Den europæiske sikkerhedsstrategi (forhandling)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning af Karl von Wogau for Udenrigsudvalget om gennemførelsen af den europæiske sikkerhedsstrategi i forbindelse med den europæiske sikkerheds- og forsvarspolitik.
Karl von Wogau 
Hr. formand, mine damer og herrer! Hr. formand, jeg vil gerne indlede med at gøre Dem opmærksom på, at hr. Dimitrakopoulos har overdraget sine to minutters taletid til mig, således at jeg er i den lykkelige situation at kunne disponere over syv minutters taletid.
Vi taler om EU's sikkerhedsstrategi, der blev vedtaget den 12. september 2003 af stats- og regeringscheferne på forslag fra den højtstående repræsentant Solana. De grundlæggende træk i sikkerhedsstrategien er stadig aktuelle, men vi er også nødt til at konstatere, at den geopolitiske situation har ændret sig i denne periode, at der er andre fokusområder. Det er grunden til, at vi kræver i betænkningen, at Rådet en gang i hver valgperiode over for Europa-Parlamentet fremlægger en rapport om EU's sikkerhedsstrategi, der så kan blive diskuteret i de nationale parlamenter og i Europa-Parlamentet. Sådan fungerer det også i USA. Her finder der også rapportering sted fra centralt hold en gang i hver valgperiode, og derfor kunne denne type tiltag hos os også bidrage til at intensivere den transatlantiske dialog om disse spørgsmål.
Vi har jo andre fokusområder i vores europæiske sikkerhedsstrategi, end USA har p.t. Vi satser på en multipolar verdensorden. Solana kalder det effektiv multilateralisme. Vi satser ikke på koalitioner af villige, men derimod på FN's charter og de internationale organisationer. Hvis vi vil opnå succes med denne strategi, må vi også være klar over, at det kun vil lykkes os, hvis det også lykkes os at øge effektiviteten hos de internationale organisationer.
Betænkningen indeholder desuden et forslag til en ny definition på det næste mål, vi skal stræbe efter, og det er sikkerheds- og forsvarsunionen. Sikkerheds- og forsvarsunionen er også noget, EU-borgerne ønsker, for 70 % af EU's borgere ønsker ifølge opinionsundersøgelser, at EU får kompetence inden for sikkerheds- og forsvarspolitikken og inden for EU's egen sikkerhed. Det forventer borgerne af EU.
Men hvad er en sikkerheds- og forsvarsunion? En sådan omfatter elementer som f.eks. en europæisk udenrigsminister, sådan som det foreslås i forfatningsudkastet. Vi foreslår desuden en viceudenrigsminister, der også skal være ansvarlig for forsvarsanliggender. Hvorfor? Jeg er - stadig - formand for Europa-Parlamentets Underudvalg om Sikkerhed og Forsvar, men jeg mangler en partner hos den udøvende magt. Det kommer også til udtryk ved, at der ikke er nogen, der har sat sig på Rådets plads her.
Vi har brug for en partner hos den udøvende magt i disse anliggender, der befinder sig i en stadig udvikling. Derfor vores krav om en viceudenrigsminister. Dertil hører også - det står ikke i betænkningen, men jeg ved, Elmar Brok er opmærksom på det - en fælles diplomatisk tjeneste og en gensidig bistandsforpligtelse, sådan som det foreslås i forfatningsudkastet, og som det også allerede står i Bruxelles-traktaten, grundlaget for Den Vesteuropæiske Union.
Mit personlige forslag går ud på at fokusere på dette sikkerheds- og forsvarsunionsprojekt, hvis vi vil gøre forsøg på at vække forfatningsprocessen til live igen. Jeg er sikker på, at det er lettere at overbevise folk om, at de ønsker en fælles sikkerheds- og forsvarspolitik, end at skulle forklare dem endnu en gang, hvad en forfatning er.
Tidligere er tingene altid lykkedes for os, når vi først har sagt, hvad vi ønsker at gøre, og derefter har konkluderet, hvilke institutioner og hvilke institutionelle ændringer der var nødvendige. Derfor ville det efter min mening være hensigtsmæssigt at fokusere på dette projekt i forfatningsprocessen.
Vi har i dag tropper under EU-kommando. De befinder sig i Bosnien-Hercegovina og i Congo. Fra begyndelsen af 2007 vil vi i hvert halvår have to kampgrupper til rådighed - på engelsk har de det pæne navn battle groups - og det er disse kampgrupper, der skal stå til rådighed på kort sigt. Her har EU og Europa-Parlamentet et særligt ansvar, og det er et ansvar for de soldater, vi sender af sted - til Congo, til Bosnien-Hercegovina og andre steder - så de ikke udsættes for unødige risici. Der opstår altid unødige risici for soldater, når de ikke har det rigtige udstyr eller en passende ledelsesstruktur. Derfor stiller vi i denne betænkning nogle forslag, der kan afhjælpe de mangler, vi har i forbindelse med opklaringsarbejde - mangler, vi igen har kunnet konstatere i Congo.
Med hensyn til telekommunikation og transport til lands og til søs har EU stadig et væsentligt underskud. Vi har dog frem for alt brug for en effektiv demokratisk kontrol. Med til en demokratisk kontrol hører imidlertid information og høring. Det mangler vi stadig ofte. Vi bliver ikke informeret tilstrækkeligt om det, der planlægges fra Rådets side. I den interinstitutionelle aftale står der, at vi skal høres, men det sker med meget store forsinkelser.
Sikkerhedsanliggender, krigs- og fredsanliggender er anliggender, man ikke må overlade til generalerne. Man må dog heller ikke overlade dem til den udøvende magt alene. Her har vi derimod brug for den demokratiske kontrol fra de folkevalgte parlamenters side, altså de nationale parlamenter og Europa-Parlamentet.
Margot Wallström
Hr. formand! Kommissionen glæder sig over denne omfattende betænkning, som viser, hvilken betydning Europa-Parlamentet tillægger den europæiske sikkerhedsstrategi og sikkerhedsområdet mere generelt.
Som De ved, er dette ikke et område, hvor Kommissionen fører an, men vi yder et vigtigt bidrag til sikkerheden i krisesituationer. Jeg er enig med ordføreren om, at vi er nødt til at handle på grundlag af et omfattende sikkerhedsbegreb i den nuværende sikkerhedssituation, og at der skal tages højde for både eksterne og interne sikkerhedsaspekter. Vi må bruge alle de instrumenter, der er til rådighed, både civile og militære, og uanset om de er i hænderne på medlemsstaterne eller Unionen, for at nå vores mål på sikkerhedsområdet. Og som vi gav udtryk for i Kommissionens meddelelse fra juni måned med titlen "Europa i verden", må vi styrke sammenhæng, effektivitet og synlighed gennem en pragmatisk og samarbejdsbetonet fremgangsmåde. Lad mig forsikre Dem om, at Kommissionen fortsat vil samarbejde med Rådet i fuld respekt for vores respektive institutionelle ansvarsområder.
Jeg føler mig opmuntret af de seneste forsøg inden for EU fra medlemsstaterne, Kommissionen og rådssekretariatet på at arbejde tættere sammen om at nå målene i den europæiske sikkerhedsstrategi. Lad mig nævne nogle eksempler: udviklingen af principperne for en reform af sikkerhedssektoren og afvæbning, demobilisering og reintegration samt konkrete aktioner i Afghanistan og i Den Demokratiske Republik Congo; grænsebistandsmissionen i Rafah og i Moldova og den planlagte mission til Kosovo.
De nye instrumenter, der blev indført i forbindelse med de finansielle overslag for 2007-2013 vil lette en bedre koordination. Stabilitetsinstrumentet vil navnlig gennem sit kort- og langsigtede perspektiv hjælpe os med at reagere fleksibelt på kommende udfordringer, samtidig med at vi imødekommer Deres krav om bedre parlamentarisk kontrol på sikkerhedsområdet.
Kommissionen har aktivt udformet politikker som reaktion på store sikkerhedstrusler samt til at fremme en effektiv multilateralisme. Kommissionens arbejde har bl.a. været fokuseret på naboskabspolitikken, udviklingsbistandens effektivitet, humanitær bistand og civilbeskyttelse. Ved at udnytte de hidtidige erfaringer vil vi snart fremsætte forslag til en styrket ENP. I betænkningen henvises der også til forskellige initiativer fra Kommissionen inden for områderne katastrofe- og kriseberedskab, herunder nødsituationer på sundhedsområdet.
I betænkningen glæder man sig over Kommissionens arbejde med at oprette et europæisk marked for forsvarsudstyr og navnlig de kommende initiativer om indkøb af forsvarsudstyr og handel inden for Fællesskabet. Vi er taknemmelige for Parlamentets fortsatte støtte på dette følsomme område. Fremskridt på dette område vil bidrage til at styrke det europæiske erhvervslivs konkurrenceevne og udviklingen af den militære og civile kapacitet for EU-politikkerne.
Kommissionen er Parlamentet særligt taknemmelig for støtten til sikkerhedsforskning og rumfartspolitik, som allerede er specifikke tematiske prioriteringer inden for det syvende rammeprogram. Vi er helt enige om forskningens betydning for konkurrenceevnen.
På disse områder har Kommissionen et tæt samarbejde med Det Europæiske Forsvarsagentur med henblik på at sikre komplementaritet og synergi inden for udvikling af kapacitet og styrkelsen af Europas industrielle grundlag. Kommissionen og Det Europæiske Forsvarsagentur spiller sammen en nøglerolle i skiftet fra en national til en europæisk metode og for konvergensen mellem sikkerheds- og forsvarsindustrierne. Vi vil gøre dette inden for grænserne af den nuværende institutionelle ramme og klart definerede politiske holdninger vedrørende forskning med civile og militære formål med fuld respekt for den civile karakter af det europæiske program for sikkerhedsforskning.
Sammenfattende vil jeg gerne understrege, at betænkningerne fra Parlamentet er særdeles velkomne og det samme gælder de fælles møder mellem Udenrigsudvalget og de tilsvarende udvalg i de nationale parlamenter samt de offentlige høringer. En regelmæssig status kan være nyttig med henblik på at vejlede vores indsats for at tilpasse vores strategier til et ændret miljø. Kommissionen er glad for at kunne bidrage til denne debat ved at fremlægge fuldstændige oplysninger om vores aktiviteter som led i den overordnede EU-indsats.
Elmar Brok
Hr. formand, fru næstformand! Jeg vil gerne rette en tak til Dem, fru næstformand, fordi De er her og dermed dokumenterer, at Kommissionen mener, sikkerheds- og forsvarspolitikken er et vigtigt anliggende. Rådets fravær i denne sag viser - hvis jeg skal beskrive det i positive vendinger - at det finske rådsformandskab med ophævelsen af søjlestrukturen er på vej til at acceptere, at også sikkerheds- og forsvarspolitikken er overgået til Fællesskabets kompetenceområde. Hvis det ikke var for min positive udlægning, så ville jeg være meget vred over Rådets fravær.
Udenrigs-, sikkerheds- og forsvarspolitikken får stadig større betydning, og jeg vil gerne takke Karl von Wogau for betænkningen og også for det arbejde, man har ydet i Underudvalget om Sikkerhed og Forsvar, og som viser, at vi står over for et virkelig afgørende område på grund af den udvikling, der finder sted. Når jeg ser, hvor meget arbejde vi lægger i energiforsyningssikkerheden, når jeg ser på Iran-situationen, på de ændringer, der måtte komme i Irak- og Afghanistan-politikken efter det amerikanske valg, på den diskussion, vi havde om Gaza her til eftermiddag, når jeg ser, hvad der sker i Darfur og i andre regioner, hvor den ene part køber råstoffer, og den anden part kæmper for menneskerettigheder og så holder store topmøder i Beijing og Shanghai, så forstår man let, at dette anliggende vil få stadig større betydning for Europas overlevelse. Derfor skal vi også foretage os det nødvendige. Kun ved, at vi europæere bliver mere troværdige, også hvad angår vores militære kapacitet, kan vi gennemføre i Den Transatlantiske Alliance, at der ikke kun skal satses på militær, men derimod på treenigheden forebyggelse - og dette element skal have forrang - civil krisestyring og militær kapacitet. Det kan vi kun gennemføre ved at have en stærk position i det såkaldte Vesten. Derfor skal vi også sørge for, at forbindelserne til NATO bliver styrket.
Det ville glæde mig, hvis vi ikke havde disse mange enkeltstående aktiviteter med de nationale hovedkvarterer, men at man i stedet blev enig om på politisk plan, at disse aktioner i højere grad hører ind under Berlin+, fordi dette ville betyde større fællesskab, men samtidig også større fællesskab og samarbejde med NATO.
Helmut Kuhne
Hr. formand! Tillad mig at komme ganske kort ind på det resultat, der er opnået i udvalget, set fra vores socialdemokratiske vinkel.
For os er der tre vigtige punkter. For det første er der behov for at styrke de diplomatiske og civile elementer i sikkerhedsstrategien. For det andet er det nødvendigt at undgå de fælder, der ville føre til en militærdoktrin uden grundlag. Der er ingen termer såsom "forebyggende" eller lignende i teksten. For det tredje skal der skelnes klart mellem instrumenter og institutionelle krav. Der er efter vores mening tale om vigtige fremskridt, og det har været muligt at komme videre med disse punkter takket være et godt samarbejde med ordføreren. Det siger jeg også tak for. Set fra en socialdemokratisk vinkel er der dog stadig et par kontroversielle punkter.
Vi ser en fare for, at ønskelisterne bliver stadig længere her op mod jule. Vi bør koncentrere os om de prioriteter, der er vedtaget: lufttransport, information og kommunikation. Vi har egentlig ikke brug for ønsker som bæltekøretøjer, en flådestyrke i Middelhavet og hangarskibe. Det forringer muligheden for at forfølge de prioriteter, der er virkelig vigtige i henhold til strategien. Man må også spørge sig selv, om de sidstnævnte eksempler ikke hører hjemme i en helt anden kontekst end sikkerhedsstrategien.
Selv om vi støtter de fleste ændringsforslag, der præciserer de diplomatiske, civile og nedrustningspolitiske dele af teksten yderligere, mener vi ikke, at forebyggelse af kriser under nogen som helst tænkelige omstændigheder udelukkende skal baseres på ikkemilitære instrumenter.
Den virkelighed, vi har med at gøre - og det er noget, ordføreren nævnte - er jo allerede en anden i dag. Vi har sendt soldater til Makedonien for at forhindre borgerkrig i at bryde ud dér, sådan som det har været tilfældet i andre af det tidligere Jugoslaviens stater. Vi har ikke kun sendt civile instrumenter, men også et militært kontingent til Congo for at sikre, at valget kan blive afholdt under fredelige forhold. Jeg er sikker på, at dette kontingent kan vende tilbage i slutningen af måneden.
Afslutningsvis vil jeg gerne endnu en gang komme ind på det punkt, ordføreren nævnte helt i starten, og som han helt korrekt havde fokus på, nemlig nødvendigheden af en regelmæssig evaluering af trusselsanalysen og de foranstaltninger, der træffes som led i sikkerhedsstrategien. Det næste skridt efter vedtagelsen af betænkningen bør være at drøfte, hvordan vi skal organisere processen fra Parlamentets side.
Annemie Neyts-Uyttebroeck
Hr. formand! Først vil jeg gerne lykønske hr. von Wogau med hans fremragende betænkning, der indeholder en præcis og omfattende gennemgang af den nuværende tankegang i Udenrigsudvalget og Underudvalget om Sikkerhed og Forsvar. Jeg vil også gerne takke ham for hans indsats for at nå frem til den bredest mulige aftale med de øvrige politiske grupper. Selv om dette bestemt betyder, at min gruppe vil stemme for betænkningen, vil jeg gerne fremhæve to punkter.
Det første er behovet for at sikre en effektiv parlamentarisk kontrol, både på nationalt plan og EU-plan. Som det er blevet sagt, er EU i øjeblikket engageret i et stigende antal militære og civile operationer i forskellige dele af verden. Jeg insisterer på behovet for, at Parlamentet løbende bliver holdt ajour og underrettet og hørt, hver gang man overvejer en ny operation. Hidtil er alle disse operationer gået godt, men det er bestemt muligt, at der en dag opstår en alvorlig hændelse, og der vil så opstå et udbredt krav om parlamentarisk kontrol.
For det andet er der også behov for en langt tydeligere præcisering af de respektive roller og ansvarsområder for Kommissionen, den højtstående repræsentant, Rådet og medlemsstaterne. Som betaler det, der alt for ofte besluttes fra sag til sag, hvilket igen vanskeliggør kontrollen. Dette giver anledning til dobbeltarbejde og spild, og værst af alt fører det også til direkte konkurrence mellem f.eks. Rådets særlige udsendinge og Kommissionens delegationer. Både Rådet og Kommissionen vil naturligvis benægte, at dette er tilfældet, men nogle af os ved bedre, selv om denne konkurrence heldigvis ikke er hovedreglen.
Endelig er der mest af alt brug for politisk vilje fra medlemsstaternes regeringer, og det er desværre en ganske anden historie.
Angelika Beer
Hr. formand, mine damer og herrer! Det er sædvane her i Parlamentet at lykønske ordføreren til at begynde med. Det vil jeg også gerne gøre, men jeg er meget bedrøvet over, at det er første gang i to og et halvt år, at jeg ikke kan anbefale min gruppe at stemme for, medmindre der vedtages visse væsentlige ændringsforslag fra vores side.
Jeg vil gerne komme med en begrundelse, både med hensyn til indholdet og rent formelt. Grundlæggende kan man - og det var et af medlemmerne inde på - i vid udstrækning læse betænkningen som en indkøbsliste for våbenindustrien. Det er dog ikke holdbart, når man tænker på titlen "Europæisk sikkerhedsstrategi og europæisk sikkerheds- og forsvarspolitik", for her er der tale om nogle langt mere komplekse koncepter.
For så vidt er betænkningen ikke noget comprehensive concept, men snarere det modsatte. Jeg antager, at det er årsagen til, at ordføreren har fået 45 ændringsforslag fra sin egen gruppe, hvilket er et betragteligt antal.
I betænkningen gøres der forsøg på at udviske de traktatfæstede grænser mellem ydre og indre sikkerhed. Europol henhører under den europæiske sikkerheds- og forsvarspolitik. Den europæiske sikkerheds- og forsvarspolitik skal anvendes til at bekæmpe terrorisme, til at beskytte infrastrukturen, til at beskytte energiforsyningen og til at beskytte de ydre grænser. Blandingen af politimæssige, militære og juridiske opgaver er en eklatant overtrædelse af de gældende traktater. Derudover giver det anledning til yderligere sikkerhedspolitiske problemer. Det er netop den tilgang, vi ser hos Bush, hos Cheney og hos den netop tilbagetrådte Rumsfeld. Homeland security som model for den amerikanske sikkerhedspolitik har allerede fejlet - det er ikke en model, vi behøver kopiere.
Dernæst lader man i betænkningen, som om der slet ikke findes nogen civil del af den europæiske sikkerheds- og forsvarspolitik. Men et stort flertal af de 17 missioner under den europæiske sikkerheds- og forsvarspolitik er af civil karakter. De civile konfliktforebyggende foranstaltninger kommer også til kort, og netop de havde ellers været vigtige nu.
Derudover er det på tide at tale et tydeligt sprog med hensyn til den europæiske sikkerhed i stedet for at gå i detaljer om forsvarsmarkedet, at tale et tydeligt sprog med hensyn til den konventionelle og den nukleare nedrustning. Dette emne dukker ikke op i betænkningen.
Endelig vil jeg gerne komme ind på spørgsmålet om det militærudstyr, der skal anskaffes. Hangarskibe, satellitkommunikation - der bliver fremsat krav om alt dette med den begrundelse, at vi er i færd med at udvikle os til en forsvarsunion. Hvad bliver der af en reel vurdering af, hvad vi skal foretage os nu? Vi skal stræbe efter en harmonisering, vi skal tvinge nationalstaterne til at harmonisere strategier, strukturer og udstyr. Men en forsvarsunion, det står hen i det uvisse. Tidligere var det altid De Grønne, der var fundamentalister, men at De nu også er det, er meget besynderligt.
Efter min mening bliver der vendt op og ned på beslutningerne fra Köln, Helsinki og Feira. Som lærer ville jeg give denne bedømmelse: "Emnet misforstået: 6". Jeg beklager at måtte sige det, men det er et forsøg på at remilitarisere den europæiske udenrigspolitik. I udvalget forhandlede vi os frem til en konsensus, der blev brudt af ordføreren selv i sidste øjeblik. Det er en unfair fremgangsmåde, som vi ikke kan acceptere.
Tobias Pflüger
Hr. formand! Det lader til, at De Grønne tager ved lære. Formanden for Underudvalget om Sikkerhed og Forsvar har fremlagt en betænkning om EU's militærpolitik. Betænkningen er imidlertid pakket ind i socialdemokratisk vat. Der er blødt op på det oprindeligt klare sprog. Formuleringen om, at EU skal være åben over for konceptet om forebyggende krig under visse betingelser, som var indeholdt i udkastet, har tilsyneladende ikke længere nogen plads. Her var sproget måske for klart.
Betænkningen indeholder de politiske fejl, der sædvanligvis begås, når der er tale om en militariseret EU-udenrigspolitik. I risikoanalysen fra ESS, der anvendes i betænkningen, nævnes den internationale terrorisme, udbredelsen af masseødelæggelsesvåben, regionale konflikter, fejlslagne stater og organiseret kriminalitet som de største trusler, EU og dets borgere står over for.
Hvad med fattigdom, sult og social ulighed? I betænkningen lægges der et godt ord ind for en militær grænseovervågning - af hvem egentlig? - på samme måde som for en militært sikret adgang til ressourcerne. EU ønsker at opbygge et strategisk partnerskab med NATO. I betænkningen hilses NATO's stadig bedre evne til at påtage sig en rolle ved indsatser uden for dets allianceområde velkommen. I en betænkning fra Europa-Parlamentet! Der kræves en væsentlig styrkelse af EU's indsatskapacitet inklusive luft- og søtransport, og blandingen af civile og militære tiltag fremmes yderligere.
Betænkningen er et kravkatalog for øget militarisering af EU. Der bliver således krævet flere penge til kriseindsats, og pengene skal komme fra fællesskabsbudgettet, altså nye finansieringer. Efter de numre, man lavede med ATHENA, foreslås det nu at indføre et virtuelt militærbudget.
Vi ved alle, at Nice-traktaten helt korrekt forbyder et selvstændigt EU-militærbudget. Derfor gribes der igen til den døde EU-forfatningstraktat. Der står "understreger betydningen af traktaten om en forfatning for Europa, som vil udvirke væsentlige fremskridt i retning af en sikkerheds- og forsvarsunion". Det er også netop grunden til, at vi er imod EU-forfatningstraktaten. Det, der kræves her, er en EU-militærunion.
Betænkningens punkt 51 og 52 er som en ønskeseddel fra dem, der ønsker at gøre EU til netop denne militærunion: nye våben, flere penge til, at EU også kan agere militært på verdensplan som global player. Det er den forkerte vej! For tiden er EU involveret i mindst 11 militær- og politiindsatser rundt om i verden. Der er planer om flere. Nu står Afghanistan på programmet. I Afghanistan dræbes der flere og flere civile af NATO-tropper. EU vil vel deltage i denne elendighed så hurtigt som muligt. Det, der er brug for lige nu, er en tilbagetrækning af tropperne, f.eks. fra Afghanistan. Vi har ikke brug for en yderligere oprustning af EU. Vi har brug for et civilt EU. Nedrustning er det, der skal til!
Gerard Batten
Hr. formand! I de tidlige 1950'ere foreslog Jean Monnet et europæisk forsvarsfællesskab med en Europahær ledet af en europæisk forsvarsminister, et fælles budget og fælles våbenkøb. Dette projekt blev heldigvis afvist af franskmændene, efter at præsident de Gaulle modsatte sig tanken.
Jean Monnet og hans akolytter lod sig ikke kue og forfulgte tanken om en europæisk politisk union med økonomiske midler i stedet for med forsvarsmidler og militære midler. Mere end 50 år efter har vi en Europæisk Union, der næsten har gennemført sin politiske dagsorden: Den har sin egen præsident, sit eget kabinet i form af Kommissionen, sit eget Parlamentet, fælles valuta, flag, hymne og Domstol, for blot at nævne nogle få af Unionens attributter.
Men hvis den skal være en rigtig stat, skal den have sine egne militærstyrker, og det er det, betænkningen drejer sig om. I betænkningen slås der til lyd for en fælles politik for udstyr og indkøb af udstyr samt integrerede kommando-, kontrol- og kommunikationssystemer. Hvordan kan man bedre sikre integrationen af Europas nationale militære styrker end ved at sikre, at de bliver så afhængige af hinanden, at de ikke kan operere selvstændigt. Der er imidlertid puttet sukker i skeen med den militaristiske medicin i form af henvisninger til humanitære operationer og krisestyring. Men kald det, hvad De vil, det er en hær, og hvis krig er videreførelse af politik med andre midler, har EU brug for en hær til at forfølge sine udenrigspolitiske ambitioner.
Det overrasker mig ikke, at hr. von Wogau forfølger den politiske integration med disse midler. Han tror på politisk integration og taler åbent om det, og det respekterer jeg ham for. Jeg føler derimod afsky over, at Storbritanniens premierminister, løgneren hr. Blair, og hans rådne og korrupte Labour-regering i al hemmelighed har koblet sig på processen med at integrere Storbritanniens væbnede styrker i den planlagte Europahær, mens de foregiver at forsvare Storbritanniens nationale interesser.
Formanden
De er heldigvis over værnepligtsalderen, hr. Batten, så det vil aldrig komme til at berøre Dem.
(Mødet udsat kl. 19.20 og genoptaget kl. 21.00)
