Det europæiske asylsystem efter den nylige afgørelse fra Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol (forhandling) 
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandlingen om det europæiske asylsystem efter den nylige afgørelse fra Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol.
Cecilia Malmström
Hr. formand! Den Europæiske Menneskerettighedsdomstols afgørelse af den 21. januar i sagen om M.S.S. kontra Grækenland og Belgien viste klart, at EU straks bør indføre et europæisk asylsystem, og at vi skal hjælpe medlemsstaterne med at leve op til deres forpligtelse til at give en tilstrækkelig international beskyttelse.
Kommissionen har altid sagt, at medlemsstaterne i deres anvendelse af den gældende fællesskabsret - og Dublin-forordningen er et vigtigt element af den nuværende gældende fællesskabsret om asyl - aldrig er fritaget for pligten til at sikre beskyttelse af grundlæggende rettigheder. Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol gjorde opmærksom på dette princip i sin afgørelse.
Afgørelsen påvirker ikke de underliggende principper vedrørende Dublin-systemets funktion: at have et klart system til at identificere de ansvarlige medlemsstater, undersøge en asylansøgning, sikre effektiv adgang til procedurerne for fastsættelse af flygtningestatus samt forhindre misbrug af asylprocedurer i form af adskillige ansøgninger.
Kommissionens evaluering af Dublin-systemet har imidlertid vist, at der er plads til forbedring. Allerede i 2008 foreslog Kommissionen en revideret Dublin-forordning for at afhjælpe de fundne huller. Denne revision skulle øge både beskyttelsesstandarderne for de berørte asylansøgere samt effektiviteten af Dublin-systemet til gavn for medlemsstaterne.
Jeg glæder mig over Europa-Parlamentets stærke støtte til Kommissionens forslag, og jeg opfordrer Rådet og Europa-Parlamentet til at samarbejde om at finde et afbalanceret kompromis, der kan føre til en forbedret Dublin 2-forordning.
Et sådant kompromis skal også omfatte en krisemekanisme, hvor man som en sidste udvej kan udsætte overførsler i situationer, hvor der er et usædvanlig stort pres på asylsystemet. Det vil give en fælles og omfattende løsning på sager, der i dag behandles skønsmæssigt, og skabe større tillid og ægte støtte mellem Dublin-partnerne.
Kommissionen har været opmærksom på manglerne i det græske asylsystem, der er under usædvanligt pres på grund af et stort antal blandede migrationsstrømme på dets område og manglen på et velfungerende nationalt asylsystem. Vi har allerede truffet foranstaltninger til at revidere dem.
Kommissionen indledte overtrædelsesprocedurer mod Grækenland i november 2009 og stillede forbehold vedrørende forskellige bestemmelser i EU-lovgivningen. Grækenland selv har forpligtet sig til at reformere sit asylsystem på basis af en handlingsplan, der blev indsendt til Kommissionen i august sidste år med fastsættelse af øjeblikkelige og langsigtede foranstaltninger. Siden da har der været en vigtig lovgivningsmæssig udvikling i Grækenland.
Samtidig gør Kommissionen en stor indsats for at hjælpe Grækenland sammen med medlemsstaterne, UNHCR og EU-agenturerne. Denne støtte kombinerer en betydelig finansiel og praktisk støtte til reformen af det nationale asylsystem, grænse- og tilbagesendelsesforvaltningen samt en mere effektiv anvendelse af EU-midler til migrationsforvaltning og et bedre samarbejde med nabolandene og specielt Tyrkiet.
Afslutningsvis vil jeg gerne minde om, at EU bygger på værdier som respekt for menneskelig værdighed, frihed, demokrati, lighed, retsstatsprincipper og respekten for grundlæggende rettigheder. Asyl er en af de menneskerettigheder, som EU er fuldt indstillet på at respektere og fremme. Kommissionen går fuldt ud ind for at arbejde hen imod et fair, effektivt og beskyttelsesorienteret fælles europæisk asylsystem. Det er den bedste måde, hvorpå man i forening kan værne om menneskerettigheder som en af de vigtige søjler i området med frihed, retfærdighed og sikkerhed.
Manfred Weber
Hr. formand, fru Malmström! Asylpolitikken er et yderst aktuelt emne, hvilket vi for nylig opdagede i Lampedusa og Grækenland. Det er et emne, der berører Europas befolkning. Vi skal være stolte over, hvad vi har udrettet i Europa inklusive vores fælles standarder, en ordentlig behandling af asylansøgninger samt vores håndtering af børn og familier. Vi skal være stolte over alt dette. Europa er et område, der tilbyder hjælp og partnerskab til forfulgte mennesker i hele verden. Den afgørende faktor er imidlertid ikke, hvad vi nedfælder på papir i Parlamentets udvalg, i Kommissionen og i Rådet, men hvad der faktisk sker i marken. Belgien og Grækenland er for nylig blevet fordømt af Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol for ikke at gennemføre og overholde den gældende lovgivning. Det gør det klart, at håndhævelsesprocessen ikke fungerer.
Jeg vil gerne bede Kommissionen om at gøre hurtigere fremskridt sideløbende med dens eksisterende handlingsplaner. Vi skal være i stand til at indføre og gennemføre de vigtige standarder hurtigere i EU. I det særlige tilfælde med Grækenland vil jeg gerne pointere, at vi har en grænse, der kan sikres fra begge sider. Jeg er skuffet over vores partner Tyrkiets opførsel i denne henseende. Vi har underskrevet en tilbagetagelsesaftale med Tyrkiet, ifølge hvilken landet skal gøre langt mindre, end det skulle have gjort som medlem af EU. Derfor mener jeg, at vi bør forvente en større indsats fra Tyrkiets side på dette område.
Ingen bestrider vores solidaritetsfølelse. Vi vil yde praktisk hjælp i form af Den Europæiske Flygtningefond og Frontex - både i tilfældet med Grækenland, hvor der allerede ydes hjælp, og i tilfældet med Lampedusa i Italien. Der sættes ikke spørgsmålstegn ved den europæiske solidaritet. Der er større behov for den nu end nogensinde tidligere.
Stavros Lambrinidis
Hr. formand! Som domstolsafgørelsen har vist, er vi alle fanget i Dublin II. Som resultat af den ulige ansvarsfordeling har medlemsstaterne skændtes om, hvem der er skyldig, og klagerne er fløjet frem og tilbage i årevis med ulykkelige flygtninge fanget i midten.
På det seneste er 90 % af alle immigranter og asylsøgere i Europa ankommet via Grækenland. Med Algeriet er presset nu skiftet til Italien. Hvor længe vil visse parter fortsat insistere på at lade som om, at det er et græsk, italiensk, maltesisk eller cypriotisk problem? Vores grænser er de europæiske grænser. Vores udviklingspolitik og vores udenrigspolitik eller snarere manglen herpå er europæiske problemer.
På det seneste har mit land gjort enorme fremskridt i retning af at forbedre asylsituationen med solid hjælp fra Kommissionen. Det er tydeligvis ikke nok. Den nye Dublin-forordning skal standse massetilbagesendingerne til den første medlemsstat. Der skal etableres en rimelig grundlæggende solidaritet mellem medlemsstaterne. Det har Europa-Parlamentet krævet. Tiden er inde til, at nogle medlemmer af Rådet holder op med at spille Pontius Pilatus og vaske deres hænder.
Cecilia Wikström
Hr. formand! Den Europæiske Menneskerettighedsdomstols afgørelse gør det klart, at Belgien og Grækenland har handlet i strid med artikel 3 og artikel 13 i den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder. Begge lande er således skyldige i umenneskelig og nedværdigende behandling af en afghansk asylansøger, da han blev overført fra Belgien til Grækenland. Denne sag er desværre langt fra enestående. Den Europæiske Menneskerettighedsdomstols afgørelse danner imidlertid præcedens, og derfor er den vigtig.
Som Parlamentets ordfører for revisionen af Dublin II-forordningen hilser jeg denne afgørelse velkommen. Den viser tydeligt, at alle medlemsstater skal ophøre med at overføre folk til Grækenland, mens situationen i landet er, som den er i dag. Den viser også, at der er et behov for europæisk solidaritet. Hvis vi alvorligt talt ønsker at oprette et fælles asylsystem inden 2012, skal vi dele ansvaret og hjælpe hinanden.
Jeg vil gerne spørge Kommissionen, om denne afgørelse ændrer Kommissionens syn på Dublin-systemet som en hjørnesten i det fælles asylsystem, og jeg vil gerne vide, om Kommissionen har adgang til den statistik, der viser medlemsstaternes grundlag for deres overførselsbeslutninger. Det er vigtigt, at vi undgår flere sager som denne.
Parlamentet har en klar holdning til Dublin-forordningen, og nu venter vi utålmodigt på at kunne indlede forhandlingerne. Vores prioriteter er spørgsmålet om forvaring, solidaritetsmekanismen, mindreåriges rettigheder og stærkere bestemmelser vedrørende retshåndhævelsesmidler. Jeg ser frem til et svar fra fru Malmström samt til en fortsættelse af vores udmærkede samarbejde.
Judith Sargentini
Hr. formand! Spørgsmålet er, hvad vi gør, nu hvor Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol har sagt, at vi ikke må sende flere asylansøgere tilbage til Grækenland? Justitsministeren i mit hjemland, Nederlandene, kom med et løsningsforslag. Han sagde, at vi vil gøre en meget hurtig indsats for at hjælpe grækerne med at sikre en bedre overvågning af deres grænser og indføre et asylsystem, og derefter kan vi blot sende Dublin-ansøgere tilbage til Grækenland. Det er selvfølgelig ikke nogen løsning i sidste instans.
Alle partier fra hele det politiske spektrum her i Europa-Parlamentet har sagt, at vi skal indføre en solidaritetsklausul i Dublin-systemet. Hvis ikke det sker, vil de sydlige lande altid have det hårdere end mit eget land, der grænser op til Nordsøen, og som ikke anløbes af mange flygtningebåde.
Af indstrømningen af immigranter til Lampedusa kan vi imidlertid se, at selv hvis man arbejder meget hårdt for at overvåge sine grænser, skal man også være forberedt på uventede begivenheder. Er kommissæren enig med Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliance i, at Dublin-systemet nu hænger i laser, og hvornår kommer vi til at se fremskridt i retning af en ændring af Dublin-systemet? Er De enig i, at man skal behandle andre, som man selv ønsker at blive behandlet, og at de nordlige lande nu er nødt til at udvise solidaritet?
Jeg vil også gerne høre Deres mening om sidste uges domstolsafgørelse i Strasbourg, ifølge hvilken antallet af Regel 39-sager, dvs. ansøgninger om udvisningsophævelser, steg med 4 000 % i fjor, fordi folk kan se, at Dublin-systemet bare ikke fungerer.
Afslutningsvis vil jeg gerne sige, at de belgiske myndigheder ifølge den endelige afgørelse i sagen mellem MSS (maritime støttetjenester) og de belgiske myndigheder var skyldige og skulle betale den største finansielle fordring. De havde ikke levet op til deres forpligtelser. Hvornår kan vi forvente ændringer i Dublin-systemet, så disse mennesker ikke længere udsættes for umenneskelige forhold?
(Taleren accepterede et blåt kort-spørgsmål i henhold til forretningsordenens artikel 149, stk. 8)
Barry Madlener
(NL) Hr. formand, fru Sargentini! Hvorfor hørte jeg Dem ikke sige, at det er Tyrkiet, der opfører sig dårligt ved i første omgang at lade alle disse mennesker komme ind i Tyrkiet? Hvorfor hørte jeg Dem ikke sige, at den overkomplicerede europæiske asyllovgivning misbruges af så mange mennesker, af menneskesmuglere og lykkejægere, udelukkende fordi den er for kompliceret? Hvorfor siger De ikke det?
Judith Sargentini
(NL) Hr. formand! Mange tak for muligheden for at besvare dette spørgsmål.
Efter min mening skal vi først se efter bjælken i vores eget øje. Europa har forkludret sit eget asylsystem. Så længe vi gør det, og så længe vi ikke er villige til at hjælpe Grækenland med at finde en endegyldig løsning på dets asylproblem og sørge for ensartede procedurer til vurdering af, hvorvidt en person er ægte politisk flygtning eller ej, skal vi ikke kunne give andre skylden herfor.
Jeg giver hr. Madlener ret i, at menneskesmuglere skal arresteres, og at Tyrkiet bør indføre et anstændigt asylsystem, der anerkender politiske flygtninge, der ikke kommer fra EU, men fra andre lande. Når det så er sagt, vil jeg først se efter bjælken i vores eget øje og beskikke vores eget hus.
Timothy Kirkhope
Hr. formand! Jeg vil gerne sige til kommissæren, at vi helt klart har med et ødelagt system at gøre. Det står klart, at der er en konflikt mellem de europæiske domstole og den europæiske lovgivning. Der er ikke længere tale om en situation, hvor en lov gennemføres, men snarere fortolkes på en helt ny måde.
Efter min mening er EU bedst rustet til at håndtere immigrationsudfordringerne gennem et nuanceret og ikke-diktatorisk system - ikke gennem mere harmoniseret europæisk lovgivning eller de europæiske domstoles moralske domme, men i stedet gennem solidaritet, samarbejde og god kommunikation blandt europæiske naboer.
Vi skal være opmærksomme på, at enhver byrde, der fjernes fra ét sted, ikke blot flyttes til et andet sted. Selvfølgelig har vi en pligt over for andre EU-medlemsstater og over for mennesker, der leder efter et mere sikkert og frit liv, men den nylige domstolsafgørelse peger på større problemer i form af forholdet mellem de europæiske domstole, europæiske lovgivere og medlemsstaterne samt deres kontrol med egne grænser.
Jeg vil gerne vide, hvordan Kommissionen forsøger at håndtere disse problemer på lang sigt. Kan kommissæren berolige Europa-Parlamentet med, at vi ikke blot vender tilbage til indførelsen af flere EU-love, der på et eller andet tidspunkt i fremtiden utvivlsomt selv vil blive tilsidesat af en europæisk domstol, men i stedet fortælle os, hvordan vi effektivt kan støtte Grækenland og andre medlemsstater, der i øjeblikket lider under sådanne byrder?
Cornelis de Jong
Hr. formand! Først og fremmest vil jeg gerne takke kommissær Malmström. I sidste uge opfordrede hun med rette medlemsstaterne til at træffe foranstaltninger vedrørende hele asylpakken. Der er ikke tale om en à la carte-menu.
Det er den pludselige tilstrømning af tunesiske flygtninge et friskt bevis på. Italien har de største problemer med at sørge for en ordentlig modtagelse og overholdelse af gældende asylprocedurer. Hvis de øvrige medlemsstater fortsat blot står og kigger på, bliver det et spørgsmål om tid, før Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol konkluderer, at overførslen af asylansøgninger til Italien skal indstilles, sådan som den gjorde i Grækenlands tilfælde.
Det er derfor i alles interesse, at vi udvikler en hasteprocedure inden for rammerne af Dublin-systemet, sådan som Kommissionen har foreslået, og at vi hurtigt indfører bindende aftaler om modtagelse samt en kvalitetsasylprocedure.
Jeg vil gerne vide, om kommissæren mener, at de relevante medlemmer af Europa-Parlamentet kan være hende til yderligere hjælp med hensyn til at overtale medlemsstaterne til omsider at træffe disse meget nødvendige foranstaltninger. Under alle omstændigheder kan hun regne med mit engagement.
Barry Madlener
(NL) Hr. formand! Nederlandene skal endnu en gang rydde op efter Grækenlands rod! Først skulle hollandske skatteydere betale milliarder af euro for at hjælpe dette næsten fallerede land, og nu belemres vi med 2 000 asylansøgere fra Grækenland, som vi ikke har lov til at sende tilbage.
Nederlandene ønsker ikke disse asylansøgere. Nederlandene har lidt nok og lider fortsat under masseimmigration og det fejlslagne multikulturelle eksperiment. Nederlandene ønsker færre immigranter uden fremtidsudsigter, og Europa skal til at føre en strengere immigrationspolitik. Ellers ender Europa med at blive Eurabien.
Grækenland er imidlertid også et offer for dets dårlige nabo, Tyrkiet. Grækenland bør derfor bygge en mur for at dæmme op for tyrkiske emigranter samt de emigranter, som Tyrkiet lader rejse gennem sit territorium. Vi bør naturligvis straffe Tyrkiet for at give illegale immigranter en passage til Grækenland.
Endelig burde den europæiske asyllovgivning være meget strammere. Lad os være ærlige: 99 % af asylansøgerne er faktisk slet ikke asylansøgere, men økonomiske lykkejægere, der misbruger vores asyllove.
Georgios Papanikolaou
(EL) Hr. formand! Jeg vil fortsætte forhandlingen med følgende hypotese: Der har været uroligheder i Middelhavslandene og de arabiske lande. Vi ved, at mange indbyggere i disse lande håber på at finde en bedre skæbne i Europa. Det er et faktum, og jeg frygter, at den hypotese, som jeg vil præsentere, også snart bliver et faktum.
Borgerne forlader disse tredjelande til fordel for Europa. De ankommer til Lampedusa - vi har set de problemer, der opstår der - eller forsøger at nå til Grækenland via Tyrkiet, idet de udnytter muligheden for ikke at ansøge om et visum på basis af de aftaler, som mange af disse tredjelande har med Tyrkiet. Andre tager til Malta, mens nogle sandsynligvis tager til Portugal og Spanien. Så søger nogle af dem om asyl. Det siger sig selv, at Dublin II atter vil finde anvendelse her. Vi ved, at skønt nogle asylansøgere derefter gør indsigelser mod disse emner, så bliver der som hidtil afsagt domme af nationale domstole, inden vi overhovedet når frem til en afgørelse fra De Europæiske Fællesskabers Domstol. Så lad os ikke foregive noget andet.
Så er der dette tilfælde: Nogle arresteres og får ikke ret til asyl. De ved sikkert, at på basis af den aftale, som Kommissionen netop har annonceret færdigforhandlet, skal vi - for at kunne sende de personer, der kommer til EU via Tyrkiet, tilbage til Tyrkiet under tilbagetagelse - vente to år på aftalens ikrafttræden plus tre år, der er overgangsperioden for statsborgere fra tredjelande, hvilket giver fem år i alt. Med andre ord skal de personer, der arresteres i den pågældende periode, med udgangspunkt i den aktuelle krise, vente indtil 2016 eller 2017, før Tyrkiet kan tage dem tilbage.
Tillad mig at sige, at Europa med denne form for forvaltning ikke er sin opgave voksen i øjeblikket.
Sylvie Guillaume
(FR) Hr. formand! Jeg tror, at det altid er godt at minde os selv om en række forpligtelser, og specielt den, vi indgik i oktober 2008 via den europæiske pagt om indvandring og asyl, og ifølge hvilken tiden var inde til at tage nye initiativer til at færdiggøre indførelsen af et fælles europæisk asylsystem og dermed tilbyde et højere beskyttelsesniveau i EU.
Mere end to år efter dette løfte er Kommissionens forslag på forhandlingsbordet. Man kan imidlertid ikke undgå at bemærke, at dette europæiske asylsystem og harmoniseringsprocessen kæmper noget med at se dagens lys.
Efter min mening er Den Europæiske Menneskerettighedsdomstols nylige afgørelse et vigtigt vendepunkt. Den sætter tydeligvis fokus på det græske asylsystems mangler, men den udsender også et stærkt budskab i en tid, hvor Grækenland begynder at reformere sit asylsystem, samtidig med at det tager andre typer af initiativer.
Bortset fra denne særlige situation rejser afgørelsen imidlertid generelt set tvivl om det europæiske asylsystem som helhed betragtet, specielt vedrørende en af dets grundlæggende komponenter, Dublin-forordningen, og dets vigtigste forudsætning, der svarer til de nationale asylsystemer i EU. Afgørelsen viser, hvordan det fælles europæiske asylsystem paradoksalt nok har skabt en form for uretfærdighed for både asylansøgerne og medlemsstaterne.
Efter denne afgørelse er der nu øjeblikkelig brug for klare foranstaltninger. Mens vi venter på et driftsklart asylsystem i Grækenland, skal medlemsstaterne vente med at returnere asylansøgere til Grækenland og anvende denne forordnings suverænitetsklausul, der giver dem ret til at tage ansvaret for at undersøge en ansøgning.
Den Europæiske Menneskerettighedsdomstols afgørelse udsender også et signal til alle berørte parter. Efter min mening bør afgørelsen tjene som katalysator i specielt harmoniserings- og omskrivningsprocessen, for så vidt angår Dublin-forordningen.
Først og fremmest handler det naturligvis om den netop nævnte mekanisme til udsættelse af overførsler, der foreslås af Kommissionen. Den Europæiske Menneskerettighedsdomstols afgørelse kaster nyt lys over denne mekanisme på den ene side og over inter-europæisk solidaritet på den anden. Udsættelsen bør genstarte drøftelserne om behovet for føromtalte udsættelsesmekanisme under veldefinerede betingelser.
For det andet skal udsættelsen bortset fra denne mekanisme også tjene som løftestang - eller det håber jeg i det mindste at den vil - for under forhandlingerne at give støtte til de øvrige ændringsforslag til forordningen fra Kommissionen samt til garantierne i bl.a. dette instrument.
Endelig skal Den Europæiske Menneskerettighedsdomstols udsættelse også lade os begynde at tænke på den iboende sårbarhed i den situation, som asylansøgerne befinder sig i. Den skal også gøre det nødvendigt at indføre en appelmekanisme for at udsætte overførslen af asylansøgere, der er genstand for en overførselsbeslutning som følge af Dublin-forordningens anvendelse.
I dag lyser mange af advarselslamperne rødt. De fortæller os, at tiden er inde til at reformere denne forordning og oprette et ægte fælles asylsystem baseret på solidaritet og ansvarlighed.
Nadja Hirsch
(DE) Hr. formand, fru Malmström! Vi taler i dag om Den Europæiske Menneskerettighedsdomstols afgørelse. Den handler i sidste ende om Belgien, men den berører alle EU's medlemsstater. Tyskland har også besluttet ikke længere at sende asylansøgere tilbage til Grækenland.
Som en af mine kolleger har nævnt, skal vi spørge os selv, om vi ønsker at bygge mure rundt omkring Europa, eller om vi ønsker at bevare og udvikle asylretten, hvilket jeg som liberal er stærk tilhænger af. Det betyder imidlertid også, at vi skal give alle asylansøgere muligheden for en velorganiseret proces. Vi skal erkende, at det er urimeligt og tegn på manglende solidaritet, hvis vi lader landene mod syd bære hele byrden alene. På grund af deres geografiske placering er disse lande blevet udsat for en større flygtningetilstrømning. I Lampedusa sker det på grund af de aktuelle begivenheder i Tunesien. Det er imidlertid også en vedvarende situation, som de lokale asylmyndigheder ikke kan håndtere.
Den nylige liberalisering med hensyn til Kosovo resulterede også i en enorm tilstrømning af asylansøgere til Tyskland for bare nogle få uger siden. Vi havde også det problem, at vi ikke fra starten kunne håndtere ansøgningerne ordentligt. Så hvis vi ønsker at bibeholde denne asylret, skal vi først omstrukturere systemet for at sikre, at det tilbyder større solidaritet i fremtiden. Dublin II kan ikke forsætte i sin nuværende form.
Carmen Romero López
(ES) Hr. formand, mine damer og herrer! Den afghanske borger, der nævnes i Menneskerettighedsdomstolens afgørelse, var ikke indvandrer, han misbrugte ikke systemet, og han var ikke offer for menneskesmugling. Han var heller ikke omfattet af Genèvekonventionen, da han ikke var forfulgt. Han var asylansøger, så han ville have fået subsidiær beskyttelse og international beskyttelse. Afgørelsen er derfor vigtig, da den danner præcedens.
Hvor mange mennesker kan vente på afgørelser efter at have appelleret afviste asylansøgninger? Hvor mange mennesker kan ansøge om kompensation på grund af forsinkede retssager? Hvad ville der ske, hvis der var over 1 000 retsafgørelser fra Menneskerettighedsdomstolen mod medlemsstaterne? Hvad ville der ske med Europas omdømme?
Kan vi fortsat betragte os selv som forkæmpere for grundlæggende rettigheder, hvis vi behandler asylansøgere, der flygter fra krige, værre, end hvis de var kriminelle?
Jeg vil sige til kommissæren, at asylansøgere kan vente på deres retssager i detentionscentre - hvis de er flygtninge eller modtager subsidiær beskyttelse - i op til syv måneder uden retsstilling under sagsbehandlingen. Er det humant?
Asylpakken har været fastkørt for længe, og det fælles asylsystem findes ikke, hr. Weber. Alle medlemsstater har heller ikke samme procedurer. Der er mangel på solidaritet, hvilket er årsagen til den aktuelle situation.
Den afghanske borger fik kompensation for ikke-økonomiske tab, ikke på grundlag af Dublin-forordningen, men hvor stor kompensation kan der søges om på grund af ikke-økonomiske tab af dem, der flygter fra krige, og som tilbringer flere år på at flytte frem og tilbage mellem lejre? Vi er alle trætte af at tale om misbrug og menneskesmuglere. Bliver det ikke sådan, at vi ønsker at se den anden vej og nægte eksistensen af en situation, som vi gang på gang forsøger at fornægte? Dublin kan bestemt forbedres, men der er behov for at gøre langt mere. Det haster, fru kommissær.
Simon Busuttil
(MT) Hr. formand! EU-Domstolens afgørelse er ikke så meget en fordømmelse af Belgien eller Grækenland som den er en fordømmelse af Dublin-forordningen, for det var netop Dublin-forordningen, der tillod Belgien at føre en afghaner tilbage til Grækenland. Det er ikke rimeligt. Det er ikke rimeligt, at grænselandene på egen hånd løfter denne byrde, for grænselandene skal ærlig talt ikke optræde som politibetjente eller grænsevagter for resten af EU-landene.
Derfor står det nu klart i kølvandet på EU-Domstolens afgørelse, at når et europæisk land fører en asylansøger tilbage til et andet europæisk land, der er under et enormt pres, sker det i strid med den europæiske menneskerettighedskonvention.
Lande som Tyskland og Det Forenede Kongerige er allerede begyndt at erkende dette, og de har indstillet overførslerne. Der er imidlertid brug for en øjeblikkelig ændring af Dublin-forordningen.
Kyriakos Mavronikolas
(EL) Hr. formand! Jeg har behov for at tale under dagens møde, fordi spørgsmålet om Cypern og vores immigrationsproblem, ikke er blevet taget op.
Cypern er et lille land med en befolkning på en halv million, der oplever en daglig tilstrømning af immigranter, der krydser den grønne linje fra de besatte områder. Der er tale om 30-50 personer om dagen ud af en befolkning på en halv million.
Vi har ingen detentionscentre til asylansøgere. Følgelig kan vi, hvis deres ansøgninger afvises, i sidste ende ikke sende dem tilbage til det land, de kom fra. De kommer ind via de besatte områder, de fleste ødelægger deres papirer, og de fleste af dem bliver på øen.
Gesine Meissner
(DE) Hr. formand, fru Malmström! Vi har bestemt ikke brug for mure til at løse asylproblemet. Der blev stillet forslag om at bygge en mur, hvilket har fået mig til at bede om ordet. Alle, der siger noget sådant, har slet ingen forståelse for europæiske værdier.
For os handler det alt sammen om at beskytte grundlæggende rettigheder og menneskerettigheder. Vi kan ikke sige om mennesker, der er flygtet fra deres land, og som har søgt om asyl i Europa af den ene eller den anden grund, og om folk, der frivilligt er kravlet om bord i en overfyldt båd og har sat deres liv på spil, at vi vil sende disse mennesker retur, inden de overhovedet er ankommet. Vi har brug for fornuftige og velfungerende asylprocesser for disse mennesker. Vi kan ikke lade de sydeuropæiske lande, som disse mennesker ankommer til, klare problemet alene. På dette punkt er jeg helt enig med min kollega, fru Hirsch.
Fra et andet perspektiv er det forkert at sige, at vi ønsker, at alle disse mennesker skal blive uden for Europa, og at vi ikke ønsker at modtage dem. Der finder demografiske ændringer sted i Europa, og fremover har vi brug for integration og også for asylansøgere, der ønsker at blive her. Det er ikke kun et spørgsmål om humanitet, men også om sund fornuft. Derfor er vi nødt til hurtigt at finde løsninger på dette problem.
Andreas Mölzer
(DE) Hr. formand! Ifølge Den Europæiske Menneskerettighedsdomstols afgørelse er det græske asylsystem inhumant. Det er det, fordi det kan tage op til fem år at nå frem til en endelig afgørelse. Procedurerne overalt i Europa tager lang tid, fordi der lyves, papirer brændes eller forfalskes, beslutninger ignoreres, og asylsystemet bliver ganske enkelt udnyttet og misbrugt. Det gælder specielt, hvor der ikke er nogen reel grund til asyl, og hvor ansøgeren efter en årelang proces pludselig kræver opholdstilladelse af humanitære grunde.
I lyset af det sammenbrudte EU-asylsystem skal vi omsider være ærlige og indrømme, at EU ikke kan acceptere økonomiske immigranter fra hele verden, specielt ikke når det samtidig bruger milliarder af euro på udviklingsbistand og demokratistøtte i de samme lande, som disse mennesker kommer fra.
Endelig har vi brug for en klar definition på retten til asyl, der er tæt forbundet med Genèvekonventionen, for at gøre en ende på den økonomiske immigration. Den skal også indeholde en pligt fra asylansøgernes side til at samarbejde under proceduren. Det vil fjerne retsgrundlaget for bedrag af humanitære grunde.
Salvatore Iacolino
(IT) Hr. formand, mine damer og herrer! Den gradvise visumfritagelse på den ene side og den nylige stigning i migrantstrømme på den anden betyder, at asylpakken allerede skal prioriteres i Rådet. Hvis initiativet får Kommissionens støtte, vil det have den positive effekt, at det regulerer et vanskeligt spørgsmål og opstiller en enhedsstrategi, der styrker den beslutning, vi forhandler om i dag, og gør det muligt at undgå overførsler som dem, vi har drøftet i dag.
Vi går tydeligvis ind for beskyttelse af menneskerettigheder, skønt vi også forbinder dette krav med en streng verifikation af krav. Til kommissæren vil jeg sige, at da situationen er blevet uholdbar, er vi nu nødt til at begynde at lede efter et positivt sæt regler og en klar rammelovgivning. Det er et vigtigt skridt, som med Deres hjælp sikkert kan sendes til vurdering hos Rådet inden for relativt kort tid.
Nathalie Griesbeck
(FR) Hr. formand! Mit spørgsmål bliver meget kort, da forhandlingen har været meget kompakt, og da jeg har på fornemmelsen, at vi med undtagelse af nogle ekstreme elementer deler den samme bekymring.
Jeg vil gerne spørge kommissæren, hvordan hun agter at bekæmpe den ikonoklastiske tanke om at bygge en mur mellem Tyrkiet og Grækenland, skønt det kan forklares med det meget stærke pres, som landet udsættes for, og skønt, som nogle kolleger har sagt, betingelserne er særligt vanskelige for dem, der ender i detentionscentrene.
Skønt det står medlemsstaterne frit for at lave deres egne bygningsplaner - selv hvis det drejer sig om en urealistisk løsning som opbygningen af en mur - er vi europæere særligt implicerede, både cyklisk med det, der sker på øen Lampedusa og Den Europæiske Menneskerettighedsdomstols afgørelser, og strukturelt med situationen i landene mod syd.
Tiden er derfor inde til snarest muligt at revidere Dublin-forordningen, så vi kan tage et fælles ansvar for disse situationer over hele Europa og udvise solidaritet og en humanistisk tilgang. Det kan vi kun gøre ved at konstruere en ægte europæisk asyllovgivning, hvilket haster mere end nogensinde tidligere.
Sergio Paolo Francesco Silvestris
(IT) Hr. formand, mine damer og herrer! De værdier, som EU er baseret på - menneskerettigheder og grundlæggende rettigheder - kan ikke diskuteres. En domstolsafgørelse kræver øjeblikkelige overvejelser og en hurtig og effektiv indsats. Denne afgørelse kræver udvikling, forklaring og gennemførelse af en enhedsstrategi og et fælles engagement. Asylprocedurer skal håndteres øjeblikkeligt og på bedst mulig vis.
Europa kan imidlertid ikke opgive de grænselande, der er nødt til at håndtere nødmigrationer, der ikke kun påvirker dem selv, men også resten af Europa i udvidet betydning. Grænselandene kan ikke alene afholde alle forpligtelser vedrørende de omkostninger og den organisering, der kræves for at håndtere asylansøgninger, der ofte er tidkrævende og skal vurderes omhyggeligt. Disse tidsrammer og grundige evalueringer må ikke påvirke migranternes værdighed, som under alle omstændigheder altid skal beskyttes.
Cecilia Malmström
Hr. formand! Jeg vil gerne takke alle bidragyderne. Denne afgørelse er yderst interessant, men den underminerer ikke fuldstændig Dublin-systemet, som det tager sig ud i dag. Det er nogenlunde velfungerende, og trods afgørelsen forpligter det allerede medlemsstaterne til at sikre respekten for de grundlæggende rettigheder. Det påpeger ikke desto mindre nogle vigtige punkter, og derfor er vi nødt til at reformere og forbedre Dublinkonventionen.
Derfor har Kommissionen foreslået forbedringer, og jeg er meget glad for at vide, at De arbejder med dem, og at De også ser nødvendigheden af at have en form for indbygget krisemekanisme. Vi støtter Dem fuldt ud i den henseende.
Vi skal også fremskynde vores arbejde med at oprette et fælles asylsystem. Det er de fleste tilstedeværende enige i, og jeg er meget taknemlig for Deres indsats. Målet nås bedst ved at fortsætte arbejdet, offentliggøre rapporterne og opfordre Rådet til at indlede forhandlinger.
Der er for mange forskelle mellem medlemsstaterne i dag, og det er ikke holdbart. I et fælles EU med fælles værdier og en fælles anvendelse af internationale standarder og konventioner er der ikke plads til sådanne forskelle. Folk skal behandles anstændigt. Vi er nødt til at beskytte de mest sårbare. Vi skal have effektive systemer, så folk ikke tilbageholdes i månedsvis og nogle gange årevis. Det er yderst smerteligt for individet, og det er også meget dyrt for samfundet. Det er vi nødt til at forbedre, og jeg kan atter blot opfordre Dem og Rådet til at fortsætte arbejdet.
Kommissionen gør meget for at hjælpe Grækenland. Den græske regering arbejder med sin handlingsplan. Det er en meget ambitiøs plan, men det har stået klart fra begyndelsen, at problemet ikke kan løses over en weekend. Der er tale om gamle problemer. Vi er der for at støtte landet, og det faktum, at alle medlemsstater er involveret i Frontex-operationen, samtidig med at de også har tilbudt forskellige former for hjælp - økonomisk bistand eller teknisk ekspertise, tolke, administrativ hjælp - er et udtryk for ægte europæisk solidaritet.
Vi skal hjælpe Grækenland, fordi Grækenland er under et meget stort pres, hvilket også er en europæisk udfordring. Selvfølgelig har Grækenland det største ansvar. Det har gjort meget, men det skal gøre endnu mere. Jeg er ikke overbevist om, at et hegn eller en mur er en løsning, fordi der er andre og langt vigtigere reformer. Vi arbejder også med EASO, der er det nye asylstøttekontor i Valletta, og vi arbejder med UNHCR.
På det seneste har Tyrkiet været konstruktivt og samarbejdsvilligt. Vi har afsluttet forhandlingerne om en tilbagetagelsesaftale efter otte år. Det vil medlemsstaterne forhåbentlig acceptere, når vi har det næste Rådsmøde i næste uge.
Med hensyn til de tal, som fru Wikström spurgte til, viser de tal, jeg har for perioden 2009 og 2010, at medlemsstaterne sendte 16 328 anmodninger til Grækenland om at tage migranter tilbage eller i forvaring. Heraf blev 12 638 (77 %) accepteret. Ikke desto mindre gennemførte medlemsstaterne kun 2 251 af disse overførsler, hvilket svarer til lidt under 14 %.
Jeg vil gerne endnu en gang takke for Deres støtte til det arbejde, vi forsøger at udføre med asylpakken. Retsakterne er på bordet. Lad os fortsat samarbejde - Kommissionen, Parlamentet og Rådet - om at få det klaret hurtigst muligt, så vi omsider får et fælles europæisk asylsystem.
Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
