AFSTEMNING
Fælles holdning fastlagt af Rådet med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets forordning om fordelingen af tilladelser til lastvognskørsel i Schweiz (14463/2000 - C5-0696/2000 - 1999/0022 (COD)) Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme

(Den fælles holdning godkendtes)
Betænkning (A5-0391/2000) af Colom i Naval for Budgetudvalget om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets beslutning om udnyttelse af fleksibilitetsinstrumentet (punkt 24 i interinstitutionel aftale af 6. maj 1999 om budgetdisciplin og forbedring af budgetproceduren) (SEK(2000)2167 - C5-0233/2000)
(Forslaget til beslutning vedtoges)
Forslag til det almindelige budget 2001, modificeret af Rådet
Haug (PSE), ordfører. (DE) Fru formand, ved forhandlingen i onsdags takkede jeg for det gode samarbejde med rådsformanden, med kommissæren og med alle kolleger, og jeg talte om den indbyrdes solidaritet, som nu efter min mening har medført, at dette budget har fået en god afslutning. Jeg vil dog gerne endnu en gang, nu hvor så mange kolleger er til stede, slå fast, at jeg som ordfører kun har haft så stor gennemslagskraft, fordi jeg har haft Budgetudvalgets vidunderlige sekretariat ved min side og som støtte. Det har gennem hele året ydet et stort stykke arbejde, mange, mange timer, også i weekenden. Folkene i Budgetudvalgets sekretariat, såvel på scenen som i kulisserne, har ydet et meget, meget solidarisk stykke arbejde, et meget, meget godt stykke arbejde. Jeg ønsker at sige mange tak her i Parlamentet, og jeg opfordrer alle kolleger til også at sige tak.
Jeg vil lige hurtigt bekendtgøre et par mindre tekniske ændringer. Vi har ændringer til ændringsforslag 171, 187 og 21 i dokument 12. Fordi der imidlertid er retsgrundlag for programmerne, som vi har vedtaget med Rådet, vil vi nemlig føre pengene fra reserven over til den post.
I denne forbindelse tror jeg, at alle kolleger vil følge mig. Det drejer sig om programmet om lige muligheder, det drejer sig om Media, og det drejer sig om programmet til bekæmpelse af diskrimination.
Min sidste kommentar drejer sig om ændringsforslag 197. Det vedrører Meda. Vi vil overføre de kommentarer, som vi vedtog under førstebehandlingen, til andenbehandlingen. Jeg tror ikke, jeg har mere at sige til det punkt. Kollegerne vil give mig ret.
(Bifald)

Ferber
Fru formand, jeg kan gøre det relativt kort, fordi jeg jo allerede under førstebehandlingen har sagt tak og ikke længere har så mange problemer med hensyn til de andre budgetter. Men jeg tror, vi skylder Kommissionen en særlig tak, og i denne forbindelse generaldirektøren, fordi kollega Haug overså ham. Jeg råder hermed bod på det.
Jeg er blevet offer for det nye softwareprogram, hvilket som ingeniør bedrøver mig meget. Men jeg er selvfølgelig i denne forbindelse henvist til at benytte mig af denne type hjælp. Ved ændringsforslag 34, 38, 35, 36 og 78 har computeren kastet rundt med tallene. Jeg beder altså i denne forbindelse om en teknisk tilpasning. Det drejer sig om igen at indføje det, som vi sagde under førstebehandlingen. Det er ikke trylleri. Det er computeren, der har tryllet i denne forbindelse. Det er parlamentsmedlemmerne, der som sædvanligt arbejder seriøst. Jeg beder altså om, at De følger mig og stoler på mig i denne forbindelse. Vi vinder over og udmanipulerer teknologien i det 21. århundrede med en metode fra det 19. århundrede, med håndskrift. Så er alt, som det skal være.
Betænkning (A5-0380/2000) af Haug og Ferber for Budgetudvalget om forslag til Den Europæiske Unions almindelige budget for regnskabsåret 2001, modificeret af Rådet (alle sektioner) (13830/2000-C5-0600/2000 - 1999 (BUD)) og om ændringsskrivelse nr. 2/2001 (13833/2000 - C5-0653/2000) til forslag til budget for regnskabsåret 2001 - Sektion I - Europa-Parlamentet; Sektion II - Rådet; Sektion III - Kommissionen; Sektion IV - Domstolen; Sektion V - Revisionsretten; Sektion VI - Det Økonomiske og Sociale Udvalg; Sektion VII - Regionsudvalget; Sektion VIII - Den Europæiske Ombudsmand
(Forslaget til beslutning vedtoges) Formanden. Jeg ønsker de to ordførere, fru Haug, som er hovedordfører, og hr. Ferber, hjerteligt tillykke.

Swoboda
Fru formand, jeg vil ikke forsinke seancen. Jeg vil blot, efter at der er blevet takket så meget, også takke mødetjenesterne, som har arbejdet meget hårdt, for at vi kunne nå så hurtigt og effektivt frem til afstemningen.

Formanden
Vi går nu over til underskrivelse af budgettet. Tillad mig at gøre opmærksom på, at for anden gang er det tre kvinder, der skal underskrive dette dokument.
(Formanden opfordrede formanden for Rådet, fru Parly, kommissionsmedlem Schreyer, formanden for Budgetudvalget, Terence Wynn, og ordførerne Haug, Ferber og Colom i Naval til sammen med hende at underskrive budgettet)

Formanden
Vi har lige underskrevet budgettet for 2001. For god ordens skyld vil jeg meddele, at fru Parly, som var nødt til at gå, ved denne lejlighed på vegne af Rådet lod mig vide, at hun glæder sig over den aftale mellem vores to institutioner, der blev resultatet af samrådet den 23. november 2000. Hun henviste ligeledes til Rådets bemærkninger om klassificeringen af budgetposterne i forbindelse med Kommissionens udkast til førtidspensionering samt administrationsudgifterne i forbindelse med fiskeriaftalerne.
Betænkning (A5-0372/2000) af Staes for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om Forligsudvalgets fælles udkast til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af direktiv 95/53/EF om principperne for tilrettelæggelse af offentlig kontrol på foderstofområdet (C5-0499/2000 - 1998/0301(COD))
(Det fælles udkast vedtoges)
Indstilling ved andenbehandling (A5-0347/2000) fra Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om Rådets fælles holdning (9662/1/2000 - C5-0425/2000 - 1999/0158(COD)) fastlagt med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af direktiv 95/2/EF om andre tilsætningsstoffer til levnedsmidler end farvestoffer og sødestoffer (Ordfører: Lannoye)
(Formanden erklærede den ændrede fælles holdning for godkendt)(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0361/2000) af Ferber for Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af direktiv 97/67/EF for så vidt angår yderligere åbning af Fællesskabets marked for posttjenester (KOM(2000) 319 - C5-0375/2000 - 2000/0139(COD))

Atkins
Fru formand, jeg vil gerne bede Parlamentet om at bære over med mig. Jeg har talt med hr. Sterckx om ændringsforslag 60 og den blok, der vedrører det, nemlig ændringsforslag 52, 62, 57, 38 og 60. Jeg har bedt ordføreren om at flytte mit ændringsforslag 60, så det bliver sat til afstemning mellem ændringsforslag 52 og 62, hvis det kommer til en afstemning. Det er hr. Sterckx og ordføreren indforstået med.

Sterckx
Fru formand, jeg er helt enig med hr. Atkins, men til min overraskelse står der på listen, at ændringsforslag 62, som jeg har stillet sammen med 31 andre medlemmer, og hvorom jeg har ringet tre gange til tjenesterne for at sige, at det er mit ændringsforslag, at det stadigvæk står i sir Robert Atkins' navn. Det er meget mærkeligt, og jeg mener, at det på en eller anden måde påvirker debatten. Det burde ikke være muligt. Det er helt klart et ændringsforslag, som jeg har stillet sammen med 31 medlemmer, og det skal derfor stå i mit navn. Jeg mener, at når jeg har ringet flere gange herom, bør det også rettes. Jeg beklager, men det er ikke til at arbejde på den måde.

Formanden
Vi vil give Dem dette faderskab tilbage.
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0362/2000) af García-Margallo y Marfil for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål om
I. Forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om ændring af Rådets forordning (EØF) nr. 218/92 om administrativt samarbejde inden for området indirekte skatter (moms) (KOM(2000) 349 - C5-0298/2000 - 2000/0147(COD));
II. Forslag til Rådets direktiv om ændring af direktiv 77/388/EØF hvad angår merværdiafgiftssystemet for visse tjenesteydelser, der leveres ad elektronisk vej (KOM(2000) 349 - C5-0467/2000 - 2000/0148(CNS))
(Ved successive afstemninger vedtoges de to forslag til lovgivningsmæssig beslutning)
Betænkning (A5-0378/2000) af de Roo for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om vurdering og styring af ekstern støj (KOM(2000) 468 - C5-0411/2000 - 2000/0194(COD))
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0350/2000) af Lienemann for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse om en fælles ramme for samarbejde til fordel for en bæredygtig udvikling af bymiljøet (KOM(1999) 557 - C5-0309/1999 - 1999/0233(COD))
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0374/2000) af Dary for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter om forslag til Rådets forordning om ændring af forordning (EØF) nr. 404/93 om den fælles markedsordning for bananer (KOM(1999) 582 - C5-0277/1999 - 1999/0235(CNS))
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0366/2000) af Torres Marques for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål om forslag til Rådets direktiv om ændring, for så vidt angår anvendelsesperioden for minimumsniveauet for normalsatsen, af direktiv 77/388/EØF om det fælles merværdiafgiftssystem (KOM(2000) 537/2000 - 2000/0223(CNS))
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0390/2000) af Gill for Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi om forslag til Rådets beslutning om vedtagelse af et flerårigt fællesskabsprogram til fremme af udvikling og brug af europæisk digitalt indhold på de globale net og fremme af sproglig mangfoldighed i informationssamfundet (KOM(2000) 323 - C5-0462/2000 - 2000/0128(CNS))
Inden afstemningen om ændringsforslag 51

Echerer
Fru formand, hvis Parlamentet tillader det, ønsker jeg at komme med en mundtlig forklaring til mit ændringsforslag 51. Der er opstået sproglig forvirring, og det indhold, som jeg mente, gengives slet ikke med denne mening. I stedet for at tale om producenter og kunstnere især fra den private sektor ønsker jeg frem for alt, at vi medregner repræsentanter for indholdsproducenterne i denne kreds. Jeg kunne før og efter forhandlingen i går rådføre mig med enkelte kolleger fra Parlamentet. Mange parlamentsmedlemmer opfatter underordningen af disse repræsentanter, content providers, som hørende under forskellige andre grupper af repræsentanter. Det er altså ikke udtrykt klart og tydeligt. Programmet hedder eContent. Vi skal derfor også medregne indholdsproducenterne. Jeg mener ikke, at det bør være noget stort problem. Det ville glæde mig, om De ville stemme for dette mundtlige ændringsforslag.
(Det vedtoges at tage det mundtlige ændringsforslag i betragtning) (Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)
Fælles beslutningsforslag om resultatet af Det Europæiske Råd den 7.-11. december 2000 i Nice

Randzio-Plath
Fru formand, jeg undskylder denne bemærkning. Jeg vil blot gerne slå fast, at udkastet til Nice-traktaten desværre stadig refererer til ecu og ikke til euro. Jeg mener da ikke længere, at det er aktuelt.

Formanden
Det er virkelig uheldigt!

Vander Taelen
Fru formand, kan vi overhovedet vedtage en beslutning om topmødet i Nice? Jeg er bange for, at det begynder at ligne forholdene i USA med en ny tælling. Når jeg læser det, som står i aviserne i mit land i dag, må jeg konstatere, at det franske formandskab ikke kun har taget fejl med hensyn til fordelingen af stemmerne for Polen og Spanien, som præsidenten i øvrigt har beklaget, men at der er flere og pinlige problemer. I traktatforslagets bilag 3 står der, at flertalsgrænsen, som ændrer sig, når nye medlemsstater tiltræder, skal være 73,4% af stemmerne, når alle ansøgerlande er tiltrådt. Det betyder 253 stemmer i Rådet. Det betyder endvidere, at blokeringsmindretallet - og det drejer det sig naturligvis om, for det omhandlede Nice-traktaten - er 93. Men hvad står der i den følgende sætning? 91 stemmer! De indser forhåbentligt, at vi ikke kan behandle en traktat, som indeholder sådanne fejl.

Formanden
De foregriber arbejdet i Udvalget om Konstitutionelle Anliggender.
(Forslaget til beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0334/2000) af García-Margallo y Marfil for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål om Kommissionens meddelelse om beskatning af motorbrændstof til fly (KOM(2000) 110 - C5-0207/2000 - 2000/2114(COS))
(Forslaget til beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0352/2000) af Patrie for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om Kommissionens meddelelse om forsigtighedsprincippet (KOM(2000) 1 - C5-0143/2000 - 2000/2086(COS))
(Forslaget til beslutning vedtoges)

Formanden
Inden vi går over til stemmeforklaringer vil jeg ønske alle dem, jeg ikke ser igen, en glædelig jul.

Meijer
Min stemme imod den aftale, som fra 1. januar tillader flere lastbiler i Schweiz, har ikke noget at gøre med det antal tilladelser, som nederlandske transportvirksomheder har fået tildelt. De mener sikkert, at de 23.428 ikke er nok, men er alligevel tilfredse med den tilbudte vækstmulighed. Denne aftale udgør en del af en model, hvor Schweiz og Norge i praksis kommer til at ligne EU-medlemsstater mere og mere. Den eneste forskel er, at de ikke betaler bidrag og ikke har stemmeret. Herved kan deres regeringer fortsat sige til deres kritiske befolkninger, at de er uafhængige, hvilket i stigende grad er mindre og mindre rigtigt.
Men jeg mener, at det er endnu mere alvorligt, at denne aftale tillader en stor stigning i lastvognstrafikken. Efter Østrig forsvinder nu også Alpe-barrieren i Schweiz. Det land valgte tidligere at afværge vejtrafik og forbedre jernbaneforbindelserne for gennemgående godstrafik. Tilladelsen til flere og større lastbiler på vejene tvinger Schweiz til at investere mere i motorveje. At store schweiziske miljøorganisationer har ladet sig overtale med argumentet, at indtægterne af afgifterne skal bruges på udvidelse af jernbanen, overbeviser mig slet ikke. Denne aftale er god for en række virksomheder, men dårlig for miljøet og demokratiet.
Det almindelige budget 2001

Campos, Candal, Carrilho, Casaca, Lage, Seguro, Sousa Pinto og Vairinhos
Europa-Parlamentet har netop i sin andenbehandling af budgettet vedtaget at genoprette alle samhørighedsfondens 360 millioner euro som budgetpost, der var blevet hensat i reserve under førstebehandlingen.
Samhørighedsfonden er for de portugisiske socialdemokrater en grundpille i den økonomiske og sociale samhørighedspolitik, der blev sat i gang gennem Fællesakten og styrket betragteligt i Maastricht-traktaten. På to områder af stor interesse for Fællesskabet - miljø og transeuropæiske transportnet - har samhørighedsfonden siden sin oprettelse været et fornemt eksempel på en effektiv gennemførelse af fællesskabsbudgettet og på en af de højeste gennemførelsesprocenter inden for hele fællesskabsbudgettet.
Som vores kammerat Mário Soares tilkendegav, da den nuværende Prodi-kommission blev indsat, var det mest negative punkt i dens program, at fondens direktorat skulle nedlægges og slettes fra det tidligere generaldirektorat XVI's navn og organogram. Denne nedlæggelse, som blev indledt i midten af sidste år, betød, sådan som vi havde forudset det, et dramatisk fald i rytmen for godkendelse af projekter og gennemførelse af betalinger, hvilket har ført til, at den årlige gennemførelse af betalingsbevillinger fra denne fond indtil udgangen af juni 2000 nåede ned under 1%.
Ved at foreslå Europa-Parlamentet at skære de 360 millioner euro i betalingerne for 2001 bort gav Kommissionen foruroligende tegn på manglende interesse, motivation og vilje til fuldstændig at gennemføre den finansieringspakke, som var blevet vedtaget på Det Europæiske Råd i Berlin. Som følge af dette forslag valgte de portugisiske socialdemokrater at stemme imod budgettet under førstebehandlingen, hvis der blev skåret 360 millioner euro af budgetudkastet, og gik kun med til at stemme for budgettet, da dette forslag ændredes til i stedet at hensætte disse midler i reserve.
Over for de samlede anstrengelser fra repræsentanterne fra flere regeringer i Rådet, deriblandt fra den portugisiske, og fra flere parlamentariske grupper, hvor de portugisiske socialdemokrater meget rimeligt bør fremhæves, nåede Kommissionen, Rådet og Parlamentet i fællesskab frem til at genindføre alle de midler, der under førstebehandlingen i Rådet var afsat til betalinger i samhørighedsfonden, hvilket Europa-Parlamentet nu bekræfter. Vi glæder os herover og påtager os allerede nu det hverv at forblive på vagt, hvad angår gennemførelsen af samhørighedsfonden.
Hvis gennemførelsen af samhørighedsfonden skal indhente det efterslæb, som den har med ind i denne programperiode, skal der en dobbelt indsats og opmærksomhed til fra de tilgodesete medlemsstater, og det fordrer frem for alt også, at Kommissionen giver det højeste prioritet, herunder afsætter de nødvendige menneskelige og finansielle ressourcer til at følge det op.

Kuntz
Debatten i forbindelse med andenbehandlingen af budgettet for 2001 får os til at gøre de samme overvejelser som i oktober og følgelig til at stemme imod.
Som vi gjorde opmærksom på under førstebehandlingen, berettiger bistanden til Balkanlandene under ingen omstændigheder en revision af de finansielle overslag og tilskynder heller ikke under falsk påskud til at betvivle fiskeriaftalerne med Marokko ved at afsætte 130 millioner euro. Vi glæder os over, at man for fremtiden har erkendt dette.
Hovedbegivenheden under de tidligere budgetdrøftelser har selvfølgelig været den såkaldte kogalskabskrise. Selv om Frankrig i dag skal glæde sig over, at Den Europæiske Union endte med at tilslutte sig de franske holdninger til forebyggelse, gælder betænkeligheden i dag bevillingerne i forbindelse med disse nye politiske valg.
Situationens alvor har fået vores gruppe til at fremsætte en række ændringsforslag, der understreger, at det haster med at etablere de nødvendige midler til en systematisering af test til påvisning af kogalskab og refusion heraf, ligesom en massiv hjælp til de berørte kvægavlere.
Det er ikke tilstrækkeligt med de 60 millioner euro til nogle udgiftsområder og de ca. 360 millioner euro, der er afsat til andre, for 2001.
Vi anmoder om, at et betydeligt tillægs- og ændringsbudget fra januar afspejler den interesse, Parlamentet har til hensigt at vise denne sag.

Lulling
Jeg har stemt imod beslutningen, fordi stk. 21, som blev vedtaget her, hvor generalsekretæren for Europa-Parlamentet opfordres til at videreføre forhandlingerne med regeringen i Luxembourg for at muliggøre, at alle tjenestemænd kan forflyttes fra Luxembourg til Bruxelles, hvilket er nødvendigt for at få færre administrationsomkostninger i Parlamentets sekretariat og for at forbedre servicen for medlemmerne i Bruxelles. Denne tekst er et ideelt carte blanche til en praktisk nedlæggelse af Parlamentets generalsekretariat i Luxembourg.
I Edinburg besluttede stats- og regeringscheferne i 1992, at Europa-Parlamentet har tre arbejdssteder, nemlig Strasbourg med 12 plenarmøder pr. år, Bruxelles med udvalgs- og gruppemøder samt mindre plenarmøder og Luxembourg som generalsekretariatets hjemsted.
Stats- og regeringscheferne vidste dog sikkert i Edinburg, at tre arbejdssteder medfører rejse- og opholdsudgifter. Det er altså derfor i spørgsmålet om hjemsteder ikke op til medlemmerne af Europa-Parlamentet at tale for en billigere administration. Dette kan vi sikkert gøre helt generelt, for vi kan hver især nævne eksempler på, hvor der kan spares, og endda meget mere end på rejseudgifter for tjenestemænd, der skal rejse fra Luxembourg til Bruxelles eller Strasbourg. I denne forbindelse skal det understreges, at rejseudgifterne fra Bruxelles til Strasbourg bliver meget dyrere. At dette egentlig indirekte også er et angreb på Strasbourg, er der mange, som ikke forstår.
Allerede i juli besluttede et flertal i Europa-Parlamentet under de 12 plenaruger, som skal finde sted i Strasbourg i 2001, kun at holde møde fra mandag eftermiddag til torsdag, altså at droppe fredagsmødet, hvilket allerede var det første angreb på Strasbourg.
Måske resignerede franskmændene også, hvis nyheden i en tysk avis den 13. december passer, ifølge hvilken præsident Chirac i Nice skulle have lovet den rebelske belgiske premierminister (der bliver fejret som helten fra Nice) i en regelret studehandel, at alle topmøder og en ekstra plenaruge for Europa-Parlamentet i fremtiden skal finde sted i Bruxelles. Det skulle være prisen for, at "helten fra Nice" endelig var indforstået med at få færre stemmer ved kvalificeret flertal i Ministerrådet end de mere befolkningsrige Nederlande.
Med vedtagelsen af disse tekster bliver det papir fra en næstformand her i Parlamentet, som vil flytte hele tjenester og generaldirektorater fra Luxembourg til Bruxelles, nu sikkert også gravet frem igen. Luxembourg skal højst beholde tekniske tjenester som f.eks. trykkeri og oversættelsestjeneste. Dette ville helt entydigt stride imod meningen og ånden i stats- og regeringschefernes tidligere nævnte beslutninger om hjemsteder.
De, der iværksætter flytningen af generalsekretariatet fra Luxembourg til Bruxelles, bekymrer sig naturligvis ikke om de sociale og umenneskelige konsekvenser for tjenestemændene og deres familier, som ofte har levet årtier i Luxembourg, hvor deres private hjem er, hvor deres børn går i skole, og hvor deres ægtefæller har arbejde. Ved alle passende og upassende lejligheder tager vi i denne forbindelse beslutninger om familiesammenføringer.
Vores tjenestemænds familier, og dette gælder især for D-, C- og B-tjenestemænd, som ikke har råd til dyre flytninger med alle økonomiske følger, splitter vi, og det med det let gennemskuelige argument, at det er for at spare på omkostningerne. Det kan og må ikke være sådan.
Nu kræves det naturligvis igen af regeringen i Luxembourg, ikke alene at den er på vagt, men også, at den sikrer, at traktater overholdes.

Fatuzzo
Hr. formand, jeg stemte for budgettet, men det er sidste gang, jeg stemmer for det, for den interesse, Parlamentet udviser over for de ældre og pensionisterne, når det gælder de finansielle aspekter, er efter min mening helt utilstrækkelig.
Inden jeg tog afsted, sagde de til mig: "Nu er det jul, og i Bergamo fejrer vi juleaften og helgeninden Lucia. Vil hr. Ferber optræde som julemanden? Vil fru Haug være en Lucia for de ældre og pensionisterne?" Det må jeg desværre svare nej til, for selv om pensionisterne udgør ca. 30% af EU's befolkning, sætter man ikke en tilsvarende finansiel støtte af på vores budget for at løse deres problemer.

Martin, David W
Jeg støtter helhjertet Staes-betænkningen om principperne for tilrettelæggelse af offentlig kontrol på foderstofområdet. Den giver Kommissionen mulighed for at træffe beskyttelsesforanstaltninger i hastetilfælde uden forudgående høring af medlemsstaterne, hvilket markant øger hastigheden og effektiviteten i håndteringen af sagerne. Ændringen fra at kræve, at medlemsstaterne skal yde deres "fulde bistand" snarere end "al den bistand, der er nødvendig", samt det faktum, at Europa-Parlamentet skal underrettes om resultaterne af den foretagne kontrol, indikerer også, at denne betænkning har stor betydning for alle medlemsstater.

Andersson, Blak, Färm, Hedkvist Petersen, Hulthén, Karlsson, Lund, Theorin og Thorning-Schmidt
Vi svenske og danske socialdemokrater har i dag stemt for EU's budget for 2001. Budgettet giver EU mulighed for at gennemføre sine prioriterede aktiviteter og samtidig overholde budgetdisciplinen. EU's budget for næste år er et af de mindste i forhold til medlemslandenes BNP.
Budgettet for 2001 bygger i vid udstrækning på et kompromis mellem Parlamentet, Rådet og Kommissionen, som vi kan støtte. Det er lykkedes Parlamentet at gennemtvinge en del vigtige prioriteringer - bl.a. en øget satsning på kampen mod arbejdsløshed og fattigdom, en række vigtige miljø- og ligestillingsspørgsmål m.m. Vi har stemt imod højrefløjens angreb på Life-programmet og Lobby for kvinderne i Europa.
Vi har således fundet de nødvendige midler for at kunne give stærk støtte til genopbygning og demokratisering på Balkan og nu også i Serbien. Derimod er der stadig behov for en langsigtet løsning for de kommende budgetår.
Vi er kritiske med hensyn til omfanget og udviklingen af EU's landbrugspolitik. Den skal gøres til genstand for mere gennemgribende reformer fremover - bl.a. for at give plads til EU's udvidelse. EU's landbrugspolitik er alt for dyr. Vi er desuden stærkt kritiske over for overproduktionen af landbrugsprodukter og over for det faktum, at EU bruger oplysningsmidler til at sælge dette overskud. Vi er ligeledes meget kritiske over for den omfattende støtte til tobaksproduktionen, som efter vores mening er i direkte modstrid med EU's øgede ambitioner på folkesundhedsområdet.
Vi vil også understrege, at det er yderst vigtigt at effektivisere gennemførelsen af EU's budget, så vi kan kigge på problemet med de store forsinkelser inden for visse områder. Vi skal hurtigt forbedre og modernisere budgetsystemet samt metoderne for åbenhed, revision og politisk kontrol. Det er også lykkes for os nordiske socialdemokrater at gennemføre forslag om øget støtte til lokalt og regionalt samarbejde i Østersøområdet, så støtten nu beløber sig til 16 millioner euro. Parlamentet har desuden øget budgettet for venskabsbyaftaler, som vi anser for at være et vigtigt program til fremme af det lokale samarbejde i Unionen.

Kuntz
Jeg vil først understrege, at den ringe stigning i budgettet for 2001, som Rådet har foreslået i forhold til budgettet for 2000, er et vigtigt politisk budskab til vores medborgere. En budgetnedskæring skal faktisk for at blive godkendt berøre alle.
På samrådet den 23. november blev anvendelsen af de samlede beløb til fleksibilitetsinstrumentet, nemlig 200 millioner euro til fordel for Serbien, godkendt, og det er en god ting, selv om det er beklageligt, at Parlamentet måtte ændre sin beslutning i forhold til førstebehandlingen, der favoriserede Meda-programmet. Ud over de 200 millioner euro i nødhjælp, der var afsat på budgettet for 2000 i fortsættelse af trepartsmødet i oktober, således at serberne kunne tilbringe vinteren under de mindst dårlige forhold, kommer der i 2001 240 millioner i bistand til Balkan, mens Prodi-forslagene skal gøre det muligt at afsætte 2,2 milliarder euro over flere år til genopbygningen af dette område, særlig Forbundsrepublikken Jugoslavien.
Således indrømmer Den Europæiske Union nu ganske vist lidt sent vigtigheden af en omfattende hjælp til den hærgede jugoslaviske republik, og dette sker samtidig med, at dets grænser anerkendes. Størrelsen af bevillingen til Kosovo rejser imidlertid rimelige spørgsmål om, hvorvidt dette område af Jugoslavien reelt kan optage de 350 millioner euro, det oprindeligt var planlagt at yde dem i 2001. Det er således nødvendigt at foretage en klar og nøjagtig vurdering af genopbygningsbehovene for alle områder af Forbundsrepublikken Jugoslavien, men også at anerkende Beograd som den eneste legitime modpart i forbindelse med alle kommende aktioner, da det ellers kan komme til at virke, som om Den Europæiske Union holder lokale separatist- og terroristbevægelser i live og støtter dem.
(Indlæg forkortet i henhold til artikel 137, stk. 1, i forretningsordenen)
Betænkning af Staes (A5-0372/2000)
Betænkning af Lannoye (A5-0347/2000)

Fatuzzo
Hr. formand, jeg stemte for denne betænkning om brugen af tilsætningsstoffer i levnedsmidler, og navnlig for forbuddet mod at bruge natriumalginat til konservering af gulerødder.
Ved at bruge natriumalginat narrer man forbrugerne tre gange. Man narrer dem første gang, fordi de gulerødder, der er høstet for et, to, tre eller fire år siden, ligner friske gulerødder. Man narrer dem anden gang, fordi forbrugerne får nogle gulerødder, der er lige så hårde som dem, der lige er høstet, i stedet for gulerødder, der er blevet bløde og slappe, sådan som gamle gulerødder bliver. Og man narrer dem tredje gang, fordi gulerødder som bekendt virker stoppende, hr. formand, mens de virker afførende, når der er tilsat natriumalginat.

Wurtz
Hr. formand, jeg foreslår, at hvis hr. Fatuzzo udgiver sine samlede værker, det vil sige hans samlede stemmeforklaringer, skal han give alle et eksemplar af dem. Det vil kunne betale sig.
Betænkning af García-Margallo y Marfil (A5-0362/2000)

Fatuzzo
Hr. formand, jeg stemte for García-Margallo y Marfils betænkning om beskatning af elektronisk handel.
Jeg kan fortælle Dem, at jeg i nat drømte, jeg var pensionist. Selv om jeg er repræsentant for Pensionistpartiet i Italien, får jeg faktisk ingen pension. Nå, men jeg drømte, at jeg var en meget gammel pensionist, der havde brug for medicin. I stedet for som sædvanlig at måtte gå til lægen efter en recept for derefter at gå på apoteket og betale for at få medicinen med hjem, trykkede lægen på en tast på sin computer, og da jeg kom hjem, havde jeg allerede fået medicinen. Den var blevet leveret af apotekets ekspedient, som havde fået elektronisk besked om dette.
Derfor vil jeg gerne spørge Dem, hr. formand, hvornår vi vedtager et direktiv, der letter den elektroniske handel på denne måde. Forhåbentlig snart.

Bordes og Cauquil
Vi stemte imod Torres Marques-betænkningen om harmonisering af momsen i Europa og endvidere mod García-Margallo y Marfil-betænkningen om beskatning af visse tjenesteydelser, der leveres ad elektronisk vej.
Vi er imod enhver form for merværdiafgift, for det er en indirekte afgift, der især rammer arbejderklassen.
Endvidere er formålet med forslaget at fastsætte en margen, det vil sige at afskaffe de laveste momssatser for lige netop dagligvarer som brød, olie og mælkeprodukter, ja, endog uundværlig medicin.
Det er harmonisering for harmoniseringens skyld. Vi går ind for at afskaffe momsen i Europa og erstatte den med en stærkt progressiv skat på virksomhedsoverskud og kapitalindkomst.

Herman Schmid og Sjöstedt
Vi har stemt imod ændringsforslag 12 fra Olle Schmidt. Hans konklusion på det faktum, at USA har momsfrihed for e-handel i de næste fem år, er, at det bør EU også have. Det er en påfaldende svag konklusion.
Der er ingen grund til at give skattefordele til en bestemt distributionsform. Desuden ville en sådan tilpasning til USA's forhold sikkert gøre det vanskeligere for os at nå frem til et normalt skatteniveau både i USA og Europa.
Vi skal også bryde tendensen med at importere amerikanske misforhold til Europa både på dette og andre områder.
Betænkning af Ferber (A5-0361/2000)

Formanden
Jeg foreslår, at han også sender et eksemplar til Malta, for jeg tror, at den eneste gang, han ikke har afgivet en stemmeforklaring, var, da vi drøftede Malta. Jeg tror ikke, at La Valette er kommet sig helt over det.

Fatuzzo
Hr. formand, jeg vil forsøge at råde bod på skaden inden 2004 med en stemmeforklaring til fordel for Malta.
Jeg stemte for Ferbers betænkning, selv om jeg må sige, at jeg går ind for en større liberalisering af posttjenesterne. Man siger ofte følgende til mig: "Pensionisterne og de ældre gerne vil have, at man bringer deres post ud hver dag, selv om de bor i bjergbyer og i byer, der ligger langt væk, derfor burde du, Fatuzzo, i høj grad være tilhænger af den universelle tjeneste."
Jeg må dog sige, at nogle af de ældre pensionister i bjergbyerne har fortalt mig, at de hellere vil nøjes med at modtage post en gang om ugen og så få en højere pension i stedet for at modtage post hver dag og få en lavere pension. Derfor går jeg ind for en større liberalisering.

Bordes
Vi stemte imod Ferber-betænkningen. Vi er imod, at privat kapital under enhver form skal bemægtige sig en offentlig tjeneste, der er så vigtig som postvæsenet, uanset om den vægt- og prisgrænse, over hvilken man åbner døren for denne kapital, er på 350, 150 eller endog 50 gram. Uanset om privatiseringen sker gradvist eller pludseligt, betyder det under alle omstændigheder, at den offentlige tjeneste afskaffes, og det får alvorlige konsekvenser for de ansatte i posttjenesterne.
For os drejer det sig ikke på nogen som helst måde om at støtte en transaktion, som kun tjener nogle kapitalistiske koncerners interesse, der søger et investeringsområde, hvor de kan opnå privat fortjeneste på bekostning af hele befolkningen, og særlig de samfundslag, der har de laveste indkomster.

Andersson, Färm, Hedkvist Petersen, Hulthén og Theorin
De svenske socialdemokrater i Europa-Parlamentet mener, at Fællesskabets marked for posttjenester bør åbnes for konkurrence. Ved en gradvis liberalisering af det europæiske marked kan posttjenesterne effektiviseres, og kundernes service kan forbedres.
En slutdato giver klar besked til aktørerne på markedet for posttjenester, og det giver de nationale monopoler en mulighed for bedre at forberede sig på en liberalisering. Derfor har vi stemt for en slutdato for liberaliseringen.
Vi finder det også upassende, at lande i EU konkurrerer på f.eks. Sveriges marked for posttjenester, når de ikke selv er villige til at tillade konkurrence på deres eget marked.
Derfor har vi i dag undladt at deltage i afstemningen om Ferber-betænkningen.

Caudron
Når jeg i dag har stemt for Ferber-betænkningen om de europæiske posttjenester, er det, fordi jeg mener, at med det nuværende styrkeforhold i Europa og Europa-Parlamentet har vi opnået så meget, som vi kan, for at undgå, at den offentlige posttjeneste forsvinder i Europa.
Det har været nødvendigt med intensive forhandlinger og den størst mulige mobilisering på alle niveauer, men i dag er det væsentligste blevet reddet.
Alligevel siger jeg det med en vis højtidelighed, for mere kan jeg ikke acceptere af et Europa, der efter min mening er for liberalt. Det er således meget hurtigt nødvendigt med et rammedirektiv for posttjenesterne i Europa. På topmødet i Nice blev der givet grønt lys for et sådant projekt.
Claude Desama er besluttet på at holde ud til det sidste. Vi er også her ved et vendepunkt, hvor alle tilhængerne af den offentlige tjeneste skal finde sammen. Med Ferber-betænkningen har vi vist, at det var muligt. Vi skal nu gennemføre det.

Darras
Jeg glæder mig over denne førstebehandling og det arbejde, Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme har udført, ordførerens engagement og især den viden og udholdenhed, Brian Simpson, som er fiktiv ordfører i PSE-Gruppen, gang på gang har vist.
Liberaliseringen af posttjenesterne er et af de grundlæggende spørgsmål i forbindelse med begrebet befordringspligttjeneste og som helhed med bibeholdelsen af den sociale og territoriale samhørighed i EU. Ud over den tekniske, men nødvendige holdning til, hvad man vil bibeholde i forbindelse med en universel tjeneste, og hvad man ønsker at åbne for konkurrencen, skiller iværksættelsen af en "europæisk samfundsmodel" sig ud. Hvor langt skal man gå med liberaliseringen? Hvorfor fremskynde processen, som Kommissionen og kommissær Bolkestein ønskede? Hvorfor vil man afvikle nyttige tjenester, som borgerne værdsætter, ved at berøve dem tilstrækkelige økonomiske midler og gøre dem afhængige af et forældet og skadeligt tilskudssystem?
Vi kan naturligvis således ikke, som Kommissionen antydede, anfægte princippet om den offentlige tjenestes tilpasningsevne, som er kernen i de fleste medlemsstaters forhold, og som vi er optaget af. Alt dette forekommer mig ikke rimeligt, og heldigvis kunne vi rette op på det under afstemningen i parlamentsudvalget. Derfor stemte jeg for denne betænkning, sådan som den blev vedtaget i udvalget.

Esclopé
Hvordan skal postsektoren komme ud af denne fase, hvor man er begyndt at anvende modsætninger og uenigheder i debatindlæggene, der ofte er tekniske og skabt i forbindelse med åbningen for konkurrencen?
Kan vi med en enkelt beslutning, der måske er et lille flertal for, udviske hele vores opfattelse af posttjenesten, der har sine rødder og baggrund i den enkelte medlemsstats særegenheder?
Hvordan kan man lade være med at tage de nationale særegenheder, som denne særlige sektor dækker, særlig med hensyn til tilpasningen af denne offentlige tjeneste til den lokale virkelighed, i betragtning?
Hvordan kan man tale om offentlig tjeneste i lande, hvor dette begreb er minimalistisk, ja, endog ikke eksisterer, mens den i andre lande er kulturelt forankret, idet den er et element, der giver den sociale samhørighed, særlig i landdistrikterne, struktur?
Vi beder ikke Sverige om at ændre deres system, men vi vil bestemt heller ikke have, at de pålægger os deres system.
Resultatet af hr. Ferbers betænkning er efter adskillige tovtrækninger i udvalget udelukkende, at Kommissionens forslag modereres og forsinkes. Dette forslag er uacceptabelt og bygger på dårligt eller ikke dokumenterede påstande.
Men hvordan kan man undgå at opfatte denne kompromisbetænkning som et kompromittering af posttjenesten? Det er let for tilhængerne af en nuanceret liberalisme at stille sig tilfreds med en tekst, som modererer kommisær Bolkesteins ultraliberale forslag, der udelukkende bygger på et ideologisk grundlag.
(Stemmeforklaring forkortet i henhold til artikel 137, stk. 1, i forretningsordenen)

Kauppi
Jeg er meget ked af, at Parlamentet ved sin stemmeafgivning endte med at støtte en linje, der er meget skadelig for forbrugerne. I den nu godkendte betænkning udbydes kun en brøkdel af posttjenesterne i fri konkurrence, og den endelige startdato (final date) for udbuddet er ikke fastsat. Vi repræsentanter, der kom i mindretal, havde gerne set en fastsættelse af startdatoen i 2007, hvor der er gået over 17 år siden påbegyndelsen af forhandlingerne på EU-plan.
Startdatoen ville have medført, at postvæsenerne videreudvikler og moderniserer deres tjenester, og den vil have afhjulpet planlægning og investeringer på markedet. Nu, hvor Parlamentet ikke har fastsat startdatoen, fortsætter ubalancen iblandt de nationale postvæsener, når nogle markeder er åbne, og nogle ikke er det. Som på andre markeder har de traditionelle grænser allerede mistet deres betydning også i postsektoren. Det er umuligt at kæmpe mod den uundgåelige udvikling, og derfor bør man forberede sig på den tidligst muligt.

Krivine og Vachetta
Vi stemmer mod denne betænkning, for vi er imod en yderligere liberalisering af posttjenesterne i Europa. Den pludselige og terapeutiske tilførsel af privat kapital ender med kun at være til fordel for nogle monopoler, som bliver skabt. Vi kan ikke forsvare tab af arbejdspladser og nye lukninger af kontorer, selv om det sker "gradvist og kontrolleret".
Derfor har vi ligeledes stemt imod de ændringsforslag, der indeholdt forslag om at nedsætte pris- og vægtgrænsen til 150 eller 50 gram. Vi vil ikke deltage i dette nye bortsalg og fortsætter med at forsvare tanken om en ny europæisk offentlig tjeneste.

Lulling
Jeg har i mange år her i Parlamentet altid i princippet været for en trinvis og kontrolleret liberalisering af posttjenesterne, som sikrer et fungerende indre marked for posttjenester. Ganske vist på betingelse af, at en befordringspligt af høj kvalitet bibeholdes. Dette er uomgængeligt, især for landlige, afsides og tyndt befolkede regioner, ja, endda for forskellige byområder. Postbuddene spiller nu en gang særligt i disse områder en rolle, som jeg endda vil betegne som sociokulturel, og som vi forhåbentlig stadig kan få råd til i vores velfærdssamfund.
I Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål kom jeg med en række ændringsforslag til Kommissionens forslag, som, hvad angår begrundelserne, alle blev vedtaget, indtil der pludselig dukkede en række kolleger op, også kolleger, som ikke var medlemmer af udvalget, for at stemme, således at forslagene til artiklerne, som modsvarer betragtningerne, blev forkastet. Dette resulterede naturligvis i en utrolig misklang, som fik et flertal af udvalgsmedlemmerne til at reagere rigtigt ved at forkaste denne umodne tekst, således at Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål ikke nåede frem til en udtalelse.
Jeg er derfor i særlig grad ordføreren for det korresponderende udvalg, hr. Markus Ferber, taknemmelig, fordi han nu har skaffet et acceptabelt kompromis, som i stor udstrækning tager hensyn til meningen og ånden i mine forslag, så jeg kan leve med det, især fordi
særtjenester ikke defineres på ny,
pris- og vægtgrænserne fastlægges fornuftigt, det vil sige, at befordringspligtige virksomheder fortsat har eneret på op til 150 gram, kombineret med en prisgrænse, som udgør fire gange den offentlige takst.
Grænserne på 50 gram med en prisgrænse på to og en halv gange den offentlige takst, som Kommissionen foreslår, er virkelig for drastiske og ville have fået katastrofale følger for de befordringspligtige virksomheder. Det havde også været tilfældet, hvis de udgående grænseoverskridende post- og eksprestjenester var blevet fuldstændigt liberaliseret, hvilket især postvæsenet i Luxembourg på grund af vores specielle situation ikke havde kunnet klare. Kompromiset tilgodeser også dette af mine forslag, således at jeg med god samvittighed under denne førstebehandling kan stemme for denne betænkning.
Jeg tager dog afstand fra beskyldningerne fra dem, som, uden at tage hensyn til tab af livskvalitet og arbejdspladser, taler for en fremskyndet liberalisering, og som skyder mig og de kolleger, som er enige med mig, i skoen, at vi handler på vegne af postlobbyen, som vil bevare deres monopol. Denne beskyldning må jeg på det kraftigste afvise.

Meijer
Mange forskellige internationale virksomheder, som mente, at hr. Bolkesteins forslag var for svagt og mådeholdent, og som vil have mere og hurtigere adgang til det marked, som de eftertragter, er parate. De vil fortsætte med at udøve pres. Med de penge, som de tjener på leveringer over 150 gram, styrker de deres stilling. Debatten om den fremtidige organisation af posttjenesterne er bestemt ikke afsluttet.
At Kommissionens ekstreme liberaliseringsforslag ikke havde en chance, vidste vi allerede, da hr. Ferber indgav en række kritiske forslag om nærmere undersøgelse, omhyggelighed og frister. Det blev endnu tydeligere, da De Kristlige Demokrater og Socialdemokraterne indgik en hemmelig aftale om et kompromis, som skulle forsvares af begge parter, om eventuel liberalisering. Vægtsgruppen mellem 50 og 350 g blev fastsat med en grænse ved 150 g. Altså 100 meget almindelige gram til fordel for højrefløjen og 200 mere sjældne gram til fordel for venstrefløjen.
Hvis kompromiset mellem Socialdemokraterne og De Kristlige Demokrater allerede fra starten havde været debattens emne, ville jeg ikke have støttet det, fordi ulemperne ved alle liberaliseringer er større end fordelene. Selv om det nuværende resultat er et nederlag for hr. Bolkestein, mener jeg, at jeg fortsat må være tro mod dette udgangspunkt og altså stemme imod.

Miranda
Kommissionens forslag om posttjenesterne er udtryk for en hæmningsløs liberaliseringsmani, der er ødelæggende for en vigtig offentlig tjeneste og de virksomheder, der yder den, og de mennesker, der er ansat der. Deraf vores umisforståelige og faste modstand mod alle de målsætninger, som det sigter på at indfri.
Vi mener dog, at det kompromisforslag, som fremsættes i den betænkning, der nu er under forhandling, indeholder nogle fornuftige elementer - selv om betænkningen ikke afgørende stiller spørgsmål ved Kommissionens privatiseringsønsker - som vi ikke kan få øje på i Kommissionens forslag. Det sætter vi pris på, og vi forkaster den derfor ikke. Fordi endemålet med den foreliggende lovgivning ikke drages i tvivl, kan vi dog heller ikke gå ind for den.

Nicholson
Jeg vil gerne lykønske ordføreren med en glimrende betænkning. Jeg synes, at vi skal effektivisere posttjenesterne mest muligt. Alt andet vil ikke være i valgkredsenes bedste interesse.
Det er ikke godt at kræve en liberalisering uden at vurdere effekten af vores beslutninger. Landdistrikterne har brug for posttjenesterne. Det er et meget vigtigt og nødvendigt krav, hvis man skal garantere og stabilisere landdistrikternes økonomi. Jeg mener, at vi har fundet den nødvendige balance, og at vi kan lade tjenesten udvikle sig i en acceptabel hastighed, der giver alle, hvad de kræver og har brug for.

Queiró
Den liberalisering af posttjenesterne, som Kommissionen foreslår, er hverken hensigtsmæssig eller fornuftig, og jeg har derfor stemt for betænkningen og alle de ændringsforslag, der går i samme retning. Den resolutte afvisning af Kommissionens forslag kan ses som udtryk for en udbredt følelse af mistillid, men også som et magtfuldt signal fra lande, der som Portugal reagerer mod liberaliseringstilbøjelighederne i de nordeuropæiske lande og hos Kommissionen, der, som det har vist sig, på en fuldstændig ufrugtbar måde har forsøgt at gennemtvinge synspunkter, som et flertal af medlemsstaterne ikke var enig i. Det er på denne måde blevet tydeligt, at det overdrevent konkurrenceorienterede perspektiv ikke imødekommer befolkningens interesser.
Det er vigtigt ikke at glemme, hvilket jeg også har kæmpet for, at de offentlige tjenester har en social funktion. Brevveksling er stadig den foretrukne måde for en del af den portugisiske befolkning til at holde kontakten ved lige med slægt og familie andre steder. Postvæsenet har derudover en vigtig økonomisk og social funktion både som modtager af betalinger for offentlige tjenesteydelser som vand, gas, telefon osv. og som udbetaler af alderdoms-, invalide- og førtidspension. En hensigtsmæssig overgang til en total åbning af markedet lader sig ikke gøre, medmindre der findes en ordning for, hvorledes disse tjenesteydelser kan videreføres. Hertil kan tilføjes, at såfremt de drastiske ændringer i postforsendelsernes vægt- og prisgrænser, som Kommissionen foreslår, skulle blive gennemført, ville de få særdeles alvorlige konsekvenser for den portugisiske posttjeneste i form af tab af markedsandele og deraf følgende negative sociale virkninger.
Afstemningen om denne betænkning i plenarforsamlingen i december har været af ekstrem betydning. Det drejer sig om en samarbejdsprocedure, der ud over at demonstrere Europa-Parlamentets vigtige rolle også styrker dets position på det kommende rådsmøde om telekommunikation, som skal finde sted den 22. december. Det er således et stærkt signal, som Europa-Parlamentet sender Kommissionen om sit forbehold over for den totale liberalisering af markedet for posttjenester.

Herman Schmid, Seppänen og Sjöstedt
Vi mener ikke, at posttjenesten er noget, som EU skal beskæftige sig med, selv om forslaget efter udvalgsbehandlingen tager sig betydeligt bedre ud end Kommissionens oprindelige forslag. Vi mener, at medlemsstaterne selv har langt større kompetence til at varetage disse spørgsmål. Vi ser imidlertid gerne mellemstatslige løsninger på området.
Vi mener heller ikke, at der findes noget behov for at privatisere eller liberalisere posttjenesterne endsige åbne dem for konkurrence. I Sverige har man allerede gennemført en del af forslagene, og vi kan allerede nu se, at det har ført til en dårligere situation end tidligere. Der er opstået regionale uretfærdigheder, og der er sket en forringelse af postsituationen, ikke mindst for de ansatte.
Betænkning af de Roo (A5-0378/2000)

Fatuzzo
Vores formand Fontaine, der - som altid på en forbilledlig måde - var formand for mødet lige før Dem, hr. formand, sagde på et tidspunkt, at hun kunne høre en mobiltelefon, der ringede, og det var lige netop efter, at vi havde vedtaget en betænkning om bekæmpelse af støj.
Hr. formand, jeg havde personligt stillet et ændringsforslag i udvalget for at anmode om en regulering af brugen af mobiltelefon i lukkede rum. Desværre forkastede Miljøudvalget mit ændringsforslag.
Jeg stemmer alligevel for denne betænkning, men fru Fontaines udtalelse bestyrkede mig i min tro på, at min anmodning var rimelig. Jeg vil derfor gentage den fremover, nemlig næste gang vi skal drøfte bekæmpelse af støj. Det er efter min mening yderst korrekt at bekæmpe støj, når blot det sker med den nødvendige hensyntagen til industriens behov.
Betænkning af Lienemann (A5-0350/2000)

Fatuzzo
Hr. formand, jeg stemte imod denne afgørelse. Jeg er modstander af den, for efter min mening er dette desværre et tegn på, hvor forkert man bruger de penge, som Den Europæiske Union har til rådighed.
Jeg mener, at man kan betragte det som et ressourcespild. Man smider ganske vist ikke pengene ud ad vinduet, men det gør man på en måde alligevel, eftersom man bruger 12,4 millioner euro over fire år - nemlig fra 2001 til 2004 - for at fremme gennemførelsen af EU's miljølovgivning på lokalt plan.
Som der står i betænkningen, vil vi højst kunne finansiere ca. 10 projekter, og det svarer til, at man trænger til regn i ørkenen, hvorefter der falder en dråbe pr. kvadratkilometer. Det er fuldstændig utilstrækkeligt til at slukke tørsten hos de tørstende. EU's finansielle udgifter bør efter min opfattelse fordeles på en ligelig måde, hver eneste gang det er muligt. I dette tilfælde svarer det faktisk til, at man giver penge til den, der kommer først blandt et mylder af tørstige og sultne mennesker, som venter på et stykke brød. Dette er efter min mening ikke den rigtige måde at bruge EU's penge på!
Betænkning af Dary (A5-0374/2000)

Fatuzzo
Hr. formand, jeg stemte for denne betænkning om den fælles markedsordning for bananer, for handlen skal selvfølgelig liberaliseres, sådan som der står i traktaten, men vi skal også tage hensyn til EU-landenes problemer. Vi skal være modige nok til fortsat at beskytte dem i EU - og her tænker jeg navnlig på områderne i den yderste periferi, f.eks. De Kanariske Øer - der lever af at producere bananer, og som har brug for og ret til at blive beskyttet af hele Unionen, også af de medlemsstater, som ikke producerer bananer.

Adam
Hr. formand, medlemmerne af det britiske Labour-parti glæder sig over vedtagelsen af Dary-betænkningen om den fælles markedsordning for bananer. Vi håber, at der nu bliver hurtige forhandlinger, så vi kan finde frem til ordninger, der er forenelige med vores WTO-forpligtelser, og som beskytter vores traditionelle leverandører. Vi har imidlertid forbehold vedrørende ændringsforslag 6, 7, 11, 15, 16, 25 og 26, da vi ikke udelukker muligheden for fremtidig brug af en ordning, der udelukkende er baseret på told. Vi har også forbehold vedrørende ændringsforslag 17, 18, 27, 30 og 31, da vi ikke er overbevist om, at de er forenelige med WTO-reglerne.
Vi håber, at vedtagelsen af denne betænkning også vil føre til en snarlig ophævelse af USA's handelssanktioner, der berører helt vilkårlige og ikke-beslægtede sektorer.

Blak, Lund og Thorning-Schmidt
De danske socialdemokrater har i dag stemt imod forslaget om en fælles markedsordning for bananer. Vi mener ikke, at bananproducenter skal have mere støtte. Den foreliggende ordning er ikke tilstrækkelig og bør ændres, således at den er i overensstemmelse med WTO-bestemmelserne. Vi mener, at man bør øge incitamentet til en bæredygtig produktion af bananer - de såkaldte fair trade-bananer.
For os er det helt afgørende, at støtten til fair trade-bananer opretholdes, og at man til stadighed styrker incitamentet til at dyrke bananer på en bæredygtig måde. Fair trade omhandler ikke bare handel, men også forbud mod tvangsarbejde, forbud mod børnearbejde og lige løn til mænd og kvinder. Disse elementer støtter vi naturligvis, da det er socialdemokratiske mærkesager.

Bordes og Cauquil
Vi har undladt at stemme om denne betænkning, som omhandler den evige skærmydsel i banankrigen, som modstiller på den ene side dollarbananen, som domineres af tre store kapitalistiske amerikanske koncerner, og på den anden side de bananer, som hidtil har været beskyttet og stammer fra områder, hvor kapitalistiske engelske og franske koncerner eller enkelte store Békés-familier er dominerende.
Vi går ikke ind for at begunstige hverken de store hajer i banannetværket eller de mellemstore hajer i det område, der beskyttes af Europa.
Vi mener imidlertid, at de små producenter, der arbejder på deres plantager uden at udnytte nogen, uanset markedssvingningerne skal beskyttes mod følgerne af denne krig, samt at deres indtægter skal beskyttes.
Vi mener især, at man skal beskytte arbejderne i banansektoren mod følgerne af denne handelskrig, som de kapitalistiske koncerner fører indbyrdes. Disse arbejdere udnyttes, når forretningerne går godt, og sættes på døren, når bananerne ikke giver tilstrækkelig fortjeneste, og de store producenter vælger at investere i andre mere rentable sektorer.

Fruteau
For otte måneder siden sendte Parlamentet på nøjagtig samme dag et meget tydeligt budskab til Kommissionen om, at hvis der blev vedtaget en ordning, der udelukkende var baseret på tariffer efter en overgangsperiode på seks år, ville det rigtignok betyde, at EF- og AVS-bananproducenterne dømmes til at gå fallit og til håbløshed.
Desværre er Kommissionens besættelse af at finde en bæredygtig ordning, der også er forenelig med den almægtige WTO, uheldigvis endt med alle mulige andre overvejelser.
Lad en ting være klart. Jeg underkender ikke denne organisations interesse. Det, jeg sammen med andre afviser, er ikke globaliseringen.
Denne globalisering er for de rige og udelukkende for dem.
Det er en globalisering, der lader hånt om de mest elementære menneskerettigheder.
Kort sagt, en globalisering, der unddrager sig enhver demokratisk kontrol.
I forbindelse med bananspørgsmålet vil jeg endnu en gang gøre opmærksom på nøden hos de små producenter på Guadeloupe, Martinique og De Kanariske Øer, som føler sig bedraget, forladt og ofret på en makroøkonomisk ordens alter, som går dem forbi.
Kommissionens forslag er uacceptabelt, som det foreligger, for det er en betingelsesløs kapitulation over for det amerikanske diktat. Denne kapitulation er uværdig for det europæiske projekt og den samfunds- og miljømodel, vi siger, at vi vil opbygge. Derfor stemte jeg for Dary-betænkningen, som ved at gå imod dette gør Parlamentet ære.
Betænkning af Torres Marques (A5-0366/2000)

Poos
Både af principielle og praktiske grunde har jeg set mig nødsaget til at stemme imod ændringsforslagene til den tekst, Kommissionen har foreslået.
En harmonisering af momssatserne er i princippet ikke nødvendig for, at Den Økonomiske og Monetære Union kan fungere godt. I USA, der er en perfekt økonomisk og monetær union, findes der betydelige skatteforskelle mellem staterne.
I praksis vil resultatet af ændringsforslag 2 og 3 udelukkende være, at momssatserne harmoniseres opad. Man taler kun om minimumssatsens gyldighedsperiode. Maksimumssatsen nævnes slet ikke.
Af hensyn til prisstabiliteten og beskyttelsen af forbrugernes købekraft vil en modsatrettet fremgangsmåde være nødvendig, nemlig bibeholdelse i et ikke fastlagt tidsrum af minimumssatsen på 15% efterfulgt af en frivillig og gradvis nedsættelse af de højeste satser.
Betænkning af Gill (A5-0390/2000)

Belder
Vi har ikke støttet Gill-betænkningen, og følgende randbemærkninger til betænkningen har spillet en rolle.
I en meget konkurrerende økonomi skal digital information kunne tilbyde kvalitet. Ved overvejelsen af, hvad der skal og må tilbydes af digitalt indhold, er princippet om teknologineutralitet ganske rigtigt en del af den europæiske politik. Lovgivningen og reglerne for trykt information finder derfor også anvendelse på digital information. Det kommer ikke tilstrækkeligt frem i betænkningen.
I den forbindelse sørger Den Europæiske Menneskerettighedskonvention og de grundlæggende rettigheder for en ramme for begrænsning af indholdet for at beskytte forbrugerne. Ifølge artikel 10 medfører ytringsfriheden pligter og ansvar, som kan føre til betingelser, begrænsninger og sanktioner.
Under henvisning hertil skal myndighederne i forbindelse med digitalt indhold handle med henblik på forebyggelse af lovovertrædelser (forskelsbehandling), beskyttelse af sundheden (udbud af f.eks. ikke-kontrolleret medicin via Internet), moralen eller andres rettigheder (ophavsrettigheder). Støtte til indhold, som strider mod de nævnte interesser, skal undgås. Dette påpeges ikke i betænkningen.
For det andet behandler betænkningen den sproglige og kulturelle forskellighed for negativt. Ændringsforslag 8 reducerer den til barrierer for den industrielle udvikling. Det er i strid med respekten for den nationale identitet (traktatens artikel 6, stk. 3). Reglerne er forskellige i medlemsstaterne på grund af den nationale identitet, f.eks. med hensyn til samfund, sprog og moral.
Det ville være godt, hvis EU-landene derfor overvejer spørgsmålet om, hvilke regler der skal finde anvendelse på europæisk plan. Fælles aktiviteter skal i overensstemmelse med nærhedsprincippet koncentrere sig om de områder, hvor det at handle på fællesskabsplan udgør en merværdi. Mangel på penge på fællesskabsplan må ikke være drivkraften til at opfordre medlemsstaterne til handling, sådan som det gøres i betænkningen.
Sluttelig tilbyder digital information ansøgerlande med manglende jernbane- og vejinfrastruktur alternative muligheder for økonomisk udvikling. Spredning af viden er imidlertid ikke nok. Ledsagende foranstaltninger er en betingelse for en god udnyttelse af informationssamfundets fordele. Det kan bestå af organisatoriske og tekniske strukturer og uddannelse. Det har betænkningen ikke i tilstrækkelig grad øje for.

Caudron
Programmet eindhold har til formål at fremme udviklingen og brugen af det europæiske digitale indhold på de globale net og fremme sproglig mangfoldighed i informationssamfundet. Dette program indgår i Den Europæiske Unions eEurope-initiativ "Et informationssamfund for alle", som Kommissionen lancerede i december 1999. Det skal dække en periode på fem år (fra 2001 til 2005). Det har følgende fire hovedformål: at skabe gunstige betingelser for markedsføring, distribution og anvendelse af europæisk digitalt indhold på de globale net og derved stimulere økonomisk aktivitet og forbedre beskæftigelsesudsigterne, at stimulere brugen af Europas indholdspotentiale, navnlig information i den offentlige sektor, at fremme flersprogethed i det digitale indhold på de globale net og forbedre eksportmulighederne for europæiske indholdsvirksomheder og navnlig SMV gennem sproglig tilpasning og endelig at bidrage til den faglige, sociale og kulturelle udvikling af EU's borgere og lette den økonomiske og sociale integration af ansøgerlandenes borgere i informationssamfundet.
Man kan kun glæde sig over et sådant initiativ, når man ved, at det europæiske digitale indholds værdi for det europæiske BNP er 5% og 4 millioner udtrykt i arbejdspladser. Endvidere vil den digitale medieindustri kunne vokse med 20% om året i løbet af de næste 10 år. Europæiske virksomheder bør være i stand til at udnytte denne vækst. Det er nødvendigt at gøre dem i stand til at konkurrere med USA, som har en dominerende stilling i denne sektor.
Jeg vil fremhæve det fjerde formål, som er, at alle skal kunne nyde godt af informationssamfundet. Der er faktisk overhængende fare for, at der opstår en digital kløft. Selv om der ikke er tvivl herom, foreslår Europa-Kommissionen imidlertid ingen foranstaltninger til at undgå, at denne kløft opstår. Det beklager jeg dybt. Jeg har derfor støttet de ændringsforslag, der går ud på at få vedtaget specifikke aktioner. Det forekommer mig faktisk som ordfører for en universel tjeneste og de nye kommunikationsnet vigtigt at sikre alle borgere adgang til den ny informationsteknologi. For mit eget vedkommende vil jeg sørge for det inden for rammerne af den fremlagte betænkning.

Caveri
Dette beslutningsforslag fra Rådet er i overensstemmelse med den indsats, der skal styrke vidensnetværkene i Europa. De planlagte interventioner har til formål at imødegå USA's klare fordel på området "digitalt indhold" og udbredelsen heraf via forskellige medier med forbindelse til Internettet.
Det er indlysende, at Europa er i stand til at tage udfordringen fra markedet op ved hjælp af de fordele, det har økonomisk og beskæftigelsesmæssigt, og selvfølgelig som følge af dets kulturelle rigdom og sproglige mangfoldighed - som udtrykkeligt tages op i forbindelse med sproglige minoriteter og regionale sprog - over for den ensprogethed, der præger en stor del af Nettet.
De mange forskellige sprog og kulturer - særlig hvis man også tager mulighederne i de nye medlemsstater i betragtning - gør det ligeledes muligt at fremme udvekslingen af og eksportere Europas kulturelle værdier, særlig for så vidt angår SMV. Dette kan ske i flersproget form, der oftere og oftere er forbundet med oversættelsessystemer.
Det skal understreges, at de sproglige minoriteter i stedet for at blive knust af globaliseringen af Internettet her har fundet nye kulturelle og økonomiske åbninger.
Endelig er det nødvendigt at lægge den kæmpemæssige vidensarv i de offentlige arkiver, der ofte ikke er tilgængelige i dag, ud på Nettet.

Martin, David W
Jeg glæder mig over Neena Gills betænkning. Skønt 70% af indholdet på Internettet er på engelsk, er det en udfordring for Europa at udnytte den sproglige mangfoldighed bedre. Det medfører et behov for en sprogindustri, der koncentrerer sig om at tilpasse og diversificere det digitale indholds sproglige infrastruktur.
Denne betænkning indeholder mange udmærkede idéer om, hvordan man kan nå disse mål til fordel for alle medlemsstater, og jeg støtter den fuldt ud.

Montfort
Det er ganske rigtigt vigtigt at bidrage til iværksættelse af et program til udvikling af det europæiske digitale indhold på Internettet, og de fastsatte prioriteter giver ikke anledning til kritik.
Det, teksten imidlertid har lagt i begrundelsen for den nødvendige sproglige og kulturelle tilpasning, er undertiden forbløffende, fordi beslutningen om at opfordre til at iværksætte programmer på de regionale sprog og etniske mindretalssprog, der er repræsenteret i Unionen, har forudsigelige følger, som er gradvis udslettelse af nationale identiteter.
Vedrørende digitalt indhold medfører sproget både en konkurrencefordel og en ræsonnementsmåde og får en juridisk virkning, der er til fordel for dem, der har det pågældende sprog som modersmål. Under disse forhold er det særlig samhørighed og enhed, der har sikret USA en dominerende stilling på dette fremtidens marked.
Hvad skal vi så gøre for at modarbejde USA's dominerende stilling? Vi skal "balkanisere" vores kulturelle produkter!
Stillet over for dette vil "blåjakkerne" kun finde et utal af indianerstammer, der er lukket om sig selv, og som for at kommunikere med omverdenen forlader sig på den eneste fællesnævner, nemlig herskerens stemme, hvis besnærende totalitarisme giver en fornemmelse af at have befriet sig for det værste formynderskab. Der findes allerede malende eksempler her i Parlamentet på separatistiske medlemmer, som foretrækker at udtrykke sig på engelsk i stedet for på deres medlemsstats officielle sprog.
Jeg vil springe over de kommende tekniske problemer, som når man for at respektere en formulering, f.eks. skal finde et system til at gå fra kurdisk til bretonsk. Det værste er imidlertid, at disse foranstaltninger angriber den sproglige enhed og derfor kort sagt medlemsstaternes enhed, da statsborgerskabet i næsten alle europæiske lande hviler på flere søjler, hvor accepten af et officielt sprog i det samme nationale lokalsamfund ikke er uvæsentlig. Nogle medlemsstater, der til daglig anvender sproglig inddeling, ved, at det selvfølgelig fører til politisk deling og nedbrydning af nationalfølelsen.
(Indlæg forkortet i henhold til artikel 137, stk. 1, i forretningsordenen)
Det Europæiske Råd i Nice

Nogueira Román
Hr. formand, det er første gang, jeg tager ordet under en stemmeforklaring, men jeg giver efter for fristelsen til at sige, at jeg er helt uenig i, at Det Europæiske Råd i Nice har fastsat antallet af medlemmer af Parlamentet og fordelingen på stater, for denne beføjelse burde naturligvis udelukkende tilfalde Parlamentet, som repræsenterer de europæiske borgere, og som har en central rolle i Den Europæiske Union.

Fatuzzo
Hr. formand, jeg bad min datter Elisabetta - der, som De ved, repræsenterer Pensionistpartiet i Lombardiets regionsforsamling - om hendes opfattelse af Rådet i Nice. Hvordan så hun på det, og burde jeg efter hendes mening stemme for? Min datter Elisabetta sagde følgende til mig: "Du skal stemme for" - og jeg fulgte hendes råd - "men du skal forlange, at Europa-Parlamentet beslutsomt stiller et forslag om, at det kun er Parlamentet, der skal træffe beslutning om visse emner. Rådet skal begynde at trække sig tilbage og ikke træffe beslutning om visse områder, som udelukkende skal henhøre under Europa-Parlamentets lovgivningskompetence."

Cauquil
Hr. formand, af mangel på andre resultater har studehandlerne i Nice kastet lys over EU-forkæmpernes hensigter.
At institutionalisere junglelovene, hvor de stærkeste forsøger at knuse de svageste, kan kun føre til det institutionelle hobbyarbejde, der blev udført i Nice. Det eneste, der hindrer de fire stormagter i Den Europæiske Union i at gennemføre deres fælles herredømme over Europa, er, at de selv er indbyrdes rivaler.
Det skal understreges, at hver enkelt medlemsstat forstår at bibeholde det, dens herskende klasse ønsker, herom vidner det engelske forbehold på skatteområdet eller det franske forbehold vedrørende kulturproduktioner. Således anmodede Storbritannien, hvis lovgivning er den mest utilstrækkelige blandt de store lande, på det sociale område om det engelske forbehold. Ingen af medlemsstaterne har imidlertid foreslået en undtagelse på det sociale område for at bibeholde de bestemmelser i deres egen sociallovgivning, der er mindst ugunstigt for arbejdstagerne, eller for at hindre privatiseringen af de offentlige tjenester.
Dette er at erkende, at arbejderne og de arbejdende klasser ikke kan forvente sig noget bedre af Den Europæiske Union end af deres nationalstat, det vil sige en udligning nedad, en svækkelse af den sociale beskyttelse, afskaffelse af de offentlige tjenester og en forringelse af deres livsbetingelser. Derfor stemte vi imod dette beslutningsforslag.

Ortuondo Larrea
Hr. formand, jeg vil gerne give udtryk for en stor del af borgernes utilfredshed med den mangel på europæisk integrationsånd, som Det Europæiske Råd i Nice igen har demonstreret. Efter tre år med Amsterdam måtte mødet fortsætte hele weekenden til sidste sekund, for at der kunne opnås nogle yderst begrænsede aftaler.
Og f.eks. chartret om grundlæggende rettigheder, som Parlamentet vedtog, indgår ikke i disse aftaler. Det viser, at De 15's regeringer ikke handler særlig fornuftigt og ikke har nogen særlig social ånd, hvad angår udvidelse af borgernes rettigheder.
På den anden side nærer jeg forhåbninger om, at den regeringskonference, der er bebudet i 2004, og som efter min mening er det eneste positive resultat af Nice, én gang for alle tager stilling til kompetencefordelingen mellem Den Europæiske Union og staternes regeringer. Jeg håber også, at man ved den kompetencefordeling i 2004 tager udgangspunkt i subsidiaritetsprincippet, så regioner og autonome regioner kan få deres egen status i Unionen.

Beazley
Jeg stemte imod det fælles beslutningsforslag på grund af noget af indholdet, der har mødt vedholdende modstand fra Det Konservative Parti i Det Forenede Kongerige.
Jeg vil imidlertid understrege, at jeg fuldt ud kan støtte den stærke tilslutning til en udvidelse af EU, der kommer til udtryk i ændringsforslag 1, der også blev vedtaget.

Belder
Vi skal være glade for, at regeringslederne indgik en aftale i Nice, som gør magtfordelingen i EU forholdsvist afbalanceret. EU er nu parat til ansøgerlandenes tiltrædelse. Hvis der ikke var indgået en aftale, var EU kommet ind i en alvorlig krise, hvor der ikke havde været en løsning på kort sigt. Set i det lys skal vi være tilfredse med aftalen.
Det, at nationale interesser spiller en rolle ved fastsættelsen af magtbalancen, skyldes problematikkens karakter og vidner ikke om visioner på kort sigt, sådan som det fastsættes i beslutningsforslagets punkt 5. Tonen i det fælles beslutningsforslag er i den henseende alt for ensidig.
Et andet ensidighedspunkt er, at beslutningen går for meget ud fra, at styrkelse af de europæiske institutioners magt pr. definition er godt. I Europa drejer det sig om, at de forskellige folkeslag skal leve fredeligt samen og, hvor det er nødvendigt, samarbejde. De europæiske institutioner spiller i den forbindelse en vigtig rolle. Kommissionen som vogter af den generelle europæiske interesse og Parlamentet som modvægt for Kommissionen og Rådet. Den rolle betyder imidlertid ikke, at deres beføjelser skal udvides ubegrænset. Den fælles metode er egnet til grænseoverskridende emner, men er ikke et universalmiddel for alle problemer.
Jeg er heller ikke positiv over for udvidelsen af kommissionsformandens beføjelser, som på denne måde får alt for meget magt. Det har han slet ikke mandat til. Jeg er heller ikke glad for bekendtgørelsen af chartret. Dette charter har kun symbolsk værdi, og det er dårligt for den virkelige beskyttelse af de grundlæggende rettigheder.
Jeg vil ikke benægte, at der kan siges meget om resultaterne i Nice. EU kunne have været mere demokratisk og gennemskueligt. Det er beklageligt, at man ikke har benyttet denne chance.

Berthu, Montfort, Souchet, Thomas-Mauro og Varaut
- (FR) Det Europæiske Råd i Nice indeholdt et positivt element. Ved at bekendtgøre en ny stemmevægtning og en ny fordeling af medlemmerne af Europa-Parlamentet, som omfatter de østeuropæiske ansøgerlandene, har det sendt sidstnævnte et tydeligt signal om vilje til at optage dem snart. Det kan vi kun glæde os over.
Til gengæld er vi meget mere forbeholdne over for resten af de institutionelle forhandlinger. Stats- og regeringscheferne begravede sig i kortsigtede studehandler uden de store visioner om Europas fremtid. De "reparerede" fællesskabsmaskinen for at forlænge dens levetid i forbindelse med udvidelsen. Det er sikkert lykkedes for dem i det mindste for øjeblikket, men på bekostning af store ulemper såsom yderligere supranationalitet, mindre demokrati og voksende tunghed fra Tysklands side i beslutningsprocessen.
Angående formen kan vi konstatere, at Det Europæiske Råd sluttede om morgenen på den femte forhandlingsdag med almindelig udmattelse og usikkerhed om de nøjagtige rammer for en række beslutninger. Den sene offentliggørelse af de skriftlige konklusioner, som stadig ikke officielt er til rådighed i dette øjeblik fire dage senere, viser tydeligt problemet med klart at affatte beslutninger, der er truffet under forvirring. Endnu en gang blev der den sidste nat i hast og improviseret vedtaget bestemmelser med meget stor rækkevidde, som ingen havde drøftet på forhånd, såsom udnævnelse med kvalificeret flertal af formanden for og medlemmerne af Kommissionen, hvilket ikke en gang var anført til orientering i den sammenfatning, formandskabet udsendte før Det Europæiske Råd.
Vi gentager, at en sådan beslutningsmetode er fuldstændig unormal for demokratiske lande. Løsningen er imidlertid bestemt ikke, som føderalisterne foreslår, at forberede regeringskonferencerne ved hjælp af den slags aftaler, man anvendte til at udarbejde chartret om grundlæggende rettigheder, da dette ville øge forvirringen, overbuddene og den manglende realisme endnu mere. Tværtimod skal de fremtidige regeringskonferencer træffe beslutninger på et mere solidt grundlag, som skal være en dagsorden med forslag, der er vedtaget af et minimum (f.eks. en tredjedel) af de nationale parlamenter. Det er den eneste måde at bringe debatten på rette vej.
I grunden kan der i virvaret af kompromiser udskilles to sammenfaldende tendenser: for det første øget supranationalitet på bekostning af de nationale demokratier og for det andet styrkelse af de tyske holdninger inden for rammerne af den supranationale beslutningsproces.
Den første tendens omfatter især en omgående udvidelse eller udvidelse på kort sigt af afstemninger med kvalificeret flertal om væsentlige spørgsmål, bl.a. asyl- og immigrationspolitik, internationale aftaler på området for tjenesteydelser og ophavsret og endvidere udnævnelsen af kommissærer. På trods af en mindre forhøjelse af grænsen for kvalificeret flertal, som vi skal undersøge rækkevidden af, resulterer en sådan udvidelse formodentlig i, at kløften mellem EU-institutionerne og de nationale demokratier vil blive endnu dybere. De handelsforhandlinger, der er nævnt tidligere, vil f.eks. betyde, at de nationale parlamenter bliver frataget deres sidste ratificeringsret, og hvis et land er i mindretal i Rådet, kan det ikke mere sige nej, hvis en forhandling går imod dets interesser.
Ligeledes må den tilsyneladende bibeholdelse af stemmelighed mellem Frankrig og Tyskland i Rådet ikke narre nogen. Det er en optisk effekt, for den nye regel om "demografisk net" (indførelse af en minimumsblokering på 38% af befolkningerne) vil automatisk give Tyskland en fordel, for det har alene næsten halvdelen af dette minimum efter en udvidelse til 27 medlemmer. Det vil således være lettere for Tyskland end for andre at nå blokeringsgrænsen ved at tilføje nogle mindre lande fra deres interessesfære. Samtidig øges forskellen mellem antallet af tyske EU-repræsentanter og repræsentanterne for de andre lande, herunder Frankrig, hvilket ikke kan undgå af få følger i forbindelse med Europa-Parlamentets øgede beføjelser.
Denne udvikling kan forekomme legitim i nogles øjne, da den har tendens til i institutionerne at afspejle landenes respektive vægt i forhold til befolkningstallet. Denne måde at regne på bygger imidlertid på den underforståede antagelse, at der findes et samlet europæisk folk, hvilket ikke er tilfældet. Den eneste måde at undgå farlige konflikter på fremover er at holde fast ved den traditionelle opfattelse, som er, at Europa bygger på nationale staters gensidige respekt. Således fører f.eks. den nye metode til udnævnelse af formanden for Kommissionen - kvalificeret flertal i Rådet og flertal i Europa-Parlamentet - til, at der direkte udpeges indehavere af embeder, som ikke kan få støtte fra medlemsstaternes enstemmighed, mens de så godt som nødvendigvis kan drage fordel af Tysklands støtte. Kan man forestille sig, hvilke omvæltninger sådanne bestemmelser kan medføre for filosofien i EU-institutionerne, og hvilken fordærvelse de kan medføre? Man burde for øvrigt i Frankrig spørge sig selv, om denne nye måde at udnævne formanden for Kommissionen på, der hænger sammen med styrkelsen af hans magt, er i overensstemmelse med forfatningen.
Kan dette nye Europa vare ved? I princippet nej, for det vil ifølge sin natur løsrive sig mere og mere fra de nationale demokratier. I praksis har tilhængerne imidlertid været så snu ved at smidiggøre de styrkede samarbejder at tilføre en vis dosis fleksibilitet, som ved at omfatte flere integrationsniveauer vil gøre det lettere at fordøje chokket fra udvidelsen. Dette er imidlertid på langt sigt ikke nok, for den hårde superføderale kerne forværrer i deres midte det demokratiske underskud. Derfor anmoder vi det franske parlament om at afværge en fremtidig alvorlig krise i Europa ved at afvise at ratificere Nice-traktaten.

Blak, Lund og Thorning-Schmidt
. De danske socialdemokrater i Europa-Parlamentet har i dag stemt for det fælles beslutningsforslag om resultatet af Det Europæiske Råds møde i Nice den 7.-11. december 2000. Det har for os i hele processen om denne regeringskonference været afgørende, at de sidste formelle hindringer for udvidelsen af EU blev ryddet af vejen. Det mål er nået i Nice, og set i det lys er mødet en succes. Flere medlemmer af Europa-Parlamentet har talt meget kraftigt for at udvide dagsordenen. Det har vi ved gentagne lejligheder advaret imod, og forløbet i Nice viser da også med al ønskelig tydelighed, at en væsentligt bredere dagsorden kunne have resulteret i, at der slet ikke var kommet noget resultat i år, med katastrofale følger for udvidelsen.
Vi har også hele tiden ment, at der skulle findes en afbalanceret løsning mellem små og store lande i forbindelse med sammensætningen af Kommissionen, stemmevægte i Ministerrådet og sammensætningen af Parlamentet. Også på det punkt mener vi, at man er nået frem til et tilfredsstillende resultat. Vi har dog noteret os, at de formelle muligheder for at opnå kvalificeret flertal er blevet indskrænket, ligesom der kun blev indført kvalificeret flertal på et begrænset antal områder. Der er dermed en reel risiko for, at det bliver sværere at gennemføre nødvendig lovgivning om miljø, forbrugerbeskyttelse og arbejdsmiljø, og vi henstiller kraftigt til landene om at vise ansvarlighed og effektivisere beslutningsprocedurerne i Rådet.
Sammen med den nye Nice-traktat er der også vedtaget, at man skal gå i gang med at forberede den næste regeringskonference. Vi mener, det er vigtigt at give sig god tid og finde en form, der er et moderne praktisk EU-samarbejde værdigt, og ikke det rå magtspil, som udspillede sig i Nice. Det er ikke fremmende for den folkelige opbakning til samarbejdet.

Caudron
Topmødet i Nice sluttede søndag med en aftale, der burde resultere i et udkast til en traktat.
Alle er i dag enige om at sige, at denne traktat bliver middelmådig, og at den vil ligge et godt stykke under Europa-Parlamentets og de "ægte" europæeres forhåbninger! Det har debatten i plenarforsamlingen tydeligt vist.
Uden at bestride visse positive fremskridt er det ikke overdrevet at sige, at det ikke bliver Nice-traktaten, der kommer til at sikre Europas institutionelle og politiske fremtid.
Skal man derfor drage det franske formandskab til ansvar herfor? Jeg vil meget tydeligt sige nej! Det ville være for enkelt.
De middelmådige konklusioner fra Nice er det triste resultat af alle medlemsstaternes mangel på ambitioner for Europa, af deres stædige forsvar af deres "besiddelser" og deres sidste illusioner om magt.
Stillet over for dette har mangelen på "store europæiske stemmer" gjort resten. Derfor mener jeg, at Nice-aftalen er et mindre onde og bestemt "det mindst ringe" af det, man kunne have nået frem til i denne sammenhæng.
Vi skal således nu holde fast ved de opnåede resultater og særlig støtte os til de afgivne løfter om at relancere den europæiske ambition, uanset hvordan traktatudkastet bliver, og hvilken fremtid det tildeler Europa-Parlamentet.
Vi har endnu nogle måneder inden slutningen af år 2003 til at redde det europæiske projekt. I dag har jeg stemt for beslutningsforslaget. I morgen skal vi kæmpe for at forene alle tilhængerne af et politisk, socialt og borgernes Europa!

Collins
I lyset af den grundlæggende betydning af de beslutninger, der blev truffet på Det Europæiske Råds møde i Nice, skal man kreditere dem, der fortjener det. De enkelte medlemsstater - store såvel som små - havde deres egne prioriteter og mål. Det er naturligt. Man skal ikke undervurdere det faktum, at der blev skabt enighed om meget vanskelige spørgsmål. Det var en enorm opgave. Nu har vi skabt grundlaget for en fremtidig udvidelse af Den Europæiske Union. Forhandlingerne var vanskelige, men Unionens styrke viste sig derved, at man var enige om at finde løsninger, som alle kunne acceptere. Der blev fundet en vej fremad i den rette kompromisånd. Det fremgår ikke af den beslutning om Nice, der er til afstemning i dag. Jeg har undladt at deltage i den endelige afstemning, da jeg ikke mener, at Parlamentet anerkender resultaterne af topmødet i Nice.
Der er en negativ tone i beslutningen. Den afspejler ikke det positive resultat af topmødet. Man nævnte Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder. Disse rettigheder varetages allerede ganske udmærket i Irlands egen forfatning. Der blev truffet vigtige beslutninger vedrørende sociale og økonomiske spørgsmål, oprettelsen af en europæisk fødevaremyndighed og effekten af BSE-krisen.
På opfordring fra den irske premierminister har Kommissionen fået til opgave at analysere okeskødsproducenternes nuværende situation, og den vil snarest muligt fremsætte de nødvendige forslag, så oksekødsproducenterne kan få kompensation for de faldende priser.
Ansøgerstaterne blev overbevist om vores ønske om at fortsætte udvidelsesprocessen.
Teksten siger, at statscheferne prioriterede kortsigtede nationale interesser frem for EU's interesser. Jeg er ikke enig. Det aftalte tilgodeser fuldt ud Europas og medlemsstaternes interesser.
Det er for tidligt at vælge mellem en konvention eller en europæisk forfatning.
Der blev fundet en balance på mødet i Nice, og stats- og regeringscheferne skal have ros herfor. Det var et af de vanskeligste og mest debatterede spørgsmål under forhandlingerne. Trods den vellykkede indsats på dette område på Det Europæiske Råds møde i Nice giver beslutningen udtryk for utilfredshed med udvidelsen af anvendelsesområdet for kvalificeret flertal. Parlamentet ønsker med andre ord kontrol med spørgsmål vedrørende beskatning og social tryghed. Det Europæiske Råds møde i Nice afspejler medlemsstaternes interesser på dette område.
De Grønnes ændringsforslag viser klart, at de ønsker medbestemmelse om landbrug. Det er ikke vores holdning.

Figueiredo
Topmødet i Nice vil blive sørgeligt kendt som endnu et skridt fremad for militariseringen af EU og som et kraftigt angreb på de små og mellemstore landes suverænitet, lande, der som Portugal på de fleste punkter mister magt og mulighed for at påvirke beslutningerne. De store lande har fået styrket deres magt, især Tyskland, Frankrig og Storbritannien, som i praksis vil kunne omgøre enhver beslutning, hvis de danner et blokerende mindretal. Dette forhold forværres ved den udvidede anvendelse af kvalificeret flertal, hvor kun 14 lande i visse situationer kan træffe beslutninger på vegne af de 27 eller 28 og derved i praksis fjerne vetoretten inden for politikområder, der er meget vigtige for Portugal, som strukturfondene og de handelspolitiske aftaler. Derudover får Portugal også færre repræsentanter i Europa-Parlamentet, fordi der, selv om grænsen på 700 parlamentsmedlemmer for et EU med 27 medlemsstater er blevet overskredet, bliver færre repræsentanter for nogle lande, sådan som det er tilfældet for os.
Til sidst nogle ord om socialpolitikken, som Frankrig havde lagt meget vægt på i formandskabets programerklæring, men som der ikke er kommet ret meget andet ud af end hensigtserklæringer og titlerne på de temmelig indholdsløse dokumenter, der er helt utilstrækkelige i forhold til de foreliggende problemer, og en enorm utilfredshed, som arbejderdemonstrationen i Nice også blev et betydningsfuldt udtryk for.

Krivine
Det demokratiske og sociale spring, Europa har brug for i dag, fandt ikke sted i Nice. Tværtimod får hverken vedtagelsen af et charter om grundlæggende rettigheder med rabat, udvidelsen af kvalificeret flertal til mindre områder, den fortsatte privatisering af de offentlige tjenester eller udvidelsen af det styrkede samarbejde til forsvarsområdet EU-borgerne til at tro, at Europa går i den rigtige retning. Topmødet i Nice er en fiasko for det franske formandskab og særlig for det europæiske socialdemokrati. Kunne det imidlertid have været anderledes, når vi ser spørgsmål som Tobin-skatten, skattely, sikkerhed til søs eller endog bekæmpelse af arbejdsløsheden og utryghed forblive hensigtserklæringer eller potentielle projekter uden midler eller dagsorden til at virkeliggøre dem.
Det ville være muligt at give Europa en anden retning, bl.a. ved at tage kravene fra de demonstrationer og fora, der fandt sted samtidig med topmødet i Akropolis, men regeringerne er døve over for borgernes ytringer. Den franske regering foretrak at ty til magt og vold i stedet for en demokratisk debat. En sådan holdning er uacceptabel ligesom lukningen af den fransk-italienske grænse eller de utallige anholdelser af demonstranter, som vi omgående må kræve løsladt.
Af disse grunde kan vi ikke stemme for dette beslutningsforslag.

Mann, Thomas
Jeg har lige stemt for Europa-Parlamentets resolution ved topmødet i Nice. Det, som stats- og regeringscheferne leverede i weekenden, er totalt utilstrækkeligt. Der blev hverken opnået den skitse til udvidelsen, som Romani Prodi håbede på, eller en signifikant merværdi. Tværtimod oplever de europæiske borgere og deres Parlament et tilbageskridt efter Amsterdam. Rådets beslutninger, som blev strikket sammen i sene nattetimer, giver ikke et solidt holdepunkt, men har store huller, hvor begreber som transparens, identitetsskabelse, mere demokrati, nærdemokrati eller reformbevidsthed falder lige igennem.
På grundlag af de aktuelt foreliggende oplysninger var der enkelte succeser - f.eks. det forstærkede samarbejde, partistatutten og den erklærede vilje til udvidelse mod øst - men det resulterede hovedsageligt i mindre kompromiser. Som på et marked blev der tinget om forskellige nationale særinteresser. Flere europæiske fællesskaber blev blokeret på det skammeligste.
Det franske formandskab skuffede mig bittert før og under forhandlingerne. Der blev i den forbindelse foretaget halvhjertede ændringer. Der blev handlekraftigt præsenteret en strøm af kompromiser, som kun havde det til fælles, at de ikke kunne skaffe et flertal. Der blev taktisk ført indenrigspolitik på grund af et kommende valg. Den europæiske motor manglede, og det lige netop i det land, der som "grande nation" i deres egen interesse altid har været europæisk orienteret. Udtrykket "amitié franco-allemande" var og er grundlaget for EU. I dag savnes det voldsomt.
Kansler Schröder, som i Tyskland er kendt for sin barske omgangstone (diskussioner afsluttes med et "Basta!"), europæisk klodset og uinteresseret, forsømte at gå i rettidigt samråd med sin nabo. I stedet brugte han højlydt sin foretrukne målgruppe, medierne. Det publikumsvenlige krav om større indflydelse til Tyskland i Rådet - nemlig større stemmevægtning i forhold til det mere end 20 millioner befolkningsfattigere Frankrig - blev fuldstændigt bagatelliseret som en let gennemskuelig taktisk manøvre.
Der er fortsat i stor udstrækning tale om enstemmighed i Rådet og dermed også om en latent handlingslammelse. Det kvalificerede flertal i Rådet udvides med mere end 30 bestemmelser, som dog er uden betydning. Med hensyn til de virkeligt vigtige emner - som skatter, afgifter, socialpolitik, asyl og indvandring - er alt åbenbart blevet ved det gamle. Vi er længere end nogensinde fra det kvalificerede flertal i Rådet, som ville have givet Europa-Parlamentet medbestemmelse. Inden for strukturpolitikken, som udgør tre fjerdedele at Fællesskabets budget, er Europa-Parlamentet fuldstændig udelukket fra lovgivningsprocessen.
Beslutningerne i Rådet er blevet mere komplicerede. Først skal der skabes et tredobbelt flertal. Kvoterne blev øget. Der er på ingen måder tegn på transparens. Jeg synes, at der er et stort behov for at ændre metoden for regeringskonferencer med deltagere, der holder hinanden i skak, og som fejrer små nationale succeser som store sejre. Den bør erstattes af en forsamling svarende til det i forbindelse med chartret om grundlæggende rettigheder. Under fremragende ledelse af Roman Herzog blev der konstruktivt og åbent holdt møde med deltagelse af nationale og europæiske parlamentarikere. Ngo'er, arbejdsmarkedets parter og interesserede borgere var ikke udenfor, men følte derimod, at de blev inddraget og spurgt.
Tilbage er kun i de næste uger opmærksomt at kontrollere detaljerne i beslutningerne fra topmødet. I efter-Nice-processen skal der gennemføres store ændringer af de hidtidige beslutninger. Europas borgere har fortjent en substantiel efterfølgende forbedring.

Queiró
Vi er klar over, at Det Europæiske Råd i Nice nok har været det længste og vanskeligste topmøde i EU's historie. Hidtil har intet andet topmøde skullet tage stilling til en udvidelse så omfattende som denne. Vi må derfor se på dets konklusioner som resultatet af et kompromis, hvor ingen blev hverken fuldstændig taber eller fuldstændig vinder.
Efter vores opfattelse formåede de 15 lande at blive enige om nogle institutionelle ændringer, der er uomgængelige for, at Unionen kan fungere med væsentlig flere medlemmer. Særlig skal fremhæves kompromiset om, at hver medlemsstat bevarer retten til at udpege en kommissær, og vedtagelsen af bedre regler for at igangsætte et forstærket samarbejde. Andre positive aspekter af dette topmøde er, at reglen om enstemmighed i beslutninger opretholdes med hensyn til både strukturfondene og kontrollen, der er afgørende områder for lande som Portugal, der stadig har behov for EU's solidaritet og for at benytte kontrolsystemet i en politik, der skal befordre øgede investeringer og øget opsparing.
Vi må imidlertid ikke overse, at de løsninger, der er fundet i form af det komplekse beslutningssystem i Rådet og den tilhørende stemmevægtning, uddyber forskellen mellem lande med stor befolkning og lande med lille befolkning, hvilket vi ser som mindre positivt ud fra vores grundsyn om et Europa af suveræne nationer.
Det beslutningsforslag, som Parlamenter har vedtaget, afspejler ikke vores synspunkter, og det opfordrer oven i købet til, at man i fremtiden skal gå væk fra den nuværende ordning med regeringskonferencer. Så længe Europa er, som det er, bør konstitutionelle og andre spørgsmål af grundlæggende interesse for staterne som dem, der blev forhandlet i Nice, efter vores opfattelse ikke løses på anden måde, altså med enstemmighed. Derfor har jeg stemt imod.

Ribeiro e Castro
Det mest imponerende i diskussionen om Nice er det billede, der har dannet sig af, at traktaten, når alt kommer til alt, hverken har far eller mor, men ikke er barn af nogen. Det franske formandskab er svømmet over med undskyldninger i stedet for klart at vedkende sig regeringskonferencens resultater og deres begrundelser. Der er selvfølgelig tale om en politisk forfalskning. Det, der er sket, er den demokratiske sandhed i Europa, og ikke det, som et flertal i Europa-Parlamentet kunstigt og uden kontakt med de europæiske folks følelser har udpønset. Der er tale om den samme forfalskning, der gjorde sig gældende i de forudgående diskussioner, og som forklarer den "fiasko", der nu giver genlyd. Denne "fiasko" skyldes i bund og grund den mangel på realisme, som den europæiske opbygningsproces er omgærdet med. Jeg nægter at tilskrive Europa-Parlamentet nogen højere legitimitet, men omvendt anerkender jeg, at de 15 landes stats- og regeringschefer forsamlede i Nice var i besiddelse af fuld demokratisk legitimitet som repræsentanter for de respektive folk og nationer på basis af valg med høj valgdeltagelse. Selv om jeg har mine forbehold over for traktaten, vender jeg mig især mod holdningen hos et flertal af Parlamentets medlemmer, der desværre endnu ikke har lært af erfaringerne og stadig insisterer på at gå videre ad en vej, der kun kan føre til flere skuffelser.

Herman Schmid, Seppänen og Sjöstedt
 Nice-traktaten indebærer, at EU bliver mere overstatsligt og centraliseret. Den øger de store landes magt på bekostning af de små lande. Der træffes ingen foranstaltninger for at gøre EU mere demokratisk eller øge de nationale parlamenters magt. Tværtimod mister de nationale demokratier indflydelse, da vetoretten begrænses yderligere, og Europa-Parlamentet får mere magt. Udvidelsen fremmes ikke - tværtimod kompliceres beslutningsprocessen i Rådet. Vi modsætter os derfor Nice-traktatens prioriterede indsatsområder og stemmer nej til forslaget.

Schörling
Nice-traktaten indebærer, at EU bliver mere overstatsligt og centraliseret. Den øger de store landes magt på bekostning af de små lande. Der træffes ingen foranstaltninger for at gøre EU mere demokratisk eller øge de nationale parlamenters magt. Tværtimod mister de nationale demokratier indflydelse, da vetoretten begrænses yderligere, og Europa-Parlamentet får mere magt. Udvidelsen fremmes ikke - tværtimod kompliceres beslutningsprocessen i Rådet. Vi modsætter os derfor Nice-traktatens prioriterede indsatsområder og stemmer nej til forslaget.

Theorin
Jeg glæder mig over de forholdsregler, der blev truffet på Det Europæiske Råds møde i Nice for at fremme udvidelsesprocessen. Som jeg gentagne gange har sagt, er jeg imod udviklingen af et fælles militært forsvar, og jeg kan ikke støtte afstemninger med kvalificeret flertal under anden søjle, det vil sige i udenrigs-, sikkerheds- og forsvarspolitiske anliggender.
Betænkning af García-Margallo y Marfil (A5-0334/2000)

Fatuzzo
Hr. formand, denne gang spurgte jeg ikke min datter, men den sædvanlige pensionsist, der siger farvel til mig i lufthavnen, når jeg tager afsted, hvad han syntes om denne betænkning om beskatning af motorbrændstof. Han gav mig følgende svar: "Hr. Fatuzzo, motorbrændstof bør beskattes så lidt som muligt, så flybilletterne kommer til at koste så lidt som muligt. Vi pensionister rejser ofte, og jeg må ærligt talt sige, at det er trættende at rejse med tog og bil. For os er flyrejsen således en drøm, der går i opfyldelse. Derfor skal du stemme for denne betænkning, som begrænser beskatningen af flyene endnu mere, for på denne måde vil flybilletterne blive endnu billigere for os, og vi vil således kunne rejse mere med dette transportmiddel. Og nu, hvor du alligevel er der, så bed om billigere flybilletter for de ældre pensionister, som rejser med fly."

Meijer
Tidligere var det dyrt at flyve. Lufttrafikkens spektakulære vækst i de forløbne år skyldes i høj grad den forholdsvist stadigt lavere pris, som forbrugerne skal betale for denne form for transport. Den lave pris er ikke kun opnået gennem personalebegrænsning og andre besparelser, men endvidere gennem regeringernes politik. Skatteteknisk favoriseres lufttrafikken meget i forhold til transport på jorden. Hvis man i mit fødeår (1944) ved indgåelsen af Chicago-konventionen havde kunnet forudse følgerne, havde man sandsynligvis ikke aftalt skattefrihed for brændstof og andre fornødenheder til fly.
Lufttrafikkens vækst går ud over jernbanetrafikken og miljøet. Det er bedre, hvis der ikke indsættes fly på relativt korte afstande op til 1000 km, og lufttrafikken begrænses til interkontinental transport. Jeg er skuffet over den største gruppes forsøg på i Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme - på et tidspunkt, hvor de andre grupper var dårligt repræsenteret - så vidt muligt at udelukke beskatningen af lufttrafikken, fordi det ikke gav det rigtige billede af forholdene i udvalget.
Betænkning af Patrie (A5-0352/2000)

Fatuzzo
Hr. formand, jeg stemte for denne betænkning om forsigtighedsprincippet, men nu er jeg i tvivl, om jeg gjorde det rigtige. Jeg håber ikke, at forsigtighedsprincippet fører til det, der skete for en af mine pensionistvenner, som gik ud sammen med sin kone. "Kør ikke over vejen", sagde konen, "du kan blive ramt af en bil". "Så går jeg til fods." "Gå ikke for tæt på ejendommene, du kan få en potteplante i hovedet!" "Så tager jeg metroen." "Nej, det må du for guds skyld ikke! Du kan blive skubbet ind under toget!" "Så går jeg hjem igen og ser tv." "Du må ikke tænde for fjernsynet, for det kan eksplodere!" "Så lad os gå i seng og elske." "Og hvad så med aids?!"

Goebbels
Jeg undlod at stemme under den endelige afstemning om den for øvrigt udmærkede Patrie-betænkning, fordi jeg synes, at det er at give op både politisk og videnskabeligt at henvise til forsigtighedsprincippet selv på grundlag af "mangelfulde, lidet overbevisende eller usikre videnskabelige oplysninger", selv "i tilfælde af en beskeden risiko". Da en nulrisiko ikke findes, bør videnskabsmændene eller i det mindste politikerne anvende proportionalitetskriteriet, vurdere de usikre risici og påtage sig deres ansvar. Det siger sig selv, at borgerne under alle omstændigheder skal være fuldstændig informeret.

Formanden
Jeg tror, at Parlamentet også skal anvende forsigtighedsprincippet, især i forbindelse med stemmeforklaringerne.

Retningslinjer for EFRU's nyskabende aktioner (2000-2006)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0354/2000) af Markov for Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme om udkast til meddelelse fra Kommissionen til medlemsstaterne om regionerne og den nye økonomi - Retningslinjer for EFRU's nyskabende aktioner for perioden 2000-2006.

Markov
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, siden 1988 har Den Europæiske Union krævet undersøgelser og pilotforsøg med den regionale udvikling på fællesskabsplan, hvilket senere er blevet udviklet til et laboratorium af nyskabende aktioner. Disse pilotforsøg mundede bl.a. ud i to fællesskabsinitiativer, nemlig Interreg og Urban, som er to eksempler på at tage udgangspunkt i at afprøve nye veje og metoder og derved samle vigtig erfaring til videreudviklingen af den regionale politik.
Effektive sociale alliancer og en styrkelse af lokalt og regionalt samarbejde er nævneværdige resultater af innovativ virksomhed. I Kommissionens forslag om meddelelse fra Kommissionen til medlemsstaterne, som ligger til grund for min betænkning, præsenteres gennemførselsbestemmelser til finansieringen af EFRU's nyskabende aktioner frem til 2006.
Jeg ønsker især at koncentrere mig om to aspekter i Kommissionens forslag. For det første den indholdsmæssige nyskabelse. Ifølge forslaget fra topmødet i Lissabon om i Fællesskabet at støtte overgangen til en økonomi og et samfund, der er videnbaserede, skal EFRU's nyskabende aktioner koncentreres fra otte til tre prioriterede emner i henhold til den teknologiske udvikling. Dette initiativ skal støttes, da kløften mellem udviklede og tilbagestående regioner er stadig meget større, hvad angår den teknologiske udvikling, end hvad angår bruttonationalproduktet.
Således har midlerne til forskning og udvikling for de 25 mindst udviklede regioner i EU i de foregående år været fire gange mindre end det europæiske gennemsnit. Dette er ligeledes gældende med hensyn til, hvor stor en andel af den erhvervsdygtige befolkning der er beskæftiget inden for den nye teknologi. Den udgør 14,6% i de 25 mest udviklede regioner og 4% i de 25 fattigste regioner. Den teknologiske udviklings kompleksitet og alsidighed og de strukturelle ændringsprocesser gør det tvingende nødvendigt at inddrage alle parter på lokalt og regionalt niveau i udviklingspartnerskaberne, hvilket skal integreres i udarbejdelsen af regionalpolitikkens strategiske koncepter for alle regioner.
Den tematiske inddragelse af de unge i de nyskabende aktioner finder jeg særligt vigtig, da de skal føre udviklingen videre i fremtiden. Derfor skal man støtte kravet om, at nationale, regionale og lokale ansvarlige under anvendelse og inddragelse af EU's øvrige støtteinstrumenter skal drage omsorg for, at der overalt på uddannelsesinstitutioner i Den Europæiske Union skabes lige forudsætninger og betingelser for at tilegne sig de moderne informationsteknologier.
Efter min mening udgør den forskellige afvikling af programmerne en stor og ikke acceptabel mangel i Den Europæiske Unions støttepolitik. Mens dette programs afviklingsstrukturer er ændret fra et projektorienteret til et programorienteret koncept, hvilket man sikkert kan have forskellige meninger om, fordi der herved efter min mening går en del europæisk merværdi, transparens og nærdemokrati tabt, og fordi det i øvrigt ikke er alle medlemsstater, der har oprettet de regionale myndigheder, holdes der i forbindelse med ESF's nyskabende aktioner fast i et projektorienteret koncept. Hermed er afviklingsmekanismerne for et og samme program under to forskellige fonde grundlæggende modstridende. Denne situation forhindrer effektivitet, kompatibilitet og en nedbringelse af de bureaukratiske omkostninger.
Det andet aspekt er bevillingerne til programmet. Selv om der allerede i perioden fra 1994 til 1999 kun var 1% at EFRU's bevillinger til rådighed til nyskabende aktioner, har Kommissionen for perioden 2000 til 2006, kan man vist godt sige, forringet bevillingerne radikalt og på en umulig måde. Først blev bevillingerne, som i beslutningerne fra Berlin om Agenda 2000 oprindeligt var anslået til 800 millioner euro, i sidste øjeblik reduceret til 400 millioner euro til fordel for bevillingen af midler til Urban-programmet, hvilket jeg indrømmer, skete på opfordring af og i Parlamentets interesse, som har kæmpet for at bevare Urban-initiativet. Parlamentet har dog også kæmpet for, at der via en udnyttelse af fleksibilitetsinstrumentet blev kompenseret for denne reduktion af de midler, der er til rådighed til de nyskabende aktioner, hvilket er fæstnet i en erklæring til den økonomiske prognose.
Ikke nok med det. Selv om der med Kommissionens skrivelse fra 5. september 2000 til Europa-Parlamentet om Kommissionens forslag til retningslinjer om EFRU's nyskabende aktioner endnu taltes om 400 millioner euro, havde Kommission allerede i maj 2000 i sin oversigt over anvendelsen af strukturfondenes midler i perioden 1994 til 1999 foreslået at tage 160 millioner euro ud af dette program for at få økonomisk dækning for ubetalte forpligtelser for perioden 1994 til 1999. Denne nødvendighed opstod allerede, da Kommissionen i slutningen af 1999 havde forsømt at sørge for rettidig dækning for disse opståede forpligtelser.
Som Revisionsretten fastholder i sin årsberetning, havde der været tilsvarende muligheder, uden at det for at finansiere den retlige forpligtelse havde været nødvendigt at gøre indgreb i en finansiering fra den nuværende periode 2000 til 2006. Det er en absolut ufin tværgående finansiering mellem Berlin- og Edinburg-aftalen.
I forslaget til bevillingsoverførsel nr. 40/2000 har Kommissionen på en yderst ugennemsigtig måde omdirigeret disse manglende forpligtelsesbeføjelser på bekostning af de nyskabende aktioner og den tekniske hjælp i denne periode. I denne forbindelse hjalp et brev fra formanden for Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme, hr. Hatzidakis, ikke til at forhindre, at Budgetudvalget stemte for. Tilbage er kun at håbe på, at de afsatte midler, som Kommissionen har stillet i udsigt, i de næste år bliver taget fra fleksibilitetsinstrumentet og igen bliver stillet til rådighed for EFRU's nyskabende aktioner. Blot mangler jeg troen på, at det virkelig vil ske. Det kan egentlig næsten heller ikke lade sig gøre - når Kommissionen på forhånd af sig selv nedsætter bevillingerne - senere at ville kræve, at disse bevillinger igen skal øges.
Til slut vil jeg gøre opmærksom på, at jeg kan støtte alle ændringsforslag til min betænkning, da de ikke står i modsætning til betænkningens generelle linje.

Bradbourn
Hr. formand, jeg vil gerne rose hr. Markovs betænkning og lykønske ham med hans forelægning af denne meget konstruktive betænkning for Parlamentet. Jeg er helt enig i det meste af betænkningen, men der er nogle enkelte punkter, som jeg vil kommentere.
For det første bygger hele betænkningen på innovation, og innovation bygger på tre meget vigtige forudsætninger. Den bygger på individualitet, opfindsomhed og initiativ. Vi skal derfor forsøge at undgå alt, hvad der kan kvæle eller sløre disse tre forudsætninger. Betænkningen nævner desværre mange aspekter, der kan opfattes som interferens og overregulering, hvilket er med til at komplicere strategien vedrørende innovativ finansiering. Vi skal undgå at blive for præskriptive og opstille kunstige barrierer, der kan hindre os i at nå vores mål. Vi skal fremme nye innovative virksomheder, men vi skal undgå at blande os for meget.
Innovative virksomheder og innovative projekter er i sagens natur risikobetonede, og her kan EU, de nationale regeringer samt regionale og lokale agenturer være behjælpelige, men - som det ofte er tilfældet med innovative idéer - vil nogle af dem uvægerligt mislykkes. Vi håber, at mange af dem lykkes. Fidusen består i at vide, hvilke projekter der lykkes, men vi skal også have styrken til at erkende, at når et projekt slår fejl, skal vi ikke fortsat støtte det med offentlige midler, og vi skal udvikle en strategi, der tager højde herfor.
Jeg vil også gerne understrege, at virksomhederne selv skal tage teten i disse spørgsmål - selvfølgelig med den nødvendige ballast i form af uddannelse på vores universiteter og øvrige uddannelsesinstitutioner. Alle skal spille en rolle på dette vigtige område, for på det nuværende globale marked er det de nye idéer, der med den rette overbevisende og realistiske finansiering skal sikre, at vi i EU kan bevare vores fremtrædende position med hensyn til den teknologiske udvikling inden for de nye industrier og specielt inden for kommunikationsteknologi. Jeg er overbevist om, at den innovative strategi, der kommer til udtryk i denne betænkning, og som implementeres af iværksættere på individuelt plan, bliver nøglen til økonomisk velstand i det nye årtusinde.
Jeg anbefaler betænkningen til Parlamentet.

Izquierdo Collado
Hr. formand, Kommissionens og ordførerens dokumenter er gode. Set ud fra et teoretisk synspunkt kan jeg kun bifalde dem, for jeg synes, at de er veludførte og indeholder en korrekt opfattelse af, i hvilken retning disse fonde skal gå.
Problemet ligger imidlertid ikke netop i teksten, men på den ene side i budgettet, som er blevet indskrænket i forhold til det, som Den Europæiske Union ved tidligere lejligheder har afsat til så vigtigt et område, og på den anden side i budgettets tilsyneladende mangel på selvagtelse, der tillader, at man kan ændre på det, og det er ikke konsolideret på en tydelig måde. Jeg siger dette, for at kommissæren skal tage det til efterretning.
Men vi taler jo om Den Europæiske Fond for Regionaludvikling. En fond, der blev oprettet til meget materielle og indholdsrige politikker, investeringer i veje og investeringer i direkte infrastrukturer, og som nu skal tilpasses til økonomiens nye situation og de nye konkurrencevilkår. Et grundlæggende mål for Kommissionen er, at EFRU, som har haft sin glansperiode, og hvis indflydelse har været meget positiv, bliver en tilskyndelse til at forbedre vores produktionssystems konkurrenceevne i netop de mest ugunstigt stillede regioner. Derfor må nyskabende faktorer som denne, hvor beskedne de end er, ikke undervurderes af nogen.
Man kan sige, at innovation er noget, som alle aktører i produktionsprocessen kan opnå. Der er nok nogle regioner, som har store vanskeligheder med at disponere over et forskningssystem eller et udviklingssystem i ordets bogstaveligste forstand. Men innovation er grundlaget for konkurrencedygtighed og bør finde sted selv i situationer, hvor der ikke er midler til forskning, og derfor er dette mål vigtigt. Vi taler naturligvis om 0,4% af EFRU. I hr. Markovs forslag er der en passage, hr. kommissær, som jeg gerne vil have, at De tager i betragtning, og den lyder, og det bliver mine sidste ord: "... foreslår ligeledes på baggrund af de lave bevillinger, der er afsat til nyskabende aktioner, at Kommissionen tilskynder til, at denne form for projekter integreres i de regionale operationelle programmer."

Pohjamo
Hr. formand, også jeg vil gratulere og takke hr. Markov for udarbejdelsen af en vellykket betænkning. Vores gruppe er for godkendelse af betænkningen. Betænkningen har helt rigtigt fremhævet deltagelse af de regionale og lokale aktører samt samarbejdet mellem disse. Nyskabende aktioner kan være med til også at styrke regionale og lokale særpræg. Jeg mener, at det er meget vigtigt at skabe så ligevægtige forudsætninger for forskellige regioner som muligt ved at udnytte den moderne teknik. Der kan skabes nye bekæftigelsesmuligheder ved hjælp af fjernarbejde også i de tyndtbefolkede regioner. Det er derfor, at f.eks. bredbåndsnet skal etableres for at dække unionsområdet bedst muligt, også i de regioner, hvor markederne ikke etablerer nettene. Den grundlæggende tanke for nyskabende aktioner er at skabe og udnytte nye arbejdsmodeller. For at nå dette resultat skal der udvikles opfølgnings- og evalueringssystemer. Der skal lægges vægt på udveksling af erfaringer og overholdelse af de bedste praksiser. Turisme er et betydningsfuldt erhverv også i mange afsides regioner. Ved hjælp af nyskabende aktioner kan f.eks. samarbejde mellem turistvirksomhederne inden for markedsføring og bookingsystemer fremmes. Som det her er konstateret, kan de nyskabende aktioner ikke være uden risici. Risikable projekter skal også kunne prøves. Aktionerne skal også tjene regionernes bæredygtige udvikling. I det forrige indlæg blev der allerede sagt hårde ord om budgettet. 400 millioner euro er virkelig kun et minimumsbeløb til finansieringen, og også i den anden halvdel af perioden skal fleksible instrumenter udnyttes til merfinansieringen, som det er konstateret i betænkningen.
Også jeg vil gerne spørge om, hvordan Kommissionen agter at sikre, at de bevillinger, som er vedtaget i Berlin, står til rådighed for nyskabende aktioner, og ligeledes hvordan de bevillinger, som er udlånt til Urban-initiativet, vender tilbage til nyskabende aktioner i denne periode. Ændringsforslagene 5 og 7 er på plads, så Kommissionen ikke kan anvende bevillinger formålsbestemt til nyskabende aktioner til overraskende projekter, som det skete for et par uger siden.

Schroedter
Hr. formand, kære kolleger, jeg vil i mit bidrag i dag frem for alt henvende mig til kommissæren, for, som vi ved, har nyskabende aktioner altid været Kommissionens instrument til fremgang. Det var et testfelt med henblik på, hvordan fremgangsrig EU-politik og dens gennemførsel på det strukturpolitiske område kunne bekæmpes. Hvis man skulle måle EU-politikkens fremgang i forhold til Kommissionens forslag til disse nyskabende aktioner, ville resultatet ligne det resultat, der kom ud af topmødet i Nice, det ville nemlig være ekstremt pinligt.
Men EU-politikken har med hensyn til det indre marked, beskæftigelsen og sammenholdet været væsentligt mere nyskabende og alsidig i den seneste tid. Netop på dette område viser Kommissionens forslag sin svaghed. Det begrænser sig til to nyskabende områder, jeg understreger to, fordi der ganske klart nævnes tre, men de to hører sammen og skal også støttes i fællesskab. Mage til massive besparelser er virkelig ikke set i de seneste år. Desuden drejer det sig også om et område, som vi allerede har støttet i de senere år, så hvor er det nyskabende i denne forbindelse?
Jeg må sige, at det er et tab, for vi har brug for erfaringen til den nye støtteperiode, og den mangler vi, når vi går så forsigtigt til værks, som det er tilfældet her. Vigtige erfaringer som energibesparende foranstaltninger for små og mellemstore virksomheder falder på gulvet. Jeg kunne opstille en liste, som var endnu længere. Hvorfor bruger vi ikke nyskabelser til at skabe nyt, for de aktioner, der foreslås, er aktioner, som vi kan støtte i de normale programmer? Jeg finder det urimeligt, når man giver nationalstaterne tilladelse til at støtte ikke-nyskabende aktioner fra strukturfondene i stedet for at fremme vores politik, vores udvikling.
Desuden har vi følgende problem. Idéen om at foretage programmering i stedet for projektudvælgelse er ikke dårlig. Jeg kunne sågar støtte den, men den er ikke gennemtænkt, for hvordan skal det lykkes lokale aktører at finde rundt i administrationens virvar, når de samme myndigheder, som svigter i forbindelse med strukturplanlægningen, nu også skal overtage denne opgave? Hvordan skal Kommissionen finde ud af, hvor der virkelig er tale om lokale nyskabelser, hvis de ikke også har en kontrol med dem? Jeg mener derfor, at vi i hvert fald skal opnå, at Kommissionen finder et instrument til at kontrollere, om der virkelig også tages hensyn til nyskabende lokale projekter i programmeringen. Jeg må sige, at det efter min mening er en mangel i udkastet, og at dette udkast derfor er en stor skuffelse for de lokale aktører og for mig.

Berend
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, for at styrke Europas konkurrenceevne i den globale økonomi støtter Unionen virksomheders og regionale myndigheders overgang til en arbejdsmåde, hvor viden og teknologisk nyskabelse er centrale. Dette har for så vidt en betydning, som ikke må undervurderes, da de mindre velhavende regioner, hvad angår innovation, forskning og udvikling, alligevel er meget bagud med hensyn til anvendelsen af nye informationsteknologier.
Netop disse teknologier giver dem dog nu et instrument til at indhente det forsømte under forudsætning af, at de økonomiske aktører i regionerne også er i stand til at anvende nyskabende aktioner for at udnytte disse muligheder. Kløften mellem velhavende og tilbagestående områder er væsentligt større med hensyn til den teknologiske udvikling end med hensyn til bruttonationalproduktet. Desværre bliver forventningen, lige som i den sidste planlægningsperiode, meget højere end den finansielle ramme på 400 millioner euro, som er til rådighed, for at man overhovedet kan imødekomme forestillingerne.
Derfor må den heller ikke for nogen pris reduceres yderligere. De nyskabende aktioner vil i så fald snarere skabe frustration end lyst. Det bør vi advare imod. Markovs betænkning, som er godt analyseret, og som drager de rigtige konklusioner, kan støttes på de væsentligste områder. Det er en god betænkning, og den er baseret på et godt dokument fra Kommissionen. På et punkt er jeg dog fortaler for Kommissionens linje. Jeg tager ikke som ordføreren imod Kommissionens valgte initiativ med bedrøvelse, nemlig i stedet for et projektorienteret at vælge et programorienteret koncept, som skal implementeres af de nationale og regionale myndigheder.
Tværtimod ser jeg i denne forbindelse en chance for at lægge mere ansvar ud på lokalt niveau og for at give de projektansvarlige et større spillerum. Jeg mener heller ikke, at dette, som betænkningen konkluderer, medfører et automatisk tab af europæisk merværdi. Med disse retningslinjer kan der, som kommissær Barnier udtrykte, faktisk udvikles et forsøgslaboratorium, som gør det muligt for regionerne at afprøve nye idéer og at omsætte de mest vellykkede til gangbar praksis.

Mastorakis
Hr. formand, hr. kommissær, kære medlemmer, eftersom jeg bor og arbejder i et mål 1 område, endda i en øregion, har jeg tilsyneladende alle forudsætninger for at forstå initiativets betydning og at vurdere EU's mål. Mine landsmænd og jeg selv er tilfredse med forsøget på at forbedre betingelserne i kampen for at lukke kløften og mindske den afstand, som skiller os fra de udviklede områder. Det er tilsyneladende nødvendigt for Europa at opnå samhørighed. Hvis vi også tilføjer den vanskelige globalisering, er det tydeligt, at vi ud over den klassiske arbejdsmåde også må udnytte de muligheder, som den nye økonomi frembyder, ved at implementere nyskabende praksis. Hvis jeg skal bedømme det ud fra mit fædreland, så opfylder området forudsætningerne med hensyn til menneskeligt potentiale og med hensyn til maskineri, der er egnet til at sammensætte partnere, som kan fremme nyskabelser, idet det søger nye løsninger og åbner nye veje. Den fastsatte finansiering er selvfølgelig relativt lille, men det faktum, at det er muligt at øge kreditterne gennem den smidighedsmekanisme, som er fastsat i organisationernes indbyrdes aftale, forbedrer situationen.
Jeg må også indrømme, at jeg i Kommissionens meddelelse godt kunne lide opfordringen til mere vovelige aktioner, selv om det rummer en vis fare for fiasko, og til mere eksperimenteren ud over EFRU-programmernes sædvanlige rammer. For ikke at være inkonsekvente skal denne opfordring naturligvis følges op af en begrænsning af det anstrengende bureaukrati, hr. kommissær, i hele processen af indplacering og udførelse af programmerne. Som bekendt er bureaukraternes grundlæggende argument faren for fejltagelser. Men for fremtiden skal der altså lægges specielt mærke til valget af de forslag, som fremsættes, så de fastsatte punkter kan blive implementeret, især med hensyn til åbenhed og undgåelse af overlapning, så vi kan få dem realiseret på en rigtig måde og naturligvis med en styrket deltagelse af de regionale myndigheder.
Til sidst vil jeg gerne lykønske hr. Markov og ønske alle en glædelig jul og et nyskabende nytår.

Nogueira Román
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, jeg vil gerne allerførst give udtryk for min støtte - som falder sammen med den, som kommer fra vores gruppe - til hr. Helmuth Markovs betænkning. Jeg er især enig i dens opfattelse af, at de regionalpolitiske støtteinstrumenter må sigte mod bæredygtighed, styrkelse af den økonomiske og sociale samhørighed, forbedring af konkurrenceevnen og navnlig mod skabelse af kvalificerede, bæredygtige og - ikke mindst - varige arbejdspladser.
Dette sidste forhold er afgørende, hvis strukturfondene skal anvendes hensigtsmæssigt. Som vi alle ved, koncentrerer arbejdsløsheden i EU sig i mindre økonomisk og teknologisk udviklede områder, især i mål 1-regionerne, hvor de nyskabende aktioner ikke må få en ensidig teknologisk orientering, men bør ledsages af en eksplicit vilje til økonomisk og beskæftigelsesmæssig udvikling.
Hvis dette ikke bliver tilfældet, kan vi ikke undgå den paradoksale situation, at de mindre udviklede lande, der før har kendt til dramatisk stor udvandring, nu må se deres teknikere - hvis uddannelse har kostet befolkningen store økonomiske ofre, og som helt er kompetente til at arbejde inden for den nye økonomi - tvunget til at emigrere til mere velstående lande, hvor der er bedre beskæftigelsesmuligheder end i deres egne lande, som rummer for få virksomheder, hvor de kan udøve deres profession.
De nyskabende aktioner må derfor ikke foregå løsrevet fra den økonomiske og sociale udvikling, og EFRU må også fortsat opfylde sin funktion med at støtte opbygning af moderne infrastruktur og oprettelse af virksomheder - de nødvendige betingelser for udvikling af den nye økonomi og den beskæftigelse, som er forbundet dermed.

Rack
Hr. formand, Den Europæiske Unions økonomiske støtte i forbindelse med den europæiske regionalpolitik er ikke almisser fra rig til fattig. Den må heller ikke være en permanent økonomisk overlevelseshjælp. Det drejer sig snarere om at yde hjælp til selvhjælp. Der slås ind på denne vej med emnet investeringer i en bedre fremtid. Hvis man ser det på denne måde, må det hilses velkomment, at Kommissionens meddelelse om regionerne i den nye økonomi følger denne målsætning bedre end de fleste af de klassiske mål 1- til mål 3-programmeringer, som befinder sig i mainstream.
Det drejer sig om at forbedre konkurrenceevnen for den europæiske økonomi, og det drejer sig om, hvilket allerede er blevet fremhævet flere gange i dag, at der ydes støtte de steder, hvor startforudsætningerne ikke på forhånd er så gode som i byområderne. Det er ikke helt så godt, at bevillingerne til dette program er så yderst beskedne. Således gør Markov i sin betænkning ret i at kræve disse tal forbedret. Med 400 millioner euro til dette meget vigtige emne sender vi et meget beskedent signal.
Jeg finder det heller ikke så godt, at der ikke er planer om direkte projektfinansiering, men derimod også i denne forbindelse om programfinansiering, og det begrunder jeg med, at Bruxelles dermed endnu en gang gøres uhåndgribelig for borgeren. Man kan også frygte, at politikerne igen spiller det klassiske spil, som vi i Østrig kalder Sorteper. For alt det gode takker vi de lokale, regionale eller nationale politikere, og kun alt det dårlige kommer fra Bruxelles. I detaljerne mener jeg, at det er meget fornuftigt, at der kan gives særlig støtte til nogle få mål. Jeg mener dog også, at den planlagte tredeling i Kommissionens betænkning er noget kunstig, og går på baggrund af betænkningen ud fra, at vi måske også skulle lade vores emnekatalog omfatte flere nyskabende aktioner til energieffektivitet, til udbredelse af vedvarende energikilder og til den praktiske anvendelse af klimabeskyttelsesforanstaltninger.
Jeg finder det særligt vigtigt, at skolerne og uddannelsesinstitutionerne bliver spurgt om disse nye innovative teknologier, og jeg håber, at de på tilsvarende vis også vil melde tilbage i denne forbindelse. På dette grundlag er det alt i alt godt, at vi kan videreføre gode pilotprojekter. Det glæder mig, at vi i Steiermark allerede har opnået meget positive erfaringer med Risi, den nye delstatsregerings informationsfremstød. Det var særligt godt, at det i denne forbindelse især var kvinder, som kunne diskutere emnet nye teknologier. Jeg ved ikke, om det var en direkte konsekvens af dette Risi-initiativ, at tre kvinder i dag underskrev det europæiske budget, men det ville glæde mig, hvis denne julegave, som vi beslutter, også vil komme kvinderne til gode i fremtiden.

Howitt
Hr. formand, som den ordfører, der beskæftigede sig med nyskabende aktioner i det forrige Parlament i forbindelse med det tidligere artikel 10-initiativ, ønskede jeg at deltage i denne debat for at minde den nye kommissær om nogle af Parlamentets mærkesager, som vi ikke ønsker i glemmebogen. Vi har kæmpet hårdt for at beholde de nyskabende aktioner i den nye runde af strukturfondsprogrammer, og jeg er glad for, at vi i dag både kan bekræfte det og de 3 millioner euro, der bevilges via de nye retningslinjer.
Jeg vil specielt nævne to resultater for kommissæren. Det ene er, at vi - og befolkningen i medlemsstaterne - kan se, at nyskabende aktioner har været et meget vigtigt springbræt for lokale myndigheder og lokalsamfund, der ikke nyder godt af strukturfondene, men som burde gøre det, så de gennem mindre projekter kan lære at deltage mere effektivt i de kommende års mainstreamprogrammer. I den forbindelse udarbejdede vi et tipunktsprogram, der viser, hvordan det kan gøres. Når jeg vender tilbage til min egen region i det østlige England og konstaterer, at ikke én af de lokale myndigheder har brugt disse midler i den seneste periode, er jeg ikke sikker på, at vi har været tilstrækkeligt effektive i bestræbelserne på at hilse disse nye samfund velkomne.
For det andet talte vi om behovet for at samarbejde med den lokale regering og de lokale myndigheder - f.eks. gennem Directoria-arrangementet. Nogle af Deres tjenestemænd er ikke helt tilfredse hermed, og jeg fornemmer, at man bevæger sig væk herfra med disse nye forslag. Jeg vil imidlertid advare om, at det er et skridt i den forkerte retning. Disse folk er vores partnere. De hjælper os med at nå ud til de mest trængende i de dårligt stillede regioner, og det nytter ikke, at vi taler om demokratisk underskud i Europa og derefter ignorerer de lokale myndigheders indsatspotentiale på lokalt plan.
Til slut vil jeg imidlertid glæde mig over disse forslag. Jeg mener, at De udviser fleksibilitet. De forsøger at give regionerne mulighed for at trække sig tilbage for at udarbejde egne forslag, som de derefter kan præsentere for Dem. Det gør De ret i, og jeg glæder mig over Deres intentioner.

Ortuondo Larrea
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, 2000 er ved at rinde ud, og vi diskuterer stadig hovedlinjerne, det vil sige prioriteringerne med hensyn til nyskabende aktioner finansieret af Den Europæiske Fond for Regionaludvikling.
Hvis Berlin-reformen for de syv år, som Agenda 2000 omfatter, altså perioden 2000-2006, i sammenligning med den foregående periode halverede budgettet til disse aktioner, og vi dertil lægger den uundgåelige træghed, hvormed vi træffer afgørelser på fællesskabsplan som følge af vores komplicerede institutionalisering, er det ikke overraskende, at budgettet til nyskabende aktioner inden for regionalpolitik for indeværende år ikke engang er blevet opbrugt, og det er politisk uansvarligt.
Det er også forkert at indskrænke budgettet på et område som dette, der omfattede pilotprojekter, nye idéer, hvad angår lokal og bymæssig udvikling - med nogle mere end acceptable resultater - som har været grundlaget for fællesskabsprogrammer så populære på lokalt plan som Urban og Interreg. Hvis det endnu ikke er gået op for os, at alle lande og regioner afhænger af deres investeringer i forskning og innovation i denne mere og mere globaliserede verden, tjener vi vores vælgere dårligt.
Desuden vil jeg gøre opmærksom på et andet aspekt af den nye politik, som Kommissionen har foreslået. De lokale myndigheder, kommuner og borgmestre for ugunstigt stillede byområder kan ikke længere tage til Bruxelles for at søge solidarisk bistand fra Den Europæiske Union. Vejen spærres for dem, og vi mister denne merværdi i form af den direkte kontakt mellem den europæiske top og de offentlige institutioner, som er tættere på borgernes problemer. Jeg har ikke noget imod de regionale myndigheder, som er dem, der skal viderebringe forslag og træffe beslutninger om finansiering af nye programmer, men jeg mener, at dette er et tilbageskridt, der delvist ophæver frimodigheden i de forslag, der opstår på baggrund af umiddelbart kendskab til de lokale områders reelle vanskeligheder.
Hr. kommissær, jeg vil gerne høre Deres mening om dette. Men jeg skal sige, at ikke alt er negativt, og vi glæder os over accepten af vores forslag om også at indføre foranstaltninger til fremme af en mere effektiv energiudnyttelse og mere udbredt anvendelse af vedvarende energi samt klima- og miljøbeskyttelsesforanstaltninger.

Barnier
Hr. formand, mine første ord skal være en tak og lykønskninger til Helmuth Markov for den konstruktive, yderst kompetente og grundige præsentation af udkastet til meddelelse om EFRU's nyskabende aktioner for perioden 2000-2006.
Hr. ordfører, mine damer og herrer, jeg har med stor opmærksomhed noteret mig de idéer og forslag, flere af Dem har fremsat. Jeg vender tilbage til dem, men jeg vil begynde med indholdet af Markov-betænkningen, som i flere henseender falder sammen med, supplerer og styrker Kommissionens - og under alle omstændigheder på to punkter hr. Markovs - holdninger og bestræbelser.
Det første er nødvendigheden af, at man ikke holder de fattigste eller mindst udviklede regioner uden for det teknologiske fremskridt, og at de kommer til at indgå på lige fod i vidensøkonomien. De har selv understreget forskellene mellem de fattige regioner, de 10 fattigste regioner og de 10 rigeste regioner, men når man ser nærmere på tallene, må man konstatere og forbavses over, at forskellene er endnu større i disse regioner på grund af det enkle kriterie som f.eks. tilslutninger til Internettet. Vi har således påvist disse forskelle og denne fare for, at der opstår en digital kløft, digital divide, som man siger for tiden i den brede amerikanske debat, og derfor har jeg valgt, mine damer og herrer, og jeg vender måske tilbage til det om lidt, på vegne af Kommissionen at foreslå, at to ud af tre af de nyskabende aktioner, to af de større prioriterede områder koncentreres om denne digitale kløft ved specielt at have de fattigste regioner eller regionerne i Fællesskabets yderste periferi i tankerne. Dette er det første punkt, vi er enige om.
Det andet punkt, De gør opmærksom på i betænkningen, er den fælles bestræbelse på at integrere de nyskabende aktioner i en regionalpolitik, der bibeholder økonomisk og social samhørighed og bæredygtig udvikling som prioriterede områder.
I fortsættelse af Parlamentets udtalelse i løbet af denne mødeperiode og den udtalelse, medlemsstaterne har udsendt, er det planen at vedtage disse retningslinjer endeligt i begyndelsen af 2001. Udarbejdelsen af regionalprogrammer for nyskabende aktioner kunne således påbegyndes, således at de kan godkendes og fremlægges den 31. maj 2001.
Mine damer og herrer, jeg vil gerne fremhæve vores mål med disse retningslinjer. I forhold til de fastsatte prioriterede spørgsmål, som jeg fremlagde personligt for Udvalget om Regionalpolitik den 11. september i år, vil jeg understrege, at disse nyskabende aktioner først og fremmest er et instrument til regional udvikling. Som hr. Rack meget udmærket sagde, har jeg, og vil jeg aldrig kunne opfatte en sådan regionalpolitik og samhørighedspolitik som en slags almisse til de fattigste regioner. Det er et spørgsmål om solidaritet og klart og tydeligt at sige og gøre forståeligt, at adgangen til de nye teknologier og til informationssamfundet ikke er en luksus for de rigeste regioner. De vil til stadighed se mig gøre noget og give udtryk for den opfattelse, at de fattigste regioner eller regionerne i Fællesskabets yderste periferi, hvilket af og til er det samme, har den samme ret som de andre regioner til at indgå på lige fod i dette informationssamfund.
Dette er vores prioriteter. Kommissionen ønsker, jeg gentager det, og hr. Berend understregede det for lidt siden, at anvende disse nyskabende aktioner som forsøgslaboratorium og god praksis for på sigt at forbedre kvaliteten af de strukturfondprogrammer, som EFRU medfinansierer. Derfor har vi som strategiske prioriterede områder valgt følgende tre områder: teknologisk fornyelse, informationssamfund, men også regional identitet og bæredygtig udvikling.
Hver for sig eller sammen kommer disse temaer til at spille en afgørende rolle for den regionale udvikling i de kommende år, særlig - jeg siger det for tredje gang - for de fattigste regioner. Hr. Mastorakis og Nogueira har fremhævet dette punkt.
Jeg vil nu svare mere detaljeret på spørgsmål, som er blevet rejst i forslaget til betænkning eller gennem Deres spørgsmål.
Først effektiv energiudnyttelse. Fru Schroedter eller hr. Rack har rejst dette punkt. Som De ved, er jeg opmærksom på det. Glem ikke, at jeg tidligere har været engageret i økologiske spørgsmål. Jeg har haft den ære at være miljøminister i mit eget land, og jeg har dette hensyn i baghovedet og som prioritet i forbindelse med strukturfondaktionerne. Den effektive energiudnyttelse og aspekterne i miljøpolitikken er ikke glemt i disse retningslinjer. De kan give anledning til nyskabende aktioner i forbindelse med det tredje tema, som drejer sig om regional identitet og bæredygtig udvikling. Jeg kan tilføje, at Europa-Kommissionen, som De ved, allerede støtter effektiv energiudnyttelse gennem Save-programmet og gennem et af temaprogrammerne i forbindelse med det femte rammeprogram for forskning 1998-2002. Endvidere er Alterner-programmet helliget støtte til vedvarende energi. Dette er, hvad jeg kan sige om dette punkt, som jeg fortsat vil tillægge stor betydning.
Når det drejer sig om omfanget af de regionale partnerskaber - hr. Bradbourn har på ny fremhævet dette punkt, og jeg ved, hvor vedholdende han er - kan jeg konstatere, at vi er enige om nødvendigheden af at styrke forbindelserne med den private sektor og herudover med universiteter, forskningscentre og ngo'er. I denne forbindelse spiller det forretningsudvalg, vi har nedsat for hvert program, en hovedrolle i fremskyndelsen af disse samarbejder og fastlæggelsen af de regionale strategier for nyskabende aktioner. Det, jeg har sagt om partnerskab i forbindelse med nyskabende aktioner, vil jeg imidlertid have i erindring for at kontrollere de virkelige forhold i det samme partnerskab i forbindelse med alle dokumenter til planlægning af fællesskabsstøtterammerne eller strukturfondene generelt.
Det tredje punkt drejer sig om, hvilken vægt der skal lægges på mulighederne for uddannelse, som De nævner i Deres betænkning, hr. Markov. Jeg er naturligvis enig i vigtigheden af at forbedre erhvervskompetencerne i Europa. Vi har for øvrigt genoptaget nogle aspekter, således at små og mellemstore virksomheder kan finde løsninger på behovene for edb-kendskab og personale. Derfor er jeg, når jeg deltager i de nuværende forhandlinger vedrørende det samlede programmeringsdokument, ud over nyskabende aktioner, og her taler jeg om mainstreaming, meget opmærksom på, om planlægningsdokumenterne indeholder en regional plan for adgang til informationssamfundet, og jeg kontrollerer kvaliteten ud over rækkevidden af det pågældende regionalprogram, særlig for så vidt angår små og mellemstore virksomheder, uddannelsesinstitutioner og endog landbrugsbedrifter direkte.
Dette er, hvad vi ville tage op igen vedrørende dette punkt. Jeg forstår imidlertid, at dette spørgsmål skal koordineres med andre instrumenter og særlig, som De foreslog for lidt siden, hr. Markov, med Den Europæiske Socialfond.
Jeg vil nu et øjeblik vende tilbage til den beklagelse, flere parlamentsmedlemmer har givet udtryk for, og som De har nævnt i betænkningen, af den programorienterede udvælgelse, som vi har foreslået i denne betænkning. Jeg forstår Deres interesse i at bibeholde direkte forbindelser mellem Den Europæiske Union og de regionale og lokale aktører. Derfor har vi betroet de ansvarlige myndigheder i regionerne den opgave at indsende regionale programmer for nyskabende aktioner.
Vi ønsker imidlertid, at projekterne udvælges på regionalt niveau, som hr. Berend for øvrigt forklarede i sit indlæg.
De regionale og lokale aktører er selvfølgelig bedre placeret end Kommissionen til at opfylde forventningerne på stedet, og det er uden tvivl lettere for de små og mellemstore virksomheder at give udtryk for deres behov for finansiering ved at kommunikere med de regionale myndigheder end med Bruxelles. Det er den samme bekymring, hr. Howitt gav udtryk for.
Jeg er for øvrigt overbevist om, at disse programmer i kraft af deres nyskabende karakter får synlighed for og virker på mainstreaming. Jeg betragter disse aktioner som forsøg, og jeg er meget opmærksom på deres virkning og fremtid inden for rammerne af Strukturfondene i form af mainstreaming.
Jeg deler fuldt ud Deres interesse for samarbejdsnettene og -aktiviteterne mellem regionerne. Det er et vigtigt aspekt, og jeg kan informere Dem om, at i fortsættelse af Deres bemærkninger har vi ændret og rettet retningslinjerne for at give regionerne bedre mulighed for at deltage i interregionale net.
Flere af Dem har givet udtryk for Deres bekymring for budgetbevillingen. Jeg må ligesom Dem stille mig tilfreds med de midler, der er afsat i retningslinjerne fra Berlin og i Agenda 2000.
Fru Schroedter, hr. Izquierdo Collado og hr. Ortuondo Larrea har med rette gjort opmærksom på dette spørgsmål om budgetbevillinger. Jeg gør opmærksom på, at de fleste af disse aktioner drejer sig om immaterielle investeringer og vedrører et begrænset antal temaer og aktioner. Jeg er ligeledes overbevist om, at selv med beløb, der nødvendigvis er begrænsede, kan løftestangseffekten og virkningen være betydelig på alle strukturfondprogrammerne. For øvrigt deler jeg Deres interesse i at anvende den bevilling, der er afsat i Agenda 2000, til at iværksætte de nyskabende aktioner. Jeg har ligeledes bemærket mig Deres interesse for mulighederne i fleksibilitetsinstrumentet.
Kommissionens svar på hr. Pohjamos spørgsmål om samme emne gjorde klart, at denne bevilling vil kunne forhøjes, hvis behovet for en fællesskabsaktion bliver mærkbart, og hvis de disponible midler, budgetbetingelserne og også gennemførelseskapaciteten gør det muligt. I denne forbindelse vil Kommissionen omhyggeligt undersøge muligheden for at anvende fleksibilitetsinstrumentet. Jeg kan forsikre Dem om, at overførslen af et beløb på 42.000 euro ikke får indflydelse på min og Kommissionens intention om at bevilge 400 millioner euro til EFRU's nyskabende aktioner i henhold til forordningen.
Jeg takker Dem for Deres forslag. Jeg takker hr. Markov for kvaliteten af hans betænkning, som gør det muligt at forbedre og bedre forstå de foreslåede retningslinjer, som vi allerede nu er rede til at iværksætte hurtigst muligt efter afstemningen her i Parlamentet.
Jeg vil benytte lejligheden til at ønske Dem alle en glædelig jul og takke Dem for kvaliteten af vores fælles arbejde i løbet af år 2000.

Formanden
Tak, hr. kommissær. Jeg tror, at jeg for mit vedkommende på Parlamentets vegne kan ønske Dem godt nytår.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i aften kl. 17.30.

Verdens værftsindustri
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0371/2000) af Langen for Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi om Kommissionens anden rapport til Rådet om situationen inden for verdens værftsindustri.

Langen
Vi forhandler nu om vores betænkning om værftsindustriens situation i Den Europæiske Union. I denne forbindelse har vi to forlæg fra Kommissionen, begge fra det sidste halve år, den anden og den tredje rapport om situationen i værftsindustrien. Vores udtalelse, som vi vedtog enstemmigt i Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi, refererede dengang til den anden rapport. Den tredje rapport kom først derefter, og i mellemtiden har Kommissionen og Rådet undersøgt, om værftsstøtten, som skal udløbe i slutningen af 2000 for værfter i Den Europæiske Union, kan forlænges.
Til vores store fortrydelse har Kommissionen og Rådet ikke stemt for en forlængelse af denne værftsstøtte, selv om værftsindustriens svære situation ikke har forbedret sig en døjt. Dette skyldes, at Sydkorea med aggressive metoder og dumpingpriser forsøger at øge sin del af verdensmarkedet. I år 2000 har Sydkorea ifølge Kommissionens rapport indtil videre kunnet notere sig for 40% af alle nybygningsordrer, og det på grundlag af kreditter fra sydkoreanske banker, der til dels er på statens hænder, og på grundlag af statsgarantier, der svarer til en subvention. Priserne på nybygninger er faldet markant i de sidste år og nåede i 1999 bunden på grund af Sydkoreas politik.
Europa - inklusive Norge - har i dag kun en andel på 16% på verdensmarkedet for skibsbygning, og ud over Korea har Japan endnu en andel på 25%, og resten af hele verden, inklusive USA, har kun 19%. Og det på et område, hvor personaleomkostningerne ikke længere er den afgørende faktor, men hvor der derimod findes en høj grad af ny teknologi. Teknologi, som har medført, at sammenlignelige kalkulationer kan kontrolleres eksternt.
Vi har i Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi hilst det velkomment, at Europa-Kommissionen har taget initiativ til at sørge for en afklaring via en tvistbilæggelsesprocedure ved WTO. På opfordring fra den europæiske værftsindustri blev denne procedure - som hr. kommissær Lamy i går understregede ved et møde med sydkoreanske parlamentarikere her i Parlamentet - imidlertid også indledt. Det er godt. Men alligevel er den sydkoreanske regering trods aftaleprotokollen fra den 22. juni 2000 i de tekniske spørgsmål, i anerkendelsen af kontrolmuligheder, i accepten af at inddrage bankydelser på ingen måde indstillet på at opnå enighed med Den Europæiske Union i denne forbindelse. Det i betragtning af, at aftalen om handel og samarbejde fra 1996 stadig ikke er ratificeret i alle medlemslande. Kommissionens målsætning for 2001 kan efter min mening kun realiseres, hvis Sydkorea i de næste måneder endelig indstiller sig på at forlange omkostningsdækkende priser og på rent ud sagt at hæve priserne.
Rådets og Kommissionens beslutning om at forhandle i fire måneder uden fortsat betaling af støtte, og derefter fra den 1. maj 2001 på grundlag af de til den tid opnåede resultater endnu en gang at overveje, om støtten eventuelt igen kan forlænges, vil medføre, at den europæiske værftsindustri næsten ingen ordrer får i de første fire måneder af 2001, i det mindste ikke på de områder, der kæmpes hårdt om. Selv på deres specialområde - krydstogtskibe - er sydkoreanerne i stand til at tilbyde ydelser, som ligger under den anerkendte aktuelle pris på verdensmarkedet. Derfor kræver vi i denne betænkning og i de tre forslag, som desuden er indleveret, at Kommissionen bestræber sig kraftigere på at gennemføre en international tvistbilæggelsesprocedure ved WTO.
Men vi kræver også, at støtten forlænges op til en frist på to år, således at en vigtig industri i EU ikke går helt til grunde i denne periode på grund af sydkoreanernes dumpingindstilling, som støttes regeringen. Hvis ikke man forlænger støtten - og det drejer sig jo ikke om støtte fra Den Europæiske Union, men derimod om støtte fra nationalstater, som blot skal godkendes af Den Europæiske Union - så må vi også minde om, at den europæiske industri har reduceret kapaciteten, og at disse øvre grænser i så fald også skal reduceres. Det er vores vigtigste krav i denne betænkning, og jeg takker for kollegernes støtte i en enstemmig afstemning. Jeg beder Dem også i morgen tidlig, når vi stemmer om betænkningen, om Deres støtte til den, og jeg opfordrer Kommissionen til ikke at lade værftsindustrien og arbejdstagerne i stikken. Det drejer sig om mindst 10.000 arbejdspladser, med tyngdepunktet i Storbritannien.

Chichester
Hr. formand, først vil jeg gerne lykønske min kollega hr. Langen med hans udmærkede betænkning, der er blevet enstemmigt vedtaget af Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi. Jeg er enig i hans betragtning om, at vi skal tage hensyn til den tredje rapport, som Kommissionen har udarbejdet om verdens værftsindustri.
Jeg håber, at valget af tidspunktet for forelægningen af betænkningen for Parlamentet ikke var et kneb for at få os til at tage dette punkt af dagsordenen. Udvalget skulle stemme særskilt for at sikre, at punktet var på dagsordenen for dagens forhandling. Jeg er glad for kommissærens tilstedeværelse, og jeg håber, at han tager alle indlæg ad notam.
Der er tydelige tegn på en krise i EU's værftsindustri, og det har der været i nogen tid. Det fremgår meget tydeligt af Kommissionens rapport. Alt peger i retning af, at krisen primært skyldes underbudspriser fra den koreanske værftsindustri. Det gør den for at vinde markedsandele fra os, men det er ikke kun til skade for Unionens industri. Andre lande - f.eks. Japan - lider også herunder. Der skal helt klart gøres noget.
Jeg synes, at kommissæren skal vise industrien, at han gør alt, hvad han kan for at bekæmpe denne udefrakommende trussel mod vores industri. Det er ikke tilstrækkeligt at træffe foranstaltninger vedrørende handelshindringer. Der er behov for yderligere bilateralt pres fra Den Europæiske Union på Korea, så landet presses til at finde en løsning, f.eks. i form af en ordentlig og rimelig prissætning på dets skibe.
Den tredje rapport indeholder en liste over Kommissionens forslag til aktioner, men de er temmelig skuffende: fortsat overvågning, undersøgelse af industriens klager, åbenhed over for eventuelle forslag, en fortsat indsats, fortsat tilskyndelse, fortsat tæt samarbejde med industrien om at undersøge mulighederne for foranstaltninger. Jeg vil hævde, at det ikke er tilstrækkeligt at undersøge mulighederne og overvåge situationen for industrien i Europa og resten af verden. I den forbindelse er det vigtigt, at Kommissionen genovervejer synspunktet om at udvide tidsperioden for midlertidig støtte til værftsindustrien i Den Europæiske Union, indtil der findes en løsning i forhandlingerne med Korea.

Caudron
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, på vegne af Den Socialdemokratiske Gruppe vil jeg give udtryk for en vis tilfredshed med at se, at Kommissionen og Rådet endelig har erkendt det, vi uophørligt har gentaget i flere år og mere udtrykkeligt de sidste måneder. For det første, at man i Europa på værftsindustriområdet har pålagt sig selv større bånd og forpligtelser, og at det er sket hurtigere end for dets største konkurrenters vedkommende, og især for det andet, at Sydkorea på helt utrolig vis har overtrådt konkurrencereglerne med en uforskammet økonomisk dumping.
Derfor har vi hilst Kommissionens nylige bestræbelser velkommen, selv om jeg for øvrigt forkert er opført som værende imod den beregningsmetode, der er anvendt til at opnå en meget høj EU-tilskudsprocent i kapitel 5 i Rådets rapport af 5. december. Da der ikke er tid nok i dag, vil jeg forklare dette skriftligt direkte til kommissæren.
Vi har også og især noteret os Rådets konklusioner af 5. december. Rådet har indvilliget i at sikre fremtiden ved at udvise fasthed over for Sydkorea og ikke lukke døren for muligheden for at genindføre støtten til værftsindustrien i maj for nærmere fastsatte dele af markedet, der er meget berørt af konkurrencen fra Korea.
Denne opfattelse er i øvrigt i overensstemmelse med traktaten. Jeg har ikke tid til at vende mere detaljeret tilbage til det. Et andet positivt punkt fra Rådets møde er opdateringen af OECD-skibsordningen for eksportkreditter fra 1981. Endelig har vi med interesse noteret Rådets åbning vedrørende tilskud til forskning og udvikling. Dette punkt er meget vigtigt i og for virksomheder, der rent faktisk er meget nyskabende.
Vi anmoder i dag om fuldstændig og hurtig gennemførelse af Rådets konklusioner. Hvis det i maj 2001 viser sig at være nødvendigt at genindføre støtten, bør det ske uden tøven.
En anden bekymring vedrørende det sjette rammeprogram for forskning og udvikling er, at i udkastet synes kontoen "havteknologi", der var med i det femte rammeprogram, i dag at være forsvundet. Dette er efter min mening uacceptabelt, og den bør genoprettes ikke kun kvantitativt, men også som anvendelsesmetode for disse bevillinger for at gøre dem lettere. Endelig regner vi selvfølgelig med, at "skibsordningen" gennemgås den 18. december på mødet i OECD's 6-landegruppe.
Til sidst vil jeg lykønske hr. Langen, hvis støtte til arbejderne og til nødvendigheden af statstilskud for at beskytte økonomien, jeg sætter pris på, og udtrykke ønsket om, at Kommissionen for fremtiden gør brug af den lære, den har draget på værftsindustriområdet og af den uforskammede konkurrence fra nogle andre lande i verden.

Pohjamo
Hr. formand, hr. kommissær, kære tilhørere, jeg vil gerne takke hr. Langen for udarbejdelsen af betænkningen om dette svære emne. Som nævnt i betænkningen er den betydelige sanering af værftsindustrien gennemført ved at tilpasse produktionens kvantitet og kvalitet. Værftsindustrien er stadig i en stærk krise på grund af den koreanske dumpning. De europæiske værtsindustriers konkurrenceevne skal forbedres ved at etablere ens vilkår på verdensmarkederne for værfterne. Forbedringen af værfternes konkurrenceevne skal fortsættes gennem interne foranstaltninger og gennem aftaler. Beskæftigelsesstøtte har imidlertid ikke løst problemerne i værftsindustrien. Værftsindustrien er en branche, der kræver højteknologi, og branchens konkurrenceevne kan forbedres ved hjælp af samarbejde, der sigter mod specialisering, samt ved uafbrudt teknikudvikling, forsknings- og udviklingsarbejde. Korea-problemet løses heller ikke ved hjælp af støtteordninger, end ikke ved de formålsbestemte. Det skal der gribes fat i med fast hånd bl.a. ved hjælp af handelspolitiske midler.

González Álvarez
Hr. formand, betænkningen af hr. Langen omfatter mange spørgsmål, og alligevel vedrører alle indlæg naturligvis spørgsmålet om forlængelse af støtten og Koreas illoyale konkurrence.
Vi, der lever i en region som Asturien, som har gennemgået fire store omstillinger - inden for minedrift, jernindustri, skibsbygning og våbenfremstilling - mener, at det er meget farligt for sektoren at standse denne støtte, selv om det bliver indtil maj, for at se, hvorvidt der indgives klage over Korea i Verdenshandelsorganisationen eller ej.
Jeg mener, at det er rigtigt, at Europa udsættes for illoyal konkurrence, for i Korea er lønningerne meget lave, og arbejdsforholdene er forfærdelige for de koreanske arbejdere, og på de vilkår kan de europæiske arbejdere under ingen omstændigheder konkurrere med dem. Alligevel er Kommissionens forslag, som omfatter støtte til forskning og udvikling, en klage til Verdenshandelsorganisationen over det, som sker i Korea - for deres priser dækker ikke engang kostprisen - og muligheden for overgangsstøtte i tilfælde af, at striden ikke bilægges, efter vores mening en måske mere eller mindre utilstrækkelig udvej, men dog en udvej.
Under alle omstændigheder mener jeg, hr. formand, at såfremt støtten fjernes helt, og Koreas illoyale konkurrence fortsætter, har den europæiske værftsindustri fået dødsstødet. Og jeg mener ikke, at vi overdriver, for de forskellige arbejdstagergrupper har gang på gang udtalt, at der i de seneste år med omstillingen af værftsindustrien er gået tusinder af arbejdspladser tabt. Jeg mener, at der er adskillige lande som Spanien, Tyskland, Italien, Grækenland og Portugal, der i Rådet og til trods for den endelige afgørelse har anmodet om, at støtten fortsætter, og vi mener, at den støtte på en eller anden måde skal fortsætte, hvis vi ikke ønsker, at der igen skal gå tusinder af arbejdspladser tabt i værftsindustrien.

Belder
Hr. formand, det ser ud til at blive en tradition at føre en debat ved årets slutning om situationen i værftsindustrien. Støttevæddeløb fortsætter på verdensmarkedet for handelsskibe. Det går ud over værfterne i EU, men også i Norge, Japan og USA. Vi er alle enige om én ting, nemlig at støttevæddeløbet skal standses så hurtigt som muligt. Det virker imidlertid i høj grad, som om at målstregen hele tiden skubbes et stykke fremad, så vi aldrig når i mål.
Kommissionens og Parlamentets skyts er rettet imod Korea, fordi denne stat helt klart yder den største støtte til værfter med dårlige resultater til følge for værfterne i de europæiske lande og Japan. Næsten alle ved imidlertid også, at der er tale om store forskelle i støtteintensitet pr. ordre i EU. Teoretisk er den største støtte pr. ordre 3 1/2 gange så stor som den laveste, men i praksis viser det sig, at en række EU-medlemsstater yder ekstra statsstøtte til deres maritime industri på en ugennemskuelig måde. Artikel 7 i forordning 1540 af 1998 finder endvidere stadigvæk anvendelse. Denne bestemmelse bidrager yderligere til støtteniveauernes skæve vækst. Konsekvensen er, at gode og effektive værfter straffes, mens dårlige værfter får en pose penge.
Hvis man styrker de svagere europæiske værfter yderligere på bekostning af de stærkere, hvordan kan man så på langt sigt overleve den koreanske og måske snart den kinesiske støtte? Det er et spørgsmål, som kommissæren ikke kan komme uden om. Jeg anmoder Kommissionen og kollegerne om ikke kun at pege på Korea, men også at se på dem selv. Hvorfor undersøger Kommissionen ikke den virkelige støtteintensitet pr. ordre inden for EU? Hvor er forslaget om hurtigst muligt at afskaffe forskellige ugennemskuelige støtteordninger i forbindelse med forskning og udvikling, miljø- og regionalpolitik? Hvis der ikke eksisterer et level playing field for værftsindustrien i EU, kan den ikke klare konkurrencen med Korea og andre.
Jeg er enig med ordføreren i, at så længe Korea ikke handler i overensstemmelse med WTO-bestemmelserne, er nødforanstaltningen om at yde værfterne generisk støtte til hver enkelt ordre berettiget. Med denne gennemskuelige type støtte er det ikke tiltrækkende for europæiske værfter at anvende forskellige ikke-markedskonforme reduktions- eller marketingsmetoder. Samtidig skal presset på Korea øges, om muligt i OECD-sammenhæng, ved at træffe antidumpingforanstaltninger. Det skal helst være foranstaltninger, som gør konglomerater som Hyundai og Daewoo sårbare, for så har vi chance for at bryde den lukkede koreanske front.
Jeg vil gerne takke hr. Langen for hans arbejde, og jeg håber, at vi ikke skal føre den samme debat ved udgangen af næste år.

Valdivielso de Cué
Hr. formand, jeg vil indlede med at lykønske min kollega, hr. Langen, med den gode betænkning, som han har udarbejdet om værfter.
Jeg vil gerne minde om, at det problem, vi behandler i dag, er velkendt, det er et tilbagevendende problem. Det er nu over to år siden, vi sidst i Parlamentet gjorde opmærksom på den illoyale praksis, som hovedsageligt stammer fra Sydøstasien, og som vores værftsindustri er underlagt.
I de seneste uger har Kommissionen sagt til os, at de subventioner, som vores industri overlever på, skal afskaffes fra januar på grund af en formodet forbedring af industriens konkurrenceevne. Efter mere end to år med hård illoyal konkurrence fra Koreas side har Kommissionen på den anden side efter at have modtaget en formel klage fra alle vores værfter besluttet at indbringe sagen for Verdenshandelsorganisationen. Som De alle sammen ved, vil det tage mere end seks måneder blot at gennemføre denne procedure. Og i tilfælde af at det lykkes, vil oprettelsen af en ekspertgruppe inden for dette organ tage mindst et par år.
I mellemtiden forventes det, at det, der er tilbage af vores værftsindustri, kan overleve på en pakke med støtte til forskning og udvikling, som træder i kraft fra januar, hvilket kommissær Monti påpegede i går eftermiddags. Vi har haft et møde med ham, hvor jeg stillede ham en række spørgsmål. Af mødets resultater kan man udlede, at den støtte, som vores industri har modtaget, ikke har løst problemet med Korea. Jeg sagde til ham, at den europæiske værftsindustri er ubeskyttet. Så sagde han, at der sandsynligvis fra 2. december ville blive indledt en undersøgelse, og at vi måtte se, hvad der skete efter den undersøgelse osv.
Jeg mener, at de lovlydige, europæerne, virkelig er ladt i stikken. Sørøverne derimod, det være sagt i nedsættende, men realistisk forstand, har fordelen i dette konkurrencespil. Vi er dem, der overholder reglerne, og dem, der ender med at tabe. Jeg er f.eks. fra Baskerlandet og bor i nærheden af Bilbao. Og der er det, der før var værfter, nu et musiksted, et søfartsmuseum osv. Før arbejdede der 4.000 mennesker på værfterne, nu arbejder der kun to portnere hvert sted, og det er det, der sker i de europæiske lande. Det vil altså sige, at vi udholder arbejdsløsheden, mens de andre virkelig tjener penge på værfterne.

Bordes
Forfatteren til denne betænkning og forfatterne til de fremsatte ændringsforslag tilhører politiske grupperinger, for hvilke markedsøkonomien er herskeren, og som gør oprør mod statens rolle, som er overdreven, når der er tale om at støtte de offentlige tjenester eller sikre arbejdstagerne en vis social beskyttelse. Men lige så snart de kapitalistiske koncerner, hvis interesser de forsvarer, er i vanskeligheder på markedet, kræver de, at staten eller EU-institutionerne skal gribe ind for at støtte og beskytte den truede sektor.
Alstom-Atlantique, som lige har udløst en ordre på en luksusdamper, får, hvad der svarer til 9% af kontraktbeløbet i støtte. Det er således staten, der betaler en stor del, for ikke at sige hele denne virksomheds fortjeneste.
Det britiske selskab Harland og Wolff, som Alstom har foreslået til denne kontrakt, holder sin regering ansvarlig herfor, fordi den angiveligt ikke har sikret det godt nok. For de store trustdannelser og deres politiske fortalere betyder det at kræve mindre stat kun, at staten og dens finanser skal være til rådighed udelukkende for dem.
For mit vedkommende er jeg imod enhver form for tilskud til private virksomheder og for, at staten anvender de således sparede penge direkte til at skabe arbejdspladser, særlig i de offentlige tjenester og under alle omstændigheder, uden at der frembringes privat fortjeneste.

Gomolka
Hr. formand, kære kolleger, de hidtidige initiativer og Kommissionens holdning over for den europæiske værftsindustri er efter min mening ikke passende i forhold til den alvorlige, ja, kritiske situation i denne branche, og det gælder også for forløbet og resultatet af industriministrenes møde den 5. december.
Jeg må minde om, at der sættes spørgsmålstegn ved resultaterne af en indtil videre meget vellykket tilpasningsproces. Vi havde en kvantitativ tilpasningsproces, en reduktion af kapaciteten. Vi havde en kvalitativ tilpasningsproces, modernisering, det nyeste tekniske niveau, høj produktivitet, og, hr. kommissær, jeg forsikrer Dem om, at også værfter er områder, hvor højteknologien dominerer. Det gælder ikke kun for kommunikationsteknikken og lignende områder. En alt i alt vellykket proces er altså nu ekstremt truet.
Jeg må også minde om, at værfterne for en stor del ligger i afsides regioner, som er præget af struktursvagheder, regioner, hvor der finder dybdegående økonomiske tilpasninger sted. Værfterne er ofte nøgleindustri i disse regioner. Denne proces er ikke afsluttet, situationen er stadig følsom. Diversifikationen er ikke tilstrækkelig. I denne forbindelse skal den hidtidige kurs fortsat holdes konsekvent.
Kommissionens holdning kan kun medføre ulemper for de europæiske værfter. Nye kontroller er først planlagt for næste år. Er situationen da ikke tilstrækkelig klar? Findes der ikke nok præcise analyser? Er der ikke aflagt besøg i Korea? Blev der ikke givet utilfredsstillende oplysninger? Er situationen ikke tilstrækkelig klar til først i maj 2001 at planlægge en nærmere kontrol? Det tages i denne sag bevidst med i købet, at værfterne i Den Europæiske Union i næsten et halvt år har været udsat for unfair konkurrence. Dette er ensbetydende med ekstra belastning og fare i en i forvejen kompliceret situation. Det kan for enkelte virksomheder kun være ruinerende.
Min sidste bemærkning er, at det er bemærkelsesværdigt inkonsekvent, når der i forholdet til eksterne forbindelser på den ene side proklameres en så åben konkurrence, at en unfair partner endda tolereres, men at de interne konkurrencebegrænsninger på den anden side bibeholdes, som f.eks. den kunstige kapacitetsbegrænsning. Indenrigs- og udenrigspolitikken står i klar modsætning til hinanden. Det er nødvendigt med en ændring.

Pérez Álvarez
Hr. formand, jeg vil indlede mit indlæg med at lykønske hr. Langen med kvaliteten af hans betænkning.
Jeg synes, at han laver en fremragende røntgenundersøgelse af værftsindustrien i Europa, en virkelig røntgenundersøgelse. Og konklusionen kunne være, at værftsindustrien er truet fra alle sider. Der er krise i fiskerisektoren, det ved spanierne og galicerne alt om. Desuden har vi bekvemmelighedsflagene i handelsflåden, og skibe, der sejler under et af medlemsstaternes flag og er bygget, eller kan risikere at være bygget, uden for Europa. Og det er fordi, vi ikke er i stand til at indgive klage over en situation med illoyal konkurrence. Det er allerede blevet sagt, at Korea, Japan og trusselen fra Kina eksisterer.
Derfor spørger jeg mig selv, hr. formand, om Den Europæiske Union satser på en stærk, dynamisk og konkurrencedygtig europæisk værftsindustri. Værftsindustrien skal naturligvis også opnå Den Europæiske Unions mål, særligt hvad angår sanering, produktivitetsstigning, forbedring af de endnu eksisterende værfters konkurrenceevne og miljøbeskyttelse. Men for at det kan ske, for at processen kan gøre det muligt at konsolidere værftsindustrien og arbejdspladserne og berolige de familier, der afhænger af den, er det nødvendigt, at støtten fortsætter ud over 31. december 2000, for situationen på markedet er ikke præget af lighed, men af illoyalitet og af dumping.
Kommissionen og Rådet forventes at træffe dristige og faste beslutninger med stor politisk rækkevidde, som gør det muligt i tilfælde som det spanske at integrere den civile og militære værftsindustri og at tilpasse de forskellige områder af industrien til de enkelte landes behov. Det er meget vigtigt at sørge for nye incitamenter til forskning og udvikling i tilstrækkeligt omfang og også at bibeholde driftsstøtten på lovlig vis. Vores værfter kan overleve, men der er brug for støtte, og i europæisk sammenhæng er det tidspunktet for at appellere til, at lande, som ikke har værfter, og for hvilke havet måske ofte er af mindre betydning for deres byggeindustri, viser solidaritet og forståelse.
Endelig er det nødvendigt at træffe beslutninger, der gør det muligt for os at bekræfte og bevare en stærk europæisk stilling i værftsindustrien. Vi vil ikke få meget glæde af at forfølge et mål, hvis de europæiske værfter på vej imod målet er forsvundet, kvalt på vejen. Et eksempel, hr. formand, som ikke bør følges, er det med æslet fra Buridán, der spekulerede så meget på, om det skulle spise byg eller rug, at det endte med at dø af ubeslutsomhed. Derfor anmoder jeg om, at industrien bliver beskyttet på en sådan måde, at Den Europæiske Unions mål opfyldes, samtidig med at industrien bevares og gøres til en mere dynamisk og konkurrencedygtig industri, som skaber arbejdspladser og velstand.

Liikanen
Hr. formand, jeg takker for muligheden for at ajourføre Parlamentet om markedssituationen inden for verdens værftsindustri samt om konklusionerne på Rådets møde i sidste uge. Jeg vil takke hr. Langen for betænkningen. Skønt den omhandler Kommissionens anden værftsrapport fra maj 2000, er det blevet nævnt, at en tredje rapport var færdig i midten af november, og jeg begrænser mine bemærkninger til den tredje rapport om dette ømtålelige emne.
Markedsanalysen i den tredje rapport viser ingen forbedringer i markedssituationen. Sydkorea øger fortsat sin markedsandel til skade for både japanske og europæiske skibsværfter, og trods en energisk indsats fra Kommissionen - bl.a. i form af kontakter på højeste plan - har de bilaterale forhandlinger med Sydkoreas regering ikke givet konkrete resultater, der kunne afhjælpe markedssituationen. Det til trods for konklusionerne fra præcise forhandlingsreferater fra juni, der afstak retningslinjer for fremtiden.
Som følge af denne fiasko fremsatte industrien i oktober i år en klage i henhold til EF-bestemmelserne om handelshindringer, og den 4. december bekendtgjorde kommissær Lamy, at Kommissionen havde besluttet at iværksætte en undersøgelse. Denne proces vil ikke give hurtige resultater, og hvis den føres ud i sin yderste konsekvens, kan den vare i op til to år. I henhold til Rådets forordning 1540/98 er Kommissionen forpligtet til at foreslå foranstaltninger. I virkeligheden råder Kommissionen og medlemsstaterne over begrænsede instrumenter i forsvaret af EU's værftsindustri. Man har endnu ikke set handelsprincippernes potentiale, og de har endnu ikke vist sig effektive.
Der er gjort meget beskedne fremskridt i diskussionerne i OECD, og muligheden for en internationalt bindende aftale om værftsindustrien synes fjern. IMF er også forsigtig i spørgsmålet om den koreanske værftsindustri, da den kun ønsker at beskæftige sig med makroøkonomiske forhold og ikke sektorspecifikke problemer. Kommissionen forsøger at fremme de europæiske skibsværfters konkurrenceevne, men over for de koreanske skibsværfters massive prisdumping er den opnåelige produktivitetsfremgang ikke tilstrækkelig. Ikke desto mindre bør alle tilgængelige instrumenter udnyttes bedre, herunder støtte til forskning og udvikling.
I lyset af disse faktuelle oplysninger konkluderede Kommissionen på sit møde den 29. november, at hvis Kommissionen ikke opnår en tilfredsstillende forhandlingsløsning med Korea inden for rammerne af EF-bestemmelserne om handelshindringer, vil den rapportere tilbage til Rådet inden 1. maj næste år og foreslå, at sagen indbringes for WTO. Endvidere vil Kommissionen samtidig foreslå en defensiv midlertidig støttemekanisme, der skal bekæmpe de illoyale koreanske metoder. Kommissionen er også parat til at undersøge mulighederne for større brug af national støtte til forskning og udvikling, og det bemærkes, at de generelle driftsstøtteordninger udløber efter den 31. december 2000.
Jeg vil gerne begrunde Kommissionens holdning. Kommissionen mener, at Fællesskabet skal søge at styrke sin forhandlingsposition over for Korea ved at give et incitament til at nå en hurtig aftale, der kan løse de aktuelle problemer. Derfor valgte Kommissionen en defensiv midlertidig støttemekanisme, der skal opveje de illoyale koreanske metoder. Det vil blive forslået, hvis ikke man kan opnå en tilfredsstillende aftale med Korea i løbet af undersøgelsesproceduren i henhold til EF-bestemmelserne om handelshindringer. Disse mekanismer vil være gældende, indtil WTO-proceduren giver resultater. Der skal arbejdes mere med detaljerne i mekanismerne. De skal begrænses til de markedssegmenter, hvor EU's industri påviseligt har lidt direkte skade som følge af Koreas illoyale metoder.
Hvad angår spørgsmålet om forskning og udvikling i værftssektoren, konkluderede Kommissionen, at man som supplement til den betydelige EF-finansiering, der allerede findes under rammeprogrammerne for forskning, og som beløber sig til 130 millioner euro inden for en femårig periode, bør undersøge muligheden for at forbedre støttemulighederne til dette formål. Industrien bør seriøst overveje, hvordan disse instrumenter kan bruges til at justere dens aktiviteter på en måde, der sikrer sektorens fremtid.
På Rådets (industri) møde den 5. december i år, var der omfattende diskussioner om værftsspørgsmålet med udgangspunkt i Kommissionens tredje rapport og beslutningen fra den 29. november 2000. Rådet (industri) bad Kommissionen om at fortsætte markedsovervågningen og følge nøje op på sagen om handelshindringer med henblik på om nødvendigt at indbringe sagen for WTO og behandle den i alle relevante internationale fora. Rådet noterede sig også Kommissionens initiativ om at foreslå en midlertidig støttemekanisme til EU's værftsindustri, hvis ikke der gøres fremskridt med Korea inden den 1. maj 2001. Rådet understregede, at en sådan støttemekanisme ikke må virke konkurrenceforvridende inden for EU. Kommissionen vil rapportere tilbage om situationen i april, og Europa-Parlamentet vil selvfølgelig også være behjælpelig i sagen.

Formanden
Tak, hr. kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i aften kl. 17.30.
(Mødet udsat kl. 13.25 og genoptaget kl. 15.00)

Galeote Quecedo
Hr. formand, jeg vil blot informere Parlamentet om, at Francisco Cano, et medlem af byrådet i Villadecavalls i provinsen Barcelona og medlem af det spanske konservative parti, er blevet myrdet her til morgen.
Francisco Cano var 45 år, gift, havde to døtre og var elektriker af profession. Han var en arbejder, og ligesom de, der ledsagede os i går, da vi uddelte Sakharovprisen, var han en anonym borger, der tjente det demokratiske system, som spanierne har valgt.
Jeg er sikker på, at vi alle er fælles om med kraft og styrke at forsvare friheden i Europa, men jeg vil gerne sige, at spanierne ud over medlemmerne af Europa-Parlamentets solidaritet har brug for deres engagement.
Jeg vil spørge Dem, hr. formand, om De vil være så venlig at tillade, at vi iagttager et minuts stilhed til minde om Francisco Cano.

Formanden
Jeg tror ikke, at der er behov for at føje noget til hr. Galeotes bemærkninger ud over at udtrykke vores støtte og solidaritet, og jeg er enig i, at vi skal undersøge, hvordan vi fremover kan hjælpe vores kolleger i Spanien.
(Parlamentet iagttog stående et minuts stilhed)

Britisk ubåd ved Gibraltar
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om fire mundtlige forespørgsler til Kommissionen om den britiske atomubåd i Gibraltar.

Bautista Ojeda
Hr. formand, hr. kommissær, De må rydde op i det her, hvis De kan, og det tror jeg, at De kan.
Den beskadigede atomubåds tilstedeværelse i Algeciras-bugten er nu desværre blevet en diplomatisk konflikt mellem en militær atom- og kolonimagt og en, i henhold til den seneste inddeling fra Nice, andenrangsmedlemsstat, som ikke kræver sin ret og bøjer sig for barnlige forklaringer.
Artikel 37 i EURATOM-traktaten og vigtige direktiver om radioaktiv beskyttelse bliver overtrådt, og De, kære medlemmer af Kommissionen, ved det og vender ansigtet bort.
Det er, som om De ikke ønsker interne konflikter. Men hvorfor undertegner man traktater? Hvor er chartret om grundlæggende rettigheder her og nu for borgerne i Gibraltar og Algeciras og for andalusierne i området? Har De modtaget generelle oplysninger fra de britiske myndigheder om evakueringsplanen, en plan, som de er forpligtede til at udarbejde?
Planen skal tage højde for evakuering og en eventuel ulykke, der kunne skabe forurening i en anden medlemsstat, en eventuel grænseoverskridende forurening. Det ved De. Hvad gør De? Har De svaret på klagen fra sammenslutningen af kommuner i Campo de Gibraltar? Hvornår får Udvalget for Andragender svar på en skrivelse, som er forelagt og underskrevet af mere end 35 sammenslutninger - grupper, fagforeninger og kommuner - fra området?
Lad os gemme gule ubåde og sjov og ballade til et mere velegnet tidspunkt. Dette er virkelighed. Det skal De tage alvorligt.
Kære parlamentsmedlemmer, Deres hån i begyndelsen, da jeg gjorde opmærksom på forholdet den 5. juli i år, og Deres skralderlatter har blot forøget det andalusiske folks ønske om at blive respekteret, om ikke at blive ydmyget med pinlige forklaringer og tvunget til at leve med en unødvendig risiko.
Og endelig skal De ikke tillade, at denne ubåd bliver repareret på en uegnet base. De skal anmode om, forlange, at den bliver flyttet, når de tekniske og klimatiske forhold tilråder det. De må ikke tillade, kære medlemmer af Kommissionen, at vores dejlige bugt bliver til et simpelt laboratorium for atomaffald.

Díez González
Hr. formand, jeg vil naturligvis indlede med at gentage vores solidaritet med medlemmerne af det spanske konservative parti og samtidig - selv om det falder mig svært - sige, at det demokratiske svar, som vi i dag må give på dette nye attentat, er at overvinde smerten og fortsætte arbejdet her i Parlamentet.
Der var engang en engelsk atomubåd ved navn Tireless. Mens den besejlede sicilianske farvande, engang i maj, viste dens atomhjerte foruroligende tegn på slid. Ubådens ejere forsøgte at indlægge den på et center kategoriseret som egnet til behandlingen, som de var medejere af, på det tidspunkt en NATO-base. Men direktøren for centret tillod ikke indlæggelsen.
Ubåden fortsatte sejladsen og inficerede undervejs Middelhavet, indtil den nåede frem til et bestemt center kaldet Gibraltar. Her parkerede de den og viste dermed, at de havde kommandoen på stedet.
For at lette indlæggelsen sagde de, at sygdommen var ubetydelig. Da man gennem den lægebulletin, der blev udsendt i det land, hvor ejeren bor - med andre ord den britiske presse - blev klar over, at sygdommen var alvorlig, flyttede man ikke ubåden til et andet center, men ændrede centrets benævnelse.
Man indlagde en syg på et center til elementær behandling, og da man opdagede, at der ikke var tale om influenza, men om en alvorlig sygdom, hyrede man en maler til at lave om på navneskiltet på døren, så der kom til at stå hospital i stedet for sundhedscenter.
Men med denne krigslist kunne det ikke undgås, at alle patienter og deres pårørende blev klar over, at der var blevet indlagt en smittebærer, og at de fandt ud af, at der var risiko for at blive smittet med sygdommen.
Og så begyndte løgnene og postyret. De, der havde indlagt ubåden, løj eller tav, og områdets sundhedsansvarlige løj eller tav. For ubådens ejer sagde hver dag noget forskelligt til os, og det gjorde områdets sundhedsansvarlige også. Han fortalte os endog vittigheder om den gule ubåd og om den stedlige kompetence i området.
Og det var oven i købet på et tidspunkt, hvor den befolkning, der var mest berørt, fandt ud af, at det land, som ejede ubåden, tidligere igennem 10 år havde bedraget alle europæerne i spørgsmålet om kogalskab.
Mine damer og herrer, dette er en situation, som ikke kan fortsætte på den måde. Borgerforeninger, arbejdsmarkedsgrupper, kommunalbestyrelser og selvstyrende regioner har anmodet både Kommissionen og Udvalget for Andragender om at tage affære og sørge for beskyttelse.
Europa og dets institutioner kan ikke holde sig udenfor. Der er en voldsom og logisk opskræmthed som følge af en dobbelt naturstridig kombination: stædighed og uduelighed. De, der nægter at revidere deres oprindelige holdning, er stædige, og de, der ikke er i stand til med fasthed at sikre sundheden og sikkerheden for de hundredtusinder af europæiske borgere, som bor i området, er uduelige.
Mine damer og herrer, dette er ikke at male fanden på væggen. Det ville være alarmerende, hvis vi i denne situation ikke greb ind hurtigst muligt. Dag for dag kan man konstatere, at der er gode grunde til ikke at tillade, at Tireless repareres i Gibraltar. Vi vil ikke vente længere. Lad denne sandhed gå op for folk én gang for alle, og lad os få ubåden flyttet, med alle sikkerhedsforanstaltninger, til en britisk havn, som opfylder betingelserne for at reparere den, inden det bliver for sent. Inden Tireless (Utrættelig) ender med at udmatte alle borgere og alle europæere, mine damer og herrer.

Galeote Quecedo
Hr. formand, hvad angår reparationen af den britiske ubåd Tireless i Gibratar, er det værd er holde sig for øje, hvad det er, der forlanges af Kommissionen. Og det, som de forskellige parlamentariske grupper har givet udtryk for med deres spørgsmål, er i hovedsagen, at vi ønsker, at Kommissionen oplyser os om de tiltag, den har gjort over for Det Forenede Kongeriges regering for at sikre, at forpligtelserne i henhold til den gældende lovgivning overholdes, og desuden at den oplyser os om de initiativer, den har taget i denne sag som følge af de beføjelser, den har i henhold til EURATOM-traktaten.
Og vi afventer naturligvis med interesse Kommissionens svar, så vi kan se, om målet er nået. Vi er ikke i tvivl om Kommissionens gode hensigter, men vi håber alle sammen, at vi ikke bliver nødt til at beklage, at vi må gå fra denne forhandling med de samme oplysninger, som vi havde, da den blev indledt.
Under denne forhandling er der uden tvivl meget forskellige interesser - og det gælder også for min gruppe. Vi har imidlertid gjort en indsats for at skabe dialog og gensidig forståelse, og jeg mener, at vi ville kunne udvide den enighed om det grundlæggende til at omfatte et flertal i Parlamentet.
Det er desuden det, man kan udlede efter omhyggeligt at have læst beslutningsforslagene fra Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater og Den Socialdemokratiske Gruppe. Jeg mener ærligt talt, at vi i dem begge er enige om de væsentlige spørgsmål. I begge beslutningsforslag giver vi udtryk for vores forståelse for den lokale befolknings naturlige bekymring. I begge anmoder vi om størst mulig gennemsigtighed, netop for ikke at skabe ubegrundet frygt. I begge anmoder vi Kommissionen om at undersøge de eksisterende traktater for at finde ud af, hvilke muligheder den har for at bidrage til at løse problemet. I begge giver vi udtryk for behovet for, at de to berørte medlemsstater, Det Forenede Kongerige og Spanien, samarbejder snævert om at finde en sikrere måde at få repareret ubåden på, idet offentligheden naturligvis skal holdes løbende orienteret.
Og hvis vi i lyset af de forelagte tekster er enige om dette - og det er meget - spørger jeg mig selv, hvorfor vi ikke har kunnet udarbejde en fælles beslutning. Jeg kan forsikre Dem om, at det ikke var på grund af manglende vilje fra min gruppes side.
Vi er sikkert alle sammen forvirrede, fordi Den Socialdemokratiske Gruppe på det foregående plenarmøde under aktuel og uopsættelig debat stillede et beslutningsforslag, dernæst stemte for min gruppes forslag om at tage punktet af dagsordenen, i mandags ikke kom til det møde, der var indkaldt af alle grupperne for at forsøge at finde frem til en tekst, vi kunne blive enige om, og efterfølgende underskrev den første underskriver af den socialdemokratiske beslutning og også flere andre det fælles beslutningsforslag fra Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliance.
Og hvordan vil Den Socialdemokratiske Gruppe så stemme nu? Som i et kasino kan man sige, at det er nu, man nu kan gøre sin indsats.
Jeg vil i al beskedenhed gerne foreslå Dem at støtte vores beslutningsforslag. Og jeg vil ydmygt tillade mig at råde mine socialdemokratiske spanske landsmænd til at lade sig lede af den almene interesse.

Marset Campos
Hr. formand, jeg vil også først give udtryk for min medfølelse med det myrdede byrådsmedlems familie og med hans kolleger i det spanske konservative parti og for fordømmelse af de fascistiske barbariske metoder, som ETA og de grupper, der forsvarer ETA, anvender. Jeg vil tillægge den overenskomst, som det konservative parti og socialdemokratiet i Spanien har indgået imod terrorisme, den betydning, som den fortjener, og jeg mener, at det er vigtigt, at Den Europæiske Union gør fremskridt i den retning.
I forbindelse med det aktuelle emne - den anormale situation med den britiske ubåd Tireless i den eneste engelske koloni, der eksisterer i Middelhavsområdet, nemlig Gibraltar - tillod jeg mig den 7. september at stille et mundtligt spørgsmål om det. I spørgsmålet gav jeg udtryk for, at det ikke var muligt at reparere den skade, som ubåden havde haft siden 12. maj og pådraget sig i siciliansk farvand, i Gibraltars havn, eftersom de italienske myndigheder og NATO havde afvist at modtage ubåden i deres havne.
I mit indlæg påpegede jeg også den engelske regerings mangel på alvor og respekt, når den på papiret omklassificerede Gibraltars kaj fra kategori Z til kategori X for at kunne udføre reparationen i bedste kolonialistiske stil. Jeg gav også udtryk for den opskræmthed, der er blandt de mere end 200.000 mennesker, som bor i området inden for en radius af 10 kilometer.
Det undvigende svar, jeg ved den lejlighed fik af Kommissionen, fik mig til at stille et andet spørgsmål den 21. september, hvor jeg pressede på, for at Kommissionen skulle anmode den britiske regering om at føre Tireless til en britisk havn, og for at dette spørgsmål blev fulgt op. Kommissionens svar var skuffende og utilfredsstillende.
Jeg vil helst tro, at denne følelse af utilfredshed med svaret ikke har noget at gøre med, at kommissær Patten er brite, men på den ene side sagde han om det vigtigste spørgsmål - reparationen af ubåden ved en kaj i Den Europæiske Union, som ikke opfylder minimumsbetingelserne - at det var Det Forenede Kongeriges interne anliggende, hvilket i henhold til EURATOM-traktaten ikke er tilfældet, og på den anden side begrænsede han sig til at sige, at han ville holde Parlamentet orienteret. Og alligevel har Europa-Parlamentet siden da ikke modtaget nogen oplysninger fra Kommissionen, selv om den har lovet det. I disse måneder har vi måttet lægge øre til en masse vrøvl.
Vi har hørt ansvarlige i den britiske flåde sige, at skaden var ubetydelig, og andre sige det modsatte, at den var alvorlig og krævede langvarige og vanskelige reparationer. Vi har hørt den spanske regering sige, at der ikke var nogen grund til bekymring, og heldigvis for nylig har vi hørt minister Piqué forlange, at ubåden skal bringes væk hurtigst muligt - det er rigtigt, at der er blevet fastsat en frist på tre måneder - for at blive repareret i Det Forenede Kongerige.
Vi har også, efter at spanske atomsikkerhedsteknikere besøgte ubåden, hørt, at der ikke var nogen fare, og senere har der været erklæringer om, at de ikke fik lov til at se, undersøge og kontrollere den konkrete skade.
Af alle disse grunde mener jeg, at Kommissionen bør være bevidst om den anormale situation, vi befinder os i, og at den først og fremmest skal forlange, at enhver form for reparation i Gibraltar skal ophøre øjeblikkeligt. For det andet skal den forlange, at befolkningen får alle de nødvendige oplysninger, som det fremgår af EURATOM-traktaten. For det tredje mener jeg, at det er nødvendigt at bebrejde den britiske regering den uansvarlighed og lethed, hvormed den har foretaget denne omklassificering, så Gibraltars havn kan få sin oprindelige klassifikation tilbage.
Jeg mener også, at det er hensigtsmæssigt, at ubåden Tireless hurtigst muligt bringes til Storbritannien for at blive repareret, så snart vejrforholdene tillader det.
Jeg mener naturligvis, at man kan drage den konklusion, at der er en generel bevågenhed med denne type atomubåde fra Den Europæiske Unions landes og hele verdens side, og derfor mener jeg, at det er tilrådeligt, at denne type atomubåde forsvinder fra verdenskortet, fra havene.
Jeg vil også på baggrund af Kommissionens manglende effektivitet tillade mig at foreslå, at der sendes en delegation af teknikere til stedet, da vi hidtil ikke har kunnet stole på det, regeringen har gjort.
Og endelig mener jeg, at det ville være passende, om den britiske regering kompenserede området økonomisk, for der har været tab i turist- og fiskerisektoren, som den britiske regering har ansvaret for.

Patten
Hr. formand, for det første vil jeg og Kommissionen udtrykke den varmeste sympati med det rørende indlæg fra hr. Galeote Quecedo ved starten på dette møde. Jeg beundrer også alle de modige spaniere - som Basta Ya og deltagerne i den demokratiske proces - der bekæmper terrorismen i alle dens feje og onde afskygninger. Jeg var til stede i går under overrækkelsen af Sakharovprisen og lyttede til Basta Ya. Jeg var helt enig i alt, der blev sagt i går, og jeg vil også gerne kondolere familien og vennerne til den myrdede demokratisk valgte tjenestemand. Jeg har selv tidligere haft nogle erfaringer med terror i et andet miljø, og jeg giver min varmeste støtte til dem, der gør modstand mod terrorismen.
Jeg er glad for medlemmernes spørgsmål, som jeg vil besvare på vegne af min kollega, kommissær Wallström. Hun beklager, at hun ikke kan være til stede for selv at besvare spørgsmålene, da hun er optaget af møder i Bruxelles, hvor man forbereder næste uges vigtige ministermøde om klimaændringer. Parlamentets medlemmer ved naturligvis, at hun ville have været her, hvis hun kunne, og det er min opgave at besvare spørgsmålene på hendes vegne.
Jeg har en enkelt kommentar til det medlem, der talte for et kort øjeblik siden. Da jeg blev kommissær, svor jeg på, at jeg vil være fuldstændig uafhængig i udøvelsen af mine pligter i Fællesskabernes almindelige interesse, og at jeg ikke ville søge eller modtage instruktion fra regeringer eller andre organer i udøvelsen af mine pligter. Jeg tager denne ed alvorligt.
Medlemmerne har stillet en række spørgsmål vedrørende tilstedeværelsen af den britiske atomubåd HMS Tireless i Gibraltar i forbindelse med reparationsarbejde på atomreaktoren. Jeg ved, at Kommissionen er opmærksom på medlemmernes bekymring, og jeg håber, at andre hører og læser om denne forhandling. Flere af de kære medlemmer har spurgt Kommissionen, om direktiv 89/618/EURATOM om oplysning af befolkningen i tilfælde af strålingsfare og direktiv 96/29/EURATOM om grundlæggende sikkerhedsnormer kan finde anvendelse i forbindelse med ubåden, og om de foranstaltninger der er truffet i den henseende. Medlemmerne har også spurgt til EURATOM-traktatens artikel 37 i forbindelse med ubådens tilstedeværelse i Gibraltar, og jeg har naturligvis nøje gennemlæst betingelserne for det fælles beslutningsforslag. Jeg har nogle enkelte bemærkninger her og nu, og da det er en ekstremt vigtig forhandling, hvor der vil komme mange vigtige indlæg, håber jeg, at jeg kan få ordet ganske kort sidst i forhandlingen for at kommentere ubesvarede spørgsmål.
Jeg kan bekræfte, at det emne, som medlemmerne har bragt på bane, har givet anledning til klager til Kommissionen, og jeg vil vende tilbage til disse klager sidst i mit indlæg. Jeg vil opridse situationen i henhold til EURATOM-traktaten. Kapitel III i EURATOM-traktaten om sundhed og sikkerhed udgør retsgrundlaget for de tre direktiver, der kan være relevante, direktiv 89/618/EURATOM om oplysning af befolkningen i tilfælde af strålingsfare, direktiv 96/29/EURATOM om grundlæggende sikkerhedsnormer og direktiv 92/3/EURATOM om overvågning af og kontrol med overførsel af radioaktivt affald. Proceduren i henhold til EURATOM-traktatens artikel 37 handler om offentliggørelse af planer for bortskaffelse af radioaktivt affald. Proceduren i henhold til EURATOM-traktatens artikel 37 vedrører indsendelse af planer for bortskaffelse af radioaktivt affald, så Kommissionen bliver i stand til at afgøre, om implementeringen af en sådan plan kan medføre radioaktiv forurening af et andet medlemslands vand, jord eller luftrum.
Kommissionen har truffet følgende foranstaltning helt i overensstemmelse med dens juridiske kompetence. Kommissionen sendte et brev til de britiske myndigheder den 10. oktober 2000, hvori den udbad sig oplysninger om for det første eksistensen af en interventionsplan for Gibraltar-området og Gibraltar havn i medfør af artikel 50 i direktiv 96/29/EURATOM, for det andet foranstaltninger til oplysning af befolkningen i tilfælde af strålingsfare i forbindelse med reparation af ubåden i Gibraltar havn, for det tredje om disse foranstaltninger tager højde for mulige indvirkninger på spansk område og for det fjerde, om der findes planer vedrørende transport af radioaktiv affald fra reparationen af ubåden fra Gibraltar til Det Forenede Kongerige.
Myndighederne i Det Forenede Kongerige sendte skriftlige svar den 14. november og den 1. december. Kommissionens eksperter er i færd med at foretage en teknisk og juridisk gennemgang af disse svar, men på nuværende tidspunkt kan Kommissionen oplyse følgende.
Som svar på, om der forefindes en interventionsplan for Gibraltar og Gibraltar havn, har de britiske myndigheder gjort Kommissionen opmærksom på eksistensen af Gibraltars ordning vedrørende offentlig sikkerhed, kendt som Gibpubsafe, der er interventionsplanen for Gibraltar. Kommissionen foretager i øjeblikket en nøje gennemgang af denne plan.
De britiske myndigheder oplyser, at Gibpubsafe indeholder baggrundsinformation og vejledning om, hvad der skal gøres i tilfælde af en atomulykke i Gibraltar. Interventionsplanen er udarbejdet af de berørte parter, der omfatter det britiske forsvarsministerium, Gibraltars regering samt beredskabstjenesten, og den udsendes af politichefen, Gibraltars brandvæsen og lederen af de britiske styrker på vegne af Gibraltars lokale forbindelsesudvalg. Gibpubsafe er tilsyneladende et offentligt dokument, der er frit tilgængeligt på Gibraltars offentlige bibliotek - men det vender jeg tilbage til om et øjeblik.
De britiske myndigheder oplyser, at der ikke vil blive sendt radioaktivt affald gennem nogen anden medlemsstat. De oplyser også, at de har regelmæssig kontakt med de spanske myndigheder.
Medlemmerne spurgte også, om Gibraltar havn opfylder de nødvendige tekniske betingelser for reparation af atomubåde. EURATOM-traktaten giver ikke Kommissionen mulighed for at vurdere Det Forenede Kongeriges beslutninger i den henseende. Det er en opgave for de britiske myndigheder.
(Protester fra Izquierdo Rojo) Jeg konstaterer blot, hvad der er gældende lov. Med hensyn til artikel 37 kan medlemmet arbejde for en ændring af loven og traktaten. Jeg fortæller hende, hvad de juridiske rådgivere har fortalt mig og min kollega fru Wallström er gældende lov i henhold til direktiverne og traktaten. Hvis hun er en bedre jurist end dem, ser jeg frem til at høre fra hende. Da dette er det første tilfælde med en ubåd, foretager Kommissionens tjenestegrene en yderligere vurdering af, hvorvidt artikel 37 kan bringes i anvendelse i dette tilfælde. Det står imidlertid klart, at artikel 37 handler om bortskaffelse af radioaktivt affald i almindelighed. Fællesskabet har ikke kompetence til at kræve, at der indsendes generelle data i forbindelse med det konkrete reparationsarbejde. Jeg understreger, at jeg blot viderebringer oplysninger fra vores juridiske rådgivere.
Jeg har gjort det helt klart, at vores svar skal tage udgangspunkt i den berettigede bekymring, der er opstået med hensyn til Fællesskabets kompetence. I forbindelse med udøvelsen af Fællesskabets kompetence har vi modtaget et brev fra de britiske myndigheder som svar på det tidligere omtalte brev fra Kommissionen. I henhold til den sædvanlige klageprocedure har vi ikke ret til at offentliggøre dette svar, skønt vi kan referere indholdet i generelle vendinger. Det, jeg gør og siger om offentlig adgang til dokumenter, er, som parlamentsmedlemmerne ved, helt i overensstemmelse med reglerne om aktindsigt, når der er indgivet en klage, og som følge heraf kan der blive tale om at indlede overtrædelsesprocedurer. I henhold til den normale klageprocedure kan vi som tidligere nævnt ikke offentliggøre svaret, men vi kan referere indholdet i generelle vendinger.
Nu vil jeg gerne tale om andet end jura. Personligt vil jeg opfordre den britiske regering til at offentliggøre svaret. Det vil jeg gerne understrege. Som nævnt henvises der i svaret til den nukleare interventionsplan for Gibraltar. Det er et offentligt dokument, der findes på det offentlige bibliotek i Gibraltar. I aftes bad jeg derfor mit kontorpersonale om at kontakte Gibraltar for at få tilsendt en kopi. Jeg står her med en kopi, som jeg gerne vil give Parlamentet med det samme. Om muligt vil jeg gerne vende tilbage med endnu et indlæg, når forhandlingen er ved at være slut.
Jeg beklager, at jeg har talt ud over min tildelte tid, men det er et vigtigt emne. Jeg har blot en enkelt afsluttende kommentar vedrørende klagerne, så parlamentsmedlemmerne ved præcist, hvordan situationen er. Vi har indtil videre modtaget fire klager. De første to er registreret hos generalsekretæren, og det første svar er afsendt. De sidste to klager er modtaget i løbet af de seneste par dage, og de er sendt til registrering hos generalsekretæren. Når oplysningerne i disse klager er blevet vurderet af Kommissionens tjenestemænd, og der er fremskaffet yderligere oplysninger fra Det Forenede Kongerige, vil vi svare udførligt på klagerne. Jeg gentager, at de oplysninger, vi kan offentliggøre om processen, vil være i overensstemmelse med de gældende regler om aktindsigt.
Jeg vil gerne gentage, at jo flere oplysninger den britiske regering kan levere om sagen, desto bedre.

Formanden
Tak, hr. kommissær, specielt for Deres indledende bemærkninger samt Deres klare svar.

Chichester
Hr. formand, først vil jeg tilslutte mig min kollega hr. Galeotes bemærkninger vedrørende terrorisme. Jeg har også haft nogle erfaringer hermed fra et andet sted.
Først vil jeg gerne sige, at reparationen af ubådens kølesystem allerede er påbegyndt. Det er allerede en realitet, så lad os være realistiske med hensyn til Det Forenede Kongeriges og Gibraltars valgmuligheder i sagen. Lad os være realistiske med hensyn til tanken om at hæve ubåden, vente på gunstige vejrforhold og så på en eller anden måde transportere den tilbage til Det Forenede Kongerige. Den skal repareres in situ.
De har netop hørt kommissæren sige, at forsvarsspørgsmål i almindelighed og atomforsvar i særdeleshed er nationale anliggender, der ikke vedkommer Europa-Parlamentet. Men offentlighedens bekymring i Gibraltar og de tilstødende områder kan udmærket gøres til genstand for forhandlinger her i Parlamentet.
Man kan udmærket spørge, om den britiske regering har levet op til sit ansvar med hensyn til at vedligeholde sit forsvarsudstyr, og om befolkningen i Det Forenede Kongerige ved, at der går rygter om, at vores kyster på grund af denne hændelse og tilbagetrækningen af andre atomubåde i øjeblikket forsvares af en ubåd fra Tyskland.
Jeg finder det meget vigtigt at holde fast i proportionerne i denne sag og undgå at råbe "Ulven kommer", når der ikke er grund hertil. Der er tale om et teknisk problem med en teknisk løsning, og jo før reparationen udføres, jo bedre er det for alle parter.

Titley
Hr. formand, jeg vil gerne tilslutte mig de kondolencer, der blev fremsat tidligere på dagen. Hay unas palabras españolas muy bien conocidas en mi país que son las palabras "¡No pasarán!". Y el mensaje que debemos mandar de esta Cámara es simplemente a los terroristas que no pasarán nunca jamás. (I mit land er der en meget kendt sætning, nemlig "De bryder aldrig igennem". Og det budskab, som vi bør sende her fra Parlamentet til terroristerne, er ganske enkelt, at de aldrig nogensinde vil bryde igennem.)

Jeg vil gerne gå videre til dette emne, der også er meget følsomt. Jeg var interesseret i hr. Pattens svar, fordi EURATOM-traktaten efter min mening udelukkende handler om civile anliggender og ikke militære anliggender, sådan som der er tale om i den aktuelle sag. EURATOM-traktaten omtaler transporten af kontamineret affald mellem Unionens medlemsstater. Gibraltar er selvfølgelig en del af Det Forenede Kongerige, og al kontamineret affald vil gå fra en del af Det Forenede Kongerige til en anden del af Det Forenede Kongerige uden at passere gennem andre medlemsstater i Den Europæiske Union. Derfor finder EURATOM-traktaten ikke anvendelse.
Vi står her med en grøn, klæbrig kompromisbeslutning, og sjældent i min tid i Europa-Parlamentet har jeg set en beslutning, der er mere forkert, bevidst upræcis og panikskabende end denne. Lad os se på detaljerne. Reaktoren er lukket. Ubåden er helt sikker. Der er kun tale om en fejl i kølekredsløbet. Der var ingen overophedning. Der var ingen fare og ingen kontaminering, og nej, ubåden blev ikke nægtet adgang til Napoli, for den har aldrig bedt om lov til at anløbe Napoli.
Hvad er alternativet? Kan vi forestille os en atomdrevet ubåd, der bliver trukket gennem Atlanterhavet midt om vinteren for at vende tilbage til Det Forenede Kongerige? Jeg kan ikke forestille mig et farligere scenario, sådan som det har været tilfældet med ubåde i det tidligere Sovjetunionen. Det kan kun lade sig gøre i juni eller juli, og den britiske regering sagde tydeligt, at ubåden vil være repareret ved udgangen af marts. Derfor vil det være bedre at reparere den end at forsøge at slæbe den gennem Atlanterhavet.
Og nej, klassificeringen af havnen er ikke ændret med et kunstgreb. Det er en kategori Z-kajplads - en kajplads til atomubåde, hvor atomubåde kan repareres, hvis de nukleare myndigheder giver tilladelse hertil. Og de uafhængige nukleare myndigheder har givet deres tilladelse. Det er en midlertidig foranstaltning for at reparere denne atomubåd, og jeg kan huske, at der findes tre kategori Z-kajpladser i Spanien, der er designet til amerikanske ubåde - og formentlig også til reparation heraf. Og selvfølgelig skal reparationer være af samme standard som i Det Forenede Kongerige. I de 40 år, den britiske flåde har haft atomubåde, har der ikke været en eneste ulykke.
Kommissionen har gjort opmærksom på den offentlige sikkerhedsplan. Eksperter siger, at der skal være en offentlig sikkerhedsplan gældende for en radius på to mil, hvilket ikke strækker sig ind i spansk område, og ja, offentligheden er informeret. Der har været møder med fagforeningsmedlemmer, der har været møder med offentligheden, der har været offentlige udtalelser, der har været møder med ministre fra den spanske regering og Gibraltars regering, og de har været ombord i ubåden. Og vores eksperter har været i Madrid for at informere om sagen. Aldrig tidligere i forsvarsministeriets historie har der været så meget åbenhed i Det Forenede Kongerige. Og her hviler min sag, hr. formand.

Newton Dunn
Hr. formand, min gruppe vil gerne tilslutte sig de støttetilkendegivelser, der fremkom efter hr. Galeote Quecedos chokerende meddelelse om det seneste mord. Vi føler med det spanske folk og er meget kede af at høre dette.
Problemet med ubåden skal løses i god ro og orden og i fuldt samarbejde mellem alle interesserede og relevante myndigheder. Et roligt samarbejde er den metode, som Unionen benytter sig af. Jeg kan derfor støtte kommissærens ønske om størst mulig gennemsigtighed og offentliggørelse af brevet fra den britiske regering. Da jeg lyttede til kommissærens udmærkede beretning, voksede min tillid til, at sagen håndteres korrekt.
De to primære kriterier, som vi skal undersøge, er spørgsmålet om teknisk sikkerhed - hvilket flere medlemmer allerede har været inde på - samt genopbygningen af offentlighedens tillid til, at alt håndteres korrekt.
Jeg har tidligere repræsenteret både Gibraltar og den valgkreds, jeg blev valgt i. Derfor vil jeg gerne sige noget om det overordnede problem.
Pr. definition er alle i mødesalen demokrater. I Unionen forsøger vi alle at skue fremad og ikke tilbage mod tidligere uoverensstemmelser. Vi støtter alle retten til selvbestemmelse. Jeg regner mine kære spanske kolleger blandt mine bedste venner i Parlamentet. Galeote Quecedo og jeg deltog i den samme delegation tidligere på året, og vi kom vældig godt ud af det med hinanden. Derfor vil jeg gerne sige, at vejen efter min mening ligger åben for, at Spanien kan genvinde suveræniteten over Gibraltar, hvis de virkelig ønsker det. De skal blot vinde tilliden hos Gibraltars befolkning. På et eller andet tidspunkt kan der blive endnu en folkeafstemning blandt Gibraltars befolkning om spørgsmålet "Hvilket land ønsker De at tilhøre?" Nøglen hertil består i at vinde befolkningens stemmer. Det gør man ved at få Gibraltars befolkning til at føle sig helt tryg ved tanken om at blive en del af Spanien. Så undgå at skabe problemer ved grænserne samt forsinkelser i almindelighed. Undgå problemer med lufttransport. Lad folk bevæge sig frit til lands, til vands og i luften, og lad os samarbejde om at finde en mindelig løsning på dette problem i stedet for de meget emotionelle beslutningsforslag, som vi har set fra nogle af de mindre grupper.
Jeg er fortrøstningsfuld med hensyn til kommissærens hidtidige udtalelser, og jeg ser frem til hans afsluttende bemærkninger.

Lambert
Hr. formand, man undgår bedst truslen fra radioaktivt affald ved helt at undgå nukleare anlæg. Da ubåden imidlertid findes og skal repareres efter omfattende istandsættelser for godt et år siden, er det klart, at Unionen skal forholde sig til en række vigtige spørgsmål, ikke mindst med hensyn til udviklingen af en fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik.
Hvis vi nu ser bort fra det operationelle formål med Tireless' tilstedeværelse i Middelhavet, da man opdagede lækagen i rørinstallationerne til reaktorens kølesystem, hvilke spørgsmål rejser der sig så? Hvilken pligt har man til at informere og vise hensyn over for en nabomedlemsstat, når noget sådant sker? Har vi effektive protokoller på plads? Bør der ikke være et princip om adgang til informationer samt oplysning af den befolkning, der kan være i fare på den ene eller den anden side af en landegrænse? Det er ikke længere tilstrækkeligt, at en veluddannet befolkning blot forsikres om, at alt er o.k. Den vil vide, hvad informationerne bygger på, og den nukleare industri og militærindustrien er kendt for deres bedrevidende holdning, og det er derfor ikke mærkeligt, at befolkningen ikke nærer tillid til dem. Der er fremkommet oplysninger om hændelsen, og der er givet tilladelse til uafhængige vurderinger, men det skyldes intervention fra offentligheden og Gibraltars guvernør snarere end ansvarsfølelse hos den britiske regering.
Hvordan skal vores regeringer håndtere deres udvidede ansvarsområder med den nye europæiske struktur og udviklingen af en fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik? Råder vi over de nødvendige instrumenter, hvis vi får at vide, at EURATOM ikke er tilstrækkelig? Har militære anliggender forret frem for ansvaret over for det fælles miljø og borgernes sundhed? Jeg er meget interesseret i at høre Kommissionens synspunkter i den henseende.

Coûteaux
Hr. formand, kære kolleger, mine damer og herrer, jeg har ikke særlig meget kompetence - det er der i øvrigt ingen af os der har - til at behandle dette spørgsmål, som faktisk er ret teknisk, hvilket kommissæren gjorde opmærksom på. Når alt kommer til alt, mangler vi oplysninger, idet det ser ud til, at den britiske regering skjuler de vigtigste elementer. Måske er det en alvorlig begivenhed, måske er det ikke. Den britiske regering handler som den russiske regering gjorde det for nylig ved et af deres ubådes havari. Måske har begge disse regeringer endda ret.
Men jeg vil ikke undlade at komme ind på denne sag, der er så foruroligende, men også underholdende i visse henseender og i hvert fald betydningsfuld for EU's aktuelle tilstand her efter regeringskonferencen i Nice. Det er helt klart, at den er foruroligende for de spanske og marokkanske kystboere og også for befolkningen på Gibraltar, der har grund til at gøre sig bekymringer om følgerne af denne sag, og det så meget desto mere, som det ser ud til, at oplysningerne kommer langsommere frem end vandet i visse kølekredsløb.
Denne sag er frem for alt betydningsfuld - det er det punkt, jeg gerne vil insistere på - og det er den på grund af den måde, hvorpå den viser, hvilken tilstand det såkaldte forenede Europa befinder sig i i denne henseende, og den er næsten underholdende for tilhængere af suverænitet. Vi bliver faktisk hele tiden mindet om, at der findes et europæisk folk. Men vi ser her et medlemsland, der behandler et andet medlemslands offentlige mening, som den ville gøre det med et hvilket som helst andet land i verden. Som om der dybest set ikke fandtes noget affectio societatis 50 år efter starten på det europæiske værk, som om den europæiske solidaritet slet ikke havde gjort fremskridt. Og man hører også stemmer rejse sig, alle meget autoriserede og i hvert fald meget glødende tilhængere, der benytter sig af lejligheden til at bede om intet mindre end en nedrustning af atomkraftubådene, som om Europa skulle overlade atomkraftmonopolet til andre lande. Alt dette bygger oven i købet på noget temmelig middelalderagtigt om territorial strid mellem to medlemslande, en strid, der langt fra er blevet løst.
I virkeligheden ser man her i de små som i de store sager, hvor meget EU efter Nice-kontrakten der er udtænkt til at skulle være et dynamisk EU, er ude af drift, varigt ude af drift, og det er den af de grunde, som hr. Bourlanges har beskrevet meget fint efter topmødet i Nice. Disse grunde skyldes simpelthen, at EU kvæles, at den ikke har nogen store mænd, der er i stand til at se på verden og historien med samme blik. Når der er kraftig tilbagestrømning eller svigten, som EU oplever det nu, er det i virkeligheden uundgåeligt, at klipper som Gibraltar og alle mulige bekymringer dukker op, ligesom terrorisme i øvrigt. Eftersom vi har tilintetgjort de stærke tilhørsforhold, der var de nationale tilhørsforhold, og eftersom vi ikke har kunnet give europæerne det stærke tilhørsforhold, som det europæiske statsborgerskab ville have været, er det klart, at alle særprægene kommer til udtryk.
Hr. Bourlanges' konstatering er korrekt. Det beklager han sig over. Vi glæder os over det, for det er vores eneste forskel.

Van Orden
Hr. formand, jeg vil også gerne udtrykke min dybeste medfølelse over for vores spanske kolleger efter ETA's seneste terrormord. Jeg er enig i, at man skal stramme indsatsen over for terrorisme. Man skal huske på, at de ansvarlige for de 28 mord i Omagh endnu ikke er stillet for en domstol.
Hvad angår problemet med HMS Tireless, så er det for mig at se et udtryk for mere generelle problemer med det britiske militærs udrustning som et direkte resultat af Labour-regeringens politik. På den ene side har vi en regering uden forbindelser til forsvaret og et medlem af den britiske antiatomvåbenkampagne, Campaign for Nuclear Disarmament, der som minister for Commonwealth- og udenrigsanliggender bruger forsvaret som et politisk værktøj til at fremme sine ambitioner i Europa, og som for sent indser, at Unionens forsvarsordning vil skade NATO-alliancen og de transatlantiske forbindelser.
På den anden side er Labour-regeringen ikke villig til at bevilge forsvaret de fornødne ressourcer til at varetage den stigende mængde arbejdsopgaver, det pålægges. Det er skandaløst, at 11 af den britiske flådes 12 dræberubåde i øjeblikket er ude af drift, idet fire er ved at blive istandsat, mens syv viser tegn på den samme defekt, der har ramt HMS Tireless. Tilbagekaldelsen af ubådsflåden har berøvet den britiske flåde en fjerdedel af dens kampfartøjer og ladet Trident og transportfartøjerne tilbage med langt mindre beskyttelse.
Det er et faktum, at den eneste operative ubåd i britiske farvande på et tidspunkt var en tysk ubåd. I fjor var en stor del af den britiske flåde tvunget til at blive i havn, da den havde opbrugt sit klart utilstrækkelige brændstofbudget. I en tid, hvor fleksibilitet og hurtig intervention er militære nøgleord, nedskæres flådens frontlinjestyrke drastisk. Ubådsflåden er reduceret med næsten 20%, og fregat- og destroyerflåden - der allerede er for lille - skæres ned fra 35 til 32%.
Jeg nævner alt dette, fordi problemerne med reparation og vedligeholdelse af Tireless afspejler en generel svækkelse af den britiske flåde som følge af overdrevne besparelser. Og som vi allerede har hørt, giver det folk, der ikke interesserer sig voldsomt for Gibraltars befolknings demokratiske interesser, en lejlighed til at sætte lus i skindpelsen.

Aparicio Sánchez
Tak, hr. kommissær, for Deres svar, som indeholder meget vigtige og nye oplysninger for os.
Den situation, som vi taler om, er yderst alvorlig. Et atomdrevet fartøj med en skade, der betegnes som alvorlig, skal repareres i en lille havn, der ikke er beregnet til det, og i umiddelbar nærhed af havnen bor der mere end 300.000 mennesker. Og det er en regering langt væk fra disse beboere, der skal træffe beslutningerne om reparation og sikkerhed.
Denne situation kan på ingen måde være en bilateral sag mellem to stater, der tilhører en politisk union. Kommissionen har i sit klare svar for to måneder siden og i sit svar i dag været ansvarsbevidst nok til at erkende det, selv om det ikke bliver erkendt i de kristelige demokraters beslutningsforslag, hvilket sammen med andre trivialiseringer af sagen har forhindret os i at støtte det.
Med samme ansvar, hr. kommissær, bør Kommissionen udøve sine beføjelser uden at skjule dem bag en strategi om diplomatisk forsigtighed og underdanighed over for Rådet. Jeg er ikke hysterisk, jeg er ikke imod atomkraft, og jeg ville aldrig tale for, og det tror jeg ikke, at der var nogen i Spanien, der ville, at ubåden for enhver pris skulle flyttes, hvis det indebar en objektiv forøgelse af risikoen, men det er ikke i de europæiske demokratiers ånd, og heller ikke i unionstraktatens, at der træffes beslutninger, som ikke tager hensyn til den menneskelige sikkerhed, og absolut heller ikke, at befolkningen udsættes for en risiko til gengæld for tekniske, budgetmæssige eller diplomatiske fordele.
Til trods for de oplysninger, som hr. Patten har givet os, kender borgerne indtil nu intet til de videnskabelige risici, de kender ikke reparationsdatoen, de ved ikke, hvad reparationen skal bestå i, de kender ikke de planer, som skal gennemføres i tilfælde af strålingsfare, de ved ikke, om der er større risiko ved at flytte ubåden end ved at reparere den på stedet. Kan Kommissionen leve med denne situation? Jeg gør ikke dette til et spørgsmål om national værdighed, og det er heller ikke tidspunktet for at fordømme den territoriale anakronisme, som Gibraltar udgør. Den konkrete sag er alvorligere end alt det, for den berører hundredtusinder af mennesker i Fællesskabet, naturligvis ikke blot spaniere, men også alle mulige andre nationaliteter og især briter.
Vi mener, at disse borgere har fundet den beskyttelse, som de har ret til, hos deres mest beskedne territoriale repræsentation, som er deres kommunalbestyrelser. I dag ledsages vi af kommunale og sociale repræsentanter for de borgere. Om de har fundet beskyttelse hos deres lands regering, er en sag, der angår det spanske parlament. Der bliver der diskuteret, men borgerne, som støtter sig til deres viden eller deres intuition, retter opmærksomheden mod de europæiske institutioner. Det er disses ansvar, at borgerne i forbindelse med Den Europæiske Union holder op med kun at tænke på, hvornår deres landbrugsstøtte eller deres fællesskabsbidrag kommer, og i stedet for tænker på, hvilken grad af sikkerhed deres europæiske institutioner tilbyder dem.
Derfor anmoder jeg Dem om, mine damer og herrer, at vi vedtager de forslag, der er indeholdt i den fælles beslutning, der skal stemmes om først, eller i det mindste dem, som Den Socialdemokratiske Gruppe har stillet. Og under alle omstændigheder har jeg tiltro til, at Kommissionen ikke alene opfylder sine forpligtelser, men også sørger for, at de to berørte stater også opfylder deres.

Tannock
Hr. formand, mine kolleger og jeg udtrykker vores varmeste medfølelse over for familien til ofret for den meningsløse ETA-terrorisme i Spanien.
Som et af de seks medlemmer af Europa-Parlamentet, der er udnævnt til at repræsentere Gibraltar indtil de næste direkte valg om fire år, har det til dels været mit ansvar at samarbejde med Gibraltars myndigheder og forsvarsministeriet i London om at finde frem til sandheden om reparationen af atomubåden HMS Tireless. I virkeligheden er der kun tale om en enkelt revne i kølesystemet, og den spanske presse har uheldigvis omtalt det udsivende vand som radioaktivt. Teknisk set er det rigtigt nok, men strålingsniveauet er så lavt, at vandet faktisk kan drikkes.
Reaktoren er lukket helt ned, da man forsøger at afskære en cirkulær sektion af hovedrøret for at sende den til Det Forenede Kongerige for en grundig undersøgelse, inden der træffes endelig afgørelse om, hvordan man bedst svejser eller fjerner stykket i det beskadigede område af skibet. Der er absolut ingen overhængende fare eller nødsituation, og det er ikke nogen trussel mod den spanske befolkning i de omkringliggende områder.
Befolkningen i Gibraltar og det sydlige Spanien har samme interesse i denne sag. Hr. Peter Caruana har klogeligt bedt et ekspertpanel om at rapportere direkte til ham. Panelet har anbefalet, at næste trin gennemføres, men samtidig understreger det, at forsvarsministeren skal kende årsagen til defekten fuldt ud, inden reparationen udføres. Det er langt det sikreste at reparere en ubåd in situ. En bugsering af ubåden vil ikke blot være farlig, men den vil også kræve et forudgående reparationsarbejde.
Den spanske regering har hidtil udvist modenhed i sine reaktioner på situationen. Med hensyn til beslutningsforslagenes omtale af Kommissionens rolle vil jeg understrege, at den britiske regering ikke mener, at EURATOM-traktaten kan anvendes i militære situationer som den aktuelle.
Ikke desto mindre har de britiske myndigheder bestræbt sig på at udvise størst mulig åbenhed over for sine spanske kolleger. Manglende investeringer i nyt militært udstyr på grund af den britiske Labour-regerings nedskæringer i forsvarsbudgettet vil utvivlsomt resultere i flere tilfælde, hvor defekt militærudstyr skal tages ud af drift på grund af reparationsarbejde. Når det er sagt, håber jeg, at denne forhandling ikke udarter sig til et forsøg på at angribe hr. Aznar eller den britiske flåde, hvis beslutsomhed over for tyranniske trusler fra højre og venstre er en vigtig grund til, at alle parlamentsmedlemmerne i dag kan nyde de friheder, vi er fælles om.

Izquierdo Rojo
Hr. formand, hr. kommissær, andalusierne, som mærker, at Aznar ikke formår at løse dette problem, har og ønsker at have tiltro til, at Den Europæiske Union kan garantere deres sikkerhed.
Hr. kommissær, vær venlig at konkretisere Deres svar og garantere sikkerheden i forhold til den fare, som andalusierne og hele befolkningen, såvel kolonisterne som de spanske borgere, svæver i.
I Andalusien mener man, at det var en kæmpe fejltagelse, at atomubåden blev bragt dertil. Og man mener, at det er en endnu større fejltagelse at beholde den der. Og gennem mig anmoder befolkningen om, at den bliver fjernet. At den bliver sendt pokker i vold.

Ojeda Sanz
Hr. formand, jeg vil indlede med at sige, at jeg er andalusier, og at jeg bor i Andalusien, men alligevel vil jeg ikke påstå, at jeg repræsenterer hele den andalusiske befolkning, som vores kollega, hr. Bautista, har gjort - selv om den arrogance er baseret på meget få stemmer. Sandheden er, at jeg gerne havde set, at han havde følt sig eftertrykkeligt andalusisk, da Parlamentets fordømmelse af terrorismen skulle underskrives - det skal siges netop i dag, uden så meget tvivl og uden så meget omsvøb - især når man tænker på, at mere end 70% af de medlemmer af sikkerhedsstyrkerne, som ETA har myrdet, har været andalusiere.
Når det er sagt, vil jeg minde om, at der har været mange og modstridende oplysninger, siden atomubåden Tireless, som tilhører den britiske flåde, i maj udvalgte Gibraltars havn - hvor det britiske flag vajer - for at få repareret kølesystemet i dens atomreaktor, hvilket i henhold til de britiske myndigheders oplysninger i begyndelsen ikke var særlig vanskelig, og heller ikke indebar en fare for indbyggerne i området.
Senere har forklaringerne vekslet, og bekymringen over det, der skete med Tireless, er vokset. Den spanske regering har fra begyndelsen haft en holdning baseret på to ting, behovet for gennemsigtig information med teknisk og videnskabeligt udgangspunkt for at vurdere reparationens omfang og risikoen ved den, og også det at enhver beslutning, enten om, at den skulle repareres i Gibraltar, eller at den skulle flyttes til en flådebase på De Britiske Øer, skulle træffes ud fra udelukkende tekniske kriterier. Det er og vil efter vores mening blive ved med at være den fornuftigste holdning og den holdning, der bedst sikrer alle de implicerede parters interesser og sikkerhed.
Det, der naturligvis ikke har været hverken passende eller fornuftigt, er den bevidste fremprovokering af en oppisket stemning i befolkningen i området med det tydelige formål at få dette problem til at fælde den spanske regering. Og i dette tilfælde skal det - med al respekt - siges til vores spanske socialdemokratiske kolleger, at de har tilladt, at partiets interesser går forud for statens interesser. Det har givet sig udslag i den mærkværdige aftale, de indgik med deres britiske kolleger i Labour, som skulle sikre, at ubådens ejere, de, der er ansvarlige for, at den lagde til og forblev i Gibraltar, og som står for dens reparation og desuden ejer den havn, hvori den ligger, blev fritaget for ansvar.
Det vigtige i øjeblikket er, at vi får en god og gennemsigtig information på et tilstrækkeligt videnskabeligt grundlag om omfanget og følgerne af reparationen, og at der foretages en grundig undersøgelse af mulighederne for og risiciene ved en eventuel flytning af ubåden, hvis det bliver nødvendigt.
Det, der er rigeligt af, er demagogiske holdninger, som kun er begrundet i ren og skær partipolitisk opportunisme, og som bl.a. skaber opskræmthed og uro i en befolkning, der har al mulig ret til at være sikker, til at få oplysninger, men som ikke har nogen grund til oven i alt det andet at finde sig i at blive manipuleret med.

Patten
Jeg vil fatte mig i korthed, og jeg vil endnu en gang forsøge at afklare nogle af de meget vigtige spørgsmål, der blev stillet under denne forhandling. Fra aviser, radio og fjernsyn er jeg bekendt med de voldsomme reaktioner, der har været på denne vigtige sag. Disse følelser er naturligvis også kommet til udtryk under forhandlingerne, men medlemmerne ved, at jeg i bestræbelserne på at svare på vegne af min kollega, kommissær Wallström, er nødt til at begrænse mig til så klart som muligt at fremføre, hvad der falder ind under Kommissionens kompetenceområde - hvad vi kan gøre, og hvad vi ikke kan gøre. Jeg vil blot gentage argumenterne, så det er klart for alle.
Kommissionens kompetence i henhold til EURATOM-traktatens kapitel III om sundhed og sikkerhed dækker følgende områder, der er relevante i den aktuelle sag. For det første oplysning af befolkningen om sundhedsbeskyttelsesforanstaltninger og nødvendige tiltag i tilfælde af strålingsfare. For det andet en interventionsplan for forskellige former for strålingsfare. For det tredje overvågning af og kontrol med transport af radioaktivt affald. Alt dette undersøges grundigt af Kommissionens tjenestemænd. Denne kompetence sætter Kommissionen i stand til at sikre, at medlemsstaterne først oplyser offentligheden om potentielle risici og tiltag i tilfælde af strålingsfare, og at de derefter overvåger og fører kontrol med transport af radioaktivt affald. Uanset, hvad nogle folk kunne ønske sig, har Fællesskabets ikke kompetence til at klassificere havne, hvor der kan repareres ubåde, eller til at afgøre spørgsmål om den tekniske sikkerhed i atomreaktorer, eller om en ubåd skal flyttes for at blive repareret andetsteds.
Fru Lambert stillede et vigtigt spørgsmål om samarbejde mellem medlemsstaterne. Jeg vil gerne gøre det klart, at i henhold til artikel 51, stk. 5, i Rådets direktiv 96/29/EURATOM om fastsættelsen af grundlæggende sikkerhedsnormer, er samarbejde obligatorisk, og jeg citerer: "Medlemsstaterne etablerer i tilfælde af en strålerelateret nødsituation, som opstår i et anlæg på deres område, eller som kan tænkes at få følger på deres område, samarbejdsforbindelser med andre medlemsstater eller tredjelande, som kunne blive berørt". Et andet punkt er også blevet nævnt under forhandlingen - både inden jeg talte første gang og senere under forhandlingen - og det drejer sig om muligheden for at anvende EURATOM-traktatens artikel 37 om offentliggørelse af planer for bortskaffelse af radioaktivt affald. I dette tilfælde ligger Fællesskabets kompetenceområde ikke helt fast. Kommissionens tjenestemænd undersøger det overordnede spørgsmål om offentliggørelse af planer for atomubåde. Fællesskabet har ikke kompetence til at kræve, at der indsendes generelle data i forbindelse med det konkrete reparationsarbejde.
Jeg har blot en enkelt ting endnu. Jeg antager, at hvis en medlemsstat har haft nogen som helst tvivl om, at Kommissionen har handlet rigtigt i denne sag, så har vi fået det at vide.
Til slut taler jeg ikke som kommissær, men som en politiker, der tidligere har været miljøminister. I sådanne sager finder jeg det vigtigt at offentliggøre så meget information som muligt. Det er præcist, hvad jeg vil opfordre de britiske myndigheder til at gøre. Kommissionen vil holde de medlemmer, der har stillet disse vigtige spørgsmål, fuldt informeret om udviklingen i de kommende uger.

AKTUEL OG UOPSÆTTELIG DEBAT
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er debatten om aktuelle og uopsættelige spørgsmål af væsentlig betydning.

50-års jubilæum for De Forenede Nationers Højkommissariat for Flygtninge
Formanden
Første punkt er forhandling under ét om følgende beslutningsforslag:
B5-0901/2000 af Sylla m.fl. for GUE/NGL-Gruppen;
B5-0908/2000 af Maij-Weggen og Posselt for PPE-DE-Gruppen;
B5-0913/2000 af Mendiluce Pereiro m.fl. for PSE-Gruppen;
B5-0921/2000 af Muscardini og Collins for UEN-Gruppen;
B5-0922/2000 af Wuori og Lambert for Verts/ALE-Gruppen;
B5-0928/2000 af Watson for ELDR-Gruppen,
om 50-års jubilæum for De Forenede Nationers Højkommissariat for Flygtninge.

Sylla
Hr. formand, at fejre UNHCR's 50-års jubilæum er at hylde de mænd og kvinder, der hjælper frihedskæmpere i hele verden på en upartisk måde og ofte under vanskelige forhold. For at hjælpe dem endnu mere burde man bede EU's institutioner om at forstærke UNHCR's finansielle, menneskelige og materielle ressourcer.
Jeg beklager dog, at flere lande har krænket Genève-konventionen fra 1951. Nogle af disse lande er fra EU. Er det nødvendigt at minde Dem om, at 50 romanifamilier fra Ungarn, efter at deres landsby blev plyndret, har ventet på, her i Strasbourg, at få opholdstilladelse siden juli i år?
Vi må ligeledes dels erindre, at elendigheden vokser i de fattige og sydlige lande, hvilket fremmer indførelsen af undertrykkende styreformer og dermed en tilstrømning af flygtninge, og dels at forfølgelserne ikke længere kun iværksættes af staterne. Det er grunden til, at man ligeledes må give asyl til f.eks. de kvinder, der er ofre for lemlæstelser og seksuelle overgreb og ligeledes til dem, mænd som kvinder, der er ofre for etnisk eller stammerelateret vold som i Algeriet og Afghanistan.
Jeg vil slutte af med generelt at påpege, hr. formand, at EU bør fremme asyl- og immigrationspolitikker, der overholder menneskerettighederne.

Maij-Weggen
Hr. formand, UNHCR fejrer i denne måned sit 50-års jubilæum. Det er naturligvis ikke baggrunden for at stille et uopsætteligt beslutningsforslag. Den rigtige grund er derfor ikke jubilæet, men snarere den nødsituation, som FN's Flygtningehøjkommissariat befinder i.
I 1980 tog UNHCR sig af 5 millioner flygtninge. I 1990 drejede det sig om 15 millioner mennesker, og i 2000 konfronteres UNHCR med 23 millioner flygtninge verden over. 1.700.000 i Jugoslavien, 1,5 million i Eritrea/Etiopien, 170.000 i Tjetjenien, 2 millioner i Sudan, 1,8 millioner i Congo, 200.000 i Burma, 130.000 i Timor, 300.000 på Molukkerne, 400.000 i Guinea, Sierra Leone og Liberia, og man kan blive ved.
Det, der gør det så svært for UNHCR, er, at mens antallet af flygtninge stiger, reduceres de midler, FN's Flygtningehøjkommissariat har brug for til koordination af hjælpen. Samtidig overholder stadigt færre lande aftalerne i Genève-konventionen. Flygtninge hjælpes stadigvæk ikke altid på en sikker måde. Der er tit tale om vold, sult, dårlige boliger og andre krænkelser af menneskerettighederne.
Da jeg for nylig besøgte de burmesiske lejre ved grænsen til Thailand, spurgte jeg, hvad der kræver de fleste ofre i lejrene, og svaret var vold og selvmord. Selvmord især blandt unge, som ikke kan holde deres udsigtsløse situation ud.
UNHCR anmoder om hjælp, også fra EU, der har reduceret sin finansielle støtte med mere end 400% i de seneste år. Jeg anmoder Kommissionen om på ny at øge støtten til UNHCR og om altid at udpege UNHCR som koordinerende organ i alle aftaler med ngo'erne.
FN's Flygtningehøjkommissariat står over for en enorm opgave. Lad os yde denne organisation mere støtte, så den bedre er i stand til at gennemføre sin opgave i de næste 50 år. Lad os håbe, at der efter jul kommer bedre tider for de mange millioner flygtninge og hjælpere.

Wuori
Hr. formand, det afsluttede åremål på 50 år fra etableringen af UNHCR indtil i dag på begge sider af den kolde krig viser, at der mere end nogensinde er behov for ordningen med flygtningehjælp. Det påbegyndte årtusinde vil desværre være et årtusinde med landflygtighed. Årsagerne til det er delvis andre end for et halvt århundrede siden, men behovet for hjælp er dramatisk og desuden mere global end dengang. Efter Det Europæiske Råd i Tampere har man i Den Europæiske Union gjort fremskridt i udviklingen af asyl- og migrationspolitiske forholdsregler, og det er klart, at EU skal have en samlet strategi for at eliminere årsagerne til landflygtighed og for at sikre en human behandling af flygtninge uanset modtagerlandet. Det er imidlertid ikke nok. Vi skal målbevidst politisk og økonomisk støtte UNHCR for at garantere forudsigelighed, fleksibilitet og geografisk balance.

Roure
I dag hylder vi UNHCR og hele det humanitære personale. FN's Flygtningehøjkommissariat og andre humanitære organisationer arbejder sammen for at hjælpe flygtninge med at starte et nyt liv i et nyt land eller at vende tilbage til deres hjemland, når dette er muligt. I dag hjælper UNHCR 5 millioner mennesker, der er forflyttet, og omkring 11,5 millioner flygtninge. UNHCR har altid sørget for flygtninges og forflyttedes beskyttelse og velvære. Det har deltaget i specifikke operationer, når generalsekretæren eller en anden autoritet i FN har bedt om det, og det i overensstemmelse med de lande, det vedrører. I Eksjugoslavien og i Timor har UNHCR besluttet at beskytte og yde humanitær hjælp til alle de rodløse mennesker, ligegyldigt om de er flygtninge eller ej. Det skal altså have adgang til de civile ofre, og deres hold ude i marken burde i al sikkerhed kunne sprede sig og råde over de nødvendige ressourcer, så de kan udføre deres mission.
Ved FN's Flygtningehøjkommissariats 50-års jubilæum i torsdags erklærede det, at dets lange levetid langt fra var noget, vi skulle glæde os over, og at det snarere drejede sig om at hylde de mange millioner flygtninge, deres mod og ligeledes deres bidrag til hele verden, idet det understregede, at flygtninge havde ret til alles respekt.
Vi bør i dag være kraftigt berørte af FN's Flygtningehøjkommissær Sadako Ogatas indlæg, der fortæller os, at denne lange levetid faktisk afspejler det faktum, at det internationale samfund er ude af stand til at forhindre fordomme, forfølgelser, fattigdom og alle de andre årsager til konflikt og til, at folkefærd må forlade deres hjemland.

Lambert
Hr. formand, jeg vil også gerne på vegne af min gruppe rose UNHCR for dets indsats i marken såvel som på det politiske område.
Der er akut behov for et organ, der forsvarer det enkelte menneskes asylret, og som tilstræber den bedste fremgangsmåde i behandlingen af flygtninge i stedet for at benytte den laveste fællesnævner og diverse afskrækkelsespolitikker, sådan som nogle medlemsstater og politiske partier synes at gøre.
Man har talt om at involvere UNHCR i Unionens formelle politiske proces for at udnytte dets ekspertise bedst muligt. Som andre har sagt, skal vi også sørge for at finansiere denne organisation. Både Unionens og medlemsstaternes bidrag er faldet på det seneste, og alligevel er behovet voksende, hvilket andre allerede har nævnt. Enhver, der besøgte udstillingen i Europa-Parlamentet for nylig, og som så billederne og teksterne om UNHCR's aktuelle opgaver i verden, vil give mig ret i, at det er en af de mest triste udstillinger, vi har været så uheldige at se her i Parlamentet.

Patten
Hr. formand, Kommissionen ønsker naturligvis at tilslutte sig Parlamentets støtte til UNHCR i forbindelse med dets 50-års jubilæum. Jeg vil også gerne udtrykke min personlige støtte. Jeg har arbejdet tæt sammen med UNHCR som udviklingsminister, jeg arbejdede tæt sammen med UNHCR, da jeg var i Hongkong, og jeg har et tæt samarbejde med UNHCR i forbindelse med mine aktuelle aktiviteter. Som et par talere allerede har sagt, ville det være en lykkeligere verden, hvis UNHCR's vigtige arbejde ikke var nødvendigt.
UNHCR er en central samarbejdspartner i oprettelsen af en europæisk asylpolitik. Derfor blev der føjet et bilag til Amsterdam-traktaten, der forudser høringer med UNHCR om asylpolitiske spørgsmål. Den 6. juli viste Kommissionen og UNHCR et eksempel på det styrkede partnerskab om asyl og flygtninge gennem en brevveksling mellem kommissær Vitorino og fru Ogata.
Som parlamentsmedlemmerne ved, yder Kommissionen en stor lovgivningsmæssig indsats inden for asylområdet i bestræbelserne på at gennemføre forpligtelserne i henhold til traktaten og med udgangspunkt i den kalender, der var inkluderet i resultattavlen.
På denne baggrund har Kommissionen regelmæssige høringer med UNHCR. Det var f.eks. tilfældet, da vi udarbejdede vores forslag om midlertidig beskyttelse i tilfælde af massetilstrømning af fordrevne personer, om asylprocedurerne samt om vilkår for modtagelse af asylansøgere.
Vi vil fortsat følge denne model ved udarbejdelsen af forslag vedrørende det instrument, der skal efterfølge Dublin-konventionen, vedrørende anerkendelse af flygtningestatus i forhold til Genève-konventionen og vedrørende bestemmelser om subsidiære beskyttelsesformer. Det er også af afgørende betydning for Kommissionen at garantere en høj beskyttelsesstandard.
Den 22. november vedtog Kommissionen en meddelelse om en fælles asylprocedure og en ensartet status, som gælder i hele EU, for dem, der gives asyl, hvilket er det endelige mål, der blev opstillet i Tampere for det fælles europæiske asylsystem. Vores forslag harmonerer med de politiske retningslinjer fra Det Europæiske Råds møde i Tampere og specielt med behovet for en komplet og omfattende implementering af Genève-konventionen fra 1951 om opretholdelse af princippet om ikke-udvisning og en afbalanceret løsning mellem den absolutte overholdelse af retten til at søge asyl samt den legitime ret til at kontrollere migrering. Vores forslag harmonerer også med den omfattende indsats for at styrke partnerskabet med oprindelseslandene.
Samme dag vedtog Kommissionen en meddelelse om en EF-indvandringspolitik, der udtrykker vores holdning til indvandringsspørgsmål.
Ligesom Europa-Parlamentet finder Kommissionen det også meget vigtigt at løse de særlige problemer vedrørende kvinder, der søger international beskyttelse, gennem udarbejdelse af et fælles europæisk asylsystem. Disse spørgsmål afspejles i de forskellige instrumenter, vi har præsenteret.
UNHCR er Kommissionens vigtigste enkeltdeltager på det humanitære område. Kommissionen har tradition for et tæt samarbejde med UNHCR, og vi udvider fortsat samarbejdet.
Det første i rækken af regelmæssige møder med UNHCR om strategisk programmering fandt sted i Bruxelles den 6. december. Det Europæiske Fællesskabs Kontor for Humanitær Bistand (ECHO) præsenterede sin strategi for det kommende år, herunder finansieringskriterier og prioriteter, og udvekslede synspunkter med UNHCR om humanitære behov og tværgående spørgsmål af fælles interesse. Disse møder skulle hjælpe Kommissionen med at skaffe den mere forudsigelige og gennemsigtige finansiering, som UNHCR ønsker og efterlyser, samtidig med at man hjælper UNHCR med at yde en bedre service over for folk i nød.
Jeg vil gerne tale om et mere alment spørgsmål, der er særdeles relevant i forhold til, hvad det kære medlem sagde tidligere. På grund af den gældende finansforordning er det f.eks. meget vanskeligt for os at støtte FN-organisationernes planlægning - vi er nødt til at fokusere på projekter - og det betyder, at vi nogle gange har en meget usikker profil med hensyn til finansiering af organisationer som UNHCR. Derfor er jeg meget ivrig efter at se passende ændringer i vores nye finansforordning med hensyn til planlægning, så FN-organer og andre lignende organisationer i god tid kan sikres midler til fælles støtteopgaver, der prioriteres af begge parter.
Kommissionen er dybt engageret i at styrke UNHCR's enestående beskyttelsesmandat og i at samarbejde med UNHCR om at forbedre sikkerheden for nødhjælpsarbejderne. Kommissionen har også et tæt samarbejde med UNHCR om at forsøge at sikre en glat overgang mellem nødhjælp og udvikling. I den henseende deltager Kommissionen aktivt i den UNHCR-støttede Brookings-proces, der bliver et vigtigt element i meddelelsen om sammenkobling af nødhjælp, rehabilitering og udvikling, der i øjeblikket er ved at blive færdigbehandlet.
Til slut vil jeg rose fru Ogatas store arbejdsindsats for UNHCR og ønske hr. Ruud Lubbers held og lykke med hans nye post. FN-systemet skal være glad for at have tiltrukket en så glimrende kandidat som hr. Lubbers, og jeg er sikker på, at han vil gøre et fremragende stykke arbejde for UNHCR og hele FN-systemet.

Formanden
Tak, hr. kommissær.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 17.30.

Politiske fanger i Serbien og uroligheder ved Kosovos grænser
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende syv beslutningsforslag:
B5-0899/2000 af Depuis m.fl. for TDI-Gruppen;
B5-0902/2000 af Morgantini og Frahm for GUE/NGL-Gruppen;
B5-0909/2000 af Pack m.fl. for PPE-DE-Gruppen;
B5-0914/2000 af Swoboda for PSE-Gruppen;
B5-0920/2000 af Muscardini for UEN-Gruppen;
B5-0923/2000 af Staes og Frassoni for Verts/ALE-Gruppen;
B5-0929/2000 af Haarder og Malmström for ELDR-Gruppen,
om politiske fanger i Serbien og uroligheder ved Kosovos grænser.

Marset Campos
Hr. formand, jeg vil indlede med at give udtryk for vores støtte til dette fælles beslutningsforslag, hvorved Den Europæiske Union fremmer genopbygningen og demokratiet i Balkanområdet, nærmere betegnet Jugoslavien.
Vi mener, at det er vigtigt, at vi fremmer politisk amnesti i Jugoslavien i forbindelse med genopbygningen, men vi mener også, at det er meget vigtigt, at vi på det kraftigste fordømmer den nye tilsynekomst af overgreb og terrorhandlinger ved grænserne mellem Serbien, Albanien og Kosovo, for det vækker foruroligende minder om det, der skete under kosovokonflikten, hvor vestlige magter var ansvarlige. Derfor er det vigtigt, at denne fordømmelse ledsages af en tilskyndelse til økonomisk og demokratisk konsolidering af Jugoslavien, og på det område har Den Europæiske Union meget at gøre og meget at sige.

Pack
Hr. formand, vi har jo her i Parlamentet hilst indsættelsen eller valget af Kostunica, den nye præsident i Jugoslavien, velkommen. Han skulle jo også allerede meget snart have været her i Parlamentet, og vi kan nu naturligvis i fællesskab slå fast, hvilken forfærdelig arv der er blevet ham til del, hvilke økonomiske betingelser der venter dette land, og vi håber naturligvis, at han også kan løse alt dette med vores hjælp.
Men vi må slå fast, at vi skal måle dette land efter samme målestok, som vi har målt dets nabolande, og som vi også i fremtiden vil måle dem. Derfor skal vi ganske enkelt indse, at de problemer, som findes der, ikke bare kan løses lidt efter lidt eller måske langt ude i fremtiden, men derimod så hurtigt som muligt.
Der findes i dag stadig politiske fanger i Serbien, det var egentlig Milosevics fanger. Det kan da ikke gå, at Milosevics fanger i dag stadig er Kostunicas fanger. Desværre har Kostunica - da han blev præsident - forsømt muligheden for at give disse mennesker, frem for alt de albanske politiske fanger, men også de serbiske politiske fanger, deres frihed. Denne mulighed har han forsømt, men han havde i det mindste kunnet give de albanske politiske fanger fra Kosovo deres frihed, idet han kunne have overladt dem til UNMIK i Kosovo.
I den forbindelse kunne han have støttet sig til resolution 1244 og løsladt dem fra de serbiske fængsler, og Kouchner og hans folk havde skullet tage sig af det. Nu har han forelagt en lov om amnesti, men det er ikke kun her i Parlamentet, at lovgivning tager lang tid, men også dernede, og det betyder, at hundredvis af unge mennesker, uskyldige unge mennesker, således fortsat sidder fængslet. Vi forventer, at dette problem snart bliver løst. Men vi forventer også, at de mange forsvundne personer, serbere og albanere fra Serbien eller Kosovo, meget snart bliver fundet ved en fælles anstrengelse - døde eller levende - men man vil vide, hvor de er blevet af. Det er et andet problem.
Og det sidste problem, som jeg vil tage op, er de forfærdelige hændelser ved grænsen mellem Serbien og Kosovo. Det er en kendsgerning, at der her står to modstandere over for hinanden, som ikke ønsker fred. Det er de gamle UCK-reservister, de andre er fra Milosevics hemmelige politi. Ingen af dem ønsker fred, og vi må hjælpe, således at freden vender tilbage i denne region.

Staes
Hr. formand, kære kolleger, hr. kommissær, sidste år den 25. december, altså 1. juledag, startede tre fremstående kosovoalbanere en sultestrejke i Bruxelles, som varede i tre uger, for at få det internationale samfunds opmærksomhed for disse fangers skæbne og især for de mange tusinde savnede. Midt i januar i år demonstrerede flere tusinde kosovoere foran rådsbygningen i Bruxelles, og en delegation blev modtaget af hr. Solanas tjenester og det portugisiske formandskab. Solana, det fortalte man os, havde forståelse for disse krav, men man pegede på, at det nu en gang er vanskeligt at forhandle med en regering som Milosovics.
Kære kolleger, i mellemtiden er Milosovic blevet erstattet med Kostunica, og jeg var i Kosovo, da Kostunica meget hjerteligt blev modtaget på topmødet i Biarritz, og der ubetinget blev givet tilsagn om mange millioner euro. Men hvad har Kostunica i mellemtiden gjort med hensyn til fangeproblematikken? Åh ja, én af symbolfangerne, fru Flora Brovina, blev løsladt, men det er ikke nok, kære kolleger. Vores kompromisbeslutning er klar i punkt 1, 2 og 3. Vi slår til lyd for hurtig løsladelse af de politiske fanger og en upartisk undersøgelse af de savnedes skæbne. Hr. Solana, hr. Patten, jeg anmoder Dem begge om at lægge tilstrækkeligt pres på Kostunica-regeringen for at opfylde disse krav. Jeg vil gerne sige til hr. Kostunica, at han vil vinde meget troværdighed ved at bruge den kommende julefest til at iværksætte sådan en handling. Det kan kun komme stabiliteten i regionen til gode.

Schmidt, Olle
Hr. formand, netop fordi Serbien valgte den demokratiske vej, er der grund til, at Europa-Parlamentet minder om de to grundlæggende krav, der stilles til enhver demokratisk retsstat, nemlig at der skal være politisk frihed - man skal ikke kunne fængsles for sine politiske meninger eller sit etniske tilhørsforhold - og at personer, der mistænkes for kriminalitet - politiske ledere såvel som almindelige skurke - skal stilles for retten, så man kan afgøre deres skyld og ansvar. Derfor skal alle politiske fanger i Serbien løslades.
Nu må Milosevics uretfærdigheder ophøre. Vi bør gentage, at vi stiller samme krav til de politiske ledere i Kosovo. Forfølgelse af minoriteter kan aldrig forsvares. Serbiens nye politiske ledelse skal sørge for - og det vil jeg gerne understrege, hr. formand - at den tidligere præsident og diktator, Milosevic, og hans medsammensvorne kan stilles for den internationale krigsforbryderdomstol i Haag. Det er der, Milosevic hører hjemme, og ikke på partikongresser i Beograd.

Posselt
Hr. formand, hvis man ser nøgternt på situationen i Jugoslavien, må man slå fast, at forbryderne stadig går frit rundt, mens deres ofre sidder i fængslerne. Vi må i vores store glæde over forandringerne i Beograd presse på for snarest at få ofrene løsladt igen. I denne forbindelse drejer det sig ikke kun om amnesti, for kun mennesker, som er blevet dømt med rette, kan få amnesti. Det drejer sig derimod slet og ret om løsladelse af mennesker, som ikke er blevet dømt med rette. Det kan man koble sammen med amnesti, eller man kan lade det komme forud for amnesti. Jeg er af den mening, at de politiske fanger skal løslades straks, ikke mindst de mange hundrede albanere.
Jeg appellerer også til hr. præsident Kostunica om at opklare, hvad der er sket med mennesker som f.eks. Ukcino, hvis skæbne vi gentagne gange har beskæftiget os med her i Parlamentet, og hvis skæbne vi overhovedet ikke kender.
Det skal altså opklares, hvad der er sket med de bortførte, om de er blevet myrdet, eller om de stadig sidder indespærret et eller andet sted. Alle forfulgte og tilfangetagne skal løslades øjeblikkeligt. Det er det første skridt hen i mod en retsstat. Jeg kan roligt sige, at dette er et lille krav i forhold til det store tilsagn om hjælp, som Den Europæiske Union allerede har givet. Vi forventer handling umiddelbart efter valgene.

Van den Berg
Hr. formand, situationen i Jugoslavien er stadigvæk ikke sikker og stabil. Efter det meget vigtige skridt med valget af Kostunica skal der tages mange andre vigtige skridt. Det betyder en klar tilbagevenden til lov og orden, til de demokratiske værdier og en god forvaltning af arven fra Milosevic-regeringen. For sådan en virkelig langvarig fred mellem de forskellige grupper er det endvidere nødvendigt, at der opstår klarhed om de fangers skæbne, som kun blev fængslet af Milosevic på grund af deres etniske oprindelse eller politiske holdninger. Vi forventer enten en klar amnestilov på kort sigt med konkrete detaljer eller, helst kombineret, en konkret dato for løsladelsen af de politiske fanger. Efter vores mening skal også mentaliteten i Kosovo ændres, så der mellem de etniske grupper, som stadigvæk bekæmper hinanden, bliver plads til gensidig respekt. Den måde, hvorpå kosovoalbanerne i øjeblikket overfalder serbere på Serbiens territorium, gør ikke situationen bedre nogle steder. Der skal tages konkrete skridt for at opnå varig fred.

Belder
Hr. formand, jeg vil gerne kort behandle to punkter i det fælles beslutningsforslag, som jeg i øvrigt støtter fuldt ud. Anmodningen til præsident Kostunica om at løslade alle politiske fanger fra Milosevic-perioden kræver en konstant diplomatisk indsats i Beograd af Rådet og Kommissionen, fordi de fleste serbiske fanger, så vidt jeg ved, allerede er blevet løsladt, men ikke albanerne fra Kosovo. Et meget alvorligt aspekt i den forbindelse er, at der blandt dem er mange, som blev bortført under den jugoslaviske hærs tilbagetrækning fra Kosovo sidste år. Jeg er ligeledes enig i opfordringen til KFOR om at forebygge yderligere vold i Presevo-dalen. Det er meget vigtigt, at der her er tale om importeret albansk aggression. Tidligere var der i denne del af Serbien ingen akutte etniske spændinger.
Endelig har jeg bemærket, at beslutningsforslaget ikke behandler det komplekse problem om romabefolkningen i Kosovo. Det gjorde Den Liberale Gruppes beslutningsforslag. Den samvittighedsløse Milosevic-regering har i kosovoalbanernes øjne kompromitteret hele dette folk. Det retfærdiggør imidlertid slet ikke de afskyelige repressalier fra albansk side, hverken fire ashaniromanere voldelige død i midten af november, da de vendte tilbage til deres nedbrændte huse medio november, eller episoden med en romadreng på kun 15 år, som blev brændt levende i Oranovac. Sådanne alvorlige forbrydelser gør Kosovos politiske fremtid dyster.

Patten
Hr. formand, jeg er sikker på, at alle i Parlamentet ligesom mig glæder sig over de seneste måneders betydelige fremskridt i den politiske situation i Forbundsrepublikken Jugoslavien. Jeg er overbevist om, at alle glæder sig over udviklingen i hele regionen i årets løb. Først på året var der valg i Kroatien, derefter skete der ændringer i Forbundsrepublikken Jugoslavien, og det hele kulminerede med den ekstremt vellykkede konference i Zagreb for nogle få uger siden.
Der er sket meget siden efteråret. De nye myndigheder i Beograd har f.eks. handlet hurtigt for at genskabe internationale kontakter. De har handlet hurtigt for at sikre Forbundsrepublikken Jugoslavien en plads i De Forenede Nationer samt i OSCE.
Uden at slå på tromme for os selv kan vi også sige, at Den Europæiske Union har reageret meget hurtigt på den nye situation. Vores nødhjælpspakke på 200 millioner euro blev iværksat for en måned siden, og der er leveret store mængder brændstof og andre livsnødvendigheder såsom medicin og mad med henblik på at hjælpe befolkningen i Serbien med at klare sig gennem vinteren.
Som adskillige medlemmer allerede har været inde på, er spørgsmålet om politiske fanger imidlertid fortsat utroligt vigtigt. Den Europæiske Union har vedholdende beskæftiget sig med kårene for fængslede kosovoalbanere i Serbien. Det har jeg også selv gjort. Vi har også forsvaret rettighederne for enkelte individer - herunder Flora Brovina og den meget modige serbiske journalist, Miroslav Filipovic.
Det glæder mig, at der er gjort fremskridt. Både Brovina og Filipovic er sat på fri fod. Jeg mødte sågar Miroslav Filipovic, da jeg besøgte Beograd i oktober, og vi tilbragte nogle timer sammen en aften. Jeg ved, at nogle af parlamentsmedlemmerne bød Flora Brovina velkommen i Bruxelles i sidste måned.
Der er imidlertid fortsat mange fængslede kosovoalbanere i Serbien, og der er fortsat mange savnede kosovoalbanere og serbere, som IRKK forsøger at opspore. Vi har forsøgt at være forstående over for den nye regerings bestræbelser på at styrke demokratiet i Jugoslavien. Men spørgsmålet om de indsatte er ganske enkelt ekstremt vigtigt. Der har været en vis overordnet udvikling i spørgsmålet. Forbundsregeringen arbejder på en generel amnesti, ikke blot for fængslede kosovoalbanere, men også for andre politiske indsatte. Der er skabt kontakt. FN's højkommissær for menneskerettigheder har udnævnt ambassadør Amneus som særlig udsending, og han har åbnet kontorer i Pristina og Gracanica.
Jeg drøftede spørgsmålet om fængslede kosovoalbanere med myndighederne i Forbundsrepublikken Jugoslavien under mit besøg i Beograd den 23. oktober, og jeg vil også fremover diskutere sådanne spørgsmål med myndighederne i Forbundsrepublikken Jugoslavien. Jeg kan forsikre parlamentsmedlemmerne om, at jeg atter vil bringe spørgsmålet på bane - ikke mindst efter den aktuelle forhandling - i forbindelse med mit næste besøg i Beograd efter valget den 23. december.
Jeg deler parlamentsmedlemmernes bekymring over situationen i Presevo-dalen. Vi fordømmer på de stærkeste de seneste voldshandlinger. Der er tale om angreb på demokratiet - både det nye demokrati i Serbien og udsigten til demokrati i Kosovo. Jeg glæder mig over KFOR-styrkernes tiltag i bestræbelserne på at løse problemet og opfordrer til fortsat tilbageholdenhed fra alle parter. Fællesskabet gør naturligvis, hvad det kan - f.eks. ved at sikre sig, at Presevo-dalen nyder godt af vores bistandsprogrammer for Serbien. Vi driver tre skoler med demokratiprojekter i området, og vi forsøger også at hjælpe med brændstofforsyninger i området. Men som tidligere nævnt ved vi, hvor vigtigt dette spørgsmål er. Det er et spørgsmål, som vi tidligere har beskæftiget os meget med, og som vi fortsat vil drøfte med de nye myndigheder i Beograd - forhåbentlig med bedre resultater til følge.

Formanden
Tak, hr. kommissær.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 17.30.

Menneskerettigheder
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende beslutningsforslag:
Chile - B5-0903/2000 af Campos m.fl. for GUE/NGL-Gruppen;
B5-0911/2000 af Grossetête for PPE-DE-Gruppen;
B5-0915/2000 af Medina Ortega m.fl. for PSE-Gruppen;
B5-0924/2000 af Lipietz for Verts/ALE-Gruppen;
B5-0930/2000 af Di Pietro for ELDR-Gruppen,
om retssagen mod general Pinochet og demokratiets konsolidering i Chile.
Mozambique- B5-0907/2000 af Queiró for UEN-Gruppen;
B5-0910/2000 af Corrie og Zimmerling for PPE-DE-Gruppen;
B5-0916/2000 af Barón Crespo m.fl. for PSE-Gruppen;
B5-0925/2000 af Rod og Maes for Verts/ALE-Gruppen;
B5-0931/2000 af van den Bos og Dybkjær for ELDR-Gruppen,
om Mozambique.
Sultestrejkende tyrkiske fanger- (B5-0904/2000) af Uca m.fl. for GUE/NGL-Gruppen;
(B5-0917/2000) af Sakellariou og Swoboda for PSE-Gruppen;
(B5-0926/2000) af Cohn-Bendit for Verts/ALE-Gruppen;
(B5-0932/2000) af Duff for ELDR-Gruppen,om sultestrejkende tyrkiske fanger.
Menneskerettigheder i Tunesien- B5-0905/2000 af Boudjenah m.fl. for GUE/NGL-Gruppen;
B5-0918/2000 af Napoletano m.fl. for PSE-Gruppen;
B5-0933/2000 af Malmström for ELDR-Gruppen;
B5-0936/2000 af Gemelli for PPE-DE-Gruppen;
B5-0937/2000 af Flautre og Cohn-Bendit for Verts/ALE-Gruppen,
om Tunesien.

Salafranca Sánchez-Neyra
Hr. formand, tredjegenerationsaftalerne mellem Den Europæiske Union og landene i Latinamerika er karakteriseret ved, at der er en demokratiklausul, som lægger grunden til og understøtter alle forbindelser. Denne klausul blev aftalt i Moneda-paladset i marts 1990, og det ved jeg udmærket, for jeg havde det privilegium at være der, da præsident Alwyn tiltrådte sit embede efter den folkeafstemning, der satte en stopper for general Pinochets styre.
Det er ikke nødvendigt at sige, at den logiske følge af denne klausul er bekræftelsen af princippet om magtens deling som et væsentligt element i det demokratiske system og i retsstaten, og at det princip forudsætter og indebærer, at den dømmende magt er uafhængig. Jeg mener imidlertid, hr. formand, at den bedste støtte, som Den Europæiske Union i dag kan yde den demokratiske konsolideringsproces i Chile og den modenhed, som borgerne i landet har udvist i overgangsprocessen, er at indgå en omfattende aftale om politisk associering, økonomisk samråd og samarbejde mellem Den Europæiske Union og Chile.
Derfor, hr. formand, og jeg henvender mig specielt til Kommissionen, er det efter min mening nødvendigt at ændre de gældende forhandlingsdirektiver og overvinde en åbenbar forskelsbehandling i forhold til andre geografiske områder, der knytter denne aftales indgåelse sammen med afslutningen af forhandlingerne i Verdenshandelsorganisationens nye runde. Jeg mener, hr. formand, at det nu er på tide, at vi går fra ord til handling, og at vi afholder os fra rent retoriske udtalelser.
Den bedste måde, hvorpå vi kan udtrykke vores solidaritet og vores støtte til den demokratiske konsolideringsproces i Chile, er helt klart ved, hr. Patten - og De har for nylig været der og ledet forhandlingsrunden - at Den Europæiske Union tilbyder vores chilenske venner en omfattende samarbejdsaftale.

Medina Ortega
Hr. formand, ethvert diktatur efterlader sig en strøm af ofre, af myrdede, af torturerede, af mennesker, som har været i fængsel i årevis, og af mange mennesker, som har været nødt til at gå i eksil.
Der er f.eks. mange chilenere, som i dag lever i Europa som følge af general Pinochets diktatur. General Pinochet fik magten ved at omstyrte en demokratisk regering, han konsoliderede den over præsident Allendes lig, og han mistede den efter lang tids diktatur, fordi det chilenske folk ikke var rede til fortsat at støtte ham. Og ved en lejlighed fandt general Pinochet på at komme til Europa, og så snart han satte benene i Europa, satte de europæiske retlige myndigheder sig for, at han skulle drages til ansvar.
Den chilenske regering garanterede, at general Pinochet ville få en retfærdig retssag i Chile, og nu har general Pinochet faktisk mistet sin immunitet, og det chilenske retsvæsen fører retssag imod ham.
Herfra kan vi ikke erstatte retsvæsenet, når det først har den retlige myndighed over general Pinochets sag, og vi glæder os over, at den chilenske regering også har besluttet at lade retsvæsenet fungere.
Det eneste, vi kan gøre nu, er at støtte den chilenske regering og udnytte kommissær Pattens tilstedeværelse til at anmode ham om, som taleren før mig, hr. Salafranca, gjorde det, at indgå en ny aftale med Chile, som kan konsolidere demokratiet i landet.
Jeg mener, at det er en passende lejlighed til at styrke vores forbindelser med den chilenske regering, at bifalde, at den chilenske regering godkender, at retsvæsenet fører retssag imod general Pinochet og samtidig at bekræfte vores støtte til den chilenske regering.
På et tidspunkt, hvor en delegation fra Europa-Parlamentet var i Argentina, husker jeg, at den tidligere præsident Alfonsín sagde, at demokratier nogle gange kun husker på andre demokratier post mortem, det vil sige, når de ikke eksisterer længere.
Nu, hvor der er demokrati i Chile, skal vi støtte den demokratiske regering og den demokratiske nation.

Lipietz
Hr. formand, kære kolleger, jeg vil gerne ind på det fælles beslutningsforslag, som vi naturligvis stemmer for. For det første ligger det mig på sinde at udtrykke vores skuffelse over for den eufemistiske formulering, der er blevet accepteret. At tale om overtrædelse af menneskerettigheder og at nægte at sætte ord som mord, tortur og bortkomst sort på hvidt er alvorligt. De ved faktisk udmærket godt, at de, der har været ofre for det, plages på en vis måde af de officielle institutioners fornægtelse af at anerkende rædslerne, hvilket igen gør dem rekonvalescente i forhold til denne periode - i hvert fald lægger det hindringer for deres sorg. Det kan alle de centre, der har behandlet de posttraumatiske reaktioner, som de gamle ofre i de latinamerikanske diktaturer led af, bekræfte.
For det andet ville det ikke være acceptabelt ikke at anmode den chilenske hær om at stoppe med at forhindre retsprocessen i Chile. Visse grupper har gjort gældende, at den chilenske hær ikke er vores samtalepartner. Det er ikke rigtigt. Den er desværre vores samtalepartner, for den nuværende chilenske forfatning giver den chilenske hær ret til at deltage i det chilenske senats arbejde.

Esteve
Hr. formand, tillad, at jeg, inden jeg indleder mit indlæg, nævner det attentat, der er begået i Spanien i dag, nærmere betegnet i Catalonien, 10 kilometer fra mit eget hjem. Tillad mig at udtrykke min fordømmelse og samtidig min respekt for offerets partifæller og hans familie og min overbevisning om, at dialog og arbejde blandt demokrater er det eneste håb.
Hvad angår spørgsmålet om Chile, vil jeg give udtryk for Den Liberale Gruppes tillid til, godkendelse af og tilfredshed med, at der i beslutningen er vigtige punkter, f.eks. om respekten for den dømmende magt i Chile og for regeringen, om at de skyldige skal drages til ansvar, og især om, at Den Europæiske Union kan yde støtte til den demokratiske proces med reelle og positive aftaler.
Jeg kan også bekræfte vores gruppes støtte til ændringsforslaget fra Den Europæiske Venstrefløjs Fællesgruppe/Nordisk Grønne Venstre om, at militærmagten ikke skal inddrages i processen. Og lad mig gøre opmærksom på, at det er vigtigt, at vi vedtager denne fælles beslutning nu, hvor Pinochet er i Chile, for det var vi ikke i stand til, da Pinochet var i Det Forenede Kongerige. På det tidspunkt gjorde De Liberale og De Grønne forsøg på det, men de kristelige demokrater og Socialdemokraterne var ikke enige, fordi de ikke ville påvirke den retslige proces.
Vi glæder os over, at situationen ikke længere er den samme.
Mozambique

Marinho
Hr. formand, Parlamentet har igen det sydlige Afrika på sin dagsorden, nærmere betegnet Mozambique, et af de fattigste lande i verden, der som bekendt for et år siden blev hærget af en ufattelig naturkatastrofe. Som De ved, befinder Mozambique sig i en af de mest letantændelige og følsomme dele af det afrikanske kontinent, hvor enhver gnist kan udløse en ny krig med uoverskuelige følger. Det er vigtigt, at det internationale samfund udøver sin ret til demokratisk overvågning, ikke som indblanding i et uafhængigt lands indre anliggender, men som en forebyggende politisk foranstaltning. Den fælles beslutning, som er objektiv, entydig, relevant og ikke demagogisk, får derfor klar støtte fra min politiske gruppe, der ligeledes finder den økonomiske, sociale og politiske situation ganske bekymringsvækkende, men som ikke ønsker, at teksten skal gives nogen anden fortolkning, der måtte vække splid i Mozambique.
Parlamentet er enig om ikke at udelade nogen faktor, der kan bringe freden og Mozambiques demokratiske fremtid i fare, men det er ansvarligt nok til ikke at tage parti for bestemte grupper eller synspunkter, idet det i stedet tager parti for befolkningen og dennes ret til bedre forhold. Med tiden lærer vi alle et og andet, og i denne øvelse i sund politisk fornuft husker Europa-Parlamentet, uden at overse noget, det hele og er overbevist om, at de ansvarlige i Mozambique vil forstå essensen i denne beslutning og være forvissede om, at vi fortsat er parate til at støtte dem uden formynderi af nogen art. Denne beslutning, kære kolleger, skal læses, men ikke overfortolkes, for det ville forråde de ægte bestræbelser for at stå vagt om nogle grundlæggende principper, som ligger bag den. Det modsatte vil være at slippe volden løs og sætte freden på spil imod den sikkerhed og det demokrati, som Mozambiques befolkning af egen kraft har ret til at tilkæmpe sig hver eneste dag.

MacCormick
Hr. formand, sikken en skrækkelig dag. Endnu en henrettelse i Catalonien, en henrettelse i Mozambique og skader på demokratiseringsprocessen. Vores gruppe sender den dybeste medfølelse til befolkningen i Mozambique, ligesom vi gjorde det tidligere på dagen til befolkningen i Spanien.
Det er vigtigt, at det fremgår af punkt 3 og 4 i nærværende beslutningsforslag, at Parlamentet fordømmer enhver brug af vold i politiske stridigheder, at vi opfordrer til respekt for retsstatsprincippet, og at vi opfordrer alle landets demokratiske kræfter til at konsolidere freds- og demokratiseringsprocessen. Det er vores vigtigste punkter. En fredelig og demokratisk løsning på politiske problemer er ikke kun et middel, det er selve formålet med enhver indsats. Det siger jeg, vel vidende at det er en del af Den Europæiske Fri Alliances og De Grønnes grundlæggende principper. Det er mig en stor ære at anbefale dette forslag.
Tyrkiet

Sjöstedt
Hr. formand, vi i GUE/NGL-Gruppen havde gerne vedtaget en beslutning om menneskerettighedssituationen og situationen i de tyrkiske fængsler efter denne forhandling. Vi beklager, at de andre politiske grupper denne gang ikke var villige til at gøre det.
Som vi alle ved, fortsætter de grove og systematiske krænkelser af menneskerettighederne i Tyrkiet. Situationen i fængsler og på politistationer er helt uacceptabel med bl.a. omfattende mishandling og tortur. Flere personer er for nylig blevet mishandlet til døde i tyrkiske fængsler. Netop nu er der omfattende sultestrejker i fængslerne i protest mod disse umenneskelige vilkår.
Tyrkiet bryder med de internationale menneskerettighedskonventioner, som landet har underskrevet. Særligt grov er undertrykkelsen af den politiske venstrefløj og nationale minoriteter som f.eks. kurderne og syrerne. Et nyt eksempel herpå kan vi desværre komme til at se på onsdag i næste uge. Der bliver den syriske præst Yusuf Akbulut stillet for en militærdomstol i Diyarbakir. Hans eneste forbrydelse består i, at han sagde sandheden, da han udtalte sig om folkemordet på armeniere og syrere i 1920'erne. Hvis han dømmes, har Tyrkiets regime atter vist sin foragt for menneskerettighederne. Så længe situationen er sådan, kan landet ikke indlede medlemskabsforhandlinger med Den Europæiske Union.

Knörr Borràs
Hr. formand, før jeg indleder mit indlæg, vil jeg også tilslutte mig fordømmelsen af det attentat, der har kostet en folkevalgt, et aktivt partimedlem og byrådsmedlem for det spanske konservative parti i Catalonien i Spanien, livet.
Når det er sagt, vil jeg meget kort tale om en vanskelig situation, for når vi tager ordet under denne forhandling, kan vi lade os rive med af følelserne og i det uendelige tale om, hvor lidt menneskerettighederne respekteres i Tyrkiet.
Men det er også rigtigt, at sultestrejken finder sted på et tidspunkt, hvor det tyrkiske styre er ved at blive reformeret og netop på det straffepolitiske område.
Men når det er sagt, vil jeg også sige, at vi ikke må have tiltro til de gode ord og til de gode intentioner, at Tyrkiet stadig ikke - som det er blevet nævnt her - viser utvetydige tegn på respekt for menneskerettighederne, at det netop har bekendtgjort en amnestilov, som ikke fortjener det navn, at det stadig ikke respekterer kurdernes rettigheder, at det overtræder de internationale aftaler, at det forfølger venstreorienterede aktivister, og at det anlægger sag mod folk for de ting, som er blevet nævnt her.
Derfor anmoder vi indtrængende Kommissionen om nøje at overvåge forholdene i dette land, som naturligvis ikke fortjener, at man anser det for at være respektfuldt over for menneskerettighederne.

Duff
Hr. formand, den aktuelle krise skyldes det tyrkiske forslag om at overføre fanger fra store fængselsafdelinger til mindre fængselsceller. Det er præcist samme tendens, vi ser i Vesteuropa, og som svar på protesterne har minister Hikmet Sami Turk udskudt overførslen, så der kan skabes social og politisk konsensus om en fængselsreform i hele Tyrkiet. Det er helt sikkert den rigtige fremgangsmåde og helt i overensstemmelse med regeringens ønske om at opfylde de politiske krav til et tiltrædelsespartnerskab med Unionen. Derfor går vi imod forslaget fra GUE/NGL.

Morillon
Hr. formand, med hensyn til de fængsledes elendige forhold tænker alle lande i EU, og især Frankrig, over reformen af de metoder og strukturer, kriminalforsorgen styres af med det mål for øje at skabe større respekt for de fængsledes værdighed, ligegyldig hvor alvorlig deres fejl måtte have været.
Denne vilje til at gøre fængselsforholdene så humane som muligt, og uden demagogi, deles vidt og bredt og forstærkes overalt, hvor dette er nødvendigt takket være alle foreningerne for forsvar af menneskerettighederne, der holder skarpt øje med den. Det forekommer os derfor fuldstændigt på sin plads at opfordre alle lande, og især EU's ansøgerlande, til at gøre dette tiltag.
Således er den forhandling, der samler os her i dag, blevet fremprovokeret af den sindsbevægelse, som er blevet udløst af den sultestrejke, der i øjeblikket foregår i de tyrkiske fængsler. Men jeg er glad for, at den ikke munder ud i en dydig indstilling fra Parlamentet, der alt for tit opfattes som en formaner, der ville gøre godt i engang imellem at feje for egen dør først. Det er jeg glad for, for jeg synes, at når sultestrejke ikke er et vulgært blændværk, er det en selvmorderisk handling, som min personlige overbevisning forbyder mig at opfordre til.
Det er derfor, at jeg glæder mig over, at min politiske gruppe, og formentlig også størstedelen af Parlamentet, ikke går med til at sprede den nuværende krise. Jeg ønsker naturligvis, at de tyrkiske myndigheder hurtigt finder en løsning på denne krise, men jeg vil ikke have, at en uansvarlig holdning fra vores side smitter og således udløser så smertefulde kriser verden over.

Swoboda
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, jeg skal udtrykke min gruppes solidaritet med alle dem, som sultestrejker i de tyrkiske fængsler. Jeg vil dog også anmode dem om at afbryde deres strejke, for vi i Europa-Parlamentet, men også i Europarådet, anstrenger os i fællesskab for - og her forholder vi os yderst kritiske - over for den tyrkiske regering, men sammen med de tyrkiske myndigheder at forbedre situationen. Ligesom vi stræber efter, at de nye fængsler ikke bliver værre, men derimod bedre for fangerne. Jeg vil ved denne lejlighed naturligvis også sige, at det ikke drejer sig om, at der efter vores mening er for mange politiske fanger. At der overhovedet findes politiske fanger i et af Den Europæiske Unions ansøgerlande, skal absolut kritiseres kraftigt. Men vi ved på den anden side også, at de nuværende fængsler og forholdene i dem har bidraget til, at mange kriminelle handlinger også er udsprunget fra fængslerne. Tyrkiet er i deres gode ret til at forhindre dette, men samtidig skal det opnås, at alle de, som sidder i de tyrkiske fængsler, bliver behandlet humant, anstændigt og også i overensstemmelse med deres individualitet, og dette vil vi arbejde særdeles hårdt for.
Tunesien

Boudjenah
Hr. formand, jeg vil allerførst udbringe en hilsen til Imen Derwiche og Nourredine Ben Tisha nede på tilhørerpladserne, to unge tunesiske studerende, der er blevet tortureret og har siddet i fængsel i månedsvis.
Det haster med at behandle dette emne, og det er derfor, at vi har besluttet at sætte det som punkt på dagsordenen. Eksistensen af den ældste liga for menneskerettigheder i Afrika og i den arabiske verden, Den Tunesiske Menneskerettighedsliga, der dog er anerkendt af præsident Ben Ali, er i dag i fare. Den er efter sin sidste kongres trådt i likvidation. Ved denne kongres blev der udpeget en ledelse, der øjensynligt ikke er i kridthuset hos de tunesiske myndigheder. Nu skal den for retten den 25. december i år, en overraskende dato, fordi det i år ligeledes er helligdag for muslimer den dag. I selvsamme øjeblik vi sidder her og taler, omringer politistyrker Tunesiens Nationale Frihedsråds lokaler og enddog visse af dets medlemmers private hjem. Denne politispredning har allerede med magt forhindret afholdelsen af ligaens nationalråds møde i Bizerte og ligeledes Tunesiens Nationale Frihedsråds møde i Tunis. Dets ordfører, Moncef Marzouki, risikerer mere end 10 års fængsel ved en retssag, der finder sted i overmorgen, den 16. december. Endelig har politiske fanger været i sultestrejke i fængslerne i nogle tilfælde i to måneder. Visse af dem, som Béchir Habid, er i en kritisk tilstand. Deres liv er i stor fare.
Ja, undertrykkelsen forstærkes, og arrestationer og uantagelige torturmetoder mangedobles. Det drejer sig ikke længere kun om krænkelse af ytringsfriheden, forsamlingsfriheden og foreningsfriheden. I dag er det endog bevægelsesfriheden, friheden til at tale, til at få besøg af, hvem man vil, der er blevet svær at udøve i Tunesien. Mænd og kvinder harceleres dagligt, og deres familier foruroliges. Det er også tilfældet med Mehdi Zougah, der er fransk-tunesisk statsborger, og som blev anholdt i lufthavnen i Tunis den 11. august i år. Hans kone og børn har nu i fire måneder ventet på ham i deres hjem i Marseille. Han skal for retten den 8. januar 2001. Han bebrejdes at have deltaget i et møde for tunesiske modstandere i Frankrig, hvilket han i øvrigt benægter. Arrestationer og afstraffelser er fuldstændigt tilfældige.
De tunesiske myndigheder skal mærke den bekymring og harme, der kommer til udtryk i denne mødesal. De skal høre FN's generalsekretærs repræsentant for menneskerettigheder, der den 7. december i år udtrykte sin dybtfølte bekymring, og som bad om, at der blev sat en stopper for, jeg citerer, "udøvelsen af harcelering over for menneskerettighedernes forsvarere". Endelig skal de tunesiske myndigheder have at vide, at vi er fast besluttede på ikke at holde op med at holde øje med samt at lægge pres på, for at de grundlæggende rettigheder overholdes.

Désir
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, Tunesien har i forbindelse med den associeringsaftale, der binder dette land til EU, forpligtet sig til at overholde menneskerettighederne og de demokratiske principper.
På baggrund af de utallige krænkelser af menneskerettighederne i dette land vedtog Parlamentet en beslutning den 15. juni 2000. Men nu står vi over for realiteterne. Selv om enkelte pas er blevet tilbageleveret, og selv om præsident Ben Ali holdt en tale om pressefrihed og forbedring af fængselsforholdene i forbindelse med årsdagen for hans ankomst til magten, konstaterer vi en alvorlig forværring af menneskerettighedernes situation i Tunesien.
Den Tunesiske Menneskerettighedsliga er suspenderet, dens lokaler er under opsyn, og dens formand, Moktar Trifi, skal, som De lige har hørt, i retten den 25. december. Ligaens generalsekretær, Khemaïs Ksila, som allerede har tilbragt to år i fængsel, er blevet idømt en hård bøde, som han ikke kan betale, og han risikerer af den grund at komme i fængsel igen. Ordføreren for Tunesiens Nationale Frihedsråd, professor Moncef Marzouki, skal møde for retten i denne uge den 16. december og risikerer 10 års fængsel. Borgerrettighedsforeningen, RAID ATTAC Tunesien, hvis ledere var blevet fængslet i starten af året, er stadig ikke lovlig. Forlaget Aloes, hvis lokaler har været lukkede i flere måneder, forhindres i at udgive frit. Den kvindelige advokat for adskillige politiske fanger, Radhia Nasraoui, må ikke besøge sine klienter i fængslet. Når militanterne og de ansvarlige for disse foreninger vil samles på årsdagen for den universelle Menneskerettighedserklæring, omringes deres huse af politiet, og de, der går derind, overfaldes på gaden af civilklædte betjente. Disse mænd og kvinder er nutidens svar på Sakharov, Vaclav Havel, Abraham Serfati og Nelson Mandela. Vi bør være solidariske med dem, for de forsvarer de værdier, der betyder meget for os, og som regeringen og de tunesiske myndigheder har forpligtet sig til at være opmærksomme over for i forbindelse med associeringsaftalen.
Vi beder derfor Kommissionen om at sørge for, at fristerne og engagementerne i denne aftale overholdes. Vi beder Kommissionen gribe hurtigt ind med hensyn til de tilfælde, som vi har nævnt, og som vi finder meget foruroligende. Endelig beder vi Kommissionen om at gennemgå betingelserne for brugen af MEDA-programmet for demokrati igen, der er et program, hvor utroligt det end lyder, som de tunesiske myndigheder har bevaret tilsynsrettigheder til. Ligesom det var blevet gjort i Eksjugoslavien, mener vi, at EU direkte bør kunne støtte aviserne, forlagene og de uafhængige foreninger for den demokratiske ytringsfrihed.

Malmström
Hr. formand, hr. kommissær, situationen i Tunesien giver virkelig anledning til stor bekymring. Mere end 1.000 personer er fortsat fængslet alene på grund af deres meninger. Menneskerettighedsaktivister, fagforeningsmedlemmer, akademikere, journalister og studenter rapporterer om fortsatte chikanerier fra myndighedernes side. Skønt Tunesien allerede i 1987 underskrev FN's konvention mod tortur, bliver torturen stadig mere udbredt og institutionaliseret i landet.
Fra liberal side er vi meget bekymret over denne udvikling. Vi vil fremhæve tre konkrete problemer. Retssagerne mod doktor Moncef Marzouki og advokaten Nejib Hosni er tidligere blevet nævnt. De starter her til weekenden og på mandag. Tiltalegrundene er meget uklare. Retssagerne skal naturligvis være åbne og retfærdige.
Det andet problem er egentlig bare en del af et mønster af chikanerier. Det drejer sig om opløsningen af Den Tunesiske Menneskerettighedsliga. Det er en af Maghreb-regionens ældste organisationer, og aktionen har givet anledning til protester fra hele verden. FN's udsending har også protesteret. Organisationens medlemmer chikaneres, og en overdreven stor politistyrke forhindrer dem i at mødes. De af bevægelsens sympatisører, der befinder sig udenlands, er blevet nægtet indrejsetilladelse. Det fremgår ikke klart, hvilke forbrydelser de har begået, og tiltalen bør frafaldes.
Endelig er vi meget bekymret over de sultestrejkende fangers tilstand. En af fangerne, Rached Jaidane, gik i koma i sidste uge. Hans familie har ikke fået oplysninger om hans tilstand. Den unge student, Béchir Habid, har sultestrejket siden den 18. oktober. Hans tilstand er meget, meget alvorlig. Han skal omgående under behandling og løslades.
Samarbejdet mellem EU og Tunesien er positivt. Det skal bevares og udbygges. Det kræver imidlertid, at Tunesien respekterer indgåede aftaler - også vedrørende menneskerettighedsklausuler. For at diskutere disse spørgsmål ser jeg gerne, at Kommissionen indkalder til ekstraordinært møde i Associeringsrådet EU-Tunesien, så man hurtigst muligt kan diskutere menneskerettighedsspørgsmål.

Salafranca Sánchez-Neyra
Hr. formand, jeg vil indlede med at takke for den solidaritet, som andre kolleger har vist, i forbindelse med terrorbanden ETA's seneste mord. Jeg kan oplyse, at vi ved begyndelsen af dette eftermiddagsmøde iagttog et minuts stilhed til minde om offeret, og jeg vil også sige, at han var et byrådsmedlem fra det spanske konservative parti, der, som så mange socialdemokrater og andre i statens tjeneste, nu kan tælles blandt de mange døde.
Min gruppe er ligesom Parlamentet særligt opmærksom på menneskerettighedssituationen i Tunesien og i resten af verden. Den bekymring har givet sig udslag i, at jeg i de seneste uger har haft to møder med præsidenten for Den Tunesiske Menneskerettighedsliga.
Jeg har også, hr. formand, haft lejlighed til at besøge landet - som jeg ikke kendte - og under dette besøg kunne jeg konstatere, at Tunesien er et land, der har gjort store fremskridt på det økonomiske område, og hvad angår fattigdomsbekæmpelse, hvorved der er opstået en velstående middelklasse.
Der er også sket store forbedringer, hvad angår kvinders adgang til og deltagelse i det politiske, økonomiske og sociale liv, og jeg mener heller ikke, at vi må glemme landets stabiliserende og afdæmpende rolle i forhold til trusselen om og farerne ved fundamentalisme.
Alt dette betyder naturligvis ikke, at de økonomiske fremskridt ikke skal følges op af andre fremskridt på det politiske område, og at man ikke også skal gøre fremskridt med hensyn til den uafsluttede reformproces, særligt hvad angår grundlæggende rettigheder og frihedsrettigheder. De reformer, som præsident Ben Ali bekendtgjorde i november, lever op til indholdet af Parlamentets seneste beslutning, og nu skal de bare føres ud i livet.
Af alle disse grunde, hr. formand, ønsker jeg, at vi samtidig med vores ufravigelige forpligtelse over for menneskerettighedssagen og Den Tunesiske Menneskerettighedsliga også er i stand til afbalanceret, uden at overdrive hverken de lyse eller de mørke sider, at vurdere landets generelle situation objektivt og at sammenligne dets situation med den, der er i andre afrikanske lande, og især nabolandene Algeriet og Libyen, som ikke ligefrem er forbilleder, hvad angår respekt for menneskerettighederne.

Flautre
Hr. formand, kære kolleger, seks måneder efter Europa-Parlamentes beslutning, der gik ud på at bede den tunesiske regering om at sætte en stopper for al overtrædelse af menneskerettighederne og at arbejde henimod en respekt for de grundlæggende friheder, for retsstaten og for udviklingen af det civile samfund, har det tunesiske styre alligevel overtrådt menenskerettighederne i stort omfang og ladet politiafstraffelserne gribe om sig. Den 24. november i år overværede jeg selv en parodi af en retssag, hvor anklagede, der havde været i sultestrejke i tre måneder, og som var ude af stand til at bevæge sig og tale, blev idømt 17 års fængsel. Foran 9. april-fængslet i Tunis så jeg, hvordan hundredvis af politibetjente forhindrede den solidaritetssamling, der var blevet organiseret af demokraterne. Jeg overværede magtovergivelsen i Den Tunesiske Menneskerettighedsliga en uge inden, den kom under retligt tilsyn.
Den daglige harcelering af alle demokraterne og volden over for dem har virkelig bredt sig. De jages, som Hamma Hammami, der er blevet idømt ni års fængsel, og Moncef Marzouki, om hvem man sagde, at han ville komme for retten efter et par dage. Ethvert møde og enhver samling, som den nationale konference, der var blevet organiseret af Tunesiens Nationale Frihedsråd den 10. december i år, forbydes faktisk på grund af politivold. Enhver fri og uafhængig udtalelse censureres, hvilket beslaglæggelsen af Taoufik Ben Briks bøger vidner om.
Hvad skal vi sige, hvad skal vi gøre, og hvordan skal vi tage dels vores udfordring op og dels den, som vores internationale forpligtelser står over for? Parlamentets afstemning om den krævende beslutning, som vi er blevet foreslået, viser, at nej, vi har ikke tænkt os at give op. Anmodningen om et møde i Foreningsrådet, der skal dreje sig om menneskerettighedernes situation i Tunesien, skal følges op af reelle effekter...
(Formanden afbrød taleren)

Coûteaux
Hr. formand, mine damer og herrer, lad os lige holde lidt igen. Nu er det anden gang i år, at Tunesien anklages af Parlamentet, og man kunne spørge sig selv, hvad vores ihærdighed bygger på, eftersom man i grunden dårligt kan se, hvad der retfærdiggør den.
Det er rigtigt, at den demokratiske proces langt fra er fuldendt i Tunesien. Det er den i øvrigt ikke i en meget lang række lande i verden, ligesom den langt fra var det for et århundrede siden i vores lande, hvis den er overhovedet er det nu. Vi ville ikke have holdt ud, at udenforstående lande hele tiden blandede sig.
Her har vi trods alt et land, der kan fortælle mange og bemærkelsesværdige succeshistorier inden for udvikling - et land som måske er menneskerettighedernes første. Dette land har haft en vækst på 6% i 1998, og dens frugter er blevet ligeligt fordelt, for fattigdomsprocenten, efter FN's definition, er på under 10%. Det er ikke tilfældet i alle de rige lande. 80% af tuneserne ejer deres bolig, sociale overførsler udgør en tredjedel af budgettet, mens en anden tredjedel går til uddannelse. Jeg tilføjer, at Tunesien er det første medlemsland af den arabiske liga, der har afskaffet bigami.
Det er dette land, vi hele tiden angriber for forhold, der af og til grænser til det latterlige - og herunder, frue, Ben Briks person - som tværtimod burde anses for at være en af vores vigtigste partnere.
Man kan ikke undgå at betragte dette som en mærkværdig bagvaskelse, og jeg vil gerne sige til Tunesien, at hvis det ser ud som om, at Europa vender det ryggen, vil Frankrig fortsætte med at betragte dette land som en af sine vigtigste partnere.
(Formanden tog ordet fra taleren)

Patten
Hr. formand, jeg vil kort kommentere de fire vigtige forhandlinger om menneskerettighedsspørgsmål, der netop er blevet afholdt. Først Chile. Kommissionen takker Europa-Parlamentet for initiativet med forskellige beslutningsforslag vedrørende Pinochet-sagen og konsolideringen af demokratiet i Chile. Jeg håber, at det chilenske retssystem fortsat vil udvise uafhængighed og effektivitet i denne sag. Chiles regering har klogeligt undladt at blande sig i domstolenes uafhængighed.
Kommissionen er fortsat dybt engageret i overholdelsen af demokratiske principper og grundlæggende menneskerettigheder, og derfor har den givet betydelig og konkret støtte til demokratiseringsprocessen i Chile. Budgetpost B7-703 - demokratiseringsprocessen i Latinamerika - blev oprettet i 1990 for at støtte demokratiseringsprocessen i Chile og Mellemamerika, og den blev senere udvidet til at omfatte alle latinamerikanske lande. Vores erfaringer fra Chile med hensyn til demokrati og menneskerettigheder har derfor haft afgørende betydning for senere projekter i andre lande.
Som parlamentsmedlemmerne ved, forhandler Den Europæiske Union i øjeblikket om en associering af politisk og økonomisk art med Chile. Jeg rejste selv til Santiago for et par uger siden lige inden tredje forhandlingsrunde med Chile. Vi havde en stor gruppe tjenestemænd på stedet. Forhandlingerne var meget vellykkede, og jeg er glad for, at vi får gang i de forhandlinger, der forhåbentlig får den udgang, som det kære medlem omtalte. Som han nævnte, vil aftalen både omfatte en politisk dialog samt handel og samarbejde. I overensstemmelse med vores forhandlingsmandat vil vi insistere på, at aftalen kommer til at indeholde en demokratiklausul, der definerer respekt for demokratiske principper og grundlæggende menneskerettigheder. Vi vil også søge at basere aftalen på retsstatsprincippet.
Jeg kan allerede sige, at Chiles regering synes at være helt enig i vores forhandlingsstrategi. Præsidenten og jeg talte på samme konference i Chile, og jeg er glad for at kunne sige, at vi var enige i vores prioriteringer vedrørende en opfølgning på Rio-topmødet inden topmødet i Madrid, hvor der vil blive gjort status over de hidtidige fremskridt i vores vigtige forhold til de latinamerikanske lande.
Hvad angår Mozambique - som jeg besøgte flere gange i min tid som udviklingsminister - er Kommissionen opmærksom på, at landet er i en afgørende fase, hvad angår en konsolidering af demokratiet. De tragiske begivenheder i sidste måned overraskede ikke blot det internationale samfund, men også det meste af det mozambiquiske samfund. Kommissionen har truffet en række initiativer med henblik på dialog og mægling. Blandt disse initiativer var diskussionerne med præsident Chissano, da han den 16. november besøgte kommissionsformand Prodi og kommissær Nielson, samt de efterfølgende samtaler med udenrigsministeren under Den Europæiske Unions SADC-møde i Gabarone. Efter disse begivenheder blev der fremsat offentlige erklæringer, der beklagede brugen af vold, og der blev indført støtteinstrumenter til retsforfølgning af de ansvarlige. Vi kan forstå, at EU's missionschefer har fulgt nøje med i landets politiske udvikling. De havde et møde med udenrigsministeren den 8. december, og vi har haft kontakt med præsidenten både i Europa og i Mozambique med henblik på at finde et passende niveau for et politisk initiativ fra Den Europæiske Union.
Jeg ønsker ikke at bagatellisere situationen, men skønt den er alvorlig, er den ikke ude af kontrol, og der er nogen frygt for, at en indblanding udefra kan ødelægge chancerne for, at de to parter finder en forhandlingsløsning. På den anden side er det vigtigt, at vi insisterer på, at undersøgelsesresultaterne vedrørende alle de døde offentliggøres, og at ansvaret klarlægges. I de kommende uger skal vi tage hensyn til resultaterne af dialogen mellem de to politiske ledere eller mangelen på en sådan dialog. Vi håber naturligvis, at de politiske ledere kan mødes og finde en vej ud af det aktuelle dødvande, og vi er rede til at støtte ethvert nyttigt mæglingsforum for at forhindre fremtidige konflikter.
Flere af de kære medlemmer har talt om situationen for fangerne i Tyrkiet. Kommissionen deler medlemmernes bekymring over situationen for de sultestrejkende tyrkiske fanger. Sundhedstilstanden hos nogle af disse fanger er meget alarmerende. Kommissionen opfordrer de tyrkiske myndigheder til at gøre deres yderste for at afslutte denne beklagelige situation. Vi glæder os over, at den tyrkiske justitsminister for nylig besluttede at udskyde overførslen af fanger til fængsler af F-typen - som det kære medlem beskrev så udmærket - på ubestemt tid samt hans ønske om at finde et såkaldt socialt kompromis på problemet. Modstanden mod fængsler af F-typen er en af begrundelserne for fangernes sultestrejke. Endelig bemærker Kommissionen, at forbedringen af forvaringsforholdene i tyrkiske fængsler nævnes i tiltrædelsespartnerskabet for Tyrkiet, som Kommissionen vedtog den 8. november, og at det derfor er en betingelse for landets tiltrædelse.
I tiltrædelsespartnerskabsdokumentet nævnes en justering af forvaringsforholdene, så de bringes i overensstemmelse med FN's standardminimumsregler for behandlingen af fanger og andre internationale standarder som en mellemlang prioritet.
Endelig gav de kære medlemmer mig lejlighed til under plenarmødet i juni at præsentere Kommissionens holdning til forholdet med Tunesien. Jeg kunne forklare, hvorfor Kommissionen finder det passende på nuværende tidspunkt at udnytte de positive instrumenter, der er tilgængelige under Euro-Middelhavspartnerskabet - nemlig politisk dialog og fællesskabsfinanser - i håndteringen af menneskerettigheder i Tunesien. Siden da har der været en række udviklinger, hvoraf nogle har været gode, mens andre har været dårlige. Ansvaret for fængslerne er blevet overført til justitsministeriet, visse politiske fanger er blevet benådet, og Den Tunesiske Menneskerettighedsligas kongres forløb uden episoder. På den anden side har vi hørt om påståede sultestrejker blandt politiske fanger, man har anfægtet lovligheden af valgene Den Tunesiske Menneskerettighedsligas bestyrelse, og som tidligere nævnt er der indledt en retssag mod professor Marzouki m.fl.
Med hensyn til vores rolle er jeg - som nævnt i juni - fortsat overbevist om, at vi skal udnytte vores positive partnerskabsinstrumenter korrekt for at støtte alle dem, der arbejder for at forbedre menneskerettighederne i Tunesien, og det kære medlem understregede vigtigheden heraf. Vores missionschefer i Tunis følger nøje med i den aktuelle retssag og øger gradvist kontakten med de tunesiske myndigheder i disse sager. Vi udbygger den politiske dialog med landet.
På det finansielle plan - og det relaterer direkte til det vigtige punkt, som det kære medlem nævnte, og det er et område, hvor vi har nogen erfaring fra andre lande - intensiverer Kommissionens repræsentanter i Tunis bestræbelserne på meget snart at starte to programmer, et for journalister og et andet for ikke-statslige organisationer.
Til slut vil jeg gerne sige, at Europa-Parlamentet har spillet en afgørende rolle, og at det har medvirket til at skabe en øget forståelse og en bedre dialog i disse spørgsmål gennem besøg og offentlige debatter som f.eks. den aktuelle debat. Forhåbentlig betyder det, at vi kan nå til enighed med vores tunesiske partnere i menneskerettighedsspørgsmålene. Jeg ved, at Parlamentet fortsat vil give udtryk for sin holdning til disse emner, så længe der er grund hertil.

Côte d'Ivoire
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende beslutningsforslag:
B5-0906/2000 af Sylla m.fl. for GUE/NGL-Gruppen;
B5-0912/2000 af Van Hecke for PPE-DE-Gruppen;
B5-0919/2000 af Martínez Martínez m.fl. for PSE-Gruppen;
B5-0927/2000 af Maes og Isler-Béguin for Verts/ALE-Gruppen;
B5-0934/2000 af van den Bos og Dybkjær for ELDR-Gruppen,
om Côte d'Ivoire.

Sylla
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, Côte d'Ivoire er gået ind i en helvedeslogik, og situationen bliver værre og værre. Ved at spille på Côte d'Ivoire-nationalitetsfølelsen for at udelukke Ouattara fra det politiske miljø åbner magten op for etnisk konflikt. Ud over Ouattaras person er det i dag alle befolkningerne i nord, alle muslimerne og alle de mennesker, der har et udenlandsk klingende navn, der er ofre for forfølgelser og vold.
De snesevis af mennesker, der er døde de sidste par dage, får mig til at frygte det værste. Fortsættelsen af denne politik kan kun føre til blodbad i lighed med det, der har fundet sted i andre lande. Laurent Gbagbo skal begynde at føre en sand national genforeningspolitik, der bygger på en indstilling af propagandaen for Côte d'Ivoire-nationalitetsfølelsen, en ændring af den racistiske forfatning og på afholdelse af demokratiske valg, hvor ingen af kandidaterne er udelukket, og hvis dette ikke sker, bliver risikoen for løsrivelse og borgerkrig kun større. Kan man kalde et parlamentsvalg gyldigt, hvor kun 34% af befolkningen har stemt, idet millioner af mennesker har boykottet dette valg?
Vi blev glade, hr. kommissær, da general Guei gik af. Hvis vi vil være troværdige nu, må vi være bestemte over for Laurent Gbagbo, for at vi kan forhindre, at dette land kommer ud på et farligt og ukontrollabelt sidespor. Det er ikke tilfældigt, at OAU og mange afrikanske statsoverhoveder uden tvetydighed fordømmer Côte d'Ivoire-nationalitetsfølelsen. De er udmærket klar over, at en etnisk eller separatistisk konflikt i Côte d'Ivoire kan føre til en spredning til hele egnen. Jeg tror ikke, hr. formand, hr. kommissær, at vi kan forholde os passive med hensyn til denne holdning.

Morillon
Hr. formand, hr. Sylla, vores kollega, har lige sagt det, det er med lettelse, at vi har konstateret, at Côte d'Ivoire er begyndt at bevæge sig på rette vej til at blive en retsstat igen på tidspunktet for det nylige præsidentvalg og general Gueis mislykkede forsøg på at holde fast ved magten.
Det er på grund af dette håb, at vi meget bekymrede har fulgt de nylige begivenheders forløb, som på ny har efterladt dette smukke land i et blodbad, der risikerer at fremprovokere et brud mellem nord og syd på grund af etniske og religiøse forhold.
Vi kan kun fordømme denne tilbagegang og opfordre de aktuelle ledere til at dæmpe deres angst, inden voldens og hævnens maskineri udløses, hvis ødelæggelser vi har begrædt, ødelæggelser, der var blevet fremprovokeret af de samme diskriminationer andre steder på jorden og i selve Europa i slutningen af dette århundrede.
EU's opgave er inden for sine grænser at udvide det freds- og stabilitetsområde, som dens grundlæggere har været i stand til at skabe på begge sider af Rhinen for 50 år siden. Dette har kun været muligt gennem genforening og i respekt for hvert enkelt samfunds identitet, samfund, der før var fjendtligt indstillede over for hinanden. Det, der før kun var en drøm, er nu blevet til virkelighed.
Det er den udfordring, magthaverne i Côte d'Ivoire i dag står over for. Lad os håbe, at de har mod på at tage denne udfordring op, og lad os gøre alt, hvad vi kan for at hjælpe dem med det.

Martínez Martínez
Hr. formand, i flere måneder har nyhederne fra Côte d'Ivoire skabt bestyrtelse i offentligheden og foruroligelse i Parlamentet.
Den turbulente situation har overrasket mange, fordi den fandt sted i et roligt og forholdsvis velstående land med institutioner, der fungerede rimeligt, og med et samfund med tilfredsstillende sameksistens.
De traumatiske begivenheder, som har fundet sted der, illustrerer tydeligt den nedtur, som hele det afrikanske kontinent gennemlever. I Côte d'Ivoire har denne nedtur været dramatisk på det økonomiske område. Faldet i kakaopriserne, den tyngende udlandsgæld og stigningen i brændstofpriserne er nogle af de ting, der har ført til en intern situation med stigende spænding, en mærkbar forringelse af det sociale miljø, stigende arbejdsløshed og fattigdom. Under disse forhold var der en passende grobund for fremmedhad med politiske kræfter, som var rede til at udnytte det egennyttigt i forbindelse med begrebet ivorianskhed og lod deres modbydelige fjendtlighed gå ud over indvandrere, der var kommet til landet for årtier siden.
Under disse omstændigheder foregik militærets magtovertagelse, der som altid kun bidragede til at forværre situationen. Volden blev udbredt, især over for indvandrere og borgere, der stammede fra landets nordlige del eller fra nabolande.
Den politiske proces, der skulle til for at genoprette den demokratiske legitimitet, har ikke opfyldt de forventninger, som nogle havde stillet til den. Efter et mere end tvivlsomt præsidentvalg insisterede Europa-Parlamentet på at forlange, at parlamentsvalget den 10. december skulle være frit, retfærdigt og pluralistisk. I dag må vi erkende, at vores krav ikke er blevet opfyldt. Det værste er, at valget ikke engang fandt sted i 32 valgkredse, hvorfor legitimitetskrisen er endnu mere åbenbar.
Derfor er det nødvendigt at skabe politiske forhold, der kan sætte en stopper for udelukkelsen, tillade RDR's og andre politiske kræfters deltagelse i den demokratiske proces og, i det mindste under disse omstændigheder, mens valget i januar afventes, sikre, at der åbnes vej for tilbagevenden til demokratiske tilstande. Det er ikke et spørgsmål om at udskrive valg for enhver pris. Hvis et valg virkelig skal kunne rette op på den nuværende situation, er det nødvendigt først at skabe betingelser for, at valghandlingen kan foregå i et miljø med civil fred og forsoning. Betingelserne for det er, at ingen føler sig udelukket, at den højesteret, som militærjuntaen har indsat, forsvinder, at statschefen utvetydigt deltager i genoprettelsen af demokratiet, og at der lyttes til Mæglingskomitéen for National Forsoning.

MacCormick
Hr. formand, som hr. Justice Stevens bemærkede så sent som i går, er det ikke godt for retsstatsprincippet eller demokratiet, hvis dommerne blander sig i retssagerne og ser bort fra stemmerne fra den ene eller den anden side. Det er præcist det, der er sket i Côte d'Ivoire, og så vidt jeg ved på en endnu mere grov måde. Her har der været tale om en meget uretfærdig indblanding i og forstyrrelse af en korrekt valgproces. Her i Parlamentet må vi forsvare befolkningen i Côte d'Ivoire - og alle andre steder - og deres ret til et retfærdigt og velorganiseret demokratisk system med upartiske domstole.
Vi er godt klar over, at Den Europæiske Union har et vist fodfæste i den aktuelle sag gennem artikel 96 i Cotonou-partnerskabsaftalen. Med dette beslutningsforslag opfordrer vi Kommissionen til at udnytte dette fodfæste, og det håber vi så, at den vil gøre.

Cauquil
Hr. formand, vi kan ikke bakke op omkring forkastelsen af den xenofobe politik, der favoriserer de etniske gruppers magt, og som føres af lederne i Côte d'Ivoire, uden at vi samtidig forkaster den udefinerbare politik, der føres af de franske statsmyndigheder, der ikke blot støtter Côte d'Ivoires præsident og hans politik, men som også laver diplomatisk promotion over for regeringerne til hans fordel.
Denne holdning afspejler perfekt fortsættelsen af den franske imperialismes politik. Dens ledere har uanset deres overbevisning den ene efter den anden støttet Houphouët-Boignys diktatur og derefter Bédiés autoritære og korrupte styre. Siden har de støttet militærkuppets general Guei og i dag den såkaldte socialist, men sande xenofob, Gbagbo. Den franske stat er ligeglad med, hvad Côte d'Ivoires ledere pålægger deres eget folk, sålænge de trofast varetager de interesser, som næres af de store franske firmaer i Côte d'Ivoire. Disse firmaer har såvel under kolonialismen som bagefter altid tjent fedt på at plyndre dette land og på at udnytte dets arbejderklasse.

Coûteaux
Hr. formand, det glæder mig, at vi har lejlighed til at tale om Afrika, hvilket vi gør alt for lidt. Så lad os dog for en gangs skyld, af nåde, lade være med at understrege, og endog overdrive, rivaliteterne i de unge og skrøbelige afrikanske nationer.
Den demokratiske proces i Côte d'Ivoire er nu på rette vej. Ophavsmanden til statskuppet i december 1999 blev slået af det almindelige valg - en bemærkelsesværdig begivenhed, som man ikke ville have set for 20 år siden - til fordel for en kandidat, som man kan betragte som den fuldstændigt legitime præsident for Côte d'Ivoire.
Det påhviler os derfor at antage, at de mennesker, der bestrider præsident Gbagbos legitimitet, udøver undergravende virksomhed, hvilket Côte d'Ivoires regering har lov til at tage i betragtning. Ouattara er ikke af ivoriansk oprindelse, og det er fuldt ud forståeligt, som det ville være det i enhver af vores stater, at Côte d'Ivoire fjerner dem, der ikke har ivoriansk statsborgerskab fra de nationale ansvar. Côte d'Ivoire-nationalitetsfølelsen forekommer mig personligt fuldt ud velfunderet.
Jeg tilføjer, at de tredjelande, der nyder godt af denne situation for at bringe Côte d'Ivoire ud af balance, uden tvivl fordi de ikke kan komme til at kontrollere dette land, ikke kommer til at forhindre, at demokratiet gør fremskridt i Afrika, især i det fransktalende Afrika og i Côte d'Ivoire i særdeleshed, efter Senegal i starten af året. Det er op til Frankrig at ledsage sine partnere og allierede på denne frelsensvej.

Patten
Dette er en vigtig forhandling. Jeg vil gøre det klart, at Kommissionen deler Parlamentets opfattelse af, at overgangen fra militærkup til en valgt regering i Côte d'Ivoire mildt sagt har ligget langt fra de demokratiske standarder, vi er vant til at se.
Kommissionen beklager dybt, at præsidentvalget - der allerede mistede noget af sin troværdighed, da nogle af de primære kandidater blev frakendt deres valgbarhed - ikke blev opvejet af et mere åbent parlamentsvalg, der kunne have givet hele befolkningen mulighed for at afgive deres demokratiske stemmer. Det var, hvad Den Europæiske Union havde håbet på. Den 28. oktober udsendte vi en erklæring, hvori vi opfordrede hr. Laurent Gbagbo til at indføre det demokrati, som borgerne i Côte d'Ivoire skriger efter.
Kommissionen er også meget bekymret over de seneste uroligheder. Vi er meget bekymrede over de massakrer, der fandt sted i forbindelse med valgene i oktober og starten af december. Vi tror ikke, at der kan blive nogen national forening, før man har fundet de ansvarlige for disse handlinger.
Myndighederne i Côte d'Ivoire har lovet at iværksætte juridiske undersøgelser af begivenhederne i oktober, og der er også nedsat et internationalt undersøgelsesudvalg. Vi mener, at man bør benytte samme fremgangsmåde i forbindelse med de seneste uroligheder og straks iværksætte undersøgelser.
I lyset af den aktuelle situation agter Kommissionen at foreslå, at der iværksættes høringer på basis af artikel 96 i Cotonou-aftalen. Jeg håber, at det er tilfredsstillende for hr. MacCormick, skønt jeg troede, at skyggerne fra hr. Justice Brandeis og hr. Justice Frankfurter var blevet forstyrret en smule med sammenligningen mellem højesteret og dommersædet i Côte d'Ivoire.
Formålet med disse høringer er at foretage en grundig vurdering af situationen sammen med vores AVS-partnere, herunder Côte d'Ivoire. Vi sigter mod et resultat, der omfatter alle partier i det politiske system, og som forsoner de forskellige befolkningsgrupper - nord og syd, muslimer og kristne.
Høringerne vil også omfatte en omvurdering af betingelserne for Den Europæiske Unions samarbejde med Côte d'Ivoire. Indtil videre har samarbejdet været begrænset til direkte støtte af befolkningen og til det civile samfund, specielt gennem ikke-statslige organisationer og i form af humanitær bistand. Der blev tildelt 300.000 euro i kølvandet på begivenhederne i oktober. Vi mener, at det er tilstrækkeligt til at dække de medicinske behov i forbindelse med urolighederne i starten af december.
Jeg håber, at det tydeligt viser vores bekymring over situationen. Jeg ønsker endnu en gang at forsikre Parlamentet om, at vi vil holde det fuldt orienteret om resultatet og udviklingen af diskussionerne om artikel 96 i Cotonou-aftalen.

Formanden
Tak, hr. kommissær. De har dækket mange emner denne eftermiddag. Vi er Dem meget taknemmelig.
Under forhandlingen om den britiske ubåd i Gibraltar lovede De at videregive et dokument om Gibraltars ordning vedrørende offentlig sikkerhed til parlamentsmedlemmerne. Formanden kan nu udlevere en halv snes stykker.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Vi går over til afstemning om et øjeblik.

Bautista Ojeda
Hr. formand, hr. kommissær, jeg beder Dem undskylde min optræden under forhandlingen.
Med hensyn til de løgnagtige hentydninger til min person skal jeg sige, at det ikke er min normale adfærd, og at jeg på intet tidspunkt har ønsket at forhindre forhandlingens korrekte afvikling.

Formanden
 Mange tak, hr. Bautista Ojeda.
Den aktuelle og uopsættelige debat er afsluttet.
Vi går nu over til afstemning.
Om forslag til beslutning om tyrkiske fanger

Wurtz
Hr. formand, der er noget, jeg gerne vil have klarhed på. Vi var fuldstændigt indstillede på, at der skulle være en fælles beslutning om Tyrkiet ved afslutningen af denne forhandling. Men efter hvad jeg har hørt, har alle de andre grupper trukket deres beslutning tilbage. Hvis det er tilfældet, ville fastholdelsen af en enkelt beslutning være helt igennem formel, og i det tilfælde trækker jeg vores gruppes tilbage.
Bekræft venligst over for mig, at de andre grupper har trukket deres tilbage.

Formanden
 Hr. Wurtz, jeg vil gerne være lige så sikker som De, men jeg kan kun vide, om de er blevet trukket tilbage, når nu der ikke foreligger noget skriftligt om det, hvis alle de politiske grupper hver især erklærer at ville trække deres beslutningsforslag tilbage.

Swoboda
Hr. formand, jeg ønsker at følge min kollega, Wurtz, og også formelt trække vores resolutionsforslag tilbage.

Auroi
Hr. formand, Gruppen De Grønne trækker også sit beslutningsforslag tilbage.

Cox
Hr. formand, formelt og ikke skriftligt, jeg trækker forslaget tilbage.

Formanden
 Da det forholder sig sådan, kan jeg fastslå, at alle forslag til beslutning nævnt af hr. Wurtz er blevet trukket tilbage, hvorfor afstemning herom bortfalder.

AFSTEMNING (fortsættelse)
Titley
Hr. formand, jeg vil gerne bede kommissær Patten forklare mig, hvordan Kommissionen vil hjælpe med at reparere en ubåd, hvilket er hvad, vi netop har stemt om.

Patten
Som det ærede medlem ved, har jeg allerede talt til Parlamentets medlemmer to gange i eftermiddag om dette emne, men jeg talte om Kommissionens kompetence - jeg sagde ikke, at den er kompetent i alle sager.

Formanden
 Mange tak, hr. kommissær Patten.
  
STEMMEFORKLARING - Betænkning af Langen (A5-0371/2000)

Lund
De danske socialdemokrater har i dag stemt for betænkningen af Werner Langen om verdens værftsindustri. Det har vi gjort, fordi vi mener, at det er vigtigt, at der findes en ordning for fair konkurrence inden for verdens værftsindustri, og at den måde, lande som Sydkorea statsstøtter deres værfter på, er med til at ødelægge verdens skibsbygning. En unfair konkurrence kan være med til at ødelægge gode skibsbygningsmiljøer, tab af know-how og tab af arbejdspladser og kan på lang sigt føre til monopoltilstande, hvilket ikke vil være til gavn for verdenshandlen.
Vi kan dog ikke støtte det konkrete forslag om at forlænge ordningen med driftsstøtte i indtil 2 år. Grundlæggende mener vi ikke, at vi løser værftsindustriens problemer ved at fortsætte en konkurrence på størrelsen af statskasser. Vores manglende støtte til at forlænge driftsstøtten i indtil 2 år er dog politisk betinget af, at der også internt i EU er en fair konkurrence. Det er derfor vigtigt, at Kommissionen følger meget tæt op på beslutningerne og griber ind, dersom der også internt i EU fortsat er tale om ulovlig statsstøtte til skibsværfter.
(Mødet hævet kl. 18.10)

