Situationen i Egypten (forhandling) 
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er redegørelse fra næstformanden i Kommissionen og Unionens højtstående repræsentant for udenrigsanliggender og sikkerhedspolitik om situationen i Egypten.
Kommissær Füle får ordet på vegne af næstformanden i Kommissionen og Unionens højtstående repræsentant for udenrigsanliggender og sikkerhedspolitik.
Štefan Füle
medlem af Kommissionen. - (EN) Fru formand! Det er en fornøjelse at være sammen med Dem her i dag. De er sikkert klar over, at den højtstående repræsentant og næstformanden i Kommissionen i øjeblikket er på besøg i det sydlige Middelhavsområde og har bedt mig tale til Dem om begivenhederne i Egypten.
Den politiske virkelighed i Egypten ændrede sig markant i fredags, da præsident Mubarak trak sig efter 30 år som præsident. Hans afgang har åbnet vejen for en mulig forandring af Egypten. Jeg vil gerne gentage over for Parlamentet, at EU hylder modet hos den egyptiske befolkning, som har udkæmpet kampen for demokratiske forandringer fredeligt og værdigt.
Nu hviler der et stort ansvar på det øverste militære råds skuldre for at lede Egypten i retning af den demokratiske fremtid, som befolkningen stræber efter. Vi har bemærket os løfterne om at revidere forfatningen, at afholde parlaments- og præsidentvalg, at honorere internationale traktater og forpligtelser og at begrænse det militære styre til seks måneder.
Vi hører allerede rapporter om, at man har taget de første skridt. Forslaget til en forfatningsændring skal fremsættes inden for 10 dage og sættes til folkeafstemning inden for to måneder. Vi vil holde nøje øje med, hvilke skridt der tages, og vi håber, at de vil bane vejen for demokratiske, frie og retfærdige valg senere på året.
EU reagerede på begivenhederne i Egypten, så snart de folkelige protester eskalerede. Vi opfordrede gentagne gange de egyptiske myndigheder til at sikre en øjeblikkelig overgang og til at reagere på befolkningens ønsker om demokrati. Den højtstående repræsentant kontaktede den egyptiske vicepræsident Omar Suleiman direkte, da der opstod bekymring over stigende vold og krænkelser af menneskerettighederne.
EU erklærede øjeblikkelig, at vi var parat til at yde fuld støtte til Egyptens overgangsproces i retning af demokrati. Det Europæiske Råd bad den højtstående repræsentant om at udfærdige en pakke med foranstaltninger til støtte for forandringsprocessen i Egypten og Tunesien. Hun blev også bedt om sammen med Kommissionen at tilpasse EU's instrumenter for at stimulere overgangen og landets økonomiske og sociale udvikling.
Vi har indledt arbejdet med, hvordan vi bedst kan støtte Egypten, og vi sigter mod den form for fælles udenrigspolitiske svar, som Lissabontraktaten giver mulighed for. I den forbindelse lytter vi til alle stemmer, også her i Parlamentet. De har et vigtigt bidrag at yde som demokratisk valgte repræsentanter og ligeledes som en del af budgetmyndigheden.
Den højtstående repræsentant og jeg vil også aflægge rapport om denne proces over for Rådet (udenrigsministrene) om få dage. Her vil jeg gerne tilføje, at den højtstående repræsentant fru Ashton har indkaldt til en særlig samling i Rådet (udenrigsministrene) på søndag.
I Egypten såvel som i Tunesien støtter EU entydigt den forandringsproces, der er gået i gang. Der er imidlertid en vigtig forskel. I Tunesien er den politiske situation blevet lidt mere afklaret. Det er lykkedes os at etablere en dialog med overgangsregeringen om landets behov og EU's mulige reaktion.
Den højtstående repræsentant har hele vejen været i tæt kontakt med internationale ledere for at diskutere de udfordringer, som regionen står over for, og for at sikre en koordineret og dermed stærk international reaktion.
Vi vil først søge at tilpasse vores igangværende programmer for at støtte den egyptiske befolknings ønsker om reformer, når situationen bliver mere afklaret. EU har allerede en bred portefølje af programmer i Egypten og bruger hen ved EUR 150 mio. om året i landet.
I adskillige år har vi finansieret projekter for demokratiske reformer, god regeringsførelse og respekt for menneskerettigheder. Der blev afsat 40 mio. EUR til dette mål 2007-2010, og der er planer om 50 mio. EUR for 2011-2013. Vi mobiliserer også flere midler, navnlig til civilsamfundet gennem det europæiske instrument for demokrati og menneskerettigheder. Den nye situation i Egypten bør skabe det rette miljø til at udnytte disse midler maksimalt og fremme indførelsen af langt mere ambitiøse programmer, end der tidligere har været mulighed for.
Ud over de eksisterende programmer og fonde vil vi lytte til egypterne og høre, hvor de mener, at landet har størst brug for vores støtte. Deres krav i form af demokrati, sociale og økonomiske perspektiver samt frie, retfærdige og integrerende valg skal opfyldes. EU står klar til at støtte denne reformproces baseret på respekt for menneskerettigheder og grundlæggende friheder.
De egyptiske myndigheder har allerede rettet de første henvendelser til os, herunder vedrørende undersøgelse af mistanker om uberettiget tilegnelse af offentlige midler. Vi koordinerer vores indsats på dette område med medlemsstaterne, og Rådet (udenrigsministrene) ventes at behandle dette spørgsmål. Når der kommer yderligere henvendelser, vil vi gøre vores yderste for at være lydhøre og mobilisere vores ekspertise vedrørende demokratisering, valg, menneskerettigheder, økonomiske og sociale reformer samt alle andre spørgsmål, hvor egypterne kan se et behov.
Men jeg vil gerne sige det helt klart. Vi skal ikke diktere resultater eller pålægge dem løsninger. Fremtiden ligger fast i den egyptiske befolknings hænder.
Jeg nævnte indledningsvis, at den højtstående repræsentant og næstformanden rejser rundt i regionen, mens vi sidder her. Hun var villig til at besøge Egypten som led i sin turné og har givet udtryk for denne vilje over for sine egyptiske samtalepartnere. Nu har de egyptiske myndigheder inviteret hende til Cairo, og hun rejser dertil mandag aften efter mødet i Rådet (udenrigsministrene). Dette giver hende mulighed for at lytte til egypterne og til at vurdere prioriteringsbehovene hos dette land på dets vej imod demokrati.
José Ignacio Salafranca Sánchez-Neyra
for PPE-Gruppen. - (ES) Fru formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Hr. Mubarak er forsvundet fra scenen, og alle synes at ånde lettet op. For det første den egyptiske befolkning, der har set deres legitime forventninger om større værdighed og demokrati opfyldt, og for det andet det internationale samfund, der ikke uden en vis kynisme er gået fra at være gårsdagens allierede til at være nutidens plage og måske vil blive fremtidens anklagede.
Men jeg mener ikke, at vi skal stikke os selv blår i øjnene. Hr. Mubaraks og hr. Ben Alís afgang er nødvendige forudsætninger, men er ikke nok til at garantere den demokratiske overgangsproces, som stadig er præget af stor usikkerhed. Det vigtigste er at konsolidere demokratiet.
Fru formand, det er også klart, at selv om demokratiske friheder og menneskerettigheder kan indledes med 16 dages protester og initiativer fra befolkningen og indføres ved lov fra dag til anden, kan økonomiske og sociale fremskridt desværre ikke kommanderes på samme måde. Vi har set dette ved de store økonomiske tab, som både Egypten og Tunesien har lidt i de seneste dage.
For at vende tilbage til kommissærens tale vil jeg gerne sige, at tingene nu efter den første tøven og visse problemer med EU's rygte tilsyneladende er tilbage på sporet. Baroness Ashton befinder sig i regionen, og forslagene fra hr. Füle giver virkelig mening.
For det første klar og helhjertet opbakning til den demokratiske overgangsproces og de politiske reformer i disse lande. For det andet at gennemføre en kritisk revision af den europæiske naboskabspolitik for at styrke demokratiklausulen.
I dag hørte vi i det udvidede Præsidium fra den polske udenrigsminister, den næste rådsformand, om hans initiativ med at oprette en polsk fond for demokrati og menneskerettigheder. Dette kan også udvides til hele EU.
Fru formand, EU har mobiliseret store ressourcer i sin Euro-Middelhavs-politik med dårlige resultater. EU's image har lidt skade i denne konflikt, endda mere end andre internationale aktører. Men EU's tiltrækningskraft er stadig intakt.
Jeg vil gerne sige, at dette er en god mulighed for at understrege, at EU en gang for alle har forstået, at der skrives historie i øjeblikket, og at vi i disse historiske tider skal handle som en global aktør og udføre de nødvendige pligter, da vi ellers må tage til takke med ikke at spille den rolle, vi ønsker, på den internationale scene, og vi bliver så nødt til som hidtil at betale regningen for de store globale problemer.
Adrian Severin
Fru formand! I årevis troede de euro-atlantiske aktører, at islam umuligt kunne frembringe demokratisk adfærd og demokratiske institutioner. Derfor valgte de enten at støtte autoritære regimer eller mekanisk at overføre den vestlige demokratimodel til de arabiske lande. Ikke blot slog begge strategier fejl, men de er også ansvarlige for fremkomsten af islamiske fundamentalister og fremmedgørelsen af sekulære dele af civilsamfundet.
De nuværende begivenheder i Egypten beviser, at Islam ikke kun behøver at være fundamentalistisk, men også kan være demokratisk, hvis vi accepterer, at demokratiet kan antage forskellige former, og hvis vi lader det gro naturligt frem af sin særlige grobund. Samtidig skal vi erkende, at den folkelige opstand på den ene side skyldes den egyptiske elites udvikling af cyber- eller internetsamfundet og på den anden side er en konsekvens af de eksistensproblemer, den globale økonomiske krise har medført. Hvis EU ikke øjeblikkelig og konsekvent begynde at finde løsninger på disse problemer, kan revolutionen gå i retning af anarki og derfra i retning af endnu et diktatur.
Endelig må vi ikke blot glæde os over, at der ikke blev afbrændt israelske flag ved de seneste begivenheder i Egypten, men ligeledes bemærke, at den manglende langsigtede løsning på den israelsk-palæstinensiske konflikt ligger til grund for den følelse af fiasko, der optændte det arabiske samfund og bar ved til neurosernes bål. Derfor skal EU straks tage initiativ til at bruge forandringerne i Egypten - som i dag blot er et håb - og gøre dem til en reel mulighed for internt demokrati og regional fred.
I denne forbindelse er den højtstående repræsentants/næstformandens ture til regionen og hendes vilje til at tilpasse og modernisere de nødvendige europæiske instrumenter for at løse udfordringerne godt nyt. Hendes indsats fortjener støtte fra os alle.
Guy Verhofstadt
Fru formand! Hr. Cohn-Bendit og jeg selv var meget kritiske over for Baroness Ashton for to uger siden, og jeg kan se, at hr. Severin har tilpasset sin sprogbrug en smule og er mere modig i sin tale. Dette indlæg var absolut nødvendigt for to uger siden, fordi EU havde indtaget en vattet holdning.
Det er klart, at situationen i Egypten kræver tre ting, nemlig for det første, at Kommissionen skal fremlægge en troværdig og overordnet plan for Tunesien og for Egypten - hvordan man vil styrke civilsamfundet, hvad man skal gøre for at bekæmpe korruption, hvordan man skal hjælpe med at opbygge demokratiske institutioner, hvordan man skal skabe et uafhængigt retssystem, og hvordan man kan bidrage til den økonomiske opbygning og udvikling. Det er ikke et spørgsmål om millioner, hr. kommissær, men om milliarder. Jeg mener, at De hurtigst mulig skal fremlægge en overordnet plan.
For det andet afholdt vores gruppe i går en videokonference med dr. Ayman Nour, en af de førende oppositionsledere i Egypten, og der er en række problemer. I hele denne diskussion i Egypten om ændringen af forfatningen kan jeg fortælle Dem, at de sekulære, demokratiske politiske partier i øjeblikket ikke er med i processen, og det er et budskab, vi skal have frem. For det andet er det håbløst at skulle klare dette på to måneder og at skulle tilrettelægge et valg på to måneder, for det betyder, at ingen almindelige politiske partier vil kunne deltage. Så er der hele spørgsmålet om proportional repræsentation eller et individuelt repræsentationssystem.
Jeg sendte en besked til den højtstående repræsentant fru Ashton for at bede hende tage disse tre spørgsmål op i sine kontakter på mandag, som er grundlæggende for et reelt demokratisk samfund i Egypten i nærmeste fremtid. Jeg mener, at Parlamentet bør støtte hende i disse tre krav, og håber, at hun vil udtrykke disse tre elementer, disse tre ønsker, i sine kontakter i Egypten.
For det tredje er dette ikke afslutningen, hr. kommissær. Vi ser tingene ske i Bahrain, i Yemen, i Algeriet, i Iran, i Libyen, i Marokko og i Kuwait. Nu har vi brug for et modigt budskab fra den højtstående repræsentant om det, der sker i disse lande. Vi må ikke vente, indtil der er sket en række ting. Her har vi også brug for en klar udmelding fra Kommissionen og især fra Baroness Ashton om de ting, der sker i disse lande, idet vi udtrykker vores støtte til masserne i disse lande.
Daniel Cohn-Bendit
Fru formand, hr. kommissær! Jeg mener, at vi står over for adskillige spørgsmål her. Det første spørgsmål, som ikke kan løses på to uger, er, at Kommissionen undrer sig over, hvad realpolitik betyder i et klima, der har eksisteret i årevis i Middelhavsregionen og måske også andre steder. Med andre ord hvilket forhold EU kan og skal have med disse diktaturer, og hvilken form det skal tage. For det er temmelig ekstraordinært. I dag siger alle, at hr. Mubarak var en diktator. Det hørte jeg ikke for en måned siden i Europa-Parlamentet. Dengang var han ikke diktator. Så hvis De ønsker at fastfryse aktiver, skal De ikke nøjes med aktiver tilhørende hr. Mubaraks venner, men også aktiver tilhørende hr. Mubarak og hans familie, som De gjorde med hr. Ben Ali. Her fastfrøs De ikke kun aktiver tilhørende hr. Ben Alis omgangskreds.
For det andet mener jeg, at det, vi ser i dag i Egypten og Tunesien, er en demokratisk tsunami. Hvad gjorde vi, da en tsunami krævede masser af ofre? Vi mobiliserede ekstraordinære midler netop for at hjælpe de berørte befolkninger. Nu skal vi mobilisere ekstraordinære midler for at hjælpe befolkningen i Tunesien og Egypten, for årsagerne til revolten var især sult og fattigdom, og hvis fattigdommen ikke afhjælpes gennem den demokratisk forandring, er der fare for, at nogle af de protesterende vil slutte sig til f.eks. fundamentalisternes og ekstremisternes rækker. Vi må ikke tøve.
Derfor mener jeg, at Kommissionen bør tilbyde en stor pakke til Tunesien og Egypten og sige, at demokrati er godt, fordi det også bringer finansiering med sig. Samtidig tror jeg ikke, at det er nok, at Baroness Ashton tager på turné, som tingene ser ud i dag. Der skal være en særlig udsending, for vi skal fortsætte diskussionerne med udvalgene. I Tunesien og Egypten sidder der f.eks. ingen medlemmer af oppositionspartierne eller kvinder i de udvalg, der skal omskrive forfatningen. Der sidder kun mænd, selv om kvinder også deltog i demonstrationerne. Derfor skal vi støtte denne proces, og jeg mener, at Kommissionen bør gøre, hvad den gjorde tidligere for Østeuropa, og tilbyde sin hjælp med alle de nødvendige forfatningsmæssige aspekter - den skal med andre ord være til stede på politisk, juridisk og økonomisk plan.
Jeg har en sidste ting. I forbindelse med denne region er De sikkert klar over, at man i øjeblikket drøfter en teknisk opgradering af associeringsaftalerne med Israel. Jeg mener ikke, at dette er den rette løsning. Jeg mener ikke, at dette er det rette signal at udsende. Israel skal beskyttes, men politikken i hele denne region, også den israelske regerings, skal revideres. Dette drejer sig ikke om at anfægte Israel, men snarere landets regerings politik. At forære Israel den tekniske ajourføring af associeringsaftalen ville udsende et forkert signal til hele regionen.
(Bifald)
Charles Tannock
Hr. formand! I de første 30 år af Israels eksistens var Egypten landets ærkefjende. I de seneste 30 år har de to lande heldigvis holdt fred.
Man kan ikke overdrive, hvor vigtige Camp David-aftalerne er for Israels sikkerhed. Israelerne er virkelig bange for, at det radikale muslimske broderskab vil udfylde tomrummet efter den egyptiske revolution. Det er slemt nok, at Israel står over for terrortruslen fra Hizbollah ved den libanesiske grænse, fanatikerne fra Hamas, der skyder med raketter fra Gaza, og den eksistentielle trussel fra et atombevæbnet Iran. Men en islamistisk magtovertagelse i Egypten vil næsten helt bestemt føre til ophævelse af fredstraktaten mellem Egypten og Israel og åbningen af Rafah-grænsen for Hamas.
EU bør gøre vores støtte betinget af bevarelsen af fredstraktaten og ikke tolerere støtte til en politisk udvikling i Egypten, der truer vores strategiske allieredes sikkerhed. Støtte til et demokratisk Egypten er utroligt vigtigt for os, og de økonomiske udfordringer er massive. Jeg støtter fuldt ud tanken om at mobilisere lånefinansiering fra EIB og EBRD, som den højtstående repræsentant foreslog Financial Times i går. Vores politiske partier og grupper i Europa skal også hjælpe med at oprette sekulære, pluralistiske og demokratiske søsterpartier i Egypten, der kan deltage i frie valg om seks måneder, når militæret forhåbentlig afgiver magten.
(Taleren accepterede et spørgsmål i henhold til forretningsordenens artikel 149, stk. 8)
Krisztina Morvai
(HU) Hr. formand! Jeg kan ikke lade være med at spørge min kollega, hvor afbalanceret han mener, at hans billede af Israel og situationen i Mellemøsten er, eftersom han ikke med ét ord nævnte de omfattende krænkelser af menneskerettighederne, som staten Israel begår, herunder det skændige angreb på Gaza, den såkaldte sikkerhedsmur, som ikke har noget med sikkerhed at gøre, eller alle disse menneskerettighedskrænkelser, som FN og adskillige andre organisationer og menneskerettighedsgrupper har fordømt.
Charles Tannock
(EN) Hr. formand! Denne forhandling drejer sig om, hvordan vi hjælper Egypten. Naturligvis understregede jeg behovet for også at hjælpe vores strategiske allierede, Israel.
Jeg behøver ikke diskutere, hvorfor Israel er vores allierede, hvorfor landet deler vores fælles demokratiske værdier, hvorfor sikkerhedsmuren rent faktisk har begrænset antallet af terrorangreb og selvmordsbombere med over 90 %, eller hvorfor Israel har en fri presse og har frie valg til forskel fra alle dets naboer.
Den diskussion tager vi på et andet tidspunkt. Jeg siger bare, at fredstraktaten med Israel på nuværende tidspunkt er vigtig for den regionale stabilitet og sikkerhed, og man skal naturligvis huske på, at EU er en meget vigtig aktør inden for kvartetten.
Willy Meyer
Hr. formand, hr. Füle! EU har et meget alvorligt problem med sin naboskabspolitik, som vi små rette op på. Vi er skiftet fra vores nødvendige indflydelse over Mubarak- og Ben Ali-regimerne - en samarbejdsbaseret fremgangsmåde, der som sagt var nødvendig - til en situation, hvor vi nu forsøger at fordømme disse diktaturer og ligeledes søger en vis indflydelse over den revolutionære proces mod demokratiske forandringer, der er iværksat af visse dele af civilsamfundet.
Revolutionerne i Tunesien og Egypten har noget til fælles. Demonstranterne er meget unge, de politiske organisationer har spillet en ubetydelig rolle - selv om dette ikke gælder fagforeningerne - og begge revolutioner kræver en demokratisk velfærdsstat, og religionen spiller overhovedet ingen rolle, hvilket vi bør glæde os over.
Men vores naboskabspolitik har savnet troværdighed. Man kan ikke spille en nødvendig samarbejdsbaseret rolle over for diktaturer den ene dag for så at fordømme dem den næste og søge indflydelse på de egyptiske forfatningsreformer, der vil skabe fremtidens stat.
Hr. Füle, vi forstår ikke, hvorfor artikel 2 i associeringsaftalerne aldrig er blevet gennemført. Klausul nr. 2 er aldrig blevet anvendt. Ikke i Egypten, ikke i Tunesien, ikke i Marokko, ikke i Israel. Aldrig. Denne klausul er et centralt element i associeringsaftalerne, men alligevel har den aldrig været anvendt. Klausulens bestemmelser er meget tydelige, idet alle lande, der underskriver associeringsaftaler med EU skal overholde den internationale lovgivning og menneskerettighederne. Denne centrale klausul er aldrig blevet taget i brug, den er aldrig blevet aktiveret. Derfor deler vi ikke filosofien om, at frihandel skal have forrang frem for menneskerettigheder i Middelhavsområdet.
Det skal laves om, hr. Füle.
Fiorello Provera
Hr. formand, mine damer og herrer! Præsident Mubaraks fald har banet vejen for demokrati, men det er også en fantastisk mulighed for at befri den egyptiske befolkning. Reformen af landets demokratiske institutioner vil bl.a. give mulighed for at videreudvikle økonomien og mulighed for at udbrede fremgangen til alle borgere i samfundet, selv de svageste.
Uden demokrati vil den økonomiske udvikling kun tjene til at gøre nogle få familier rigere, således som de altid har været det i lande, der ikke har nogen social retfærdighed. Den europæiske politik skal derfor støtte Egypten, når landet begiver sig i retning af reformer, og hjælpe den egyptiske befolkning med at vælge sin egen fremtid uden bistand fra andre.
På den anden side skal vi være parate til den kommende regering i Cairo og understrege, at en ny og mere generøs partnerskabspolitik kommer til at afhænge af regional sikkerhed og fred med Israel.
Andreas Mölzer
(DE) Hr. formand, hr. kommissær! Det er kun naturligt, at revolutionære begivenheder ledsages af store følelser. Men som europæere, der står uden for, burde vi passe på sådanne følelser og holde os situationens realiteter for øje. Hvis vi nu begejstres over udbruddet af demokrati i Egypten eller endda i Tunesien, overser vi realiteterne. I realiteten har vi et militærregime i Egypten, som - håber vi - kun er et overgangsregime, og i Tunesien har man et regime, der ikke er i stand til at forhindre tusindvis eller titusindvis af mennesker i at emigrere illegalt.
Europæerne skal naturligvis være befolkningens ven og frihedens allierede. Men med tanke på fremtiden skal vi også handle i overensstemmelse med dette over for regimer og diktaturer, der stadig sidder sikkert i sadlen i andre arabiske lande. Jeg mener, at det kun kan lade sig gøre, hvis vi ikke gør os nogen illusioner, og hvis vi hjælper disse befolkninger med at udvikle forudsætningerne for demokratiet, nemlig retsstatsprincippet, en fri markedsøkonomi og de strukturer, der er nødvendige, for at man kan forestille sig demokrati.
(Taleren accepterede et spørgsmål i henhold til forretningsordenens artikel 149, stk. 8)
Daniel Cohn-Bendit
(DE) Hr. Mölzer, mener De, at det er udtryk for god smag, at EU i øjeblikket forhandler med oberst Gaddafi om tilbagesendelsen af flygtninge, når mere end 40 personer i dag er blevet såret ved demonstrationer i Libyen? Mener De, at det er bedre, at vi nu sammen med diktatoren tvinger flygtningene til at vende tilbage? Mener De, at det er udtryk for god smag?
Andreas Mölzer
(DE) Hr. Cohn-Bendit, De hørte, at jeg sagde, at EU skal tage stilling over for diktatorer, der stadig har magten, og som i øjeblikket stadig er accepterede partnere for EU, og at vi skal gøre det, inden der indtræffer revolutionære ændringer i landene med hensyn til menneskerettigheder, demokratisering og retsstatsprincippet. Men demokratisering i disse lande giver ikke grundlag for asyl, og hvis demokratiet nu bryder ud der, skal det også være muligt for befolkningen at blive der.
Elmar Brok
(DE) Hr. formand, hr. kommissær, hr. formand for Rådet! Der er noget, vi må erkende, og det er noget, som vi endnu ikke har lært, nemlig at vi ofte er nødt til at arbejde med udemokratiske regimer, fordi mange lande i denne verden styres af diktatorer. Samtidig må vi imidlertid ikke glemme at samarbejde med civilsamfundet. Det skal vi gøre både for at støtte menneskerettighederne og udvikle demokratiet.
Mit andet punkt er, at vi skal anerkende, at stabilitet ikke er den eneste afgørende faktor. Vi opnår kun stabilitet, hvis vi støtter friheden. Hvis vi ikke benytter denne mulighed nu og yder bistand til de modige mennesker i disse lande, risikerer vi at stå i et tomrum, hvor vi ikke kan skabe forandring - forandringens vinde - som vi gjorde i 1989 i Central- og Østeuropa, men i stedet vil vi se en situation som i Iran i 1979.
Hvis vi yder bistand nu, betyder det også stabilitet og sikkerhed for os - frihed og stabilitet går hånd i hånd. Derfor er jeg taknemmelig for, at Tjenesten for EU's Optræden Udadtil, efter sine startvanskeligheder, og Kommissionen nu helt klart gør fremskridt og fremkommer med fornuftige forslag. I denne forbindelse er det vigtigt, at vi ikke kun forbedrer og styrker vores bistand ud fra et strukturelt synspunkt, men også tilbyder - så er det op til befolkningen der, om den vil tage imod vores tilbud - at hjælpe disse lande med at opbygge demokratiske strukturer, så de er i stand til at indgå i en demokratisk konkurrence, så demokraterne vinder valget og ikke i sidste ende de grupper, der måske er organiseret af militærregimet eller Det Muslimske Broderskab. I den forbindelse skal vi være mere modige og måske udforme vores programmer en smule mere intelligent, end vi har gjort tidligere.
Jeg håber, at vi er på rette spor her. Hvis dette lykkes for os, vil vi ikke gentage fortidens fejltagelser, og vi bør udnytte dette som en mulighed for os selv.
Saïd El Khadraoui
(NL) Hr. formand! Det er muligt, at Mubarak er væk, men det kan kun være et mellemtrin. Der er behov for mange andre foranstaltninger, og hæren, der nu sidder på magten, skal finde en troværdig måde at styre den overgangsproces, der allerede er startet. Dette betyder ophævelse af krigsretstilstanden og inddragelse af alle demokratisk kræfter i de skridt, som man nu er på vej til at tage. Udarbejdelsen af en ny forfatning bliver den første vigtige test i den forbindelse.
EU bør for sit vedkommende anvende alle mulige midler, både direkte og indirekte, til at styre denne proces. Det vil bl.a. betyde hjælp til demokratiske partier og civilsamfundet med at udvikle sig. Det betyder også fastfrysning af aktiver tilhørende dem, der har misbrugt statslige midler. Det er klart - og det bliver langt hårdere og vil kræve mere arbejde - at vi skal vedtage en pakke med økonomiske støtteforanstaltninger, fordi overgangen kun kan betragtes som en succes, når økonomien er kommet i gang.
Endelig har vi bemærket, at de demokratiklausuler, der er indført, men som ikke anvendes, ikke har vist sig at være vellykkede. Derfor skal de evalueres.
Alexander Graf Lambsdorff
(DE) Hr. formand, mine damer og herrer! Det er sjældent, at man kan forudsige en revolutions forløb. Sådan var det med revolutionerne i USA og i Frankrig og ligeledes den vigtige revolution i Europa i 1989/91. Det er vigtigt for os at være klar over en ting: Dette er og bliver den egyptiske revolution. Det er ikke en europæisk revolution, som vi vil kunne styre. I stedet gør Baroness Ashton det rigtige, nemlig at lytte og ikke forsøge at diktere begivenhederne der, som Europa ville ønske.
Men en ting er vigtigt, nemlig at der ikke bare skal afholdes valg i Egypten til august, egypterne skal have et rigtigt valg. Det er fint, at Det Muslimske Broderskab har involveret sig i processen for en forfatningsændring, har dannet et parti og vil deltage i valget. Men de sekulære kræfter skal ligeledes inddrages, så egypterne får et ægte valg i denne frihedens revolution.
Jeg vil gerne et par ord om tilpasning af instrumenterne. Det er jargon, og der er nærmest ingen, der forstår, hvad det betyder. Hvad betyder det? For det første betyder det at stille flere penge til rådighed og give Den Europæiske Investeringsbank mulighed for at gøre noget, men hvad betyder det ellers? Vi har brug for en europæisk stiftelse for demokrati, således at vi fremover kan arbejde mere effektivt, hurtigere og mere demokratisk med civilsamfundene.
Mirosław Piotrowski
(PL) Hr. formand! Endnu en gang diskuterer Parlamentet situationen i Egypten, som er dynamisk og kræver overvågning. I mellemtiden har Egyptens præsident trukket sig, men dette har ikke mindsket frygten for destabilisering i landet og i hele regionen. Der er stadig en trussel om, at ekstremistiske elementer vil gribe magten. Jeg har tidligere foreslået, at Parlamentet og Kommissionen skal sende en særlig observationsmission til Egypten, og nu bør vi give denne delegation mandat til at træffe beslutninger. Det er ikke kun støtten til frie valg, der står på spil, men også leveringen af en nødhjælpspakke, navnlig i lyset af at egypterne selv anmoder om økonomisk bistand til Egypten. Hvis den nuværende krise forværres, kan det få uro og antidemokratiske følelser til at vokse frem. Hvis de skridt, vi tager, skal være effektive, skal de tages i samråd med diplomater fra USA, som er aktivt engagerede i politikken i denne region.
Bastiaan Belder
(NL) Hr. formand! En forfærdende mangel på politisk frihed kombineret med en belastende socioøkonomisk situation har ført til massedemonstrationer i ugevis og til sidst til, at præsident Mubarak trådte tilbage.
I Cairos gader forlød det, at kun én egyptisk borger rent faktisk stadig overholdt udgangsforbuddet, nemlig Hosni Mubarak. Men vittige bemærkninger alene vil ikke forbedre den egyptiske befolknings gennemsnitlige levestandard. Det bliver helt klart en af Mubaraks efterfølgeres første opgaver, hvis de ønsker at undgå risikoen for en ny protestbølge. Samtidig venter vi på, at den interne demokratiseringsproces kommer i gang. Det bliver meget vigtigt at sikre, at denne proces kan forløbe fredeligt, ikke bare for det egyptiske civilsamfund selv, men for regionen som helhed.
Jeg glæder mig over enhver bistand, som EU kan yde til denne dobbelte overgangsproces, og det gælder også kopternes udsatte position og kontinuiteten i de egyptisk-israelske forbindelser.
Barry Madlener
(NL) Hr. formand! Nu hvor støvet har lagt sig i Egypten, er det på tide, at vi åbner vores øjne for, hvad der egentlig sker i Nordafrika.
Mange af demonstranterne ønsker ikke demokrati, men indførelse af sharia. "Allah akbar" var et slogan, som man ofte hørte under protesterne. Journalister blev chikaneret, en nederlandsk korrespondent blev truet på livet, og det mest triste var, at den fremragende amerikanske journalist Lara Logan blev seksuelt misbrugt af en gruppe mænd.
Ayatollaherne bag diktatoren Ahmadinejad og Al Qaida må virkelig glæde sig. Det Muslimske Broderskab kan nu fortsætte deres hellige krig mod Israel og Vesten.
Jeg opfordrer alle vores medlemmer til ikke at være naive i dag. Egypterne står over for et vigtigt valg. Kommer det islamistiske Muslimske Broderskab til magten, eller får Egypten en sekulær regering? Under sharialovgivningen vil koptiske kristne, frafaldne muslimer, kvinder og homoseksuelle ikke have nogen ordentlig fremtid i Egypten. Hvis islamisterne i Det Muslimske Broderskab får deres vilje, bliver Israel endnu en gang mål for voldshandlinger.
Den eneste rimelige position, vi kan indtage i dag, må være: egypterne, vælg frihed, ikke sharia! Islam og demokrati passer ikke sammen. Den nye egyptiske forfatning skal ikke overlades til sharia. Imamerne må ikke få lov til at styre politikken. Det nederlandske Frihedsparti har modet til at sige dette højt. Har Parlamentet og Kommissionen modet til at sige det i dag? Det er det spørgsmål, vi skal besvare i dag.
Ioannis Kasoulides
(EN) Hr. formand! Hosni Mubaraks afgang er signalet til en overgang til et pluralistisk som svar på den egyptiske befolknings ønsker.
De egyptiske væbnede styrker har nu ansvaret for at styre deres land i en kort periode i retning af ægte demokrati, retsstatsprincippet med et uafhængigt retsvæsen, god regeringsførelse og retsforfølgelse af korruptionsmistænkte. Den militære ledelse advares om ikke at skuffe de unge, som gik forrest i demonstrationerne, og hvis repræsentanter skal have mulighed for at spille deres rolle i opbygningen af demokrati i overgangsfasen.
Budskabet fra Egypten er et budskab til hele den arabiske verden. De arabiske lande er vores partnere, og vi har ingen hensigter om at patronisere dem eller pådutte dem noget udefra. Men budskabet til dem, som egypterne og tuneserne har sendt, lyder: "Reformér og reformér nu. Demokratiser, sørg for god regeringsførelse, bekæmp korruption eller vær klar til at møde folkets vrede."
Dette budskab er ikke kun til den arabiske verden. I går blev det gentaget i Diyarbakir i Tyrkiet og i Teheran og andre iranske byer. Folket kan gøre det!
Richard Howitt
(EN) Hr. formand! Det glæder mig, at den højtstående repræsentant bliver den første og mest højtstående udenlandske diplomat, der besøger Egypten, og efter denne forhandling vil hun medbringe Parlamentets støtte til den øjeblikkelige løsladelse af politiske fanger, til retsforfølgelse af de ansvarlige for den voldelige undertrykkelse af de fredelige protester og til en fastfrysning af aktiver samt andre forholdsregler over for ophavsmændene til tidligere menneskerettighedskrænkelser.
Hr. kommissær, dette var de sociale mediers revolution, den blev planlagt på en internetcafé med Wael Ghonim fra Google som en af heltene. Men virksomheder som Vodafone skal tage ved lære af deres beslutning om at slukke for deres tjenester, og vi skal opfordre dem til at slutte sig til det globale netværksinitiativ sammen med menneskerettighedsorganisationerne for at vise, at de ønsker at forsvare princippet om ytringsfrihed, når dette er truet.
Endelig var Parlamentet her tilbageholdende med at diskutere Tunesien. Vi diskuterede Tunesien, mens egypterne gik på gaden for at demonstrere, og i dag diskuterer vi Egypten, mens vi måske burde spørge os selv, hvordan vi bedre kan støtte en demokratisk forandring i Yemen, Syrien, Libyen og andre steder i den arabiske verden, før folk må dø i gaderne i deres hovedstæder, inden Europa og resten af verden beslutter sig for at gøre noget.
Marielle De Sarnez
(FR) Hr. formand! Jeg tror ikke, at historien ville tilgive os, hvis vi ikke er i stand til at reagere på de begivenheder, der netop er indtruffet, og som fortsat finder sted. Derfor mener jeg, at det er meget vigtigt, at EU er i stand til hurtigt at udlede konklusioner af sin relative usynlighed, for nu at sige det mildt, under de seneste begivenheder.
Derfor mener jeg, at vi må gøre alt, hvad vi kan, at vi skal tilbyde vores fulde og betingelsesløse støtte til den demokratiske overgangsproces, både i Tunesien og i Egypten, at vi skal stå på befolkningernes side, og at vi skal fortælle dem dette, og at vi skal gøre alt, hvad der står i vores magt for at sikre, at retsstatsprincippet kommer styrket ud af revolutionerne og disse forandringer, navnlig for Egyptens vedkommende. Jeg mener, at retsstatsprincippet i sig selv vil være et stabiliserende element og kan bidrage til at stabilisere hele regionen. Dette er med andre ord kolossalt vigtigt. Vi skal afholde en donorkonference, og frem for alt må vi ikke være bange. Disse revolutioner er sekulære revolutioner fra tunesernes og egypternes side, som blot ønsker demokrati og udvikling, to ting, der hænger uløseligt sammen. Men vi bør revidere vores naboskabspolitik og undersøge spørgsmålet om forholdet mellem stater, men også forholdet mellem forskellige offentlige opinioner. Det er præcis Europa-Parlamentets rolle.
Sajjad Karim
(EN) Hr. formand! I dag har vi en forhandling, der er meget forskellig fra den, der fandt sted for blot få dage siden her i salen. Det er vigtigt, at Egyptens befolkning ved, at vi er på deres side. Jeg glæder mig over, at vores højtstående repræsentant i øjeblikket befinder sig i den del af verden.
Egyptens befolkning er nu afhængig af, at hæren sørger for frie og retfærdige valg for at skabe den type samfund, som de har betalt for med deres liv og blod. Nu er det op til det internationale samfund at sørge for, at vi træder til for at hjælpe dem med at opbygge deres institutioner og lade de politiske partier komme frem og deltage i valget. Jeg håber, at EU vil spille sin rolle i denne proces.
Endelig er vi kun alt for godt klar over, at udviklingslandenes ledere tilraner sig midler. Det er på tide, at Europa nægter at lade sig udnytte som redskab til, at disse mennesker kan parkere deres midler.
Pino Arlacchi
(stiller hr. Madlener et spørgsmål i henhold til forretningsordenens artikel 149, stk. 8) (EN) Hr. formand! Vi har hørt det tragiske udfald af den egyptiske overgang til demokrati beskrevet. Det er blevet sagt, at det var uundgåeligt, at islamiske fundamentalister ville tage magten ad demokratisk vej osv. osv.
Mener De ikke, at dette billede er katastrofalt og forkert? Hvorfor tager vi ikke højde for, at årsagerne til islamisk fundamentalisme og terror i Mellemøsten hænger tæt sammen med tyranniske regeringer, og at der nu er mulighed for, at demokratiske regeringer kan mindske begge dele?
Barry Madlener
(NL) Hr. formand! Jeg skitserer en af de reelle risici, som Egypten står over for, nemlig at landet kan falde i kløerne på det islamistiske Muslimske Broderskab. Jeg opfordrer også til, at Parlamentet og Kommissionen tager denne risiko alvorligt og udsender et vigtigt signal til egypterne om, at de kan glemme alt om vores støtte, hvis de vælger Det Muslimske Broderskab og sharia. Det er efter min mening et meget vigtigt signal at udsende i dag, og jeg håber, at De er enig med mig om dette.
Cristian Dan Preda
(RO) Hr. formand! 18 dage med oprør, Hosni Mubaraks afgang og det øverste militære råds overtagelse af magten baner i princippet vejen for forandring. Vi håber, at det bliver en forandring i retning af demokrati. Situationen udvikler sig uden tvivl i et højt tempo, som revolutionære begivenheder normalt gør. De ved, at forfatningen blev ophævet og Parlamentet opløst for nylig, og det udvalg, der skal revidere forfatningen foreslår, at der skal gennemføres ændringer på 10 dage, og at der skal afholdes parlaments- og præsidentvalg om seks måneder.
Jeg mener, at EU skal bruge alle midler til at støtte enhver udvikling i retning af en overgang til demokrati. På den anden side vil jeg gerne advare mod hastværk, fordi alle disse opbygningsprocesser kræver en vis mængde tid. Vi må heller ikke glemme, at de demokratiske kræfter har et kritisk behov for fornyelse og styrkelse for at undgå ubalance i det politiske landskab.
Rosario Crocetta
(IT) Hr. formand, mine damer og herrer! Egypten: fra det virtuelle samfund på Facebook til det virkelige med millioner af mennesker, der ønsker en mere retfærdig fordeling af rigdommene og større retfærdighed, og som protesterer mod korruption. Vi skal bevæge os videre fra overgangsperioden med soldater og tanks til et virkeligt demokrati: en ny forfatning, nyvalg, afskaffelse af dødsstraffen, mere humane fængsler, sociale rettigheder og frihed.
Det bliver vanskeligt. De, der er villige til at benytte alle midler i en ideologis navn, står og venter. Vi ønsker at tro på det store egyptiske folk, som imidlertid aldrig har oplevet demokrati. Vi ønsker et sekulært demokrati med en skarp adskillelse mellem religiøse myndigheder og den politiske magt, et demokrati, hvor mindretal integreres, og som indfører sande rettigheder til et offentligt sundhedsvæsen, socialsikring og arbejde.
Europa støtter denne fremgangsmåde ved at investere ressourcer, der kan fremme den konkrete udvikling i Egypten: ikke mere diktatur, ikke mere elendighed, ikke mere fattigdom.
Edward McMillan-Scott
(EN) Hr. formand! Mine kolleger har modtaget en e-mail fra mig i mandags, hvori jeg beskriver mine erfaringer under et uformelt besøg i Cairo sidste weekend. Det var et privilegium at være der som næstformand for Demokrati og Menneskerettigheder.
Hr. Kasoulides henviste til de unges rolle i revolutionen i Egypten. Han har helt ret. De spillede en grundlæggende rolle. For nogle få øjeblikke siden talte jeg med en af arrangørerne og spurgte: "Er De stadig optimistisk?" Han sagde: "Naturligvis er jeg det. Tingene går i den rigtige retning."
Men der er problemer. Tidsplanen for valgene er forkert, og tidsplanen for forfatningsreformen er alt for stram. Vi har brug for langt mere tid. Vi taler om Egypten, men processen breder sig. Det minder om 1989, og EU har brug for særlige procedurer - Parlamentet, Kommissionen, Rådet, Udenrigstjenesten - og vi glæder os over Cathy Ashtons indsats for demokratiet, men vi skal gøre mere endnu. Vi skal belønne reformen.
Som jeg sagde i Cairo i søndags - og jeg håber at kunne sige det til andre befolkningen - "Jeg er ikke her som brite eller som europæer, jeg er her som æresegypter." Det er jeg stadig.
Francisco José Millán Mon
(ES) Hr. formand! Vi har brug for yderligere præciseringer af det øverste militære råds planer i Egypten.
Et specifikt løfte drejer sig om afholdelsen af demokratiske valg inden for seks måneder efterfulgt af en forfatningsreform ledet af eksperter. Men jeg har også læst, at vi i næste uge vil se en ny regering, der efter sigende vil omfatte oppositionsrepræsentanter, ifølge den britiske udenrigsminister.
Jeg tror, at vi under alle omstændigheder alle er enige om, at den bedste vej fremad er en overgangsproces, der understøttes af den bredest mulige politiske enighed, indtil der afholdes valg. Det vil også være ønskeligt, hvis de forskellige kræfter i samfundet, der skal arbejde sammen for at sikre overgangen, ikke belastes af større spændinger.
EU skal støtte den demokratiske proces og bidrage til dens succes. Egypten er et centralt land, og udviklingen der vil kunne føles i hele Middelhavsområdet og den arabiske verden. Derfor glæder jeg mig over Baroness Ashtons besøg i Cairo i næste uge.
Endnu en ting: tuneserne og egypterne har givet os en lektion i befolkningens ønske om frihed. Jeg håber, at udenrigsministrene ikke vil sidde dette overhørig, når de skal vurdere den fælles holdning om Cuba, som netop sigter mod at opnå en demokratisk forandring i dette land, og som forsvarer dem, der forsvarer friheden.
Kader Arif
(FR) Hr. formand, hr. kommissær! Det kan ikke siges ofte nok, at det, der sker i det sydlige Middelhavsområde og mere generelt i den arabiske verden, er historisk, især for disse befolkninger, som et halvt århundrede efter, at deres lande blev selvstændige gennem afkoloniseringen, i dag er ved at opnå deres individuelle og kollektive friheder. Det er historisk, men også uventet, hvilket gælder for alle folkelige revolutioner, hører jeg Dem sige. Men denne nye situation kræver, at vi genovervejer vores vision, vores politikker og vores forbindelser med disse lande fuldstændig. Der er fremsat en række forslag.
Hidtil har vi reageret forsigtigt, og det kan man let og med bekymring forklare med vores besættelse af stabilitet, hvormed jeg mener en sikkerhedsbaseret fremgangsmåde, der skyldes vores frygt, en fremgangsmåde, hvor de eneste prioriteringer er bekæmpelse af indvandring, terror og den radikale islam sammen med en række økonomiske interesser, ikke mindst adgangen til energi.
Vi accepterede autoritære regimer, da deres eneste mål var at bekræfte vores frygt. Befolkningernes opstand har tydeliggjort, at vores politikker er slået fejl. Vi har ikke længere ret til at basere vores analyser på den samme frygt eller endnu værre på en overbevisning, der smager lidt af fremmedhad. Derfor skal vi stå last og brast med dem, der ønsker større frihed og demokrati, på steder, hvor det er muligt at være muslimsk, demokratisk og sekulær. Det er det budskab, man sender til os.
Georgios Koumoutsakos
(EL) Hr. formand! Opstandene i Tunesien og Egypten skaber allerede en politisk dominoeffekt i talrige muslimske lande. Befolkningerne fremsætter krav og ønsker, der har været undertrykt i årtier.
Pas på! Det er ikke slut. Det er først lige gået i gang. Nye udfordringer og nye udsigter. Spørgsmålet er, hvad Europa gør. Hvad kan vi gøre, og hvad skal vi gøre? Bestemt ikke det, vi har gjort hidtil. Europa har grundlæggende været fraværende og været præget af manglende sammenhæng og reflekser. Hvad vil vi gøre ved f.eks. den nye tilstrømning af immigranter? Bestemt ikke, hvad man har gjort på det seneste, hvor de nordlige lande har udvist manglende solidaritet med deres partnere i Syd.
Derfor har vi og vores kolleger fra Cypern, Malta, Frankrig, Spanien og Italien stillet et spørgsmål til Kommissionen om dette. Udviklingen i vores bredere naboområde er ved at blive en målestok for den europæiske udenrigspolitik. Bliver det succes eller fiasko? Tiden er ved at rinde ud. Lampedusa kalder.
Carmen Romero López
(ES) Hr. formand! Jeg vil også gerne rose Baroness Ashton for hendes besøg i Tunesien for nylig og for hendes tur til Egypten i næste uge.
Hvad kan Europa gøre, som den foregående taler var inde på. Det er vigtigt, at vi klart giver udtryk for vores støtte til disse lande på nuværende tidspunkt. Geografien og historien gør Europa til den naturlige allierede for landene i Middelhavsregionen. Nu er tiden inde til at lade dem vide, hvor vigtige de er for os, hvor radikale ændringer af vores naboskabspolitik de har forårsaget, og hvor store håb vi har for denne nye Middelhavsregion, der er blevet skabt af de unge mennesker i Egypten og Tunesien til vores store overraskelse og vantro.
Nu skal vi støtte denne forandring, som andre talere har været inde på. Frem for alt skal vi gøre det ved at afvikle undertrykkelsens maskineri - vi må ikke glemme, at diktaturet fortsætter, selv om diktatoren måske er væk - ophæve nødretstilstanden og hjælpe de demokrativenlige kræfter, så Europa kan yde et virkeligt bidrag til denne proces, således at demokratiet virkelig kan slå rod, og et nyt partnerskab kan etableres.
Det, der er blevet sagt om behovet for at tilpasse instrumenterne, er på ingen måde overdrevet. Sandheden er, at en side nu er blevet slettet, og at vi nu går over på en ny.
Boris Zala
(SK) Hr. formand! Det fremgår helt klart af det, hr. Verhofstadt har sagt, at det ikke er lykkedes de demokratiske egyptiske oppositionskræfter at etablere et forenet organ, der repræsenterer de revolutionære kræfter fra gaderne. Det er en ting at slippe af med en diktator, men noget helt andet at indføre et demokratisk styre.
Et af de grundlæggende træk ved revolutionerne i Centraleuropa i 1989 var evnen til øjeblikkelig at etablere egentlige organisationer, der kunne repræsentere de demokratiske, sekulære revolutionære kræfter.
Her har EU mulighed for at yde bistand. Det er muligvis vigtigere end finansiering og andre spørgsmål. Dette bliver vigtigt i de kommende faser.
Hvem ønsker at sætte sig til bordet på nuværende tidspunkt og virkelig forhandle med de militære ledere? Hvem ønsker virkelig at stille op til valget som repræsentant for disse demokratiske kræfter? Dette spørgsmål forbliver uafklaret, og her kan EU yde bistand. Hvis dette kan gennemføres, skal vi ikke frygte, at Egypten går i samme retning som Iran, men tværtimod kan vi være sikre på, at Iran vil følge Egyptens vej.
(Taleren accepterede et spørgsmål i henhold til forretningsordenens artikel 149, stk. 8)
Richard Howitt
(EN) Hr. formand! Jeg vil gerne sige til min ven hr. Zala, at jeg virkelig har nydt godt af det, han har fortalt om sine personlige erfaringer med at befinde sig i en revolution. Hr. Zala, der er to spørgsmål i denne forhandling, som jeg gerne vil høre Deres syn på. Hvis udlandet ikke gør sig til fortaler for demokrati, vil det så ikke hjælpe ekstremisterne snarere end at forhindre det for landets befolkning? Hvis udlandet gør sig til fortaler for demokrati, bliver det så betragtet som indblanding og upassende? Det vil jeg gerne høre Deres syn på.
Boris Zala
(SK) Mange tak for spørgsmålet. Efter min mening har vi nu tilstrækkelig erfaring med revolutioner mod diktaturer til at være bekymrede for, at vi vil blande os i andre landes indre anliggender gennem vores råd. I 1989 kendte vi utvivlsomt mange fra udlandet og rådførte os med dem. Vi skal basere os på vores egen historiske erfaring. Der er mange, mange spørgsmål, hvor vi kan rådgive disse lande, og jeg mener, at hvis rådet er fornuftigt, er det acceptabelt.
Laima Liucija Andrikien
(EN) Hr. formand! I lyset af udviklingen i Egyptens kolossale betydning for hele regionen og EU's forbindelser med denne del af verden er det meget vigtigt, at vi nu udviser vores rettidige opmærksomhed og interesse og indtager en proaktiv snarere end en reaktiv rolle.
Når en nation - egyptisk eller andre - samles for at kræve sin ret til demokrati, vil EU skulle tilbyde hjælp til landets befolkning med at omsætte deres drøm til virkelighed.
Under hensyntagen til, at forfatningen er suspenderet, Parlamentet et opløst, og præsidentvalget er planlagt til senere i år, er det meget vigtigt at sikre afholdelsen af frie og retfærdige valg i landet. Befolkningen ønsker at udøve sin ret til frie medier og ytringsfrihed.
Samtidig står vi over for risikoen for, at hvis der afholdes valg uden et dybt rodfæstet demokratisk fundament, er det muligt, at ekstremisterne får succes.
Zuzana Roithová
(CS) Hr. formand, hr. kommissær! Jeg støtter på enhver måde alle de skridt, som den højtstående repræsentant tager for at hjælpe Egypten med at opnå demokrati og fremgang uden yderligere blodsudgydelser. Men dette betyder ikke, at vi skal vende det blinde øje til den stigende vold, som radikale muslimer begår mod koptiske kristne. Jeg er i kontakt med europæiske borgere og tjekker, der hjælper kopterne, men ved at gøre det sætter de bogstavelig talt deres liv på spil. EU skal åbent bede den egyptiske hær om at statuere et eksempel ved at straffe dem, der forfølger kristne. Samtidig bør EU yde aktiv hjælp til de koptere, der er truet, med midlertidigt at komme i sikkerhed.
Jeg vil gerne bede Dem foreslå, at Rådet iværksætter midlertidige beskyttelsesforanstaltninger i henhold til direktiv 2001/55/EF for at redde kopternes liv, indtil Egypten kan blive et sikkert hjemland for dem. Kan De gøre det, hr. kommissær?
Simon Busuttil
(MT) Hr. formand! Der er tre ting, at vi får brug for fra nu af. For det første har vi brug for øjeblikkelig assistance til Egypten i overgangsfasen og ligeledes til Tunesien, således at de kan arbejde i retning af et fuldstændigt og stabilt demokrati. For det andet har vi brug for en langsigtet plan - som jeg vil kalde en Marshallplan - for de enkelte lande som Tunesien og Egypten, en plan for vejen mod demokrati. På denne måde kan vi vise, at vi er til stede og kan hjælpe dem, der ønsker demokrati - og demonstrere, at demokrati er en forløber for succes.
Endelig har vi behov for en fuldstændig revision af vores politik for Middelhavet. Vi skal erkende og indrømme, at den manglede de nødvendige visioner til at forstå, hvad der kunne være sket i de arabiske lande, og hvad det rent faktisk skete.
Ioan Mircea Paşcu
(EN) Hr. formand! Sidste gang gav nogle af os udtryk for vores frustration over den milde tone i vores offentlige - jeg gentager, offentlige - udtalelser, ikke aktiviteter i forbindelse med begivenhederne i Egypten, før Mubarak trådte tilbage. I sin position er Lady Ashton naturligvis fanget som en lus mellem to negle, men hvis vi ønsker at få EU's stemme hørt, skal den være høj nok til at kunne høres.
Tilbage til Egypten forventer jeg baseret på mine egne erfaringer som rumæner, at de virkelige problemer først begynder nu. Den tidligere præsidents afgang løser langt fra problemerne, men vil gøre det egyptiske samfunds problemer komplicerede og mangedoble dem. Nogle af disse problemer, f.eks. at hæren ikke holder sit løfte om at afholde frie valg på det fastsatte tidspunkt eller opsigelsen af traktaten med Israel, vil påvirke os direkte.
Ikke desto mindre er jeg opmuntret over vores vilje til gennem løbende kontakt med de lokale myndigheder at foregribe sådanne problemer og forberede os på at intervenere med de mest hensigtsmæssige midler.
Alexandra Thein
(DE) Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg kommer fra Berlin, og hele verden glædede sig sammen med os berlinere, da grænsen gennem vores by faldt, og grænserne blev åbnet overalt i Østeuropa. For Egyptens vedkommende reagerede vi for sent, for forsigtigt og frem for alt uden følelser. Hvor var vores glæde? Hvert andet ord fra os drejede sig blot om "at bevare stabiliteten". Men frihed er det vigtigste for alle mennesker i verden.
Særligt vi tyskere ved, hvad vi taler om. Det, vi havde i Egypten, var ikke stabilitet. Det var undertrykkelse. Frihed og stabilitet kan til enhver tid gå hånd i hånd. Derfor skal vi ikke diktere, hvem egypterne skal vælge. Hvis valget afvikles på en retfærdig og demokratisk måde, skal vi anerkende resultatet og ikke være så arrogante - som vi var tidligere i Palæstina eller endda i Algeriet - at vi beslutter, om vi vil anerkende dem, der bliver valgt, eller ej. Vi skal anerkende det valg, de træffer.
Franziska Katharina Brantner
(EN) Hr. formand! Jeg vil gerne sige til hr. Füle, at vi virkelig skal fokusere på at insistere på en overgang til en civil regering og på at sikre, at det militærstyre, der nu har magten, vil holde sine løfter.
Jeg mener, at der nu er oprettet et udvalg, der skal arbejde med forfatningen, men der sidder ikke en eneste kvinde i det udvalg. Det er virkelig en skam, når vi tænker på, hvor mange kvinder- unge kvinder - der var på gaden for at sikre, at denne demokratiske forandring, denne revolution, omfatter hele samfundet. Så vi skal støtte dem, når De tager dertil, og når Baroness Ashton tager dertil, skal vi kræve at mødes med kvinderne. Ikke kun at mødes med dem, man kunne kalde "den gamle garde", men også dem, der var med i revolutionen, og hvis stemme man ikke hører så ofte.
Vi skal insistere på, at alle fanger skal løslades, og at der skal gennemføres en undersøgelse af den vold, der har fundet sted. Endelig mener jeg, at Baroness Ashton har ret: Det er nu, vi skal tænke stort. Det drejer sig om EU-handel, om visa, om penge - og det drejer sig om mod.
Struan Stevenson
(EN) Hr. formand! I begyndelsen af denne forhandling roste kommissæren modet hos de unge mennesker, der gik på gaden i Egypten og Tunesien og gjorde oprør.
Hundredtusinder gik på gaden i Teheran og andre byer i Iran i mandags og blev brutalt undertrykt. De blev knust. En ung studerende blev dræbt. Andre er blevet torteret og sat i fængsel, hvor de uden tvivl vil blive henrettet for at forsøge at gøre opstand mod det fascistiske styre.
Hvorfor siger vi aldrig noget for at opmuntre dem? Hvorfor er vi lammede som harer i forlygternes lys, når det drejer sig om forholdet til mullaherne i Teheran? Hvorfor siger vi ikke noget for at fordømme den brutale psykiske tortur og indespærringen af de 3 400 oppositionsiranere i Ashraf-lejren? Tiden er inde til at skride til handling og vise, at vi støtter den iranske opposition.
Nikolaos Salavrakos
(EL) Hr. formand! De folkelige opstande for nylig og alle dem, der lurer på den afrikanske side af Middelhavet, bør gøre os dybt bekymrede. Vi skal identificere årsagen til disse opstande. Er det fattigdom, religion, uretfærdighed, korruption eller mangel på demokrati og frihed? Hvad er det, disse mennesker ønsker, når de sætter sig op mod regimer, som de har stemt for som deres vejledere og ledere i de sidste 30 eller 40 år?
For mig at se mener vi her i Parlamentet, at vi er det absolut ypperste, når vi taler om fuldt demokrati. Den første løsning, vi foreslår, er penge. De fik penge, og nogle få smarte mennesker sugede dem til sig. Men vi skal forstå, at det vigtige spørgsmål er geopolitisk ustabilitet, de ændringer, som de kan medføre i området, virkningerne af den folkelige reaktion, og de nye balancer, der vil opstå.
Štefan Füle
medlem af Kommissionen. - (EN) Hr. formand! Jeg vil gerne takke medlemmerne for deres værdifulde bemærkninger og spørgsmål. I dag satte jeg virkelig pris på muligheden for at udveksle synspunkter om begivenhederne i Egypten og på den bedste reaktion på dem. Jeg har hørt en masse konstruktive bemærkninger og forslag, og jeg vil viderebringe Deres budskaber til næstformanden i Kommissionen/den højtstående repræsentant for udenrigsanliggender og sikkerhedspolitik.
Vi vil sammen overveje, hvordan vi bedst kan løse disse spørgsmål, og vi vil have dem stående højt på vores prioriteringsliste, efterhånden som vores reaktion over for Egypten udvikler sig. Jeg kan forsikre Dem for, at vi gennem den igangværende revisionsproces vil komme i dybden med begge de vigtige elementer. For det første forandrings- og reformbehovene i de pågældende lande, men for det andet også den strategiske afspejling af disse fantastiske og historiske forandringer i naboskabsområdet og vores naboskabspolitik. Her har Parlamentet en vigtig rolle at spille.
Egypterne har bevist deres evne til at tage deres fremtid i egne hænder. De beder om demokrati, de beder om socioøkonomiske reformer, og EU skal være i stand til at yde sin fulde støtte til den demokratiske reformproces. Som jeg har sagt, befinder vi os tidligt i processen, men EU er fuldt mobiliseret til at lytte og reagere på de krav, der kommer fra egypterne selv.
Seán Kelly
(EN) Hr. formand! Jeg vil gerne komplimentere Dem med Deres håndtering af de spontane indlæg i dag. Det var første gang, jeg har hørt navnene læst op i forvejen, når antallet af talere var begrænset, således at de øvrige medlemmer, der ikke kunne få taletid, kunne komme videre med noget andet. Jeg bad ikke om ordet under de spontane indlæg, men jeg lagde mærke til, hvad De gjorde, og jeg håber, at andre formænd vil kopiere det.
Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Skriftlige erklæringer (artikel 149)
Mariya Nedelcheva
De egyptiske myndigheder lagde planer for en revision af landets forfatning. En gruppe advokater blev informeret og får 10 dage til at fremlægge deres forslag til ændringer. Det er en virkelig god nyhed. De mest kontroversielle artikler, navnlig vedrørende det ubegrænsede antal valgperioder for præsidenten, de restriktive betingelser for kandidater til præsidentvalget, metoderne til valgtilsyn og de begrænsede muligheder for at appellere efter parlamentsvalg skal revideres. Dermed er de demokratiske forandringer undervejs. Men revisionen af forfatningen er ikke det eneste spørgsmål, der skal løses. Økonomisk velfærd og social samhørighed er vigtige forudsætninger for befolkningens emancipation og en smidig styring af landet. EU kan for sin del ikke bare lade stå til, mens disse ændringer finder sted. Når Baroness Ashton har hilst de demokratiske forandringer velkommen, skal hun ajourføre partnerskabsaftalerne og sætte retsstatsprincippet, retsvæsenet og menneskerettighederne i centrum. Disse værdier må ikke gå i glemmebogen under påskud af, at vi skal stabilisere vores forhold.
John Attard-Montalto
Det er vigtigt at definere EU's rolle i de omvæltninger, der finder sted i mange arabiske lande i almindelighed og i Egypten i særdeleshed. Disse omvæltninger er kommet bag på alle, og det lader ikke til, at man har noget beredskab til en sådan eventualitet, som ikke er lokal, men derimod udbredt. Den sociopolitiske base, der fremkalder ændringerne i den arabiske verden, er ikke forskellig i alle disse lande, som nu er ved at forandre sig til noget, der forhåbentlig kan blive et demokratisk miljø.
Baroness Ashton er citeret for at sige, at EU har et "demokratisk kald" til at lytte til de befolkninger, der ønsker forandringer - og vi er vidner til en verden i forandring, for det, der sker i de arabiske lande, vil påvirke politiske, sociale og økonomiske spørgsmål verden over. Et særligt vigtigt spørgsmål drejer sig om sikkerhed og stabilitet, og der hersker ingen tvivl om, at det "demokratiske kald" vedrører lande, der for det meste betragtes som allierede med andre, der i øjeblikket har demokratiske politiske systemer. I dag ved man ikke, hvor den demokratiske overgangsproces vil føre hen, eller hvordan de traditionelle demokratier og navnlig EU vil forholde sig.
