
Maes
Hr. formand, jeg vil gerne spørge Dem om noget i forbindelse med et ikkekommercielt foretagende, som kalder sig den ikkekommercielle pensionsfond. Kære medlemmer af Europa-Parlamentet, jeg tror, at Parlamentet flere gange har drøftet pensionsfondene, og at vi befinder os i en overgangsfase. Derfor undrer det mig i allerhøjeste grad, at jeg her finder en indbydelse fra hr. Balfe til et møde, som han holder med den ikkekommercielle pensionsfond. Jeg vil gerne spørge, om Parlamentet ved den slags møder afholder udgifterne til bl.a. tolkning, og om dette ikkekommercielle foretagende på en eller anden måde støttes af Parlamentet.

Formanden
Mange tak, fru Maes. Præsidiet tager Deres bemærkning til efterretning. Som De kan forstå, kan Præsidiet lige nu og under disse omstændigheder ikke give Dem noget svar. Det er ikke den siddende formands individuelle beslutning, men Præsidiets beslutning. De vil få fyldestgørende svar ved passende lejlighed.

Godkendelse af protokollen fra det foregående møde
Formanden
Protokollen fra mødet i går er omdelt.
Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg den som godkendt.

Galeote Quecedo
Hr. formand, da jeg gennemså protokollen fra i går, bemærkede jeg, at hr. Barón Crespo besvarede et af mine indlæg fra dagen før.
Bare rolig, hr. formand, jeg vil ikke anmode om at udnytte min ret til at fremsætte en personlig bemærkning. Og desuden tror jeg ikke, at jeg er i besiddelse af hr. Baróns parlamentariske behændighed til at svare på en personlig bemærkning inden for kun 24 timer. Jeg vil blot gennem hans kolleger meddele ham, at jeg er rede til at samarbejde.

Formanden
Mange tak, hr. Galeote. De har rejst spørgsmålet, som det er Deres ret, men De forstår vel, at det ikke tilkommer mig at give det svar, som De ønsker. Jeg mener, at De bør rejse spørgsmålet næste gang, hvor hr. Barón Crespo har forsæde.
(Protokollen godkendtes)

Europæisk agentur for genopbygning - Situationen i Kosovo
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende:
betænkning (A5-0013/99) af Pack for Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik om forslag til Rådets forordning (EF) om ændring af forordning (EF) nr. 1628/96 om bistand til Bosnien­Hercegovina, Kroatien, Den Føderative Republik Jugoslavien og Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien, navnlig gennem oprettelse af et europæisk agentur for genopbygning (KOM1999)312 - C5-0062/1999 - 1999/0132(CNS));
og redegørelse fra Kommissionen om situationen i Kosovo.

Pack
Hr. formand, kære kolleger, vi taler i dag om et genopbygningsagentur for Sydøsteuropa, hvis første operationelle agentur skal oprettes i Kosovo, i Pristina. I modsætning til andre institutioner i Europa har vi taget ved lære af Bosnien-Hercegovina. Vi satser på effektivitet fra starten. Den må der ikke lægges hindringer i vejen for fra starten, fordi afgørelserne træffes langt borte. Det lærte vi i Bosnien. Det tog vi ved lære af. Hr. Schwaiger, som sidst var ordfører om OBNOVA, fastsatte det dengang for Bosnien.
Derfor lægger vi stor vægt på, at det agentur, der skal tage sig af genopbygningen i Kosovo, placeres i Pristina. Men jeg erkender, at det er en del af det store genopbygningsagentur for hele det vestlige Balkan, for Sydøsteuropa, som har hjemsted i Thessaloniki. Jeg vender senere tilbage til dette spørgsmål om hjemstedet og alt, hvad dertil hører, samt til effektiviteten.
Hvad skal dette agentur så lave i Kosovo? Det skal tage sig af genopbygningen på stedet, men det er ikke kun ansvarligt for mursten og cement. Det er tillige ansvarligt for, at der reetableres retsstatslige forhold. Det er ansvarligt for, at infrastrukturen genopbygges. Det er ansvarligt for, at der etableres virksomheder, for alt det er nødvendigt for at give flygtningene et ordentligt hjem og en chance for at leve i Kosovo igen.
I Kosovo er der ikke kun tale om en efterkrigssituation, som, hvad angår skader, ikke er så slem, som vi troede i begyndelsen. Derudover ved vi, at albanerne er i stand til at lave meget selv. De venter ikke på, at andre skal levere dem mørtel. De tager sagen i egen hånd. De er derudover tilfredse, hvis de får genopbygget en del af deres hus, og laver så resten lidt efter lidt.
Nej, dette agentur har tillige en helt anden opgave. Det skal nemlig også udfylde det tomrum, der er opstået i de sidste ni år. Der findes ingen myndigheder dér. Der findes ikke nogen forvaltningsstruktur. Det er derfor, det er så frygtelig vanskeligt overhovedet at sætte genopbygningen i gang og få virksomheder til at etablere sig dér. Det står ikke klart, hvem der ejer hvad. De kan ikke sige til et firma i Vesteuropa, at det kan slå sig ned dér og overtage et allerede eksisterende firma. Det går ikke, for ingen ved, hvem der ejer dette firma. Det er jo for hovedpartens vedkommende statsejendom. Heller ikke spørgsmålet om, hvem der ejer grunde og jord, er klaret. Alt dette er dette agenturs grundlæggende opgaver på stedet, og det kan kun gøres på stedet!
Dernede har vi brug for folk til udførelse af virkelig vigtige opgaver. Vi har brug for ingeniører, og vi har brug for folk, der kan minerydde, vi har brug for alle former for knowhow. Det er dét, dette agentur kan.
I det foreliggende tilfælde har vi allerede opnået en del, eller andre har indrømmet os det - måske for allerede på forhånd at vise Parlamentet lydighed - direktøren for agenturet skal f.eks. hvert kvartal aflægge beretning for Europa-Parlamentet, som skal meddele ham decharge for gennemførelsen af agenturets budget, og Kommissionen skal forelægge Parlamentet en årsberetning, som er godkendt af agenturets bestyrelse.
Derudover kræver vi, at Parlamentet naturligvis også skal spørges i tilfælde af, at agenturets opgaver udvides til også at omfatte andre beslægtede områder. Det kan ikke ske udelukkende i kraft af en rådsbeslutning. Vi vil ikke længere acceptere fait accomplier, hvor vi ikke er blevet spurgt!
Denne beretning fik vi tilsendt i juli. Jeg har brugt min ferie til at læse den og udarbejde denne betænkning.
Rådet har allerede afgivet en fælles holdning, om hvilken det i går sagde til mig, at det ikke længere kunne ændre den. Det går naturligvis ikke! Hvis vi i dag stemte endeligt om denne betænkning, ville vi til slut stå i den situation, at Rådet siger, I har vel nok arbejdet pænt, I har vel nok skrevet pænt, men det interesserer os ikke. Det sker ikke i dag! Vi vil anmode Kommissionen om at stille sig på vores side i overensstemmelse med de fem punkter, der blev vedtaget i går, og vi vil i de kommende uger få Rådet til at acceptere det meste af det, vi her har sagt, helst det hele, da vi nemlig har arbejdet ret så effektivt.
(Bifald)Jeg kommer nu til et punkt, der i særlig grad går mig på nerverne. Der er genopbygningsagenturet, paraplyorganisationen i Thessaloniki. Stabilitetspagten har hjemsted i Bruxelles. Er der nogen, der kan forklare mig, hvorledes stabilitet i det vestlige Balkan skal kunne organiseres fra Bruxelles? Jeg kan ikke, og jeg er sikker på, at den, der skal stå for det, endnu mindre kan!
(Bifald)Derfor beder jeg Dem indtrængende om at hjælpe mig med at få Rådet til at indse, at genopbygningsagenturet for Sydøsteuropa med hjemsted i Thessaloniki skal være tæt forbundet med stabilitetspagtens hjemsted, som også skal være Thessaloniki! Det vil jeg gerne sige lidt mere om: Denne stabilitetspagt har planer om at lave runde borde, den gør det jo allerede. Ved De, hvad runde borde er? Alle i Sydøsteuropa er godt trætte af dem. De fører nemlig ikke til noget praktisk resultat. Hvis den arrangerer et bord, hvor der arbejdes for democratisation and human rights, udmærket! Men netop dette felt indgår allerede i Royaumont-initiativet. Eller hvis der er et rundt bord angående economic reconstruction, development and cooperation. Det tager SECI sig allerede af i dag. Så har den noget om security issues. Det tager South Eastern Defence Ministers Group sig allerede af i dag. Der findes således mindst fire forskellige organisationer og grupper dernede med runde borde og kantede borde, og noget foregår der da. Men det fører slutteligt ikke til noget!
Derfor anmoder jeg indtrængende Rådet om at sammenlægge stabilitetspagtens og genopbygningsagenturets hjemsteder og knytte dem tæt sammen og omsider binde de initiativer, jeg har nævnt - jeg vil ikke opregne dem nu igen, De kan se dem i protokollen - effektivt sammen. Vi behøver ikke at opfinde hjulet på ny, når folk allerede i årevis har arbejdet på det! Derfor anmoder jeg Dem indtrængende om at støtte mig med henblik på at få sikret dette agenturs effektivitet!
(Bifald)
Kinnock, Neil
Hr. formand, med Deres tilladelse og på Parlamentets opfordring vil jeg gerne afgive en redegørelse om Kosovo. Jeg sætter naturligvis pris på fru Packs arbejde og ord, og specielt på hendes klare og præcise fremlægning. Jeg vil vende tilbage til hendes betænkning sidst på morgenens forhandling.
Kommissionen glæder sig over det faktum, at der er oprettet internationale civile og militære forvaltninger, som har påbegyndt den meget vanskelige genopbygning af Kosovo. Den opfordrer alle parter til fuldt ud at overholde FN-resolution 1244 samt militære aftaler og forpligtelser, og den håber, at indsættelsen af KFOR og UNMIK vil blive gennemført uden væsentlige forsinkelser.
Kommissionen støtter oprettelsen af et demokratisk og multietnisk Kosovo, og den beklager dybt den fortsatte etniske vold. Den fordømmer i stærke vendinger vold udøvet af enhver etnisk gruppe, og den opfordrer til, at der gøres en optimal indsats for at sikre fred og samarbejde med henblik på at skabe stabilitet og sikkerhed for alle i regionen. Det vil interessere Parlamentet at høre om Kommissionens rolle i de massive bestræbelser på at genopbygge infrastrukturen og det civile samfund i Kosovo. Der er primært tale om to roller - engagement i det primære genopbygningsprogram samt samarbejde inden for rammerne af UNMIK's koordineringsinitiativer med andre internationale donorer. Det første element vil naturligvis blive diskuteret, specielt da Parlamentet forhandler om betænkning af fru Pack, og derfor vil jeg blot fremhæve nogle få relevante elementer på dette kritiske tidspunkt.
For det første regner man med et samlet budget på EUR 137 millioner for 1999 under Obnova-programmet, og EUR 46 millioner heraf er allerede bevilget, og en gennemførelse er undervejs. Kommissionen regner imidlertid med aktiv støtte fra Parlamentet - hvilket jeg tror er nært forestående - til både at fremskaffe de resterende EUR 92 millioner for 1999 samt den nødvendige ekstra finansiering i de kommende år. I øjeblikket skønner vi, at der er behov for ca. EUR 500 millioner i 2000 og EUR 500-700 millioner i 2001 og 2002.
For det andet vil en effektiv gennemførelse naturligvis have altafgørende betydning. Kommissionen foreslår derfor, at der oprettes et lokalt genopbygningsagentur, der skal sikre en effektiv gennemførelse af Fællesskabets genopbygningsprogram i Kosovo.
For det tredje skal oprettelsen af agenturet være velforberedt, og til dette formål er der nedsat en særlig task force. Denne task force har planlagt og er i færd med at gennemføre en første tranche af genopbygningsstøtte på EUR 46 millioner. Der lægges primært vægt på at fjerne landminer samt på at fortolde og købe væsentlige forsyninger til genopbygning af boliger, offentlige bygninger samt først og fremmest Mitrovica Hospital. Senere trancher vil primært gå til at forberede veje til vinteren - der anmodes om kommunalt samarbejde med hjælp fra medlemsstaterne - og i anden omgang til offentlige værker, offentlige bygninger, økonomisk genopbygning og opbygning af institutioner.
Det andet element af Kommissionens deltagelse går ud over gennemførelsen af Fællesskabets bistand og omfatter en yderligere international indsats i Kosovo. Det indbefatter naturligvis en række forskellige aktiviteter. Jeg vil nævne nogle eksempler. For det første deltager Kommissionen i en vurdering af skader og behov i samarbejde med de store internationale finansielle institutioner og de øvrige deltagere i genopbygningen. Kommissionen udfører den eneste provinsdækkende metodiske vurdering af fysiske skader. De første opgørelser over skader på boligområdet og den lokale infrastruktur blev offentliggjort på den konference, der blev arrangeret af Kommissionens og Verdensbankens donorer i juli måned. Sidst på året udkommer der en mere omfattende rapport, hvor der fokuseres på den overordnede infrastruktur.
For det andet deler Kommissionen ansvaret for mobiliseringen af donorer med Verdensbanken, og på konferencen for donorer i juli måned blev der givet tilsagn om mere end EUR 2 milliarder. Den næste konference er planlagt til næste måned.
For det tredje har Den Europæiske Union - som Parlamentet ved - et særligt ansvar for genopbygning under FN's civilforvaltning, UNMIK. Disse aktiviteter er organiseret under den såkaldte søjle 4, der ledes af Kommissionens tjenestemand hr. Dixon. Takket være en ihærdig indsats fra hr. Dixon og hans kolleger fungerer arbejdet under søjle 4 udmærket, trods de enorme problemer som følge af det juridiske og institutionelle vakuum i Kosovo. De aktuelle prioriteter genetablerer banksystemet, og der arbejdes tæt sammen med de øvrige søjler og KFOR om at sikre basale forsyninger, boliger og transport inden vinteren. Den Europæiske Union er også sammen med Verdensbanken og IMF i færd med at udarbejde et forenklet budget og løse fiskale problemer, ligesom den sammen med Verdensbanken udarbejder en mellemsigtet investeringsordning, der skal præsenteres på den næste forpligtende konference.
For det fjerde vil Den Europæiske Union samt naturligvis Kommissionen også bidrage til arbejdet under de øvrige tre søjler - under søjle 1 med UNHCR om humanitære spørgsmål, under søjle 2 med FN og under søjle 3 med OSCE om opbygning af institutioner og demokratisering.
Vi bestræber os på at sikre fuldt samarbejde mellem de forskellige deltagere, hvor der er en tydelig overlapning mellem civilforvaltning og genopbygning.
Hr. formand, i overensstemmelse med Rådets nylige afgørelse om en lempelse af sanktionerne i forbindelse med krisen i Kosovo fremsætter Kommissionen et forslag om at undtage Kosovo og Montenegro fra særlige EU-sanktioner mod den tidligere jugoslaviske republik. Olieembargoen og flyveforbuddet vil derfor blive ophævet.
Det er naturligvis afgørende, at alle de relevante myndigheder i Kosovo samarbejder, så man kan føre en effektiv kontrol med slutbrugerne og undgå omgåelser.
Hr. formand, i de senere år har vores europæiske medborgere atter været udøvere af og ofre for rystende vold og forsøg på etnisk udryddelse, hvilket til min store overraskelse nogle gange beskrives med eufemismen "udrensning". Som altid er det de uskyldige, der lider mest under disse rædsler, og deres liv vil være ødelagt i mange år fremover. Jeg ved, at jeg ikke behøver overbevise Parlamentet, men som en direkte og førende bidragyder til at lette lidelser og genskabe normale tilstande og som koordinator for andres indsats er det vigtigt, at Den Europæiske Union engagerer sig mest muligt. Vi arbejder sammen med mennesker med alle mulige etniske baggrunde om de værdier og mål, der binder os sammen. Ved at yde humanitær bistand sætter vi forhåbentlig også et eksempel som europæere.

Bourlanges
Hr. formand, vi modtager det fremlagte forslag med stor interesse, men også med en vis bekymring, og vi bifalder naturligvis de retningslinjer, der er fastsat af vores ordfører, fru Pack.
For Budgetudvalgets og hr. Tillichs vedkommende - som jeg her repræsenterer på en lidt improviseret måde, og, hr. kommissær, jeg håber, De tilgiver mig for ikke at kunne blive og høre Deres svar, men jeg vil glæde mig til at læse dem - er vi på én gang positive og bekymrede.
Der er tre ting, vi glæder os over. Først og fremmest tanken om, at dette agentur skal handle i området. Vi kan ikke løse problemerne i Bruxelles, det skal gøres i marken. Det er bedre at gøre tingene i Pristina end at vente forgæves på, at de bliver gjort i Bruxelles.
For det andet er vi glade for opretholdelsen af et hierarkisystem i agenturets struktur og af en ansvarsfordeling, der betyder, at agenturet bl.a. besættes af personale fra Kommissionens direktorat. Dog mener vi, at fordelingsnøglen er en smule utilstrækkelig og udgør en for knap og for begrænset del med hensyn til kommissionspersonalet i forhold til de agenter, der er rekrutteret i marken.
Vi glæder os ligeledes over den administrative smidighed, som jeg netop talte om, og som gør, at vi kan leve op til lokale krav om lokalt personale, der kender området godt. Set ud fra det synspunkt anser jeg ikke dette agentur som et kontor for faglig bistand, eftersom vi kombinerer den fleksibilitet, der er nødvendig for et kontor for faglig bistand med en opretholdelse af et hierarki og en ansvarsfordeling, der sommetider har manglet.
Men vi har fem slags bekymringer. Først og fremmest med hensyn til hovedsædet. Der er ingen idé i at tage fra Bruxelles til Thessaloniki. Enten er man på stedet, eller også er man det ikke. Dette agentur beskæftiger sig med problemerne i Kosovo og bør placeres i Kosovo. For det andet med hensyn til varigheden. Vi er tilhængere af et agentur, der handler, når behovet er der, og vi er modstandere af et agentur, der lever i en administrativ evighed. Set ud fra dette synspunkt forekommer en varighed på 30 måneder os tilfredsstillende - i hvert fald i første omgang.
Vores største bekymringer drejer sig om ligevægten mellem Kommission, Rådet og medlemsstaterne. Og her er der grund til bekymring. I den struktur, der er foreslået os, ser vi - og Revisionsretten deler vores bekymringer - en alvorlig risiko for en ødelæggelse af Kommissionens administrative myndighed til fordel for en international ramme, som vi ikke kan bifalde. Desuden ser vi positivt på en direktion, som ikke overlader ledelsen af agenturerne til medlemsstaterne, og som opretholder kontrollen af Kommissionen. Vi forsvarer Dem, hr. kommissær, og vi opfordrer Dem til at forsvare Dem selv. Vi er ligeledes positivt indstillet over for det faktum, at staterne ikke er tilknyttet en forvaltningskomité, men en høringskomité, hvor de kan blive hørt, men hvor de ikke er de egentlige beslutningstagere.
Med hensyn til den sidste bekymring ønsker vi et klart finansielt ansvar. Det er nødvendigt, at Den Europæiske Union forvalter det, den finansierer, og at medlemsstaterne forvalter det, de finansierer.

van der Laan
Hr. formand, efter måneders elendighed så det ud, som om en lille lysstråle kunne begynde at skinne på Kosovo. Den Europæiske Union havde rundhåndet frigjort EUR 500 millioner for at hjælpe Kosovos indbyggere med genopbygningen af deres land. Også Kommissionen har gjort sit bedste. I stedet for den sædvanlige bureaukratiske trafik mellem Bruxelles og arbejdsstedet valgte den et decentralt agentur, som autonomt kunne gå i gang. Men der er ikke kommet noget ud af Kommissionens gode hensigter. De er endnu en gang torpederet af politiske spil i Rådet. På grund af en studehandel, for andet kan man ikke kalde det, mellem tyskerne og grækerne, er der truffet den ulyksalige beslutning, at agenturet for genopbygning skal begynde at arbejde i Thessaloniki.
Dette fører til spild, spild af penge, spild af personale og spild af effektivitet. Det fører samtidig til manglende forståelse i Kosovo, for, når alt kommer til alt, er det Kosovo selv, som skal genopbygges, og ikke Grækenland. Men det værste kommer nu. Ved De, at en indbygger i Kosovo skal have visum for at rejse til Grækenland? Og at han kun kan hente dette visum på det græske konsulat i Beograd? Det er jo faktisk fjendtligt område for de fleste indbyggere i Kosovo. Det betyder således, at ministrene med deres beslutning om at etablere dette agentur i Thessaloniki udelukker de mennesker, som de prøver at hjælpe, fra denne genopbygning. Medlemmerne af Budgetkontroludvalget har enstemmigt, altså med tilslutning fra alle partier, besluttet at forkaste denne handlemåde.
Vi kræver samtidig, at der kommer en ordentlig kontrol med agenturet. Nogle af punkterne har min kollega fra Budgetudvalget allerede nævnt. Endvidere synes vi naturligvis, at det er af største betydning, at OLAF får mulighed for at gribe ind, hvis tingene går skævt.
Jeg kommer lige tilbage til spørgsmålet om placeringen, og jeg taler også på min gruppes vegne. Fru Pack har indtaget en særdeles modig holdning med henblik på at rydde op i det rod, som Rådet har lavet, og hun foreslår en meget logisk løsning, nemlig at agenturet placeres i Pristina og tilknyttes stabilitetspagten i Thessaloniki. Det ville samtidig give denne brogede forsamling af snakkeklubber, som findes nu, noget substans.
Jeg tilslutter mig hendes hensigter, men spørgsmålet er naturligvis, om Rådet tager dette alvorligt. Jeg tror, at det tydeligt viste sig i går, at Rådet ikke agter på nogen som helst måde at lytte til, hvad vi vil. Derfor støtter jeg helhjertet hendes forslag om at udsætte det. Vi må simpelthen tage kampen op med Rådet om, hvad der er rigtigt og effektivt.

Oostlander
Hr. formand, genopbygningen af Kosovo er næppe begyndt, førend medlemsstaterne begærligt spørger sig selv: Hvad kan mit land tjene på det? Embeder fordeles blandt de store lande, uanset om de også er store sponsorer, og dannelsen af et noget bredere fremtidsperspektiv forhindres sagkyndigt på grund af begrænsningen af Kommissionens rolle. Det gør man som regel ved at ansætte et forvaltningsudvalg med repræsentanter fra de 15 medlemsstater. Således kan alle rigtigt se, om deres lands interesser tilgodeses tilstrækkeligt. Jeg tror derfor, at disse 15 repræsentanter fra medlemsstaterne i dette forvaltningsudvalg arbejder på grundlag af et embedsløfte, som anmoder dem om efter evne at støtte og fremme deres lands interesser og ikke på grundlag af et europæisk embedsløfte, som kunne lyde, at de lover maksimalt at tilgodese de europæiske interesser og fremtidsperspektiver og ikke kun de nationale.
Hvis der virkelig blev lagt størst vægt på Kosovos nød, ville man aldrig oprette et forvaltningsudvalg af den slags. Så ville et rådgivende udvalg med et begrænset antal sagkyndige rådgivere, med et europæisk embedsløfte som grundlag, være tilstrækkeligt. De ville så kunne føre tilsyn med effektiviteten af gennemførelsen. Hos dem ville deres egen interesse ikke være afgørende, men spørgsmålet, om opbygningen af Kosovo måske også kunne være en flot stimulans for erhvervslivet i Kosovo og i de omkringliggende fattige lande, som vi kun sparsomt kompenserer for en loyal gennemførelse af boykotten mod Serbien.
Vi vil jo oprette en stabilitetspagt for dem. Med stabilitet mener vi ikke stilstand, men fremgang. Gennem Rådets beredvillighed til at ændre sine forslag med hensyn til dette forvaltningsudvalg kan vi vise borgerne, hvilke motiver Rådet har, og hvorvidt det nærer afsky for ødselhed. For produktion til genopbygning af Kosovo vil jo i mange tilfælde være billigere i regionen end i medlemsstaterne.
Jeg vil gerne lige henlede opmærksomheden på et særligt aspekt. Det er kendt, at opbygning af den offentlige forvaltning vil være et meget vigtigt bidrag til Kosovos udviklingsmuligheder. Fra mit eget land er foreningen af nederlandske kommuner meget intensivt i gang med det på lokalt plan. Men de støder på UCK-borgmestres tilstedeværelse overalt, hvor UCK har kunnet besætte borgmesterembedet. Disse borgmestre optræder efter forgodtbefindende over for befolkningen, hvorved opbygningen af et velfungerende og pålideligt embedsmandsapparat bliver direkte ødelagt. Jeg rejser derfor spørgsmålet, om Rådet ikke kunne være rede til på forslag af Kommissionen at se, om sådanne borgmesterembeder måske bedre kunne besættes med erfarne mennesker udefra.
Vi kender erfaringerne i Bosnien, hvor sommetider decideret kriminelle borgmestre, sommetider deciderede forbrydere, besætter disse embeder, hvorved udviklingen af et lokalt samfund ikke kan komme til sin ret. Hr. formand, af Rådets beredvillighed til at imødekomme vores anmodning om ændring i dets dokument, en ændring, som viser, at det virkelig er Kosovo, der er midtpunktet, kan vi se, om dette også vil være et projekt, der kan støttes. Jeg vil derfor gerne have, at Kommissionen gør det, der er nødvendigt for at tilskynde Rådet til at foretage ændringerne.

Swoboda
Hr. formand, hr. kommissær, fru kommissær, kære kolleger, først vil jeg gerne sige hjertelig tak til Doris Pack for hendes engagement, faste standpunkt og evne til kompromis i dette og hint spørgsmål. Derfor har vi også fuldt ud støttet hendes ændringsforslag. Europa-Parlamentet viser sig ret beset meget resolut i sin hensigt at afvise Rådets manglende vilje til at lære i disse spørgsmål. I parentes bemærket kan vi jo ikke engang belære det, da det slet ikke er til stede. Jeg håber, at Kommissionen er på vores side, selvom kommissær Kinnock ikke kunne sige det så klart. For her drejer det sig ikke om, hvem der nu har ret, vi eller Rådet, men her drejer det sig om, at vi sammen lærer af de fejl, der er forekommet. Borgerne i vores medlemsstater kan ikke acceptere, at der igen en gang i det mindste er en vis sandsynlighed for, at penge ødes bort. Vi er ligesom vores borgere rede til at bruge penge, men de skal bruges effektivt.
Jeg vil gerne nævne to punkter. For det første er vi blevet enige om - og dét er jeg meget glad for - at agenturet skal ligge i Pristina, men at - og på det punkt er jeg ikke helt enig med fru van der Laan - Saloniki absolut er det bedste hjemsted for det overordnede regionale samarbejde og for genopbygningen af hele regionen. Det gælder om, at alle befolkninger og alle lande i denne region samarbejder med hinanden, og det kan helt bestemt tilrettelægges bedre fra Saloniki end fra Bruxelles. Derfor er denne tvedeling bestemt en tvedeling, vi støtter fuldt ud.
For det andet er der til ét agentur truffet bestemmelse om to ledelser, der begge besættes af de 15 medlemsstater. Hvad er meningen med at have to ledelser til ét agentur for de 15 medlemsstater andet end, at de vil have så mange stykker af ordrekagen som muligt? Men det gælder jo ikke om, at vi fordeler ordrer vedrørende genopbygningen i Europa, men om, at genopbygningen tilrettelægges effektivt, hurtigt og godt, og jeg håber, kommissær fru Schreyer, at De især vil påse, at pengene bliver brugt effektivt og ikke skele til, om pengene igen kommer de enkelte medlemsstater og deres firmaer til gode, og jeg håber naturligvis endvidere, at De også har kontrollen fra OLAF's side for øje.
For det tredje foreslår fru Pack, at alle stater i Sydøsteuropa og firmaerne fra disse stater kan deltage. Jeg indrømmer, at vi også har haft drøftelser i vores gruppe om, hvorvidt firmaer fra de lande, som ikke i tilstrækkelig grad eller slet ikke er rede til at samarbejde, kan deltage i genopbygningen. Det er på den ene side Kroatien og på den anden side et land, som for øjeblikket overhovedet ikke er rede til at deltage endnu, nemlig Jugoslavien. Vi vil se fremad og give også disse lande chancen for at deltage med deres firmaer og virksomheder, og vi håber, at også disse lande og deres regeringer gennem denne chance er rede til at være med i genopbygningen. For Kroatiens vedkommende er det et besværligt foretagende, og vi håber, at der trods alle vanskeligheder i Serbien og Jugoslavien også foreligger principielle ændringer, og derfor stemmer vi for.
Til sidst vil jeg gerne vende tilbage til det, kommissær Kinnock sagde. Vi har ikke engageret os i Jugoslavien og navnlig i Kosovo for at erstatte én etnisk gruppe med en anden etnisk gruppe. Jeg forstår udmærket en del kosovoalbaneres utilfredshed, raseri, ja had over for den serbiske befolkning. Men vi kan ikke tolerere og ikke acceptere, at der nu foregår en anden etnisk diskriminering med fordrivelse og mord.

Den Europæiske Union skal sørge for, at der i hele regionen foregår et samarbejde mellem alle etniske grupper. Det er den europæiske målsætning, som vi skal følge med stor effektivitet. Derfor vil også min gruppe stemme for udsættelsen af ændringsforslaget, fordi Rådet først skal gøre sit arbejde.
(Bifald)

Haarder
Hr. formand, jeg var i Kosovo sidste vinter og skrev en redegørelse til Parlamentets Menneskerettighedsudvalg. Jeg besøgte en række private hjælpeorganisationer. Deres største problem var Kommissionens centralistiske arbejdsgange og den deraf følgende alt for lange sagsbehandlingstid. Kommissionens lokale repræsentant skulle spørge om alt i Bruxelles, fordi man i Bruxelles var så frygtelig bange for at begå fejl. Men, hr. kommissær, det er ikke sådan, man bekæmper svindel og fejl. Når der skal effektiviseres, så skal der uddelegeres. Så skal man lokalt have beføjelser til at disponere og handle hurtigt og effektivt. Hvis der så er svindel og uregelmæssigheder, så skal hammeren falde tungt på de lokale ansvarlige. Derfor, hr. formand, er det naturligvis helt uantageligt, hvis kommandolinjen nu skal være endnu længere, altså hvis agenturet i Kosovo ikke blot skal vente på ordrer fra Bruxelles, men også fra Thessaloniki. Det må ikke ske. Den Liberale Gruppe er oprørt over den studehandel, der tilsyneladende blev indgået, da hr. Hombach blev udnævnt og kontoret lagt i Thessaloniki. Vi håber ikke, det gør for stor skade. Vi vil ikke have, at de, der i Pristina får det svært nok med at lede opbygningen, også skal bøvle med et ekstra bureaukrati i Thessaloniki.
Til sidst, hr. formand, vil jeg opfordre til, at man så vidt muligt bygger på de lokale, civile repræsentanter for den albanske befolkning, at man bruger albanernes egne kræfter og lader være med at hjælpe dem med ting, som de selv kan finde ud af. Det vigtigste middel imod UCK's bander, som skal stoppes og bekæmpes, når de fordriver serbere, er at mobilisere de civile ledere, som findes i Kosovo. Der er jo partier, som har opnået 80% af stemmerne ved valg. De er der stadig. Deres ledere er der stadig. De er klar til at tage over. Og lokalt er der også ledere, som kan tage over, og de er det bedste middel imod UCK, som jeg kun har meget, meget lidt sympati for.

Cohn-Bendit
Hr. formand, kære kolleger, jeg tror, at vi skal være meget forsigtige med at blande grundlæggende problemer sammen med organisatoriske problemer. Vi er enige i, at agenturet til genopbygning af Kosovo bør placeres i Pristina, men agenturet - eller kontoret - til genopbygning af Bosnien lå i Sarajevo, og der var enorme problemer. Når man siger Pristina, har man således intet sagt endnu, dog skulle det lige være, at et kontor for Kosovos genopbyging helt logisk og rent faktisk skal opbygges i samarbejde med Kosovos indbyggere.
Jeg foreslår dog, at vi også diskuterer, hvordan genopbygningen skal gribes an. Men i den henseende er de erfaringer, vi har med hensyn til Den Europæiske Union i Bosnien, at EU's funktion er meget bureaukratisk. Med andre ord, i stedet for blot at fokusere på Thessaloniki eller Pristina bør vi bruge erfaringerne fra Bosnien og forsøge at oprette selvstændige strukturer, som i Pristina kan træffe beslutningen om, hvilke metoder der skal anvendes i forbindelse med den tunge genopbygning, det vil sige broer, huse, veje osv. Men samtidig også, hvilke metoder der skal anvendes til genopbygningen af det civile samfund. Hvilket program er nødvendigt for, at det civile samfund kan - som hr. Haarder sagde - tage hånd om genopbygningen? Vi må ikke overlade det til UCK-bander, men jeg mener blot, at selvom vi politisk kan fordømme fristelsen til at gribe til miltære midler, forstår vi den samtidig efter alt det, der er sket, og fordi folk er bange for at opleve noget lignende igen. Det er sandt, at kun demokratisering vil føre os fremad.
Vi kan f.eks. nævne programmet "3.000 tage til Bosnien". Det var et meget enkelt program, der bestod i, at man sagde til befolkningen: Hvis I genopbygger murene på jeres huse, betaler vi tagene, og hvis I har lavet tagene, betaler vi for varmeinstallationen. Det var et program, der skulle virke som et incitament til aktivitet i befolkningen på alle niveauer. Det eneste, jeg ønsker, er, at vi overvejer, hvilke selvstændige beslutningsstrukturer i Pristina der vil give befolkningen mulighed for sammen med os at bestemme, hvad der skal gøres, og at vi sørger for, at der ikke sker en overbureaukratisering i Bruxelles på grund af Den Europæiske Unions funktion.

Theonas
Hr. formand, situationen i Kosovo er karakteriseret ved UCK's vedvarende forsøg på at udnytte NATO- og KFOR-styrkernes tilstedeværelse til at gennemtvinge en fuldstændig folkeudrensning på bekostning af serbere, sigøjnere og andre nationaliteter, der lever i Kosovo, undtagen albanere, med henblik på at opbygge deres egen stat og løsrive området fra serbisk territorium.
EU's og det såkaldte "verdenssamfunds" ansvar er enormt. Allerede den betænkning af Pack, som vi forhandler i dag, omtaler i sit ændringsforslag 2 et samarbejde med kosovoalbanerne, som er interesserede i at genopbygge deres stat, og som skal hjælpes til at medvirke og bidrage til EU's planer. Men hvad går disse planer ud på?
For det første indrømmes det åbenlyst, at man tilstræber en statsdannelse i Kosovo. For det andet forsøger man åbenlyst at afpresse det gennem NATO's forbryderiske bombardementer smadrede, jugoslaviske folk, som tvinges til at underkaste sig nationalt, socialt og politisk samt at anskaffe sig en ledelse, der falder i USA's og NATO's smag, for at der kan være tale om og være udsigt til en genopbygning af det ødelagte land. Denne politik er katastrofal. Den fortsætter forsøget på at opløse Jugoslavien, blot med andre midler. Den støtter UCK's forbryderiske aktivitet og indeholder store farer for stabiliteten i nabolandene og på hele Balkan.
UCK's ukontrollerede aktivitet under NATO's vinger vil før eller siden skabe store problemer for Albanien selv og Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien, men den viser også, hvilken slags fred I er interesserede i at gennemtvinge på Balkan. Er der virkelig nogen, der tror på, at UCK vil være afvæbnet den 19. dennes?
Det er selvfølgelig forståeligt, at vi i dag forhandler den økonomiske genopbygning i Kosovo. Men den har direkte forbindelse med politiske interesser hos medlemsstaterne samt deres forsøg på at få fordelt de bevillinger, der er bestemt til genopbygningen af Kosovo, mellem medlemsstaternes egne firmaer. Herfra stammer slagsmålet om fordelingen af rovet!

Nobilia
Hr. formand, først vil jeg gerne tilslutte mig den beklagelse, som fru Pack gav udtryk for i sin betænkning angående Rådets indstilling til forhåndsvedtagelsen af en holdning til de pågældende bestemmelser. Det lader nemlig ikke til, at det med den indstilling, man ser, tager højde for Parlamentets tankegang og budskab, hverken i den første ændring af direktivet fra 1998 eller i dets beslutning fra juli i år.
Jeg er enig i protesterne med hensyn til valget af det omtalte agenturs hjemsted - der efter vores mening bør ligge i Pristina og ikke i Thessaloniki - og i protesterne med hensyn til den tilsyneladende unilaterale mulighed for - efter Rådets mening - at udvide selve agenturets aktiviteter i andre områder af Forbundsrepublikken Jugoslavien uden så meget som en forudgående høring af Parlamentet. Og det på et tidspunkt, hvor Parlamentet tildeles nogle opgaver bestående af en endda kvartalsvis kontrol af de udførte aktiviteter samt af en administrativ kontrol, også selvom denne finder sted bagefter.
Jeg forstår dog ikke de grunde, der, hvad angår sammensætningen af agenturets direktion, skulle få Parlamentet til at bestemme, at det udelukkende er Kommissionen, som skal udpege syv uafhængige eksperter. Dette er i modstrid med de forslag, Kommissionen selv har fremsat. I samklang med det udvalg, der assisterer den, har Kommissionen nemlig i stedet taget højde for tilstedeværelsen af en repræsentant for hver enkelt medlemsstat.
Det er efter min mening ikke hensigtsmæssigt, at Parlamentet paradoksalt nok udelukker Unionens medlemsstater fra en beslutningssammenhæng; en sammenhæng, der først og fremmest er politisk, og som først herefter er praktisk orienteret. Det, jeg vil sige hermed, er, at det ikke er et spørgsmål om at stræbe efter en forudgående kontrol med retningslinjerne for den foreslåede samlede støtte, selvom dennes størrelse - EUR 1.900 millioner i de kommende fem år - godt kunne gøre dette tilrådeligt.

Belder
Hr. formand, i første instans vil jeg udtale min oprigtige påskønnelse af ordførerens, fru Doris Packs, arbejde. Blandt Balkan-eksperter får hun stor påskønnelse som en engageret politiker, for fru Pack var og er også på selve stedet.
Om oprettelsen af Det Europæiske Genopbygningsagentur kan vi være kortfattede. Det er et prisværdigt initiativ. Vi støtter de to principielle strategier, som ordføreren nævner.
Efter et mørkt årti med undertrykkelse er der igen et svagt håb om et samfundsmæssigt perspektiv for indbyggerne i Kosovo. Det vanskelige er i øjeblikket, om dette også i lige så høj grad gælder for den tilbageblevne del af det serbiske mindretal som for det i mellemtiden tilbagevendte albanske flertal. Hjælpen fra EU bør i hvert fald, selvom det sker proportionalt, komme begge befolkningsgrupper til gode. En nødvendig tilskyndelse udefra til gensidig tolerance.
Jeg vil gerne fremsætte en generel bemærkning om den faktiske europæiske bistand til de så hårdt ramte indbyggere i Kosovo. Den kan fordeles over den legendariske Kosovo-pulje eller finde anvendelse gennem modelprojekter. For sidstnævnte løsning taler den triste kendsgerning, at nogle områder og byer i den de jure serbiske provins måtte betale en særdeles høj menneskelig og materiel pris til Milosevics særlige politienheders og den almindelige jugoslaviske hærs rasen. Netop udvælgelsen af en række modelprojekter og deres succesfulde fremgang giver indbyggerne i Kosovo et konkret holdepunkt, for fremskridt vil måske give dem ekstra mod.
En fundamental forudsætning for, at al, således også den europæiske, genopbygningsbistand bliver vellykket, er for øvrigt naturligvis genoprettelsen af den offentlige sikkerhed i Kosovo. Det skorter ikke på provokationer på begge sider. Det internationale samfund bør under ingen omstændigheder tolerere disse og under ledelse af den hovedansvarlige instans for den offentlige sikkerhed, KFOR, på stedet indtage en resolut, koordineret holdning.
En kritisk kommentar er i hvert fald passende i forbindelse med den temmelig ofte hørte vestlige tillid til de parallelle samfundsinstitutioner i Kosovo, det vil sige den albanske skyggestat i de forløbne 10 år, som et ideelt udgangspunkt for en ny begyndelse for dette territoriale stridens æble. For nogle væsentlige sociale områder gælder denne fordel uden videre. Tænk på den underjordiske undervisning, tænk på det fortsatte sundhedsvæsen og specialiseringer. I den politiske virksomhed kan man imidlertid ikke ganske enkelt fortsætte den eksisterende linje. Derfor skal valg bestemt ikke prioriteres i øjeblikket. Politisk ro og udkrystallisering af det politiske landskab i Kosovo er et must.
Lad mig slutte med et lille lyspunkt. En positiv udvikling er, at en kritisk presse, som dækker et bredt politisk spektrum, er vendt tilbage til Kosovo. Den tøver ikke med åbent og skarpt at kritisere albanernes egne misgerninger. Tag f.eks. fordrivelsen af Roma og serbere. Denne lokale udvisning af moralsk mod retfærdiggør bestemt tilstedeværelsen af Det Europæiske Genopbygningsagentur i Pristina!

Sichrovsky
Hr. formand, genopbygningen i Kosovo er uden tvivl en af de mest presserende opgaver og tillige Den Europæiske Unions ansvar. Ifølge de seneste rapporter fra FN er Kosovo i dag et fuldstændig ødelagt land, hvor hverken befolkningens sikkerhed er garanteret eller dens behov for fødevarer opgjort. Den Europæiske Unions ansvar skal imidlertid denne gang omfatte mere end en ren finansiering af genopbygningen. Genoprettelsen af et demokratisk retfærdigt system er en forudsætning for et genopbygningsprogram, og det politiske ansvar hviler lige så meget på EU som det sociale og økonomiske.
Som de negative eksempler fra Rusland i de sidste uger har vist, når ofte kun en brøkdel af støtten, der løber op i milliarder, dem, der virkelig har brug for den. Derfor skal pengestrømmen være gennemskuelig. Vi skal alle have garanti for, at europæernes skattepenge ikke siver bort på forskellige politforbryderes eller økonomiske kriminelles konti. Det er udelukkende Den Europæiske Unions ansvar, at der ikke sker misbrug af disse penge. Vi har som parlamentsmedlemmer et ansvar over for vores vælgere, som med deres skattekroner finansierer denne opbygning. Vi er afhængige af en positiv stemning i befolkningen, og det er derfor Unionens principielle ansvar, at den kan forklare dem, der er med til at finansiere denne opbygning, hvorledes pengene bliver anvendt.
Den Europæiske Union har med henblik herpå brug for et moderne, effektivt, operationaliseret og tillige gennemskueligt konfliktmanagement. Kun på disse betingelser kan vi regne med bred støtte til dette projekt i den europæiske befolkning.

Fitto
Hr. formand, Kommissionens redegørelse om etableringen af et agentur for genopbygning af Kosovo tager så afgjort sit udgangspunkt på en positiv måde, idet man satser på at se på erfaringerne med de tidligere genopbygningsaktioner andre steder i Europa.
Dette er efter min mening en lejlighed til ikke blot at rette opmærksomheden mod hovedspørgsmålene, nemlig at dette agentur skal arbejde ud fra de principper om gennemsigtighed og effektivitet, der er det væsentlige element i betragtning af den nuværende situation på Balkan. Jeg tror nemlig også, at det er vigtigt - og at det skal understreges - at vi i dag skal tage spørgsmålet op om genopbygningen af en social, økonomisk og åndelig struktur i en sammenhæng, hvor et bredere syn på Sydøsteuropa bestemt ikke kan virke opdelende, når man vælger at placere agenturet det ene sted i stedet for det andet.
Jeg mener, efter at have hørt de andre kollegers taler, at når man stiller sig selv et rimeligt og legitimt spørgsmål, nemlig "hvori består medlemslandets interesse, der så afgjort ikke kan være en hovedinteresse?", må man også stille sig selv et andet spørgsmål: Hvilke skader har der som følge af aktionerne og begivenhederne i Kosovo været i andre lande, som i EU-sammenhæng har mærket Kosovos nærhed på deres egen krop? I flere af medlemsstaterne er hele regionale økonomier brudt sammen i de forgangne måneder på grund af lufthavnenes lukning og begivenhederne i forbindelse med Kosovo-krigen. Her tænker jeg særligt på områderne i det sydlige Italien.
Jeg mener i den forbindelse, at det er vigtigt at foretage en mere samlet vurdering, også i lyset af en interventionspolitik, hvor man, som jeg læste i betænkningen om Unionens budget for næste år, planlægger en kraftig nedskæring i den politik, der er rettet mod de små og mellemstore virksomheder inden for grænseområderne.
Dette er efter min mening et reelt problem, hvor vi skal forsøge at skabe nogle betingelser, så vi kan undersøge muligheden for at foretage en mere fuldstændig vurdering i middelhavssammenhæng, en vurdering, som ikke mindst giver nogle vigtige perspektiver i den retning. Der er ikke tale om, at vi med overdrevne lokalfølelser skal vælge den ene løsning frem for den anden, når det gælder agenturets hjemsted, men om, at vi skal holde os de grundlæggende, klare og præcise valg for øje.
Med hensyn til dette agenturs hurtige, effektive og gennemsigtige handlemåde er det vigtigt at forsøge at betragte denne lejlighed som en god lejlighed til ikke blot på en højtprioriteret og hurtig måde at foretage en genopbygning i den nuværende situation i Kosovo, men også som en god lejlighed til at forsøge at skabe betingelserne for, at man bliver særligt opmærksom på problemet med indvandringsstrømmene i Middelhavsområdet.
I dag lægger tusindvis af flygtninge til ved kysterne uden noget mål, mens medlemsstaterne og Den Europæiske Union er helt ude af stand til at komme med nogle perspektiver og med en konkret løsning på dette problem. Dette er efter min opfattelse det hovedspørgsmål, som vi skal forsøge at rette opmærksomheden imod, så vi måske undgår, at vi i de kommende år bliver nødt til at vurdere andre situationer magen til den i Kosovo.

Wiersma
Hr. formand, jeg tror, at det er vigtigt, at vi i dag diskuterer noget, som der hurtigt skal træffes bestemmelser om, nemlig hvordan vi også formelt udformer genopbygningsprogrammet i Kosovo. Den Europæiske Unions rolle i forbindelse med denne genopbygning er betydelig. Vi mener, at dette er berettiget. Vi vil heller ikke have, at der begås samme fejl, som der tidligere er begået i forbindelse med store programmer såsom i Bosnien og andre steder. Derfor vil vi have større tilsyn, også fra Parlamentets side. OLAF må kunne gennemføre sin kontrol, og det vil bidrage til en hurtig og ordentlig gennemførelse, for allerede nu får vi beretninger om forsinkelser, som der meldes om ved leveringen af ting, som er nødvendige for hurtigt at kunne genopbygge Kosovo.
Desuden, og det står der også i fru Packs betænkning, skal EU-medlemsstaternes direkte indblanding begrænses. Derfor foreslår vi, at der ikke oprettes et forvaltningsudvalg, det berømte management committee, men at man begynder at arbejde med et rådgivende udvalg. Jeg tror, at dette er et vigtigt krav fra Parlamentet. Vi har ofte før oplevet, at ting gik galt, fordi medlemsstaterne blandede sig for meget i programmerne eller selv ville gennemføre for mange dele af disse programmer.
Gennemførelsen af et program skal så vidt muligt styres lokalt, og det skal være fra Pristina. Det er operationscenteret. Folk, der skal gøre det virkelige arbejde, og hermed mener jeg også frem for alt kosovoalbanerne selv. For den anden lærestreg, som vi har fået i Bosnien, er, at det internationale samfund gør for meget og menneskene selv for lidt, hvorved jeg sommetider får indtryk af, at disse lande ledes udefra og ikke indefra.
Kosovo er en del af stabilitetspagten, og dermed ligger der også en forbindelse til forslaget om at etablere hovedkontoret for stabilitetspagten i Thessaloniki. Jeg er, hvad det angår, fuldstændig enig i fru Packs forslag. Det er logisk også at gøre dette ud fra regionen. Det siges i et af ændringsforslagene, at landene i Syd- og Østeuropa også skal have chancen for at deltage i disse genopbygningsprojekter. Også dette er udmærket. Jeg tror, at der i området findes megen ekspertise og stor erfaring, som vi kan bruge. Min gruppe fremsætter imidlertid i denne forbindelse én kommentar. Vi går ud fra, at når vi taler om sydeuropæiske lande og involvering i projekterne med henblik på genopbygning, så taler vi ikke om Serbiens og Kroatiens regeringer og myndigheder. Vi synes, at det endnu er for tidligt at foretage en åbning mod disse to lande. Vi kender situationen i Serbien, problemerne omkring Tudjman og flygtningespørgsmålet Krajina samt forholdet mellem Tudjman og Kroatiens regering og krigsforbryderdomstolen i Haag. Derfor tager vi på dette punkt et forbehold, når det drejer sig om disse landes myndigheders direkte involvering.

Papayannakis
Hr. formand, det er sandt, at hovedproblemet især er, på hvilken måde området skal genopbygges og med hvilke perspektiver. Det har også andre af mine kolleger nævnt.
Hr. formand, vi har i dag lyttet til mange antydninger og uklare hentydninger. Kommissæren har fortalt os, at de har problemer i Kosovo på grund af et institutionelt og lovmæssigt tomrum - institutional and legal vacuum, som han kaldte det. Hvordan er dette tomrum opstået? Hvad laver Unionens udsendte administration og alle de øvrige? Hvad er det for et tomrum? Og hvorledes har De tænkt Dem at udfylde det? De fortalte os, at De vil vurdere omfanget af ødelæggelserne. Kun i Kosovo? Ikke i de omkringliggende områder? Kun de fysiske problemer? Ikke for eksempel miljøet? De fortæller os altså, at De vil genoprette Kosovo i et institutionelt, lovmæssigt, geografisk, geopolitisk og politisk tomrum. Jeg må beundre Dem!
Og i samme stund, som De siger alt dette - også andre kolleger siger det samme - så fordømmer De samtidig de nationale forfølgelser af alle og enhver og siger, at De vil genoprette demokratiet. De ved udmærket godt, at det ikke kan lade sig gøre. Det er ikke med tanks, at UCK vil forhindre Dem i at udføre Deres arbejde. Det er ved sin blotte tilstedeværelse samt den accept, som De fremviser. Desuden udgør UCK slet ikke den største fare. Vi har gjort os vores erfaringer fra tidligere tider, hr. kommissær. Jeg husker stadig det ødelagte Grækenland efter den nazistiske besættelse og borgerkrigen, som visse kredse hjalp til sejr, samt nyere eksempler som Bosnien, Rusland, Albanien. Den største fare er spekulationen, lovovertrædelserne, paraøkonomien, den sorte økonomi og mafiaen, som alle vil forsøge at genopbygge et Kosovo med en struktur og egne interesser, sådan som de forstår disse begreber. Og over for disse ting har De ikke den allermindste mulighed for at gøre noget. Jeg har ikke hørt et eneste ord om disse spørgsmål under hele denne forhandling.
Talen, der nu drejer sig om Pristina og Thessaloniki, er fuldstændigt uvedkommende dette kæmpeproblem. Jeg var lige ved at sige, at det ville være bedre, om de, som tager beslutninger, ikke er i nærheden af dem, som skal udføre dem. I den betydning giver jeg altså udtryk for min pessimisme over for Dem, og jeg havde jo egentlig ventet nogle mere opmuntrende bemærkninger og svar.

Gollnisch
Hr. formand, jeg beklager, men der er et problem. Jeg tager ikke ordet som medlem af NI-gruppen. Jeg tager ordet som medlem af TDI-gruppen.

Formanden
Undskyld, hr. Gollnisch, men den politiske gruppe eksisterer, som De ved eller burde vide, ikke. De kan ikke tale på vegne af en gruppe, som ikke eksisterer.

Formanden
Jeg er ked af, at jeg ikke er enig i Deres fortolkning, men hvis De mener det, må De henvende Dem skriftligt, og Præsidiet vil svare Dem. Præsidiets fortolkning er, at godkendelsen af protokollen er tilstrækkeligt til at anvende den fortolkning, som langt størstedelen af Parlamentet har godkendt. Derfor tilhører De, indtil andet meddeles, Løsgængerne. Hvis De ikke ønsker at tale, kan De frafalde ordet, men lad os ikke spilde mere tid.

Gollnisch
Hr. formand, kære kolleger, vores kollega, fru Pack, har beskrevet den kaotiske situation i Kosovo: manglende organisation i de offentlige tjenester samt administrativt og juridisk kaos. Men vi er nødt til at indse, at der blot er tale om et resultat af den forfærdelige overtrædelse - begået af USA's regering og dens europæiske væbnere - af alle internationale regler og stik imod al politisk rådgivning.
Flere kolleger har i dag klart givet udtryk for, at man ved at bekæmpe den etniske udrensning i virkeligheden har bidraget til udryddelsen af de sidste serbere i Kosovo. Dette er sandheden. Man har systematisk ødelagt den civile infrastruktur ikke kun i Kosovo, men også i Serbien. For det meste uden nogen militær berettigelse. Broer, veje, sluser, jernbaner, kraftværker, administrative bygninger og selv hospitaler er blevet ødelagt. For slet ikke at nævne de døde - der ærefrygtigt omtales som parallelle tab - eller deres familier. Alt dette er ikke mere berettiget, end hvis NATO bombede broerne over Loire-floden for at forhindre politiet eller gendarmeriet i at gå ind i en forstad til Strasbourg, noget vi måske vil opleve, før vi tror.
Borgerne i Europa har betalt for at ødelægge. Nu skal de betale for at genopbygge. Vi venter med spænding på at vide, hvad der vil blive USA's bidrag. Som tingene er i øjeblikket, godkender vi begrænsningen af offentlige udbud og tildelingen af markeder til fysiske eller juridiske personer i medlemsstaterne eller i modtagerlandene. Spørgsmålet om placeringen af agenturet har sin vigtighed, men det er ikke så vigtigt som at få defineret, hvilke lande der er støtteberettiget. USA og Europa er desværre ikke blot ansvarlige for ødelæggelserne i Kosovo, men også for de ødelæggelser, de har lavet i Serbien, Makedonien og Montenegro.
Men denne type overvejelser udgør naturligvis ikke en anerkendelse af en kriminel politik, som vil gå over i historien som en berygtet fortid, og som vi måske snart vil komme til at lide under.

Böge
Hr. formand, hr. Kinnock talte i sin indledning om det nødvendige behov for finansiering, og vi stiller under afstemningen i eftermiddag om ændrings- og tillægsbudget nr. 4/99 92 millioner til agenturets rådighed. Men på samme måde siger jeg, og det er en opfordring til Kommissionen, at salamitaktikken med tillægs- og ændringsbudgetter skal bringes til ophør, for det har ikke meget med kreativ budgetpolitik at gøre, men minder efterhånden om kreativ bogføring.
Derfor ville det være godt, fru Schreyer, at finde en tilstrækkelig god løsning på dette spørgsmål inden andenbehandlingen af budgettet for 2000 i december, også hvad angår den problematik vedrørende tillægsbudgetter, der må påregnes i 2000. Rådet er jo ikke engang administrativt repræsenteret længere, og hvis det allerede har en fælles holdning uden at afvente Parlamentets stillingtagen, gælder det også her om i langt højere grad at sætte spørgsmålet om en ny ansvarskultur og et bedre samarbejde på dagsordenen for den offentlige debat i Europa.

Men vi har jo tid. Formelt drøfter Rådet det jo først den 11. oktober og træffer så den endelige afgørelse. Fru Pack gjorde det meget klart, at ændringen af forordningen absolut indeholder positive tiltag, nemlig spørgsmålet om decentralisering, adgang til at deltage i udbud og meget andet. Men hvis kompromiset om hjemstedet til slut kommer til at se således ud, som fru Pack fremlagde det - på den ene side Pristina, på den anden side den integrerende tilføjelse Thessaloniki - er det så meget desto vigtigere, at grundlæggende spørgsmål er klaret, at hele foretagendet foregår på Kommissionens ansvar, at strukturen ikke bliver endnu mere mellemstatslig, end det er tilfældet i forbindelse med allerede eksisterende agenturer, at OLAF kan foretage undersøgelser, at stillingsfortegnelsen fremlægges separat, at Europa-Parlamentets budgetkompetence bevares, og at Europa-Parlamentet skal høres, hvis agenturets aktiviteter udvides. Derfor fru Schreyer, hr. Kinnock, ville det være godt, om Kommissionen i det nye samarbejdes ånd fra fempunktsprogrammet udarbejder et nyt forslag på grundlag af vores ændringsforslag, for at vi når frem til en tilfredsstillende løsning i forordningens ånd, og for at denne strid ikke føres over i den normale budgetprocedure. Det ser jeg ikke gerne, men holder principielt muligheden åben, hvis Rådet ikke kommer os i møde.

Efthymiou
Hr. formand, jeg vil også gerne til en start lykønske fru Pack, som har gjort et fremragende stykke arbejde, så vi alle kan forstå, hvorfor det er nødvendigt, at Unionen fører en integreret og ikke fragmentarisk politik på Balkan. Balkan bør have stor prioritet i Unionens udenrigspolitik, for et stabiliseret, udviklet og demokratisk Balkan er det basale led for, at vi kan udøve en positiv indflydelse for et mere stabilt og demokratisk Rusland. For et stabilt, demokratisk og udviklet Balkan er en forudsætning for, at Unionen kan føre en effektiv og sikker politik i de urolige lande i Kaukasus og over for olien, som truer freden og stabiliteten i området. For et stabilt, demokratisk og udviklet Balkan gør det lettere for Unionen at opnå et sikkert bindeled til en positiv indflydelse i Mellemøsten og landene i det østlige Middelhav.
Men et stabilt Balkan kræver desuden, at vi har en stabil og langsigtet strategi for fred, demokrati og udvikling, for ingen af os skal være i tvivl om, at indtil videre er Unionen ikke nogen stærk medspiller på Balkan. Kort formuleret kunne man sige, at vi betaler og har omkostningerne, mens amerikanerne fører politikken og får gevinsten. Det er altså nødvendigt med en samlet politik, en fælles strategi for udvikling, fred, stabilitet og samarbejde i området, sådan som denne begynder at komme til udtryk i stabilitetspagten og Det Europæiske Genopbygningsagentur, som er effektivt, når det netop fører en samlet kurs med hovedsæde i Thessaloniki. Det er en begyndelse, men en god begyndelse. Vi må føre en politik, som for at give gevinst ikke må udelukke eller forfordele folkeslag i området, og som samlet fremmer demokratiseringsprocessen og udviklingen.
Ærede kolleger, det var den kamp, som vores kollega Giannos Kranidiotis førte, og som vi grækere gerne vil ære med vores arbejde her i salen, idet vi fortsætter den samme kamp.

Giannakou-Koutsikou
Hr. formand, genopbygningen ikke kun af Kosovo, men af hele området, som fortsat rammes af følgerne af sammenstød, er yderst vigtig.
EU, som uden tvivl spiller en central rolle i løsningen af problemerne, gjorde rigtigt i at beslutte at udvide forordningen, især med hensyn til Det Europæiske Genopbygningsagentur for området. For det handler om denne forordning, hr. formand, og det er om den, at der er opstået misforståelser. Der er tale om en genopbygning af hele området og ikke kun af Kosovo. Og derfor er vi forbavset over Kommissionens holdning, sådan som den indtil videre er kommet til udtryk. Jeg kan ikke forestille mig, at nogen mener, at man fra Pristina kan planlægge en genopbygning af Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien og i morgen af Jugoslavien. Det er nødvendigt, at vi betragter problemerne på langt sigt for at kunne tackle dem rigtigt. Dette agentur, som ifølge stabilitetspagten skal placeres i Thessaloniki, eftersom der er tale om en genopbygning af hele området, sådan som jeg tidligere nævnte, skal være stærkt. Der kan godt være en operativ, selvstyrende enhed i Pristina, men selve agenturet skal være tilstrækkeligt stærkt til, at det har mulighed for at overvinde forhindringerne. For det handler ikke kun om at genoprette skaderne. Det handler ikke kun om de institutioner, der skal genoprettes, såsom lov og orden, men man må desuden også indgyde befolkningen håb om en reel deltagelse i landets økonomiske og sociale liv.
Ordføreren har ret. Vi må være yderst forsigtige. Vores hidtidige erfaringer fra Bosnien og Hercegovina viser, at genopbygningsforsøgene var ret dyre uden dog at føre til noget særligt godt resultat. Dette agentur skal altså være i stand til at kunne iværksætte genopbygningsprogrammet for Kosovo nu, til at kunne bringe flygtningene tilbage og til yderligere at kunne få de humanitære foranstaltninger, der er taget indtil videre, til at fungere. Det beløb, der foreløbig står til rådighed, er selvfølgelig ikke stort nok. Det skal være større, men jeg kan forestille mig, at Parlamentet vil være enigt i, at det bliver større, jo mere effektivt agenturet er. Det er et meget positivt faktum, hr. formand, at Parlamentet for første gang blander sig i denne sag, at det får kompetence, og at det især gennem det interparlamentariske repræsentantskab kan følge dette agenturs funktion, som selvfølgelig også bør organisere gennemførelsen af de fremtidige foranstaltninger i forbindelse med geninstalleringen af flygtningene. Det bør kunne sætte nyt liv i økonomien på lokalt plan, og det bør kunne skabe fri kommunikation mellem landene og regionerne i området.
Det er som sagt ikke kun krigsskaderne, der skal genopbygges. Det er ikke kun telekommunikationen, der skal genopbygges og genskabes. Det er hele livet i området. Så vi med klarere øjne kan se, hvad der også sker i Jugoslavien. Hvis Jugoslavien bliver overladt til det nuværende regimes nåde, så svinder håbet for en genopretning af de psykiske skader, som er opstået af disse sammenstød. Det falder nok uden for denne forhandling at analysere, hvorfor disse sammenstød er foregået, og hvem der har lavet flest fejl. Men en ting er sikker, nemlig at vi ikke har ret til at lave flere fejl. EU har en rolle at spille, og den må vi spille alvorligt og effektivt.

Pittella
Hr. formand, jeg var meget tilfreds med ordførerens kontante og håndfaste stil samt med hr. Kinnocks præcise svar. Der er nemlig ingen grund til at holde svulstige taler, og Europas svar på Kosovo-krisen i form af Agenturet for Genopbygning er et konkret og funktionelt svar. Sådan som agenturet tager sig ud, vil jeg beskrive det med fire adjektiver, nemlig smidigt, effektivt, gennemsigtigt og uafhængigt. Dets levetid bliver ikke ubegrænset, og det skal inddrage lokalsamfundene. Det skal sikre, at offentligheden bliver så godt informeret som muligt, også via en regelmæssig udbredelse på Internettet.
Med hensyn til hjemstedet er jeg enig i det fornuftige samlingspunkt, som vores kollega Swoboda foreslår. Endelig kunne jeg godt lide den solstrålemetafor, som fru van der Laan kom med, men jeg ville nok være mere realistisk. Det er rigtigt, at der er blevet skabt et vigtigt håb, men det politiske spørgsmål er stadig uløst. Hvordan kan vi nemlig udføre vores rolle ordentligt i de forskellige kriseområder, og ikke kun i Kosovo, uden en revidering af finansieringsplanerne? Ved at skrabe midler sammen på en usystematisk og uorganiseret måde? Måske vil det være hensigtsmæssigt, at man på rette sted begynder at overveje dette punkt. Jeg tror navnlig, at Middelhavsområdet fortjener en passende finansiel opmærksomhed fra vores side. Det er nemlig Middelhavsområdet, som er afgørende for, hvordan det kommer til at gå med den nye periode, der bygger på enighed, fred og internationalt samarbejde.

Paasilinna
Hr. formand, jeg går ind for Kommissionens fornyede arbejdsmodel, og her er en test til den. Vores problem er nemlig, at vores gode beslutninger bliver udvandet undervejs, og pengepungene er utætte. Det skal høre op med denne huggen af lasten. Derfor påpeger jeg tre aspekter: For det første skal et bureau ikke have to administrationsorganer, for det andet skal beslutningerne tages der, hvor arbejdet udføres, eller genopbygningsagenturet for Kosovo skal placeres i Kosovo, og for det tredje er samarbejdet med lokalbefolkningen vigtig, nemlig netop det multietniske samarbejde, som det er blevet fremhævet her. Jeg vil gerne sige det på den måde, at ved genopbygningen er der ikke tale om tegl, men om samarbejde. Nu er det altså en ny tid såvel for Kommissionen som for os. Tre kriterier - oprigtighed, utvetydighed og åbenhed - er den energi, som vi skal klare os med.

Sakellariou
Hr. formand, hr. næstformand i Kommissionen, der er blevet sagt meget om genopbygningen af Kosovo. De ved, at Europa-Parlamentet har bestræbt sig til det yderste på at nå frem til et kompromis, og vi vil holde os til denne kompromislinje og er rede til at yde vores bidrag til den.
Jeg vil gå ind på to spørgsmål, som ikke direkte har noget med genopbygningen at gøre, men som er af særlig betydning ikke kun for Kosovos, men for hele regionens fremtid. For ca. 14 dage siden indførte FN's særlige udsending, hr. Kouchner, en ny valuta i Kosovo. Jeg kan godt indse nødvendigheden af en stabil valuta, også af hensyn til det arbejde, der er i gang på stedet, men "afstraffelsen" af dinaren, den officielle valuta i den stat, Kosovo stadig er en del af, forstår jeg ikke. Den anden afgørelse er i modstrid med de overbevisninger, vi alle har, og med de aftaler, der er indgået mellem FN, NATO og UCK. UCK afvæbnes ikke, i det mindste ikke helt, men afdelinger af UCK opretholdes, de tager nu blot en anden uniform på og vil fortsat være bevæbnede. Har vi som Europæisk Union en mening om disse afgørelser, hr. næstformand i Kommissionen, og i givet fald hvilken?

Formanden
Tak, hr. Sakellariou.
Nu giver jeg ordet til næstformand Kinnock på vegne af Kommissionen, og det er første gang, at han taler under en forhandling som næstformand.

Kinnock, Neil
Hr. formand, det er naturligvis sandt, at politik er den eneste profession, hvor det er muligt at miste sin jomfruelighed mere end én gang. Som nyudnævnt næstformand befinder jeg mig atter i den position.
Som svar på hvad der har vist sig at være en forhandling af meget høj kvalitet, glæder det mig overordentligt meget at træffe min nye kollega, kommissæren for budgetanliggender, Michaele Schreyer, hvis tilstedeværelse vidner om en stor interesse i dette emne samt dets finansielle og budgetmæssige implikationer. Det er særdeles nyttigt, at fru Schreyer har været her i dag.
Jeg vil gerne rette en stor tak til ordførerne og medlemmerne af de forskellige udvalg for deres hurtige og grundige behandling af dette vigtige emne, som der nu forhandles om her i Parlamentet. Jeg vil også gerne takke dem for kvaliteten af deres bidrag samt for det engagement, de har vist med deres udtalelser og fremlægningen af betænkningen af fru Pack.
Som Parlamentet vil vide, handler Kommissionens forslag primært om at oprette et agentur, der skal gennemføre Fællesskabets genopbygningsprogrammer, i første omgang i Kosovo, men senere, når forholdene gør det muligt, også i andre regioner af Forbundsrepublikken Jugoslavien, f.eks. Serbien og Montenegro. Agenturets mandat dækker helt klart ikke bistand i andre lande af det tidligere Jugoslavien eller andre lande på Balkan, fordi denne struktur er et særligt EU-instrument til genopbygning af Kosovo. Det er udformet, således at Den Europæiske Union bevarer den nødvendige kontrol med genopbygningsprogrammet og sikrer sin uafhængighed og initiativret i processen. Agenturets arbejde skal klart forbindes med Den Europæiske Union, og det skal ikke udvandes blandt de mange andre aktiviteter, der varetages af andre organer i Kosovo og regionen. Det er ikke et udtryk for snævertsynethed, men det er nødvendigt med en klar fordeling af opgaverne for at sikre en ordentlig oplysningspligt.
Kommissionens forslag afspejler behovet for at indføre et instrument til hurtig, decentral og effektiv forvaltning af genopbygningsbistand på en måde, der tager højde for situationens presserende karakter og den nødvendige ekstraordinære indsats. De ærede medlemmer har flere gange gjort opmærksom på disse realiteter både under den aktuelle forhandling og ved mange andre lejligheder. Kommissionens initiativ tager højde for tidligere erfaringer og specielt problemerne under første fase af genopbygningen i Bosnien, der medførte forsinkelser i gennemførelsen af programmerne, hvilket Parlamentet kom ind på her til morgen. Kommissionens forslag om oprettelse af Det Europæiske Genopbygningsagentur bygger i det store hele på Parlamentets anbefalinger om genopbygningen af Bosnien - anbefalinger, der med rette understreger behovet for at decentralisere forvaltningen af bistanden ved at anvende mere lokalt personale og give plads til mekanismer, der er bedre tilpasset kravene om en hurtig genopbygning.
Jeg vil gerne komme med specifikke henvisninger til visse aspekter af Kommissionens forslag vedrørende agenturets struktur. Efter at Det Europæiske Råd på mødet i Køln besluttede at oprette et agentur, har Kommissionen udarbejdet et forslag, der primært er baseret på modellen for alle andre eksisterende europæiske agenturer, det vil sige en struktur med status som juridisk person, med egne beslutningsbeføjelser og med medlemsstaterne repræsenteret i ledelsen. En sådan struktur vil gøre det muligt at forvalte genopbygningen med særligt tilpassede procedurer, der er forskellig fra dem, der bruges i Kommissionens afdelinger. Den vil gøre det muligt at ansætte personale til genopbygningen efter behov og i en bestemt periode - således som hr. Bourlanges efterlyste - for de aktuelle opgaver. Agenturet vil ansætte personale i overensstemmelse med lovfæstede bestemmelser til udførelse af offentlige tjenester, som kontoret for teknisk bistand hverken kan eller bør påtage sig.
Som det er tilfældet med alle Fællesskabets øvrige agenturer, foreslår Kommissionen, at medlemsstaterne skal være repræsenteret i ledelsen, så deres tilstedeværelse sikrer fuld koordination af EU's aktiviteter med medlemsstaternes aktiviteter. Det vil kunne tilskynde medlemsstaterne til at bruge agenturet til at gennemføre deres egne programmer. Endvidere vil medlemsstaternes deltagelse i ledelsen gøre det muligt at sikre, at når først årsprogrammet vedtages af Kommissionen, så vil alle de øvrige beslutninger vedrørende projekterne blive truffet lokalt uden reference til forvaltningsudvalget bestående af repræsentanter for medlemsstaterne i Bruxelles. Uanset agenturets foreslåede kompetencer vil jeg gerne gøre det klart, at Kommissionen fortsat vil udøve sine beføjelser og påtage sig sit ansvar. Agenturet vil ikke få bemyndigelse til at vedtage politiske retningslinjer eller til at godkende genopbygningsprogrammer. Det er Kommissionen, der træffer beslutninger vedrørende de programmer, der skal gennemføres af agenturet, og bærer ansvaret herfor.
Hr. formand, som det tydeligt er fremgået af morgenens diskussioner, har placeringen af agenturets hovedkontor medført en del kontroverser i både Rådet og Parlamentet. Agenturet har til formål at sikre en effektiv og hurtig forvaltning af bistanden. Det indebærer en decentralisering af forvaltningen og et effektivt samarbejde med andre operatører fra det internationale samfund i Kosovo. Kommissionen har defor valgt at placere agenturets hovedkvarter i Pristina. Der ligger Kosovos provisoriske administration samt alle de agenturer og organisationer, der er ansvarlige for genopbygningen i området. Det er Kosovo, der skal genopbygges.
Det er derfor logisk, at agenturet skal have sit hovedkontor her, skønt jeg er overbevist om, at alle vil have hr. Cohn-Bendits meget overbevisende argumenter om tidligere erfaringer i baghovedet.
Som Parlamentet ved, er medlemsstaterne blevet enige om at etablere agenturets hjemsted og operationscenter i Thessaloniki. Kommissionen har indsat et forbehold vedrørende denne beslutning. Det er Kommissionens opfattelse, at etableringen af agenturet i Pristina ikke blot er en detalje i forslaget. Det er en grundlæggende betingelse for en effektiv forvaltning af programmerne og opfyldelse af agenturets målsætning.
Det er selvfølgelig ikke acceptabelt med ordkløveri, der giver forsinkelser, set i lyset af behovet for at finde en hurtig løsning på problemet, og Kommissionen er derfor villig til at indgå et kompromis, hvor man fastholder målsætningen om en hurtig og effektiv løsning. Kommissionen har allerede sendt et dokument til formandskabet for Rådet og til Parlamentet med forslag om en klar funktionsopdeling af agenturets tjenester og personale mellem Pristina og Thessaloniki med alle operative tjenester koncentreret i Pristina og agenturets direktør placeret i operationscenteret.
Til slut vil jeg gerne på vegne af Kommissionen takke Parlamentet for ændringsforslagene. Den nye Kommission vil studere dem nøje. Jeg vil imidlertid understrege, at Kommissionen og Parlamentet har samme mål: at effektivisere og fremskynde Kommissionens indsats i Kosovo af hensyn til befolkningen i regionen.
Da der er tale om en ny Kommission, vil vi gerne bruge en smule tid til at se på situationen og ændringsforslagene, så vi har de bedste forudsætninger for at træffe de rigtige beslutninger. Jeg er overbevist om, at Rådet ønsker at gøre det samme.
Det er vigtigt at involvere befolkningen i Kosovo i genopbygningsprocessen og sikre en effektiv koordination med ikkestatslige organisationer. Budgetmæssig gennemsigtighed er en nødvendighed, da Parlamentet foreslår en klar skelnen mellem bidrag fra Fællesskabets budget og bidrag fra andre kilder samt en skelnen mellem udgifter til fysisk genopbygning og udgifter til opbygning af institutioner.
Hr. formand, endelig går Kommissionen ind for, at Parlamentet tages i samråd, inden Rådet træffer beslutninger om at udvide agenturets aktiviteter til andre regioner i Forbundsrepublikken Jugoslavien. Det vil styrke Parlamentets rolle. Parlamentet modtager allerede en kvartalsvis rapport om agenturets aktiviteter, og det har den vigtige opgave at meddele decharge til agenturets direktør for budgettets gennemførelse.
Jeg er overbevist om, at man fuldt ud vil udnytte den lille pause, der er almindelig enighed om at holde, hvis vi skal nå målet om hurtig og effektiv bistand til gavn for og med hjælp fra Kosovos befolkning.

Formanden
Mange tak, hr. Kinnock.
Før vi afslutter forhandlingen, giver jeg ordet til hr. Staes, som har en bemærkning til forretningsordenen.

Staes
Hr. formand, jeg er et nyt medlem af Parlamentet. Jeg har fulgt denne forhandling med temmelig stor opmærksomhed, og jeg synes, at det har været en god forhandling. Men alligevel har jeg en fornemmelse af, at der mangler noget med hensyn til tilrettelæggelsen af Parlamentets arbejde. Hvad konstaterer vi? Kommissionen har stillet et forslag om hovedsæde i Pristina. Parlamentet støtter Kommissionen, og der er en konflikt med Rådet. Hvad ser vi? Rådets stole er tomme. Rådet reagerer ikke, Rådet er åbenbart ikke indbudt til at komme her og fortælle, hvad det vil gøre. Jeg vil således gerne spørge Dem: Kan De viderebringe ønsket om, at forhandlingen i fremtiden, når der igen afholdes sådanne forhandlinger, hvor der er en konflikt med Rådet, tilrettelægges således, at Rådet er til stede, og at vi kan få en direkte konfrontation. Jeg tror, at dette ville være en fordel for demokratiet.

Formanden
Vi noterer os Deres bemærkning, hr. Staes, men jeg kan fortælle Dem, at Rådet er repræsenteret, og det har ikke ønsket at deltage i forhandlingen. Rådet er ikke repræsenteret på ministerniveau ud over tirsdag og onsdag her i salen, men vi noterer os Deres bemærkning. Jeg tror, at der er mere end én, der er enig med Dem.

Sakellariou
Hr. formand, efter at næstformanden i Kommissionen har undladt at sige noget om spørgsmålene vedrørende valuta og UCK, kan jeg så gå ud fra, at Den Europæiske Union ikke har nogen mening om disse spørgsmål?

Kinnock,Neil
Hr. formand, jeg forstår betydningen af hr. Sakellarious forespørgsel, og under normale omstændigheder ville jeg gerne have givet ham et udtømmende svar på de to meget vigtige spørgsmål. Jeg er sikker på, at han har været tilstrækkelig længe i Parlamentet til at forstå, hvorfor jeg ikke kan give udtømmende svar på dette afgørende tidspunkt. Jeg er overbevist om, at han ved en senere lejlighed kan få de ønskede oplysninger fra de af mine kolleger, der er eksperter på dette område.

Formanden
Mange tak, hr. Kinnock.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 12.00.

Tiende EF/UNRWA-konvention (1999-2001)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0010/99) af Morgantini for Udvalget om Udvikling og Samarbejde om forslag til Rådets afgørelse om godkendelse af teksten til tiende EF/UNRWA-konvention for årene 1999-2001, inden konventionen undertegnes af Kommissionen og De Forenede Nationers Hjælpeorganisation for Palæstina-flygtninge i Mellemøsten (KOM(1999) 0334 - C5-0059/99 - 99/0143(CNS)).

Morgantini
Hr. formand, den æra med fred og fremgang, som Arafat og andre israelske ledere har talt om siden 1993 efter Oslo-aftalerne, er endnu ikke kommet. Genoptagelsen af fredsprocessen, som fandt sted efter Netanyahu-regeringens ophør, valget af Barak og den nye aftale, der blev underskrevet i Sharm el Sheikh, markerer uden tvivl et fremskridt i forhold til tidligere tiders håbløshed efter mordet på premierminister Rabin, men der er stadig lang vej, før man når frem til en stabil og varig fredsproces, og før palæstinenserne får mulighed for, sådan som der står i FN-resolutionerne, at bo i en palæstinensisk stat, som jeg håber bliver demokratisk, og som jeg håber kan eksistere fredeligt side om side med den israelske stat.
Der er stadig mange uløste spørgsmål. 70% af Vestbredden og Gaza er stadig besat af militæret, og Jerusalems status er ikke blevet fastlagt. Desuden er der de israelske bosættelser, konfiskeringen af jord og vand, de stadig mere end 2.200 politiske fanger i fængslerne samt spørgsmålet om de ca. 4 millioner palæstinensiske flygtninge fra den første udvandring i 1948 og 1967. Uden en god løsning på disse problemer vil freden altid være i fare.
Den Europæiske Union og navnlig Europa-Parlamentet har altid givet udtryk for deres ubetingede støtte til forsøgene på at fremme fredsprocessen i Mellemøsten og på at yde assistance til det mellemøstlige område. I beslutningen fra marts 1999 om fredsprocessen og den kommende bistand til Mellemøsten understregede Europa-Parlamentet med rette, at selvom Wye Plantation-aftalerne bliver stadfæstet - sådan som det er sket - mangler de vigtigste problemer stadig at blive løst, herunder navnlig flygtningenes status. Udvalget har derfor vedtaget, at det er nødvendigt med en konstant og kraftig støtte til flygtningene, og det har godkendt den tiende EF/UNRWA-konvention for årene 1999-2001, som er blevet forelagt for Europa-Parlamentet, og som netop udgør et vigtigt bidrag. Ligesom de ni foregående konventioner, der er underskrevet efter 1972, fastlægger den foreslåede konvention EF's bidrag til budgettet for agenturets almindelige programmer i den kommende treårsperiode fra 1999 til 2001, og den omtaler ligeledes de årlige forhandlinger om EF's bidrag til budgettet for fødevarehjælp. Fødevarehjælpens form bliver naturligvis genstand for særskilte forhandlinger.
UNRWA anmoder om et samlet bidrag på EUR 120,82 millioner for perioden indtil 2001. En del af dette bidrag skal anvendes som støtte til UNRWA's uddannelsesprogram. Inden for sundhedsprogrammet skal størstedelen anvendes til undervisningsprogrammet. UNRWA's almindelige program er rettet mod ca. 3.500.000 palæstinensere i Jordan, Syrien, Libanon, Vestbredden og Gaza, og som jeg sagde før, yder det bistand inden for nogle væsentlige sociale områder.
For at tage højde for udviklingen i den politiske situation i området står der i konventionens artikel 6, at der ved udgangen af år 2000 skal gøres fornyet status over udviklingen, når det gælder flygtninge, og også UNRWA's eventuelle programmer angående de palæstinensiske myndigheders overtagelse af deres egne funktioner vil blive vurderet. Eftersom Den Palæstinensiske Myndighed kun kontrollerer sine egne områder på Vestbredden og i Gaza, er det dog nødvendigt at være særligt opmærksom på UNRWA's begivenheder med hensyn til de flygtninge, der stadig befinder sig i Syrien, Libanon og Jordan samt i alle de lande, hvor der er palæstinensiske flygtninge.
Under disse omstændigheder vil jeg gerne endnu en gang understrege, at flygtningeproblemet ikke bare er forblevet uløst, men at det også bliver mere og mere dramatisk hver eneste dag, hvilket jeg kunne se under mine rejser for nylig til palæstinensiske flygtningelejre i Libanon, Jordan og Syrien samt ud fra de forskellige rapporter fra UNRWA og ligeledes fra vores kollega Menéndez del Valle i hans egenskab af repræsentant for EU's humanitære bistand til Jordan.
Det er således fundamentalt, at denne EF/UNRWA-konvention bliver vedtaget og gennemført så hurtigt som muligt. Dette er også særligt vigtigt i betragtning af den krise, som UNRWA's budget befinder sig i for øjeblikket. Der er blevet indført nogle spareforanstaltninger, hvor man lader forskellige bevillinger bortfalde til undervisere, hospitaler og medicinske leverancer, hvilket i øvrigt gav anledning til en kraftig protest i de palæstinensiske flygtningelejre.
Lige et sidste spørgsmål: Selvom jeg understreger nødvendigheden af at fortsætte med at yde humanitær bistand via UNRWA, tror jeg, at Europa-Parlamentet er særligt interesseret i at finde en korrekt og retfærdig politisk løsning på problemet med de palæstinensiske flygtninge; en løsning, som er i overensstemmelse med FN-resolution 194. I den forbindelse tror jeg, at vi skal gøre den størst mulige indsats for at opfordre de berørte parter i området, og navnlig de israelske og palæstinensiske myndigheder, til at bidrage til denne løsning.
Jeg vil nævne to punkter mere. Budgetudvalget har fremsat to ændringsforslag angående en større gennemsigtighed, og dem er vi enige i. Endelig er der stadig det lovmæssige spørgsmål om den måde, Kommissionen beder om vores stemme på. Det er et spørgsmål, som vi efter min mening bør overveje.

Khanbhai
Hr. formand, det er mig en stor glæde at tale om Palæstina. Det er et meget vigtigt emne, der har haft min interesse i mange år. Fru Morgantini har udarbejdet en glimrende betænkning, som jeg og min gruppe støtter, og de to ændringsforslag er meget vigtige, fordi de foreslår, at der indføres en årsberetning og gives adgang til oplysninger om finansieringsaspekter.
Jeg vil gerne fremsætte nogle synspunkter. Det ene drejer sig om, at vi hjælper 3,5 millioner flygtninge. Jeg erkender, at disse mennesker i øjeblikket befinder sig i flygtningelejre, og jeg håber, at Den Europæiske Union vil yde et positivt bidrag til deres rehabilitering, når de vender tilbage fra nabolandene for at bosætte sig i Palæstina. Jeg håber, at Europa-Kommissionen i nært samarbejde med Parlamentet vil tage initiativ til at spille en mere aktiv rolle i Mellemøsten i stedet for at sætte sig ind på bagsædet og lade amerikanerne sidde bag rattet.
Når vi ser på den bistand, vi yder, er EUR 40 millioner ikke noget stort beløb. Jeg indrømmer, at det er en ganske stor del af de EUR 120 millioner, der ydes i støtte, og 85% af vores årsbudget på ca. EUR 40 millioner går til uddannelse, hvilket jeg ser som en rigtig prioritering. Vi hjælper med uddannelsen af en halv million børn.
Jeg håber, at der hurtigt vil blive taget stilling til dette forslag, for som fru Morgantini påpegede, så haster det. Lærere bliver afskediget eller bliver ikke ansat, og uddannelse og medicinsk bistand er afgørende. Jeg håber, at Kommissionen vil gøre sit bedste for at fremskynde processen.
Fru Morgantini er virkelig gået i dybden med dette emne. Jeg ønsker ikke at spilde Parlamentets tid, og jeg takker formanden, fordi han har givet mig mulighed for at tale om dette emne.

Sauquillo Pérez del Arco
Hr. formand, denne betænkning er blevet vedtaget enstemmigt af Udvalget om Udvikling og Samarbejde og med stor klogskab med de to ændringsforslag, som blev forelagt af Budgetudvalget, så der også er en økonomisk-finansiel plan bag ordene.
Betænkningen, som er udarbejdet af fru Morgantini, vedrører Kommissionens undertegnelse af en konvention med De Forenede Nationers Hjælpeorganisation for Palæstina-flygtninge.
Den opnåelse af retfærdig fred i Mellemøsten, som Den Socialdemokratiske Gruppe går ind for, er kun mulig, hvis problemet med flygtningene løses samtidig med forhandlingerne om de emner, der udgør fredsplanen i denne indviklede konflikt.
En nødvendig om end ikke eneste løsning på dette problem er støtte til flygtningene, dog således at der inden for rammerne af fredsforhandlingerne opnås en varig løsning, der går ud over den terapeutiske løsning med støtte.
Den Europæiske Unions rolle i bistanden til Palæstina er ubestridelig. Og derfor gør Kommissionens meddelelse, som har givet anledning til denne betænkning, ikke andet end at fortsætte den sammenhængende linje med at bidrage til freden med nævnte støtte.
Det skal ikke være til hinder for, at Den Europæiske Union, nærmere betegnet Parlamentet, deltager mere direkte i fredsprocessen.
Flygtningene udgør sammen med statutten for Jerusalem, problemet med vand og bosætterne en af de grundlæggende betingelser for fred i Mellemøsten. Der er ikke nogen indsats, der er for stor, når det drejer sig om at opnå en tilfredsstillende aftale om flygtningene og dermed nærme os freden.
Midt imellem de ekstreme holdninger, som kræver anerkendelse af retten til at vende tilbage og dermed tydeliggør de reelle problemer, som flygtningenes massive tilbagevenden kunne give anledning til, og de uforsonlige holdninger, som ikke anerkender problemets eksistens, er der muligheder midt imellem, som det kan betale sig at udnytte, fremme og iværksætte. En af disse muligheder er netop denne betænkning.
Selvom vi ved, at det ikke er en endelig løsning, bør vi vedtage denne betænkning som endnu et bidrag fra Den Europæiske Union til denne vanskelige fredsproces i Mellemøsten.

van den Bos
Hr. formand, egentlig skulle UNRWA fejre 50-års jubilæet med at ophæve sig selv. I fem årtier har vejen tilbage været lukket for palæstinenserne og vejen mod fremtiden blokeret. I al den tid har UNRWA udført et særdeles nyttigt stykke arbejde under overordentlig vanskelige omstændigheder. Alle bestræbelser med henblik på at få undervisning og sundhedsvæsen op på et ordentligt niveau, hvor værdifulde de faktisk end har været, har imidlertid ikke kunnet løse det politiske problem med flygtningene.
I de forløbne år har UNRWA også lidt stærkt under de finansielle problemer. De øgede udgifter blev ikke dækket af ekstra indtægter. Derved var UNRWA forpligtet til at gennemføre uansvarlige besparelser, som palæstinenserne tog den ilde op. Desværre står der intet om flygtningene i Wye-aftalen. Palæstinenserne føler sig nu fortvivlede, glemte og overladt til deres egen skæbne. Usikkerheden om fremtiden, den høje arbejdsløshed og den begrænsede mobilitet skaber en følelse af spænding og angst. Dette giver grobund for fundamentalisme.
Støtte fra UNRWA, således som det er foreslået, har altså ikke blot et humanitært formål, men også en politisk interesse, nemlig stabilitet i området. Israel skal indtage en mere smidig holdning i fredsprocessen. De arabiske værtslande skal fra deres side påtage sig deres ansvar, og de skal holde op med at misbruge det palæstinensiske problem til politiske mål. De skal medvirke til en integration af palæstinenserne i deres land. Den Europæiske Union skal fra sin side hjælpe til finansielt.
Europa har indtil nu ikke kunnet omsætte sin økonomiske støtte til politisk indflydelse. Det har i 25 år ydet et finansielt bidrag til flygtningene. Det er på høje tid, at Europa nu endelig gør sin politiske indflydelse gældende med henblik på for altid at gøre UNRWA overflødig.

Schröder, Ilka
Hr. formand, mine damer og herrer, siden 1972 har EF og UNRWA indgået ni aftaler om EF's bidrag til UNRWA. EU er den største bidragyder, hvad angår økonomisk og finansiel bistand til denne region. Dermed har vi også fremover et stort ansvar for de palæstinensiske flygtninge. UNRWA har anmodet om et beløb på EUR 120 millioner for perioden 1999 til 2001. Størstedelen af dette beløb - EUR 102 millioner - er bestemt til UNRWA's uddannelsesprogram, EUR 18 millioner går til sundhedsprogrammet.
De Grønne bifalder den hurtige behandling af det nye program i Kommissionen og i Parlamentets udvalg. Tilsvarende hurtigt bør vi stemme for oplægget også på plenarforsamlingen. Der må frem for alt ikke ske beskæringer af budgettet, og yderligere drøftelser af retsgrundlaget må ikke lægge hindringer i vejen for fremlæggelsen. Men disse problemer ser jo ud til at være løst nu, ligesom også Revisionsrettens berettigede kritik af den manglende kontrol med de gamle aftaler er taget til efterretning. Gennemskuelighed er grundlaget for vores budgetforvaltning. Den skal også være sikret i hastesager om humanitær bistand, for i sidste instans videregiver vi jo kun skatteborgernes penge.
Programmet er hårdt tiltrængt, da uddannelsesprogrammet og sundhedsvæsenet er basisydelser. Uddannelsesprogrammet er blevet UNRWA's største område inden for en enkelt gren. 445 elever får en skoleuddannelse, 6000 kommer i lære. Vi hilser endvidere det behovsorienterede sundhedsvæsen velkomment. Det indrettes på kommunalt plan, direkte hvor folk bor, ved hjælp af et net af 123 sundhedsinstitutioner. De palæstinensiske flygtninge har brug for denne bistand, for den årelange tilværelse som flygtning har hos mange medført alvorlige psykologiske virkninger, hvortil kommer en mangesidet social og økonomisk diskriminering. En politisk løsning af de palæstinensiske flygtninges problem er stadig påtrængende nødvendig. Fredsforhandlingerne er omsider kommet i gang igen, men våbenstilstand og statusforhandlinger er ikke nok, fordi de palæstinensiske flygtninge forsat holdes udenfor. Vi bliver nødt til at give dem positive udsigter for deres fremtidige liv. På dét punkt kan EU i høj grad bidrage.
Lige nu skal en del af den daglige nød imidlertid reduceres ved hjælp af dette program. Derfor stemmer alle i vores gruppe for fru Morgantinis betænkning. De palæstinensiske flygtninge kan regne med vores solidariske støtte.

Kinnock,Neil
Hr. formand, det er mig en fornøjelse at konstatere, at vi i denne korte forhandling har haft tre jomfrutalere, herunder fru Schröder, der med sine 21 år er det yngste medlem af Parlamentet. Det er et bevis på, at unge mennesker er meget interesserede i politik. Som 21-årig er hun syv år yngre, end jeg var, da jeg blev valgt ind i Underhuset. Jeg kan kun håbe, at fru Schröder modnes mere, end jeg gjorde, og det er jeg overbevist om, at hun vil.
Jeg vil gerne starte med at udtrykke Kommissionens tilfredshed med den grundige betænkning fra Udvalget om Udvikling og Samarbejde samt med støtten under høringsproceduren til Kommissionens indsats for at få godkendt den tiende konvention mellem EF og De Forenede Nationers Hjælpeorganisation for Palæstina-flygtninge i Mellem­østen. Jeg ønsker at rette en særlig tak til ordføreren fru Morgantini for hendes arbejde. Jeg ønsker også at takke for den konstruktive deltagelse fra Parlamentets Udvalg om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik samt Budgetudvalget, og om et øjeblik vil jeg kommentere de ændringsforslag fra Budgetudvalget, som hr. Khanbhai omtalte.
Siden 1972 har EF underskrevet ni konventioner med UNRWA, der har fastsat EF's bidrag til organisationens almindelige programbudget og budgettet for fødevarehjælp. Den tiende konvention dækker perioden fra 1999 til 2001 og indeholder bestemmelser om et bidrag på EUR 120,82 millioner til UNRWA's almindelige uddannelses­program og sundhedsprogram. Den åbner også mulighed for årlige forhandlinger om EF's bidrag til budgettet for fødevarehjælp. De EUR 120 millioner er baseret på en årlig forøgelse på 5%, hvilket afspejler driftsprincippet om pristalsregulering og tager højde for inflation og befolkningstilvækst. Det samme princip har været gældende for EU's tidligere bidrag under de successive konventioner, og det er gentagne gange blevet rost af FN's agentur, fordi det hindrer en udhuling af Fællesskabets bidrag.
Kommissionen har bestræbt sig på at forbedre og præcisere den konvention, der behandles i Parlamentet i dag, med henblik på at gøre dens anvendelse mere gennemsigtig og tage højde for de relevante vedtagne bestemmelser i det globale program mellem EF og FN. Blandt de øvrige fornyelser kan nævnes artikel 4 om betaling, artikel 8 om synligheden af Fællesskabets bidrag, artikel 9 om voldgiftsprocedurer og artikel 12 om ikrafttrædelse, der alle sigter mod at give forbedret gennemsigtighed og oplysningspligt.
Jeg vil gerne meddele Parlamentet, at Kommissionen ikke kan acceptere de to ændringsforslag fra Budgetudvalget af to grunde. For det første er formålet med forslaget til Rådets afgørelse ikke at regulere en interinstitutionel informationsforespørgsel. Det handler om at forbedre teksten i EF/UNRWA-konventionen og give Kommissionen bemyndigelse til at skrive under på vegne af Fællesskabet. For det andet er der en iboet oplysningspligt i Kommissionens ansvar for at gennemføre Fællesskabets budget. Årsrapporten fra UNRWA vil blive sendt til både Parlamentet og Rådet.
Det er nu på høje tid, at der sker fremskridt i dette spørgsmål. UNRWA står snart over for et akut pengebehov, og vi som donorer skal gøre vores bedste for at fremskynde denne procedure og hjælpe UNRWA og i sidste ende det palæstinensiske folk. Som Parlamentet ved, blev flygtningespørgsmålet i forbindelse med fredsprocessen i Mellemøsten og Oslo-fredsaftalerne henlagt til forhandlinger om endelig status. Ifølge disse aftaler skulle parterne have forhandlet en endelig aftale på plads den 4. maj i år, men det er desværre ikke sket. Lad os imidlertid håbe, at underskrivelsen af memorandummet i Sharm el Sheikh vil genoplive fredsprocessen og sikre, at de ubesvarede spørgsmål vedrørende den endelige status bliver besvaret hurtigst muligt.
Afslutningsvis vil jeg sige, at indtil der findes en retfærdig og samlet løsning, er det meget afgørende, at Unionen støtter UNRWA, der leverer halvstatslige tjenester i Vestbredden, Gaza, Libanon, Jordan og Syrien, for at lette livet for de 3,5 millioner palæstinensere i flygtningelejrene. Den Europæiske Union ønsker langt fra at spille en marginal rolle, og derfor vil den og dermed Europa-Kommissionen bevare et stærkt engagement for at sikre en betydelig forbedring af disse menneskers vilkår.

Formanden
Tak, hr. næstformand Kinnock. Jeg tror, at vi desuden kan tilslutte os Deres ord til vores nye kollega, fru Schröder.
Der er to bemærkninger til forretningsordenen: Først ordføreren, fru Morgantini, og dernæst fru Schröder.
Jeg giver ordet til ordføreren.
Vær så venlig at fatte Dem i korthed.

Morgantini
Først vil jeg gerne undskylde over for formanden, at jeg ikke rejste mig før, men jeg vidste det ikke. Det skal ikke ske igen, for jeg vil naturligvis ikke være uhøflig over for Parlamentet. Jeg er dog bange for, at jeg har begået en anden fejl, nemlig at have talt meget hurtigt. Jeg vil derfor sige undskyld til dem, der arbejder meget for os, det vil sige tolkene, for en af mine kolleger sagde netop til mig, at jeg talte for hurtigt. Det skyldtes sindsbevægelsen, men jeg tror, at jeg - eftersom jeg er kvinde, og fornuft og følelser går hånd i hånd - vil gøre meget større brug af fornuften næste gang.
Jeg ønsker dog blot at sige, at jeg gerne vil lykønske alle de andre kolleger mange gange for deres indlæg, for der er én ting, som fremgår meget kraftigt, nemlig at ud over den hurtighed, som dette program skal iværksættes med, er det vigtigt, at Den Europæiske Union og Europa-Parlamentet kommer til at spille en større og mere aktiv rolle, så der bliver stabil og varig fred i Mellemøsten, ikke mindst mellem Palæstina og Israel, så man finder en løsning på flygtningeproblemet, og så også en palæstinensisk stat kan leve fredeligt sammen med den israelske stat.

Formanden
Bare rolig, vi er alle sammen noget uerfarne. Jeg skulle selv have lykønsket Dem med Deres første betænkning her i Parlamentet, og det glemte jeg.
Fru Ilka Schröder havde også bedt om ordet.

Schröder, Ilka
Jeg vil gerne takke Kommissionens næstformand for den varme velkomst, og jeg kan forstå, at vi begge er politiske mennesker.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 12.00.

AFSTEMNING
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er afstemning.
Betænkning (A5-0009/99) - TÆB 1/99, 3/99 og 4/99 af Dührkop Dührkop og Fabra Vallés for Budgetudvalget, om forslag til tillægs- og ændringsbudget nr. 1, 3 og 4 for regnskabsåret 1999 (C5-0021/99, C5-0074/99 og C5-0130/99)
(Forslaget til beslutning vedtoges)
Bekræftelse af førstebehandling:
Betænkning (A5-0012/99) af Frahm for Udvalget om Borgernes Frihedsrettigheder, Retsvæsen og Indre Anliggender om meddelelse fra Kommissionen til Europa-Parlamentet og Rådet (KOM(98)0731 - C4-0049/99 - 98/0356(COD)) - Konsekvenser af Amsterdam-traktatens ikrafttræden for de igangværende lovgivningsprocedurer pr. 1. maj 1999 vedrørende borgernes friheder og rettigheder, retsvæsen og indre anliggender (SEK(1999)0581 - C4-0219/1999) (Bekræftelse af førstebehandlingen)
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)Betænkning (A5-0006/99) af Rocard for Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender om meddelelse fra Kommissionen til Europa­Parlamentet og Rådet - Konsekvenser af Amsterdam­traktatens ikrafttræden for de igangværende lovgivningsprocedurer pr. 1. maj 1999 vedrørende beskæftigelse og sociale anliggender (SEK(1999) 581 - C4-0219/1999)
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)Betænkning (A5-0004/99) af Jackson for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om meddelelse fra Kommissionen til Europa-Parlamentet og Rådet - Konsekvenser af Amsterdam-traktatens ikrafttræden for de igangværende lovgivningsprocedurer pr. 1. maj 1999 vedrørende miljø- og sundhedsanliggender og forbrugerpolitik (SEK(1999)581 - C4-0219/1999)
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)Betænkning (A5-0011/99) af Graefe zu Baringdorf for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter om meddelelse fra Kommissionen til Europa-Parlamentet og Rådet (KOM(98)0601 - C4-0708/98 - 98/0296(COD)) - tidligere 98/0296(SYN) (KOM(99)0078 - C4-0181/99 - 99/0051(COD)) - tidligere 99/0051(SYN) - Konsekvenser af Amsterdam-trak­ta­tens ikrafttræden for de igangværende lovgivningsprocedurer pr. 1. maj 1999 vedrørende landbrug og udvikling af landdistrikter (SEK(1999)0581 - C4-0219/1999)
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)Betænkning (A5-0005/99) af Hatzidakis for Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme om meddelelse fra Kommissionen til Europa­Parlamentet og Rådet ­ Konsekvenser af Amsterdam­traktatens ikrafttræden for de igangværende lovgivningsprocedurer pr. 1. maj 1999 vedrørende regionalpolitik, transport og turisme (SEK(1999) 581 - C4-0219/1999)
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)Betænkning (A5-0007/99) af Theorin for Udvalget om Kvinders Rettigheder og Lige Muligheder om meddelelse fra Kommissionen til Europa­Parlamentet og Rådet ­ Konsekvenser af Amsterdam­traktatens ikrafttræden for de igangværende lovgivningsprocedurer pr. 1. maj 1999 vedrørende kvinders rettigheder og lige muligheder (SEK(1999)0581 - C4-0219/1999)
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0003/99) af McKenna for Udvalget om Miljø­ og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse om forslag til Europa­Parlamentets og Rådets beslutning (KOM(1998)769 - C4-0075/1999 - 1998/0350(COD) (ex 1998/0350(SYN)) om vedtagelse af EF­rammebestemmelser for samarbejde i tilfælde af utilsigtet havforurening
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0002/99) af Jackson for Udvalget om Miljø­ og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse om forslag til Europa­Parlamentets og Rådets henstilling (KOM(1998)772 - C4-0073/1999 - 1998/0358(COD) (tidligere 1998/0358(SYN)) om mindstekrav for miljøinspektioner i medlemsstaterne
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)
Velkomstord
Formanden
Jeg har netop fået at vide, at Dr. Carlos Roberto Reina, formanden for det mellemamerikanske parlament, og frue, har taget plads i den officielle loge. Det glæder os meget at have dem blandt os i dag, og jeg vil gerne anmode Parlamentet om at hilse dem velkommen i tilhørerlogen.
(Kraftigt bifald)

AFSTEMNING (fortsættelse)
Hautala
Hr. formand, vores gruppe tilbagetrækker ændringsforslag 1, fordi der foreligger en aftale om, at behovet for vedvarende, FN-kontrollerede tropper, som sendes til internationale kriseområder, normalt først drøftes i Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik, når det ikke direkte er forbundet med Østtimor.

Costa Neves
Hr. formand, taget det spørgsmåls særlige natur i betragtning, som vi skal stemme om, og under forudsætning af, at De indvilger, anmoder jeg om afstemning ved navneopråb.

Formanden
Jeg forstår godt, hvorfor De fremsætter denne anmodning, men jeg er bange for, at reglerne er meget strenge, og jeg kan derfor ikke tillade det.
(Forslaget til beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0013/99) af Pack for Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik om forslag til Rådets forordning (KOM(1999) 312 - C5-0062/1999 - 1999/0132(CNS)) om ændring af forordning (EF) nr. 1628/96 om bistand til Bosnien­Hercegovina, Kroatien, Den Føderative Republik Jugoslavien og Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien, navnlig gennem oprettelse af et europæisk agentur for genopbygning

van der Laan
Hr. formand, Den Liberale Gruppe ønsker at trække ændringsforslag 32 tilbage, fordi det er blevet erstattet. Jeg vil gerne anmode om opdelt afstemning af ændringsforslag 8, 10, 14 og 18, fordi det vil give os mulighed for at stemme for flere af ændringsforslagene fra fru Pack. Det ville være meget nyttigt set i lyset af den udmærkede forhandling i morges, men naturligvis kun, hvis De kan tillade det.

Formanden
Jeg ville gerne hjælpe, og jeg forstår, at de nye medlemmer først nu er ved at sætte sig ind i reglerne. Der er meget klare regler for, hvornår der kan gives tilladelse til opdelt afstemning, særlig afstemning eller afstemning ved navneopråb. Der findes tidsfrister for alle disse ting, som gruppens sekretariat bør oplyse om. Jeg ville gerne hjælpe, men kan desværre ikke.

Cohn-Bendit
Hr. formand, måske mente fru van der Laan en særlig afstemning for hvert afsnit og ikke en opdelt afstemning. Det er ikke det samme som en opdelt afstemning.

Formanden
De har helt ret, men det er de samme regler, der gælder for særlige afstemninger.

Pack
Hr. formand, jeg er blevet anmodet om ganske kort at sige noget om afstemningen, for at kollegerne ikke skal få vrøvl hjemme angående en sag, der ikke forholder sig således. Jeg vil derfor gerne sige Dem, hvad det er, vi stemmer om: Vi ønsker ikke nogen forsinkelse af bistanden til Kosovo, men vi vil have øget effektivitet. Rådet har foreslået en ineffektiv procedure, og derfor anmoder jeg Dem om at forstå, at vi accepterer hjemstedet Thessaloniki som operationel del, som en del af genopbygningsagenturet for hele Sydøsteuropa med hjemsted i Thessaloniki, men den skal være tæt knyttet til stabilitetspagtens hjemsted i Thessaloniki. Det er et vigtigt politisk punkt. Jeg anmoder Dem alle om at holde sig dette for øje, det er meget væsentligt.
Derudover er der endnu to andre ting, jeg bliver nødt til at tage op her. Vi ser gerne en forenkling af administrationen, øget gennemskuelighed og fleksibilitet, det står i vores ændringsforslag. Desuden ønsker vi, at Rådet inddrager os, hvis arbejdet udvides til også at omfatte andre regioner, det skal vi høres om, desuden ønsker vi, at agenturets arbejde i første omgang får en frist på 30 måneder. For jo længere vi udskyder det, desto mere ineffektivt bliver arbejdet. Vi bør sætte en grænse og prøve på at nå det hele, inden vi når den.
Det er endvidere et meget vigtigt punkt, at OLAF sættes ind ...
(Formanden fratog taleren ordet)

Formanden
De har været medlem af Europa-Parlamentet i mange år, og De ved, at vi kan have kommentarer vedrørende stemmeafgivelsen, men ikke politiske kommentarer. Og bestemt ikke endnu en række indlæg, sådan som De er ved at lægge op til.
Inden afstemningen om forslaget til lovgivningsmæssig beslutning:

Pack
Jeg vil gerne anmode kollegerne om at stemme for efter det, jeg sagde før, og tillige efter det, hr. kommissær Kinnock sagde i formiddags på Kommissionens vegne og det, vi i går fik at vide af det finske formandskab, nemlig at der for øjeblikket ikke er noget spillerum for at få vores ændringsforslag igennem. Med henblik på at give dem begge lejlighed til at overveje sagen og nå til større indsigt og dernæst sammen med os sørge for øget effektivitet anmoder jeg om, at den endelige afstemning henvises til fornyet behandling i Udvalget om Udenrigsanliggender!

Formanden
Fru Pack, kan De præcisere et punkt, som hverken jeg eller sekretariatet fik helt fat i. Ønsker De at få udsat den endelige afstemning, eller ønsker De at få sagen sendt til fornyet udvalgsbehandling? Der er en forskel, og vi er nødt til at vide, hvad De mener.

Pack
Jeg fik at vide i går, at jeg skulle anmode om henvisning til fornyet behandling i udvalget, for at vi kan gennemføre den endelige afstemning på et senere tidspunkt. Det drejer sig ikke om en ny drøftelse hos os, det drejer sig kun om at vinde tid. Hvad De end kalder det, så gør, som De finder det rigtigt.

Formanden
Jeg antager, at De ønsker en udsættelse af den endelige afstemning.

Swoboda
Hr. formand, vi henstiller ligeledes, at sagen udsættes til det næste plenarmøde. Det vil sige, at den ikke henvises til fornyet udvalgsbehandling, men at afstemningen udsættes. Det støtter vi.

Ilgenfritz
De Liberale går ind for et gennemskueligt og effektivt budget og en gennemskuelig og effektiv kontrol. Hvad angår tillægs- og ændringsbudgettet 1/99 og 3/99 siger vi udtrykkeligt, at vi ser positivt på og støtter tillægs- og ændringsbudget 1/99 og 3/99.
På tillægs- og ændringsbudget 4/99 er der imidlertid fastsat en betragtelig nedskæring af bevillingerne til landbrugsudgifter. Denne reduktion af betalings- og forpligtelsesbevillingerne sker på bekostning af landbrugsbedrifterne, som allerede i forvejen har det vanskeligt. Af den grund kan vi ikke stemme for det samlede tillægs- og ændringsbudget.
(Det vedtoges at udsætte den endelige afstemning til den næste mødeperiode)
Formanden. Inden vi går videre til den sidste afstemning, vil jeg gerne forklare over for de kolleger, der synes, at jeg har været en smule barsk i spørgsmålet om særlig afstemning, afstemning ved navneopråb osv., at vi anlægger en hård linje, fordi grupperne forbereder deres indpiskere på baggrund af oplysninger fra formandskabet. Hvis vi ændrer på det under afstemningstiden på plenarmøderne, giver det anledning til megen forvirring og besvær. Så vi prøver på at være så behjælpelige som muligt, men nogle gange kan det faktisk give flere problemer, hvis vi efterkommer anmodninger fra salen.
Betænkning (A5-0010/99) af Morgantini for Udvalget om Udvikling og Samarbejde om forslag til Rådets afgørelse (KOM(1999) 334 - C5-0059/1999 - 1999/0143(CNS)) om godkendelse af teksten til tiende EF/UNRWA­konvention for årene 1999­2001, inden konventionen undertegnes af Kommissionen og De Forenede Nationers Hjælpeorganisation for Palæstina­flygtninge i Mellemøsten
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)STEMMEFORKLARINGER
Betænkning af Dührkop Dührkop/Fabra Vallés (A5-0009/99):
Betænkning af Hatzidakis (A5-0005/99):

Gallagher
Diskussionen om fordelingen af EU's budget for år 2000 er allerede godt i gang. De oprindelige budgetplaner, der er sendt til behandling i Europa-Parlamentet, indeholder bl.a. en anbefalet nedskæring af bevillingerne til trafiksikkerhedskampagner i Europa på GBP 1,5 million (EUR 1,9 million). I praksis betyder det, at årsbudgettet til trafiksikkerhedskampagner vil falde fra EUR 9,9 millioner til EUR 8 millioner.
Det er helt uacceptabelt. Det er svært at tro, at der i de femten lande i Den Europæiske Union hvert år dør 7.500 mennesker, fordi de ikke bruger sikkerhedsseler på for- og bagsæder. Hvert år er der i Den Europæiske Union ca. 45.000 dødsfald og ca. 1,6 millioner tilskadekomne som følge af trafikulykker.
Siden vedtagelsen af Amsterdam-traktaten den 1. maj i år har Europa-Parlamentet haft medbestemmelse inden for hele det transportpolitiske område. Fremover vil Europa-Parlamentet ikke tillade andre EU-institutioner at anbefale nogen form for nedskæring af budgetterne til trafiksikkerhedskampagner.
På nationalt plan glæder jeg mig over den irske regerings strategi om at reducere antallet af dræbte og tilskadekomne i trafikken med 20% inden år 2000. Den nye trafiksikkerhedskampagne omfatter bl.a. flere kameraer til hastighedsovervågning, flere alkoholtests, et system med strafpoint og strengere håndhævelse af loven om sikkerhedsseler.
Betænkning af McKenna (A4-0003/99):

MacCormick
Hr. formand, jeg behøver ikke fortælle Dem, at Skotland har meget smukke og sårbare kyster. De er i sandhed meget sårbare, og i denne uge har vi hørt endnu flere alarmerende rapporter om lækager fra Sellafield, der vil skade kysterne ved Galloway, Firth of Clyde, Argyle osv. Det er vigtigt, at der hurtigst muligt bliver vedtaget bestemmelser af denne art, og jeg er glad for at kunne stemme for betænkningen i dag.

Souchet
Havforurening, såvel den utilsigtede som den overlagte, er en meget alvorlig trussel mod EU's hav- og kystområder. Vi har for nylig set flere tragiske eksempler på utilsigtet forurening i form af udledning af kulbrinte og andre farlige - især kemiske - stoffer.
Vi i Gruppen Union for Nationernes Europa mener, at der med hensyn til den utilsigtede havforurening er velbegrundede argumenter for indførelsen af en fællesskabsramme til samarbejde på grund af en ægte fælles interesse. Det forslag, som Kommissionen fremsætter for os, sigter mod at gøre de forskellige aktioner, der hidtil er ført på dette område, føderale inden for fælles juridiske rammer.
Med hensyn til de ændringsforslag, der er vedtaget i Miljøudvalget, har vi stemt imod alle dem, der opfordrer EU's nabolande med kyststrækninger til at anvende Phare-, Tacis- og Meda-programmerne for at bidrage finansielt til iværksættelsen af denne fællesskabsramme om samarbejde. Således fastsættes der i disse tre programmer ikke på nuværende tidspunkt nogen handling inden for denne sektor, og det forekommer ikke hensigtsmæssigt at fremme en spredning af midlerne til skade for prioritetsprogrammerne, som f.eks. den økonomiske udvikling i EU's nabolande, der er kandidater til tiltrædelse.
Til gengæld har Gruppen Union for Nationernes Europa stemt for samtlige andre ændringsforslag, herunder ændringsforslag 22, der begrænser Kommissionens initiativret, og som gør det muligt for ad hoc-udvalg selv at bestemme deres dagsorden, selv at udarbejde protokoller og interesseerklæringer fra egne medlemmer. Vi må under alle omstændigheder udrydde den fejltagelse, som vi har konstateret i andre sektorer: Kommissionen har således tendens til at nedsætte udvalg og systematisk forsøge at kontrollere dem med henblik på at gøre dem afhængige af sine meninger. Alle de udvalg, Kommissionen nedsætter, skal forblive selvstændige og uafhængige, således at de til fulde kan udføre deres opgave som eksperter.
Betænkning af Jackson (A5-0002/99):

Thomas-Mauro
Medlemmerne af Gruppen Union for Nationernes Europa stemte imod alle de ændringsforslag, der blev vedtaget i Miljøudvalget, og som sigter mod at forvandle Kommissionens henstillinger til direktiver, og dette af tre væsentlige grunde: En bureaukratisk grund, en juridisk baseret grund og en grund, der vedrører strukturen af kontrolinstanserne i EU's medlemsstater. Således er alle medlemmer af Gruppen Union for Nationernes Europa for et Europa, der fremmer koordineringen mellem de forskellige medlemsstater frem for et bureaukratisk Europa, der går ind for en stram lovgivning, der ikke er tilpasset de forskellige geografiske og kulturelle situationer.
På det juridiske niveau vil vi gerne minde om, at Europa-Parlamentets rolle er at tilpasse sig de eksisterende juridiske grundlag, og at det ikke under nogen omstændigheder må skabe nye grundlag, der ikke er i overensstemmelse med de traktater, de forskellige medlemsstaters regeringer har underskrevet.
Endelig vil vi gerne minde om, at kontrolinstanserne i de forskellige medlemsstater af kulturelle eller historiske årsager er forskellige. Vi ved, at føderalisterne ønsker at erstatte medlemsstaternes kontrolinstanser med en europæisk overkontrolinstans, der vil placere sig langt fra den virkelige verden. Vi mener, at den europæiske kontrolinstans skal forblive det, den er, det vil sige en instans, der gør det muligt at kontrollere, om medlemsstaternes kontrolinstanser gennemfører fællesskabslovgivningen, selvfølgelig med henblik på at undgå konkurrenceforvridning. Fællesskabslovgivningen skal gælde overalt og ens, så alle erhvervsdrivende inden for rammerne af det indre marked er i samme konkurrencesituation.
Konkluderende vil vi i Gruppen Union for Nationernes Europa gennem hele valgperioden sørge for, at det bureaukratiske og teknokratiske Europa ikke udvikler sig, men at Europa udvikler sig inden for en harmonisk ramme, der er accepteret af alle borgere i Den Europæiske Unions medlemsstater.
Det Europæiske Råds møde i Tampere (B5-0110 og 0116/99):

Berthu
Hr. formand, den beslutning, der netop er vedtaget, om politikker om politiets og domstolenes samarbejde samt om folks frie bevægelighed i forbindelse med forberedelse af Europa-Rådets næste møde i Tampere, viser en vis udviking i Parlamentets holdning, der kan forekomme positiv. Jeg har således bemærket, at vores Parlament netop har forkastet den oprindelige tekst i afsnit 6 i beslutningen, hvoraf det fremgik, at det var umuligt at opnå frihed, sikkerhed og retfærdighed, hvis man fastholdt reglen om enstemmighed i Rådet. Forkastelsen af denne tekst er altså en positiv ting. Men om der er tale om en varig ændring af Parlamentets holdning eller blot et enkeltstående tilfælde, vil fremtiden vise.
Alligevel er der mange andre bestemmelser i denne tekst, vi absolut ikke kan lide. F.eks. den bestemmelse, der med et påskud om harmonisering og iværksættelse af en europæisk indvandrerpolitik ødelægger vores forsvar i stedet for at styrke det. F.eks. kan man læse i afsnit 10, at Europa-Parlamentet finder, og jeg citerer, "at det nu er hastende at indlede en sammenhængende behandling på europæisk plan af spørgsmålet om tredjelandes statsborgere, der i årevis har haft lovlig bopæl på Unionens territorium". Det er meget prisværdigt at ville lette integrationen af tredjelandes borgere i Unionen, men der er også en anden mulighed, der er meget nærliggende, og som man bør undersøge, nemlig en tilbagevenden til deres hjemland.
Imidlertid siger Europa-Parlamentets beslutning pudsigt nok ikke et ord herom. Det paradoksale er, at vi ikke har behov for et europæisk samarbejde for at lette en eventuel integration af tredjelandes borgere. Dette er virkelig op til hver enkelt nation, men vi har absolut behov for et sådant samarbejde med henblik på at lette en tilbagevenden til deres hjemland. Men eurokraterne på magten vil absolut ikke have en politik, der kan styre indvandringen, heller ikke selvom den ville give dem mulighed for at vise, hvad de er værd.

Hager
De Liberale er altid gået ind for at forsvare de grundlæggende frihedsrettigheder og støtter derfor også bestræbelserne på at indføre et charter for de grundlæggende frihedsrettigheder i Den Europæiske Union.
Vi opfatter imidlertid ikke dette charter som et skridt i retning af en europæisk forfatning, som vi siger nej til på grund af den centraliserende virkning, den får.
Derudover skal dette charter udformes således, at der ikke kan forekomme overlapning af Den Europæiske Menneskerettighedsdomstols kompetence og Den Europæiske Domstols kompetence.

Corbett
Hr. formand, på vegne af Labour-medlemmerne i Den Socialdemokratiske Gruppe vil jeg gerne oplyse om, at vi ikke kan stemme for Tampere-beslutningen i dens endelige form.
Det er ikke, fordi vi ikke sympatiserer med meget af indholdet, men vi føler, at nogle ting truede med at overlæsse dagsordenen for dette topmøde og resultere i et sammenbrud. Der er andre spørgsmål i denne beslutning, som skal gennemgå en mere grundig behandling på den kommende regeringskonference om en revision af traktaterne.
Det er grundene til, at vi ikke kunne støtte beslutningen i den endelige ændrede version.

Andersson, Färm, Hedkvist Petersen og Schori
Vi mener, at gennemførelsen af et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed betyder noget for Den Europæiske Unions fremtid, og Rådets initiativ om at tage spørgsmålet op på topmødet i Tampere er velkomment.
Det beslutningsforslag, som Europa-Parlamentet behandler, indeholder en række væsentlige standpunkter, som formandskabslandet Finland og Det Europæiske Råd som helhed bør være opmærksomme på før topmødet. Af den grund støtter vi størstedelen af de forslag, som beslutningsforslaget indeholder, dog med nogle undtagelser. Punkt 3 behandler efter vores mening alt for generelt integrationen af politisamarbejdet og det strafferetlige samarbejde i fællesskabssøjlen. Vi mener, at der er grund til at se på især det politimæssige samarbejde som mellemstatsligt.
Hvad angår punkt 19 om at give Europol beføjelser på det operative niveau, mener vi, at dette punkt skal tolkes på den måde, at en sådan udvikling i Europol-samarbejdet sker for at fremme bekæmpelsen af grænseoverskridende kriminalitet, men i så fald skal det ske inden for rammerne af medlemslandenes ret til at have fuld kontrol over politimæssig virksomhed inden for egne grænser.

Berthu
Den beslutning, som Parlamentet netop har vedtaget, om et charter for de grundlæggende rettigheder i Unionen, illustrerer på glimrende vis de fejltagelser, jeg netop omtalte i mit indlæg i går under hoveddebatten.
I næsten hvert eneste afsnit i beslutningen har Europa-Parlamentet udvidet fortolkningen af afgørelsen fra Rådets møde i Köln med det formål at puste sig op og spille vigtig, føre de nationale parlamenter ud på et sidespor og forberede ændringen af det kommende charter til en europæisk forfatning.
I afsnit 2 foregiver Parlamentet, at forberedelsen af charteret henhører under et fælles ansvar med Rådet, skønt det er klart for enhver, at de grundlæggende rettigheder i dag beskyttes af de nationale forfatninger, og at enhver handling i forbindelse med disse først og fremmest - om ikke udelukkende - bør være de nationale parlamenters anliggende.
I afsnit 3 kræver Europa-Parlamentet en "åben og innovativ holdning til charterets karakter, indholdet af de rettigheder, som det skal indeholde, og dets rolle og status i Unionens institutionelle udvikling", hvilket tydeligt viser, at det ikke agter at stoppe ved en simpel samling af gældende rettigheder, som Rådet anmoder om.
I afsnit 4, første og andet led, kræver Parlamentet, at antallet af dets repræsentanter i det "forum", der har ansvaret for forberedelsen af udarbejdelsen af charteret, skal være det samme som antallet af medlemsstaternes repræsentanter, det vil sige mindst 15. Samtidig sætter det de nationale parlamenter ud på sidelinjen ved at antyde, at der kun skal foretages en "høring af formændene for de nationale parlamenter".
I afsnit 4, tredje, fjerde og sjette led, kræver Parlamentet, at det fremtidige forum selv fastsætter sine kompetencer samt organisationen af sine arbejdsgrupper og sit sekretariat, hvilket ville give det en meget stor uafhængighed, således at det senere kan lede processen efter eget hoved.
I afsnit 4, femte led, kræver Parlamentet, at "ngo'ernes og befolkningens deltagelse sikres". Vi ved godt, hvad dette betyder: Indblanding i debatten af personer eller organer uden demokratisk berettigelse, valgt efter uigennemsigtige kriterier og ofte i høj grad støttet af Europa-Kommissionen. Det vil medføre en forvirring, som - i betragtning af de tidligere resultater - kun vil gavne føderalisterne.
Dette er et eksempel på indledningen af en manipulation med offentligheden, som føderalisterne altid har vist sig lækkersultne efter. Det mest forbløffende ved denne manipulation er Rådets holdning. Under hele forhandlingen om Amsterdam-traktaten kæmpede Rådet en bitter kamp mod, at man samlede alle borgerrettighederne, som findes spredt i denne tekst, under én overskrift i traktaten. Det vandt således sagen. Imidlertid accepterede det i juni på Rådets møde i Köln - af sig selv og uden at henvise til nogen - noget, der var meget værre: Iværksættelsen af en proces, der i meget højere grad vil medføre, at de nationale forfatninger mister indflydelse. Vi protesterer uden tøven mod denne udemokratiske manøvre.

Blak, Lund og Thorning-Schmidt
- De danske socialdemokrater i Europa-Parlamentet har undladt at stemme for et beslutningsforslag om en yderligere integration på området frihed, sikkerhed og retfærdighed. Vi er tilhængere af et retfærdigt og effektivt europæisk samarbejde om asyl og indvandring. Vi er ligeledes tilhængere af et forbedret samarbejde om forebyggelse af kriminalitet inden for områder som menneskehandel, forbrydelser mod børn og hvidvaskning af penge.
I beslutningsforslaget indgår der bl.a. et ønske om overførelse af politisamarbejdet fra 3. til 1. søjle, et ønske om at give Europol operative beføjelser og en opfordring til at oprette en fælles europæisk anklagemyndighed (Corpus Juris).
Vi har stemt imod at give Europol operative beføjelser, eftersom vi ikke ønsker, at Europol skal udvikle sig til et europæisk svar på FBI. Vi har ligeledes stemt imod oprettelsen af en fælles europæisk anklagemyndighed. Vi går ikke ind for en fælles europæisk strafferet eller myndighed. Man kan bekæmpe kriminalitet lige så effektivt med de eksisterende instrumenter, deriblandt Europol og konventionerne om udlevering og gensidig retshjælp.
Vi har undladt at stemme for overførelse af politisamarbejdet fra 3. til 1. søjle. Så længe det danske forbehold på det retlige område består, er vi i en særlig situation. Vi respekterer, at de andre medlemslande ønsker at overføre samarbejdet til første søjle, men vi kan ikke stemme for, så længe Danmark har et forbehold på det retlige område.
Vi har undladt at stemme for det samlede beslutningsforslag af ovennævnte grunde. Derudover kan vi heller ikke støtte ønsket om, at Tampere-topmødet bliver startskuddet til en ny regeringskonference om yderligere integration på det retlige område. På den næste regeringskonference bør man koncentrere sig om de institutionelle ændringer, ellers risikerer vi at forsinke udvidelsesprocessen.

Laguiller
Jeg stemmer mod de retningslinjer og de prioriteter, der er foreslået af Kommissionen i forbindelse med Rådets møde i Tampere med hensyn til frihed og rettigheder.
Blot det faktum, at det ikke overvejes at give alle illegale indvandrere, der lever og arbejder på europæisk jord, opholdstilladelse, er nok til at forklare min stemme.
At fremstille Europa som et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed er et udtryk for kynisme. Man spørger ikke om, hvor pengene kommer fra, når man vil sikre kapitalens frie bevægelighed og den frie investering overalt i Unionen. Men man lovgiver ud fra vores nationale og især vores sociale baggrund, man begrænser eller forhindrer folks frie bevægelighed. Der er fri bevægelighed, når det drejer sig om sammenlægning af multinationale virksomheder, men ikke i forbindelse med familiesammenføring. Der er fuldstændig frihed på områder, hvor det er skadeligt for beskæftigelsen og samfundet. Til gengæld forkaster man friheden i forbindelse med den mest elementære humanisme.
Det europæiske charter for grundlæggende rettigheder, som Rådet åbenbart skal udarbejde på mødet i Tampere, vil ikke være andet end en samling hule ord, hvis det ikke i det mindste medfører fuldstændig fri bevægelighed og fri etableringsret for alle dem, der bor og arbejder i Den Europæiske Union uanset nationalitet, samt fuldstændig lighed med hensyn til rettigheder, herunder stemmeretten.

Theonas
EU's udvidede aktivitet inden for områderne retfærdighed og indre anliggender fremkalder intens uro hos de europæiske borgere. Denne aktivitet har direkte forbindelse med et forsøg på at forstærke de vandtætte skodder og en styrkelse af kontrol- og undertrykkelsesmekanismerne. Naturligvis ikke med henblik på at styrke borgernes rettigheder, men for at manipulere med dem og for mere effektivt at kunne kontrollere disses aktiviteter.
Særlig uro vækker udviklingen inden for indvandring og asyl, der bevæger sig i retning af skabelsen af en Europa-fæstning. Man bør i særdeleshed blive bekymret over forsøgene på at omgå og underkende Genève-konventionen af 1951, som udgør den grundlæggende kilde til international ret angående flygtninge, og ordningen om "midlertidig beskyttelse", samt tankerne om at modificere Dublin-konventionen om asyl med henblik på at stramme lovgivningen vedrørende asylsøgning, samt også tankerne om en mere "effektiv" anvendelse af procedurerne til at fjerne personer, hvis opholdsansøgning er blevet afvist.
Stigningen i flygtningestrømmen imødegås ikke gennem en styrkelse af repressive foranstaltninger, men gennem udøvelse af en international politik, som kan formindske intensiviteten og bidrage til en fredelig, politisk løsning af diverse forskelle, og som ikke tyr til forbryderiske foranstaltninger såsom militær indgriben, som vi har set det i Kosovos tilfælde. Den imødegås ligeledes gennem udøvelse af en international, økonomisk og handelsmæssig politik, som støtter den økonomiske udvikling i tredjeverdens lande, og som bidrager til velstand for disse landes befolkninger.
Forslagene om at styrke det politimæssige og retlige samarbejde i straffesager samt de forskellige forslag om et europæisk retsområde er kun et påskud for yderligere styrkelse og udvidelse af Europols og de nationale, repressive myndigheders operative muligheder med alvorlig fare for de grundlæggende, demokratiske rettigheder og friheder. En styrkelse af aktiviteterne inden for udveksling af informationer, arkivering og bearbejdning af disse oplysninger enten inden for rammerne af Europol eller direkte medlemsstaterne indbyrdes indebærer farer for ukontrolleret anvendelse af disse arkiver og legaliserer desuden al slags overvågnings- og registreringsvirksomhed under dække af, at det forebygger kriminelle handlinger.
Inden for disse rammer kan perspektivet for skabelsen af en "europæisk offentlig orden" baseret på Schengen-aftalen ikke føre til andet end et udemokratisk våbenlager, som på et givent tidspunkt kan anvendes mod politisk og fagforeningsmæssig aktivitet, mod arbejderklassens reaktioner over for EU's og medlemsstaternes folkefjendske politik. Når den filosofi, der gennemsyrer de eksisterende forslag, koncentrerer sig om begreber som "den lovlydige borger" og behovet for "ansvarsafgivelse fra dem, der truer friheden samt individernes og samfundets sikkerhed", kan vi kun konstatere en genopblomstring af de teorier, som i lande som vores eget før i tiden udgjorde fundamentet for udemokratiske love og begrænsninger, fundamentet for kriminalisering af politisk og fagforeningsmæssig aktivitet. Det er tydeligt, at der bag dække af tiltag mod organiseret kriminalitet og visse former for strafbar opførsel gemmer sig ønsket om at kontrollere udviklingen på politisk plan på langt sigt og om at forstærke mekanismerne til at pålægge lov og orden samt at indføre nye mekanismer. Det er i øvrigt ikke tilfældigt, at der i den under alle omstændigheder begrænsede udvidelse af DEK's bemyndigelse inden for spørgsmål, som vedrører retfærdighed og indre anliggender, udtrykkeligt er undtaget de spørgsmål, som omhandler offentlig orden og sikkerhed. Tilsvarende vanskeligheder eksisterer der også for den parlamentariske kontrol med det resultat, at politiets og efterretningstjenesternes aktivitet samt planlægningerne inden for området offentlig sikkerhed bliver mere og mere ukontrollable. En styrkelse af samarbejdet inden for civil- og straffesager kan sagtens foregå dér, hvor det er nødvendigt, med fuld respekt for traditionerne inden for international civil- og strafferet, med fuld respekt for de demokratiske rettigheder, med en sikring af de traditionelle principper for egentlig lovgivning og retsplejelovgivning.
Det er tydeligt, at vi ikke kun er uenige, men at vi må fordømme en sådan udvikling. Arbejderklassen har al interesse i at rette sin modstand mod de planer, der bliver fremmet, i at afsløre EU's og medlemsstaternes hykleri samt gennem deres kampe at afværge udviklinger, der i den grad er farlige for deres friheder.

Theorin
Området med frihed, sikkerhed og retfærdighed betyder noget for EU's fremtid. Det beslutningsforslag, som Europa-Parlamentet behandler, indeholder væsentlige standpunkter, som formandskabslandet Finland og Det Europæiske Råd bør være opmærksomme på før topmødet. I store træk støtter jeg beslutningsforslaget med nogle vigtige undtagelser. Jeg mener, at det er vigtigt med et omfattende samarbejde mod kriminalitet på europæisk niveau. Jeg støtter imidlertid ikke tanken om et føderalt Europa og vil derfor ikke medvirke til ændringer hen imod afgørelser med kvalificeret flertal på væsentlige områder.
Jeg mener, at det politimæssige og strafferetlige samarbejde bør fortsætte med at være mellemstatsligt. Punkt 3 er alt for generelt og vidtrækkende. Derfor stemmer jeg nej til dette punkt. Det samme gælder for punkt 19, som handler om at give Europol handlingsbeføjelser på det operative niveau. Punkt 6 vedrører kvalificeret flertal, men især 6 c er alt for utydeligt til, at jeg kan støtte det. Punkt 21 er visse steder alt for vidtrækkende, især 21 b og 21 d.

Formanden
Afstemningen er afsluttet.
(Mødet udsat kl. 12.46 og genoptaget kl. 15.00)

Den økonomiske krise i Rusland
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er Kommissionens redegørelse om den økonomiske krise i Rusland.
Allerførst har hr. Kinnock ordet for Kommissionen.

Kinnock,Neil
Hr. formand, med Deres tilladelse vil jeg gerne afgive en redegørelse fra Kommissionen om effekten af den økonomiske krise i Rusland samt om sager vedrørende korruption og hvidvaskning af penge. Som Parlamentet vil vide, er der opnået en vis stabilisering af den generelle økonomiske situation i Rusland efter det drastiske fald i rublens internationale kursværdi i august 1998. Siden starten af i år har der imidlertid været opmuntrende nyt i form af et stigende industrielt output, primært som følge af importsubstitution, en relativt stram kontrol med inflationen og en stærkere betalingsbalancesituation, der primært skyldes en markant stigning i prisen på Ruslands olieeksport.
Ved udgangen af juli nåede man endvidere til enighed med IMF og andre finansielle institutioner om fortsættelse af direkte lån, og kort efter blev der opnået enighed i Paris-klubben om omlægning af forfaldne ydelser på Ruslands gæld. Der pågår nu forhandlinger i London-klubben af kreditorer i den private sektor. Som følge heraf har den russiske økonomi fået et pusterum op til december måneds valg til Dumaen og næste sommers præsidentvalg.
Intet af dette er imidlertid alene tilstrækkeligt til at genoplive en økonomi, der fortsat er meget skrøbelig med stigende arbejdsløshed og fattigdom. Der er derfor brug for en langt større indsats fra de ansvarlige myndigheder for at fremme et vedvarende opsving på mellemlangt sigt. Dumaens vedtagelse af regeringens budgetforslag for år 2000 bliver en vigtig test. Ud over alvorlige strukturelle problemer i form af f.eks. manglende investeringer er statsgælden - specielt udlandsgælden - vokset hurtigt, og i øjeblikket står det ikke klart, hvordan myndighederne skal betale renter og afdrag på gældsbyrden.
Hvad angår de mere konkrete emner såsom kapitalflugt og hvidvaskning af penge, vil jeg gerne sige følgende. Kommissionen er opmærksom på den aktuelle mediespekulation og den voksende bekymring om misbrug af international bistand til Rusland. Vi må selvfølgelig afvente resultatet af de igangværende undersøgelser i Europa og USA, og Kommissionen følger naturligvis sagen nøje.
I mellemtiden er beslutningen om et svar på spekulationerne og påstandene om misbrug af bistand primært et anliggende for IMF, Verdensbanken og G7-landene, da de er de primære leverandører af direkte økonomisk bistand. Alle skal naturligvis huske på, at de russiske myndigheder har ansvaret for at tilbagebetale hovedstol og forfaldne renter på denne bistand. Den seneste IMF-bistand vil endvidere blive udlignet af forfaldne ydelser på Ruslands lån til IMF. Der vil derfor blive tale om en bogføringstransaktion uden betydelige pengeoverførsler.
Som Parlamentet ved, leveres Fællesskabets bistand imidlertid primært gennem Tacis-programmet, der forvaltes centralt fra Bruxelles. De pågældende midler anvendes primært til at betale firmaer i EU for teknisk ekspertise og rådgivning til Rusland. Derfor går kun en meget lille andel af pengene til Rusland. Det drejer sig faktisk kun om EUR 4 millioner ud af i alt EUR 140 millioner. Disse EUR 4 millioner forvaltes åbenbart direkte af vores repræsentation i Moskva.
Det EF-fødevareprogram for Rusland, der blev iværksat tidligere på året, er underlagt en meget nøje overvågning, hvilket bl.a. omfatter kontrol med brugen af midler fra salg af relevante fødevarer på lokale markeder. I øjeblikket modtager Rusland ikke EF-lån, og Den Europæiske Investeringsbanks lånemandat til lande uden for Den Europæiske Union omfatter ikke Rusland.
Det er imidlertid ikke kun det påståede misbrug af internationale midler, der fortjener stor opmærksomhed. Efter Kommissionens mening gælder det også den massive kapitalflugt fra Rusland, der tydeligvis har bidraget til det lave interne investeringsniveau, hvilket har bremset den økonomiske vækst. Kommissionen har hele tiden gjort det klart over for Rusland, at det er nødvendigt hurtigt at skaffe et bedre investeringsmiljø og en bedre beskyttelse af investorernes rettigheder i Rusland, hvis man ønsker at standse kapitalflugten.
Kommissionen har gennem nogen tid erkendt, at der er en sammenhæng mellem kapitalflugten og korruption og kriminalitet i Rusland, og vi forstår også den selvforstærkende trussel, som disse forhold udgør over for landets overgang til et demokratisk system og en markedsøkonomi, der bygger på retsregler. Parlamentet vil vide, at kriminel aktivitet trives med institutionel svaghed og vage bestræbelser på at styrke retsreglerne. Kommissionen har derfor ydet og vil fortsat yde en indsats for at hjælpe Rusland med den vanskelige overgang gennem foranstaltninger såsom målrettet teknisk bistand til bekæmpelse af organiseret kriminalitet og hvidvaskning af penge samt støtte til generel fremme af retsreglerne. Et eksempel på sådanne aktiviteter er en undersøgelse af Ruslands institutionelle og lovgivningsmæssige behov vedrørende bekæmpelse af hvidvaskning af penge, som vil blive gennemført senere på året.
Der er også et stigende samarbejde mellem Kommissionens tjenestemænd og russiske tjenestemænd om toldaktiviteter og aktiviteter til bekæmpelse af svig. Parlamentet kender kun alt for godt de internationale kriminelles sofistikerede færdigheder, når de udnytter forskellige juridiske og lovgivningsmæssige bestemmelser i forskellige lande og infiltrerer økonomiske og finansielle systemer på tværs af landegrænser. Vi står derfor over for et verdensomspændende problem, der ikke kun er begrænset til Rusland. Hvis man ønsker at bekæmpe dette problem, er det nødvendigt med en koordineret international indsats, og Kommissionen er parat til at yde sit bidrag hertil.
Rusland skal imidlertid træffe de nødvendige foranstaltninger for at bringe orden i eget hus. Kommissionen håber derfor, at de russiske myndigheder vil reagere overbevisende på den aktuelle situation. Det er afgørende, at disse myndigheder samarbejder med de igangværende undersøgelser i Europa og USA. Kommissionen noterer sig med glæde, at myndighederne har besluttet at sende en mission på højt plan til USA for at samarbejde med deres undersøgere. Jeg tror faktisk, at det allerede sker i dette øjeblik. Man bør naturligvis aktivt opmuntre de interne russiske undersøgelser af påstandene om svig.
Det bekymrer imidlertid Kommissionen, at de stillede spørgsmål i Rusland kun er blevet mødt med rutinemæssige benægtelser og manglende seriøsitet. På baggrund heraf ville det være betryggende over for det internationale samfund, hvis præsident Jeltsin på rette tid underskrev det russiske lovforslag om hvidvaskning af penge. Det er også vigtigt, at den relevante konvention fra Europarådet ratificeres og implementeres.
Kommissionen ser også gerne en hurtig løsning på problemerne med det russiske banksystem, der naturligvis er den primære genstand for bekymringen om korruption. Hvis der skal indføres noget, der ligner normale tilstande, er det vigtigt, at der hurtigt skabes fornyet tillid til banksystemet.

Swoboda
Hr. formand, jeg ønsker ikke at afbryde forhandlingen, men da denne forhandling og redegørelsen fra kommissær Kinnock skyldes nogle gruppers indtrængende ønske, vil jeg gerne anmode Dem om at videregive det ønske til Formandskonferencen, at disse grupper så venligst sørger for, at der er i det mindste et minimum af medlemmer til stede. Jeg finder det nemlig beskæmmende, at der her fremsættes en redegørelse om et vigtigt spørgsmål, og der så kun er så få medlemmer til stede.

Formanden
Jeg må ærligt indrømme, at salen godt kunne have været noget mere fyldt. Jeg vil sørge for, at Deres anmodning viderebringes til Formandskonferencen.

Provan
Hr. formand, jeg kan tilslutte mig hr. Swobodas bemærkninger. Jeg havde ikke planlagt at komme med et indlæg i denne debat, men jeg har lyttet til en grundig redegørelse fra Kommissionen, og jeg ønsker at takke hr. Kinnock. Hans redegørelse gav et præcist billede af den meget farlige situation, der er under udvikling i Rusland.
I øjeblikket er der brug for stabilitet og flere investeringer for at bidrage til Ruslands udvikling. I stedet sker der det stik modsatte. I november 1998 besøgte jeg Moskva sammen med en gruppe fra Europa-Parlamentet, der var taget over for at vurdere behovet for humanitær bistand, og det blev mig klart, at landet ikke er i stand til at rette sig selv op. Det er vigtigt, at vi som en Europæisk Union tager politisk initiativ til at forsøge at hjælpe russerne med at få økonomien på fode igen.
De lande i Central- og Østeuropa, der tidligere var med i Sovjet-blokken, har kunnet tage sig sammen og forbedre økonomien og befolkningens levestandard. Det skyldes, at vi satte ejendomsretten og lovene om ejendomsretten højt på dagsordenen. Det er ikke tilfældet i Rusland, og jeg tror, at problemet der opstår, fordi ingen har ansvaret for at eje noget og derfor heller ikke tager ansvaret for økonomien. Jeg håber derfor, at vi kan tage politisk initiativ til at sikre, at landet bringer sin grundlov i orden.

Paasilinna
Hr. formand, ærede kolleger, der er måske grund til at minde om, at der sandelig er sket meget i Rusland: Over 5.000 kernehoveder er taget ud af brug, der er etableret demokratiske institutioner, og der er medier, som er i stand til at kritisere regeringen, og som ikke er bange for at gøre det. Disse medier er i stigende grad ved at havne på få hænder, netop hos de kredse, der på en måde, som nævnt af den forrige taler, har overført fælles ejendom til deres besiddelse. Samtidig skal vi alligevel huske, at den russiske ledelse først og fremmest og direkte er ansvarlig for sit folk, russerne selv.
Jeg vil berøre denne skånselsløse terrorismekampagne, bombekampagne, hvis seneste eksplosion skete i går aftes. Denne aktivitet har til hensigt at skabe ustabilitet i hele området, hele den vidtstrakte region, og det sker på et meget vanskeligt tidspunkt. I Rusland står man foran to valg, situationen er temmelig spændt, landet har en syg præsident, og hele økonomien er i vanskeligheder. Vi har grund til at fordømme, som vi også gjorde her, de lande, som hjælper disse terrorister til at skabe ny ustabilitet i området, hvor der allerede før var rigeligt af den.
I Rusland gælder det imidlertid ikke først og fremmest den økonomiske krise. Rusland har en politisk krise, og den har været der lige siden, landet skiftede kurs. Vi kan nemt se de politiske grunde til krisen, men situationen kan ikke løses med penge, uanset hvor mange vi kanaliserer til Rusland. Vi har set, hvordan det går med pengene: Det går ikke godt med det.
Fra Vestens side vil jeg påpege et andet aspekt. Vi har alligevel ikke en klar politik med hensyn til Rusland, selvom vi har en tyk partnerskabs- og samarbejdsaftale. Vi har på mange måder dyrket samarbejde, og vi støtter demokratiet og borgersamfundet i Rusland, men desuagtet forstår vi ikke Rusland. Én grund til det er, at vi ikke kender ret meget til russiske politikere i praksis. Vi har koncentreret os om én person og én kurv, om én egentlig temmelig smal gruppe, som har regeringsmagten. Det resulterer i, at vi altid bliver overrasket over begivenhederne i Rusland. Vi bør altså udvide vores politiske kontaktflade med hensyn til Rusland, så vi ad den vej bedre kan forstå omvæltningerne der.
Vi ved uden tvivl, at såvel vores penge- som fødevarebidrag for en stor dels vedkommende er havnet netop hos dem, som vi ikke mente det til. Det skyldes den russiske elite, som vi ikke tog fat i nakken på. Jeg mener, at vi selv bør bestemme, hvordan f.eks. udbudskonkurrencen om fødevaretransporten, som Den Europæiske Union bevilgede til Rusland, blev organiseret. Jeg lagde mærke til, at der var nogle problemer, og jeg beder Kommissionen om at redegøre for dette. I denne situation er der dog grund til at øge samarbejdet med Rusland, og ikke at afslutte det. Vigtige aspekter er den nordlige dimension, medicinservice, de nordlige regioner osv. Nu har Rusland brug for særdeles konkrete samarbejdsforslag fra os, og derfor mener jeg, at anskuelsen med den nordlige dimension er vigtig, og jeg efterlyser foranstaltninger fra Kommissionen.

Väyrynen
Hr. formand, denne gang diskuterer vi den økonomiske krise i Rusland. Den er kun én af de sammenknyttede alvorlige problemer, kriser, som Rusland på samme tid kæmper imod. Disse problemer har en fælles grund: politisk krise. Her tilslutter jeg mig Paasilinnas synspunkter. Efter det socialistiske systems sammenbrud er der ikke blevet etableret et fungerende politisk system i Rusland. Valget i Dumaen i slutningen af dette år og præsidentvalget næste år kan skabe et grundlag for løsningen af den politiske krise, det bør vi i hvert fald håbe på.
Det internationale fællesskab skal være tålmodigt med hensyn til Rusland. Når det politiske system og de centrale institutioner i samfundet ikke fungerer ordentligt, går en del af bidraget, som sendes til landet, til spilde. Vi skal alligevel fortsætte med at hjælpe og bistå Rusland, men vi skal lære af de opnåede erfaringer, så foranstaltningerne bliver mest muligt resultative. Den Europæiske Union bør specielt stræbe efter at få indflydelse på, at Rusland bliver i stand til at udvikle et funktionelt demokratisk system og funktionsdygtige samfundsmæssige og økonomiske institutioner. Det vil være meget værdifuldt ved dette arbejde at udvirke kontakter og samarbejde mellem regioner og kommuner i landene i EU og Rusland. Gennem disse aktiviteter kan det samfundsmæssige og økonomiske knowhow, som der er meget brug for i Rusland, overføres dertil. Der findes særdeles gunstige omstændigheder og gode muligheder for den slags aktivitet, som f.eks. det bilaterale nærregionale samarbejde påbegyndt af Finland allerede i begyndelsen af 1990'erne, ved grænseområderne mellem EU og Rusland.
Der har desværre været vanskeligheder i kontakterne mellem Europa-Parlamentet og Dumaen. Den Parlamentariske Samarbejdskomités møde, planlagt til efteråret, er udskudt. Der er grund til at håbe, at det kan komme i stand hurtigst muligt. Samarbejdskomitéen er udvidet, og der er mange nye medlemmer fra vores side i den. Også af den grund bør vi effektivisere vores eget arbejde bl.a. ved at øge medlemmernes kendskab til russiske forhold. Det kan være tiltrængt at afholde et seminar for os her i efteråret, hvor vi kan tilegne os bedst mulig ekspertviden om de økonomiske og samfundsmæssige forhold i Rusland. Derudover har vi brug for en opfølgningsordning, hvorved medlemmerne kan holde sig ajour med forholdene i Rusland.
Ærede formand, jeg synes, at Kommissionens redegørelse var sagkyndig og kompetent, og jeg tror, at Kommissionen beslutsomt tager sig af den økonomiske krise i Rusland og anliggenderne i almindelighed med hensyn til forholdene til Rusland.

Lambert
Hr. formand, de aktuelle nyheder om påståede tjenesteforseelser hos Ruslands centralbank kommer som en meget lille overraskelse for mange af os. Det har længe været tydeligt, at de store summer, der skulle støtte den russiske økonomi på nationalt plan, ikke har haft den ønskede virkning, og at den topstyrede fremgangsmåde kan forekomme enkel, men at den kan vise sig mindre effektiv på langt sigt.
Vi er opmærksomme på, at kløften mellem rig og fattig er blevet større, at det russiske folk mister tilliden til det demokratiske ideal, at infrastrukturen smuldrer og at arbejdstagerne ikke får deres løn. Vesten havde måske gjort klogere i at betale lærere, læger og minearbejdere direkte. Hvis vi skal foretage yderligere investeringer i den russiske økonomi, skal vi finde midlerne til at støtte og udvikle lokale økonomiske aktiviteter - sådan som vores kolleger netop har sagt - der opfylder folkets behov og giver en følelse af stabilitet og engagement. I øjeblikket er der mange lærerige eksempler på denne udvikling i områder med social udstødelse i verdens fattige lande.
Kriminalitet og hvidvaskning af penge er kun en del af problemet. Vi skal undersøge, hvordan vi kan udvikle internationale investeringer. Eksemplet fra Vesten er, at der indhentes investorer, som tager kontanter med sig. Så det ville måske være en god idé for Parlamentet f.eks. at se nærmere på repatriering af profit til de lande, der skaber den, i stedet for at trække både kontanter og råstoffer ud af landet.

Seppänen
Hr. formand, nu er man i Europa-Kommissionen vågnet op til den kendsgerning, at bidrag og støtte bevilget til Rusland bliver misbrugt. Dette misbrug har alligevel allerede stået på i ti år, og på den måde er der bragt ødelæggelse i det russiske samfunds grundstrukturer. Bidragene er både anvendt og ydet forkert. Vi i Den Europæiske Union har ydet dem forkert. Korruption er et pænt ord for det, der er sket. Hele samfundets øverste klasse deltager i korruptionen. I denne sag kan vi hverken stole på præsidenten, hans familiemedlemmer, regeringens ministre eller ikke engang på centralbanken. Det er utroligt, at centralbanken har ladet bidrag, bevilget til den af IMF, cirkulere via papirselskaber på skattespekulationsøen Jersey. Vi taler kun om korruption og undlader at sige, at der er tale om en kriminel handling. Den kriminelle handling skyldes også bidraget fra Vesten. Vesten har bevilget sit bidrag på et forkert grundlag.
Et typisk eksempel er nødhjælpen, fødevarehjælpen, som i vinter ydedes til Rusland. Den skulle hjælpe Rusland med at klare sig gennem hungervinteren, over frostperioderne i starten af året. Men denne hjælp er ikke kommet frem endnu. Vi bevilgede fødevarehjælp til Rusland til perioden med vinterens frostvejr, og de fødevarer er stadig på vej til Rusland. De fødevarer sælges i russiske butikker og er med til at få priserne på de russiske landbrugsvarer og fødevarer til at styrtdykke samt at ødelægge landmændenes muligheder for at udøve egen fødevareproduktion. Først og fremmest skal vi sige fra skatteborgerne i EU, at hvis vi vil yde støtte til den russiske sociale sektor til udbetaling af pensioner, så skal vi give dem penge, ikke fødevarer. Fødevarehjælpen var landbrugspolitik, som kom til at koste os skatteborgere meget mere, end hvis tilsvarende social støtte til Rusland var ydet i penge. I den henseende skal Rådet og Europa-Parlamentet se sig selv i spejlet og indrømme sine fejl. Bidraget er misbrugt, men absolut også ydet forkert.

Turchi
Hr. formand, ærede kolleger, i det øjeblik, at vi sammen med den nye Kommission erklærer, at det er nødvendigt at give Europa-Parlamentet en central rolle, er det naturligt, at vi samtidig bør tænke på at genoptage Parlamentets udenrigspolitik.
Den russiske krise giver os denne mulighed. På et tidspunkt, hvor det internationale samfund og alle presseorganerne i verden understreger vigtigheden af den skandale, der finder sted i Rusland, bør vi nemlig tage de nødvendige initiativer for at forstå alvoren af denne skandale, hvilke forklaringer den russiske regering giver på disse beskyldninger, og hvordan vores forhold er med hensyn til fællesskabsfinansieringen med Rusland.
Kommissær Kinnocks redegørelse var naturligvis vigtig og grundig, men det er nødvendigt, at vi navnlig ser på det politiske aspekt af det, som sker i Rusland i øjeblikket, nemlig at alt dette vil kunne destabilisere international politik i den kommende tid samt Fællesskabets handelsforbindelser med Rusland, for slet ikke at tale om de alvorlige konsekvenser for de erhvervsdrivende fra Fællesskabet, der har investeret i dette land.
Vi skal nemlig tage i betragtning, at de foreliggende skandaler ryster toppen af det russiske partiapparat samt institutionernes repræsentanter. USA's Kongres har desuden besluttet at foretage en undersøgelse med det formål at kontrollere, om der er tale om en korrekt anvendelse af de penge, som er blevet bevilget i form af finansiel støtte til Rusland, eller om man i virkeligheden har tilranet sig pengene på ulovlig vis.
Når det er sagt, skal Fællesskabets institutioner efter min mening anmode de kompetente russiske myndigheder om nogle oplysninger om brugen af de midler, der er beregnet på landets udvikling og dets fødevaremangel.
Desuden skal Kommissionens tjenestegrene, der administrerede støtten til Rusland, udarbejde en rapport om den måde, midlerne er blevet brugt på, og endelig ønsker vi et undersøgelsesudvalg bestående af Rådet, Kommissionen, Europa-Parlamentet, EIB og Den Europæiske Bank for Genopbygning og Udvikling. Dette udvalg skal kontrollere, hvor mange og hvilke af de finansieringer, der er sendt til Rusland, som er blevet anvendt til de planlagte formål, f.eks. i forbindelse med Tacis-programmet. Så sent som i går mindede formand Prodi faktisk om gennemsigtighedsbegrebet, både når det gælder hans egen Kommission, og når det gælder samarbejdet med Europa-Parlamentet.
Hvis dette er det vigtigste løfte, så bør vi med det samme afklare vores forbindelser med Rusland og straks bringe klarhed over de bilaterale forbindelser mellem Fællesskabet og den russiske regering. Såfremt vi gør alt dette, giver vi vores institution politisk betydning og genvinder troværdigheden over for offentligheden i verden.

Belder
Hr. formand, strømmen af økonomiske skandaler i Rusland fortsætter. Således meddelte Frankfurter Allgemeine Zeitung i morges, at Ruslands centralbank sidste sommer havde givet hele 3,9 milliarder dollar fra en IMF-kredit til Moskva på i alt 4,8 milliarder dollar direkte til russiske private banker. Således trak den en enorm mængde rubler ud af landets offentlige pengeomløb. Oven i købet nåede disse 3,9 milliarder dollar IMF-penge ikke engang først Rusland, men blev til sidst overført via konti i USA.
Kilden til denne afsløring er den af Jeltsin afskedigede offentlige anklager, Skuratov. I forbindelse med denne beskyldning kan der fremsættes to iøjnefaldende bemærkninger. For det første belyser Skuratov kun en detalje af en årelang praksis, nemlig den russiske centralbanks systematiske manipulering med internationale kreditter, i hvert fald siden 1990.
For det andet var valutafonden og ligeledes den amerikanske regering allerede på et tidligt stadium orienteret om dette misbrug. Alligevel foretog de sig intet under det falske, men kostbare, motto: "Korruption er bedre end kommunisme."
Udenlandske bistandspenge, der svigagtigt strømmede væk, en russisk kapitalflugt i de sidste 10 år på skønsmæssigt 150-300 milliarder dollar samt en russisk økonomi, der for en stor del er faldet tilbage til byttehandel, fratager os virkelig overblikket over omfanget af den økonomiske krise i Den Russiske Føderation.
For Den Europæiske Union bør det i hvert fald gælde, at kun konkrete, af uafhængige eksperter godkendte russiske projekter, kan komme i betragtning til en økonomisk håndsrækning, og så skal det være på betingelse af en nøjagtig årlig efterkontrol.

Titley
Hr. formand, først vil jeg gerne lykønske hr. Kinnock med hans andet mandat i Kommissionen. Jeg er overbevist om, at det vil blive endnu mere fremragende end det første.
Med hensyn til det konkrete problem må vi ikke undervurdere den skade, som kriminalitet og organiseret kriminalitet kan forvolde på det vestlige samfund, men når det drejer sig om Rusland, så er det vigtigt at forsøge at trænge ind bag overskrifterne. Sandheden er jo, at kriminalitet er en temmelig normal aktivitet i Ruslands historie. Det er der ikke noget nyt i. Vi må ikke glemme, at Rusland er et potentielt meget rigt land. Det har enorme naturlige ressourcer fra guld til olie og landbrugsjord, men alligevel er produktionen faldet med 50% siden 1989. Problemet er kapitalflugt, enten legal eller illegal. De penge, der bliver i Rusland, har trods alt en økonomisk effekt, også selvom det er på det sorte marked. Kapitalflugten ligger i øjeblikket på ca. USD 25 milliarder årligt, og de udenlandske investeringer beløber sig til mindre end USD 3 milliarder og viser en faldende tendens. Helt ærligt, hvis ikke russerne er villige til at investere i Rusland, hvordan er chancerne så for, at andre vil være det? Vi må ikke glemme, at de offentlige midler, vi kan bidrage med, kun er en dråbe i havet. Nøglen til Ruslands redning er private investeringer. Det er det område, vi bør fokusere på.
Svaret ligger i selve Rusland. Der skal gennemføres ordentlige økonomiske reformer. Det er nødvendigt med et levedygtigt og retfærdigt skattesystem. Vi skal kunne garantere en moderne demokratisk lovgivning og retshåndhævelse.
Industrifolk har gjort det klart for os - f.eks. på rundbordskonferencen mellem EU og Rusland - at de ønsker at investere i Rusland. Der er trods alt mulighed for at hente en nem fortjeneste i Rusland, hvis man foretager den rette investering på det rette tidspunkt. Men alle industrifolkene siger det samme igen og igen - det er korruptionen, der holder dem tilbage. Investeringsbetingelserne er meget dårlige, fordi der ikke er noget levedygtigt skattesystem på langt sigt, lovene ændres konstant, infrastrukturen er dårlig, og vigtigst af alt, så er ejendomsretten - herunder den intellektuelle ejendomsret - forvirrende og vagt formuleret. Det er disse områder, vi skal koncentrere os om.
Jeg erkender, at det med den aktuelle atmosfære er vanskeligt at retfærdiggøre faglig bistand fra EU, men vi skal fortsætte processen på grund af Ruslands sikkerhedsmæssige og økonomiske betydning for os.
Hr. Kinnocks indlæg glæder mig, fordi det er vigtigt, at vi fokuserer på nogle få områder. Vi skal ikke kun koncentrere os om økonomiske forbedringer, men også om forbedringer i det civile samfund, der vil understøtte en økonomisk reform og de sociale aspekter.
Jeg vil derfor bede den nye Kommission - og jeg henvender mig her til hr. Kinnock - om at lave en overordnet vurdering af Tacis-programmets effektivitet og derefter komme med tilbagemeldinger om forbedringer af programmet i budgettet for år 2000, så vi kan have større tillid, når vi stemmer for Tacis-programmet.

Schroedter
Hr. formand, også jeg vil gerne gratulere hr. Kinnock i anledning af det nye embede. Jeg ønsker mig en interessant og konstruktiv dialog med ham i de kommende år. I tilknytning til det, hr. Titley sagde, rejser der sig her for mig to principielle spørgsmål. Vi ved, at Rusland netop ikke kun lider under den økonomiske krise, men navnlig under udhulingen af grundlæggende demokratiske mekanismer som gennemskuelighed, offentlig kontrol med forvaltningen og et uafhængigt retsvæsen.
Hvorledes kan i en sådan situation den vanskelige proces, som ændringen af samfundet er, overhovedet foregå? Det er netop det, jeg altid har sagt her: Vores problem er, at vi opstiller forkerte prioriteringer i vores handlingsprogram for Rusland. De demokratiske grundlag skal først fungere for markedsøkonomien, inden vi kan oprette et frihandelsområde. På den anden side åbenbares den uheldige omgang med internationale penge og den uheldige hvidvaskning af penge også i de vestlige bankers svaghed. Hvorledes kan det være muligt, at bestemmelsen med internationale kreditter ikke kunne rekonstrueres? Hvorfor er det overhovedet muligt at hvidvaske penge i så stor stil i Vesten? Også disse spørgsmål venter på et svar.

Formanden
Jeg takker kommissæren.
Forhandlingen om dette punkt på dagsordenen er hermed afsluttet.

AKTUEL OG UOPSÆTTELIG DEBAT
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er debatten om aktuelle og uopsættelige spørgsmål af væsentlig betydning.

Jordskælv i Tyrkiet og Grækenland
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om 11 beslutningsforslag om jordskælv i Tyrkiet og Grækenland:
Tyrkiet - B5-0072/99 af Collins for UEN-gruppen om jordskælvet den 17. august 1999 i Tyrkiet;
B5-0077/99 af Swoboda for PSE-gruppen om det seneste jordskælv i Tyrkiet;
B5-0087/99 af Papayannakis, Korakas, Bakopoulos, Vinci, Alavanos, Marset Campos, Miranda og Ainardi for GUE/NGL-gruppen om jordskælvet i Tyrkiet;
B5-0088/99 af Van Orden, Wijkman, McCartin, Giannakou-Koutsikou, Cushnahan og Grossetête for PPE-gruppen om jordskælvet i Tyrkiet;
B5-0104/99 af Cohn-Bendit og Ceyhun for Verts/ALE-gruppen om jordskælvet den 17. august 1999 i Tyrkiet;
B5-0109/99 af Duff for ELDR-gruppen om situationen i Tyrkiet.
Grækenland- B5-0074/99 af Collins for UEN-gruppen om jordskælvet den 7. september 1999 i Athen;
B5-0076/99 af Baltas, Efthymiou, Karamanou, Katiforis, Koukiadis, Malliori, Mastorakis, Souladakis og Tsatsos for PSE-gruppen om jordskælvet i Athen;
B5-0086/99 af Korakas, Papayannakis, Bakopoulos, Koulourianos, Alavanos, Miranda og Marset Campos for GUE/NGL-gruppen om jordskælvet i Athen;
B5-0089/99 af Giannakou-Koutsikou, Zacharakis, Trakatelli, Marinos, Dimitrakopoulos, Hatzidakis, Folias, Kratsa, Averoff og Grossetête for PPE-gruppen om den seismologiske katastrofe, som fandt sted den 7. september 1999 i Athen;
B5-0102/99 af Hautala, Lannoye og Ceyhun for Verts/ALE-gruppen om jordskælvet den 7. september 1999 i Grækenland.

Van Orden
Hr. formand, det jordskælv, der ramte Tyrkiet tidligt om morgenen den 17. august, var det værste i mere end et halvt århundrede i en region, der ofte udsættes for sådanne rystelser. Der var mindst 40.000 tilskadekomne, og vi udtrykker vores dybeste medfølelse og rækker en hjælpende hånd til Tyrkiet i denne tragiske stund.
Som svar på katastrofen har Den Europæiske Union ydet ca. EUR 45 millioner i humanitær nødhjælp samt yderligere bilateral støtte fra en række medlemsstater. Vi må insistere på en hastig gennemførelse af denne fællesskabsbistand. I første omgang er der behov for praktisk materiel støtte i form af præfabrikerede boliger, generatorer, specialkøretøjer, specialudstyr osv. Frigivelsen af endnu EUR 150 millioner i EU-støtte vil kræve Parlamentets støtte.
Da Den Europæiske Union ofte yder stor humanitær nødhjælp, vil det være meget nyttigt, om Kommissionens tjenestegrene og specielt ECHO, når tiden er inde, undersøger mulighederne for at forbedre nødhjælpsorganisationernes effektivitet i nødsituationer. Endvidere bør Kommissionens fælles forskningscenter undersøge mulighederne for en mere effektiv varsling i forbindelse med seismiske aktiviteter. Vi mener imidlertid ikke, at der i øjeblikket er basis for at oprette et nyt europæisk forskningsinstitut.
Hr. formand, midt i tragedien er der ét opmuntrende tegn. Jordskælvet i Izmit begravede også noget af fjendskabet mellem Grækenland og Tyrkiet. Græske redningshold var blandt de første til at tilbyde hjælp i Tyrkiet. Det var et meget positivt og menneskeligt træk, som blev gengældt af Tyrkiet, da der kort tid senere også var jordskælv i Athen. Der har været mange andre mindre tegn på forsoning mellem det græske og det tyrkiske folk i de seneste uger. Mange af os ønsker at se fremskridt i forsøget på at fjerne de forskellige hindringer for Tyrkiets kandidatur til Den Europæiske Union. Det kræver generøsitet og fleksibilitet fra alle parter.
Lad os håbe, at tragedien i Izmit kan skabe grundlaget for en positiv og permanent forbedring af forholdet mellem Den Europæiske Union og Tyrkiet.

Swoboda
Hr. formand, jeg vil gerne her give udtryk for vores gruppes medfølelse og bestyrtelse i anledning af jordskælvet i Tyrkiet og i Grækenland. Det er historiens ironi, at jordskælvet i Tyrkiet og jordskælvet i Grækenland i sidste ende bragte de to lande nærmere hinanden. Jeg vil endnu ikke sige ført dem sammen, men dog bragt hinanden nærmere.
Det er da et sælsomt sammentræf, at en retssag, hvor jeg ikke er helt overbevist om, at den har været fair og korrekt, og en dom, som jeg ud fra principielle overvejelser er endnu mindre overbevist om, nemlig dødsdommen over hr. Öcalan, har medført, at der er en god chance for, at en frygtelig intern krig i Tyrkiet bringes til ophør. Det er af og til således i historien, at slemme begivenheder sætter en positiv udvikling i gang.
I stedet for at gå i detaljer hilser jeg det derfor velkomment, at forholdet mellem Grækenland og Tyrkiet først og fremmest er blevet bedre også uafhængig af de forfærdelige begivenheder, idet de to udenrigsministre er rede til at tale sammen. Jeg er meget glad for, at mange lande i Europa har reageret særdeles positivt og omgående stillet hjælp til rådighed, da de skrækkelige begivenheder var sket, og at Den Europæiske Union derudover overvejer, hvorledes der kan indledes en ny start i forholdet mellem Den Europæiske Union og Tyrkiet.
Jeg har i de sidste dage talt med nogle tyrkiske parlamentsmedlemmer, som også klart gav udtryk for, at de ønsker denne nye begyndelse. Der er sket en række ændringer, der er kommet nye love i Tyrkiet. På den måde kunne det være, at en ny begyndelse i forholdet mellem Tyrkiet og Den Europæiske Union med Grækenlands hjælp bliver mulig på grundlag af de forfærdelige begivenheder og en vis eftertanke og overvejelse i Tyrkiet i de kommende måneder. I forbindelse med alle disse skridt sammen med og over for Tyrkiet er det vigtigt, at vi gør det sammen med vores medlemsland Grækenland. Udenrigsminister Papandreou har jo netop skabt forudsætningerne for, at vi indgår dette nye partnerskab med Tyrkiet.
Det bliver en lang og besværlig vej. Men det kommer måske engang til at stå i historiebøgerne, at disse frygtelige katastrofer i de to lande blev begyndelsen på en ny forbindelse, også en ny politisk forbindelse og endelig tillige en ny finansiel forbindelse. Som tidligere ordfører i Europa-Parlamentet for Tyrkiet vil jeg i hvert fald bestræbe mig på, at vi opnår dette nye forhold mellem Tyrkiet og Den Europæiske Union.
Tyrkiet er en vigtig strategisk partner, men Tyrkiet skal også vide, at det skal gennemføre passende lovmæssige ændringer for at skabe forudsætningerne for, at vejen til Europa ligger åben. Vejen til Europa går kun over en retsstat og overholdelse af menneskerettighederne. Det er den eneste chance. I den henseende vil min gruppe opmærksomt følge Kommissionens og Rådets seneste bestræbelser og følge disse bestræbelser positivt, men kritisk, op.

Ceyhun
Hr. formand, jordskælvet i Tyrkiet er selvfølgelig en af de forfærdeligste katastrofer i dette århundrede. Vi behøver ikke at tale mere om antallet af ofre her. Det er endvidere kendt, at der inden længe i Tyrkiet vil være titusinder af hjemløse, som i årevis uden udsigter må leve i jordskælvsområdet. Under disse vilkår er det naturligvis meget vigtigt i øget grad at overveje, hvorledes vi kan udnytte denne situation i forebyggende øjemed, hvad angår jordskælv og Tyrkiet. Man kan ikke tidligt nok begynde på at gøre sig principielle tanker om jordskælvet og dets konsekvenser. Der er behov for en international dialog om denne tyrkiske ulykke, af hvilken det bedste til genopbygningen af landet skal opstå. Denne dialog kunne indledes mellem Den Europæiske Union og Tyrkiet.
Jeg støtter det, hr. Swoboda netop sagde, men i betragtning af den situation, vi for øjeblikket har i Tyrkiet, det vil sige viljen til at gøre brug af forbindelserne til de europæiske partnere, bør vi i første omgang i forbindelse med beslutningsforslaget i dag tale langt mere konkret om bistanden til Tyrkiet og vise vores tyrkiske venner, at vi er der, når de har brug for vores hjælp, og tillige give dem en følelse af, at vi ikke under ét betragter dem som modstandere, hvad tyrkerne jo ved flere lejligheder har følt inden jordskælvet i Tyrkiet. Min gruppes forslag er, at vi nu sideløbende med, hvorledes vi bedst kan bistå Tyrkiet med genopbygningen, bliver nødt til også at overveje, hvorledes vi kan give Tyrkiet nogle perpektiver. Mens vi realiserer disse tanker, bør vi endvidere omgås Tyrkiet langt mere åbent og tydeligt vise, at vi med hensyn til udsigterne til at blive medlem af EU ret beset er rede til at acceptere Tyrkiet som trettende ansøgerland, hvis Tyrkiet kommer os i møde. I de kommende tre måneder får vi muligheder nok for at udnytte denne chance.

Duff
Hr. formand, vi føler alle med Tyrkiet efter denne traumatiske hændelse. Vi skal imidlertid tilstræbe, at dette traume resulterer i en katarsis, så det civile samfund styrkes i sine ihærdige bestræbelser på at håndtere følgerne af jordskælvskrisen. Den tyrkiske regering skal gøres langt mere ansvarlig over for borgernes behov, og reformkræfterne - f.eks. hr. Selçuk, der er formand for appeldomstolen, og hans kolleger - skal have al mulig opmuntring og støtte. En sådan katartisk effekt vil gøre det muligt for Den Europæiske Union at formulere en ny indgangsvinkel til forholdet til Tyrkiet og udvikle et mere positivt samarbejde i en ånd af sand solidaritet, og Grækenland skal vise sig som en villig partner i dette projekt.

Karamanou
Hr. formand, det ser ud til, at den begravede gigant Enkelados er meget vred på Grækenland og Tyrkiet, og ukyndig, som han er, hvad dialog og samkvem angår, har han udgydt sit raseri på en yderst ødelæggende måde ved at sprede død, sorg, smerte, fortvivlelse og jammer i de to lande. Man kan se bibelske ødelæggelsesbilleder i Tyrkiet af et omfang på ca. 60.000 km2, det vil sige næsten det samlede areal af Belgien og Danmark tilsammen, et område, der berører 15 millioner menneskers liv.
Ved jordskælvet mistede mere end 15.000 mennesker livet. I en radius på 80-90 km fra jordskælvets epicenter er samtlige bygninger uanvendelige. Ifølge oplysninger producerede dette område 30-35% af Tyrkiets BNP og gav beskæftigelse til tusinder af arbejdere. Det er sikkert og vist, at de rent økonomiske følger af jordskælvene er meget store, og det ser ud til, at det er svært eller måske uoverkommeligt for Tyrkiet at overvinde dem alene uden gavmild udenlandsk hjælp, uden vores aktive støtte.
Tilsvarende er ødelæggelserne i Grækenland godt nok af mindre omfang, men prisen i menneskeliv er meget smertelig: 138 døde, 3 alvorligt sårede, ca. 100.000 hjemløse. Der er store materielle omkostninger. Jordskælvene har kostet meget dyrt for både Tyrkiet og Grækenland. Den ene side af omkostningerne, og det er den mest tragiske, har forbindelse med antallet af tab af menneskeliv, med de familier, der er ødelagt, med det mentale chok hos den samlede befolkning i de områder, der er ramt af frygt for et eventuelt kommende jordskælv. Menneskene i disse områder er nødt til at finde psykisk styrke til at komme igennem deres personlige, familiære og økonomiske katastrofe samt at starte forfra fra nulpunktet.
Men intet er så skidt, at det ikke er godt for noget. Det ser ud til, at jordskælvene på den ene side har fået huse til at falde sammen, men på den anden side har det bygget bro mellem Grækenland og Tyrkiet. Jordskælvene har skabt enestående betingelser for et samarbejde de to lande imellem. Smerten og ødelæggelserne har langt om længe lært os, at kun gennem samarbejde og fredelig sameksistens kan vi tackle selv nationale katastrofer. Den græske udenrigsminister Giorgos Papandreou og den tilsvarende tyrkiske, hr. Cem, har endelig besluttet, at spørgsmålet om det græsk-tyrkiske samarbejde i forbindelse med naturkatastrofer skal medtages på dagsordenen i dialogen mellem Athen og Ankara. Det ser ud til, sådan som min kollega også bemærkede for et øjeblik siden, at efter en tragedie følger katarsis. Men til sidst, ærede medlemmer, vil jeg gerne vende tilbage til en anmodning, som også andre medlemmer har stillet, nemlig behovet for at der bliver skabt et europæisk forskningscenter til systematiske studier, forskning i og anvendelse af nye metoder til forebyggelse af jordskælv.

Papayannakis
Hr. formand, jeg vil ikke komme ind på de tragiske punkter i forbindelse med jordskælvene, som har ramt hele området, både vores nabo Tyrkiet og Grækenland, ganske vist i forskellig grad.
Vi nævner i de stemmeforslag, som vi har fremlagt, det, som vi mener, der bør gøres på såvel det politiske som det moralske og materielle plan. Jeg vil blot gerne, hr. formand, bruge lejligheden til at sige, at der f.eks. i Athen for øjeblikket hersker stor forvirring og en slags panik blandt befolkningen på grund af uforsvarlige, verserende oplysninger om nye, kommende jordskælv. Oplysninger, som enten stammer fra videnskabskredse enten i Grækenland eller måske i andre europæiske lande, for, som De ved, alle følger jo udviklingen af jordskælvene med stor interesse.
Jeg mener altså, hr. formand, at hvis vi skulle lave noget nyttigt på langt sigt - og jeg vil gerne høre kommissærens mening desangående - så skulle det være, at denne omtalte, fremragende organisation til studie af jordskælvene osv. fik en slags, skal vi kalde det, moralkodeks i forbindelse med sin præsentation og offentliggørelse af oplysninger om jordskælv, nemlig hvornår, hvor, hvordan, til hvem. En ting er f.eks. at give oplysninger med henblik på at forbedre beskyttelsen mod jordskælv, en anden ting er at give om end velmente videnskabelige oplysninger fra den ene og anden side og på den måde opskræmme befolkningen. Og eftersom det er noget, der foregår over grænserne, hr. formand, oplysningerne spreder sig nemlig fra land til land, så mener jeg, at vi på EU-plan bør have en vis generel, seriøs og videnskabelige ordning.

Korakas
Hr. formand, jeg vil også gerne sige, at det er direkte påkrævet uden forsinkelse at finde de bevillinger, som skal gives til Tyrkiet som hjælp i forbindelse med de problemer, som dette forfærdelige jordskælv har fremkaldt, naturligvis under kontrol. Vi skal kontrollere, at hjælpen går til dette formål og ikke til andre formål. Det er nemlig også, om jeg så må sige, den enstemmige anmodning fra det græske folk, som på 113 måder har givet udtryk for sin solidaritet. Netop disse følelser af solidaritet med det tyrkiske folk kræver, at man ikke anser denne jordskælvskatastrofe som et alibi til at blokere tilførelsen af bevillinger, hvis Tyrkiets regime ikke tilstræber at opfylde betingelserne om at respektere menneskerettighederne eller løsningen af problemerne angående Cypern og kurderne, så landet kan vise, at det i hvert fald er indstillet på at tage visse skridt.
Hvad Grækenland angår, er det allerede sagt, at ødelæggelserne også her var store. Angsten for i morgen er dybt plantet hos folk - jeg mener i området, især efter det faktum, at vi har konstateret, at det var ønsket om økonomisk gevinst, der dominerede opførelsen af bygningerne, og ikke ønsket om at bekymre sig om ham, som betalte for at få et hus. Det er således bydende nødvendigt både med hensyn til Grækenland, men også andre lande, der er udsat for jordskælv, at man tager alle mulige forholdsregler for sikring mod jordskælv, så man ikke får gentaget lignende tragedier. Det er nemlig et faktum, at selvom regeringer og mennesker ikke kan holdes ansvarlige for jordskælv, så er deres ansvar for ødelæggelserne enormt, sådan som jordskælvene i såvel Tyrkiet som Grækenland har vist.
Vi er altså af den mening, at man straks bør gribe ind, at man bør stille de krævede bevillinger til rådighed fra EU's 2. og 3. støtteramme, samt at man gennemfører den nærmere bestemte organisation, som også andre talere har eftersøgt, til sikring mod jordskælv og forebyggelse mod ødelæggelser ved jordskælv.

Marinos
Hr. formand, de meget voldsomme jordskælv, som har ramt Tyrkiet og Grækenland, og som har været skyld i tusindvis af døde og sårede, uhyrlige ødelæggelser på huse, fabrikker og virksomheder generelt samt de to landes infrastruktur, kræver, at EU tager sig af spørgsmålet både direkte og på længere sigt. Man kunne straks yde en rundhåndet, gratis hjælp fra bevillinger, som kan findes i ikke opbrugte, men allerede vedtagne betalingsbevillinger. Ved denne hurtige hjælpeaktion kan man redde liv, især børn og ældre, og man kan mildne elendigheden for de hjemløse, som allerede trues af den kommende vinter.
Ødelæggelserne i Grækenland beløber sig til mindst EUR 600 millioner. De EUR 100 millioner kan findes inden for bevillinger fra EU's 2. støtteramme, som Grækenland endnu ikke har opbrugt. Men der er alligevel et voldsomt behov for en på europæisk plan tackling af problemet på langt sigt. De mest pålidelige seismologer i Europa og i Amerika forsikrer, at Sydøsteuropa og Middelhavsområdet, der også omfatter europæiske lande, er kommet ind i en langvarig periode med høj jordskælvsaktivitet.
Jeg mener altså for det første, at det er rigtigt at foreslå at skabe en organisation, som dog ikke må begrænse sig til kun at studere jordskælvsfænomener og forudsige jordskælv, hvilket hidtil har været videnskabeligt umuligt, ifølge hvad seismologerne forsikrer. Det skal de medlemmer vide, som foreslår et institut til forudsigelse af jordskælv. Organisationen skal også kunne gøre opmærksom på reglementer og forskrifter til jordskælvssikre konstruktioner, egnede byggematerialer osv. samt bidrage til en bedre orientering af de europæiske borgere, der bliver truet af forskellige naturkatastrofer, samt sørge for, at folk handler hensigtsmæssigt i tilfælde af disse. Jeg vil gerne påpege, at til de truede lande hører ud over Tyrkiet og Grækenland også Albanien og delvist Italien, hvor for øvrigt vulkanen Etna endnu en gang var i udbrud for nogle dage siden.
For det andet mener jeg, at det ulykkeligvist nedstemte beslutningsforslag B4-3400, som skulle fastsætte hastestøtte til katastrofeofre, bør genindføres i EU's budget. Denne linje bør forsynes med en høj særfond, som kan overføres fra år til år, uden at den altså bliver ophævet ved udgangen af regnskabsåret, og det skal ikke være med usle beløb lige som før i tiden.
Endelig foreslår jeg, at de mange forskellige statslige eller private frivillige korps til øjeblikkelig indgriben ved naturkatastrofer, der findes inden for EU, skal have en ensartet organisering, og at de skal inkorporeres i et samlet europæisk operationsreglement. Således skal de kunne indkaldes til øjeblikkelig indgriben i et hvilket som helst medlemsland, der måtte komme ud for en naturkatastrofe, og indgå i et samarbejde med de nationale organer, så redningsaktionen kan ske så bredt og hurtigt som muligt og på en måde, der dækker alle områder.

Ceyhun
Hr. formand, det er ikke sådan, at De Grønne ikke har en taler, men vi har haft et uheld, derfor er dette mit egentlige indlæg. Som europæer af tyrkisk herkomst var det mit udtrykkelige ønske at få ordet om jordskælvet i Grækenland. Jeg tror, at mine græske venner forstår, at når jeg som europæer fra Tyskland, men af tyrkisk herkomst, siger "silipitiria" (jeg kondolerer), sker det på alle tyrkeres vegne. Netop dette jordskælv i Grækenland - der er talt nok om Tyrkiet - har måske krævet mange ofre, men det har også bevirket langt mere, end mange hundrede beslutningsforslag kunne have gjort. Netop i tider med fred mellem Grækenland og Tyrkiet har vi en chance for i fællesskab i Europa-Parlamentet at bringe de landes befolkninger nærmere hinanden og omsider få fjernet det, som man igen og igen i historiebøgerne har forsøgt at fortælle mig og sandsynligvis også Dem i skolen, nemlig at grækere og tyrkere angiveligt hader hinanden. Det er en uforskammet løgn! Netop tyrkere og grækere har meget til fælles, og derfor kan De måske forstå, at jeg som medlem af Parlamentet for De Grønne i Tyskland nu har holdt en så følelsesladet tale. Jeg vil gerne sige Dem tak, og jeg vil endnu en gang sige "silipitiria" i anledning af jordskælvskatastrofen i Grækenland.

Uca
Hr. formand, i forbindelse med jordskælvet i Tyrkiet har det katastrofale skælv i jordens indre bragt den katastrofale tilstand i samfundets indre frem i lyset. Mere end 15.000 mennesker døde, bl.a. fordi skrupelløse byggefirmaer skamløst tjente masser af penge på billigt byggeri beskyttet af politik og forvaltning lige til de øverste i staten. Derfor ramte jordskælvet ofte de fattigste blandt de fattige. Mens fortvivlede mennesker gravede deres pårørende ud af ruinerne med de bare hænder, viste staten, at den først og fremmest bekymrer sig om sig selv.
I de kurdiske provinser er 500.000 politifolk og soldater under våben i en krig, som den anden part for længst har standset. Samtidig er soldater med en skovl i hånden fortsat et sjældent syn i det jordskælvsramte område. Ankara overlod ikke kun folk til sig selv, men beslaglagde bistandspenge og lagde hindringer i vejen for udenlandske ngo'ers arbejde. Det kulminerede med kravet fra sundhedsministeren fra de grå ulve, MHP, om, at Tyrkiet skulle afvise græsk blod til ofrene. En sådan menneskeforagt må vi ikke tåle uden modstand. Men det er positivt, at både grækere og tyrkere besluttede sig for at bistå hinanden. Således har både den tyrkiske befolkning bistået grækerne og den græske befolkning tyrkerne efter jordskælvene.
De må ikke misforstå mig, men de vestlige industrinationer bør ikke føle sig bedre end Tyrkiet. De bør hellere omsider erkende deres medansvar for den økonomiske situation ved Bosporus. Først da banes vejen for seriøse demokratiske ændringer i Tyrkiet og for retfærdig bistand, der virkelig når frem til ofrene. Den Europæiske Union har givet tusinder af euro til ofrene i Tyrkiet. Derfor foreslår jeg, at vi sender en delegation til Tyrkiet og til Grækenland for at kontrollere, om pengene er blevet brugt til ofrene. Om det er de fattigste, som virkelig har brug for pengene, der også har fået dem.

Kinnock, Neil
Hr. formand, jeg vil gerne takke de ærede medlemmer fra alle partier for beslutningsforslagene vedrørende de tragiske virkninger af jordskælvene i både Tyrkiet og Grækenland. Jeg kan også tilslutte mig de ærede medlemmer og udtrykke Kommissionens dybeste medfølelse over for alle dem, der har mistet venner eller familie, samt over for de tilskadekomne efter de frygtelige katastrofer i begge lande.
Det er klart, at intet kan læge sorgen. Praktisk hjælp kan imidlertid lette nogle af lidelserne. Kommissionen ydede en hurtig indsats for at hjælpe det tyrkiske folk og den tyrkiske regering i bestræbelserne på at håndtere katastrofen.
Førsteprioriteten umiddelbart efter jordskælvene var naturligvis at forsøge at redde og pleje de overlevende. Til dette formål og sideløbende med indsatsen fra medlemsstaterne og det øvrige internationale samfund gav Kommissionen EUR 4 millioner til førstehjælp og udstyr via ECHO i to trancher. Efter at det finske formandskab og kommissær van den Broek besøgte Tyrkiet den 26. august, sammensættes der nu en finansiel pakke på EUR 30 millioner som hjælp til de aktuelle nød- og rehabiliteringsaktiviteter.
For at muliggøre en hurtig udnyttelse af midlerne vil de EUR 30 millioner også blive tildelt via ECHO. Der vil sandsynligvis blive lagt vægt på midlertidige boliger og reparation af den centrale offentlige infrastruktur såsom skoler og hospitaler. Vi vil sandsynligvis få et mere præcist billede af behovene efter en fælles evalueringsmission som den, der netop er blevet anmodet om, og som formentlig allerede pågår i katastrofeområderne på foranledning af ECHO, Kommissionens repræsentation i Ankara, FN og Verdensbanken i forening. På mellemlangt til langt sigt skal der ses på genopbygningsbehovet efter en omfattende skadesvurdering. I mellemtiden anbefaler Kommissionen følgende instrumenter som yderligere støtte til rehabiliterings- og genopbygningsarbejdet.
Fra år 2000 og fremad skal Tyrkiet modtage en andel af Meda 2-midlerne, der afspejler landets store genopbygningsbehov. Som Parlamentet ved, er Rådet og Parlamentet blevet præsenteret for to forordninger, der vil underbygge den europæiske strategi over for Tyrkiet. Ifølge disse forordninger skal der bevilges i alt EUR 150 millioner til Tyrkiet i en treårig periode, hvilket den tyrkiske regering betragter som en betydelig hjælp. På et møde i denne uge gav Rådet (almindelige anliggender) tilsagn om at vedtage og gennemføre forordningerne hurtigst muligt og beder Europa-Parlamentet om at tage hensyn til dette i sin behandling af forslagene. Jeg håber, at Parlamentet vil søge at fremskynde behandlingen af lovgivningen, der, så vidt jeg ved, har været i Parlamentets varetægt siden sidste forår. Jeg håber derfor, at de ærede medlemmer, der deltager i behandlingen, ikke vil forhale arbejdet yderligere.
For det tredje anmodes der om en særlig indsats fra Den Europæiske Investeringsbank - udlån i omegnen af EUR 600 millioner - til støtte for genopbygningen. Det vil ganske enkelt kræve en ekstrabevilling fra garantibudgetposten.
Ud over disse tiltag undersøger Kommissionen muligheden for sammen med IMF at yde Tyrkiet makrofinansiel bistand til opretholdelse af reformprocessen under disse åbenlyst vanskelige forhold.
Vi tror på, at disse kort-, mellem- og langsigtede støtteforanstaltninger vil være en vedvarende hjælp til det tyrkiske folk, og vi er overbevist om, at folk på tværs af Den Europæiske Union vil støtte os i håbet om at løse den vanskelige opgave med at genopbygge samfundet og moralen.
Som Parlamentet ved, og som vi har hørt i adskillige ærede medlemmers redegørelser og indlæg i løbet af eftermiddagen, så har det græske folk også haft tragiske dødsfald og skader under de seneste jordskælv og efterrystelser. Som Parlamentet også ved, så er der ikke midler på denne budgetpost til nødhjælp inden for Fællesskabet. Kommissionen kan derfor ikke gøre meget for at bidrage væsentligt til indsatsen fra det græske folk og den græske regering på kort sigt. Kommissionen vil imidlertid sammen med den græske regering se på mulighederne for at omfordele nogle af de uudnyttede midler under mål 2.
Som flere af de ærede medlemmer har været inde på, er de seneste jordskælv ubestridte tragedier, men de har endnu en gang vist, at den menneskelige barmhjertighed kan være større end gamle stridigheder. Den græske regering gav øjeblikkelig støtte til den internationale indsats over for de tyrkiske ofre. Da jorden rystede i Athen, var den tyrkiske regering blandt de første til at sende nødhjælpsarbejdere og udstyr. Lad os håbe, at eftermiddagens malende og rørende tilkendegivelser i Parlamentet samt de seneste ugers humane gestus fra både grækere og tyrkere vil føre til en styrkelse af forholdet mellem de to naboer samt mellem Tyrkiet og Den Europæiske Union.

Formanden
Tak, hr. kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i eftermiddag kl. 17.30.

Papayannakis
Hr. formand, ifølge dagsordenen skulle debatten om aktuelle emner starte kl. 16. Jeg ankom kl. 15.50, og på det tidspunkt, hvor jeg kom ind i salen, så jeg mit navn være tændt. På et hængende hår undgik jeg at forekomme forsømmelig over for Parlamentet, den almindelige orden og de af mine kolleger, som følger debatten. Jeg kan forestille mig, at også andre har været ude for lignende ubehagelige overraskelser. Kan De forklare mig, hr. formand, hvorledes denne uorden er sket?

Formanden
Mine kloge rådgivere her ved siden af mig siger, at i henhold til vores forretningsorden var Parlamentets og mødeformandens, det vil sige min forgængers, fremgangsmåde korrekt, for i dagsordenen står der, at Kommissionen fremsætter sin redegørelse om den økonomiske krise i Rusland fra kl. 15.00 til 16.00, og at aktuelle og uopsættelige spørgsmål af væsentlig betydning kommer umiddelbart efter Kommissionens redegørelse eller senest kl. 16.00. Det vil altså sige, at der i den foreliggende dagsorden også var angivet et alternativ. Det er dagsordenen for den 16. september. Jeg er ked af, at De skulle blive her længere, men ud fra det formelle forløb var det korrekt.

Dagestan
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende beslutningsforslag:
B5-0071/99 af Muscardini for UEN-gruppen om situationen i Dagestan;
B5-0078/99 af Sakellariou, Krehl, Wiersma og Jöns for PSE-gruppen om situationen i Den Russiske Republik Dagestan (Den Russiske Føderation);
B5-0090/99 af Alavanos, Schleicher, Posselt og Grossetête for PPE-gruppen om konflikten i Den Russiske Republik Dagestan;
B5-0095/99 af Haarder for ELDR-gruppen om Dagestan;
B5-0103/99 af Schroedter, Lamber, Isler Béguin og Voggenhuber for Verts/ALE-gruppen om konflikten i Den Russiske Republik Dagestan.

Wiersma
Hr. formand, det er egentlig lidt mærkeligt, at vi for en halv time siden afsluttede en forhandling om Ruslands økonomiske problemer og nu fortsætter med et andet problem, som landet konfronteres med. Måske skulle vi have tilrettelagt det noget bedre her i Parlamentet og have ført en udførlig forhandling om Rusland og alle de ting, der gør sig gældende der, i betragtning af landets enorme betydning, også for Den Europæiske Union, og nødvendigheden af at forsøge i nogen grad at få greb om det. Jeg vil endnu en gang tilslutte mig det, som hr. Swoboda sagde derom. Efter Ruslands økonomiske problemer, som netop blev drøftet, begynder vi nu at tale om landets politiske stabilitet. De seneste udviklinger er foruroligende. Jeg kan godt sige meget foruroligende. En voldelig konflikt i Dagestan, bombeattentater i Moskva og alt dette omgivet af rygter om komplotter med alle mulige teorier om, hvad der alt sammen kunne ligge bag, og alle mulige forbindelser, som knyttes, f.eks. med det forestående parlamentsvalg og gruppers forsøg på at underminere denne proces.
Vi beklager volden og ofrene, og vi bekymrer os om de russiske myndigheder, som forsøger at få sagen under kontrol. Vi afviser på det kraftigste volden. Rusland har i forvejen problemer nok. Selv det politiske system er under pres, og politisk vold øger blot ustabiliteten i landet. De negative følger deraf rammer også os. Volden i Dagestan, det emne, som vi egentlig taler om, kan sprede sig yderligere over Kaukasus med alle mulige uforudsigelige følger. Heller ikke det er der nogen, der ser frem til. Vores interesser i en politisk løsning er indlysende, men vores indflydelse på de interne forhold i Rusland er begrænsede. Forhandlingen for lidt siden var også et eksempel herpå, og vi kan kun opfordre de russiske myndigheder til at genoprette ro og orden med så lidt vold som muligt. De russiske myndigheder må søge en politisk dialog med de tjetjenske myndigheder, som også skal påtage sig deres ansvar og holde op med at støtte illegale grupper i Dagestan. Efter vores opfattelse, og det står også i beslutningsforslaget, bør OSCE være den aktive repræsentant for dette budskab. EU bør bekymre sig mere om regionens socioøkonomiske udvikling, også dette står i vores tekst. Det er små skridt, som måske ikke vil få så stor virkning i det store Rusland. Det er i hvert fald ting, som vi kan gøre, og hvormed vi også kan tilkendegive, at vi har interesse i en stabil udvikling i Rusland med hensyn til de detaljer, som vi drøfter her, men også som helhed. Vi må være parate til at yde eventuel humanitær støtte. Vi skal hjælpe, hvor vi kan. Men vi har næppe greb om situationen. Det er en af de største risici, som Europa i de kommende år konfronteres med, og jeg vil gerne opfordre Parlamentet, men også Kommissionen og Rådet, til at sætte og beholde debatten om Rusland og Ruslands fremtid på dagsordenen i Europa.

Schleicher
Hr. formand, mine damer og herrer, vi skal gøre os klart, at det ulmer i Kaukasus. I dag drejer det sig om den dagestanske befolknings tragiske skæbne. De fleste efterretninger oplyser kun i begrænset omfang, hvad det er for et drama, der foregår i den del af verden. Der er hårdt brug for humanitær bistand dér. Det allervigtigste ville være, at folk i Dagestan får samme autonomi, som nabostaterne nu allerede har. Men hvad sker der? Der mangler entydigt objektive informationer om den politiske situation dér, men det skorter også på overholdelse af menneskerettighederne. Organisationen for Sikkerhed og Samarbejde i Europa skal pålægges den opgave at aflægge beretning til Europa-Parlamentet, Kommissionen og Rådet, og det foreliggende fælles forslag fra forskellige grupper tager først og fremmest sigte på, at en sådan information kan ske så hurtigt som muligt og pålideligt. Hvem der end er ansvarlig for situationen i Dagestan, ændrer det ikke noget ved den kendsgerning, at den er en følge af de dramatiske udviklinger efter jerntæppets fald, og at landene i disse egne har meget, meget vanskeligt ved at gøre sig fri. Desuden gøres der igen og igen fra ansvarlig side forsøg på at foretage sonderinger blandt etniske grupper med henblik på at splitte dem.
Vi har set det i vores umiddelbare nærhed i Europa i det tidligere Jugoslavien, og nu kan vi iagttage lignende udviklinger længere borte. Vi bliver nødt til at sætte alt ind på at slukke den ild, der er blusset op dér, for at også folk i denne del af verden får mulighed for at udvikle sig fredeligt, udvikle egne autonomier og få en fremtid som den, vi allerede har tilkæmpet os i Europa. Vi bør hele tiden huske på, at også vi i Europa for årtier siden havde en lignende skæbne. Vi var fornuftige dengang og blev enige, og nu er det vores opgave at bistå også folk dér i deres udvikling, som måske kan forløbe i lighed med vores, og som under alle omstændigheder giver dem mulighed for en fremtid, hvor deres eksistens er sikret, og de kan tage skæbnen i egen hånd.

Haarder
Hr. formand, jeg synes, det er godt, at vi bruger det meste af denne eftermiddag på de rygende ruinhobe, som den tidligere Sovjetunion har efterladt. Konflikten i Dagestan drejer sig jo ikke bare om sammenstødet mellem den russiske hær og militante islamister fra Tjetjenien. Den drejer sig også om Ruslands svaghed, om olie i Det Kaspiske Hav, om fattigdommen i det nordlige Kaukasus, som forstærkes af manglende økonomisk støtte fra Moskva. Der er måske 30 forskellige folkeslag i Dagestan med lige så mange forskellige sprog. En lille gruppe er tjetjenere, som støtter guerillaleder Basayev i forsøget på at indlemme Dagestan i Tjetjenien, og så er der på den anden side disse fundamentalistiske wahhabi'er, som vil oprette en islamisk stat med støtte fra Saudi Arabien og Osama bin Laden. Så kulissen og alle ingredienserne er der til en ufattelig tragedie i de kommende år. Lokalbefolkningen har hidtil ikke støttet wahhabi'ernes ønske om en islamisk stat, men det kan jo ændre sig. Det er en af de fattigste republikker i den russiske føderation. 80% af de unge mellem 18 og 35 er arbejdsløse, og gennemsnitslønnen ligger under den russiske mindsteløn. Og i Moskva interesserer man sig ikke meget for det.
Nu får befolkningen så en hilsen fra Moskva i form af bombninger. Moskva skulle jo beskytte befolkningen, men opfattes i stedet af mange som det modsatte af en beskytter, nemlig som den part, der bomber. Problemet er, at journalister ikke tør rejse til stedet. De bliver kidnappet og gjort til gidsler for løsepenge. Derfor mener jeg heller ikke, at dette Parlament kan udtale sig særlig præcist om denne tragedie, som nu er under oprulning. Men beslutningen siger, hvad der skal siges, og det vigtigste er, at vi nu lover hinanden at holde skarpt udkig efter enhver måde at hjælpe på, enhver måde at bidrage til stabilitet på til denne ulykkelige del af verden.

Schroedter
Hr. formand, kære kolleger, det er fem år siden, krigen i Tjetenien var os en daglig kilde til bekymring. Gennem pres fra Europa-Parlamentets side indledtes der dengang afgørende diplomatiske skridt. Faren for en steppebrand var allerede blevet meget stor, og det lykkedes at inddæmme den. Men der har manglet opfølgende foranstaltninger. I det handlingsprogram om Rusland, som allerede er blevet nævnt i dag, er denne region nemlig slet ikke med, og på grund af den katastrofale fattigdom, der hersker der, har ekstremister naturligvis let spil. Hvis vi er interesseret i et sikkerhedskoncept, der omfatter hele Europa, kan Kaukasus ikke være os ligegyldigt. Kendere af regionen ved, at foranstaltninger er vanskeligere end nogensinde, og derfor har vi i vores beslutning i første omgang kun fastsat et prøveopdrag. Alle ved, at for øjeblikket er ingen rede til at tage dertil.
Alligevel har befolkningen dér brug for egentlig humanitær bistand, og den skal prioriteres højt. Men også udvidelsen af OSCE-missionens mandat i økonomisk og personalemæssig henseende bør undersøges seriøst, og jeg anmoder hr. Kinnock om at give hr. Patten den opgave at meddele os i Udvalget om Udenrigsanliggender, hvorledes denne undersøgelse falder ud, for at vi kan træffe yderligere beslutninger. Jeg anser det for at være en hastesag, og jeg anser det for at være et vigtigt bidrag fra vores side til en stabilisering af disse regioner.

Kinnock, Neil
Kommissionen følger nøje situationen i Dagestan og de beslægtede spørgsmål i Moskva, som hr. Wiersma omhyggeligt omtalte. Vi beklager naturligvis dybt, at der er gået mange liv tabt, og at omtrent 40.000 mennesker er blevet fordrevet fra deres hjem som følge af militære aktiviteter i den kaukasiske region.
Ifølge de seneste oplysninger skulle russiske tropper have sikret så godt som alle de landsbyer, der var besat af de tjetjenske invasionsstyrker. Som Parlamentet ved, var det den anden store indtrængen fra Tjetjenien siden starten af august. Kampene fortsætter i grænseregionen. Ifølge de rapporter, som Kommissionen har adgang til, har invasionerne ikke fået udbredt støtte fra befolkningen i Dagestan. I øjeblikket er det ikke klart, om udefrakommende islamiske ekstremister har opfordret til eller finansieret angrebene.
I øjeblikket anmoder Kommissionen ligesom andre dele af det internationale samfund de russiske myndigheder om at anvende en rimelig styrke i kampene på dagestansk territorium og i forfølgelse af fjender ind på den anden side af den tjetjenske grænse. Vi opfordrer også de tjetjenske myndigheder til at hindre sådanne angreb fra deres territorium.
Vi deler også Parlamentets og offentlighedens bekymring over det, der antageligt er terrorbombeangreb i Moskva og så sent som her til morgen i Volgadansk. Kommissionen tilslutter sig det finske formandskabs medfølelse med de russiske myndigheder. Vi afventer resultaterne af de officielle russiske undersøgelser af eksplosionerne, inden vi giver en bestemt gruppe skylden for disse grusomheder.
Det glæder Kommissionen, at de officielle erklæringer fra Moskva giver udtryk for, at hverken krisen i Dagestan eller bombesprængningerne i Moskva vil blive brugt som undskyldning for at erklære undtagelsestilstand og udskyde de kommende valg til Dumaen. Alle parter må for enhver pris sørge for, at den aktuelle situation ikke får lov til at gøre Dagestan ustabil, skabe en langsigtet ustabilitet eller skabe større politisk usikkerhed i Rusland som helhed betragtet.
Fru Schroedter rejste spørgsmålet om en høring med min kollega hr. Patten i Udvalget om Udenrigsanliggender. Jeg vil videregive hendes bemærkninger. Jeg kender hr. Patten, og jeg er overbevist om, at han vil være villig til at deltage.

Posselt
Hr. formand, jeg er desværre ikke blevet ordentligt informeret, og nu vil jeg gerne spørge, om jeg ikke alligevel kan få lov til at benytte det minuts taletid, jeg havde, til at sige et par ord.

Posselt
Hr. formand, hr. Kinnock gjorde meget klart opmærksom på den fare, som dette problem indebærer for stabiliteten i Europa og i verden som helhed. For man kan virkelig frygte, at ekstremistiske kræfter benytter dette til at få Rusland erklæret i undtagelsestilstand. Ingen ved præcist, hvad der er baggrunden for disse attentater. Det, der for øjeblikket sker i Rusland, er meget alarmerende. Vi fordømmer naturligvis enhver form for ekstremisme, men vi er nødt til at vide, hvad der helt præcis ligger bag. Hvad angår Tjetjenien og Dagestan, er dette de sene skader af et brutalt kolonistyre, som vi først efterhånden vil få hold på.
Vi er derfor nødt til at gøre opmærksom på, at Rusland for det første skal overholde sine forpligtelser fra fredsaftalen med Tjetjenien og sætte gang i bidragene til genopbygningen dér. For det andet skal det forhindres, at den etniske balance i Dagestan destabiliseres.

Formanden
Dermed er forhandlingen afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 17.30.

Menneskerettigheder
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende beslutningsforslag:
De fængslede borgere i Kosovo - B5-0080/99 af Schori og Swoboda for PSE­gruppen om Kosovo;
B5-0092/99 af Pack og Grossetête for PPE­gruppen om de fængslede borgere i Kosovo;
B5-0100/99 af Haarder for ELDR­gruppen om de fængsledes og de fra Kosovo forsvundne personers situation i Serbien;
B5-0105/99 af Staes, Wuori, Lagendijk og Rühle for Verts/ALE-gruppen om de fængslede borgere i Kosovo.
Burma- B5-0073/99 af Collins for UEN-gruppen om Burma;
B5-0081/99 af Veltroni for PSE­gruppen om menneskerettigheder og demokrati i Burma;
B5-0091/99 af Maij-Weggen, Van Hecke og Grossetête for PPE­gruppen om menneskerettigheder og demokrati i Burma;
B5-0096/99 af Nicholson of Winterbourne og van den Bos for ELDR­gruppen om situationen i Burma;
B5-0108/99 af McKenna og de Roo for Verts/ALE-gruppen om den katastrofale situation vedrørende menneskerettigheder og demokrati i Burma.
Situationen i Iran- B5-0079/99 af Berès for PSE­gruppen om fængslede anklaget for spionage i Iran og deres situation;
B5-0093/99 af Salafranca Sánchez-Neyra, Dimitrakopoulos og Grossetête for PPE­gruppen om fængslede anklaget for spionage i Iran og deres situation;
B5-0098/99 af Malmström for ELDR­gruppen om de fire dødsdømte modstandere af styret i Iran;
B5-0107/99 af Gahrton, Cohn-Bendit og Wuori for Verts/ALE-gruppen om fængslede anklaget for spionage i Iran og deres situation.
Togo- B5-0069/99 af Nicholson of Winterbourne og Watson for ELDR-gruppen om menneskerettighedskrænkelser i Togo;
B5-0083/99 af Schwaiger for PPE­gruppen om menneskerettighedssituationen i Togo;
B5-0097/99 af Watson og van den Bos for ELDR­gruppen om menneskerettighedskrænkelser i Togo;
B5-0106/99 af Rod, Maes, Schörling, Lucas, Boumediene-Thiery for Verts/ALE-gruppen om Togo.
De fængslede borgere i Kosovo
Wiersma
Hr. formand, jeg vil ikke bruge al min tildelte taletid. Dette beslutningsforslag taler for sig selv. Vi har også igen i formiddag talt udførligt om situationen i Kosovo og alt det, som vi vil gøre der for at sørge for, at landet hurtigst muligt bliver genopbygget. I mellemtiden er der naturligvis alle mulige problemer, som kræver en løsning hurtigst muligt, og som der også skal arbejdes på øjeblikkeligt. Beslutningsforslaget taler også derom. Det drejer sig i dette tilfælde om nogle tusinder kosovoalbanere, som holdes fanget af de serbiske myndigheder. De fleste er arresteret under den militære Kosovo-konflikt, da der var erklæret undtagelsestilstand i hele Jugoslavien. Denne konflikt er afsluttet for flere måneder siden, men disse mennesker er stadig fængslede. Der er ganske vist en aftale, på grundlag af hvilken konflikten er afsluttet, men det ser ud, som om den gruppe mennesker, som er fængslet, blev glemt under indgåelsen af denne aftale. Der er ikke truffet nogen aftaler derom. Vi mener, at alle disse mennesker, som blev arresteret efter den 24. marts, efter at der blev erklæret undtagelsestilstand, hurtigst muligt skal løslades. Der må uopsætteligt udøves pres på den serbiske regering for at opnå dette, og forhandlingen i dag tjener også til at bringe denne uopsættelighed til udtryk. Jeg håber, at Rådet og Kommissionen vil gøre alt, hvad der kan medvirke til, at disse mennesker hurtigst muligt bliver løsladt og kan vende hjem, ligesom alle andre flygtninge uden for Kosovo har kunnet vende hjem.

Pack
Hr. formand, kære kolleger, det er anden gang i dag, vi taler om Kosovo. Vi taler nu om en sag, som vi kun kan ændre lidt ved, hvis der ikke er en smule god vilje hos magthaverne i Beograd. Desværre nævnes situationen for de albanere, der er fængslet i Beograd, og for de savnede hverken i Kumanovo-aftalen mellem NATO og den jugoslaviske regering eller i den FN-resolution, der godkendte den internationale fredsstyrkes tilstedeværelse i Kosovo, med et eneste ord.
Også her skulle vi jo have taget ved lære af vores erfaring i Bosnien-Hercegovina. I dag, tre år efter Dayton, ved vi stadig ikke, hvor mange savnede befinder sig. Jeg modtager hver uge forespørgsler fra familier, som stadig leder efter savnede i dag, og de får ikke noget at vide.
Hvad kan det egentlig være for mennesker, som i årevis tilbageholder tusinder af medmennesker uden grund under vilkår, der ikke er menneskeværdige, og lader deres familiemedlemmer, koner, mødre og børn i uvished om deres skæbne?
Måske skulle vi i langt mindre grad appellere til politikerne og magthaverne i denne region og i stedet appellere til dem som familiefædre eller sønner, hvad de jo også er. Vi kan desværre ikke tvinge dem. Det serbiske regime levner os ikke noget middel dertil. Men adfærden er i modstrid med enhver tanke om retsstatslighed for slet ikke at tale om menneskelighed.
Vi henstiller derfor til FN's administrator Kouchner og tillige til OSCE, at de nu søger udveje for løsladelse. Vi sætter også vores forhåbninger til et underudvalg om fængslede og tilbageholdte inden for rammerne af Kosovos overgangsråd.
Vi forventer endvidere af alle stater i det internationale samfund, at ikke én eneste sanktion mod Serbien ophæves, før bl.a. disse fanger er løsladt.
En fredelig sameksistens mellem serbere og albanere som mellem kroater, muslimer og serbere i Bosnien-Hercegovina er kun mulig, hvis der skabes klarhed om spørgsmålet om fængslede og deporterede.

Staes
Hr. formand, kære kolleger, forhandlingen her i eftermiddag hænger naturligvis fuldstændigt sammen med den forhandling, som vi førte i formiddags om Pack-betænkningen og genopbygningen af Kosova. De hører rigtigt, jeg taler her om Kosova og ikke om Kosovo. Jeg gør dette af respekt for de 80-90% albanere, som faktisk bor i Kosova, og hvis sprog er albansk, og på albansk hedder Kosova nu engang Kosova.
Kære kolleger, jeg har været i Kosova. Jeg har tilbragt en del af min ferie der. Jeg har talt med de fleste albanske politiske ledere, både fra LDK, hr. Rugova, LBD, kristdemokraterne, socialdemokraterne samt repræsentanter for UCK. Jeg må sige, at alle er overordentlig taknemmelige for den internationale tilstedeværelse. Man er meget taknemmelig for UNMIC, man er meget taknemmelig for tilstedeværelsen af KFOR, men man er bange for en vis form for overdreven kolonisering. Man er bange for, at de internationale institutioner tager for lidt hensyn til Kosova-befolkningens styrke.
En del af denne frustration skyldes naturligvis de Kosova-fangers skæbne, som nu i øjeblikket sidder i serbiske fængsler. Efter den serbiske terror med mord, brande og etnisk udrensning er der for disse mennesker stadig bekymringen for de faktisk mange tusinder af savnedes og fængsledes skæbne. Jeg støtter derfor fuldt ud både hr. Wiersmas og fru Packs opfordring samt det kompromisbeslutningsforslag, som ligger foran os. Vi må vedtage dette beslutningsforslag, og vi må med den fulde handlekraft, som Parlamentet har, forsøge at nå frem til en løsning for disse fængslede personer.
Kære kolleger, det billede, som vi har af kosovaalbanerne, er måske et billede, som vi har fået via den internationale presse, nemlig at kosovaalbanerne, albanerne, har indtaget serbernes plads og faktisk nu er ved at undertrykke serberne og sigøjnerne. Jeg har været i Kosova. Jeg tror ikke, at dette er tilfældet. Der er personlige hævnaktioner, og disse må vi fordømme. De kan ikke på nogen måde undskyldes, men kære kolleger, lad os dog ikke placere disse hævnaktioner på lige fod med de etniske udrensninger, den systematiske terror, som der har været i de forløbne 10 år. Lad os lige tænke over dette.

Dupuis
Hr. formand, jeg er meget glad for, at Parlamentet endelig beskæftiger sig med dette spørgsmål. Det internationale samfund har tydeligvis begået en alvorlig fejl ved ikke at medtage spørgsmålet om fængslede Kosovo-borgere i de aftaler, der er indgået med myndighederne i Beograd. Vi må nu rette denne fejl. Jeg er fuldstændig enig med vores kollega Doris Pack i, at en løsning på dette spørgsmål må være en af betingelserne for en ophævelse af sanktionerne. Jeg er knap så enig i de internationale myndigheders og Den Europæiske Unions kompetence til indblanding. Spørgsmålet om fængslede Kosovo-borgere er et humanitært spørgsmål. Den Europæiske Union fortsætter med at levere en humanitær hjælp til Serbien. Det er den eneste kanal, der stadig består.
Jeg mener - og det er nærliggende, at Kommissionen blander sig i denne forbindelse - at spørgsmålet om fængslede Kosovo-borgere er et humanitært spørgsmål. Den Europæiske Union kan meget nemt forhale hjælpen til de serbiske myndigheder, så længe de ikke har løsladt alle fængslede Kosovo-borgere. Jeg mener, at det er muligt at gøre noget med det samme, at sende et stærkt signal til myndighederne i Beograd, og jeg opfordrer Kommissionen til hurtigst muligt at meddele os resultaterne af dens anstrengelser.
Burma

Ghilardotti
Hr. formand, vi har taget initiativ til denne nye parlamentsforhandling om Burma på grund af de umiddelbart forestående beslutninger, som Unionens Råd skal træffe med henblik på at forny sanktionerne mod det styre, der med sit brutale diktatur undertrykker dette land og konstant krænker de mest elementære menneskerettigheder og de etniske minoriteters rettigheder.
Vi anmoder først og fremmest om, at Rådet stadfæster og styrker sin fælles holdning til sanktionerne - dette er anmodningen fra min gruppe og fra de andre grupper, der har underskrevet det beslutningsforslag, vi drøfter i dag. Desværre konstaterer man i Burma ikke alene en mangel på positive nyheder. Vi er faktisk vidner til en forværring af undertrykkelsen. Som der står i beslutningsforslaget, har der så sent som i de forløbne uger været over 20 arrestationer af burmesiske og udenlandske borgere, der fortsætter med at kæmpe for at indføre demokratiet og menneskerettighederne i landet. Ved den lejlighed må vi ikke undlade at gentage vores fulde og totale solidaritet med og vores sympati for fru Aung San Suu Kyi, som er formand for Den Nationale Liga for Demokrati, der opnåede et flertal ved valget i 1990.
På trods af de alvorlige begrænsninger af hendes bevægelses- og ytringsfrihed fortsætter denne modige kvinde sin ihærdige modstand mod styret, og vi kan ikke lade være med at huske den umenneskelige behandling, hun fik af styret i forbindelse med sin mands død. En behandling, som dette Parlament allerede har fordømt.
I beslutningsforslaget anmoder vi ligeledes om, at den burmesiske regering øjeblikkeligt hører op med den modbydelige praksis med tvangsarbejde, som en stor del af civilbefolkningen er tvunget til, og som navnlig går ud over børn og kvinder tilhørende de etniske minoriteter.
Ligesom Det Internationale Arbejdsbureau har gjort, erklærer også vi denne praksis for at være en forbrydelse mod menneskeheden.
Den Europæiske Union skal betragte Burmas situation som en af prioriteringerne i sin internationale indsats for at forsvare menneskerettighederne og demokratiet. Vi skal lade denne kamp gælde for alle situationer i verden, men vi skal også i stadig større grad gøre den til en konsekvent og effektiv politisk praksis.
Også medlemsstaterne skal i kraft af Rådets fælles holdning gøre en indsats for at tage Burma-spørgsmålet op med samme ihærdighed i alle de internationale organer, lige fra FN til de regionale organisationer, hvor de asiatiske lande samles. Det er kun ved at isolere det militære diktatur med sanktioner samt ved hjælp af en dialog med oppositionens politiske kræfter og de etniske minoriteter, at man kan bidrage til demokratiets indførelse i Burma.

Maij-Weggen
Hr. formand, i de forløbne sommermåneder er der igen tusinder af mennesker, der er flygtet fra Burma for at slippe væk fra voldshandlingerne, de tvungne deportationer i deres eget land, tvangsarbejdet og den politiske undertrykkelse. Der er nu 150.000 mennesker i lejre, først og fremmest i Thailand, men også i Malaysia og Indien. Desuden er der 100.000 illegale flygtninge i de omkringliggende lande, i Australien, i Europa og i USA.
I sommer deltog jeg i en konference i Bangkok arrangeret af en international organisation, som beskæftiger sig med Burma. Jeg stiftede igen bekendtskab med mange repræsentanter for flygtningene. De har en fornemmelse af, at Europa efterhånden er ved at glemme dem, og at man ikke længere tager den situation, som nu har varet i mere end ti år i Burma, helt alvorligt.
Vi ved, at fru Aung San Suu Kyi nu i ti år har været under husarrest, og at hun er den valgte præsident med mere end 80% af stemmerne der. Vi ved, at parlamentet i Burma er sendt hjem, at et stort antal parlamentsmedlemmer er myrdet, fængslet, under husarrest eller befinder sig blandt flygtningene.
Vi ved, at situationen bliver alvorligere. I skyggen af begivenhederne i Indonesien øger den burmanske regering undertrykkelsen. Der sker egentlig næsten ikke noget i øjeblikket. Fru Aung San Suu Kyi har appelleret til de vestlige demokratier om at hjælpe hende bedre. Jeg vil appellere til også Den Europæiske Union om at gøre det. Der har været en delegation af diplomater i Burma, lige inden sommeren, men den kom også tilbage med uforrettet sag.
I oktober skal de sanktioner, som allerede gælder for Burma, forlænges, og efter min gruppes opfattelse vil det være bedre at styrke dem. USA har allerede føjet et investeringsstop til disse sanktioner. Lad Europa nu endelig tale med én tunge og gøre det samme. Jeg ser kommissær Kinnock nikke. Jeg håber inderligt, at han viderebringer dette budskab og vores beslutningsforslag til Det Europæiske Råd, og at der endelig træffes sådanne foranstaltninger, at regimet i Rangoon bringes til ophør, og at fru Aung San Suu Kyi virkelig får en fornemmelse af, at hendes aktioner, som er fredelige, støttes.

Knörr Borràs
Hr. formand, at tale om Burma uden skyklapper, uden omsvøb, uden hensyntagen, er at tale om krænkelse af menneskerettighederne og de kollektive rettigheder, om manglende anerkendelse af resultaterne af frie valg og om diktaturets vedholdenhed, om udnyttelse af mennesker på basis af tvangsarbejde, som nogle vestlige multinationale selskaber drager fordel af. Og det sker i et land, som beklageligvis var det første til at gøre brug af toldpræferenceordningen, som havde fortjent en anden fremtid.
Den Europæiske Union skal under det finske formandskab arbejde på, at forholdet til Burma genetableres hurtigst muligt, men med udgangspunkt i respekt for menneskerettighederne, for valgresultatet og med løsladelse af de britiske fanger, som er blevet arresteret for at forsvare demokratiet. Det er nødvendigt at udøve pres på militærjuntaen og ikke acceptere indirekte veje, som latterliggør den demokratiske legitimitet. Der må findes frem til den bedste løsning.
Jeg håber, hr. formand, mine damer og herrer, at Den Europæiske Union, hverken nu - med Finland - eller senere accepterer en lignende latterliggørelse. Og jeg forventer også af Dem alle - og især af hr. Kinnock - at De kritiserer disse virksomheder, som udnytter mennesker i et land med diktatur.

Iran

Zimeray
Hr. formand, kære kolleger, for knap to år siden i Iran blev to jøder beskyldt for spionage for Israel. De blev dømt til døden og hængt.
I dag er 13 jøder og adskillige muslimer fra Ispahan, Chiraz og Teheran arresteret og risikerer samme skæbne. Man ved kun lidt om dem. Disse anklagede, hvoraf den ene kun er 16 år, skulle komme fra beskedne kår: En kirkegårdsvagt, en skomager, en omskærer, en professor i hebraisk. Det er svært at forestille sig, at disse ulykkelige mennesker kan udgøre en fare for det iranske demokrati.
Siden deres arrestation har man ikke hørt fra dem. Og når man hører om, at jøder er blevet arresteret for spionage, er det for os en yderst bekymrende ting. Vi er bekymrede, fordi vi kender fængselsvilkårene i Iran. Vi er bekymrede, fordi der hidtil ikke er offentliggjort nogen beviser eller noget belastende materiale, og der har ikke været mulighed for et forsvar. Vi er bekymrede, fordi de ikke har ret til at forsvare sig.
Vi er bekymrede, hr. formand, og vi er også kede af det, fordi vi glædede os over udsigten til en tilnærmelse mellem Iran og Den Europæiske Union. Det står nu klart, at denne sag undergraver tilnærmelsen, og så længe vi ikke har fået garantier for, at de anklagedes menneskerettigheder overholdes, kan vi ikke arbejde for en tilnærmelse.
Hr. formand, kære kolleger, disse gidsler står mellem Iran og Den Europæiske Union.

Morillon
Hr. formand, kære kolleger, den frygt, vores kollega hr. Zimeray gav udtryk for, er velbegrundet, idet fire personer for nyligt blev dømt til døden efter nogle studenterdemonstrationer, der foregik i juli, og hans frygt bestyrkes af hængningen sidste år af en 60-årig mand.
Forslaget til beslutning, der inden for kort tid fremlægges for Parlamentet til godkendelse, har således samlet en meget stor enighed. Det har til formål at understrege Parlamentets harme over de anvendte processer og kræve, at elementære rettigheder med hensyn til forsvar respekteres. Der anmodes om, at internationale observatører får tilladelse til at følge hele den igangværende proces, og endelig fastslås på ny vores vilje til en fortsat dialog, men kun i den udstrækning, hvor det er muligt at fremme menneskerettighederne i landet, og i særdeleshed at standse udførelsen af dødsdommene.
På dette punkt er ændringsforslaget fra vores kolleger i De Grønne klarere end det oprindelige fælles beslutningsforslag, og jeg gør opmærksom på, at jeg personligt bifalder dette.

Malmström
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, nyheden i søndags om dødsdommen over de fire personer, som var indblandet i sommerens studenteruroligheder i Iran, sendte en bølge af afsky og indignation gennem det iranske folk og omverdenen. Chokket var så meget større, fordi vi var mange, som glædede os over valget af præsident Khatami og hans signaler om åbenhed, reformer og respekt for menneskerettigheder. Det iranske folk kunne endelig begynde at håbe på en ny fremtid og på, at de kunne lægge tiden med vold og død bag sig.
Efter sommerens studenterdemonstrationer lovede præsident Khatami åbne og retfærdige processer for de indblandede. Derfor er det uforståeligt og dybt urovækkende, at retsprocessen blev holdt hemmelig, og at dødsdommene over de fire personer blev offentliggjort næsten en passant i et avisinterview. Det lys og håb, som blev tændt hos iranerne efter valget, risikerer nu at blive slukket, og det forbedrede forhold mellem EU og Iran risikerer at kølnes. Jeg håber dog, at præsidenten kan hente kraft i den massive støtte, han fik af vælgerne ved valget, samt at han sørger for, at revolutionsdomstolen ophæver dødsdommene, så Iran kan fortsætte med reformerne og udvidelsen af det civile samfund.
Dette Parlament fordømmer kraftigt dødsstraf, hvor den end praktiseres, og vil blive ved med at gøre det. Brud på menneskerettigheder kan aldrig være et lands indre anliggende. Jeg håber, at budskabet også vil blive fremlagt af Kommissionen.

Wuori
Hr. formand, nød kan hverken måles eller sammenlignes kvantitativt. Det er forbavsende, hvordan situationen i Iran i skyggen af de synlige tragedier i Kosovo, Østtimor, Tyrkiet og delvis også i Grækenland har forværret sig meget mærkbart. Ud over henrettelser idømt ved hemmelige retsmøder har vi i dag fået nyheder om nye strenge politiske domme. Pressens frihed er samtidig blevet kvalt, og også på den måde er menneskerettighederne reduceret betydeligt i en meget kritisk periode. Den Europæiske Union fører dialog med Irans islamiske republik, den bør ikke kun være kritisk, men den skal absolut være ekstraordinær kritisk.

Belder
Hr. formand, magtstriden i Den Islamiske Republik Iran mellem konservative og reformvenlige raser indtil nu uformindsket videre med alle de følger, som det har for retsstaten, det vil sige manglende anvendelse af retsstatens elementære principper. Glædeligt nok tør iranske kritiske aviser og nogle iranske medlemmer af regeringen i dag åbent kæmpe for netop disse elementære principper. Det gælder både for de arresterede studenter og for de iranske jøder, som er anklaget for spionage. Hvor meget de derved vover halsen, fremgår af iranske politiske analytikeres dystre og samtidig nøgterne konstatering. Citat: "Så længe der i Iran hersker den brede opfattelse, som definerer anderledes tænkende som anderledes troende og af religionen udleder, at man har ret til at træffe beslutning om liv og død eller til at tage landets skæbne i sin egen hånd, forbliver landets politiske klima forgiftet, og så må der regnes med politisk motiveret vold." Citat slut.
Det har faktisk ikke skortet på den slags vold i Den Islamiske Republik Iran siden dens oprettelse i 1979. Rækken af mord sidste efterår på fire uafhængige præster er stadig i frisk erindring, og naturligvis må vi ikke glemme den usædvanligt brutale optræden af en flok banditter fra den øverste jurist Khameneis konservative lejr. Sidstnævnte og dennes umiddelbare omgivelser forsøgte at skjule deres medskyld i de uhyggelige likvideringer i 1998 med modbydelige løgne om et jødisk-amerikansk komplot mod fædrelandet. Det internationale samfund og således i lige så høj grad de europæiske institutioner skal støtte de indfødte røster, som kræver ærlige, offentlige retssager mod de arresterede studenter og jøder. Vores støtte til det fælles beslutningsforslag behøver derfor ingen argumentation.
Togo

Watson
Hr. formand, de aldrende diktatoriske dinosaurer, der spankulerer omkring på det afrikanske subkontinent, er i færd med at uddø, og en ny demokratisk æra ser dagens lys. Men i ét land har en dinosaur ledet et regime, der har været ansvarlig for omfattende krænkelser af menneskerettighederne gennem de seneste 32 år. Præsident Eyadema er den første person, som jeg ville indstævne for den nye internationale domstol. Situationen i Togo er alvorlig. Vi har hørt om dødsfaldene i forbindelse med valgene. Vi ved, at menneskerettighedsaktivister hver dag tortureres i fængslerne. Vi er nødt til at bruge EU-formidlerens kontor til at ordne dette og få en aftale i stand mellem Eyadema og oppositionspartierne om at gøre Togo demokratisk. Vi henvender os til Rådet for at sikre os, at formidlerne får de nødvendige midler til at udføre dette arbejde.
Samarbejdet mellem Den Europæiske Union og Togo bør først genoptages, når Togo fuldstændigt opfylder bestemmelserne i artikel 5 i Lomé-konventionen. I mellemtiden bør vi støtte uafhængige medier og interessegrupper i det civile samfund for at yde størst mulig hjælp til befolkningen.

Schwaiger
Hr. formand, kære kolleger, der er i den sidste tid sket fremskridt i det regionale samarbejde mellem de vestafrikanske stater. Konturerne af et vestafrikansk økonomisk fællesskab med Den Europæiske Union som forbillede begynder at tegne sig. Men en af de vigtigste hindringer for en yderligere regional integration er, at de demokratiske institutioner, navnlig parlamentet i Togo, ikke fungerer. PPE-gruppen bifalder derfor de seriøse bestræbelser fra så godt som alle politiske kræfter i Togo på at gøre udviklingen til et demokrati uigenkaldelig og i løbet af de kommende måneder forberede valg til nationalforsamlingen, som i demokratisk henseende er upåklagelige og fri for pression fra hæren og fra statens præsident og dem, der omgiver ham.
Vi går ind for en fredelig overgang til et velfungerende demokrati. Vi tager så med, at præsident Eyadema lader sin embedsperiode løbe frem til 2003, selvom stemmeoptællingen ved det sidste præsidentvalg var behæftet med mere end blot skønhedsfejl. Vi appellerer imidlertid også til præsidenten og hans regering om at gå sammen med alle politiske kræfter i landet om en valgprocedure, der giver alle de politiske grupperinger, der retter sig efter de demokratiske spilleregler, lige muligheder. Vi bifalder den meget konstruktive rolle, som vores tidligere kollega og franske ombudsmand, Bernard Stasi, og hans to kolleger fra Tyskland og Østrig i den sammenhæng spiller som formidlere. Det er i den forbindelse vigtigt, at valgene forberedes upåklageligt, gennemføres upartisk og slutter med en regering, som befolkningen i Togo har valgt frit og demokratisk.

Rod
Hr. formand, situationen i Togo er ikke ny. Overtrædelserne af menneskerettighederne har således været konstante efter general Eyademas magtovertagelse. Der sker henrettelser, tortur og arrestationer. Efter valgsvindlen sidste år - som gjorde det muligt for general Eyadema at bevare magten - er der grund til bekymring med hensyn til regimets demokratiske vilje. Manglen på en uafhængig vælgerkomité, ligelig adgang til medierne og garanteret mulighed for at føre kampagner førte til, at størstedelen af oppositionen boykottede valget i foråret.
Hvis den aftale, der for nylig blev indgået med oppositionen, skal anses som et skridt fremad, er den utilstrækkelig, og uden et vist antal garantier er der stor fare for, at den blot forbliver et stykke papir. Således må der øjeblikkeligt sættes en stopper for, at man ustraffet kan begå ulovligheder, og det må kræves, at myndighederne rent faktisk overholder menneskerettighederne. Det er ikke nok, at parlamentet opløses, man må også kræve, at hr. Eyadema går af, inden hans mandat udløber, således at der kan organiseres frie og lige valg.
Dette er de elementære betingelser for at genoptage samarbejde mellem Togo og Den Europæiske Union.

Kinnock, Neil
Hr. formand, jeg må sige, at mens jeg lyttede til højkvalitetsforhandlingerne her i eftermiddag, så tænkte jeg på maksimen om, at hvis tilstanden i de hjemlige anliggender gør dig deprimeret, så vil tilstanden i de internationale anliggender gøre dig desperat. Ingen af os kan falde for en sådan pessimisme, og det er grunden til, at Parlamentet har givet udtryk for stor bekymring og kræver en indsats. Det bifalder jeg meget. Det viser, at der findes langt bedre og mere levedygtige alternativer til at overgive sig til håbløsheden, hvilket undertiden kan være fristende, både for politiske repræsentanter, aktivister og almenheden.
Først vil jeg gerne vende tilbage til forhandlingen om Kosovo og de forskellige tragedier i den del af verden. Kommissionen deler den bekymring, der kom til udtryk i beslutningsforslagene, både vedrørende den fortsatte etniske vold i Kosovo og de tidligere såkaldte forsvindinger og tilbageholdelser. Vi tilslutter os naturligvis også parlamentsmedlemmernes stærke fordømmelse af volden, uanset hvilken etnisk gruppe der er gerningsmand eller offer, og vi støtter aktivt bestræbelserne fra UNMIK, KFOR og OSCE på at skabe lov og orden i Kosovo. Kommissionen deler naturligvis Parlamentets dybe bekymring over, hvilken skæbne der har ramt de mange civile, der stadig savnes. Vi er derfor direkte involveret i bestræbelserne på at afgøre, hvem af de savnede der stadig sidder i serbiske fængsler, og hvem der er blevet dræbt i krigen og under hvilke omstændigheder. Unionen støtter derfor retslige undersøgelser af påståede krigsforbrydelser, og tidligere på ugen udtrykte Rådet (almindelige anliggender) dyb bekymring over, at man endnu ikke har fået svar på spørgsmålet om de flere tusinde forsvundne mennesker - overvejende kosovoalbanere.
Endelig har Kommissionen ved flere lejligheder fordømt myndighederne i Serbien og Forbundsrepublikken Jugoslavien, fordi de ikke overholder de accepterede internationale normer for menneskerettigheder og minoriteters rettigheder. Denne åbenlyse foragt for internationale forpligtelser er en af de væsentligste hindringer for en forbedring af forholdet mellem Den Tidligere Jugoslaviske Republik og Den Europæiske Union samt en hindring for en fornyet integrering af Den Tidligere Jugoslaviske Republik i det internationale samfund. Denne hindring vil sandsynligvis eksistere, så længe de serbiske myndigheder fastholder deres nuværende politik.
Jeg går nu videre til beslutningsforslaget vedrørende situationen i Burma. Som Parlamentet ved, fordømmer Kommissionen på det kraftigste den burmesiske hærs fortsatte krænkelse af de humanitære love, specielt undertrykkelsen af etniske minoriteter, forfølgelsen af Aung San Suu Kyi og andre NLD-medlemmer, undertrykkelsen af grundlæggende faglige rettigheder og brugen af tvangsarbejde, forbuddet mod frit fungerende politiske partier, de talløse vilkårlige arrestationer og den fortsatte statsvold. Vi deler også bekymringen over behandlingen af EU-borgere, der er blevet arresteret på grund af deres offentlige engagement i prodemokratiske aktiviteter i Burma. I april i år styrkede EU's fælles holdning den politiske afgørelse fra oktober 1998 ved at dække transitvisa og indføre et forbud mod udstedelse af transitvisum til medlemmer af de burmesiske myndigheder. Kommissionen støttede denne foranstaltning samt de demokratiske bevægelser og flygtningene i Burma, bl.a. ved at give økonomisk støtte til kontoret i Bruxelles. Rådet gennemgår i øjeblikket den fælles holdning, og som flere af de ærede medlemmer nævnte under debatten, skal den være færdigbehandlet inden den 29. oktober.
Kommissionen har gjort det klart, at skønt Burma er blevet medlem af ASEAN, kan Den Europæiske Union ikke gå ind for burmesisk deltagelse i ASEAN-EU-processen. Vi benytter enhver lejlighed til at få vores asiatiske partnere til at presse den burmesiske regering til at ændre politikken drastisk for at overholde menneskerettighederne og til at indgå i en dialog med oppositionen anført af Aung San Suu Kyi samt indgå i en dialog med de etniske mindretal.
Medlemmerne ved, at Aung San Suu Kyi for nylig gentog opfordringen til at indføre mere omfattende økonomiske sanktioner mod Burma, herunder ensidige sanktioner, så længe hendes elskede land styres af det nuværende regime.
For nylig deltog Kommissionen i trojkaens besøg i Rangoon, der skulle bane vejen for en politisk dialog med Burma som fastsat i Rådets konklusioner af den 26. april. Formålet med en sådan politisk dialog er at præsentere EU's fælles holdning om menneskerettighedssituationen samt om de manglende retsregler og det manglende demokrati i Burma samt at hjælpe med at skabe gunstige betingelser for en politisk dialog mellem den regerende SPDC-militærjunta og den demokratiske opposition samt repræsentanter for de etniske minoriteter.
Europa-Kommissionen ønsker fortsat at bevare presset på SPDC, der tidligere var kendt som Slorc. I mellemtiden forringes den internationale situation til stadighed, og der har ikke været noget meningsfuldt svar på de gentagne internationale opfordringer til de burmesiske myndigheder om at fremme demokratiet, menneskerettighederne og den nationale forsoning.
Kommissionen støtter derfor fortsat en fornyelse af den fælles holdning i næste måned samt en streng håndhævelse af sanktionerne mod og presset på de burmesiske myndigheder.
Jeg vil nu vende mig imod situationen i Iran, som atter er gjort til genstand for en beslutning i Parlamentet.
Som Parlamentet vil vide, ser Kommissionen ligesom Parlamentet med stor alvor på menneskerettighedssituationen i Iran. I den omfattende dialog mellem Den Europæiske Union og Iran spørger EU's repræsentanter altid til menneskerettighederne. Kommissionen har ingen bilateral overenskomst med Iran eller repræsentationer i landet, men vi tilslutter os EU-trojkaens démarche. EU-trojkaen rejste spørgsmålet om behandlingen af religiøse minoriteter i Iran - navnlig Bahai-religionen - på møderne med den iranske regering i december 1998 og maj 1999. Presset bibeholdes.
Hvad angår de konkrete overtrædelser af menneskerettighederne, som hr. Zimeray, hr. Morillon og frk. Malmström nævnte, kan jeg sige, at det finske formandskab er i færd med at udfærdige en démarche fra EU-trojkaen vedrørende dødsdommen over fire studenter, der inkorporerer Parlamentets synspunkter. Kommissionen er også bekymret over retssagen mod de 13 jøder fra Shiraz, der anklages for spionage. Unionen har fremsat en række forslag vedrørende dette emne - både fra trojkaen og bilateralt.
Det er indlysende, at den seneste udvikling i Iran afspejler den interne magtkamp mellem moderate reformister og konservative strammere. De konservatives bestræbelser på at genvinde initiativet og underminere regeringen må realistisk set betragtes som en optakt til parlamentsvalgene i februar 2000.
Kommissionen mener imidlertid, at man specielt i perioden op til disse valg bør fortsætte politikken med en forsigtig bedring af forholdet til Iran gennem en omfattende dialog for at opmuntre hr. Khatamis regering og reformtilhængerne, hvoraf mange udviser et stort mod i bestræbelserne på at ændre de ekstremt vanskelige og farlige forhold.
Jeg går nu videre til spørgsmålet om Togo. Som Parlamentet vil vide, indstillede EU udviklingssamarbejdet med Togo i 1992. På trods af visse ændringer i den politiske situation siden da må jeg beklageligvis sige, at forudsætningerne for en genoptagelse af udviklingssamarbejdet og en fuld normalisering af forholdet til Togo - overholdelse af demokratiske principper, retsregler og menneskerettigheder - stadig ikke er opfyldt. Der har imidlertid været et vis politisk pres hen imod en politisk forsoning via Lomé-rammeaftalen, der blev indgået mellem regeringen og oppositionen i juli 1999.
Dette fremskridt blev muliggjort via EU's formidlere, sådan som hr. Watson netop har sagt. Unionen agter derfor at støtte en fortsat indsats fra både formidlere og projekter, der relaterer til en fuld genindførelse af retsregler og overholdelse af menneskerettigheder.
Kommissionen bifalder den positive vilje til fremskridt, som oppositionsregeringen udviste i rammeaftalen, men det er nødvendigt med yderligere fremskridt - f.eks. retfærdige valgprocedurer ved næste års valg - inden vi kan overveje at genoptage et regelmæssigt samarbejde.
Kommissionen deler derfor den bekymring vedrørende beslutningen om menneskerettighedssituationen i Togo, der kommer til udtryk her i mødesalen. Det er selvfølgelig meget alarmerende, at de overtrædelser af menneskerettighederne, som Amnesty International berettede om for nylig, nu i det store hele er blevet bekræftet af andre kilder. Det har imidlertid endnu ikke været muligt at få verificeret nogle af de mest alvorlige beskyldninger vedrørende massedrab. Kommissionen bifalder derfor yderligere undersøgelser.
Parlamentet vil vide, at uanset hvor der opstår problemer vedrørende menneskerettigheder, så har FN-systemet en række kontrolmekanismer, der skal forbedre situationen. Efter Kommissionens opfattelse bør man overveje sådanne foranstaltninger over for Togo, og det forekommer helt sikkert berettiget.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 17.30.

Lusaka-fredsaftalerne
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende beslutningsforslag:
B5-0070/99 af Muscardini for UEN-gruppen om Lusaka-fredsaftalerne;
B5-0082/99 af Van Hecke og Corrie for PPE-gruppen om Lusaka-aftalen om våbenhvile;
B5-0084/99 af Miranda og Morgantini for GUE/NGL-gruppen om Lusaka-aftalen om fremtiden for området omkring de Store Søer i Afrika;
B5-0094/99 af Van Hecke, Corrie og Grossetête for PPE-gruppen om Lusaka-aftalen om våbenhvile;
B5-0099/99 af van den Bos og Nicholson of Winterbourne for ELDR­gruppen om Lusaka-aftalen om våbenhvile;
B5-0101/99 af Maes, Rod, Schörling, Lucas og Boumedine-Thiery for Verts/ALE-gruppen om Lusaka-fredsaftalen om området omkring de Store Søer.

Van Hecke
Hr. formand, i en lang tv-tale erklærede præsident Kabila i går aftes endnu en gang, at han tror på Lusaka-aftalerne. Desværre er forskellen mellem ord og handlinger stadig overordentlig stor. Foreløbig er der ikke tale om den åbning mod de politiske partier, som man havde håbet. Tværtimod var der i de forløbne uger igen en række prominente oppositionspolitikere, der blev arresteret og fængslet uden nogen form for anklage. Det er afgørende, at de congolesiske myndigheder hurtigst muligt tillader politiske aktiviteter og med det samme begynder at løslade politiske fanger. For kun i et konstruktivt og gennemsigtigt klima, der er præget af goodwill hos alle de involverede parter, har den nationale dialog en chance for at lykkes. Det er helt tydeligt, at der i øjeblikket stadig eksisterer vidt forskellige fortolkninger af den nærmere udførelse af den nationale dialog. Forvirringen er stadig stor. Vejen mod et stabilt, fredeligt og demokratisk Congo er således endnu lang. Men Lusaka-aftalen har skabt en vigtig impuls. Denne impuls skal nu benyttes fuldt ud. Til trods for den høje prioritet, som Balkan og Østtimor forståeligt nok har, må Afrika ikke forsvinde fra vores politiske dagsorden. Vi forventer derfor af Den Europæiske Union en meget aktiv optræden, og vi håber, at Kommissionen påtager sig sit ansvar med hensyn til at støtte fredsprocessen i Congo.

Ducarme
Hr. formand, den aftale, der er indgået i Lusaka, er et positivt element, og det er klart, at min gruppe fuldt ud tilslutter sig denne proces, som går i retningen af fred.
Vi stemmer derfor for denne beslutning, idet vi vurderer, at den som udgangspunkt lever op til tragedien i Rwanda og behovet for at løse problemerne i Congo. Når dette er sagt, vil jeg fremsætte to bemærkninger. For det første er denne aftale skrøbelig, og ingen kan garantere i dag, at vi ikke vil støde på store vanskeligheder, f.eks. med de store bevæbnede grupper, der ikke tilhører nogen stat, som ikke på nogen måde er kontrolleret, og som rent faktisk ville kunne ødelægge processen. Vi skal være meget opmærksomme på dette.
For det andet vurderer vi, at Europa bør fortsætte i denne retning, påtage sig ansvaret for sin fortid og huske på sin pligt. Hvis Kommissionen skal spille en rolle, tror jeg også, at Rådet bør være opmærksom, for vi mener, at fremtiden ligger i en partnerskabsaftale mellem Europa og dette land. Det ville i øvrigt også være passende, hvis lande som Storbritannien, Frankrig, Belgien og Portugal i højere grad beskæftigede sig med deres fortid, for det har ikke været tilfældet hidtil.

Maes
Hr. formand, hr. kommissær, af mine kollegers ord fremgår det, hvor skrøbelig en fredsproces er, og samtidig hvor vigtig den er. Fjendtlighederne og krigen i Congo, men også i området omkring de Store Søer og i Angola er der overalt konflikter, som har forbindelse med hinanden, forårsager ikke blot frygtelig menneskelig elendighed, men hindrer også enhver fremtidig opbygning og udvikling. Derfor må vi i forbindelse med denne fredsproces ikke blot se til og gøre symbolske handlinger.
Vi ser her, at der er planlagt forskellige faser. Standsning af fjendtlighederne. Vi ved allerede, i hvor relativt ringe grad dette er lykkedes i øjeblikket. Forberedelserne og gennemførelsen, som skal foretages af et forenet militært udvalg, som skal gå forud for oprettelsen af en fredsstyrke, og dette skal så igen være ansvarligt for nedrustning af alle væbnede militser og forberede den nationale forsoning. Hvert af disse skridt er en kæmpe udfordring. Jeg tror, at Det Europæiske Fællesskab og de forskellige medlemsstater her har deres historiske ansvar. Derfor vil jeg frem for alt, hr. formand, hr. kommissær, gøre opmærksom på de sidste punkter i vores beslutningsforslag, hvori det udtrykkeligt siges, at vi skal hjælpe ved gennemførelsen af fredsaftalen. Men jeg vil gøre opmærksom på, at denne hjælp ikke må være symbolsk, at den skal være effektiv, og at den skal være konkret. Parlamentet vil gerne holdes orienteret herom. Jeg vil også gøre opmærksom på den skamløse våbeneksport og den illegale våbenhandel, som forskellige af vores medlemsstater stadig gør sig skyldig i.

Ries
Hr. formand, kære kolleger, den blodige konflikt - der nu har været i gang i mere end et år i området omkring de Store Søer - har tilsyneladende endelig fundet en positiv udgang. Dette glæder vi os naturligvis over, men der ligger fortsat et stort arbejde foran os
På den ene side skal Lusaka-aftalerne på kort sigt føre til oprettelse af en holdbar og troværdig våbenhvile. I denne henseende er anvendelsen af internationale observatører uundværlig, endda en tvingende nødvendighed. Den Europæiske Union skal deltage i processen ved FN's og OAU's side for ligeledes at kontrollere tilbagetrækningen af fremmede tropper fra landet. Congo skal ophøre med at være en kamp om interesser, og man må begynde aktivt at søge efter en retfærdig løsning for alle parter i konflikten.
På den anden side er der den uundværlige genoptagelse af dialogen mellem befolkningerne i Congo. En national genforeningsdebat skal indledes i det civile samfund. Dette er af afgørende betydning for landet.
Endelig, og det er uden tvivl den mest originale retning, kunne Den Europæiske Union indlede et arbejde for indgåelse af en stabilitetspagt for Afrika, som kunne være inspireret af eksemplet med Balkan. De medlemsstater, som har tætte historiske relationer til regionen, bør efter min mening leve op til deres ansvar. Hele Afrika kalder på os. To unge guineaneres død for nylig i et fly til Bruxelles - en tragedie, som formanden omtalte ved åbningen af mødet i mandags - er et skrig om hjælp, der kræver et svar fra os folkevalgte europæere, og det bør få os til at reagere.

Kinnock, Neil
Hr. formand, jeg vil endnu en gang på Kommissionens vegne takke for den måde, hvorpå parlamentsmedlemmerne i eftermiddag har gjort opmærksom på dette meget vigtige spørgsmål.
Kommissionen mener, at Den Europæiske Union sammen med resten af det internationale samfund skal træffe afgørende foranstaltninger for at begrænse eftervirkningerne af krisen i området omkring de Store Søer. Som nogle medlemmer har sagt, truer denne krise på en række måder sikkerheden og stabiliteten i hele Afrika. EU's politik bygger derfor på det synspunkt, at man skal håndtere resultaterne af konflikten i området omkring de Store Søer i deres tre primære dimensioner - den regionale, hvor man skal tænke på nabolandenes interesser; den nationale, hvor der skal tages højde for regeringens, oprørsgruppernes og den demokratiske oppositions interesser; og den lokale, hvor det handler om sammenstød mellem forskellige samfundsgrupper på grund af etnisk rivalisering og alvorligt socialt pres.
På den baggrund gennemfører Unionen betydelige mæglings- og dialogfremmende foranstaltninger på konfliktens forskellige niveauer, og Kommissionen er villig til at bidrage til Lusaka-aftalen om våbenhvile på følgende områder. Hvad angår politisk støtte, agter Den Europæiske Union at fortsætte og forbedre den igangværende indsats fra vores særlige udsending til de Store Søer for at fremme den nødvendige dialog mellem de forskellige fraktioner, der er involveret i konflikten i Den Demokratiske Republik Congo. Unionen agter fortsat at fremme og finansiere mæglingsbestræbelserne, specielt dem fra Zambias præsident, der førte til undertegnelse af Lusaka-aftalen i første omgang. Det er nødvendigt for at forsøge at bevare engagementet hos underskriverne og få dem til at overholde deres forpligtelser. Lusaka-aftalen forudser, at en intern debat i Congo kan føre til en genforening af de forskellige politiske styrker i Den Demokratiske Republik Congo og bane vejen for et nyt politisk arrangement i landet. Kommissionen er også klar til at finansiere de nødvendige mæglingsbestræbelser for at skabe en sådan national debat.
Vi iværksætter bl.a. foranstaltninger, der skal støtte de fredsbevarende aktioner, der skal udføres af De Forenede Nationer og OAU. Adskillige medlemsstater bidrager til FN-styrken på 90 militære observatører, der er fordelt i regionens hovedstæder og i oprørsgruppernes hovedkvarterer for at overvåge gennemførelsen af Lusaka-aftalen. Disse aktiviteter bør også støtte den fælles militære kommission, der har ansvaret for at organisere deployeringen af en fredsbevarende eller fredshåndhævende styrke. FN's Sikkerhedsråd skal naturligvis stadigvæk afgøre arten af en sådan styrke. Det vil så være muligt for Unionen at overveje, om og hvordan man skal støtte.
Hvad angår økonomisk støtte og udviklingsstøtte, så kan og bør Kommissionens tilsagn inden for rammerne af Lomé-konventionen genoptages på to betingelser. For det første skal der ske en forbedring i den sikkerhedsmæssige situation i Den Demokratiske Republik Congo, og for det andet skal den nationale debat resultere i et stabilt politisk arrangement i Den Demokratiske Republik Congo, hvor de grundlæggende elementer af Lomé-konventionen respekteres. Kommissionens støtte til genopbygning og udvikling bør derefter koncentreres om følgende områder. Der skal først etableres retsregler og demokratiske nationale institutioner. Dernæst skal de krigsførende magter demobiliseres og undergå en socioøkonomisk resocialisering. For det tredje skal miljøet genoprettes, specielt i provinserne Kivu og Orientale. For det fjerde skal transportinfrastrukturen genopbygges, og endelig skal sundheds- og dekontamineringsfaciliteterne forbedres. Jeg vil naturligvis også have sympati for opfordringen fra blandt andre fru Maes om en streng suspension af den våbensmugling og våbenhandel, der fortsat føder konflikter i området, og som ofte har sit udspring i Den Europæiske Union.
Endelig er der naturligvis fortsat behov for humanitær bistand, og EF's Kontor for Humanitær Bistand (ECHO) har fordelt omkring EUR 55,5 millioner i år.
Vi vil fortsætte bestræbelserne på at skabe opbakning og varig stabilitet, og vi vil naturligvis også fortsat holde Parlamentet fuldt informeret, fordi vi sætter stor pris på engagementet i vores fælles mål om at sikre stabilitet og varig fred i denne meget urolige region.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted umiddelbart herefter.
(Mødet udsat kl. 17.28 og genoptaget kl. 17.30)

