Godkendelse af Protokollen
Formanden
Protokollen fra mødet i går er omdelt.
Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg den som godkendt.

Souchet
Fru formand, jeg vil blot gøre opmærksom på, at vi i onsdags på formandens initiativ stemte om udsættelse af den aktuelle og uopsættelige debat om situationen i Zaire, og ikke om afslutning af forhandlingen.
Men punktet blev ikke opført på dagsordenen i går for debatten om aktuelle og uopsættelige spørgsmål, selv om en del parlamentsmedlemmer havde skrevet sig på talerlisten for at få ordet på egne vegne. Det fik de således ikke lejlighed til, og jeg vil gerne, fru formand, give udtryk for min undren og overraskelse over denne fejl.

Formanden
Hr. Souchet, jeg forstår Dem godt, men jeg mener, den artikel, mødeformanden henviste til, var artikel 130, som omhandler afslutning og ikke udsættelse af forhandlingen.
(Protokollen godkendtes)

Afstemning
Neil Kinnock
Fru formand, som min kollega fru Bonino gjorde det klart i går, er det Kommissionens hensigt at vente med at fremsætte sin holdning til Parlamentets anmodning om at trække forslaget tilbage, indtil Rådet har offentliggjort sin holdning. Kommissionen vil naturligvis holde Parlamentet underrettet om alle forslag med hensyn til opfølgningen af dette forslag.

Fraga Estévez
Fru formand, da Kommissionen har afslået at trække sit forslag tilbage, mener jeg, at formandskabet bør anvende artikel 59, stk. 3, i forretningsordenen, dvs. henvise til fornyet udvalgsbehandling og ikke gå over til afstemning om forslaget til lovgivningsmæssig beslutning.

Colom i Naval
Fru formand, med hensyn til ændringsforslagene: Hvad det første ændringsforslag angår, har jeg intet at sige. Det er et spørgsmål, som jeg frit overlader til forsamlingen, da det ikke er blevet forhandlet, selv om man kan mene, at dette ændringsforslag fremgår af den forhandling, vi havde om EKSF-budgettet for 1997 vedrørende Giansily-betænkningen. Vedrørende det andet ændringsforslag fra Den Socialistiske Gruppe, fru formand, kan jeg oplyse, at dette punkt 32 er ændret i Budgetudvalget gennem et ændringsforslag fra et af medlemmerne. Dette medlem har lavet en aftale med Den Socialistiske Gruppe, og det er det ændringsforslag, man fremsætter. Jeg forstod, at det var et kompromisændringsforslag, men jeg ved ikke, om alle de, der stemte for den tekst, der nu figurerer i punkt 32, er enige i det kompromis, der er indgået mellem stilleren af det første ændringsforslag, hr. Samland, og Den Socialistiske Gruppe.
(Forslaget til beslutning vedtoges)

Lindqvist
EU får aldrig bugt med svigen, bedragerierne og spildet i forvaltningen og mod budgettet, hvis der ikke sker en nedskæring af det samlede EU-budget. Uudnyttede bevillinger er også et resultat af ineffektivitet og et for stort budget. I sidste instans er det medlemslandene, der rammes over medlemsafgiften, som for Sveriges vedkommende beløber sig til omkring 21 milliarder kroner brutto og ca. 12 milliarder kroner netto.
Trods dette har jeg stemt for betænkningen, fordi Budgetudvalget bakker den kritik op, som Revisionsretten og andre har fremsat. De foreslåede foranstaltninger bør dog suppleres med, at de nationale revisionsorganer og lokale og regionale myndigheder også inddrages i undersøgelserne, især i forbindelse med strukturfondene.

Europaaftale med Slovenien
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0362/96) af Posselt for Udvalget om Eksterne Økonomiske Forbindelser om forslag til Rådets og Kommissionens afgørelse om indgåelse af interimsaftalen om handel og handelsanliggender mellem Det Europæiske Fællesskab, Det Europæiske Kul- og Stålfællesskab og Det Europæiske Atomenergifællesskab på den ene side og Republikken Slovenien på den anden side (11278/96 - C4-0574/96-96/0255(CNS)).

Posselt
Fru formand! Dagens forhandling om interimsaftalen med Slovenien er et bevis på, at der også i Den Europæiske Union kan handles hurtigt og ubureaukratisk. Kommissionen var så venlig på et tidligt tidspunkt at stille oplysningerne til rådighed. Rådet underskrev i mandags aftalen, og i tirsdags henviste Parlamentets formand spørgsmålet til Udvalget om Eksterne Økonomiske Forbindelser. Dagen før vedtog vi enstemmigt den pågældende betænkning, og i dag har Parlamentet mulighed for at stemme for interimsaftalen med Slovenien.
Denne interimsaftale er nødvendig, fordi den associeringsaftale, som vi på sidste plenarmøde vedtog med overvældende flertal, nu blot skal ratificeres i de nationale parlamenter. Vi håber, at denne ratificering sker hurtigt, men ved af erfaring med andre til dels mindre komplicerede associeringsaftaler, hvor længe det så har trukket ud i praksis. Derfor skal denne interimsaftale - som sagt - træde i kraft den 1. januar, da denne aftale i første omgang sætter de handels- og økonomisk-politiske dele af Europaaftalen i kraft og dermed danner retsgrundlaget for institutionerne som f.eks. Samarbejdsrådet, der nu omdannes til Associeringsrådet.
I denne forbindelse vil jeg imidlertid gøre opmærksom på, at der er forskel på teori og praksis. Samarbejdsrådet har nemlig i de år, hvor handels- og samarbejdsaftalen, der nu så skal erstattes, har været gældende, siden 1993 desværre ikke afholdt et eneste møde, fordi det blev blokeret. Vi mener, at det er nødvendigt hurtigt at gøre institutionerne handlekraftige igen, og efter hvad jeg hører, vil der inden for meget kort tid blive afholdt et første møde.
Med hensyn til indholdet i aftalen ligner det det sædvanlige. Tolden på størstedelen af industrivarer afskaffes hurtigt. Om senest seks år skal der være oprettet et frihandelsområde, og vi håber, at dette land om seks år måske allerede er medlem af Den Europæiske Union, og at denne proces altså går væsentlig hurtigere. Der er kun undtagelsesbestemmelser for landbrugsprodukter, for EKSF-produkter og for tekstilvarer.
Der skal indgås en separat aftale om vin. Jeg kan i høj grad anbefale denne aftale, for slovensk vin er udmærket, og Slovenien er et af de få lande, hvis nationalsang er en hymne til vinen. Også dette er et symbol på slovenernes fredelige væsen, det gode naboskabs ånd, som vi med vor støtte til denne interimsaftale også vil sige ja til. Den kendsgerning, at Europa-Parlamentet inden for to måneder for anden gang siger ja til en aftale, er tegn på, at vi i lyset af dette lands gode makroøkonomiske tal betragter landet som en uundværlig del af frie europæeres fællesskab.
Vi vil efter valget i Slovenien i sidste weekend også sende et europæisk signal til dette land. De ved, at Slovenien i søndags i en meget pluralistisk ånd valgte et nyt parlament. Nogle vil måske oven i købet sige for pluralistisk. Men når man kigger på udviklingen i mange andre lande, kan man sige, at denne glædelige mangfoldighed i partilandskabet, den frie diskussions og den frie parlamentarismes ånd, der opstået der, giver håb om, at vi vil få en værdifuld partner i Den Europæiske Union. Derfor siger vi efter associeringsaftalen også ja til interimsaftalen.

Bösch
Fru formand, mine damer og herrer! Lad mig først fremhæve, at vor gruppe vil støtte ordføreren fuldt ud. Jeg lykønsker også hr. Posselt med det arbejde, han netop i forbindelse med Slovenien allerede har ydet. En hurtig omsættelse af interimsaftalen for at integrere Slovenien i EU er et vigtigt signal for dette mellemeuropæiske land.
Slovenien sætter virkelig på mange områder standarder, som vi i EU alle kan og vil lære noget af, for integration er - forstået på den rigtige måde - en enestående chance for gensidig berigelse.
Trods de utrolige omvæltninger kunne netop Slovenien udbygge dets demokratiske strukturer, bevise dets indre politiske stabilitet - hvilket valget for få dage siden beviste -, omstrukturere økonomien og samtidig mætte alle munde. Slovenien har med sin konsensuale og mådeholdne udenrigspolitik bevist en særlig modenhed, og landet garanterer en i Europa forbilledlig beskyttelse af mindretal, såvel på det rent retlige plan - tænk blot på, at der f.eks. ingen andre steder findes mindretal, der har dobbelt stemmeret ved almindelige parlamentsvalg - som med hensyn til den reelle, positive samfundsmæssige integration.
I lyset af disse yderst positive nøgletal må eventuelle åbne spørgsmål kunne løses uden problemer. Vi håber derfor, at Slovenien - et land, som i mellemtiden har en gennemsnitlig indkomst pr. indbygger, der er sammenlignelig med EU-landes - snart kan hilses velkommen blandt os.

Habsburg-Lothringen
Fru formand, mine damer og herrer! Jeg vil først lykønske ordføreren, Bernd Posselt, med hans arbejde samt Parlamentet med sin beslutning af 24. oktober. Jeg synes, at man hermed yder et land retfærdighed, et land, som i de sidste år har undergået en utrolig udvikling, fra at være en del af det jugoslavisk kommunistiske regime til at blive et af de mest udviklede lande i den tidligere østblok - og dette egentlig i enhver henseende. Mindretalsspørgsmålet bliver behandlet på forbilledlig vis, og det er tegn på et veludviklet demokrati; denne forbilledlige behandling er ikke en gang en selvfølge i alle medlemslande i Unionen. Økonomien har taget en udvikling, der giver grund til håb om, at Slovenien snart kan blive et fuldgyldigt medlem af Unionen. Sloveniens geografiske placering viser os, at Europa har brug for dette land for rent faktisk at blive en enhed. Derfor lykønsker jeg med denne hurtige behandling af spørgsmålet og håber, at denne udvikling ikke blot finder sted i Slovenien, men også kan fortsætte i andre lande på tilsvarende måde.

Formanden
Tak, hr. Habsburg-Lothringen, det har været mig en glæde at lede mødet under Deres første indlæg. I øvrigt afgav De vist også et indlæg i går. Til lykke.

Neil Kinnock
Måske skal jeg begynde med at gentage en tradition fra det britiske underhus og lykønske det ærede medlem med hans jomfrutale. Den var kort og præcis, og jeg er sikker på, at Parlamentet ser frem til at lytte yderligere til ham.
Parlamentet vil huske, at for mindre end en måned siden var min kollega Hans Van den Broek her for at få Parlamentets accept af Europaaftalen med Slovenien. Dengang understregede han den politiske betydning af at sikre, at interrimsaftalen kan træde i kraft den 1. januar 1997. Han bad navnlig om Parlamentets samtykke til at anvende hasteproceduren for at støtte Sloveniens bestræbelser på at indhente de øvrige associerede lande i deres strategier forud for tiltrædelsen. Jeg sætter stor pris på Parlamentets bestræbelser på at imødekomme disse ønsker og på at spille sin rolle med hensyn til at sikre, at Slovenien kan komme videre ad den europæiske vej uden yderligere forsinkelser.
Denne forhandling finder sted, som hr. Posselt siger, blot tre dage efter, at aftalen blev underskrevet af Rådet, Kommissionen og den slovenske regering, og det virker derfor realistisk at håbe på, at aftalen kan afsluttes i denne måned og træde i kraft den 1. januar 1997. Efter at have lyttet til de entusiastiske fortalere hr. Posselt, hr. Bösch og hr. Habsburg kan jeg knap nok vente på at fejre begivenheden med en skål i slovensk vin.
Jeg vil gerne udvide min entusiastiske tak til REX-Udvalgets ordfører hr. Posselt for den koncise og positive betænkning, han så hurtigt udarbejdede. Når interimsaftalen med Slovenien træder i kraft, får landet mulighed for at deltage aktivt i strategierne forud for tiltrædelsen på lige fod med de andre associerede lande i Central- og Østeuropa. Jeg glæder mig over, at samarbejdet mellem Kommissionen, Rådet og Parlamentet har vist sig at være så effektivt.
Mine kolleger og jeg selv har tillid til, at den nye regering i Slovenien vil videreudvikle forbindelserne på en meget konstruktiv måde. Det er klart, at Europa-Parlamentet er ivrig efter at deltage i udviklingen, mens vores nabo fortsætter forberedelserne på et unionsmedlemskab.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Vi går nu over til afstemningen.
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)

Forbedring af den finansielle forvaltning
(S.E.M. 2000)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0331/96) af Colom I Naval for Budgetkontroludvalget om Kommissionens program til forbedring af den finansielle forvaltning (Sound and Efficient Financial Management 2000 - S.E.M. 2000).

Colom i Naval
Fru formand, selv om navnet ikke er særlig klart, tillader jeg mig, mine damer og herrer, at påpege, at programmet S.E.M. 2000 vedrører grundlæggende aspekter med hensyn til demokratiet i Den Europæiske Union eller i det mindste infrastrukturen i demokratiet i Unionen.
Det er emner, der giver anledning til debat, endog lidenskabelig debat, ikke kun blandt indviede, men også blandt mange medborgere. Faktisk er S.E.M. 2000 (Sound and Efficient Financial Management) et ambitiøst program, der forsøger at forbedre forvaltningen af de offentlige midler i Fællesskabet og at undgå svig.
Hvor mange angreb på Unionen, mine damer og herrer, har ikke benyttet Fællesskabets reelle eller formodede dårlige forvaltning af budgettet som argument! Parlamentet er i ethvert demokrati den institution, over for hvilken den udøvende magt aflægger regnskab, og som godkender forvaltningen af de offentlige indtægter. Det er os, folkets valgte repræsentanter, der i første instans skal bedømme den udøvende magts forvaltning. Som den myndighed, der skal kontrollere og godkende Unionens forvaltning, har Europa-Parlamentet derfor den største interesse i dette program S.E.M. 2000. Det er et komplekst program, og jeg vil gerne som ordfører anerkende den uvurderlige hjælp, jeg har fået af Budgetudvalgets sekretariat ved udarbejdelsen af dette forslag til beslutning, og ligeledes fremhæve samarbejdet med kommissær Gradin og kommissær Liikanen samt med Kommissionens tjenester. Vi har tilmed - une fois n'est pas coutume - samarbejdet med Rådet, og vi har været tilknyttet arbejdet i gruppen af personlige repræsentanter for ECOFIN omkring dette emne, og dette vil jeg gerne have nedfældet i protokollen.
Programmet S.E.M. 2000 afvikles i tre på hinanden følgende faser - selv om der kan være midlertidige overlapninger - og det er et alsidigt program, da det tilsigter at omfatte alle aspekter af den finansielle forvaltning.
Det første anvendelsesområde omfatter Kommissionens procedure og organisation. Dette indebærer en vis revolution i personalepolitikken ved en revalorisering af forvaltningsfunktionen og de budgetmæssige kvalifikationer hos vores personale. Med henblik på opfølgningen af regeringskonferencen i 1996 og udvidelsen mod øst er det nødvendigt at have et kvalificeret personale i forvaltningen, samt at hvert generaldirektorat har sin egen finansielle forvaltningsenhed. Disse tekniske detaljer er ofte grundlaget for de store politiske succeser, mine damer og herrer.
Med udgangspunkt i disse menneskelige ressourcer foreslår vi Kommissionen forskellige foranstaltninger til forbedring af gennemførelsen af budgettet. De er anført under punkt 5 i vores forslag til beslutning, og jeg vil derfor ikke berøre dem yderligere. Et andet aspekt, som jeg vil understrege, er, at ca. 85 % - 85 %, mine damer og herrer! - af driftsomkostningerne afholdes af administrationer i medlemsstaterne, det være sig lokale, regionale eller centrale. Man må derfor forbedre de finansielle overslag, men navnlig hele koordineringen mellem administrationen - eller administrationerne, om De vil - i medlemsstaterne og administrationen i Unionen. Men man bør også øge kravet til ansvarlighed hos medlemsstaterne med hensyn til gennemførelse af fællesskabsbudgettet. Hidtil har regnskabsafslutningen og de finansielle korrektioner fungeret, mine damer og herrer, navnlig i EUGFL's Garantisektion.
Europa-Parlamentet mener, at programmet også burde omfatte de øvrige sektorer, f.eks. gennem en tilpasning af artikel 23 og 24 i forordningen om koordinering af strukturfondene. Dette rejser spørgsmålet om de personers valgbarhed, hvem Revisionsrettens årsberetning for 1995 i særlig grad er møntet på. Jeg vil imidlertid påpege, at problemet ikke er specifikt for strukturfondene. I henhold til denne beretning for 1995 fra Revisionsretten beløb de forsinkede betalinger til programmerne PHARE - lande i Øst- og Centraleuropa - og TACIS - det tidligere Sovjetunionen - sig ved slutningen af 1995 til næsten 3 milliarder ecu, dvs. halvandet års forsinkelse med betalingerne til vores samarbejde med Østlandene.
Mine damer og herrer, denne forsamling har altid taget bekæmpelsen af svig alvorligt, jeg tør sige betydeligt mere alvorligt end visse regeringer, der beskylder Kommissionen for ødselhed. Det var således Parlamentet og ikke Rådet, der gennemtvang oprettelsen af UCLAF, enheden for koordinering af bedrageribekæmpelse.
Parlamentet mener, at man også bekæmper svig gennem rationalisering af kontrollen og gennem præventive foranstaltninger, dvs. ex ante .
Vi er bevidste om det enorme antal transaktioner, der skal kontrolleres, hundrede tusinder af udbetalingsordrer, og vi forstår nødvendigheden af at benytte stikprøveteknikker, men dette skal gøres med den nødvendige lovhjemmel. Vi mener derfor, at der skal indføres ændringer, det være sig i den finansielle forordning eller i reglerne for gennemførelsesbestemmelserne, men det er et vigtigt emne, hvad angår dækningen af ansvar i forbindelse med Kommissionens generelle intervention.
Fru formand, jeg vil ikke optage mere tid, for jeg mener, at disse punkter er meget specifikke og for detaljerede til en gennemgang på 7 minutter. Enten udnytter jeg de 25 minutter, som gruppen har til rådighed her til formiddag, eller jeg tier stille nu og takker alle for samarbejdet. Jeg glæder mig over de fremskridt, der er gjort indtil nu, men på Parlamentets vegne forbeholder vi os ret til at komme med indlæg igen om dette program, efterhånden som det afvikles.

Tomlinson
Fru formand, hr. Colom i Naval klarede sig så godt, at jeg var fristet til at springe op og sige, at han skulle have fem minutter mere. Men det ville have været uretfærdigt, at han skulle have det kastet i hovedet med så kort varsel. Som han nævnte, har Parlamentet altid gået forrest i kampen mod svig, og det er tydeligt, ikke kun i det eksempel, han omtalte, nemlig oprettelsen af UCLAF, men også ved tildelingen af både personale og ressourcer, så enheden kan udføre sit arbejde.
Denne forhandling drejer sig om at føre diskussionen meget videre end blot kampen mod svig og se på, hvad der er påkrævet for at sikre en forsvarlig og effektiv anvendelse af alle vore ressourcer. Svig er kun et meget lille symptom på problemet med ineffektiv anvendelse af ressourcerne. Vi mister mange flere penge på grund af forkert forvaltning og ineffektiv kontrol end på grund af svig. Det er det egentlige mål med S.E.M. 2000-processen - at sikre, at vi anvender ressourcerne mere effektivt og rigtigt i alle vore procedurer.
Jeg tror, at Kommissionens initiativ ikke blot støttes af alle her i Parlamentet, men også af alle i medlemsstaterne, som lægger vægt på at sikre den korrekte og effektive anvendelse af de sparsomme ressourcer. De forslag, vi har liggende foran os, og som hr. Colom i Naval har baseret sin betænkning på, er tegn på en betydelig kulturforandring i Kommissionen. Den største forandring er den, der afspejler en kritisk og selvkritisk vurdering af, hvad der skal gøres. Det skal Kommissionen ønskes tillykke med. Den har ikke foregivet, at alt er i orden. Den har taget udgangspunkt i en selvkritik.
En særlig ros og anerkendelse skal gå til de to kommissærer, der har haft hovedansvaret - hr. Liikanen og fru Gradin. Kommissionen har med sine forslag udsendt et signal, som ingen andre fællesskabsinstitutioner har råd til at ignorere. Der, hvor Kommissionen er gået i spidsen med sine forslag, må Parlamentet og Rådet følge trop med tilsvarende støtte. Denne støtte vil komme på tre hovedområder. I dag tilbyder hr. Colom i Naval på Budgetkontroludvalgets vegne helt klart den politiske støtte, som er nødvendig fra denne institution, og han lover også, at Parlamentet vil spille sin rolle ved at garantere den lovgivningsmæssige og økonomiske støtte, som er nødvendig for at gennemføre nogle af disse forslag i praksis. Der bliver behov for ændringer af lovgivningen. Forslaget vedrørende metoden for anvendelse af finansforordningen er naturligvis kontroversielt og vil kræve ændringer af finansforordningerne. Men Parlamentet vil spille sin rolle og gøre det, der er nødvendigt for at sikre den forsvarlige anvendelse af ressourcerne.
Men Parlamentet skal overveje dette i sammenhæng med vores overordnede ansvar, som omfatter det særlige ansvar for dechargeproceduren. Dechargeproceduren indledtes her i salen tidligere på ugen, da hr. Friedmann på Revisionsrettens vegne fremlagde såvel Revisionsrettens årsberetning og revisionserklæringen. Det fremgik helt klart, at når vi taler om ineffektiv anvendelse af ressourcer, de områder, hvor der har været en alvorlig mangel på forvaltningsprocedurer, har Revisionsretten fundet frem til, at 90 % af tilfældene af mangelfulde oplysninger eller ukorrekt revision ikke skal findes hos Kommissionen selv, men hos Den Europæiske Unions medlemsstater, herunder nogen af dem, der ofte råber højst og peger fingre ad de andre institutioner. Når vi i forbindelse med denne procedure giver vores støtte til Kommissionen, må vi opfordre Kommissionen til at sikre, at de centrale regnskabsprocedurer integreres ordentligt med regnskabsprocedurerne i medlemsstaterne, således at når Kommissionen på et tidspunkt indfører forsvarlig og effektiv forvaltning, sker det på en sådan måde, at ingen af medlemsstaternes regeringer kan bruge Den Europæiske Union som undskyldning for deres hjemlige utilstrækkeligheder med hensyn til forvaltningen af Unionens ressourcer. Det er et vigtigt budskab, og her støtter min gruppe fuldt ud hr. Colom i Naval og hans betænkning, og vi vil gøre, hvad vi kan, for at sikre, at vi med vore synspunkter i sammenhæng med Kommissionens initiativ står fuldt og helt bag bestræbelserne på at sikre, at selv den sidste ecu af skatteydernes penge bruges forsvarligt, klogt og effektivt.

McCartin
Fru formand, jeg er meget glad for at kunne deltage i denne forhandling med kort varsel og anerkende hr. Colom i Navals bidrag i form af denne betænkning og i form af hans bidrag i udvalget, hvor han foretog en grundig analyse af problemstillingen og fremsatte forslag til fornuftige løsninger, og ligeledes takke ham for hans bidrag her til formiddag.
Vi må erkende, at efterhånden som Fællesskabet har fået flere ressourcer i årenes løb, er der blevet knyttet en del dårlig reklame sammen med forvaltningen, med Europa-Kommissionen og med Fællesskabets institutioner i almindelighed, på grund af det, man opfattede som efterladenhed i hele forvaltningen. Parlamentet kan heller ikke selv frakende sig sin del af skylden. Efterhånden som budgettet blev større, havde alle Unionens institutioner tendens til at bidrage til indførelsen af bestemmelser, som ikke fremmede den bedste og mest effektive fordeling af de ressourcer, som vi havde til rådighed.
Sidste år henledte Revisionsretten opmærksomheden på, at det ikke kun er Unionens institutioner, der ikke sørger for korrekt forvaltning, men nok så vigtigt også de nationale regeringer. Vores udgangspunkt ved tildelingen af ressourcer til især de fattigere regioner er heller ikke altid klart, hverken for os, som har foreslået bestemmelserne eller for medlemsstaterne, som har ansvaret for at fortolke dem. Alt for ofte tages der hensyn til de enkelte parlamentsmedlemmers og de forskellige udvalgs gode hensigter, alle gode ideer og alle folkestemninger, når man udarbejder bestemmelserne, med det resultat, at det er meget svært for de nationale regeringer at finde ud af, hvor vi vil hen med bestemmelserne, og hvordan de helt præcis skal administrere pengene.
Så nu har vi indhøstet en vis erfaring i at udarbejde bestemmelser, og jeg tror, at vi har lært noget om, hvordan det skal gøres. Medlemsstaterne har også lært det, og jeg håber, at de nye bestemmelser, der foreslås, er mere målrettede og mere klart formulerede, og at det bliver muligt med udgangspunkt i bestemmelserne og de forskellige hændelser at finde frem til, hvad Fællesskabets penge helt præcis er blevet brugt til. Dette har ikke været muligt med det gamle program, og det er ikke Kommissionens tjenestegrene, der skal have skylden.

Lindqvist
Fru formand, hr. kommissær, svig, svind, bedragerier og dårlig kontrol, uklare ansvarsforhold, forsinkede udbetalinger og manglende samarbejde mellem EU og medlemslandene er nogle af nøgleordene, når man skal beskrive den dårlige forvaltning af EU's midler. Blot et par procent af EU-budgettet svarer til et tocifret antal millioner kroner. Det er altid forkasteligt, men føles særlig smertefuldt i disse sparetider, hvor mange lovlydige borgere må spænde livremmen ind. Fru formand, enhver foranstaltning, som vi kræver, at andre skal træffe, må begynde med os selv, hvis vi skal være troværdige. Derfor bør der snarest muligt foretages en gennemgang af vore egne goder, herunder diæterne og reglerne for godtgørelse af rejse- og andre udgifter, og indføres regler for godtgørelse og fremmøde, som offentligheden har tillid til.
I øvrigt tror vi på følgende forslag i forbindelse med S.E.M. 2000: - Fælles kontrolorganer mellem EU og de nationale kontrolorganer. Bedre lokal og regional kontrol med, hvordan midlerne anvendes. Flere undersøgere, som er uafhængige af EU. Systematisk kontrol og opfølgning af, hvordan midlerne anvendes.
Derimod tror jeg personlig ikke på EU-politiforanstaltninger såsom at iværksætte sanktioner over for og straffe medlemsstater ved at inddrage bevillinger. Det er en forkert vej at gå i et samarbejde mellem lande; det vil blot skabe øget mistillid til EU.
Mindre bureaukrati, forenklede regler, bedre opfølgning af budgetkontrollen i samarbejde med nationale organer såsom toldvæsen, politi, skatteeksperter og folkevalgte repræsentanter er, efter min opfattelse, en bedre model. Jeg bifalder betænkningen og udvalgets forslag.

Wemheuer
Fru formand, mine damer og herrer! 370 millioner borgere i Den Europæiske Union har krav på at vide, hvad der sker med de penge, de betaler i skat. De har også krav på at vide - og det hører de om hvert år, når Revisionsretten fremlægger sin årsberetning -, når der er fejl og forsømmelser, uregelmæssigheder, svig og lignende ubehagelige fænomener. Det frådsede vi også godt og grundigt i her denne uge. Men jeg synes, at disse 370 millioner borgere også har krav på at vide, hvilke anstrengelser vi, Parlamentet, Kommissionen og forhåbentlig også Rådet gør os for at rette op på disse fejl, for at gennemføre en bedre og mere effektiv forvaltning.
I dette lys er det en skandale, at denne betænkning, denne forhandling, denne debat finder sted en fredag morgen! Jeg ved, at der ikke er nogen, der kan lide fredage. Det siger alle, ingen vil noget om fredagen. Men i dette tilfælde, fru formand, hvor alles øjne i Unionen i tirsdags var rettet på Revisionsrettens årsberetning, og hvor de så alt det, der ikke fungerer, ville det have været fair over for alle involverede institutioner og naturligvis også over for vor ordfører, der har lagt et stort stykke arbejde i betænkningen, at vise offentligheden, at der også gøres noget for at rette op på uregelmæssighederne, for at bekæmpe svig og sjusk.
Det kan ikke være rigtigt, at det kun er fejlene og forsømmelserne, der slås stort op i aviserne, mens alle anstrengelserne skrives med småt, for det, vi opnår med vore anstrengelser, er jo faktisk ikke så lidt!
Jeg appellerer nu til alle her i Parlamentet og til alle grupper at tænke over, hvordan de forholder sig til sådanne ting, for ellers risikerer man, at folk siger, at også Parlamentet er skinhelligt i sin kamp mod svig. At vi i vore fine taler siger: Ja, vi passer på jeres penge, det er derfor, vi er her. Parlamentet er altid aktivt og altid fremme i front. Men det skal også omsættes, det skal også være synligt. Jeg kunne tænke mig en forhandling, hvor alle gruppeformænd er til stede, tager stilling til dette og siger: Ja, vi støtter et sådant program. Vi takker ordførerne, som har gjort arbejdet. Vi takker Budgetkontroludvalget. Vi takker Kommissionen, og vi vil også derhjemme arbejde for, at der i vore medlemslande, i regionerne og overalt, hvor der er vanskeligheder, som jeg ikke kan komme nærmere ind på her, at der også her arbejdes på, at der ikke blot bliver taget beslutninger, men at disse også omsættes. Til det stykke, fru formand, har vi brug for synlighed, til det stykke har vi også brug for en enkelt dag, hvor folk lægger mærke til os, og ikke en dag, hvor ikke blot parlamentsmedlemmerne, men også alle journalister desværre allerede er taget hjem!
(Bifald)
Neil Kinnock
Fru formand, Kommissionen vil gerne takke hr. Colom i Naval for hans meget grundige arbejde og glæder sig meget over forslaget til Europa-Parlamentets beslutning om Kommissionens S.E.M. 2000-program, som naturligvis er det konkrete udtryk for Jacques Santers løfte til Parlamentet i januar sidste år om at ændre den økonomiske og administrative kultur i Kommissionen.
Initiativet er naturligvis blevet ledet af mine kolleger kommissær Anita Gradin og kommissær Erkki Liikanen.
Fase I var fokuseret på ordningerne internt i Kommissionen, og der er oprettet enheder for økonomi og menneskelige ressourcer, eller de eksisterende er blevet styrket, i alle Kommissionens tjenestegrene, og de er gjort direkte ansvarlige over for den øverste ledelse. Vi har afklaret ansvarsfordelingen og sikrer os, at tjenestemænd på alle niveauer føler et personligt ansvar for at bruge skatteydernes penge på den mest effektive måde, så vi får mest muligt ud af pengene.
Fase II af S.E.M.-programmet bestod af en vurdering af de mulige ændringer af procedurer, arbejdsmetoder og bestemmelser.
Fase III drejede sig om forvaltningen af de 80 % af Fællesskabets budget, der gives ud i medlemsstaterne.
Siden marts måned har Kommissionen samarbejdet med en gruppe af højtstående personlige repræsentanter for landenes finansministre med henblik på at forbedre anvendelsen af bevillingerne, at stramme den finansielle forvaltning op og udveksle bedste praksis med hensyn til evaluering og kampen mod svig.
Vi var især tilfredse med, at Parlamentets ordfører, hr. Colom i Naval, kunne deltage i arbejdet i de personlige repræsentanters gruppe og informere dem om Parlamentets holdning til programmets forskellige aspekter. Jeg antager, at indholdet af dagens korte forhandling vil betyde en yderligere styrkelse af budskabet i den kommende periode.
Kommissionen bemærker, at Parlamentet forbeholder sig retten til at evaluere fremskridtene med hensyn til S.E.M. 2000, og vi kan forsikre Parlamentet om, at Kommissionen ikke gør sig nogen illusioner om omfanget af den opgave, den har påtaget sig, og at evalueringen af programmet bliver en vigtig del af processen.
Revisionsrettens årsberetning og revisionserklæring viser, at der skal gøres mere internt i Kommissionen og i medlemsstaterne, og kommissærerne har klart givet udtryk for deres aktive engagement i denne opgave.
Jeg vil gerne kort komme ind på beslutningens hovedpunkter. Med hensyn til procedurer og forvaltning i Kommissionen er der fuld enighed mellem Parlamentet og Kommissionen om behovet for at finde en balance mellem forvaltningen af finansielle og menneskelige ressourcer og politikken, og vi er også enige om, at det personale, der arbejder med finansiel forvaltning og ressourceforvaltning, skal være ordentligt uddannet, ordentligt motiveret og påskønnes med hensyn til karriereplanlægning.
Med hensyn til gennemførelsen af budgettet opfordrer Parlamentet med rette medlemsstaterne til at forbedre deres indsats. Kommissionen mener imidlertid, at den mest effektive vej fremad går gennem samarbejde snarere end økonomiske sanktioner i tilfælde af uregelmæssig indberetning af oplysninger.
Hvad angår medlemsstaternes finansielle ansvar, regnskabsafslutning og finansielle korrektioner er Kommissionen enige i Parlamentets synspunkt om, at forvaltningen af strukturfondene skal undersøges nøje. Vi mener imidlertid, at frem for at anvende et regnskabsafslutningssystem i lighed med det, der bruges for udgifterne under EUGFL, Garantisektionen, er det bedre hurtigst muligt at løse problemet med at definere støtteberettigede udgifter i samarbejde med medlemsstaterne og træffe foranstaltninger inden for de eksisterende lovgivningsmæssige rammer med henblik på at styrke den finansielle forvaltning og klarlægge ansvarsområderne for medlemsstaterne og deres kompetente myndigheder. Vi forventer også at foreslå ændringer af inddrivelsesbestemmelserne i lovgivningen om egne indtægter.
Med hensyn til rationaliseringen af kontrollen, koordinering af finanskontrollen og forebyggelse af svig mener vi, at et yderst vigtigt træk i S.E.M. 2000 er rationaliseringen af kontrollen af udbetalinger forud for godkendelsen og videreudviklingen af den interne revisionsfunktion, herunder ydelsesrevision.
Efter en vurdering af muligheden for at revidere reglerne for finansinspektørens forudgående godkendelse af individuelle transaktioner konkluderede vi, at brugen af almindeligt accepterede revisionsteknikker, såsom stikprøver, indtil videre skal fortsætte inden for de eksisterende regler, som sikrer finansinspektørens ret til fortsat at gennemføre forudgående kontroller af transaktioner, når dette skønnes nødvendigt.
Hvad angår koordinering af finanskontrol og revision i Kommissionen og over for medlemsstaterne opfordres Kommissionen i beslutningsforslaget til i højere grad at inddrage de nationale kontrolmyndigheder i koordineringen af kontrollen og harmonisere kontrollen af revisionsmetoderne.
Jeg kan meddele Parlamentet, at Kommissionen arbejder aktivt på at udvikle denne koordinering gennem et årligt revisionsprogram, der omfatter Kommissionens tjenestegrene, de nationale kontrolmyndigheder og Fællesskabets Revisionsret.
Med hensyn til forebyggelse af svig og sikring mod svig ved Parlamentet, at et af målene for S.E.M. 2000 er at reducere det formodede omfang af svig med EU-midler, som i øjeblikket menes at udgør 0, 6 % af Fællesskabets budget. Svig og uregelmæssigheder på budgettets indtægtsside - navnlig tabte toldindtægter - skønnes imidlertid at udgøre 1 % af budgettet.
Som Parlamentet er klar over, begynder der at komme opmuntrende resultater fra de af Kommissionens tjenestegrene, der beskæftiger sig med afsløring af svig og inddrivelse af mistede indtægter på vegne af Fællesskabets skatteydere. Kommissionen angriber ligeledes ondets rod ved at tage skridt til at forebygge svig.
Kommissionens tjenestegrene for finanskontrol og bedrageribekæmpelse har fået besked på at sikre alle udkast til afgørelser og lovgivning mod svig. Det er Kommissionens mål at sikre, at alle dens tjenestegrene udvikler effektive bedrageribekæmpelsesreflekser.
Med hensyn til evalueringen er Kommissionen enig med Parlamentet. Det er vores mål at afskaffe den såkaldte udgiftskultur og i stedet indføre en evaluerings- og resultatkultur i samarbejde med medlemsstaterne.
Om S.E.M. 2000 bliver vellykket afhænger først og fremmest af, om vi kan motivere vores personale, og afhænger naturligvis også af et effektivt samarbejde med medlemsstaterne - som de ærede medlemmer har fremført i løbet af forhandlingen - og de samme medlemsstaters engagement i at forvalte Fællesskabets midler mest størst mulig effektivitet.
Naturligvis ønsker Kommissionen Parlamentets stærke støtte til vores initiativ velkommen, og vi vil fortsat holde Parlamentet fuldt underrettet gennem de relevante udvalg og også direkte over for Parlamentet.

Formanden
Mange tak, hr. Kinnock.
Forhandlingen er afsluttet.
Vi går nu over til afstemningen om hr. Colom i Navals betænkning.
(Forslaget til beslutning vedtoges)

Formanden
Hr. Tomlinson har ordet til forretningsordenen.

Tomlinson
Hr. formand, jeg vil gerne sige, at jeg finder det beklageligt, at Parlamentet ikke fik lejlighed til at lytte til gode råd fra folk som de danske markedsmodstandere, som for et par måneder siden havde så meget at sige til skjulte kameraer, om hvordan vi skal gennemføre forsvarlig og effektiv forvaltning.
Da de havde mulighed for at drøfte dette spørgsmål ordentligt her i Parlamentet i dag, fandt jeg det meget beklageligt, at vi ikke kunne nyde godt af deres rådgivning, til trods for, at en bestemt dansk dame sad på sin plads tidligere på formiddagen.

Formanden
Hr. Tomlinson, som De meget vel ved, er dette ikke til forretningsordenen. Men Deres indlæg er noteret. Lad os ikke starte denne debat igen, dette spørgsmål er jo afsluttet med en enstemmig afstemning til fordel for hr. Colom i Navals fortrinlige betænkning. Jeg lykønsker ham og takker ham for det fine arbejde, han som sædvanlig har gjort, og som han er kendt for.

Levende planter og blomsterdyrkning
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0336/96) af Filippi for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter om forslag til Rådets forordning (EF) om specifikke foranstaltninger for levende planter og blomsterdyrkningens produkter (KOM(96)0261 - C4-0390/96-96/0155(CNS)).

Filippi
Hr. formand, ærede kolleger, jeg vil allerførst beskrive omfanget af den sektor, som er genstand for forhandling her i formiddag, hvilket jeg finder relevant, for når man taler om landbrug og industri og om økonomi i almindelighed, er der sektorer, der anses for vigtige og strategiske, og andre, som efter min opfattelse fejlagtigt betegnes som marginale. Der er her tale om en landbrugssektor, som - når man ser på beskæftigelsen - repræsenterer over en halv million arbejdspladser. Dette svarer til antallet af arbejdspladser i de tre største europæiske bilindustrier tilsammen. Det er en sektor, som udgør fra 4, 3 til 5 % af landbrugets samlede produktionsværdi i Den Europæiske Union.
Man taler så meget om beskæftigelse, og det er en sektor med relativt beskedne investeringer og en høj beskæftigelsesintensitet. Af forskellige grunde er forslaget om særlige foranstaltninger for prydplante- og blomstersektoren derfor betydningsfuldt.
Men hvori består problemet? Problemet er, at sektoren føler sig svigtet.
Jeg har holdt møder med producenterne inden for sektoren, og de føler sig svigtet i en situation, hvor AVSlandene kan eksportere med toldfritagelse til Den Europæiske Union, hvor der er indgået præferenceaftaler med landene i Mellem- og Sydamerika, og hvor der på det seneste er indgået aftaler med Israel, Jordan og Cypern, ifølge hvilke 80 % af de afskårne blomster, disse lande eksporterer til Den Europæiske Union er fritaget for told.
Og medens der for de andre sektorers vedkommende er truffet foranstaltninger til støtte for EU-produktionen, er der indtil dato ikke truffet lignende foranstaltninger, hvad blomstersektoren angår. Desuden må blomstersektoren slås direkte med konkurrencen fra gave- og fabriksindustrien på det indre marked.
Rådet forpligtede sig i november 1995 - især netop efter aftalerne med Israel og Marokko - til at træffe særlige foranstaltninger, hvilket imidlertid stadig ikke er sket. Derfor gjorde jeg selv og Landbrugsudvalget i maj og i juni i år opmærksom på problemet i en mundtlig forespørgsel og i en europa-parlamentsbeslutning, hvori man krævede, at der blev gennemført salgsfremmende foranstaltninger inden for blomstersektoren.
Jeg må sige, at Kommissionen har været hurtig med sit svar, hvilket er grunden til, at vi her i dag kan behandle en række forslag til salgsfremmende foranstaltninger. Forslaget er et skridt i den rigtige retning, idet det omfatter foranstaltninger, hvor medlemslandene og producentorganisationerne inddrages i initiativer til fremme af salget af europæiske produkter. Forslaget er imidlertid ikke tilstrækkeligt og utilfredsstillende, hvad angår iværksættelsestidspunktet, som ligger så sent som i 1998, og med hensyn til finansieringen. Der foreslås et bidrag på 10 mio ECU, medens der i europa-parlamentsbeslutningen fra juni i år krævedes 60 mio ECU svarende til 4 % af produktionsværdien i sektoren, dvs. meget mindre end det, der ydes de øvrige landbrugssektorer. Det er således nødvendigt med flere penge, og det er især nødvendigt at iværksætte foranstaltningerne allerede i 1997. Vi ved, at Ministerrådet deler vores synspunkt om nødvendigheden af at iværksætte foranstaltningerne i 1997, og det har allerede fastsat et bidrag på 15 mio ECU. Vi mener, dette er utilstrækkeligt, og at der bør gøres mere, også fordi det at intervenere i denne sektor, således som vi har anmodet om, er ensbetydende med at hjælpe de små og mellemstore virksomheder, som findes inden for sektoren, med at organisere sig og samarbejde og også selv bidrage økonomisk til de salgsfremmende aktiviteter.
Der vil også vise sig andre problemer i fremtiden, men jeg tror, at hvis vi starter med disse salgsfremmende foranstaltninger, er vi på rette vej henimod en løsning på sektorens problemer.

Correia
Hr. formand, de klimatiske betingelser i Den Autonome Region Madeira skaber komparative fordele inden for rammerne af Fællesskabet og globaliseringen af økonomien for prydplanter. Det subtropiske klima gør det muligt at producere levende planter og blomster i det fri eller i drivhus, og den eksisterende småbrugsstruktur er tilpasset en sådan produktion. Markedet for levende planter af høj kvalitet forsynes i dag hovedsagelig via fly. Med et privilegeret klima, en veltilpasset bedriftsstruktur og på kort sigt en operativ lufthavn er der skabt gode betingelser for at fremme sektoren for levende planter. Hertil kræves imidlertid opbygning af kommercielle infrastrukturer, der kan forestå en samlet markedsføring af Madeiras produktion af levende planter.
Veludstyret fra naturens hånd og med sikring af forbindelsen til den omgivende verden er der stærkt behov for kommercielle infrastrukturer og produktionssammenslutninger. Uden eksistensen af sådanne strukturer, som kan forestå markedsføringen for småproducenterne, fastsætte kvalitetskrav og fremme produktionen, vil de eksisterende komparative fordele ikke kunne udnyttes. Da der er tale om et randområde, bør Parlamentets betænkning for disse regioners vedkommende medtage forslag om finansiering af kommercielle infrastrukturer, som gør det muligt at udnytte de potentielle muligheder og forene småproducenterne, således at der skabes betingelser for at organisere denne sektor, der er af stor betydning for en økonomisk tilbagestående region.

von Habsburg
 Señor Presidente, mine damer og herrer! Jeg vil først kommentere noget helt andet. Fru Wemheuer sagde i den foregående forhandling, at der ikke er nogen, der kan lide fredage. Jeg vil gerne her sige, at i al fald jeg kan lide fredage, for det er vor pligt omsider at indse, at vi skylder vore vælgere at arbejde her på de dage, hvor vi er her.
Jeg vil så fortsætte med at sige, at blomstermarkedet, som hr. Filippi har udarbejdet en fremragende betænkning om, som jeg gerne vil takke så mange gange for, er meget vigtigt for os, ja, vigtigere end de fleste tror. På et eneste punkt er jeg måske af en lidt anden opfattelse end hr. Filippi. Jeg finder de påtænkte støtteforanstaltninger helt utilfredsstillende. Det er ikke tilstrækkeligt, at vi her forsøger - og det er jo desværre det centrale i støtteforanstaltningerne - bare at udvide markedet med salgsfremstød. Jeg er min kollega fra Madeira meget taknemmelig for, at han gjorde opmærksom på øernes betydning, for nøjagtigt det samme gælder for Azorerne og de Kanariske Øer som for Madeira. Jeg er, det vil jeg ærligt indrømme, interesseret i de Kanariske Øer, for mange småproducenter på de Kanariske Øer kommer fra Bayern. De fortæller mig, hvilke problemer de har, fordi vort blomstermarked ikke er tilstrækkeligt beskyttet, fordi man her tillader og fremmer import udefra, specielt fra Sydamerika, som de siger. Jeg har, det skal guderne vide, ikke noget imod Sydamerika. Bønderne der har krav på vor støtte! Men når jeg ser på, hvem der sender os blomster fra Sydamerika, minder det mig påfaldende om vor banandiskussion i sin tid, hvor man hele tiden sagde, at bananerne blev importeret i bøndernes navn, mens det i virkeligheden var store kapitalistiske selskaber, der oversvømmede vort marked med bananer.
Jeg vil med begejstring stemme for Filippi-betænkningen.

Formanden
Mange tak, hr. von Habsburg. De ved, at en formand institutionelt set skal være meget afbalanceret og ikke i noget tilfælde må give udtryk for sine personlige meninger. Men jeg vil gerne støtte mig til Deres første udtalelser og sige her, at jeg personligt føler mig meget beæret over at føre forsædet om fredagen.
Nu har hr. Santini ordet på vegne af Gruppen Union for Europa i fire minutter.

Santini
Hr. formand, også jeg er helt beæret over at arbejde i en så hjertelig atmosfære, og det tilmed omkring et så behageligt emne som blomster. Men - som man siger - ingen roser uden torne. For selv om der siden 1968 har eksisteret en regulær fælles markedsordning for roser, er dette vidunder af et produkt aldrig blevet værdsat på linje med andre mere kendte produkter, som også henhører under landbrugssektoren i snæver forstand.
Blomsterproducenterne er ikke genstand for interventioner eller støtteordninger, og der tages ingen initiativer til fremme af salg og eksport, og ikke desto mindre er EU-handelsbalancen for blomster, planter og blomsterløg præget af en stærk, positiv tendens, samtidig med at disse farverige produkter optager et stadig stigende areal. I Den Europæiske Union findes der i dag 42.000 ha med blomster uden for drivhus, 23.000 ha med blomster i drivhus og 68.000 ha med blomster på planteskoler. Jeg ved ikke, om disse tal er nævnt i Filippi-betænkningen; hvis det er tilfældet, må De meget have mig undskyldt, men tallene bør fremhæves, for at man forstår, at der ikke er tale om den lille blomsterpige på gadehjørnet, men om en meget vigtig sektor, der i dag tæller over 510.000 arbejdspladser, og som har en skønsmæssig produktionsværdi på over 11 mia ECU.
Det ved man alt om i Holland, som har gjort blomsterproduktion til en sand national industri. Og ud over at være storproducenter er hollænderne også storforbrugere af blomster.
Hvert år bruger EU-borgerne 19 mia ECU på blomster, i gennemsnit 51 ECU pr. person. Det skal siges, at vi italienere bestemt ikke hører blandt de største forbrugere af blomster trods vores ry for romantik; vi er faktisk - sammen med svenskerne og østrigerne - dem, der køber færrest blomster. Også på dette felt er hollænderne de førende.
Fællesskabsproduktionen - og det er her, tornene kommer ind i billedet - er ikke beskyttet. Der findes en række GATT-regler, i henhold til hvilke toldsatserne blev sænket fra og med den 1. juli 1995; desuden har en række lande opnået en række begunstigelser; det gælder specielt udviklingslandene og lande, der forpligter sig til at gøre en indsats i kampen imod narkotika; endvidere er der de særlige relationer til GSP-landene og til landene inden for Lomé-konventionen.
Således har de europæiske blomsterproducenter at gøre med en hård konkurrence, der nyder godt af begunstigelser, og de ser naturligvis med bekymring på alle disse former for lempelser. Det skønnes, at ca. 80 % af importen af blomster i dag er fritaget for told.
I forbindelse med prispakken for 1996-1997, som jeg er stolt over at have været ordfører for her i salen, blev der iværksat en række mindre foranstaltninger, der udgør et incitament, en opmuntring for de europæiske blomsterproducenter, men det er kun en beskeden begyndelse.
Der er blevet foreslået 15 mio ECU for det første år og 60 mio ECU som samlet udgift for de kommende år, medens blomsterproducenternes organisationer har vurderet gevinsttabet forårsaget af toldpræferenceordningerne til 50 mio ECU på årsbasis.
Det forholder sig således, at fællesskabsproducenterne er tvunget til også at markedsføre importerede blomster og planter, hvis de vil være konkurrencedygtige. Derfor anmoder de nu om støtte til salgs- og eksportfremmende foranstaltninger; det er i sidste instans arbejdspladser, der står på spil. Der er her tale om en støtte, hr. formand, som forekommer mig så meget mere berettiget, som der ikke findes store multinationale selskaber inden for blomstersektoren. Denne sektor udgøres hovedsagelig af små og mellemstore virksomheder, der i de fleste tilfælde er familieforetagender.

Formanden
Mange tak, hr. Santini. Jeg må meddele de damer og herrer, der sidder i tilhørerlogerne, at Parlamentets forretningsorden forbyder besøgende at komme med meningstilkendegivelser af enhver art. Jeg beder Dem derfor om at forholde Dem roligt. Ellers bliver jeg desværre nødt til at bede Dem om at forlade tilhørerlogerne.
Mine damer og herrer, hr. Mulder har nu ordet på vegne af Det Europæiske Liberale og Demokratiske Partis Gruppe i to minutter.

Mulder
Hr. formand, jeg vil, som så mange andre, begynde med at lykønske hr. Filippi med hans fortræffelige betænkning. Mange vil spørge sig selv: Hvorfor er det nødvendigt at udstyre landbrugspolitikken med et nyt støttesystem for en gren af landbruget, som indtil nu har været uden støtte. Blomsterdyrkningen i Europa kender stort set ikke til støtte. Det er et fuldstændig frit marked. Alligevel mener jeg, at det under de nuværende omstændigheder er nødvendigt at indføre en - ganske vist meget begrænset - støtte til også denne gren af landbruget. Hvorfor er det nødvendigt? Det er det, fordi Den Europæiske Union i de seneste år i stadig større omfang har indgået frihandelsaftaler, som ofte skal tjene ideelle mål, med andre lande. Jeg er enig med hr. von Habsburg, det store spørgsmål er, om disse mål så også bliver nået, men følgen er, at der bliver indført blomster i stor målestok til Den Europæiske Union uden nogen form for beskyttelse. Det betyder stor konkurrence for de europæiske blomsterproducenter.
Det, det drejer sig om, er altså: Hvor stort et beløb skal vi yde? Det beløb, som Kommissionen har foreslået, er 0, 1 % af den samlede omsætning i Den Europæiske Union. Det er en bagatel. Jeg mener derfor, at vi kan give ekstra støtte, sådan som vi har gjort det en gang tidligere i Parlamentet, jeg mener, at det var i juni i år. Jeg er enig med ordførerens forslag om at gå op til et beløb på 60 mio. Det er så 0, 5 %. Nogle vil sige: Hvorfor ikke en fuldstændig liberal politik? Nej, vi må have ærlig konkurrence. I Europa kender vi til strenge miljøforholdsregler. I resten af verden er det desværre endnu ikke tilfældet. Derfor en denne støtte nødvendig.

Graefe zu Baringdorf
Hr. formand, også jeg anerkender, at vi her har med et meget vigtigt marked at gøre - mange arbejdspladser, stor omsætning, gode forretninger -, og ved De, hvorfor det er sådan? Fordi vi hidtil har holdt dette område uden for markedsordningerne! Og nu kommer der forslag om at regulere dette område, selv fra de liberale! Hr. Mulder, jeg er yderst forbavset over, at De nu kræver, at der indføres subsidier på dette blomstrende marked, selv om alverden siger, at subsidier skal væk!
Det vanskelige på dette marked ligger jo i, at det har fungeret så godt; derfor gik man i gang med at producere, og nu har man afsætningsproblemer. Så skal det offentlige træde til med støtteforanstaltninger på et marked og i en forretning, som i den grad står for en høj omsætning, sådan at, som det står her, folk kan købe blomster hele året rundt, ikke blot af og til, men hele året rundt. Hvis man ønsker noget sådant, så skal denne industri selv finansiere det, markedet skal selv regulere det! Hvis vi begynder med det her, så har man netop åbnet døren for ikke blot finansiering af støtteforanstaltninger, men også - som hr. Santini siger - for subsidiering og støtte af eksport; det er nemlig det næste skridt.
Så kommer det ærede parlamentsmedlem fra Madeira og siger: Men jeg vil også gerne have noget fra denne kasse - vi ligger jo i udkanten, vi har jo så dårlige betingelser i randområderne! Og så har I så gode betingelser for blomster som ingen andre! Hollænderne må jo bruge olie og megen energi, mens blomsterne hos jer vokser af sig selv. Men at være et randområde berettiger naturligvis endnu en gang til subsidier.
Det, vi starter på her, er et kapløb om offentlige kasser, og de næste etaper lige klar. Og jeg må endnu en gang sige, hr. Mulder, at jeg er meget forbavset over, at De som liberal nu vil smøre dette blomstrende marked yderligere!
Hvis vi nu tænker lidt anderledes: Ved import har vi f.eks. med Israel aftaler om minimumspriser; ellers bliver der opkrævet told. Det kunne man naturligvis også gøre med andre tredjelande, det ville være en fornuftig foranstaltning. Men man griber da ikke ind på et florerende marked og påtvinger det en markedsordning! Vi kan godt snakke om andre foranstaltninger, men vi kan ikke stemme for denne betænkning! Jeg er ganske vist den eneste, der ikke er for den, men det forekommer mig virkelig at være akkumuleret ufornuft, hvis samtlige parlamentsmedlemmer går i den forkerte retning!

Vieira
Hr. formand, først og fremmest vil jeg afvise den foregående talers udtalelser, for så vidt som de ikke medtænker den reelle betydning af de fjerntliggende områders blomsterdyrkningsaktiviteter (og andre landbrugsaktiviteter), som har brug for beskyttelse, fordi det drejer sig om et marked, som har særlige vanskeligheder på grund af de omkostninger, der er forbundet med deres øbeliggenhed, som fællesskabsinstitutionerne er forpligtet til at tage hensyn til.
Markedsføringen af den europæiske blomsterdyrkningssektors produkter er ikke let i dag, navnlig på grund af den øgede konkurrence, som Den Europæiske Union selv har fremmet. Dette er baggrunden for forslaget til rådsforordning og hr. Filippis fremragende betænkning, som omhandler specifikke foranstaltninger for afskårne blomster, løvværk og levende planter. Vi kan fuldt ud tilslutte os forslaget, som vil bidrage til en betydelig forøgelse af forbruget af de produkter, der er frembragt i Fællesskabet. Medlemsstaterne er ikke altid så opmærksomme, som de burde være, på markedsføringsproblemerne og overlader det til producenterne at løse de problemer, der opstår. Men de har nu mulighed for i højere grad at medvirke på markedsføringsområdet.
Vi støtter fuldt ud hr. Filippis betænkning, som i høj grad forbedrer forslaget til forordning, ikke alene fordi den foreslår, at Den Europæiske Union fra 1997 øger støtten til fremme af forbruget af levende planter og blomsterdyrkningens produkter, men også fordi den åbner mulighed for, at en enkelt medlemsstat alene kan indlede salgsfremstød og gøre krav på fællesskabsfinansiering.
Og fordi jeg er hjemmehørende i et randområde med optimale betingelser for eksotisk blomsterdyrkning, som oven i købet kan øges ganske betydeligt, hvis den bliver behørigt fremmet af mit land og Den Europæiske Union, vil jeg understrege noget, som jeg mener burde have været gjort for lang tid siden, nemlig at lade mange regionale kvalitetsprodukter omfatte af fællesskabspræferencen, navnlig i de regioner og medlemsstater, hvor de naturlige ressourcer er knappe og produktionen endnu kun lidet diversificeret og udviklet.

Neil Kinnock
Hr. formand, jeg vil gerne takke Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter og ordføreren hr. Filippi for den grundige og positive betænkning. Som Parlamentet ved, er formålet med Kommissionens forslag til forordning at forbedre situationen for levende planter og blomsterdyrkningens produkter i overensstemmelse med den forpligtelse, som Rådet for almindelige anliggender indgik i november sidste år. Forslaget sigter mod at udvikle nationale programmer i en eller flere medlemsstater med henblik på at fremme efterspørgslen på fællesskabsproducerede levende planter og blomster i Fællesskabet og andre lande.
Fællesskabets budget skal afholde 60 % af de samlede udgifter til programmet, og Kommissionen forventer, at disse programmer vil få en positiv indvirkning på dyrkernes indkomster og hele vejen gennem markedsføringskæden. Da det er vigtigt at bruge alle de afsatte midler effektivt i 1997 og iværksætte programmet uden forsinkelse, er det naturligvis ønskeligt med en afgørelse fra Rådets side i år.
Med hensyn til ændringsforslagene drejer ændringsforslag 1, 2 og 3 sig om betragtning 1, og Kommissionen mener, at dens eget forslag allerede er tilstrækkeligt klart. Tilsvarende er der allerede taget højde for indholdet i ændringsforslag 4 i finansieringsoversigten til forslaget, og gennemførelsesforanstaltningerne vil indeholde detaljerede bestemmelser. Hvad angår ændringsforslag 5 er Kommissionen glad for at kunne sige, at Rådet er parat til at hæve budgettildelingen for 1997 fra de oprindeligt foreslåede 10 mio ecu til 15 mio ecu. Jeg håber, at forslaget får Parlamentets støtte.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Vi går nu over til afstemningen om hr. Filippis betænkning.
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)

Graefe zu Baringdorf
Hr. formand! Vi stemte imod denne betænkning, netop fordi vi finder denne sektor så vigtig. Det er ganske vist et område, som ikke direkte medfører, at munde bliver mættet, men som bringer glæde, hvilket jo ikke er mindre vigtigt. Sektoren har i de seneste år oplevet en så god udvikling, netop fordi der ikke har været nogen markedsordning. Vi har et lignende område, det er kartoflerne. Jeg dyrker ikke blomster, men kartofler, og jeg ville som kartoffelavler absolut modsætte mig en markedsordning for kartofler, da det ville reducere mulighederne for udvikling på dette område. Man kan se det på alle andre områder, hvor der har været markedsordninger. Det er de syge områder i landbruget, mens de øvrige holder sig nogenlunde oven vande. Præcis sådan er det på blomsterområdet, og nu skal man begynde med - ganske vist først forsigtigt ved at fremme afsætningen - at gå ind i et interventionssystem. De hørte jo de øvrige parlamentarikere sige, at det ikke skal stoppe ved støtten, men at det til sidst skal ende med interventioner og eksportfremme, hvilket vi jo på andre områder er i fuld gang med at afvikle.
Når mange talere nu sagde, at vi ikke ønsker at fremme de perifere områder, så er det ikke rigtigt. Netop når de integreres i denne fremme - det kan man også se på de andre områder -, ender det ikke med at fremme, men det ender med en koncentration på de bedste jorder, og det er de perifere områder dårligt tjent med. Det har være resultatet af markedsordningen. Det ønsker vi ikke. Derfor er vi ikke imod en udvikling af de perifere områder, men for en sådan, og det blev der givet udtryk for ved vor stemmeafgivelse.

Van Dijk
Hr. formand, jeg må sige, at det er med stigende forundring, at jeg har fulgt forhandlingen om forordningen for blomsterdyrkning, og at jeg endog fra liberalt hold har måttet høre, at denne forordning er nødvendig, og ikke blot at den er nødvendig, men også, at der skal hældes en betydeligt sum penge i den. Det er virkelig en skandale! Vi ved alle, i hvert fald i Nederlandene, at blomsterproduktionen virkelig er den gren af landbrugsproduktionen, der er mest forurenende, hvor der bruges store mængder pesticider, hvor der ganske vist ikke frådses med olie, men med naturgas, og som der så nu på skandaløs vis også skal hældes penge i for at fremme den lidt! Jeg har endda her hørt, at eksporten skal subsidieres, mens nogle fattige lande i Afrika i parentes bemærket gør forsøg på at afsætte varer på vort marked.
Jeg har derfor stemt imod, for jeg er tilhænger af, at vi opfører os en lille smule i overensstemmelse med, hvad vi siger uden for Parlamentet her, nemlig at vi finder, at der må skabes en større åbenhed på vore markeder. Jeg forstår virkelig ikke noget af dette her.

Ahlqvist, Theorin, Waidelich og Wibe
Vi har valgt hverken at stemme for eller imod denne betænkning, da et forslag, som går ud på at støtte gartnerierhvervet med 60 millioner ecu, forekommer os urimeligt.
For det første kan man ikke give hver eneste landbrugssektor støtte, hver gang den får problemer. Det gør man jo ikke i forbindelse med andre erhverv, eksempelvis inden for industri- og servicesektoren. Desuden er der for meget protektionisme over forslaget, idet det stiller planter og blomsterprodukter fra den tredje verden ugunstigt.

Mulder
Hr. formand, blot en kort reaktion på, hvad fru Van Dijk lige sagde. Det drejer sig her om fremme af afsætningen i Den Europæiske Union selv. En sådan fremme af afsætningen af blomster er nødvendig, fordi der af forskellige grunde indgås stadig flere frihandelsaftaler - med Sydafrika for at mindske narkoproduktionen, med flere andre områder af andre grunde. Det store spørgsmål er, om målet nås, men det er også et spørgsmål, om der er tale om lige konkurrencevilkår. Godt nok kan der i Den Europæiske Union bruges mange bekæmpelsesmidler, men uden for denne anvendes der langt flere bekæmpelsesmidler af skadelig karakter. Blomsterne kan komme ind uden nogen beskyttelse. Jeg tror ikke, at det er ærlig konkurrence, og jeg tror ikke engang, at De Grønne går ind for det. Jeg er stor tilhænger af den.

Formanden
Hr. Mulder, som De meget vel ved, er dette ikke til forretningsordenen. Jeg har ikke afbrudt Dem - det vil jeg aldrig gøre - hverken Dem eller noget andet medlem, men det ville dog glæde mig, hvis vi alle sørgede for at anvende forretningsordenen korrekt, for nu starter De igen en debat, selv om vi allerede har sat denne betænkning til afstemning.
Derfor beder jeg Dem og alle medlemmerne om i fremtiden at hjælpe mig med at styre vores forhandlinger bedst muligt og til enhver tid anvende den tid, vi har, til det, den er bestemt til. Jeg siger Dem tak, for jeg er sikker på, at De også vil hjælpe mig i fremtiden.

Ligestilling mellem mænd og kvinder i den
offentlige forvaltning
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0283/96) af Larive for Udvalget om Kvinders Rettigheder om gennemførelse af ligestilling mellem mænd og kvinder i den offentlige forvaltning.

Larive
Hr. formand, nu, hvor stadig flere kvinder er veluddannede og også er ude på arbejdsmarkedet, er det på høje tid, at de også er medbestemmende som beslutningstagere. I praksis støder mange kvinder stadig hovedet knaldhårdt mod det såkaldte glasloft. En stor del af de ansatte i den offentlige forvaltning er kvinder, somme tider mere end halvdelen. For Den Europæiske Union er gennemsnittet ca. 44 %. Men dér, hvor beslutningerne træffes, er kvinderne stærkt underrepræsenterede - eller de glimrer endda ved deres fravær. Dette gælder både i de enkelte medlemslande og på europæisk plan.
Kvinder udgør mere end halvdelen af befolkningen, og de bør være medbestemmende for vore samfundsforhold. En ligelig repræsentation er essentiel for demokratiet og for en afspejling af samfundet i den offentlige sektor - og også for at nå den såkaldte mainstreaming , dvs. en politik, hvor lige muligheder er integreret i den almindelige politik, og hvor man ikke bagefter må rette tingene op ad alle mulige krogveje. Derfor presser Udvalget om Kvinders Rettigheder på over for medlemslandene, for at de skal tage en række forholdsregler eller, hvis de allerede findes, for at de skal forstærke disse med for eksempel årsplaner og måltal for lige muligheder. Det er nødvendigt at kontrollere disse planer. Det er nødvendigt at evaluere dem, og det skal ske ved hjælp af specielt afsat personale, helst kvinder, og med anvendelse af målelige indikatorer.
Vi ønsker også sanktioner mod de ministerier og offentlige institutioner, der ikke holder sig til aftalerne. Vi anmoder Kommissionen om at fremlægge en fælles lovgivning, som forpligter medlemslandene til en lovgivning for den offentlige sektor, der påbyder ligebehandling, hvis en sådan endnu ikke praktiseres.
Denne lovgivning bør i hvert fald omfatte følgende forhold: Programmer for forbedring af karrieremuligheder for kvinder, instanser til kontrol af ligestillingspolitikken, og det er meget vigtigt; revision af stillingsbeskrivelser og erstatning af anciennitetskriteriet ved forfremmelse med et kriterium for fortjeneste. Også paritetisk sammensætning af udvælgelses-, forfremmelses- og ansættelsesorganer.
Endelig bør de europæiske institutioner, med Europa-Parlamentet som bannerfører, vise et godt eksempel. De nævnte foranstaltninger må anvendes i alle europæiske institutioner. Det system, som er accepteret i vort eget hus, i dette parlament, med fortrinsret for kvinder, hvis de er underrepræsenterede på et bestemt niveau eller i en bestemt sektor, skal vi følge nøje, det lover jeg Dem. Det er også bydende nødvendigt at gennemgå alle aspekter af den sammenlignende europæiske undersøgelse, for hvordan kan det for eksempel være, at 46 % af kandidaterne i den østrigske A8-konkurrence var kvinder, men at ikke en eneste kvinde nåede igennem til listen. Vi beder de nationale og europæiske myndigheder om at sætte sig høje mål. Det vil vi omsætte i kvoter med en minimumsprocent for begge køn, altså også for mændene, hvis disse mål ikke er nået i år 2000.
Det fører mig til Kalanke-dommen fra oktober 1995. Den er vi ikke glade for. Denne dom støtter folk, som bestrider retmæssigheden af visse positive foranstaltninger, men vi lader os ikke slå af marken, for jeg siger til især vore mandlige kolleger: Positive foranstaltninger er ikke diskrimination af et bestemt køn, men en forholdsregel til ophævelse af en eksisterende diskrimination. Det drejer sig udtrykkeligt om foranstaltninger, der skal bekæmpe en allerede eksisterende diskrimination af kvinder som gruppe, sålænge de er underrepræsenterede på bestemte sektorer og niveauer. Det drejer sig altså om midlertidige forholdsregler, håber jeg.
Udvalget om Kvinders Rettigheder anser det derfor for bydende nødvendigt, at direktivet fra 1976, der er lagt til grund for den negative kendelse i Kalanke-dommen, ændres således, at positive foranstaltninger udtrykkeligt tillades. Dernæst bør medlemslandene ved traktatrevisionen under regeringskonferencen tiltræde det nye retsprincip for ligebehandling og lige rettigheder, hvormed der skabes lovmæssigt grundlag for positive foranstaltninger.
Kære kolleger, erfaringerne - især i de nye medlemslande - viser, at positive foranstaltninger og planer for lige muligheder i den offentlige sektor fungerer som katalysatorer. De fører til en kædereaktion i den private sektor og resten af samfundet. De tjener til eksempel.
I øvrigt anser vi ikke børnepasning, flekstids-ordninger og forældreorlov som værende positive foranstaltninger for kvinder, for de gavner både kvinder og mænd.
Til slut dette: Subsidiaritetsprincippet bliver fremdraget i tide og utide, men jeg tror, at det netop her, ved positive foranstaltninger, er et vigtigt princip. Jeg finder, at medlemslandene må have - og bevare - frihed til på deres egen måde at supplere positive foranstaltninger. Disse er udtryk for national kultur og national identitet. Jeg er tilfreds med den store enighed om vor betænkning i Parlamentet. Der er kun fremsat ét ændringsforslag, som jeg fuldt og helt vil støtte. Hr. formand, lad dog ikke Kommissionen følge én Domstols-kendelse slavisk, in casu Kalankedommen, men lad den slutte sig til os, tage selvstændigt initiativ og sammen med os appellere til medlemsstaterne om at sikre kvinders medbestemmelse om det enogtyvende århundredes samfund.

Zimmermann
Hr. formand! Jeg vil først takke fru Larive for hendes fremragende betænkning, der blev præsenteret her i dag. Jeg tror, at der - som hun også allerede har sagt - her i Parlamentet vil være stor enighed om hendes betænkning, og at vi alle er indforstået med hendes betænkning, sådan som den foreligger, inklusive ændringsforslaget.
Men jeg vil dog omtale to punkter nærmere. For det første vil jeg gerne sige, at det her helt klart igen er sådan, som det altid er, at alt, der kommer fra Udvalget om Kvinders Rettigheder, bliver behandlet den sidste dag sådan omtrent som sidste punkt på dagsordenen eller om aftenen på nattemødet, når der næsten ingen er til stede i Europa-Parlamentet. Heraf kan man også se, hvordan kvindespørgsmål behandles her i Europa-Parlamentet, nemlig lige som os kvinder, selv om vi immervæk udgør halvdelen af samfundet. Jeg håber, at også vore emner fremover bliver ligestillet og kommer på dagsordenen på gode tidspunkter. Ikke desto mindre vil jeg tilføje et par ting til: Jeg synes, det er yderst vigtigt, at fru Larive også remsede vore krav op, hvis vi virkelig skal fremme kvinder ved positiv særbehandling, først og fremmest i den offentlige forvaltning.
Jeg kommer selv fra den offentlige forvaltning, og jeg ved, hvor kvinder har størst chance for at få arbejde, nemlig i de laveste lønklasser, dvs. på de områder, hvor man egentlig betragtes som værende den, der supplerer mandens indtægt. Vi må sætte alt ind på at ændre dette. Derfor synes jeg, at det er vigtigt, at der indføres kvoter netop for stillinger i de øvre lønklasser, positive kvoter for at bruge disse som en slags krykker, indtil kvinder bliver ligestillet, indtil kvinder har lige muligheder og får de samme stillinger. Især bør der efter min mening gøres meget mere for, at der ved ansættelse også i ledende stillinger tages hensyn til de kvalifikationer, som kvinder erhverver hjemme, når de i lang tid forlader arbejdsmarkedet for at hellige sig familien.

Van Lancker
Hr. formand, kære kolleger, jeg vil først og fremmest lykønske fru Larive med hendes glimrende betænkning. Det er ikke kun en særdeles god betænkning, den er også dejlig at læse. Der står gode argumenter i den, og den er således, finder jeg, oplysende læsning for alle, der endnu ikke måtte være overbevist om, at positive foranstaltninger er nødvendige for kvinderne.
Vor gruppe står i hvert fald fuldstændig bag forslagene i Larive-betænkningen. Det er nødvendigt med planer for positive foranstaltninger på grundlag af gode analyser med kontrol og evalueringer og med megen opmærksomhed over for organer til jobskabelse, børnepasning og orlovsordninger, og først og fremmest over for de kriterier, der anvendes ved ansættelse og forfremmelse. Vi ved nu, at anciennitetsprincippet ikke er til fordel for kvinder, og at skriftlige prøver ofte falder ud til skade for dem, og jeg er overbevist om, at det mere skyldes prøverne end kvinderne. Udvælgelsesprøver til politiet for eksempel, der kræver, at kvinderne løber hundrede meter på ti sekunder - så vidt jeg ved, kan det kun klares, hvis Marylin Otty skulle nære ambitioner om at blive politibetjent.
Vi holder først og fremmest fast i uomgængelige målsætninger i alle departementer og på alle niveauer, inklusive kvoter og inklusive fortrinsretsordninger. Jeg vil altså endnu en gang gentage, at min gruppe i anledning af den skrækkelige Kalanke-dom presser hårdt på over for Kommissionen for at få den til at fremsætte et forslag, hvori positive foranstaltninger i anledning af denne kendelse foreslås som et positivt middel til fremme af lige muligheder for kvinder.
Vi vil kun være troværdige, kære kolleger, hvis de europæiske institutioner selv viser et godt eksempel. Jeg vil benytte lejligheden til at lykønske både Parlamentet og Kommissionen med de positive handlingsplaner, der nu foreligger, med måltal på alle niveauer, også op til de højeste grader, men det er tydeligt, at vi procentuelt - 16 % og 18 % på topniveau - stadig er langt fra at have lige muligheder.
Jeg er da også glad for, at jeg her kan meddele, at også Den Socialistiske Gruppe har lanceret en offensiv, og selv om vi nu har 20 % kvinder i A-stillinger, holder vi fast i paritet. Jeg mener, at vor målsætning må være 50 %.
Jeg vil advare mine kolleger mod et ræsonnement, som i den seneste tid stadig hyppigere dukker op. Jeg mener også, at jeg også hørte det fra fru Larive. Det er det ræsonnement, at lige muligheder for mænd og kvinder i den offentlige sektor også må følges af specifikke forholdsregler for mænd i udøvende funktioner. Jeg ville skam finde det rart, at der var flere mandlige telefonister, flere mandlige bude og også flere mænd i sekretariatsfunktioner, men alligevel tror jeg, at dette er et forkert ræsonnement. Meningen med positive handlingsplaner er, at de skal modvirke diskrimination mod kvinder i samfundet og i arbejdslivet. Derfor må vi have kvoter og positive handlingsplaner for kvinder, men derimod endnu ikke for mænd. Det er ræsonnementet bag ændringsforslag 10 til paragraf 3 fra Den Socialistiske Gruppe. Jeg håber da også, at enhver i dette hus vil kunne støtte dette ændringsforslag.

Thomas Mann
 Señor Presidente! I den offentlige forvaltning er 44 % af de ansatte kvinder, i nogle medlemslande sågar over halvdelen, men når det handler om ledende stillinger og større ansvarsområder, er de fortsat underrepræsenterede, trods fremragende erhvervsuddannelse og eksamenspapirer. Når virksomheder, firmaer og myndigheder skal skære ned og fyre folk, er det som regel kvinderne, der opfordres til at forlade sit job. Argumentet med, at familien og hjemmets arne er kvindens sande kald, bruges som påskud. For os Det Europæiske Folkepartis Gruppe hersker der ingen tvivl om familiens betydning. Den er et centralt punkt i vor samfundspolitiske opfattelse. Kvinder bærer fortsat hovedansvaret for familien. De er indfølende psykologer, stresstacklere, perfekte organisatorer, økonomiske specialister, kort og godt, hverdagens frygtløse managere og desuden fyldt med energi.
At indskrænke disse kompetencer til den private sfære er i modstrid med individets valgfrihed og partnerskabet mellem mand og kvinde, valgfrihed til efter eget skøn at vælge karriere og familie eller også karriere eller familie. Kvinders succes på f.eks. kommunikationsområdet, inden for medicin og i kreative erhverv er væsentlig, men de ignoreres af mandschauvinister og af de sidste tilhængere af støvede kønsrollemodeller.
Det lave antal kvinder i ledende stillinger forsøger man at forklare med, at de ikke selv vil højere op, det kan man se på de få kvindelige kandidater til ledelsesseminarer og efteruddannelse. Det er imidlertid snarere tilfældet, at kvinder ofte undervurderer deres evner og er tilbageholdende. Det gælder altså om at fremme foranstaltninger, som ændrer deres bevidsthed i positiv retning. At styrke deres selvtillid og hos mænd skabe større forståelse for ligestilling skal køre parallelt.
Jessica Larive fra vort Udvalg om Kvinders Rettigheder skal lykønskes! Hendes betænkning er veldokumenteret og gennemanalyseret. Den gør også opmærksom på virkningerne af Kalanke-dommen, som ofte opfattes som en undsigelse af fremmen af ligestilling.
Hvis man læser dommen rigtigt, ser man, at EF-Domstolen blot har truffet afgørelse i et enkeltstående tilfælde, hvor nogle bestemmelser - efter Domstolens opfattelse - er gået for vidt; Domstolen accepterer imidlertid udtrykkeligt positiv særbehandling, som kan eliminere og mindske faktiske uligheder. Blandt disse positive særforanstaltninger - dvs. konkrete aktioner mod uligheder - er der på det politiske område kvoter eller, som i mit parti, kvotering. Det er nødvendigt at reservere hver tredje plads til en kvinde i partiledelser og i parlamenter, hvis kvinder ikke er repræsenteret i tilstrækkeligt omfang.
Jeg ved, at mange selvbevidste kvinder ikke accepterer disse bestemmelser. De vil ikke fungere som alibi for en iscenesat ligestilling - heldigvis -, men vil accepteres og vælges på grundlag af deres evner. Kvotebestemmelser er imidlertid netop for unge og erhvervsaktive kvinder en opmuntring til at engagere sig politisk.
I den offentlige forvaltning skal ligestillingsplaner udligne den utilstrækkelige hensyntagen til kvinder. De skal gennemføres, vurderes med jævne mellemrum og opdateres, således at der kan udarbejdes rapporter om de fremskridt, der gøres. Fordomme kan kun ændres med facts. Relevante data er grundlaget for videreuddannelsesprogrammer, forfremmelsesmuligheder og stillingsannoncer, hvor kvinder skal foretrækkes, hvis de arbejder på underrepræsenterede områder. På den måde kan den offentlige forvaltning blive en model for videreudvikling af ligestilling i den private sektor.
Hvis myndigheder på europæisk, nationalt, regionalt eller kommunalt plan ikke udarbejder eller gennemfører ligestillingsplaner, skal der gøres brug af sanktioner. Den offentlige forvaltning har brug for ligestillingslove, konsulenter for kvindespørgsmål og paritetisk sammensatte organer, der er ansvarlige for ansættelser og forfremmelser.
For at garantere disse love på medlemsstatsniveau skal der udvikles en generel ramme. Her, hr. kommissær, skal Kommissionen fremlægge et forslag til en retsakt.
Mit sidste punkt gælder regeringskonferencen. Fremmen af ligestilling skal tages op på forhandlingerne om Maastricht II. F.eks. kunne en udvidelse af beskyttelsesområdet i artikel 119 sikre ligestilling mellem mænd og kvinder.
PPE-Gruppen stemmer for fru Larives overbevisende betænkning.

Boogerd-Quaak
Hr. formand, kære kolleger, også jeg vil lykønske fru Larive med det udmærkede arbejde og udtale mig til støtte for hendes betænkning. Især punkt 17 og 18 i denne betænkning anser jeg for at være af usædvanlig stor betydning for at fjerne tilsidesættelsen af kvinder. En fælles lovgivning for den offentlige sektor, hvori der især gives regler for fremme af kvinders karriere, er ingen luksus, men en absolut nødvendighed. Af erfaring - jeg har en tid lang kunnet varetage en ledende stilling i en organisation - ved jeg, at kvinder netop ikke ender på højere poster, fordi de heller ikke bliver ansat i stillinger under dem, som de ville kunne gå videre fra. Så bliver resultatet, at kvinder ikke bliver egnede til de allerhøjeste poster, fordi de ikke får chancen for det. Og kun usædvanlig gode personalemedarbejdere, karriereplanlægning og personalerådgivning vil kunne sikre, at kvinderne ikke mere er underrepræsenterede, for vi kommer ikke længere med kvoter alene.
Også punkt 18 er særdeles vigtigt, når det drejer sig om bevisbyrden vedrørende ligeløn og ligebehandling af mænd og kvinder. I mit eget land er det for eksempel stadig sådan, at De Forenede Nationers traktat endnu ikke er underskrevet, for så vidt angår ligebehandling med hensyn til social sikkerhed.
Jeg vil give Dem et skrækkeligt eksempel, hentet fra den måde hvorpå en pensionsfond med offentlig tilknytning - altså i virkeligheden en offentlig pensionsfond - i mit eget land opfører sig, når den ser mulighed for at tilkende en kvinde, som selv har opbygget pension, og som kommer ud i en skilsmisse, at tilkende denne kvinde mindre end halvdelen af hendes pensionsret, og mere end halvdelen til manden. Grunden hertil er, at kvinden lever længere, og at man på grund heraf har taget et andet gennemsnit ved tilkendelsen. Jeg finder, at det er groft skandaløst, at man har en sådan fremgangsmåde. Der må gives regler, der bekæmper den slags fremgangsmåder.
Jeg er ordfører for demografi i Socialudvalget, og ét af de tal, som vi ser for den demografiske udvikling i Europa, er, at der stadig kun fødes 1, 4 barn pr. kvinde i den fødedygtige alder i Europa. Nu står jeg ikke her for at tale for en forøgelse af antallet af fødsler, men vi står her over for et samfund med meget mindre ungdom og vældig meget mere alderdom, og stadig flere kvinder, der vælger børnene fra, simpelthen fordi vilkårene ikke dur. Hvis ikke vi i fællesskab ser mulighed for at ændre forholdene sådan, at ansvaret for børn bæres af både mænd og kvinder, og at det offentlige viser det gode eksempel her, tror jeg, at Europa er ilde faren. Derfor vil jeg endnu en gang udtale min oprigtige støtte til Larive-betænkningen.

Mohamed Alí
Hr. formand, først vil jeg lykønske fru Larive med hendes arbejde med denne betænkning.
Den offentlige forvaltning og i særdeleshed medlemsstaternes offentlige tjenester bør tjene som eksempel med hensyn til gennemførelsen af fællesskabsdirektiverne på ligestillingsområdet.
I betragtning af, at der findes henstillinger, handlingsprogrammer for ligestilling, fremme af positive særforanstaltninger for kvinder, en konvention om afskaffelse af alle former for diskrimination samt resolutioner både fra Parlamentet og De Forenede Nationer, er det paradoksalt, at der stadig ikke er tale om reel ligestilling for kvinder i forbindelse med ansættelse og - hvad der er endnu mere uacceptabelt - heller ikke i forbindelse med offentlig ansættelse.
Vi anser dette forslag til beslutning for meget vigtigt, for man må konstatere, at trods de anstrengelser, der udfoldes for at fastsætte en arbejdsmæssig ligestillingsmodel, er procentdelen af kvindelige tjenestemænd stadig meget højere i kategori C end i resten, navnlig hvis vi sammenligner med kategori A. De tekniske tjenester har heller ikke tilstrækkelig kvindelig repræsentation.
Til nødvendigheden af at udarbejde og forbedre den gældende lovgivning bør føjes viljen til at gennemføre den. I mange tilfælde er de henstillinger eller foranstaltninger, der skal gennemføres, ikke bindende, og der er vide rammer for deres gennemførelse, således at fremskridtene er minimale eller simpelt hen nominale.
Begrebet mainstreaming eller nødvendigheden af at holde sig ligestillingen for øje på alle områder er i fare for at blive til lutter ord, hvis man ikke begynder at praktisere dette på en sammenhængende måde på alle niveauer. De budgetmæssige nedskæringer, som navnlig berører kvinderne i den offentlige forvaltning, er i modstrid med dette.
Der indføres mere eller mindre effektive foranstaltninger over for den direkte diskrimination af kvinder. Men det er dér, hvor der sker indirekte diskrimination, at der er størst modstand mod ændringer, og hvor det er nødvendigt med en streng gennemførelse af positive særforanstaltninger. Der bliver så sat spørgsmålstegn ved disse positive særforanstaltninger ud fra det samme argument, nemlig at de er diskriminerende, og dermed risikerer man at miste muligheden for at opnå reelle resultater.
Visse foranstaltninger, der anses for positive særforanstaltninger, som f.eks. forældreorlov og fleksible arbejdstider, er til fordel for både mænd og kvinder, hvorfor de ikke bør optræde i afsnittet om foranstaltninger til fordel for kvinder, men overlade pladsen til andre foranstaltninger, der kun er til fordel for kvinder.
Et af de problematiske punkter i kvindens situation i den offentlige forvaltning er kønsopdelingen. Der er praktisk taget ingen kvinder i visse afdelinger, mens der er mange i andre afdelinger. Der, hvor der næsten ingen kvinder er, er det meget vanskeligt at gennemføre ligestillingsplaner, også når det er obligatorisk i en medlemsstat. Desuden er andre sektorer med overrepræsentation af kvinder ofte undervurderet. Et første skridt hen imod en afbalancering af denne situation kunne være at træffe revalueringsforanstaltninger for disse sektorer med henblik på at placere dem på linje med resten.
Disse uregelmæssigheder kan ikke afhjælpes uden specifikke undersøgelser af de årsager, der hindrer gennemførelsen af ligestilling i de forskellige stater. Det er bydende nødvendigt, at den nye traktat indfører et retsgrundlag, der legitimerer de positive særforanstaltninger med henblik på at opnå ligestilling, samt giver en klar og entydig definition af, hvad man forstår ved positive særforanstaltninger.
Staterne bør indføre lovregler om ligestilling for den offentlige sektor, overveje forfremmelsesprogrammer, udnævnelse af konsulenter til fremme af lige muligheder eller fremme af den paritetiske sammensætning af udvælgelses-, forfremmelses- og ansættelsesorganer m.v. under iagttagelse af subsidiaritetsprincippet og inden for de generelle rammer hjemlet i fællesskabslovgivningen.
Til slut, hr. formand, vil jeg gerne som mand fremhæve en forudsætning for, at planlagte eller eksisterende foranstaltninger kan tilvejebringe ligestilling: Ud fra et lovmæssigt synspunkt kan vi ikke forbedre kvindernes liv på arbejdspladsen og i samfundet, medmindre vi først giver mulighed for en samordning af familie- og arbejdsliv og en omfordeling af det fælles ansvar.

Van Dijk
Hr. formand, jeg vil ikke gentage, hvad hver og en allerede har sagt her, men jeg må virkelig sige, at fru Larives betænkning er en fortræffelig betænkning, hvor det præcist er angivet, hvad der alt sammen skal ske for at forbedre kvinders stilling i den offentlige sektor.
Jeg vil meget gerne holde mig til Europa, fordi vi har et så fantastisk eksempel her. Jeg mener her fantastisk i negativ betydning. Jeg håber, at kommissæren hører godt efter, for jeg vil stille ham et par nærgående spørgsmål.
Vi har i virkeligheden at gøre med en fortsat fortrinsbehandling af mænd. Ganske mange mennesker gør sig ikke dette klart, mænd i hvert fald ikke, men vi vil kun kunne standse denne fortrinsbehandling af mænd, hvis vi indfører fortrinsbehandling af kvinder, og hvis vi så også gennemfører den. Det betyder altså, hvor ubehageligt det end er, at hvis man ønsker ligestilling af kvinder, også i den offentlige sektor, så må mændene give plads, for uden det går det ikke!
Hvad angår de indre modsætninger i Kommissionen, har jeg følgende problem: Vi har haft Kalanke-dommen fremme. Vi mener, at det er en skrækkelig dom, og vi synes alle sammen, at den er meget ubehagelig, men ærlig talt finder jeg det endnu mere ubehageligt, at Kommissionen reagerede på den med en ændring af et direktiv, og i parentes bemærket med en ændring af et direktiv i en helt forkert retning, mens Domstolen jo sagde: Den direktivtekst giver os ingen anden mulighed end at afgive denne kendelse. Kommissionen havde altså måttet ændre denne direktivtekst på en anden måde. Men på den ene side kommer Kommissionen altså med et forslag, som forringer direktivet, og på den anden side prøver kommissær Liikanen, i begge tilfælde er der tale om Kommissionen, at gennemføre en politik med positive foranstaltninger i de europæiske institutioner.
Jeg vil bede kommissær Kinnock - jeg er glad for, at han er her, og måske kan han også give et svar på det - jeg vil gerne bede ham om at give en klart svar på, hvordan det nu præcis hænger sammen: Om man på den ene side kan prøve på at rette på sin egen politik, mens man på den anden side, når det gælder resten af Europa, prøver at sætte snævrere grænser for denne politik. Det er ikke til fordel for kvinderne; det forværrer netop kvinders situation. Det er i virkeligheden det, det drejer sig om. Den indre modsætning må virkelig pilles ud.
Jeg håber, at vi med denne betænkning ikke blot hjælper kvinder i den offentlige sektor på vej, men også alle de andre kvinder. Endnu en gang: Det bliver ikke til noget, hvis mændene ikke giver plads.

Marinucci
Hr. formand, dette beslutningsforslag er praktisk taget perfekt. Der er tale om en komplet og præcis guide med velafgrænsede og velbegrundede punkter til brug for medlemsstaterne, fællesskabsinstitutionerne og Kommissionen. Når forslaget først er vedtaget, vil det være et udtryk for folkets vilje, nemlig de kvinder og mænd vi repræsenterer, og Kommissionen vil være nødt til at tage hensyn hertil.
Det er umuligt at beskrive denne udmærkede betænkning på to minutter, men det er muligt at fremdrage hovedpunkterne. Først og fremmest det, at der fokuseres på et voksende problem, nemlig risikoen for, at de nedskæringer, alle landene er i færd med at gennemføre for at kunne blive tilsluttet Den Monetære Union, medfører tab af arbejdspladser for kvinderne, som udgør størsteparten af de ansatte inden for den offentlige sektor.
For det andet: det, at regeringerne i forbindelse med regeringskonferencen opfordres til at indføje en særlig artikel, hvori princippet om ligestilling mellem mænd og kvinder fastlægges, og det udtrykkeligt gøres lovligt at træffe effektive positive særforanstaltninger til fremme af ligestilling mellem kvinder og mænd.
For det tredje: det at man - på baggrund af fejlagtige og bekvemme fortolkninger af Kalanke-dommen - på ny bekræfter subsidiaritetsprincippet i forbindelse med iværksættelsen af positive særforanstaltninger. Endelig - selv om der kunne siges meget mere - det, at fællesskabsinstitutionerne og medlemsstaterne opfordres til at oprette egnede organer, der løbende skal vurdere, hvorvidt der sker ændringer i situationen, idet man naturligvis håber, der vil indtræffe en forbedring.
Hr. kommissær Neil Kinnock, vi er meget glade, over at De overværer forhandlingen, og vi har tiltro til, at De vil tage nøje hensyn til indholdet af europa-parlamentsbeslutningen i forbindelse med Kommissionens videre arbejde.

Neil Kinnock
Hr. formand, først vil jeg gerne reagere på det, fru Marinucci var inde på, og sige, at det berører mig personligt. Jeg reagerer ikke kun som kommissær, men som far til en datter og i de sidste tre uger bedstefar til en lille pige, og dermed må jeg også sige, at jeg taler om disse spørgsmål med en grad af lidenskab, som måske er upassende i forhold til min formelle status som EU-kommissær. Jeg vil imidlertid være pligttro gengive Kommissionens synspunkter.
Jeg er meget taknemmelig over for Udvalget om Kvinders Rettigheder og navnlig ordføreren fru Jessica Larive for det store arbejde, de har udført med udarbejdelsen af denne betænkning. Jeg glæder mig naturligvis over Kommissionens og Parlamentet sammenfaldende synspunkter angående positive foranstaltninger over for kvinder og med hensyn til, hvordan den offentlige sektor kan spille en rolle som katalysator for bevidstgørelsen og tjene som model for udviklingen af positive foranstaltninger i den private sektor. Dette er helt klart vigtigt, navnlig fordi kvinderne ofte har sat deres lid til, at Fællesskabet ville stimulere fremskridt med hensyn til lige muligheder.
Som Parlamentet vil vide, mange talere har allerede været inde på det, var Domstolens Kalanke-dom i oktober 1995 meget omstridt, for at sige det mildt, i hele Europa med hensyn til berettigelsen af kvotering og andre former for positive foranstaltninger, som sigter mod at få flere kvinder ind i bestemte sektorer eller på bestemte beskæftigelsesniveauer. Parlamentet vil kunne huske, at Kommissionen reagerede hurtigt i form af en meddelelse om sin tolkning af dommen og med et ændringsforslag til direktivet om ligebehandling.
Hvis det ærede medlem vil have en smule tålmodighed, vil jeg forklare hende, hvorfor vi indtog denne holdning. Det skyldes, at Kommissionen først og fremmest har en opgave som traktatens vogter. Det ville derfor være meget upassende af Kommissionen uanset motiv og uanset hvor engageret, man er i disse spørgsmål, at handle på en måde, der var i strid med traktatens bestemmelser. Og eftersom Kommissionen skal overholde lovgivningen, afspejlede vores tekst helt klart vores synspunkt om, at positive særforanstaltninger - dog ikke ufleksible kvoter - er tilladt i henhold til fællesskabsretten, og medlemsstaterne og arbejdsgiverne kan derfor frit anvende sådanne foranstaltninger.
Kommissionen glæder sig over de mange forslag til forbedring, der er blevet fremsat af Parlamentet i denne betænkning. De er særdeles nyttige, fordi det bliver stadig mere tydeligt, at den lovgivning imod diskrimination, der blev vedtaget for omkring 20 år siden, ikke er tilstrækkelig til at skabe lige muligheder for kvinder på arbejdsmarkedet.
I denne betænkning fremhæver man spørgsmål, som Kommissionen allerede har taget op inden for rammerne af det fjerde handlingsprogram for lige muligheder. Jeg vil naturligvis gerne understrege, at Kommissionen allerede har iværksat en generalisering af lige muligheder for kvinder og mænd inden for alle relevante fællesskabspolitikker og -aktioner. Det første synlige bevis på den nye indfaldsvinkel var meddelelsen fra i år, som jo drøftes i øjeblikket i det relevante udvalg her i Parlamentet.
Med hensyn til Kommissionens egen personalepolitik vil Parlamentet være klar over, at siden 1988 har Kommissionen vedtaget to handlingsprogrammer med positive foranstaltninger. Den siddende Kommission med sin gruppe af ligestillings- og kvinderettighedskommissærer anser lige muligheder for et prioriteret område både inden for og uden for Kommissionen. De ambitiøse mål for ansættelse og forfremmelse af kvinder i 1995 og 1996 var mere vidtgående end målene i det nuværende handlingsprogram for positive foranstaltninger, og der tages i den henseende også hensyn til prioriteterne for udvidelse.
Disse foranstaltninger falder helt klart i tråd med de krav, som er blevet rejst af betænkningens forfatter samt i forhandlingens løb. De har resulteret i betydelige forbedringer, navnlig på de højere ansvarsniveauer inden for Kommissionen. Da den nye Kommission tiltrådte i januar 1995, var der kun fem kvindelige direktører. Nu er der 15 kvindelige A2'ere, en stigning på 200 % på mindre end to år.
Hovedindsatsen skete imidlertid på de lavere niveauer inden for A-kategorien som led i en mellem- og langsigtet strategi for at rette op på den betydelige skævhed i fordelingen mellem mandlige og kvindelige A-ansatte. I de to forgangne år har Kommissionen ansat 51 % kvinder fra de nye medlemsstater og omkring 30 % fra De Tolv. Administrationen overvåger nøje dette projekt for at sikre fortsatte og stabile fremskridt.
Ud over at fastsætte målsætninger har Kommissionen også gennemgået udvælgelsesprocedurerne. Med henblik på at afskaffe enhver eventuel indirekte diskriminering over for kvinder har Kommissionen tilrettelagt generelle administrationsprøver for de lavere niveauer. Den har forbedret sine informationsstrategier vedrørende eksterne udvælgelsesprøver for at gøre karrierebeskrivelserne mere kvindevenlige, og den har så vidt muligt sikret, at kvinder også har sæde i udvælgelsesjuryerne. Som resultat af denne pakke af foranstaltninger udgør kvinderne nu 32 % af de A8-ansatte.
Sidst, men ikke mindst er det værd at nævne, at Kommissionen dispenserer for aldersgrænserne til skriftlige udvælgelsesprøver med op til fem år for ansøgere, der har taget orlov for at passe deres børn. Inden for rammerne af det interinstitutionelle samarbejde kan man fremover forestille sig yderligere ad hoc -dispensationer af denne art.
Vi ved, at der sker store forandringer i samfundet, og kvinderne ønsker med rette at blive langt mere aktive på alle niveauer af arbejdsmarkedet. Vi er desværre stadig langt fra at nå dette mål, og det er helt klart, at der fortsat er et stort behov for at skabe øget bevidsthed og ændre holdningen til, hvad der er muligt, og hvad der er ønskeligt - hvad der er rigtigt med hensyn til borgernes rettigheder.
Jeg vil gerne igen takke Parlamentet for dets støtte til de positive foranstaltninger. Jeg er sikker på, at vi fortsat kan samarbejde med de samme prioriteter for øje og med det samme engagement. Spørgsmålet om lige muligheder for kvinder og mænd skal gives forrang af mange årsager, ikke mindst behovet for at udforme og gennemføre aktive politikker til fremme af kvinders integration på alle niveauer af arbejdsmarkedet og udelukkende på grundlag af en fuldt retfærdig vurdering af deres forudsætninger og ikke andet.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær.
Mine damer og herrer, jeg er overordentlig taknemmelig for den hjælp, jeg modtager fra salen, og især fra min ven Bertens. Men man vil forstå, at hvis jeg skal rette blikket nogen steder hen, så skal det være mod venstre. Derfor har fru van Dijk ordet med henblik på en afklaring.

Van Dijk
Hr. formand, jeg vil alligevel stille endnu ét spørgsmål i anledning af svaret fra kommissæren: Anser kommissæren betænkningen, som den foreligger her, og sådan som den formodentlig vil blive godkendt enstemmigt, for at være i overensstemmelse med det forslag til direktiv, der er fremsat i anledning af Kalankedommen, og anser kommissæren dette forslag for at være i overensstemmelse med den kendelse fra Domstolen, som det har drejet sig om her i dag?

Neil Kinnock
Jeg er glad for, at fru Van Dijk tog dette spørgsmål op her i dette forum. Jeg har læst betænkningen med stor interesse. Jeg har navnlig læst side 22 og 23, hvor der argumenteres for en stærk lovgivning på området. Eftersom det ærede medlem spurgte mig om mit synspunkt, kan jeg fortælle, at jeg er meget positivt indstillet over for den fremførte argumentation. Problemet er - og jeg gentager det, jeg sagde tidligere - at det ikke betyder noget, hvad de enkelte kommissærer eller Kommissionen som helhed mener om, hvad der er rigtigt eller forkert i denne sag. Vi har en absolut forpligtelse til at udfylde og overholde lovgivningen. Derfor vil jeg blot benytte denne yderligere lejlighed til at gøre det klart, at en ændring af den art, der kræves i betænkningen, uanset kvaliteten af de argumenter, der fremføres, kun kan ske gennem en ændring af den primære lovgivning og ikke gennem indførelse af nye bestemmelser.
Som enkeltperson kan jeg beklage dette. Men som realist erkender jeg, at det forholder sig således.

Larive
Hr. formand, jeg vil i anledning af det svar, kommissæren har givet fru Van Dijk, spørge ham: Er det sådan, at Kommissionen ser det som sin opgave, hver gang der foreligger en kendelse fra Domstolen, baseret på en bestemt fælles lovgivning, omgående at tilpasse denne lovgivning til Domstolens kendelse? Kunne det ikke også være en mulighed, hr. kommissær, at Kommissionen tilpasser lovgivningen på en anden måde, således at der en anden gang ikke kan henvises til den i en sådan dom?

Neil Kinnock
Det ærede medlem, som har lagt et stort stykke arbejde ikke kun i denne betænkning, men i sagen generelt, vil sikkert medgive, at efter Domstolens afgørelse stod kvinderne meget udsat under EF-lovgivningen. I den situation var det helt klart nødvendigt at fremsætte forslag, der måske ikke er i overensstemmelse med det, hun ønsker, eller hvad jeg kunne ønske, men som var det bedst opnåelige under de nuværende juridiske omstændigheder. Det var på det grundlag, at Kommissionen måtte reagere på Domstolens afgørelse, i første række for at sikre, at der ikke skete yderligere forringelser af den generelle situation med hensyn til positive foranstaltninger.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Vi kan stadig lytte til udtalelser, for jeg minder om, at der er stemmeforklaringer efter afstemningen. Derfor er forhandlingen afsluttet, men man kan stadig komme med betragtninger.
Vi går nu over til afstemningen om fru Larives betænkning.
(Forslaget til beslutning vedtoges)

Formanden
Mine damer og herrer, jeg beder om endnu et øjebliks opmærksomhed, for at vi kan lytte til stemmeforklaringerne, og lad mig for det første - jeg er sikker på, at jeg udtrykker forsamlingens følelser - lykønske fru Larive med hendes fortrinlige betænkning og for den enstemmighed, den har opnået. Desuden vil jeg sige, fru Larive, selv om jeg ved, at De ikke kan høre mig i dette øjeblik, at jeg føler mig meget heldig, fordi jeg har haft lejlighed til at føre forsædet i denne mødeperiode og har været direkte vidne til den betydningsfuldhed og høje kvalitet, der har kendetegnet alle forhandlingerne.

Posselt
Hr. formand, jeg vil gerne takke fru Larive for hendes udmærkede betænkning, der urokkeligt bekender sig til subsidiaritetsprincippet, som er et af de vigtigste principper i vor socialpolitik. Jeg glæder mig over denne meget saglige betænkning om kvinders ligestilling, og jeg glæder mig over, at der i dag var mange mænd til stede her i plenum, hvilket ikke har været tilfældet ved mange andre forhandlinger om kvindespørgsmål. Jeg beklager i øvrigt, at mange mænd ofte ikke interesserer sig for dette vigtige emne.
Jeg vil imidlertid gerne sige, at der mange andre steder igen stilles små spørgsmålstegn ved subsidiaritetsprincippet, men i det store og hele kunne jeg absolut tilslutte mig betænkningen, og jeg vil gerne takke fru Larive mange gange for, at hun i denne forbindelse også nævnte mødrenes rolle. Vi talte her om den offentlige sektor, og den vigtigste offentlige opgave, som mænd og kvinder må yde, er den offentlige opgave i familien. Derfor er jeg glad for, at mødrene også blev nævnt her, og jeg opfordrer til, at der udarbejdes en betænkning om mødrene i Den Europæiske Union.

Thomas Mann
Hr. formand! Jeg gjorde før fru Larive opmærksom på, at vi i høj grad støtter hendes betænkning, hendes intentioner og den fremragende diskussion, vi havde i Udvalget om Kvinders Rettigheder. Jeg vil gerne benytte lejligheden - hvor vi jo har talt om at slå bro over det, der måtte adskille - til at gratulere en kollega her i Parlamentet mange gange, nemlig den tyske socialdemokrat, hr. Schulz. Hans mor får i morgen overrakt æresemblemet for 50 års medlemskab af et parti, mit parti, det kristelig-demokratiske parti CDU. Heraf kan vi lære, at noget, der adskiller, på ingen måde behøver at adskille for evigt.

Schulz
Mange tak, hr. Mann! Det var meget venligt af Dem at tænke på min kære mor, som i morgen ganske rigtigt æres for at have været medlem af CDU i 50 år, hvilket - med forlov - beviser, at ej heller store kvinder er fejlfrie!

Formanden
Mange tak, hr. Schulz. Under alle omstændigheder må De overbringe Deres mor vores lykønskning af to grunde: For prisen og fordi hun er mor til et så distingveret parlamentsmedlem.

Van Dijk
Hr. formand, jeg stemte rigtignok for fru Larives betænkning, og det var helhjertet. Men jeg vil dog alligevel benytte denne lejlighed til at gøre det klart, at Domstolen i sin Kalanke-dom slet ikke har sagt, at den pågældende ordning i Bremen var i strid med artikel 119 eller i strid med traktaten, men kun at den var i strid med teksten i en del af det andet direktiv. Den pågældende tekst er virkelig også usædvanlig utydelig formuleret, fordi den taler om lige muligheder, og at der intet, absolut intet, står i vejen for Kommissionen - og rigtig mange jurister er her helt enige med mig - for netop at ændre teksten i dette direktiv. Der bliver ikke herved handlet i strid med traktaten. Jeg vil have, at Kommissionen nu endelig tager dette ræsonnement af bordet, for det er ikke korrekt. Jeg beklager meget.

Lindqvist
Jeg har stemt for betænkningen, selvom jeg savner en række punkter i den, som er væsentlige, når det gælder om at opnå større ligestilling.
Arbejdsløsheden er Europas største problem i dag. Den er i høj grad også et ligestillingsproblem, eftersom arbejdsløsheden generelt er højere for kvinder end for mænd. Kvindernes arbejdsmarked må gøres bredere og mere fleksibelt. Der bør være retningslinjer for forældreorlov og retfærdige regler for deltidsarbejde på europæisk plan. Kvinder og mænd må have mulighed for at kombinere arbejde og forældreskab. Den nuværende mindsteperiode for forældreorlov bør forlænges og omfatte begge forældre.
Adgang til god børnepasning og ældreforsorg er af afgørende betydning for ligestillingen. EU bør arbejde for at gøre disse foranstaltninger mere tilgængelige i medlemslandene.
EU's uddannelsesprogrammer og strukturstøtte bør i højere grad rettes mod kvinder, der ønsker at starte egen virksomhed. Princippet om lige løn for lige arbejde er nedfældet i traktaten om Den Europæiske Union, men overholdes ikke fuldt ud; det skal gennemføres i samtlige medlemsstater. Ligestillingsproblemer er i høj grad et nationalt anliggende, men EU kan bidrage med en oplysnings- og opinionsdannende indsats. Inden for sin egen forvaltning kan og skal EU anvende egne ligestillingsregler.

Kirsten Jensen, Blak, Sindal og Iversen
De danske socialdemokrater har i dag stemt for betænkningen om ligestilling mellem mænd og kvinder. Betænkningen indeholder kraftige opfordringer til Kommissionen om bl.a. at rette op på EU's retsakter efter Kalanke-dommen, der jo forholdt sig til begrebet positiv særbehandling.
Kvinderne udgør efterhånden en meget stor del af de ansatte i de offentlige forvaltninger, og det er godt, at resultater af den positive særbehandling kan ses her, samt at Kommissionen søger at forstærke dette område yderligere.
Vi ønsker imidlertid også, at det private erhvervsliv udviser et større medansvar med hensyn til ansættelse af kvinder. Det handler simpelthen om, at der skal presses mere på, således at erhvervslivet vælger kvinder til stillingerne. Ellers ender vi med, at alle kvinderne er ansat i det offentlige, og alle mændene om 10 år er privatansatte. De gode arbejdsvilkår, mulighederne for forfremmelse, selv om man har familie og børn og derfor ikke vil ofre sit privatliv på arbejdet, skal ikke kun være en offentlig affære - det skal simpelthen være et krav i alle job, at disse to sider kan forenes. Det skal også være skønt at være kvinde på arbejdsmarkedet.

Formanden
Mine damer og herrer, takket være Deres samarbejde er alle spørgsmål på dagsordenen behandlet.

Afbrydelse af sessionen
Formanden
Jeg erklærer Europa-Parlamentets session for afbrudt.
(Mødet hævet kl. 11, 30)

