egen värld helt avskild från verkligheten.
För det första, även om detta lagförslag syftar till att avlägsna skevheter på den inre marknaden, så kan man nog i ärlighetens namn säga att det inte finns något sådant som en gemenskapsmarknad då det gäller vidareförsäljning av originalkonstverk. Faktum är att det finns en stor marknad i Förenade kungariket - framförallt i London - men väldigt lite på andra håll i Europa. Därför skulle den mera betydande inverkan, inte så mycket komma att vanställa, som att söndra marknaden i Förenade kungariket. Resultatet av detta skulle bli att handeln drevs till andra platser: till Japan, Schweiz och Förenta staterna, inget av dessa länder kommer att ha samma intresse, som marknaden i London, för konstnärer baserade i Europa.
För det andra, den sortens pengar som samlas in kommer undantagslöst att gå till fel personer. Sjuttio procent av 'droit de suite' -fonderna som 1996 samlades in i Frankrike gick inte till konstnärerna utan till ättlingarna till sju konstnärer, bland dem släktingar till Matisse och Picasso. Detta överensstämmer inte precis med bilden av att hjälpa den kämpande konstnären.
För det tredje, lagen i sig själv är ohanterlig och kommer att avsevärt öka kostnaderna för konstmarknaden genom att lägga till ett skikt av byråkrati och omkostnader. Många småföretag kommer att helt och hållet utestängas från försäljningar där försäljningspriset är lågt vilket begränsar möjligheterna för nya och uppåtsträvande konstnärer att saluföra sina verk. Istället för att hjälpa konstnärer, så kommer detta att hindra dem, och det kommer att bli färre småföretag kvar i branschen. Vem kommer sedan att köpa konstverk från okända konstnärer? På det hela taget så är detta ett stycke dåligt formulerad, irrationell och till sist onödig lagstiftning.
Lagstiftningen kommer att vara det instrument som orsakar skevheter på en annars fungerande marknad. Som så ofta är fallet bör parlamentet och Europeiska unionen lämna saker och ting ifred.

Gollnisch
Fru talman, kära kolleger! Den överenskommelse som vår föredragande Jürgen Zimmerling uppnått är en kompromiss rörande en mycket intressant fråga. Den har kritiserats av vissa konstnärsgrupper som har uttalat att de, egendomligt nog, ansåg att det nya direktivet skulle åstadkomma en icke godtagbar orättvisa mellan kända konstnärer och konstnärer som har det svårt och att det inte skulle hjälpa de konstnärer som är mest behövande. I själva verket hävdar man att det skulle röra sig om en snedvridning mellan en minoritet av privilegierade konstnärer vars verk säljs på konstgallerierna och i konstaffärerna och majoriteten av konstnärerna som officiellt skulle förvägras följerätten eftersom deras verk saluförs privatpersoner emellan eller säljs till museer av privata samlare.
Fastställandet av den lägsta beloppsgränsen för tillämpningen av följerätten har uppenbarligen varit föremål för långa diskussioner: mellan 1 000 och 4 000 euro kom man fram till en kompromiss beträffande summan 3 000 euro, vilket är ett skäligt belopp. Mer oroväckande är däremot avvikelsen från regeln om likhet inför lagen, vilket riskerar att ge anledning till besvär inför EG-domstolen i Luxemburg. Detta blir nämligen en följd av det långt framskjutna datumet för direktivets ikraftträdande för de stater som ännu inte tillämpar följerätten. Jag syftar på år 2010.
I vilket fall som helst kan man frukta att följerätten i sig själv - hur lovvärd tanken än må vara - som föregående talare påpekade i själva verket skapar en byråkrati som mer riskerar att paralysera konstmarknaden än att på ett rättmätigt sätt gottgöra berörda upphovsmän.

Karas
Fru talman, mina kära kolleger, herr kommissionär! En majoritet av min grupp - jag säger detta även med tanke på att Graça Moura för tillfället inte kan vara här - kommer otvivelaktigt att rösta för det resultat som förlikningskommittén uppnått. Trots detta finns det ett större antal ledamöter i min grupp, men även i mitt eget land Österrike, som för närvarande inte har någon följerätt över huvud taget och inte heller betraktar det som nödvändigt att införa en sådan, som fortfarande hyser betänkligheter. Jag har också lovat kollega Fourtou från Frankrike att på nytt ta upp några av dessa betänkligheter i dag, trots att jag är en övertygad anhängare till rättvis konkurrens på den inre marknaden och alltid försvarar europeiska bestämmelser om de respekterar den inre marknaden och vår gemensamma integrationspolitik.
Den 13 december förra året informerade jag därför plenum om den oro som råder hos den österrikiska konstnärsorganisationen i fråga om följerätten och hos den österrikiska konstakademin liksom hos gallerister, framför allt unga konstnärer, och hos auktionskamrarna i mitt land och i min grupp. Jag sade den gången avslutningsvis att det dåvarande beslutsunderlaget var otillfredsställande. Det står helt klart för mig att många förändringar som är i linje med betänkligheterna har genomförts i förlikningskommittén. Föredraganden kan också gratuleras till detta. I flera fall kunde de dock inte undanröjas fullständigt, vilket mycket tydligt kommer till uttryck i de formuleringar som avser övergångsbestämmelserna - även om det bara är symboliskt. Jag läser här i den tyska versionen: "Fristen för genomförande av direktivet kommer att vara 4 år. De medlemsstater som inte tillämpar följerätt då direktivet träder i kraft skall under en viss period, som dock inte får vara längre än till den 1 januari 2010, inte åläggas att tillämpa följerätt till förmån för upphovsmannens rättsinnehavare efter dennes död." Som komplement nämns en ytterligare frist. Denna formulering visar hur känsligt ämnet är och hur man tvingats till olika kompromisser.
Jag skulle dock också vilja säga att målet för att införa en följerätt är att konstnärer från området bildkonst skall få del av senare ekonomisk framgång för deras verk. Vi måste fråga oss om detta mål har uppnåtts. Här anser många med ledning av vetenskapliga undersökningar och även med ledning av förlikningskommitténs resultat att följerätten innebär en omfördelning från unga, ofta fattiga konstnärer till äldre, framgångsrika konstnärer och framför allt deras arvingar. I en undersökning som ligger framför mig sammanfattas dessa betänkligheter, som jag särskilt måste hänvisa till, för det är inte alla som är euforiska i dag, på ett mycket bra sätt i fem punkter.
För det första: eftersom konst- och auktionshandeln bara kan stå för en mycket liten del av följerättsavgifterna och det inte är möjligt att fullständigt föra över dem till dem som köper konstverk - tack och lov säger jag -, skulle följerätten kunna leda till att inköpsprisen för verk av unga konstnärer sänks.
Det andra problemet: för de konstnärer som senare blir framgångsrika - det kan bara röra sig om ett fåtal av den totala mängden - skulle följerätten kunna leda till en framtvingad omfördelning under senare skeden i livet.
För det tredje: detta är inte önskvärt, för det innebär att man som ung konstnär får begränsade konsumtionsmöjligheter.
Fjärde punkten: avgiften skulle kunna åstadkomma en förändring av konkurrensförhållandet inom konsthandeln. Om den åstadkommer det skulle faran för att konst försvinner från marknaden kunna kvarstå.
Femte punkten: vid den första försäljningen beaktas att följerättsavgiften vid en vidareförsäljning skall gå till konstnären, vilket skulle kunna ha ett inflytande på prissättningen.
Dessa betänkligheter delas också av många i mitt land och inom gruppen. Det förringar inte resultatet, men jag vill be er att visa förståelse för att det inte är alla som är glada i dag.

Koukiadis
Fru talman! Det är jämlikhetsskäl som framtvingat en rättighet jämförbar med författares rättigheter eller andra immateriella rättigheter, i fråga om konstverk med obegränsade möjligheter till mångfaldigande. Och detta är följerätten för konstverk på bildområdet. Det är fråga om ett slags äganderätt, för den ger upphovsmannen ekonomisk makt och möjlighet till ersättning. Det rör sig dock om en speciell äganderätt, för genom den erkänner man de estetiska värdenas företräde, och samtidigt hedrar man på sätt och vis konstverkens upphovsmän. Det är ett faktum att kulturprodukter inte kan köpas och säljas utan medverkan av konsthandlarna. Men till skillnad från handeln med konsumtionsvaror eller andra kapitalvaror är denna handel inget självändamål. Det viktiga i handeln med konstverk är att sprida estetiska värden och estetiska budskap. Detta kan dock inte ske utan upphovsmännens medverkan. Deras medverkan är oumbärlig, men samtidigt får konstverken successivt ett marknadsvärde. Det är således helt obefogat att affärsmannen, som bara är en förmedlare, ensam kommer i åtnjutande av hela värdet, det är ju därför de uppmuntrar upphovsmännen att vara produktiva.
Av alla dessa anledningar är det fel att upphovsmännen i vissa länder inte erkänner denna rättighet. Vi bör alltså rätta till felet i Bernkonventionen som gjorde följerätten fakultativ. Vissa länder insisterar på långa övergångsperioder eller framflyttning av datum för ikraftträdandet, och det är inte smickrande för dem som stödde konventionen. Europa, med sin ledande ställning inom skapande verksamhet och kultur, måste anvisa rätt väg för tredje land. Ingen kommer att drabbas negativt av denna lösning.

Inglewood
Herr talman! Vi, det brittisk konservativa partiet, är inte nöjda med detta förslag. Vi anser inte att det är nödvändigt för fullbordandet av den inre marknaden.
I praktiken tror vi inte att det kommer att hjälpa dem ekonomiskt som bäst behöver det. Som min kollega Karas påpekade finns faktiskt bevis för att det kan göra så att de får det svårare. Det kommer att tvinga en betydande del av marknaden för nutida konst ut från Europeiska unionen till Genève och New York, och detta kommer att göra så att jobb går förlorade både inom branschen själv och inom närliggande näringar. Dessa jobb är våra jobb - Europas jobb - och våra företag. På det hela taget tror vi att detta kan skada, snarare än förstärka, Europas ekonomi och ställningen för dess arbetande konstnärer. Dessutom kommer det att göra ett globalt avtal om 'droit de suite' mindre troligt eftersom det inte uppmuntrar någon av förmånstagarna enligt detta avtal - New York och Genève - att ingå avtal med Europeiska unionen. I korta drag, vi tycker att det är ett dåligt formulerat projekt som motverkar Europas främsta intressen i allmänhet och den inre marknaden i synnerhet.

Bolkestein
. (EN) Jag börjar med att framföra kommissionens tack till föredraganden Zimmerling för hans betänkande. I synnerhet noterar kommissionen med glädje att en överrenskommelse slutligen har nåtts.
Jag skall uttrycka mig kortfattat; mycket har sagts i detta ämne, inte bara i dag utan också tidigare så jag skall hålla mig till det absolut nödvändigaste.
Rätten till ersättning vid vidareförsäljning kommer att bli en del av gemenskapslagstiftningen. Det kommer att tillåta konstnärer att dra nytta av den rätten oavsett var i Europeiska unionen deras verk säljs. Det betyder att snedvridningen av konkurrensen som påverkar den inre marknaden på detta område gradvis kommer att få ett slut. Direktivet kommer att ge kommissionen en grund för att agera för att främja ett erkännande av rätten till ersättning vid vidareförsäljning på internationell nivå. Kommissionen har redan engagerat sig för att vidtaga lämpliga åtgärder i den riktningen. Men kommissionen är fortfarande oroad över de långa förseningarna i tillämpningen, förseningar som kan resultera i att 10 år förflyter innan direktivets fullständiga samordnande effekter kan komma att verka fullt ut. Kommissionen har därför gjort ett uttalande, vilket tillsammans med direktivet kommer att offentliggöras i Europeiska gemenskapernas officiella tidning. I detta uttalande kommer det att påpekas att sådana förseningar skall betraktas som exceptionella och skall fortsätta att vara det för att bibehålla effektiviteten i gemenskapens verksamhet inom den inre marknaden.

Talmannen
Tack så mycket, herr Bolkestein.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Bättre rättsligt skydd för olycksoffer
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0174/2001) av Rothley för utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden med rekommendationer till kommissionen om Europaparlamentets och rådets femte direktiv om trafikförsäkring för att förbättra det rättsliga skyddet för olycksoffer.

Gebhardt
Herr talman, herr kommissionär! Föredraganden, Rothley, har i dag tyvärr blivit uppehållen vid ett viktigt sammanträde i Luxemburg och har bett mig att ersätta honom i dag, att i praktiken låna honom min röst, vilket jag gärna gör.
Med förslaget till ett femte motorfordonsdirektiv vill vi ytterligare förbättra skyddet för olycksoffer och samtidigt ta hänsyn till de krav som den inre marknaden ställer. Vad är det vi föreslår?
För det första: alla skador som härrör från en trafikolycka inom Europeiska unionen - gränsöverskridande eller inomstatlig - skall i framtiden regleras inom rimlig tid, annars hotar ekonomiska sanktioner.
För det andra: ersättningen skall i framtiden uppgå till minst 2 miljoner euro, oavsett antalet offer och skadornas art. Jag tvivlar dock på om detta belopp kommer att räcka till. I december 1998 avgjorde en brittisk domstol fallet med en nederländsk student som i samband med en olycka hade brutit nacken och sedan dess är förlamad från halsen ned till tåspetsarna. Domstolen tillerkände olycksoffret ett skadestånd på ungefär 9 miljoner brittiska pund, därav cirka 8 miljoner som ren ekonomisk skada.
För det tredje: det är fortfarande oklart vem som skall ta ansvaret för en olycka som har förorsakats av ett fordon utan registreringsnummer eller med ett förfalskat eller stulet registreringsnummer. Här behöver vi en klar och för olycksoffret tillfredsställande bestämmelse. I framtiden skall garantifonden i det land där olyckan har inträffat gå in. Exempel: en nederländsk förare på flykt förorsakar en olycka i Italien med ett fordon som stulits i Polen och som har ett förfalskat registreringsnummer från Tyskland. Vem tar ansvaret? Det skall i framtiden uteslutande den italienska garantifonden göra, vilken naturligtvis kommer att försöka utverka regress.
För det fjärde: skyddet för en försäkringstagare, som tillfälligt arbetar i en annan medlemsstat, skall i framtiden utvidgas till tolv månader. Under denna tid behöver denne varken omregistrera sitt fordon eller teckna en ny försäkring. Det är bara en del av förslagen. Det handlar snarast om städaktioner. Vid en senare tidpunkt kommer vi att ägna oss åt de verkliga framtida problemen, dvs. reformen som avser ersättning för immateriella skador inom Europeiska unionen. Detta diskuterade vi i Europeiska rättsakademin i Trier under förra året. Det gällde skyddet för svagare trafikanter, fotgängare, cyklister. Det var ämnet i Trier i år på den andra europeiska trafikrättsdagen. Det innebär att olycksoffer skall rikta sina anspråk direkt mot sin egen försäkring.
Jag anser att det är ett modernt sätt att tänka. Kommissionen måste också sätta i gång med det arbetet!

Harbour
Herr talman! Jag skulle vilja tacka fördraganden Rothley så mycket för det omsorgsfulla arbete han fortsätter att utföra å medborgares och bilisters vägnar i hela Europa för att täcka bristerna i deras försäkringsskydd. Försäkringar måste vara så idiotsäkra som bara är möjligt därför att det är vad kunderna förväntar sig. Många av oss har haft hand om fall i valkretsen på grund av problem eller kryphål i försäkringsskyddet.
Å vår grupps vägnar välkomnar jag detta förslag från Rothley, och i synnerhet skulle jag vilja tacka honom för att han godtagit ett antal förslag som jag lagt fram för honom om detta och inkluderat dessa i sitt betänkande. Jag skulle bara särskilt vilja nämna två områden denna kväll.
Det första är ett viktigt villkor som inte bara kommer medborgare till gagn utan också praktiskt uppmuntrar utvecklingen av den inre marknaden. För närvarande förhåller det sig så att om europeiska medborgare önskar resa till ett annat land för att köpa en ny bil så måste de skaffa ett speciellt försäkringsskydd för perioden då de hämtar bilen från återförsäljaren eller fabriken tills de fört tillbaka denna till hemlandet. Det är inte tillåtet för deras gällande försäkringsbolag att sörja för det skyddet. I Rothleys förslag så kommer de enkelt och lätt att kunna göra detta. Försäkringsskyddet kan utökas med 30 dagar för att medborgarna skall uppmuntras att resa och utöva sina rättigheter på den inre marknaden och handla över gränserna. Det är någonting som kommissionen, speciellt kommissionären för den inre marknaden, Bolkenstein, med nöje kommer att stödja.
Det andra spörsmålet, som Gebhardt nämnde helt kort, gäller skydd för medborgare med tillfälliga befattningar i andra medlemsländer i Europeiska unionen, så som studenter som flyttar till ett universitet och önskar medföra bil, arbetstagare som förflyttas eller familjemedlemmar som tillfälligtvis flyttar till ett annat land. De kommer att utan problem kunna ta med sig sin bil med det redan befintliga försäkringsskyddet för en tidsperiod upp till tolv månader. Detta är viktigt. Vi känner till från inkomna klagomål, i mitt fall definitivt, från medborgare i Förenade kungariket att det inte har varit lätt för försäkringsbolagen att kunna sörja för ett sådant skydd. Återigen så är detta till praktiskt gagn, då det tillåter medborgare att utöva sina rättigheter på den inre markanden. Till sist skulle jag vilja säga till kommissionär Bolkenstein, att jag hoppas att han å parlamentets vägnar godtar detta förslag från Rothley och att han så fort som möjligt sätter igång med att genomföra dessa ändringar i form av vidare omarbetningar av direktivet om trafikförsäkring.

Wallis
Herr talman! Först skulle jag vilja göra det absolut klart att jag helt och hållet sympatiserar med vad vår föredragande önskar uppnå då han lägger fram detta förslag. Som vi ofta har noterat förut, så berör motorfordonsolyckor tyvärr alltför många av våra medborgares liv då rörligheten inom Europa ökar. Med det fjärde direktivet gjordes stora framsteg då det behandlade dessa problem. Jag skulle dock vilja koncentrera mig på det faktum att förslaget "kräver" att medlemsländerna i sin inhemska lagstiftning inför villkor avseende ett förbättrat ersättningsförfarande.
I grund och botten har vi upprättat ett förmånssystem för europeiska skadeståndskrav för motorfordonsolyckor och därför, följdriktigt, låter det vettigt att ge dem som råkar ut för en olycka i ett helt och hållet inhemskt sammanhang samma fördelar. Följdriktigt, ja, men främjar denna väg respekten för subsidiaritetsprincipen? Jag är rädd för att den inte gör det och det är en viktig punkt. Jag har därför på nytt lagt fram ett ändringsförslag för att detta endast skall gälla som en rekommendation till medlemsländerna.
Poängen är att frågorna som tas upp här är en angelägenhet för nationell civilrätt. Det skulle till exempel innebära väsentliga ändringar i skadeståndslagen i England och Wales. Vi skulle sätta olycksoffer från fordonsolyckor i en klass för sig. Hur blir det med de olycksoffer som råkat ut för medicinskt slarv, industriolyckor eller någon av de övriga typer av olyckor som medför skadeståndskrav från försäkringsbolag?
För närvarande tittar vårt utskott noggrant igenom harmoniseringen av civilrätt. I det avseendet har vi med rätta varit kritiska mot ett gradvis närmande, oriktigt eftersökt. Jag skulle i dag blott och bart vilja poängtera att detta förslag involverar, och måste involvera, en mycket större debatt med oerhörda konsekvenser för våra respektive civilrättssystem. Det förtjänar en ordentlig och öppen behandling.

Gallagher
Herr talman! Rothleys initiativbetänkande, är verkligen uppskattat i detta skede av den inre marknadens utveckling. Det råder inga tvivel om att det fjärde direktivet om trafikförsäkring behöver uppdateras efter att ha gällt i 15 år. Denna period har erbjudit oss tillräckliga möjligheter att utvärdera direktivets effektivitet att bidra till en verklig inre marknad för motorfordonsförsäkringar. Det är uppenbart att det är flera luckor som återstår och att försäkrings- och skadeståndstagaren fortfarande stöter på vissa svårigheter som vi måste ta itu med.
Jag tackar Rothley för hans efterforskningar inom detta område och för att han klart fastställt de områden inom vilka det lagliga skyddet för olycksoffer kan förbättras. Så länge som det finns utrymme för förbättringar inom detta område, åligger det oss som varande europeiska lagstiftare att tvinga fram och få till stånd en bättre uppsättning villkor. Även om vissa framsteg har gjorts så står det klart att en gemensam försäkringsmarknad ännu inte föreligger. Detta berövar konsumenterna det bästa som företagen runt om i Europa kan erbjuda då det gäller alternativ, flexibilitet och, naturligtvis, pris. Fordonsförsäkringar är en europeiska miljardindustri och ytterligare konkurrens måste uppmuntras, så att konsumenterna kan skörda fördelarna.
En påfallande inkonsekvens inom området för fordonsförsäkringar gäller tillfälligt boende. Enligt nuvarande regler är konsumenten ofta utelämnad åt försäkringsbolagen. Detta måste få ett slut. Jag stöder på det bestämdaste den åsikten att medborgare, som tillfälligtvis önskar vistas i ett annat land än sitt hemland skall få ta med sig sitt eget motorfordon utan att behöva stöta på finansiella och ekonomiska hinder. Friheten att leva, arbeta eller studera utomlands måste betyda just det - frihet - och inte gömda hinder. Att på nytt behöva försäkra och registrera sig kan vara sådana hinder. I mitt eget land har vi för närvarande den kortaste perioden för att åter registrera sig, endast en dag är tillåten. Det är ofta svårt för tillfälligt boende att erhålla lokalt försäkringsskydd till ett rimligt pris. En ett års anståndsperiod då försäkringsbolaget i hemlandet skulle tvingas att fortsätta försäkringsskyddet är fullständigt rimligt. Det skulle betyda att medborgare som funderar på att tillfälligt flytta till en annan medlemsstat skulle ha ett bekymmer mindre.
Vi hör ofta i denna kammare att europeiska medborgare på ett eller annat sätt känner sig långt ifrån de beslut som fattas på europeisk nivå, att de frågor som behandlas inte är de som påverkar det dagliga livet. Därför är det ännu mer välkommet att vi i parlamentet tar initiativ i angelägenheter av detta slag, där vi på ett riktigt och handgripligt sätt kan bidra till våra medborgares rättigheter och rättsskydd.

Van Dam
Herr talman, herr kommissionär! Antalet olyckor på vägarna i Europa är oacceptabelt högt. Inte minst om man tänker på de tiotusentals som mister livet på vägarna varje år, och de hundratusentals som skadas i trafikolyckor.
I synnerhet i sådana fall, men också när det endast är fråga om materiell skada, får eländet inte förvärras av en oändlig dragkamp med försäkringsinstanser.
I takt med att den gränsöverskridande trafiken ökar, både vad beträffar den kommersiella och privata trafiken, framgår problempunkterna i trafikförsäkringen i allt högre omfattning. Kollega Rothley har redogjort för dem i sitt betänkande och understryker att någonting måste ske.
Samtidigt som registreringsskyltarna nu försetts med en angivelse av medlemsstaten innefattad i den europeiska stjärnkransen, säger registreringsskyltarna i många fall ingenting. Bilar som har tagits med från ett medlemsland till ett annat behåller sina gamla registreringsskyltar alltför länge, samtidigt som det kan vara onödigt komplicerat att tillfälligt behålla registreringsskylten i en annan medlemsstat.
Vad minimiomfattningen av ansvarsplikten beträffar delar jag föredragandens uppfattning att den måste utökas. Tyvärr tycks två miljoner euro i praktiken behövas för att täcka skadan i nära nog samtliga fall.
Således instämmer jag med det yrkande som läggs fram i förslaget till resolution om att kommissionen i höst skall skicka ett förslag till parlamentet. Tidsfristen är förvisso kort, men föredraganden har i och med betänkande redan tillhandahållit med en blåkopia.

Bolkestein
. (EN) Herr talman! Jag skulle vilja börja med att säga att kommissionen beklagar Rothleys frånvaro denna eftermiddag. Detta är inte första gången som jag har haft ett åsiktsutbyte med Rothley och hans kolleger om försäkringsfrågor för fordon: jag kommer livfullt ihåg diskussionen vi hade om det fjärde direktivet om trafikförsäkring; det direktivet har nu antagits.
Därför vet jag att parlamentet speciellt intresserar sig för hur effektivt det försäkringsskyddet är som skyddar miljontals europeiska medborgare som kan komma att råka ut för motorfordonsolyckor. Faktiskt, den senaste utvecklingen för Europeiska unionens ramverk för fordonsförsäkringar - det fjärde direktivet för fordonsförsäkring, till vilken jag just hänvisat - härrör från en specifik förfrågan från parlamentet. Lagstiftningen antogs förra året. Från och med slutet av 2002 kommer detta att hjälpa till att förbättra situationen för besökande bilister, nämligen de olycksdrabbade europeiska medborgare som råkar ut för vägolyckor då de befinner sig utanför sitt hemland. Det direktivet var också en anmärkningsvärd utveckling därför att det var det första tillfället då parlamentet använde sig av sina nya befogenheter enligt med artikel 192 i EG-fördraget.
Europaparlamentet uppmanar nu kommissionen, genom mig, att vidta ytterligare åtgärder inom detta område. Denna gång är det inte för att fylla hål i redan befintliga regler, som är föremål för parlamentets förfrågan, utan att modernisera och förstärka den gemensamma försäkringsmarknaden inom detta område.
När det gäller denna fråga är kommissionen helt och hållet medveten om behovet av att modernisera direktiven för fordonsförsäkringar - när allt kommer omkring så var det 30 år sedan det första av dessa direktiv antogs. Av den anledningen, och efter att ha rådfrågat medlemsländer, fordonsindustrin och stödgrupper för olycksoffer, så påbörjade kommissionen 1998 ett omfattande arbete för att granska försäkringsdirektiven. Detta arbete är nu långt framskridet, men har ännu inte fullbordats.
Jag skulle därför vilja framföra min uppriktiga tacksamhet till parlamentet i allmänhet och Rothley i synnerhet för hans initiativ, vilket ligger i linje med och bidrar med ny kraft till, kommissionens arbete inom detta område.
Låt mig också säga att vissa aspekter av de föreslagna handlingarna i resolutionen, så som att harmonisera tidsfristen för registrering av fordon som importerats från en annan medlemsstat, kan gå utöver ramen för försäkringsdirektiven. Detta har redan påpekats i diskussioner i utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden, då det också fastslogs att om vi skall ha den inriktningen så kommer vi att behöva en annan rättslig grund än den som används för försäkringsfrågor.
Förutom detta så bör andra åtgärder såsom försäkringstagarens skyldighet att tillhandahålla en skadeanmälan genomföras på ett sådant sätt att dessa åtgärder inte strider mot principen om fri prissättning vilket inspirerar gemenskapens försäkringslagstiftning.
Till sist skulle jag på nytt vilja försäkra parlamentet om att även om vi inte har möjlighet att komma in med ett förslag inom den i resolutionen angivna tidsgränsen, så kommer kommissionen att göra sitt bästa för att försäkra sig om att ett uttömmande förslag, som syftar till att modernisera det rättsliga ramverket för motorfordonsförsäkringar, antas så fort som möjligt.

Talmannen
Tack så mycket, herr Bolkestein.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Utomrättslig reglering av konsumenttvister
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0134/2001) av Wallis för utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden om kommissionens arbetsdokument om utomrättslig reglering av konsumenttvister (rekommendation 98/257/EG), Europeiska rådets slutsatser i Tammerfors (2000/2209(INI)).

Wallis
. (EN) Herr talman! Jag slogs idag av en artikel i The Wall Street Journal; underrubriken löd: "Varför skiljer sig Amerika och Europa åt då det gäller konsumentintressets betydelse?" Den fortsatte med, ur en amerikansk synvinkel: "då det kommer till att sätta konsumenten i centrum i sin ekonomiska modell så forsätter Europa att vara envist gammeldags." E-handel, av alla de slag, fortsätter att komma på efterkälken i Europa. Senast år 2005 kommer 11 procent av detaljhandelsförsäljningen i Förenta staterna att ske on-line, bara lite över sex procent i Västeuropa. Vår förhoppning måste vara den att kommissionens initiativ till ett europeiskt utomrättsligt nätverk kommer att stärka konsumenternas förtroende för e-handeln och driva upp den europeiska statistiken. Detta var de problem vi brottades med i samband med Bryssel-förordningen: hur man skulle kunna bevilja europeiska konsumenter tillgång till rättvisa över gränserna utan att betunga affärsverksamheten och ändå, samtidigt, utsätta affärsverksamheten för nödvändig konkurrenskraft.
Vi måste vara tydliga med att detta är ett försök att handskas med ett stort antal gränsöverskridande konsumenttvister om mindre penningsummor som ligger utanför det vanliga rättsliga systemet. Alternativa sätt som nästan ersätter de lägre traditionella domstolarna kommer att införas. Detta är ett väldigt ambitiöst projekt och ett sådant arbete kräver ett seriöst åtagande och ordentlig finansiering. Ett av mina största bekymmer rörande detta initiativ är dess finansiering, både då det gäller initiativet i sig själv och då det gäller att göra reklam för det. Våra medborgare vet var deras lokala domstolar ligger, men kommer de att veta hur eller var de har tillträde till det utomrättsliga nätverket (EEJ Net)? Att döma av det jag sett, är jag inte särskilt optimistisk.
För det andra, är systemet följdriktigt och effektivt? För närvarande så varierar utvecklingen mycket i de olika medlemsländerna. Kommissionen måste inta en tuff attityd i detta avseende, sålunda vårt förslag på ett servicenivåavtal med varje clearingorganisation. Bara genom en sådan åtgärd kan man försäkra sig om att våra medborgare erhåller den service de verkligen förtjänar.
Detta för mig till ändringsförslagen. Vi kan med glädje godta ändringsförslag 2 och 3, men vi bekymrar oss allvarligt för ändring nummer ett. Att inte tillåta clearingorganisationerna att kunna ge råd i rättsliga spörsmål rimmar illa med verkligheten. Några av centralerna fungerar redan som s.k. Euroguichets (informationspunkter), och har utbildade advokater i sin personal. De skulle inte kunna fungera utan det. Vi kan inte erbjuda en andra klassens service. Bra juridiska råd, eller juridisk kunskap, redan i början av ett skadeståndskrav är nödvändigt för att det inte skall svänga i fel riktning och orsaka förtret, besvikelse och äventyra rättvisan.
Till sist, låt oss övergå till den lagstiftningsmetoden, alternativ tvistlösning och ett gemenskapstäckande nätverk av nationella instanser (EEJ-NET) är exempel på icke-bindande regler (s.k. soft law) och samreglering. Om detta är framtidens väg, är det viktigt att parlamentet helt och hållet engagerar sig från början till slut. Till exempel, de flesta av oss skulle applådera de andra sektorernas initiativ på detta område, exempelvis FIN-nätverket (Financial services complaints network, ett särskilt prövningsnätverk för tvister som gäller finansiella tjänster) som behandlar ekonomisk service, men när var detta initiativ hänskjutet till parlamentet? Om vi ersätter eller förbättrar vårt rättssystem och vår tillgång till rättslig prövning, är dessa saker nyckeln till ett civilt samhälle och de kan inte, och får inte, hanteras utan inverkan av demokratiskt valda ledarmöter.

Inglewood
Herr talman! Vi tar med glädje emot detta betänkande, som så skickligt har lotsats genom parlamentet av Wallis, därför att e-handelns förträffliga nya värld kommer att ha samma andel bedragare och kvacksalvare som den icke-digitala. Av denna anledning spelar konsumentskyddet minst lika stor roll. Den kommer i två varianter. För det första så sörjer den för rättsligt skydd och för det andra så tillhandahåller den ett sätt att upprätthålla detta skydd. Det är tydligt att, speciellt vad beträffar små gränsöverskridande skadeståndskrav - med andra ord, mellan olika rättsliga system - konventionella domstolar - kommer att vara till begränsad verklig hjälp, som Wallis just påpekat.
Sålunda tar vi med glädje emot initiativet om att upprätta ett användarvänligt, utomrättsligt nätverk över Europa. Vi tycker dessutom att det skulle sträcka sig utanför Europeiska unionens fysiska gränser eftersom Internet inte tar hänsyn till nationella gränser. Som så ofta är fallet, så är det detaljen som är av vikt. Vi ser fram emot den detaljen och vi önskar utvecklingen av den all lycka.

McCarthy
Herr talman! Wallis betänkande är ett viktig bidrag till diskussionen om gemenskapens politik för uppgörelser genom förlikning vid konsumenttvister. Jag skulle också vilja lovorda hennes rekommendation till denna kammare och jag delar verkligen hennes farhågor.
Vi vet alla från egen erfarenhet att utdragna och kostsamma rättstvister i domstolarna håller på att förlora sin dragningskraft som ett sätt att lösa tvister. Föreställningen att de flesta människor vill ha domare, välklädda advokater och tjusiga rättegångssalar som ram för att lösa sina tvister är inte längre korrekt. Människor med problem, liksom människor med värk, vill ha lindring och de vill ha det så snabbt och billigt som möjligt. Framgången med de alternativa sätten att lösa tvister håller på att skapa en kulturell förändring bort från traditionella processer.
Vid ett nyligen inträffat fall i Förenade kungariket ersattes och löstes en elva månader lång rättegång, där miljontals pund rann iväg, på några dagar genom förlikning. Vi ser exempel på detta över hela Europa. Men om den inre marknaden skall kunna växa så måste vi göra det lättare för konsumenterna att med större förtroende handla över gränserna. Detta kan endast ske om konsumenterna kan köpa varor och tjänster och vara säkra och vissa om att skulle det uppstå problem så kan dessa lätt lösas. Inte i första instansen i domstolen där den genomsnittliga kostnaden för ett gränsöverskridande fall ligger på 2 500 euro och tar mellan 23 och 29 månader att lösa.
I verkligheten vet vi att konsumenter inte uppmuntras att handla via Internet utanför sina medlemsländer och att inhemska konsumentorganisationer - däribland i min egen medlemsstat - inte råder konsumenter att ta denna väg eftersom den är fylld med svårigheter. Min egen erfarenhet av att handla över Internet har inte ingett mig förtroende för e-handeln. Efter att ha köpt cd-skivor från en välkänd och vanligt förekommande affär, nämligen HMV, så erhöll jag en order som inte var fullständig och ett löfte om ytterligare leverans. De flesta ansedda e-handelssajter försäkrar att inga pengar debiterats från kontot. Två månader senare har jag fortfarande inte erhållit de återstående varorna och mitt kontokort har debiterats med hela beloppet. Och ändå är beloppet för dessa varor så litet och att få upprättelse i domstol skulle vara dyrt och meningslöst.
Konsumenter lockas också allt mer till att köpa ännu dyrare föremål över gränserna, så som tvättmaskiner, kylskåp, finansiella tjänster och bilar. Alternativ tvistlösning är ett bra sätt att få tillgång till rättsskipande tjänster och gottgörelse som står i rimlig proportion till kostnaden för föremålet. Men det är inte patentmedlet för alla konsumenttvister. Konsumenten måste fortfarande ha rätten att gå till en domstol som en sista utväg. I avsaknad av ett avtal direkt med köpmannen eller handelssajten, så skall konsumenten uppmuntras att ta en titt på fördelarna med alternativ tvistlösning. Det är av yttersta vikt, som Wallis har sagt, att konsumenten är medveten och informerad om detta alternativ.
I min egen medlemsstat så tjänstgör s.k. citizens advice bureaux (rådgivningsbyråer) som clearingorganisationer. Konsumenter som gör skadeståndanmälningar har därför ett lokalt ställe för tillgänglighet och information. Detta är av yttersta vikt. För konsumenter i Förenade kungariket finns det en ännu större bonus, en sidoeffekt av det höjda förtroendet för att handla över gränserna från Internet. Vi kan handla på en större marknad och ofta köpa varor som är upp till en tredjedel billigare. Detta måste vara en fördel i det som vi kallar "rövarpris-Britannien", genom att det driver ner de höga priserna på vår egen överdrivet dyra inhemska marknad.

Oomen-Ruijten
Herr talman! Jag har sedan flera år varit en stor förespråkare för alternativa och utomrättsliga regleringar av tvister. Det är inte bara ett sätt att göra någonting åt det hela tiden ökande trycket på de ordinarie rättsinstanserna, utan gör det framför allt lättare för medborgarna att på ett snabbt och billigt sätt få gottgörelse i klagomålsärenden.
För övrigt har jag i en mängd olika konsumentärenden, som exempelvis i fråga om försäljning på avstånd, vid ett flertal tillfällen påpekat att uppmärksamhet måste ägnas åt alternativa sätt att reglera tvister för att den inre marknaden skall fungera bra. Alternativ reglering av konsumenttvister har således innefattats uttryckligen i ett antal direktiv.
Den inre marknaden har lett till att konsumenterna har fått en mycket bredare överblick och att de inte längre är bundna till utbudet på den nationella marknaden. I synnerhet nu när försäljning och inköp i allt högre grad sker med hjälp av moderna kommunikationsmedel visar sig fördelarna med den europeiska marknaden.
Men ibland händer det att konsumenten är missnöjd, precis som så kan vara fallet i den egna medlemsstaten. Vid ett inköp över gränsen är den väg man måste gå för att få klagomålet behandlat inte bara mycket längre, den är också mycket svårare. Många konsumenter blir så avskräckta av invecklade förfaranden, på ett annat språk dessutom, att de helt enkelt låter bli att lämna in något klagomål. Det är absolut inte önskvärt.
Med tanke på det välkomnar jag kommissionens förslag. Mina komplimanger går också till fru Wallis som i sitt betänkande lägger fingret på några ömma punkter, vilket jag således också instämmer med.
Men låt mig säga några ord i fråga om de clearingorganisationer som skall inrättas. Förfaringssätten måste vara enkla, lättillgängligheten måste vara hög för den rättssökande konsumenten och det måste finnas bra bestämmelser rörande användning av det egna språket. Vad den sista punkten beträffar bör kommissionen tänka efter hur planerna skall genomföras i praktiken. Dessutom skulle jag vilja veta när clearingorganisationerna kommer att inrättas i de olika medlemsstaterna. I Nederländerna planerar man att börja år 2001.
Enligt min åsikt bör clearingorganisationerna koncentrera sig på att fungera som vägvisare för konsumenterna. I det avseendet instämmer jag alltså inte med Wallis. Den verkliga juridiska rådgivningen måste tillhandahållas av kvalificerade personer. Jag anser också att clearingorganisationen varken kan eller får uppträda som en advokat, för då är man ansvarig för de råd man har givit. Jag anser att clearingorganisationen skall vara en facilitet och en bra vägvisare som exempelvis kan slussa vidare konsumenter till alternativa sätt att reglera tvister.
I det avseendet tror jag att man än en gång, föredraganden också, bör ta sig en titt på mina ändringsförslag. Vi löper för många risker när vi ger dem juridiska uppgifter. Jag talar av erfarenhet som ordförande i stiftelsen för tvisteförfaranden.

Fitzsimons
Herr talman! Det är mycket viktigt att ett ramverk utvecklas inom Europeiska unionen för att garantera att konsumentens rättigheter alltid skyddas. Detta innebär införandet av system som ger Europeiska unionens 370 miljoner konsumenter snabb tillgång till rättvisa, och som säkerställer ersättning när konsumentens rättigheter kränks. Försenad rättvisa är nekad rättvisa. Därför välkomnar jag detta meddelande, som innebär att man försöker införa rutiner för att hantera reglering av konsumenttvister utanför domstol. Det är upp till Europeiska unionens 15 medlemsländer att tillämpa bestämmelserna i denna rekommendation. Varje medlemsland måste utarbeta rutiner för hantering av reglering av konsumenttvister utanför domstol.
Till slut kan dessa nya strukturer medverka till att lösa gränsöverskridande tvister för förorättade konsumenter inom Europeiska unionen. Varje regering inom Europeiska unionen måste också inrätta centrala kontaktpunkter som kommer att förse konsumenter med nödvändig information om de organ för reglering av konsumenttvister utanför domstol som verkar inom respektive jurisdiktion. Vid dessa centrala kontaktpunkter kommer man att förklara för konsumenterna vem de skall vända sig till med sina klagomål och hur man gör för att söka lämplig ersättning. De centrala kontaktpunkterna kommer att tillhandahålla information och hjälp avseende regleringen av gränsöverskridande tvister inom Europeiska unionen.
Jag uppmanar Europeiska kommissionen att anslå betydande medel för att säkerställa att detta nya system blir brett offentliggjort över hela Europeiska unionen. Om vi vill att dessa nya strukturer skall lyckas, krävs vittomfattande offentlighet. Dessa nya förfaranden måste också övervakas på ett strukturerat sätt för att säkerställa att alla avvikelser i tillämpningen av dessa nya system inom Europeiska unionens olika medlemsländer slätas ut.
Slutligen, herr talman, är detta förslag bara en del av en rad åtgärder vidtagna av Europeiska unionen för att skydda konsumentens rättigheter. Konsumenter måste skyddas, både i traditionell handel och i den allt viktigare e-handeln där konsumenter köper mycket varor och tjänster via Internet. En ny era av informationsteknik har nått oss. Vi måste säkerställa att konsumenternas rättigheter skyddas när dessa tekniker utvecklas. Jag gratulerar föredraganden för detta utmärkta betänkande.

Marinho
Herr talman, vi är många som skulle vara glada om vi fick uppleva ett välgjort arbetsdokument från kommissionen om hur man skall lösa konsumenttvister, särskilt sådana som innehåller gränsöverskridande lösningar. Som föredragande och parlamentsledamot Diana Wallis mycket riktigt påpekat, lite senkommen optimism och ofta fiende till det goda som ibland kan ske, bör vi dock vara tacksamma över kommissionens begränsade initiativ som anger att det är möjligt att lösa konsumenttvister som rör relativt låga värden snabbt och billigt. Som ni ju vet handlar det om att inrätta ett europeiskt utomrättsligt nätverk som kan lösa dessa konflikter med hjälp av trovärdighet, ärlighet, öppenhet och teknisk kunskap hos fritt bildade konsumentorganisationer, kapabla att upprätta ett skyddsnät för konsumenternas grundläggande rättigheter och de europeiska medborgarnas livskvalitet.
Därmed är vi på väg mot en reglering av de enskildas skydd av sina ekonomiska rättigheter, samtidigt som vi befriar skyddet från det traditionella, tunga rättsmaskineriet. Till skillnad från den osynlig handen, organiserar den inre konsumentmarknaden i detta fall sin egen självreglering, med samordning och stöd från EU:s institutioner, och gör därför framsteg för unionens egen trovärdighet och närhet till medborgarna. Herr talman! Vägen ligger öppen. Ledamoten Diana Wallis har talat om för oss hur vi bör gå vidare, och därför kommer min partigrupp att rösta för det betänkande som nu debatteras.

Byrne
. (EN) Herr talman! Jag är inte bara advokat utan också en övertygad förespråkare för fördelarna med reglering utanför domstol. Detta bygger i stort på mina erfarenheter av juridiskt arbete, både inom det inhemska rättsväsendet i mitt eget medlemsland och inom internationell handelsskiljedom. Jag hade äran att vara medlem i Internationella skiljedomstolen inom Internationella handelskammaren i sju år, och skrev det senaste lagförslaget i mitt eget medlemsland om internationell handelsskiljedom, så jag är en övertygad förespråkare för skiljedomsförfarandets fördelar till skillnad mot domstolsförhandlingar.
Därför tror jag att inrättandet av det europeiska utomrättsliga nätverket (EEJ-Net) är ett nödvändigt steg för att säkerställa att konsumenter har praktisk tillgång till enkla, billiga och effektiva medel för att lösa gränsöverskridande tvister. Det är en naturlig uppföljning av meddelandet från kommissionen från 1998 om möjlighet till rättslig prövning och underrättandet av medlemsländerna så att deras organ för utomrättslig reglering av tvister tillämpar principerna fastställda i kommissionens rekommendation nr 98/257. Dessutom är detta ett viktigt steg framåt för att uppfylla slutsatserna från Rådets möte i Tammerfors för att ge bättre tillgång till rättvisa i Europa.
Den fortsatta utvidgningen av ekonomisk verksamhet inom den interna marknaden betyder mer och mer att konsumenternas verksamhet inte begränsas till det egna landet. Den alltjämt växande e-handeln, tillsammans med införandet av euron, understryker vikten av att aktivt främja konsumenternas förtroende för att säkerställa en verkligt konkurrenskraftig och effektiv intern marknad. Engagemanget och stödet från alla gemenskapsinstitutionerna, inklusive Europaparlamentet, är nödvändigt för att höja detta initiativs profil och för att säkerställa dess effektiva utdelning samt garantera dess slutliga framgång. Medlemsländerna, i nära samarbete med kommissionen, har redan gjort påtagliga framsteg sedan detta förslag lades fram i mars förra året.
Alla, Tyskland undantaget, har nu informerat kommissionen om det organ som kommer att utföra deras nationella clearingorganisationsfunktioner och processen att upprätta dessa organ är på gång. Kommissionen tillhandahåller ekonomiskt stöd för startkostnaderna och kommer att utreda hur man bäst tillhandahåller ytterligare infrastruktur och riktade stöd. Vidare har både Norge och Island uttryckt önskemål om att medverka och har redan deltagit i möten med medlemsländernas experter och med kommissionen.
Vi undersöker också hur EU-utvidgningens kandidatländer bäst kan introduceras i nätverket. Mycket arbete har fullbordats med medlemsländernas experter och med fler intressenter för att nätverket skall bli en framgångsrikt fungerande verklighet. Framför allt är ett resultat av detta arbete ett samförståndsavtal, som definierar minimikraven på funktioner och riktlinjer för driften av clearingorganisationerna, som nu snart kommer att slutföras.
Det här dokumentet markerar ett viktigt steg i säkerställandet av sammanhängande samarbete genom hela nätverket. Det inkluderar behovet av tillhandahållande av praktisk information och rådgivning till konsumenter, ett allmänt system för hantering av klagomål baserat på European Complaint Forum (Europeiskt forum för klagomål), dess översättning samt övervakning för att säkerställa att nätverket fungerar effektivt, kravet på antingen clearingorganisationen eller den nationella myndigheten för att utarbeta de praktiska arrangemangen med de nationella systemen för alternativ reglering av tvister (ADR), för att säkerställa ett smidigt samarbete samt behovet att övervaka att de handlar i enlighet med principerna i kommissionens rekommendation. Nätverkssamarbetet understöds genom regelbundna möten, utvecklingen av nätverksstrategier och ständig granskning av nätverket för att garantera ständig förbättring. Enhetliga metoder för insamling av data över nätverkets prestanda, för dess utvärdering och för att identifiera specifika konsumentproblem ingår också i planen.
Medlemsländernas expertgrupp träffas i morgon för att slutligen fastställa dessa detaljer. Det finns också en tillfällig överenskommelse om att nätverket skall tas i drift den 16 oktober i år. Detta sammanfaller med lanseringen av Euroguichet i Belgien, vilket kommer att verka som en clearingorganisation, och med konsumentorganisationernas årsstämma som äger rum den 18 och 19 oktober. EEJ-Net-initiativet är för mig en prioritet. Det är en väsentlig del av ett antal initiativ som för närvarande utvecklas av kommissionen och som är inriktade på att skapa förtroende för konsumenterna att aktivt ta del av och dra nytta av den interna marknaden. Det kommer också att bli viktigt för företag i underlättandet av större gränsöverskridande handel, naturligtvis i synnerhet, för mindre och medelstora företag.
Det kommer att etablera det praktiska ramverket för att till fullo utnyttja systemen för alternativ reglering av tvisters potential för att lösa gränsöverskridande tvister. Ramverkets organiska egenskaper kommer att göra det tillräckligt flexibelt och anpassningsbart för att möta nya utmaningar och hållas under konstant utvärdering för att säkerställa utdelningen av en effektiv mekanism för alla medborgare och för att den interna marknaden skall fungera effektivt.

Oomen-Ruijten
Herr talman! Jag skulle gärna vilja höra kommissionärens kommentar till ändringsförslagen.

Byrne
. (EN) Herr talman! Detta är tillägg till den utmärkta texten framförd av föredraganden. Som de står har jag inga invändningar mot dem, särskilt inte mot den första som identifierar behovet av tillgången på juridisk personal. Det är önskvärt och ingår i vårt förslag. De andra verkar för mig vara fullkomligt rimliga. Till exempel refererar ändringsförslag 3 till EES-ländernas engagemang. Somliga av dessa är redan engagerade och vi vill att fler av dem blir engagerade, inklusive de ansökande länderna. Så kommissionen stöder detta till fullo.

Talmannen
Tack så mycket herr kommissionär.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Den gemensamma marknaden för frukt och grönsaker
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är uttalande av kommissionen om den gemensamma marknaden för frukt och grönsaker.
Kommissionär Byrne har ordet.

Byrne
. (EN) Herr talman! Kommissionen skulle vilja tacka Europaparlamentet för den framlagda resolutionen avseende kommissionens rapport om arbetet med organisationen av den gemensamma marknaden för frukt och grönsaker. Denna resolution innehåller ett antal mycket intressanta punkter och kommissionen har särskilt lagt märke till dessa.
Som ni vet var avsikten med denna rapport att fungera som en plattform för en utbredd diskussion mellan medlemsländerna, Europaparlamentet och sektorn. Sedan januari har rapporten varit på föredragningslistan för rådets arbetsgrupper och för Särskilda jordbrukskommitténs (SCA) möten och den har diskuterats i det senaste rådsmötet. Kommissionen noterar alla åsikter och ståndpunkter och studerar och utvärderar för närvarande aktivt aspekter relaterade till rapporten och till sektorns framtid och den gemensamma organisationen av marknaden.
I detta sammanhang välkomnar kommissionen synpunkterna från parlamentet som framkommit i resolutionen. I synnerhet stöder den målsättningen att öka koncentrationen av utbudet via tillverkarorganisationer, minska problem med verksamhetsprogram och förbättra den totala marknadsregleringen. Kommissionen skulle vilja försäkra parlamentet om att den är helt medveten om nödvändigheten av att fortsätta det brådskande arbetet med åtskilliga aspekter av denna rapport och er aktuella resolution. När den här utvärderingsprocessen är slutförd, ämnar kommissionen att lägga fram förslag för att förbättra den gemensamma organisationen av marknaden där det är lämpligt.
Slutligen, skulle kommissionen vilja tacka parlamentet ännu en gång för denna resolution. Kommissionen är beredd att upprätthålla den nödvändiga kontakten mellan sina tjänsteenheter och parlamentet och ser fram emot fullständiga diskussioner och samarbete när det gäller den framtida gemensamma organisationen av marknaden för frukt- och grönsakssektorn.

Ayuso González
Tack så mycket, herr talman, herr kommissionär, ledamöter! Jag vill till att börja med tacka kommissionen för detta korta uttalande som gjorts. Det är synd att den ansvariga kommissionären inte är här men jag är mycket tacksam att ni, herr Byrne, är här med oss i dag.
Däremot är jag ledsen att behöva beklaga att ni begränsat er till att bara göra ett uttalande om era goda avsikter och att tacka parlamentet, utan att varken ha beskrivit problemen eller föreslagit några möjliga lösningar för oss.
För ett år sedan bad rådet kommissionen att göra en specifik analys om situationen i frukt- och grönsakssektorn, som är den som för närvarande har störst problem, inom ramen för rapporten om hur den gemensamma marknaden för frukt och grönsaker fungerade. För att undvika att stöden till densamma upphörde godtog man dessutom en förlängning av de stödåtgärder som upphörde år 2000. För närvarande står vi inför att denna förlängning tar slut år 2001 och situationen skapar en stor osäkerhet i sektorn, med risk att odlingar överges, trots de framgångar man nått med stödåtgärderna.
För att lösa problemet krävs det att ett beslut som kan tillämpas omedelbart fattas att starta stödmekanismer, som ersätter de nuvarande stödåtgärderna i takt med att de upphör.
Nötter och johannesbröd har stor betydelse ur social och miljömässig synvinkel för de södra länderna i Europeiska unionen (Spanien, Italien, Grekland, Portugal och Frankrike), eftersom det finns många små odlingar som ger många arbetstillfällen och som dessutom spelar en viktig och omedelbar roll för miljön.
Parlamentet har uttalat sig till förmån för att söka en definitiv lösning för denna sektor, inom ramen för den gemensamma marknaden för frukt och grönsaker. Det är nu nödvändigt, herr kommissionär, att man från ordförandeskapet och kommissionen skyndar på arbetet för att nå en definitiv lösning för nötter och johannesbröd i Europeiska unionen inom ramen för den gemensamma marknaden för frukt och grönsaker och att man fram till dess förlänger stödåtgärderna.
När det gäller denna gemensamma marknads övriga problem som rapporten hänvisar till, anser jag att det är nödvändigt att stödja producentorganisationerna och stärka de instrument den gemensamma marknaden ställer till deras förfogande, särskilt driftsfonderna.
Det är också önskvärt att stimulera föreningar och sammanslagningar av producentorganisationer och att de driftsfonder som inrättats av sammanslagna producentorganisationer, eller de aktier som ges ut gemensamt av vissa organisationer, finansieras till 70 procent i stället för 50 procent, som i dagsläget. På så sätt skulle de behandlas på samma sätt som den nuvarande regleringen gör för aktier i den tvärprofessionella kedjan eller mellan transaktionsorganisationer.
Jag anser också att det är nödvändigt att revidera den fastställda regleringen så att man kan göra det möjligt att göra finansiering med fonder för drift och för landsbygdens utveckling jämförbara, och att enda begränsning skall vara att man upprättar lämpliga kontrollmekanismer för att säkerställa att det inte uppstår en dubbel finansiering. Det skapar störningar i finansieringen av sektorn.
Slutligen skulle man också behöva analysera andra aspekter mer på djupet, som regleringen av citrusfrukter, insatser för produkter som är särskilt drabbade av den internationella konkurrensen och regleringen av utbytena med tredje land.
När det gäller den gemensamma marknadsorganisationen är i stora drag dessa de bekymmer vi i Europeiska folkpartiets grupp och ett land i söder har. Tack så mycket, herr kommissionär, för att ni är här med oss.

Bautista Ojeda
Herr kommissionär! Ännu en gång är en rapport av kommissionen som handlar om hur den gemensamma marknaden för frukt och grönsaker fungerar, med tanke på en framtida reform, en besvikelse. Och den är inte bara en besvikelse för parlamentet utan för hela producentsektorn, eftersom den inte innehåller nästan någon av rekommendationerna i de framställningar som uttalades i resolutionen den 26 oktober 2000. Den tar inte med utskottets för jordbruk eller parlamentets arbete och förslag, trots att kommissionär Franz Fischler då uttalade att man skulle beakta dem. Den är inkomplett. Den ger varken konkreta lösningar eller en uttömmande analys av situationen. Man har inte lagt tid och kraft på den och ännu en gång ger den upphov till besvikelse.
Inga lösningar läggs fram för en sektor som i vissa av Europeiska unionens territorier står för 25 procent av den totala jordbruksproduktionen och ger mer sysselsättningstillfällen än någon annan. Vet ni, herr kommissionär, att av var sjätte euro som en frukt- och grönsaksproducent får i södra Europa kommer bara 0,012 från Europeiska unionen? Anser ni att det kan betecknas som en verklig gemensam marknad, som en verklig stödordning? Känner kommissionen till den kapacitet att ge sysselsättning som denna sektor har, särskilt åt arbetskraft från Nordafrika och vet ni att denna sektor å andra sidan är mer drabbad än någon annan av avregleringen av utbyten med de länder dessa arbetare kommer ifrån? Anser inte ni att om man drar till sig mycket sysselsättning, i mål 1-områden, borde vi tänka på det och beslutsamt stödja det i stället för att fortsätta att lägga hela bördan på jordbrukarnas axlar.
Herr kommissionär, gör de reformer som är nödvändiga för att fortsätta att definitivt och utan tvetydigheter stödja frukt- och grönsaksproducenternas organisationer. Ge ett verkligt stöd, som inte funnits tidigare, och som gör det möjligt för dem att öka, inte produktionen, utan de redan höga kvalitetsnivåerna och livsmedelssäkerheten, samt lösa de miljöproblem de lider av.
Förenkla med reformförslaget samordningen av utbudet inför distributionsmonopolen, operatörer som dominerar marknaden och tvingar fram priser och villkor. Föreslå lösningar som får ett slut på problem som är kopplade till driftsprogram och fonder, alltför mycket byråkrati och de negativa problem som handelsavtal med tredje land innebär. Herr kommissionär! Hur många gånger måste vi här från parlamentet upprepa att nötter och johannesbröd måste få en definitiv lösning och be att stödåtgärderna förlängs i sektorn, tills en reform av den gemensamma marknadsorganisationen genomförs så att ett stöd som ges per hektar kommer till stånd. I nuläget är stödåtgärderna av grundläggande vikt för att upprätthålla livet på landsbygden i områden som är mycket ogynnsamma och som inte har några verkliga alternativ?
Herr kommissionär! Låt oss inte göra det så lätt för Förenta staterna eller Turkiet eller Kina. Låt oss skydda våra jordbrukare och nötterna och johannesbröden, åtminstone som de skyddar sina. Under månader har osäkerheten rått hos producenterna. I Andalusien hör man slogans som "Vi byter inte fiskar mot tomater" med anspelning på jordbrukseftergifterna till Maghreb under fiskeförhandlingarna. Kommissionen har uppnått att vi inte längre har fisk och nu är vi på väg mot att inte längre ha tomater.

Jové Peres
Herr talman! Vid presskonferensen efter det senaste rådsmötet (jordbruk) sade kommissionär Fischler att han inte skulle formulera förslag om nötter och johannesbröd eftersom de väntade på parlamentets uppfattning om rapporten om den gemensamma marknadens funktion för frukt och grönsaker.
Om man bortser från att frågan om nötter och johannesbröd har förekommit i tre av detta parlaments resolutioner under det senaste året och att kommissionens rapport vände sig till rådet och inte till detta parlament är det lämpligt att uppehålla sig vid vad som hänt tidigare när det gäller frågan om frukt och grönsaker.
För över fem år sedan genomfördes en radikal reform av den gemensamma marknaden för frukt och grönsaker. Tyvärr har tiden visat att man inte uppnått den nivå på samordning av utbudet som man förväntade sig och några andra frågor som allvarligt begränsar effektiviteten i de åtgärder som sattes i gång vid nämnda reform.
I oktober förra året antog detta parlament ett betänkande i vilket man visade att endast 40 procent av produktionen marknadsförs genom producentorganisationer. Med tanke på att de huvudsakliga instrumenten i de gemensamma marknaderna för frukt och grönsaker grundar sig i producentorganisationerna kan man dra slutsatsen, vilket detta parlament gjorde, att det rör sig om en halvgemensam organisation av marknaden. Därför lade vi då fram ett antal ändringsförslag i syfte att förbättra den gemensamma marknadens effektivitet och bland dem fanns ändringsförslag för att lösa problemet med nötter och johannesbröd. I den debatten uttalade kommissionär Fischler att även om han tyckte att flera av ändringsförslagen var sympatiska så översteg de området för det förslag som lagts fram av kommissionen. Han sade också att eftersom han skulle lägga fram en rapport några månader senare skulle kommissionen formulera förslag i denna riktning.
Kommissionen lade i januari fram en rapport om den gemensamma marknaden för frukt och grönsakers funktion men tyvärr följdes den inte av förslag. Rapporten i fråga är huvudsakligen beskrivande. I den finns vissa mycket intressanta informationer som i allmänhet sammanfaller med dem som vi tog upp i vårt betänkande i oktober förra året. Skillnaden mellan dem består i att kommissionens rapport är beskrivande medan parlamentets betänkande formulerade värderingar och förslag.
Två problem uppkommer alltså: Det första är det förfarande som bör följas efter att kommissionen lagt fram sin rapport och det andra är metoden för att så fort som möjligt lösa de problem som drabbar sektorn.
När det gäller förfarandet består problemet i avsaknaden av analyser och värderingar i kommissionens rapport. Kommissionen tar upp att bara 40 procent av produktionen marknadsförs genom producentorganisationer, men det görs ingen bedömning av om det är mycket eller lite. Man analyserar inte effekterna av detta i förhållande till den gemensamma marknadens effektivitet och inte heller värderar man lämpligheten att formulera förslag. Att parlamentet lägger fram ett betänkande med statistiska uppgifter, som man får förvänta sig är välgrundade, har ingen verkan. Det skulle behövas ett betänkande för att diskutera värderingar och förslag, men kommissionens rapport medger inte det och dessutom hade Europaparlamentet redan formulerat dessa i oktober förra året.
Frukt och grönsakssektorn har sedan länge ett antal problem som måste lösas så fort som möjligt. Den gemensamma marknadsorganisationen för frukt och grönsaker har en budget som ligger långt under dess betydelse som ekonomisk verksamhet. Regleringen hindrar att de anslag som finns till den gemensamma marknaden för frukt och grönsakers disposition utnyttjas effektivt. Producenternas avkastning påverkas av störningarna på marknaden, som orsakats av den progressiva utfasningen av gemenskapspreferensen och att produktionskostnaderna aldrig slutar öka.
Därför är det nödvändigt att utvärdera och kompensera effekten av att sluta handelsavtal med tredje land. Det är nödvändigt att stimulera samordningen av utbudet av producentorganisationernas sammanslutningar. Alla dessa frågor och några till, som de som handlar om de problem som är kopplade till driftsfonder och program, finns redan med i det betänkande vi antog i parlamentet i oktober förra året. Och brådskan att lösa dessa problem kräver att kommissionen lägger fram förslag i den riktning som angetts i det betänkande vi antar. I detta ögonblick bör parlamentet kräva att kommissionen lägger fram förslag som vi senare kan få uttala oss om, som ett svar på den legitima oro producenter av frukt och grönsaker i gemenskapen känner.
Jag vill inte avsluta utan att kort nämna nötter och johannesbröd, eftersom mina kolleger huvudsakligen har insisterat på det problemet. Om det finns något som brådskar, inom det som brådskar i den gemensamma marknaden för frukt och grönsaker så är det att lösa problemet med dessa. Parlamentet formulerade också i oktober definitiva förslag för att lösa problemen. Jag tycker därför att det är obegripligt att kommissionären hänvisade till att vara ovetande om de förslag som parlamentet upprepade gånger lagt fram om detta. Det är en prioritet att ge denna sektor en definitiv lösning, och fram till den dag kommissionen presenterar förslag, som parlamentet gjort, bör de åtgärder som för närvarande gäller förlängas.

Izquierdo Rojo
Herr talman! Jag skulle vilja tala om för kommissionen att ännu en gång står vi inför ett problem som handlar om jordbruket vid Medelhavet, ett jordbruksproblem, frukt och grönsaker, där särskilt på ett direkt sätt produktionen vid Medelhavet är inblandad. Och jag skulle vilja fästa kommissionens uppmärksamhet på att det sker alltför ofta. Jag säger det till den kommissionär som är närvarande här, men särskilt med tanke på att det skall vidarebefordras till Fischler. Om och om igen har vi problem med produktioner i södra Europa, med produktioner i Medelhavsområdet, och det är inte av en händelse. Det är värt parlamentets uppmärksamhet eftersom dessa problem jämförelsevis behandlas mycket sämre än dem som handlar om jordbruket i norr.
Kommissionen måste också förstå att det för Europaparlamentet är besvärande att behöva insistera på frågor som enligt kommissionens egna ord redan borde vara lösta. Så står det i de beaktandemeningar som inleder det resolutionsförslag som vi lägger fram med anledning av denna muntliga fråga. I skäl A bekräftas det att Europaparlamentet anser att det finns en stor överensstämmelse med kommissionen och rådet, men därefter menar vi att handlingarna inte motsvarar detta.
Det fanns också ett åtagande från kommissionen att lösa de problem som uppkommit genom den senaste reformen av frukt och grönsaker. Inte heller det har följts upp. I skäl C, t.ex., bekräftas det om och om igen att kommissionen är medveten om problemen, men kommissionen är däremot inte konsekvent eftersom man inte överför sina förslag i gärningar och ännu har man inte lagt fram motsvarande lagstiftningsförslag. Därför begär vi i detta förslag till resolution att kommissionen skall lägga fram förslag för att förbättra den gemensamma marknadsorganisationens funktion i denna fråga, frukt och grönsaker, och särskilt det som gäller omorganiseringen av producentorganisationerna och det som handlar om nötter och johannesbröd.
Herr kommissionär! Ni måste vara medveten om att de enda stöd som Agenda 2000 inte fortsatt är de som gäller nötter och johannesbröd. Herr talman! Ni vet hur vägarna i Spanien blockerats och kommissionen kan inte vara ovetande om problemet eftersom det är en sektor som betalar konsekvenserna av ett brott mot gemenskapspreferensen och en olycksalig handelspolitik. Jag ber att ni ger en lösning på behoven i denna sektor.

Cunha
Herr talman, ärade kommissionsledamöter! För det första skulle jag vilja hälsa de närvarande kommissionsledamöterna välkomna och påminna den del av kommissionen som är företrädd här om att det som har skett med frukt- och grönsakssektorn inte går att tolerera. I Europa finns det i dag två slags jordbruk: Det första, med höga subventioner, är beroende av stöd från den gemensamma tulltaxan, och det andra är beroende av marknaden och utsatt för de risker som jordbrukare löper på den marknaden. Tyvärr är det så att frukt- och grönsakssektorn, i synnerhet den som rör nötter, ingår i den andra produktgruppen, styvmoderligt behandlad av den gemensamma tulltaxan och tvungen att leva av marknaden, utsätta sig för dess risker och all den osäkerhet som råder inom jordbruket. Den gemensamma jordbrukspolitiken har inte kunnat lösa de här problemen på ett riktigt sätt. Som herr kommissionär vet sker nötproduktionen i områden i Sydeuropa, arida och semiarida områden där ibland få alternativ finns, ofta jordbruk bedrivna under torka. Det går inte ens att komma med argumentet att det är ett miljöfarligt intensivjordbruk, snarare tvärtom. Det vi har sett är att den här sektorn har varit helt bortglömd under alla dessa år. Och nu riskerar vi att falla i lagstiftande glömska eftersom kommissionen - vi förstår inte varför - beslutat att inte lägga fram något förslag. Det är sannerligen tråkigt att detta har skett. Därför är syftet med detta förslag till resolution som vi nu lägger fram för parlamentet att få kommissionen att bli medveten om denna glömska, detta tomrum, och lägga fram adekvata förslag för frukt- och grönsakssektorn.
I detta sammanhang finns tre omständigheter som jag anser det viktigt att ta hänsyn till: För det första är det viktigt att komma med lösningar, att lagstifta om driftsfonder för producentorganisationerna. Det är uppenbart, som min kollega Ayuso González och andra kolleger sagt, det är viktigt att medfinansieringen blir 70 procent. Det är viktigt att stöden för förvaltningen av driftsfonderna är effektiva. För det andra är det viktigt att vara medveten om att det inte räcker att inrätta driftsfonder som huvudsakligt jordbrukspolitiskt instrument för sektorn, för det finns många regioner, t.ex. Spanien och Portugal, där det knappt existerar några producentorganisationer, där inte ens 10 procent av produktionen ingår i sådana. Vi måste tänka på åtgärder som erbjuder producenterna i dessa områden lösningar. Det skulle vara orättvist att åsidosätta dem på grund av att det inte finns några producentorganisationer där. Herr kommissionär, i tredje hand tycker jag att det är dags att vidta permanenta stödåtgärder för nötproducenterna. Varför inte direkta stöd? Nästan alla sektorer har ju det. Varför kan då inte denna så fattiga och marginella sektor i Europa få stöd? Jag hoppas kommissionen snart kommer att lägga fram sådana förslag som vi nu bett om.

Baltas
Herr talman! Förslaget till resolution om den gemensamma organisationen är marknaden för frukt och grönsaker, i synnerhet när det gäller nötter, mandlar och liknande, kommer vid en lämplig tidpunkt, och jag stöder det helhjärtat. Situationen är den att den lämpliga konkurrensbalansen har rubbats på ett farligt sätt för gemenskapens producenter inom denna sektor, och kommissionen måste agera omedelbart, för att vi inte skall hamna i en katastrof. Var och en av oss förstår hur viktig denna sektor är, vilket våra kolleger i sina tidigare inlägg visat på ett dramatiskt sätt. Verkligheten, den faktiska situationen som jag berättade om tidigare, herr talman, är följande, i synnerhet för våra egna produkter.
Som ni vet, har dels devalveringen av den turkiska valutan, dels den synnerligen aggressiva politiken från andra stater med sådan produktion, t. ex. USA, försatt gemenskapens produktion i ett ytterst besvärligt läge. Vad vi föreslår för att hjälpa kommissionen är följande: att man fortsätter de program och stödåtgärder som skulle ha avslutats och att man skyndsamt ger effektivt stöd till gemenskapens producenter; man måste finna metoder att stödja producenterna, i synnerhet i dagens situation.
Jag måste också, i likhet med en rad andra kolleger, betona att producenterna av dessa varor, i synnerhet nötter, mandlar och liknande, är fattiga småproducenter, som framför allt finns i Medelhavsländerna. De är inte tillräckligt väl organiserade för att kunna koncentrera sin produktion, och de kan inte av egen kraft konkurrera på den svåra marknaden, som jag sade tidigare. Jag vill således att man, utöver alla andra åtgärder, särskilt skall uppmärksamma hur producenterna är organiserade och försöka finna olika metoder att stödja deras organisationer, så att de själva kan ta itu med problemet genom en effektiv organisation.
Även jag hävdar alltså denna ståndpunkt, vi röstar för detta resolutionsförslag, och vi vill att kommissionen skall ta fasta på vår oro.

Figueiredo
Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! Frukt- och grönsakssektorn ekonomiska, sociala och strategiska vikt är känd, framför allt för länderna i Sydeuropa, inklusive Portugal, för vilket det är av stor vikt att kommissionen förbereder en reform av den gemensamma organisationen av marknaden på det området, eftersom den senaste är från 1996. Det är viktigt att kommissionen rättar till de mest negativa aspekterna, inklusive dem som rör frukternas fattiga släktingar nötterna, och höjer gränsen för stödet till producentorganisationernas driftsfonder. Det är inte rättvist att en sektor som frukt- och grönsakssektorn, som motsvarar nästan 16 procent av jordbrukets slutproduktion, fortfarande bara får 4 procent av unionens stöd då det är en av de sektorer som skapar flest arbetstillfällen i Europeiska unionen. Därför måste kommissionen m.a.o. ta hänsyn till de förslag som lades fram förra året i Jové Peres betänkande, och som godkänts av parlamentet. Särskilt när det gäller en höjning av gränserna för produktionen och dess stöd, en större medfinansiering av producentorganisationernas driftsfonder och ett bibehållande av garantipriser så att denna viktiga jordbrukssektor kan bevaras, vilken även är drabbad av den import som uppstått på grund av bilaterala överenskommelser, då sektorn flera gånger använts i utbyte utan att man tagit hänsyn till de sydeuropeiska ländernas intressen och hur viktigt sektorn är för arbetstillfällen och utveckling i dessa länder.

Byrne
. (EN) Herr talman! Ett antal medlemmar har ställt frågan varför kommissionen inte har lagt fram några förslag avseende rapporten. Kommissionen håller fortfarande på att ta del av synpunkter och kommentarer. Som jag tidigare nämnde är emellertid kommissionen redan en bra bit på väg att utvärdera dessa synpunkter. Parlamentets kommentarer ingår naturligtvis också i denna utvärdering.
Det är för tidigt att säga när möjliga förslag och lösningar kan läggas fram. Kommissionen kan inte lägga fram en kalender för kommande åtgärder. Många faktorer är inblandade, inklusive budgetaspekter och behovet av att harmonisera framtida politik mellan marknadssektorer. Jag kan emellertid ännu en gång försäkra er om att kommissionen prioriterar denna fråga. Den hoppas att så snart som möjligt kunna gå vidare till ett läge där fullständiga diskussioner kan hållas med alla berörda parter inom frukt- och grönsakssektorn.
Avseende frågan om kommissionen kommer att föreslå en långsiktig lösning för nötter, så är kommissionen medveten om situationen i nötsektorn och alla berörda parters åsikter. I detta sammanhang håller kommissionen på att utvärdera huruvida och i vilken utsträckning ytterligare stöd kan bli tillgängligt. Denna utvärderingsprocess äger rum i rapportens större sammanhang. Hur som helst kan möjligt framtida stöd endast tänkas tillsammans med en omställning. Emellertid anser kommissionen att politiken med en ettårig förlängning av övergångsersättningen för nötförbättring inte verkar vara ett lämpligt sätt att hantera den här specifika frågan.
De nödvändigaste anpassningarna till 1996 års reform var faktiskt säkerställda genom antagandet av förordning 2699/2000 i december förra året. Med denna förordning förenklade och förbättrade vi systemen för finansiering av driftsfonder för bearbetade tomater, persikor, päron och citrusfrukter och dessutom tog vi upp frågan gällande exportbidrag.
Slutligen ställde ett antal medlemmar några tekniska frågor rörande de olika mekanismerna i den gemensamma marknadsorganisationen för frukt och grönsaker och jag hoppas att ni kommer att godta att detta, naturligtvis, inte tillhör mina normala ansvarsområden. Jag skulle föredra att lämna över de här frågorna till min kollega, Franz Fischler. Kommissionär Fischler hade inte möjlighet att närvara i kväll, men han har meddelat mig att han gärna diskuterar dessa frågor med er i utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling så snart tillfälle bjuds.

Talmannen
Tack så mycket, herr kommissionär.
Jag har erhållit ett gemensamt resolutionsförslag enligt artikel 37.2 i arbetsordningen.
Omröstningen kommer att äga rum på torsdag kl. 12.00.

Internationella civila flygorganisationen (ICAO): Flygtransport och miljö
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är uttalande av kommissionen om internationella civila flygorganisationen (ICAO): Flygtransport och miljö.
Kommissionär Palacio har ordet.

De Palacio
. (ES) Herr talman, ledamöter! Kommissionens meddelande i december förra året om gemenskapens mål för den 33:e ICAO-församlingen utgör, naturligtvis, referensramen för att förbereda och utvärdera de resultat som uppkommer i nämnda 33:e församling, såväl när det gäller att minska buller, ljudutsläpp från flygplanen, som när det gäller att minska utsläppet av gaser.
Jag skulle vilja säga att rådet (transport) i april i år stödde den strategi som föreslagits av kommissionen. Meddelandet är mycket tydligt när det gäller att uppnå avtal inom ramen för ICAO, såväl när det gäller minskning av buller från flygplan som i åtgärder för att minska gaser som skyndar på växthuseffekten, samt begränsningen av drift av flyg som bara marginellt överensstämmer med de akustiska reglerna i kapitel 3 och som är de som till största delen bidrar till bullret på flygplatserna.
Att sluta ett avtal med anledning av denna församling, med en lösning som gör det möjligt för de undertecknande länderna att på ett enkelt och bekvämare sätt uppfylla sina åtaganden att minska gaser med växthuspåverkan är också en del av våra mål.
Ledamöter! Det finns en aspekt som vi redan förutser att vi kan säga kommer att ge ett bra resultat vid ICAO-församlingen. Jag talar naturligtvis om ett avtal om att skapa ett nytt kapitel 4 med en minskning av 10 decibel i förhållande till de maximala nivåerna som tillåts i de tidigare kapitlen. ICAO-rådet har dessutom redan antagit regler som säkerställer en strikthet när det gäller omcertifiering av flygplan och för att undvika den aktuella situationen för de omcertifierade eller omklassificerade flygplanen, som gått från kapitel 2 till kapitel 3 och som ligger till grund för hela vår kontrovers med Förenta staterna.
Dessutom försöker man genom ICAO-församlingens förberedelse säkerställa att de undertecknande parterna har den flexibilitet som är nödvändig för att sätta igång de instrument som, enligt ICAO, möjliggör ett balanserat svar på hanteringen av bullret. Denna balanserade hantering bygger på fyra delar. För det första, åtgärder för att sänka bullret vid källan. För det andra, regler för markanvändningen. För det tredje, förfaranden vid så kallat mindre buller, som gör det möjligt för piloterna att begränsa bullret vid uppstigning och landning. Och slutligen åtgärder som försöker begränsa de flygningar i kapitel 3 som ger upphov till mest buller.
Det är framför allt denna sista punkt som, som ledamöterna vet, ger upphov till mest problem i våra diskussioner med Förenta staterna. För att underlätta en överenskommelse inom ramen för ICAO om denna fråga håller vi parallellt på att diskutera med Förenta staterna och med utvecklingsländerna.
Man måste säga att varken ICAO eller Förenta staterna, naturligtvis, kan ignorera det problem bullret från flygplanen ger upphov till vid många flygplatser i tätbefolkade områden.
I detta sammanhang kan vi konstatera att dessa ljudstörningar vid vissa stora flygplatser håller på att uppnå verkligt kritiska nivåer. Därför är det oerhört brådskande att införa åtgärder som får ett slut på den situationen och som gör det möjligt att fortsätta att ha dessa flygplatser i drift.
För andra däremot är ljudproblemet mycket mindre viktigt. Därför borde man fundera över några beslut där det finns en viss bedömningsmarginal, flygplats för flygplats. Det arbetar vi på och det är dessutom en fråga som är en del i att göra det lättare att nå en uppgörelse med Förenta staterna.
Dock existerar det en viss risk med olika förfarandesätt när det gäller begränsningen av driften av flygplan enligt kapitel 3 - de som bullrar mest - som kan ge konkurrensstörningar mellan olika flygplatser. Därför, och för att undvika en explosionsartad situation i gemenskapen, är avsikten att förhandla med Förenta staterna, och naturligtvis inom ramen för ICAO, så att detta individuella beslut, flygplats för flygplats, kan innefattas i en allmän ram som fastställer olika nivåer på driftsbegränsningar beroende på särskilda omständigheter.
Hur som helst åtar jag mig att ännu en gång att, tillsammans med kommissionens tjänstemän, hålla en öppen dialog under alla dessa månader med ledamöterna och jag hoppas att vi i slutändan kan nå en överenskommelse inom ramen för ICAO som gör det möjligt för oss att garantera en lösning på frågan om flygplatserna och de mest bullrande flygplanen och samtidigt undvika alla slag av konfrontation med Förenta staterna, vilket inte är till gagn för någon.

Hatzidakis
Fru talman, fru vice kommissionsordförande! Först skulle jag vilja utrycka min uppskattning av vice kommissionsordföranden Palacios initiativ att komma till parlamentets plenarsammanträde och beskriva kommissionens strategi för oss och naturligtvis även situationen i förhållande till ICAO:s 33:e möte i september. Det är en fråga som vi diskuterade också i förra veckan, vid vårt utskotts sammanträde. Det är en fråga som vi sedan länge har diskuterat i Europaparlamentet, och vi hade för avsikt att från utskottet framställa en muntlig fråga till kommissionären. Därför är vi glada över att kommissionären själv tagit initiativet att komma hit och tala inför parlamentet och därigenom klargöra kommissionens ståndpunkter.
Denna fråga är av vital betydelse för våra väljare. För miljöns och för livskvalitetens skull måste vi minska bullret från flygplanen, i all synnerhet som lufttrafiken ökar och situationen förvärras för varje dag. Det finns vissa tendenser, som kommissionären beskrev och som jag skulle vilja återkomma till. Jag skulle vilja säga att jag personligen hyser en viss optimism om att dessa tendenser kan leda oss till ett positivt resultat. Vi måste emellertid vara beslutsamma och visa att Europa är en jämbördig samtalspartner för Förenta staterna. Vi är vänner och det vill vi förbli, men de måste också förstå att de har att göra med en jämbördig samtalspartner, som vill lösa detta problem på bästa sätt och finna de regler som skall tillämpas så snart som möjligt. Jag hoppas nu att Förenta staterna med denna inriktning skall tala med en röst och inte med flera olika röster, vilket hittills varit fallet.
Och jag måste göra ett annat förtydligande. Att vi eftersträvar en internationell lösning, eftersom det är ett internationellt problem och internationella problem kräver internationella lösningar. Vi är alltså här för att diskutera. Jag hoppas att även de har den uppfattningen; annars ligger det i sakens natur att vi måste agera på egen hand, som europeiskt parlament, med de lösningar som redan godkänts av Europaparlamentet.
ICAO:s 33:e möte är ett tillfälle som vi måste utnyttja och inte får försumma. För egen del skulle jag vilja säga att vi här i Europaparlamentet - och jag tror att jag nu ger uttryck för vad majoriteten av ledamöterna anser - hyser förtroende för vice ordföranden Palacio som förhandlare för Europeiska unionen, och jag hoppas att vi vid denna konferens i september slutligen skall komma fram till resultat som leder till en bestående och definitiv lösning av frågan.

Sterckx
Herr talman, fru kommissionär! I vilket fall som helst tackar jag er för den redogörelse som ni ger i plenum, även om jag tror att det fanns mer folk i utskottet för regionalpolitik, transport och turism än i detta plenum. Men symbolen räknas naturligtvis också.
Jag har ytterligare ett par frågor. Kapitel 4 är bra, minus 10 db: formidabelt. Omcertifieringen eller omförflyttningen av flygplan från kategori till kategori är tydligen ordnad. Det är inte möjligt, om jag har förstått er rätt, att vi i framtiden får nya fall som de vi haft, en förskjutning från kategori 2 till kategori 3. Om jag förstår er rätt så är det nu uteslutet. Det är bra.
Något som i vilket fall som helst måste uppnås, är att det inte blir värre någonstans. Det får inte bli värre än det är nu vid en enda flygplats. På ett antal flygplatser - ni har förresten själv sagt att man måste undersöka känsliga områden på varje enskild flygplats - måste det snabbt bli bättre, helst så snart som möjligt.
Men min fråga är om de ingångna avtalen om klassificeringen av flygplatser är världsomfattande avtal? Vem är det som bestämmer normerna? Har vi i Europeiska unionen också något att säga till om? Får vi vara strängare? Hur görs det? Vad händer med konkurrensen mellan flygplatser? För en tid sedan, när vi talade om Lucas betänkande, sade vi att det är en av de viktiga punkterna. Konkurrens mellan flygplatser till nackdel för de omkringboende och miljön går inte för sig. Vet ni redan nu hur vi skall lösa det i unionen? Vilken roll skall de lokala myndigheterna spela? Genom fysisk planering sade ni, men det är en typisk lokal befogenhet. Så hur skall ni ordna det? Jag har alltså fortfarande en del frågor.
Så har vi utfasning. Om jag har förstått saken rätt så har vi fortfarande inte fått någon rätsida på den saken, och då måste alltså klassificeringen av flygplatser bidra till att lösa det problemet. Om det inte finns någon utfasning, om de där kapitel 3-flygplanen fortsätter att flyga tills de går i pension, om jag får uttrycka det så, är det då inte lite väl länge? Bör vi inte vara lite ambitiösare och få ut de nya flygplanen på marknaden snabbare?
Hur långt har vi kommit med enhetliga metodet för att mäta buller? Det är trots allt absolut nödvändigt att vi mäter på samma sätt, både amerikanerna och vi, så att the footprint avgörs på samma sätt överallt.
Vidare har jag en fråga om luftföroreningar. Egentligen har ni inte sagt så mycket om det. Vad står det i avtalet om luftföroreningar? En allra sista fråga: vad händer med direktivet om hushkits? Försvinner det? Kommer ni att lägga fram ett förslag om att upphäva det? Kommer vi helt enkelt att behålla det? Har amerikanerna sagt något om det? Är det en del av paketet eller inte? Jag har ytterligare ett par frågor, men jag tror att vi är på rätt väg. I vilket fall som helst hoppas jag att vi kan nå fram till en lösning i september.

Lucas
Herr talman! Jag uppskattar verkligen kommissionärens uttalande. Jag förmodar att vi alla är överens om att Internationella civila flygorganisationens (ICAO) kommande generalförsamlingsmöte kommer att bli ett nyckelmöte avseende flygtransport och miljö.
Som Sterckx sagt var jag föredragande av parlamentets svar på kommissionens förslag avseende flygtransport och miljö förra året. Ni kommer kanske ihåg att parlamentet starkt betonade behovet av ett positivt resultat av detta ICAO-möte. Vi sade, i stort sett, att om ICAO inte gav oss vad vi behöver måste EU allvarligt överväga att införa egna kompletterande medel för att säkerställa att miljöhänsyn integreras ordentligt i flygindustrin.
Jag vill ta upp endast två nyckelfrågor i samband med dessa diskussioner. För det första ökar flygtransporterna otroligt i antal, passagerarantalet världen över förväntas fördubblas på mindre än 20 år. För det andra subventionerar gällande politik flygtrafiken och stimulerar därför denna tillväxt ytterligare. Flygbränsle är inte beskattat, det är inte belagt med mervärdesskatt och omfattas inte av Kyotoprotokollet.
Så vad förväntar sig parlamentet av detta ICAO-möte? Om bullerminskning: vid mötena med Cape Working Group de senaste veckorna och månaderna har EU föreslagit att gradvis avveckla kapitel-3 flygplan och att uppgradera kapitel-4. Detta är minimikraven: att försöka att nå målet för bullerminskningen på, som bäst, - 14 dBA, men åtminstone -10 dBA minskning vid källan. Om ICAO inte kan åstadkomma detta, måste vi, som kommissionären sagt, anpassa reglerna och införa driftsrestriktioner på kapitel-3 flygplan vid ett antal bullerkänsliga flygplatser. Men EU kan också behöva undersöka om det går att införa ett direktiv för begränsning av flygbuller för att kunna uppnå en minskning på, allra minst, 10 dBA, som ett erkännande av de särskilda problem som uppstår i ett tätbefolkat område som EU.
Beträffande utsläpp måste vi vidta konkreta och effektiva åtgärder för att minska flygplansutsläppen. Detta inbegriper inte bara frivilliga åtgärder utan också utsläppsrelaterade skattepålagor. Flygplan borde uppfylla högt satta men genomförbara mål för minskning av utsläppen. Om ICAO inte kan genomföra detta måste EU utveckla sina egna gränsvärden för utsläpp.
Jag beklagar verkligen att vi inte kan få en parlamentsresolution i den här frågan. Jag tror att ett bestämt budskap från detta parlament skulle ha stärkt förhandlingspositionen för rådet och kommissionen på ICAO-mötet. Jag hoppas att både rådet och kommissionen känner vilka starka känslor som delas av alla grupper i Europaparlamentet i den här frågan och försöker nå bästa möjliga överenskommelse i september. Men om en sådan överenskommelse inte kan uppnås, måste de återvända till parlamentet, så att vi kan arbeta tillsammans för att säkerställa EUs egna åtaganden och förpliktelser enligt fördragen för att integrera miljöfrågorna i alla policyområdena, så att det kan ge effekt inom flygindustriområdet.

Blokland
Herr talman! Vi behöver verkligen ett genombrott i ICAO-sammanhang. Om vi uppnår det genombrottet så är jag den första att lyckönska fru Palacio till det. Jag anser att det är av utomordentlig vikt att vi, med tanke på att normerna för bullercertifiering inte har ändrats sedan 1977, och att flygtrafiken har ökat så enormt mycket, nu snabbt vidtar drastiska åtgärder. Moderna, tysta flygplan med strängare bullernormer och avveckling av bullriga flygplan. Och självfallet också ett minskat utsläpp av växthusgaser.
Med tanke på det finns det enligt min åsikt inget utrymme för överljudsflygplan som flyger med en enorm hastighet men som använder mycket mer energi än de nuvarande flygplanen, vilket resulterar i ännu högre utsläpp av växthusgaser.
Jag tror att det är av stor vikt att vi, i enlighet med avsikterna i resolutionen om luftfartyg med ljuddämparsystem som vi antog i mars 2000, nu också går vidare. Jag önskar kommissionär Palacio lycka till med förhandlingarna. Vi kommer att följa dem med stor uppmärksamhet. För om det inte går att lösa kommer vi tyvärr att bli tvungna att göra det på europeisk nivå, och det anser jag inte vara önskvärt.

Speroni
Herr talman! Jag uppskattade verkligen fru kommissionärens inlägg. Hon visade sig ha klara idéer och även en viss beslutsamhet, en viss övertygelse när det gäller denna känsliga fråga.
Naturligtvis är det omöjligt att analysera hela denna fråga på de tre minuter som står till mitt förfogande, och därför tänker jag bara uppehålla mig vid ett par punkter. För det första: förbättra flygplanen. Självklart kommer mindre bullriga flygplan att betyda modernare flygplan, vilket också betyder bekvämare flygplan, men framför allt betyder det säkrare flygplan, och inte bara vad gäller motordelen: när planen landar kommer till exempel en stor del av bullret från landningsställen och inte från motorerna.
När det gäller konkurrensen mellan olika flygplatser så är det utan tvivel nödvändigt att ge de lokala myndigheterna större inflytande. Det är uppenbart att flygplatsmyndigheterna kan frestas att bevilja undantag, och även att öka trafikvolymerna, men om en viss ståndpunkt bestäms av någon i beslutande ställning i de lokala myndigheterna, så kommer det att bli de berörda befolkningarna som bestämmer avvägningen mellan pengar/handel/varor och buller, och inte bara flygplatsledningen.
När det gäller flygplatser så måste reglerna vara i viss mån flexibla, för det är klart att en flygplats som den i Malpensa, i närheten av där jag bor, som räknar sjuttio starter och landningar i timman är något helt annat än vissa flygplatser som har fyra eller fem om dagen. Det är tydligt att om det sker ett fåtal starter och landningar varje dag, så skulle man kunna acceptera en viss ökning av bullernivån, just på grund av det närmast löjligt låga antalet flygplan.
När det gäller subventionerna måste jag säga att flygtransporter, även om de i viss utsträckning redan är subventionerade, får mycket mindre stöd än stadstrafiken, än järnvägen, än sjötransporterna eller alla övriga transporttyper. Att klaga över det statliga stödet till flygtransportsektorn förefaller därför omotiverat.
Slutligen hopas jag att Europeiska unionen skall kunna uppnå de mål och resultat som kommissionen utlovar i ICAO, oberoende av de resolutioner som antas i denna kammare.

Ripoll y Martínez de Bedoya
Fru kommissionär! För det första vill jag börja med slutet. Jag önskar er all lycka till vid nästa sammankomst i ICAO. Ni skall veta att ni har parlamentets hjälp och stöd och att vi hoppas att ni kommer att nå de mål som Europeiska unionen hoppas på i denna fråga.
Europeiska unionen bör gå före med att anta en serie av åtgärder som inte bara hör till ämnet för detta uttalande om flygtransporter och miljö, utan också om dess negativa konsekvenser för livskvaliteten för medborgarna i Europeiska unionen. Vi bör uppnå konkreta och mätbara mål. Och vi bör också uppnå en tidsplanering som är reell och genomförbar. Annars kommer vi inte att uppnå något av de mål som vi diskuterat så många gånger i utskottet, som handlar om bullernivån från flyget. Den situation, som Lucas så väl uttryckte, med en ökning av efterfrågan på flygtransporter, situationen vid vissa flygplatser som inte klarar av att ta emot all den flygtrafik som den nu tar emot, de åtgärder ni i kommissionen föreslagit, som bulleravgifter, begränsningar för flygning med vissa flygplanstyper i Europeiska unionen, eller tydliga politikområden för markanvändning när det gäller flygtransporter.
Ett andra problem som jag tror oroar är gasutsläpp. Det talas mycket om växthuseffekten, som beror på koldioxid. Med tanke på att flygtransporterna skulle kunna minska en mycket större växthuseffekt mellan två och fyra gånger så anser jag att det är tillräckligt betydelsefullt för att vår inställning i frågan skall vara klar och bestämd. Samtidigt kan vi inte heller glömma vad flygtransporterna har betytt för utvecklingen i samhällena, i den ekonomiska utvecklingen i staterna, för medborgarnas livskvalitet, i snabbheten och möjligheten att lära känna och komma till andra platser. Jag anser att man behöver förnuftiga, konkreta och alldeles effektiva åtgärder, som verkligen förbättrar miljön och livskvaliteten.

Rübig
Herr talman, ärade fru kommissionär! Jag skulle som ledamot av utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi vilja tacka er för att ni under era förhandlingar även tänker på den europeiska luftfartsindustrins konkurrensförmåga. Det just sådant som katastrofen hos Sabena som visar oss på att tusentals arbetstillfällen kan vara berörda inom den närmaste tiden. När allt kommer omkring är luftfartsindustrins kostnadsläge även en avgörande faktor för biljettpriserna. Biljettpriserna är mycket viktiga av sociala orsaker - men inte bara av sociala orsaker.
Det avgörande problemet vid uppkomsten av buller är köbildningarna. Eftersom vi flyger från Bryssel ser vi ofta att fem, tio eller femton flygplan står efter varandra på startbanan och väntar på starttillstånd. Jag tror att bekämpandet av köbildningar i trafiken i allmänhet, men i synnerhet inom luftfarten, måste prioriteras och att vi måste engagera oss för effektivare system för att köbildningarna därigenom skall kunna minska.
Men även utbildning och vidareutbildning av personalen, inte bara i tornet och i flygplanen, är avgörande. Om man överväger särskilda utbildningar, i synnerhet med tanke på buller- och miljöaspekter, skulle man kunna uppnå mycket på detta område. När allt kommer omkring handlar det också om infrastrukturen. Vi känner alla till problemen med Eurocontrol, och svårigheterna i samband med att fördela luftrummet på ett effektivt sätt mellan civila och militära flygplan är välkända. Jag tror att kommissionen borde utöva avsevärt mer tryck för att vi snabbare skall kunna nå lösningar för att få bukt med köbildningarna och samtidigt säkerställa ökad säkerhet och komfort för passagerarna.
Sista punkten: det sjätte ramprogrammet för forskning och utveckling är för närvarande under utarbetande. Jag anser att det är nödvändigt att mycket intensivt insistera på att man finner en lösning för trafiksektorn i synnerhet. Här behöver vi nya utgångspunkter i det sjätte forskningsramprogrammet. Vi vet att köbildning kommer att vara en av flera huvudfrågor för nästa år. Jag tror att vi behöver intelligenta lösningar som hjälper oss att säkerställa rörligheten för befolkningen och samtidigt få bukt med dessa problem. Därför borde vi i ökad omfattning starta egna forskningsprogram även för luftfarten inom ramen för det sjätte ramprogrammet för att kunna erbjuda övertygande lösningar för befolkningen på detta område.

Bowe
Herr talman! Jag ber om ursäkt för min sena ankomst; den här diskussionen har gått ganska fort men jag har på annat håll lyssnat på vad kommissionären sade. Vad hon sade verkade inte alls särskilt tydligt eller exakt i den rådande situationen. Detta var en besvikelse för mig.
Vi gav er ett projektunderlag i mars 2000. Vi förväntar oss att ni antingen håller er till projektunderlaget eller kommer tillbaka och meddelar oss något annat. Vi måste få veta vilka framsteg ni har gjort med detta projektunderlag. Vi måste veta vad ni gör av det. Vi måste få veta vilka framsteg som gjorts avseende bullerminskningen, gasutsläpp och naturligtvis bränsleekonomi.
Framgångsrika förhandlingar kräver förberedelse och hårt arbete. Vi måste få veta vad som blir gjort och vi måste höra från er att det blir gjort. Ni måste gå dit och tala om för amerikanerna att buller- och gasutsläpp från flygplan är allvarliga problem i Europa, allvarligare problem än i USA eftersom Europa är mindre till ytan och vår infrastruktur är annorlunda.
Den beräknade ökningen av flygtrafikens krav är helt klart en fråga som kräver handling nu. Ni måste hålla er till ert projektunderlag. Vi kommer att hålla noggrann uppsikt över detta. Men det väsentligaste är att vår kommissionär står på sig för Europa, står på sig för Europa och dess industri, står på sig för Europa och dess miljö och står på sig för Europa och dess folk. Vi förväntar oss att ni gör det. Låt oss hoppas att ni kan säga något ytterligare vid diskussionens slut som lugnar mig.

Whitehead
Herr talman! Om jag kan få upprepa vad kolleger från alla partier och även nationella grupper sagt, nämligen att tiden för samtal nu är farligt kort. Emedan vi saluterar att ni har stått fast vid er förhandlingsposition, fru kommissionär, förväntar vi oss alla att ni skall säga att den inte är obegränsad - och inte heller ert tålamod.
Ni har mandat från alla partier och grupper i detta hus för att angripa problemet med ökande utsläpp i luften och skadorna som drabbar de som bor i närheten av flygplatser som ett resultat av den nuvarande situationen. Det finns fortfarande en övertygelse om att den oändliga utökningen av flygtrafiken är helt av godo, att alla tjänar på den. Det gör de inte. Det finns sociala gränser för tillväxt och gränser för hur mycket vi kan njuta till och med av något så livsutvecklande som resande. Vi fick höra många hot och en del hårda ord från Förenta staterna förra året, när det såg ut som om flygplan med ljuddämpning s.k. hushkits och kapitel-3 flygplan skulle lämna våra skyar, kanske år 2002. Men hela Europa har problem, särskilt de som bor i närheten av flygplatser, och som inte bara lider av bullerförorening, utan också av utsläpp från flygplan med konsekvenser för miljön. Vi måste se förändringarnas början.
I East Midlands i Förenade kungariket, där jag bor, har ett antal små flygplatser kommit till. Flera av dessa kämpar desperat för att kunna konkurrera med dygnet-runttrafik. Detta innebär flygtrafik med äldre flygplan, som kommer att halta fram i ytterligare några år, om de tillåts göra det, med få driftskontroller. Uppenbarligen är detta något som medlemsländerna kan reagera på. Om det inte finns ett ramverk för att ta äldre flygplan ur trafik, kommer vi aldrig att uppnå den kontrollnivå som vi behöver. Jag förenar mig med andra kolleger som har talat.
Lucas uttryckte det på ett lysande sätt för oss alla - genom att säga att om det inte går att komma överens i september kan vi inte bara lämna det därhän och säga att vi försökte men misslyckades. Det här huset vill inte att kommissionsledamoten misslyckas, vi vill att hon lyckas. Även om vi uttrycker oss på ett burdust sätt, är det med vänlig anda.

De Palacio
. (ES) Herr talman, ledamöter! Låt oss vara överens om en första sak. Flygplatser är källor till rikedom och utveckling. Och om det inte är så frågar jag er hur ni kommit hit, om ni inte flugit. Det står klart att vi behöver flygplatserna. Med det som utgångspunkt måste vi naturligtvis se till att skapa så lite problem som möjligt för befolkningen i området. Samtidigt måste vi också komma ihåg att befolkningen många gånger bosätter sig i närheten av flygplatser på grund av verksamheten på desamma, för den ekonomiska utveckling de ger och den infrastruktur de medför. Saker och ting måste ses i sitt rätta sammanhang.
Den andra frågan är de lokala myndigheternas ansvar. Ledamöter! Det handlar om subsidiaritet. Varje land har sina egna regler och jag kommer inte att tala om för länderna vad de skall göra i denna fråga.
För det tredje, hushkits-regeln, som detta parlament antog 1998 tillsammans med rådet, alla enhälligt. Om jag någon gång lägger fram eller föreslår en ändring av denna norm kommer det att vara just för att ersätta den med något som är ännu bättre för den befolkning som bor kring flygplatserna. För att förbättra. Och dessutom göra det på ett sätt som inte leder oss till en kontrovers och en internationell tvist som i nuläget. Dessutom är kommissionen, eller gemenskapen som sådan, inte medlem i organisationen för den internationella civila luftfarten, utan det är medlemsländerna som är det. Vi har en sekundär ställning, en hörnposition. Det är den aktuella situationen.
Den nuvarande regeln har anmälts av Förenta staterna enligt artikel 84 och vi uppnådde för en vecka sedan att beslutsfattandet i ICAO:s senaste rådsmöte sköts upp, för att i november, dvs. efter församlingen, ta upp fattandet av beslutet om fonden som avser den tvist som inletts av Förenta staterna på grund av vår hushkits-regel. Vi får se vilket resultatet blir. Jag skulle vilja komma överens om normer som förbättrar flyplanens prestanda och att de så fort som möjligt moderniserar flygplansflottan i de olika länderna, med Förenta staterna, utvecklingsländerna och de länder som deltar i ICAO.
Det finns en till fråga som tagits upp av Sterckx, Lucas och andra, som Blokland och Hatzidakis: förnyandet av flygplansflottorna. Det finns två olika aspekter i det. Först, tack vare vår reglering har vi uppnått att saker rör sig i ICAO. Därför sade jag tidigare att vi redan till dags dato uppnått positiva resultat. Det kommer att finnas ett kapitel 4 med -10 decibel. Det kommer däremot inte att finnas en överenskommelse om en utfasning, eftersom det inte går förrän det finns ett kapitel 4, som tidigare med kapitel 2 och 3. Dvs. att det kommer att vara vid församlingen 2004 som vi beslutar om datum för att överge flygplanen i kapitel 3. Vi har kommit överens om att metoder och utvärderingssystem för en omklassificering av flygplan är en nyckelfråga. Man måste komma ur den nuvarande situationen, med flygplan i kapitel 2 omklassificerade som kapitel 3 och som tillfredsställer kriterierna i detta tredje kapitel bara under vissa regler för flygning och dessutom på ett mycket begränsat sätt. Det innebär att de under andra omständigheter till stor del överstiger dessa buller och inte uppfyller reglerna i kapitel 3.
Det är bakgrunden till vår hushkits-tvist. Ledamöter! Det vi söker är punkter att komma överens om med Förenta staterna, och med ett antal andra länder, och jag tror att det bästa är att vi uppnår ett avtal mellan alla. Självklart kommer jag att försvara de 15 EU-ländernas positioner. Men jag vill påminna er om situationen för ett år sedan när trycket från Förenta staterna var mycket starkare och det fanns hot om handelsrepressalier mot ett antal länder. Det trycket är nu mindre, bl.a. för att vi håller på att förhandla och det verkar som om vi kommer att nå punktvisa överenskommelser. Det nämnda trycket fick jag höra talas om från olika länder, delegationer av länder och också från vissa ledamöter i denna kammare. Jag vill inte hamna i en liknande situation fler gånger, eftersom den som då var tvungen att ta striden och säga nej, det var jag. Det jag vill är att nå en överenskommelse med Förenta staterna som gör det möjligt att nå det mål vi alla har, dvs. att minska bullret kring våra flygplatser. Det är det jag arbetar på. Jag söker också överenskommelser med andra länder, eftersom det i ICAO inte bara finns de 15 EU-länderna utan också Förenta staterna och ett antal andra länder från andra ställen på planeten som har intressen som är något olika de våra, och med vilka vi måste nå överenskommelser.
Man har tagit upp två frågor. Frågan om konkurrens mellan flygplatser, de mest bullriga och de minst bullriga. Det är just därför vi vill att det skall vara ett beslut flygplats för flygplats, med en allmän ram där man sänker de olika begränsningsnivåerna för drift och buller till två, tre, maximalt fyra, beroende på specifik känslighet för den omkringboende befolkningen. Det finns geografiska villkor. Jag tänker t.ex. på flygplatsen i Salzburg, där det är problem att flyga in mellan bergen och det uppstår eko som förvärrar bullerproblemet, och andra frågor som rättfärdigar anpassningar och specifika skyddsåtgärder för dessa områden. Det vi säger är att beslut fattas individuellt, vilket är det som Förenta staterna begär, eller att det genomförs ett regionalt geografiskt allmänt närmande, som vi begär. Den kompromisslösning vi förhandlar med dem om är en geografisk ram med maximalt tre eller fyra känslighetsnivåer. En situation utan speciella begränsningar och två eller tre nivåer till med konkreta operativa begränsningar.
Herr talman! Slutligen vill jag avsluta med att tacka för alla era inlägg och tacka för ert stöd, i hopp om att det skall vara möjligt att en delegation i detta parlament skulle kunna delta i ICAO, vara med oss där som våra följeslagare. Jag tror att det kan finnas ett gemensamt intresse av att innefatta en parlamentarisk delegation vid diskussionerna, och vi måste se hur vi skulle kunna formulera det, som man gör vid andra typer av förhandlingar. I ett av inläggen sades det att flygtransporterna har en gräns. Ledamöter, allt har en gräns. Alla vet vi att luftrummet är begränsat, kapaciteten är begränsad, men jag tror att vi inte nått dit ännu. Det vi måste göra är att förvalta alla resurser på bästa sätt. Just när det gäller dessa begränsningar av transporter, inte bara flygtransporter, utan transporter i allmänhet, samtidigt som möjlighet till tillväxt ges inom ramen för en hållbar utveckling, hoppas jag att vi under de följande veckorna kan börja diskutera vitboken om transporter, om allt går bra och vi kommer över de interna diskussionerna i kommissionen. I den tar vi bland annat upp höghastighetstågen som ett alternativ till flytransporter för distanser som är kortare än 800 eller 900 km.

Talmannen
Tack så mycket, fru kommissionär.
Jag förklarar debatten avslutad.
(Sammanträdet avbröts kl. 19.59.)

