Rozpočet na rok 2011 (rozprava) 
Předseda
Dalším bodem na pořadu jednání je rozprava o rozpočtu na rok 2011.
Rád bych zahájil naši rozpravu. Vážený pane Barroso, vážený pane Wathelete, vážený pane Chastele, v průběhu dohodovacího řízení se Evropskému parlamentu a Radě nepodařilo dosáhnout dohody o rozpočtu na rok 2011. Mrzí nás to. Dohody bylo možné dosáhnout.
Evropský parlament si je vědom potřeby úsporných opatření. Byli jsme ochotni souhlasit s omezením růstu prostředků na platby v rozpočtu na rok 2011 na 2,91 % ve srovnání s rokem 2010. Výměnou za to jsme chtěli stanovit metodu uvedení Lisabonské smlouvy v platnost a konkrétně jsme usilovali o to, aby bylo stanoveno, jaké postupy by měly být uplatňovány v dalších rozpočtových jednáních. To je důležité, protože Lisabonská smlouva je v platnosti. Nechtěli jsme jít v žádném ohledu nad rámec smlouvy. Víme, že většina členských států si tuto dohodu přála.
Musíme se teď co nejrychleji rozhodnout, jak vyřešit problém, že nemáme žádný rozpočet. Je to odpovědnost všech tří evropských orgánů. Vyjádřili jsme se v tom smyslu, že pro Parlament je urychlení tohoto procesu možné pouze v případě, že budou zaručeny naše předpoklady týkající se procesu příštích rozpočtových jednání.
V posledních několika dnech jsme byli svědky značného pokroku, pokud jde o rozhovory s Radou. Jsem si jistý, že dosažení dohody je na dosah. Evropský parlament je ochoten udělat hodně pro to, aby této dohody bylo dosaženo co nejrychleji. Jednání jsme skončili dne 15. listopadu krátce před půlnocí s tím, že Parlament očekává, že chceme najít vhodná řešení dvou zásadních záležitostí: mechanismů pružnosti, abychom zajistili financování politik vyplývajících z Lisabonské smlouvy a také řešení týkající se účasti Parlamentu v procesu projednávání po sobě následujících víceletých finančních rámců.
Tyto předpoklady máme také ve vztahu k návrhům týkajícím se vlastních zdrojů pro Evropskou unii. Myslíme si, že by Evropská komise mohla v této záležitosti převzít rozhodující úlohu. Jsem si jistý, že díky vzájemné ochotě jednat dohody dosáhneme. Rád bych ještě jednou zdůraznil, že jsem přesvědčen o klíčové úloze Evropské komise v této věci. Očekáváme tedy se zájmem projev pana Barrosa, v němž představí navrhovaný nový rozpočet, o němž se má hlasovat dne 1. prosince, a reakci na hlavní předpoklady Parlamentu. Samozřejmě, že pro nás bude mít mimořádný význam také projev zástupce předsednictví - pana Watheleta, stejně tak jako to, co nám chce říci pan Chastel.
Joseph Daul
Vážení předsedové, dámy a pánové, rozprava o rozpočtu přichází v době, kdy mají naši spoluobčané pochybnosti o stabilitě své měny a kdy se Evropa správně rozhodla společně podpořit irskou ekonomiku.
Neztotožňuji se s názorem, který zde zazněl o cílech Evropského parlamentu v těchto jednáních; nejde o mocenské boje ani o institucionální spory, ani o opomíjení potíží, jimž čelí naše členské státy nebo krize veřejného dluhu, jíž všichni trpíme. Ne, ve skutečnosti jde o to zajistit, aby Evropa dokázala plnit své závazky. Závazky v sociální sféře, a zde mám na mysli vzdělávání a celoživotní vzdělávání; závazky vůči obětem živelných pohrom, a zde mám na mysli pomoc zemím postiženým nepokoji kvůli potravinové krizi; a závazky vůči programům, které vytvářejí pracovní příležitosti a přispívají k růstu jako Galileo a ITER.
Skutečnost je taková, že pokud se na věci podíváme z účetního hlediska a nikoli z politického hlediska, ta hrstka členských států, které i nadále blokují jednání, škodí zájmům 500 milionů Evropanů. Tím, že z Evropského parlamentu dělají kořen všeho zla a prohlašují, že chce utrácet v době, kdy si členské státy utahují opasky, že chce vykonávat pravomoci, které mu byly svěřeny Lisabonskou smlouvou na úkor úsporných opatření a ke škodě Evropanů, odvádějí pozornost od reality existujících problémů.
Jaká je tato realita? Tato realita je taková, že z nejnovějších ekonomických prognóz nevyplývá žádná naděje, že bychom se do roku 2020 vrátili k silnému, udržitelnému růstu podporujícímu sociální začleňování, jenž si Evropská unie vytyčila jako svůj cíl.
Je také skutečností, že současný návrh rozpočtu nevyčleňuje žádnou částku na financování nových pravomocí svěřených Unii Lisabonskou smlouvou a nezohledňuje naše požadavky, abychom pokračovali ve střednědobém přezkumu finančního cyklu stanoveném v dohodě na období 2007-2013.
A konečně, je také skutečností, že návrh rozpočtu nevyčleňuje žádné - opakuji žádné - finanční prostředky na strategii 2020.
Stručně řečeno, Rada přijímá programy, aniž by na ně vyčleňovala finanční prostředky. Kromě toho když ji předseda Evropského parlamentu upozorňuje na její povinnosti, vnímá to jako urážku, ale jestliže místní, regionální nebo vnitrostátní orgán schvaluje projekty, aniž by zajistil jejich financování, je tento orgán odsuzován. Proč, ptám se vás, by mělo být něco tak nepřijatelného na místní úrovni nebo na úrovni členských států přijatelného na úrovni evropské?
Je toto způsob, jak naše občany usmířit s Evropou? Myslím si, že ne. Říkám jasně Komisi a především Radě: nepočítejte s tím, že moje skupina, nepočítejte s tím, že tato sněmovna budou hlasovat pro programy, které nemají zajištěné financování. Moje skupina chce, abychom se vrátili ke zdravému rozumu a dosáhli vyvážené dohody. Musí se jednat o komplexní dohodu, která se bude zároveň týkat rozpočtu na rok 2011, opravného rozpočtu na rok 2010 a souvisejících návrhů na změnu, postupu pružnosti a konečně záruk ohledně financování budoucích politik, jež nazýváme politickým oddílem.
Chtěl bych zdůraznit, že naše návrhy v tomto politickém oddílu nezahrnují žádné změny současných smluv, ani v žádném ohledu nepředpokládají částku, původ nebo rozdělování budoucích finančních prostředků Evropské unie. Chtěl bych také zdůraznit, že znovuotevření rozpravy o vlastních zdrojích není novým návrhem Parlamentu, ale rozhodnutím přijatým samotnou Radou v květnu 2006, v návaznosti na dohodu dosaženou v prosinci 2005 v době předsednictví Spojeného království.
Moje skupina plně podporuje cíl nejenom omezit, ale také snížit příspěvky členských států do rozpočtu Evropské unie. A mimořádně závažná povaha dluhové krize musí skutečně vést k úplné restrukturalizaci evropských veřejných financí. Nejde jenom o rozdělení úkolů mezi vnitrostátní rozpočty a evropské rozpočty; jde také o to hledat veškeré možné styčné body za účelem dosažení úspor.
Vážení předsedové, dámy a pánové, skupina Evropské lidové strany (Křesťanských demokratů) podporuje dva požadavky vznesené Radou dne 15. října: aby rozpočet Evropské unie přispěl ke společné finanční disciplíně a aby bylo zaručeno financování evropských cílů. To je vše, o co usilujeme v jednáních o rozpočtu na rok 2011 a jsme přesvědčeni, že lze dosáhnout dohody, pokud bude předsednictví Rady jednat efektivně se svými kolegy v Bruselu.
(Potlesk)
Martin Schulz
Vážený pane předsedo, myslím si, že krize, ve které se v současné době nacházíme, byla vyvolána událostmi v Deauville. Jsem přesvědčen, že francouzský prezident a německá kancléřka uzavřeli v Deauville s Davidem Cameronem dohodu, jejíž součástí byl jeho souhlas s revizí smlouvy o Paktu stability a růstu výměnou za to, že budou splněny rozpočtové požadavky Spojeného království. Možná se mýlím, ale to podezření reálně existuje. Jednalo by se o dohodu uzavřenou na úkor třetích stran, jinými slovy na úkor práv Evropského parlamentu. Nemělo by tedy být žádným překvapením, že třetí strana, v tomto případě tato sněmovna, není ochotna na tuto hru přistoupit.
Abych nezapomněl, nemělo by být také žádným překvapením, že osud Evropy je ponechán v rukou euroskeptických vlád. V této situaci, vláda tohoto typu bude zkoušet, jak daleko až může zajít. Britská vláda v současné době zkouší, zda zbytek Evropy přijme její privilegia, či ne. Tento rozpočet nebo rozprava o rozpočtu je proto také rozpravou o směru, kterým by se Evropská unie měla vyvíjet. Nejde o peníze. Na penězích jsme se dohodli. Věřím, že to je důležité sdělení voličům a evropským občanům. Dospěli jsme k dohodě o peněžních prostředcích a jako Parlament jsme vyhověli požadavkům Spojeného království ve vztahu k peněžním prostředkům: zvýšení výdajů o 2,91 %, nikoli prostředků na závazky, ale výdajů.
Pokud nejde o peníze, tak o co tedy v celé věci jde? Jde o práva Evropského parlamentu. Jde o práva, která jsou zakotvena ve smlouvě. Všechno, k čemu vyzývá Parlament, je odvozováno ze smlouvy. Otázku vlastních zdrojů upravuje článek 311 Smlouvy o fungování Evropské unie. Střednědobé finanční plánování je postupem zakotveným ve smlouvě, pro nějž musí být uzákoněno nařízení. Pružností rozpočtu se rozumí společný zájem vlád, Komise a Parlamentu a jejich schopnost v rámci rozpočtových pravidel pružně reagovat na krátkodobé požadavky. Nejde o výdaje navíc; jde o to, jak efektivně bude Evropa řízena a spravována, tak je tomu alespoň v případě pružnosti, a jde o základní práva Parlamentu.
Jsem trochu překvapený. Hlavy vlád zemí Evropské unie jsou bez výjimky poslanci. Všichni jsou to muži a ženy, kteří byli vychováni v parlamentní tradici. Jak pan Daul již uvedl, který vnitrostátní parlament by dovolil, aby do jeho ústředního práva, práva sestavovat rozpočet, zasahovala vůle výkonných orgánů? 27 vlád Evropské unie představuje výkonné orgány. Nesmíme ale dovolit, aby byla demokracie v Evropě obrácena naruby. Parlament přijímá rozpočet a Parlament řídí výkonné orgány. Přání britské vlády se v tomto případě zasazuje o to, aby 27 vlád řídilo Parlament, což je opak parlamentní demokracie. Toto rozhodnutí by proto mohlo vytvořit precedens. Parlament nesmí dovolit, aby byl připraven o svá práva.
Co bude dál? Když se peněžní prostředky evropských daňových poplatníků převedou do Bruselu z pokladen členských států, nepatří již členským státům. Jsou to peníze Evropské unie. Musí je tedy kontrolovat Parlament v rámci Unie. Následně musí tento rozpočet přijmout Parlament, neboť evropský rozpočet nepřijímá 27 vnitrostátních parlamentů nebo 27 vlád členských států, ale svobodně zvolený Parlament, jinými slovy, tato sněmovna.
Střednědobé finanční plánování, ustanovení o pružnosti a vlastní zdroje, to jsou tři prvky, které musíme projednat s Radou, nikoli peněžní prostředky. Hovořili jsme o tom v průběhu posledních několika hodin. Rád bych ještě jednou dal naprosto jasně najevo, že pan Lamassoure a předsedové skupin vynaložili velké úsilí, aby nám umožnili zaujmout podle mého názoru poměrně důsledný postoj. Nesmíme ale na tento postoj rezignovat. Musíme Radě dát jasně najevo, že tyto tři prvky se týkají našich práv, a nikoli výdajů navíc. Jakýkoli parlament, který dovolí, aby jeho práva omezovala vláda jakéhokoli typu, by měl přestat existovat.
Moje skupina proto dospěla k jednomyslnému rozhodnutí, že se buď na těchto požadavcích, které nejsou ničím jiným než pokusem posílit práva Parlamentu dohodneme, nebo žádný rozpočet nebude. Jestliže nebude rozpočet, nebude žádný projekt ITER, žádný reaktor pro jadernou syntézu. Nebude žádný projekt Galileo a nebude žádná Evropská služba pro vnější činnost.
Předsedové vlád si mohou vybrat. Mohou buď uznat práva Parlamentu a jeho projekty, nebo mohou Parlament ponižovat a v tom případě žádný rozpočet nebude. To je jednomyslný postoj, který přijala moje skupina.
(Potlesk)
(Řečník souhlasil s tím, že odpoví na otázku na základě zvednutí modré karty podle čl. 149 odst. 8 jednacího řádu)
Krisztina Morvai
Vážený pane předsedo, ráda bych věděla, zda by tato sněmovna souhlasila s tím, že z ústavního hlediska existuje jiný výklad celé myšlenky oddělení pravomocí, kontroly a vyváženosti? Na mezinárodní scénu a na evropskou politickou scénu nemůžeme jednoduše přenášet vnitrostátní model oddělení pravomocí, kontroly a vyváženosti.
Já to vidím tak - a zajímalo by mě, zda by mí kolegové se mnou souhlasili - že v systému oddělení pravomocí, kontroly a vyváženosti Rada skutečně zastupuje národní státy a to, co zbylo ze suverenity a nezávislosti národních států po přijetí Lisabonské smlouvy. Jedná jménem národů, jejichž vlády jsou voleny.
V evropských demokraciích jsou vlády voleny prostřednictvím demokratického volebního systému. Jménem jejich zemí a jejich národů vykonávají kontrolu a tvoří protiváhu moci Parlamentu. Nesouhlasila by tato sněmovna s tím, že existuje jiný výklad pojmu kontrola a vyváženost?
Martin Schulz
Vážený pane předsedo, existuje mnoho výkladů, vážená paní Morvaiová. Alespoň to je naprosto zřejmé. Možná, že je to tím, že se váš výklad Smlouvy o fungování Evropské unie liší od mého. Tady však nejde o výklad, ale o uplatňování smlouvy a ta stanoví jasný rozpočtový proces. Mimochodem, vy jste, alespoň pokud je mi známo, členkou maďarské strany Jobbik, nebo, pokud tomu tak není, členkou jiné strany. Vysvětlete, prosím, voličům ve vaší zemi, že pokud přijmeme rozpočet Evropské unie, pak bude skutečně možné v rámci Evropské unie dlouhodobě vyplácet prostředky z Fondu soudržnosti. Jestliže nebude rozpočet, pak tyto finanční prostředky nebudou moci být k dispozici.
Guy Verhofstadt
jménem skupiny ALDE. - Vážený pane předsedo, v prosinci 2005 v této sněmovně seděl jistý premiér. Myslím si, že jedna věc, kterou jsme všichni zjistili, je skutečnost, že do budoucna opravdu potřebujeme seriózně zreformovaný rozpočet. Pojďme všichni společně - Komise, Rada, členské státy a Evropský parlament - přijít na to, jak bychom mohli během několika příštích let vytvořit konsenzus pro změněnou a reformovanou Evropu, v níž bude rozpočet racionální součástí plánů do budoucna, a nikoli neblahým projevem politických machinací.
Tím premiérem byl Tony Blair, člověk, který sjednal poslední dohodu o finančních výhledech. Od té doby nás dnes dělí pět let. To, co pan Blair řekl, je zásadní věc, jíž chce Parlament dosáhnout: zapojení orgánů Evropské unie a všech zúčastněných stran do přehodnocení způsobu financování Unie, založení tohoto procesu na racionálních základech a nikoli na politických machinací, které jsou s ním v současné době spojeny.
Pokud jde o konkrétní údaje, řekněme si to naprosto otevřeně. Není žádným tajemstvím, že Parlament by mohl být ochoten přijmout údaje prosazované Radou, samozřejmě v rámci širší politické dohody. Musíme se ale také dohodnout na druhém prvku, vážení kolegové, a tím je pružnost. Pojmenujme tu věc naprosto jasně. Pružnost není ústupek ze strany Rady; pružnost je nezbytná, nevyhnutelná, jinak nemůžeme financovat řadu důležitých věcí. A co je důležitější, pružnost je součástí "acquis". Je součástí interinstitucionální dohody, které jsme již dosáhli. Rada ve skutečnosti porušila své slovo tím, že tento prvek nyní v tomto rozpočtu odmítla. A konečně, a to je nejdůležitější věc, musíme se dohodnout na budoucím financování Unie.
Otázku vlastních zdrojů je proto třeba znovu otevřít; o tom není pochyb. Rád bych se vyjádřil jasně v tom smyslu, že vlastní zdroje nejsou otázkou měnění smluv. Vlastní zdroje také nejsou otázkou nových pravomocí. Jsou otázkou uplatňování stávajících smluv a jsou otázkou financování stávajících pravomocí, protože Unie vždy měla mít své vlastní příjmy. Paní Merkelová, pan Sarkozy a pan Cameron to nevědí, ale Unie byla založena se svými vlastními příjmy. To byl základ financování Unie otci zakladateli.
My všichni ale víme, že postupem času a díky iniciativě jisté železné lady Unie ztratila vazbu na své vlastní zdroje, a místo toho zde nyní vedeme tyto nesmyslné debaty o tom, kdo má větší a kdo menší užitek z Unie. V dnešní Evropské unii rozpočet není o hledání zájmu Unie, ale pouze o zaměření se na čistou platební situaci každého jednotlivého členského státu.
To se nazývá momentálně agendou rozpočtových otázek Unie. Tento způsob jednání Unii zabíjí - ničí ducha jednoty v Unii a ničí solidaritu v Unii. Opakuji, že můžeme požadovat pouze skutečné vlastní zdroje, což může vyústit i v to, co chce řada zemí, tedy nižší příspěvky členských států. Pokud nezměníme systém jako takový, moc budou vykonávat vlády, nikoli občané. Pokud naopak půjdeme směrem prosazení našich vlastních zdrojů, nebudou moc vykonávat vlády, ale občané. Stručně řečeno, mohli byste říci, že vlastní zdroje pro Evropu, vážení kolegové, znamenají více evropské demokracie; je to základ moderní evropské demokracie.
Mám k vám tedy jednu prosbu, pane Barroso. Můj požadavek je velice jednoduchý. Ať už jde o jakoukoli formu - sjezd, konferenci, mezivládní konferenci s účastí vnitrostátních parlamentů nebo bez nich - nepopřávejte sluchu hlasům minulosti. Soustřeďte se na budoucnost, využijte své právo na iniciativu a předložte co nejrychleji formální návrh. Proevropská většina v této sněmovně stojí plně za vámi a za touto iniciativou.
Daniel Cohn-Bendit
Vážený pane předsedo, vážení předsedové, jsem přesvědčen, že pokud budeme pečlivě naslouchat tomu, co zde každý říká, staneme se svědky důležitého milníku v dějinách Evropské unie. Dnešní problém s rozpočtem, jak zde každý svým vlastním způsobem vyjádřil, souvisí s dalším vývojem evropské myšlenky. Nejde jenom o rozpočet. Co je důležitější, v samotné myšlence Evropské unie je něco nepatřičného, a vždy to vyplyne z veřejných rozprav.
Jsme svědky převádění evropských činností na úroveň jednotlivých států - zcela nesmyslného převádění. Proč? Protože - a říkáme to všichni - chcete, aby Evropská unie úspěšně řešila problémy, které již nejste schopni řešit na úrovni členských států, ale zároveň chcete dávat zdroje na plnění tohoto úkolu nikoli Evropskému parlamentu, ale Evropské unii.
Proto také říkáme, že nehájíme práva Parlamentu, ale pouze práva Evropské unie a potřebu Evropské unie. To je také důvod, proč se zde dnes ve skutečnosti společně musíme dohodnout na jedné věci, přestože jsme se dnes dohodli na třech bodech. Zda rozpočet přijmeme nebo ho necháme být. Kromě toho, i v případě, že si to vyžádá dva, tři nebo čtyři měsíce - a bude to pro každého těžké - evropský rozpočet bychom měli schválit pouze v případě, že bude dosaženo dohody o bodech, které jsme zde nastolili.
Nemějme proto obavy, pokud tento proces bude trvat dlouho a pokud, což se může stát, neodhlasujeme rozpočet v prosinci nebo dokonce v lednu či v únoru. Pokud tuto rozpravu zahájíme, ale v polovině ji utneme, budeme na tom škodní následující čtyři roky.
Vyzývám proto každého, aby převzal odpovědnost ve vztahu k vlastním zdrojům, a pan Verhofstadt to vysvětlil. Je to, konec konců, dost jednoduché, a proto je myšlenka pana Lamassoura ohledně dohody zajímavá, protože musí být vedeny rozpravy v evropském veřejném prostoru s vnitrostátními parlamenty, se zástupci vlád a s komisaři. Vlastní zdroje představují možnost snížit - zopakuji to třikrát - snížit - tentokrát to bylo v zájmu všech konzervativců - snížit příspěvky členských států a zároveň posílit evropský rozpočet. Konec konců, to není složité!
Pokud tedy dokážeme toto sdělení v evropském prostoru vysvětlit, evropští občané s námi budou souhlasit. Opakuji: musíme snížit příspěvky členských států a posílit evropský rozpočet. Ano, i nadále budou existovat evropské daně, je tomu opravdu tak, ale úsporná opatření, která v současné době zavádíte na vnitrostátní úrovni, budou pro vás tak či onak katastrofální, protože dobře víme už řadu let, že tato opatření ničí dynamiku ekonomiky a v konečném důsledku nic nepřinesou. Proto vás tedy prosím: nemrzačme Evropu, protože vlády již mrzačí své vlastní domácí ekonomiky.
Moje závěrečná poznámka se týká Irska. Irsko symbolizuje selhání neoliberalismu; symbolizuje selhání deregulace. Léta jste nás, pane Griffithi, dováděl k šílenství svým "deregulujte, deregulujte, snižte daň z příjmu právnických osob". Už vám to došlo? Je to hospodářská katastrofa, a co teď dělá irská vláda? Křičí ""Maminko, maminko, Evropo, pomoz nám!"
(Předseda řečníka přerušil)
Lajos Bokros
jménem skupiny ECR. - Vážený pane předsedo, rád bych ujistil pana Cohn-Bendita, že chápu, co to znamená nemít rozpočet. Přestože si mnozí lidé mohou myslet opak, skupina ECR by velice ráda viděla dohodu mezi dvěma složkami rozpočtového orgánu. Uvědomujeme si, že je škoda nemít rozpočet po všech těch náročných dohodovacích jednáních, protože 500 milionů daňových poplatníků v Evropě nerozumí tomu, proč tyto dvě vážené složky rozpočtového orgánu nejsou schopny dojít k dohodě o Lisabonské smlouvě hned v prvním roce jejího uplatňování.
Myslím si, že odpovědnost nesou obě strany. Parlament nesmí nutit vlády, aby akceptovaly politické závazky, které bohužel nejsou schopné nebo - z jakéhokoli důvodu - ochotné v tomto okamžiku uprostřed krize přijmout. A Parlament není povinen plnění těchto závazků delší dobu vynucovat.
Na druhé straně mohu rovněž říci, že i Rada nese svůj značný díl odpovědnosti, protože před týdnem, když jsme vedli jednání v rámci dohodovacího řízení, se ani jeden velvyslanec neobtěžoval přednést jakékoli prohlášení, v němž by vysvětlil názory své vlastní vlády. Byl to tedy určitý typ dialogu mezi dvěma stranami, které ani nepřednesly své vlastní návrhy.
Komise připravuje nový návrh rozpočtu založený na růstu ve výši 2,91 %. Nyní bych chtěl vyjádřit uznání a ocenění vynikající práce, kterou v tomto ohledu odvádí komisař Lewandowski. Můžeme dosáhnout kompromisu, pokud jsme schopni se dohodnout na uplatňování zásady pružnosti - což mimochodem není vhodně používaná terminologie, protože bychom měli raději používat termín "rezerva" - v rámci interinstitucionální dohody na zbývající tři roky za účelem financování ITER a několika dalších klíčových projektů.
Parlament by se zároveň mohl rozhodnout, že nebude Radě vnucovat žádné politické prohlášení, které by tentokrát bylo nepřijatelné pro několik klíčových vlád. To je způsob, jak můžeme dosáhnout kompromisu. Myslím si, že pan Wathelet na tom tvrdě pracuje. Mohu vás, pane Wathelete, jenom vybídnout, abyste v tom pokračoval, protože pokud nebudeme schopni dosáhnout dohody do konce letošního roku, bude to ještě větší ostuda.
Mairead McGuinness
(Otázka položená zvednutím modré karty panu Cohn-Benditovi podle čl. 149 odst. 8 jednacího řádu) Vážený pane předsedo, je tomu skutečně tak a myslím, že přehlédl mou zvednutou ruku. Mám připomínku a otázku k projevu pana Cohn-Bendita, abyste si nemyslel, že vás Irové neposlouchají.
Byl byste ochoten připustit, že vaše připomínky týkající se daně z příjmu právnických osob dané situaci spíš ublíží než pomohou? Nejste ochoten připustit, místo vašich urážlivých poznámek o Irech, kteří jsou odkázáni na pomoc druhých, že pomocí Irsku Evropská unie pomáhá sama sobě? Říkám to jako irská maminka, protože mám dojem, že jste použil toto slovo. Chovejme se v této sněmovně co nejvíc jako dospělí lidé a, pokud hovoříme o jiných národních státech, zachovávejme určitou úctu.
Daniel Cohn-Bendit
(Odpověď na otázku položenou zvednutím modré karty podle čl. 149 odst. 8 jednacího řádu)
Vážený pane předsedo, Evropa je politickým subjektem. Máme národní státy se svými vlastními politikami a o politikách diskutujeme. Budu i nadále opakovat, že jedním z důvodů katastrofy v Irsku byla chybná hospodářská politika. Strana Zelených svým dílem také přispěla k tomuto nepříznivému vývoji. Jsem si toho vědom. Mohu to vyjádřit jasně. Nejsem slepý a budu i nadále opakovat, že to byla chybná politika. Jestliže prosazujete chybnou politiku a vede to ke katastrofě, je férové říci, že to byla chybná politika. Kdyby to byla bývala správná politika, neocitli byste se v této katastrofální situaci.
Další, kdo za to nese odpovědnost, jsou evropské banky. Zahrály si jako v kasinu, ale pokud normální člověk v kasinu prohraje peníze, jednoduše o ně přijde. Banky teď říkají, že také ony chtějí své peníze zpátky, a my jsme v komplikované situaci, protože chceme pomoci irskému lidu, ale zároveň musíme říci, že kvůli systému, který kritizujeme, jsme právě tam, kde teď jsme v Irsku.
Lothar Bisky
Vážený pane předsedo, dámy a pánové, stoupenci Lisabonské smlouvy zdůrazňovali skutečnost, že skoncuje s nedostatkem demokracie v Evropské unii. Ve skutečnosti hned první rok ukázal, že Evropský parlament musel bojovat s Radou a s Komisí i v samotné otázce dosažení spolurozhodování Parlamentu a demokratické kontroly z jeho strany.
Spolurozhodování Parlamentu o všech rozpočtových otázkách je minimálním demokratickým standardem. Opakuji: je minimálním standardem. Tento Parlament byl zvolen, aby oživil evropský ideál a aby působil jako protiváha vůči egoistickým postojům nacionalismu. Je naší povinností nedělat kompromisy, pokud jde o angažmá Evropského parlamentu v jednáních týkajících se finančního rámce pro rozpočty na období 2013 až 2020.
Nové úkoly nelze financovat přerozdělováním rozpočtových položek nebo přinejmenším jen ve velice omezené míře. Jestliže jsme konfrontováni s restriktivními rozpočty v členských státech, je naprosto nepochopitelné, že Rada odmítá s Parlamentem diskutovat o vlastních zdrojích.
Evropský rozpočet musí být konkrétním ztělesněním solidarity členských států. Jinak se vzdálíme základní myšlence evropské integrace a ztratíme úctu evropských občanů. Zdá se, že země, které poskytují čisté příspěvky do rozpočtu Evropské unie, na to zapomínají. Zatímco německé firmy a firmy jiných států dosahují na evropském vnitřním trhu slušných zisků, tyto státy se chovají naprosto macešsky, pokud jde o překonání společných náročných problémů, s nimiž je Evropa konfrontována. Potřeba vzájemné solidarity byla přehodnocena a jeden členský stát pomůže druhému pouze v případě, že je to pro něj výhodné.
Německé banky jsou tak hluboce zataženy do krize irského finančního odvětví, že záchranné lano je v tuto chvíli pro zachránce stejně důležité, jako pro zachraňované. V minulých letech moje skupina rozpočet Evropské unie odmítala. Jsme přesvědčeni, že jeho priority jsou nastaveny nesprávně a že bylo věnováno příliš málo pozornosti překonání úpadku ekologické a sociální prosperity. To jenom prohloubilo sociální rozdíly v rámci Evropské unie a v rámci členských států.
Je zcela nepřijatelné, aby rozsáhlé projekty, jako je ITER, byly financovány na úkor projektů, které zajišťují přímé finanční prostředky pro studenty, nezaměstnané, venkovské oblasti a místní komunity. Abych to shrnul, je nejvyšší čas a připouštím, že to je poněkud zjednodušující vyjádření, abychom o evropských občanech podrobně uvažovali z evropského hlediska, a nikoli z egoistických národních hledisek.
(Řečník souhlasil s tím, že odpoví na otázku na základě zvednutí modré karty podle čl. 149 odst. 8 jednacího řádu)
Paul Rübig
(DE) Vážený pane předsedající, chtěl bych položit otázku panu Biskymu. Společnosti dosahují zisků, jestliže vyrábějí výrobky nebo poskytují služby, které si občané kupují. Je alternativou, kterou nabízíte, že by společnosti měly být ztrátové a vyrábět výrobky, které nikdo nechce?
Lothar Bisky
(DE) Vážený pane předsedo, chápu vaše ekonomické otázky, pane Rübigu, a z ekonomického hlediska mají nesmírnou hloubku, což respektuji. Jsem ovšem přesvědčen, že se v tomto případě jedná o vztah mezi rozpočtem a Evropským parlamentem a jeho právy. A to je jiné téma. Souvisí s výrobky, ale ve zcela jiném smyslu.
Marta Andreasen
jménem skupiny EFD. - Vážený pane předsedo, buďme k sobě upřímní. Jednání o rozpočtu na příští rok ztroskotala kvůli ambici tohoto Parlamentu získat větší míru pravomocí k financování Evropské unie, přestože tyto pravomoci nejsou zakotveny v Lisabonské smlouvě. Takový požadavek - který se promítá do návrhu na zavedení evropské daně - je a vždy byl pro nás nepřijatelný.
Zazněly zde výhrůžky v tom smyslu, že se zablokuje poskytování finančních prostředků členským státům, které odmítají souhlasit s požadavky Parlamentu. Věřte mi, že by to byla ta nejlepší zpráva, kterou bychom mohli dát britským a všem evropským daňovým poplatníkům - těm, kteří jsou v konečném důsledku zdrojem financování příspěvků členských států i evropské daně. Auditoři odmítli účetní uzávěrku v případě 92 % výdajů Evropské unie za rok 2009 a odhadují, že nejméně 6 miliard GBP nemělo být vyplaceno - což je obdobná částka jako v minulém roce, která nebyla doposud zpětně získána. Zablokování finančních prostředků pro ty státy, které využívaly peněžní prostředky Evropské unie neregulérně, by poskytlo Evropské unii dostatečný objem zdrojů, jimiž by mohla financovat ušlechtilé projekty, o kterých prohlašuje, že je chce podporovat. Zároveň by to dodalo evropské byrokracii také určitou míru věrohodnosti. Obávám se ale, že se to nikdy nestane.
Angelika Werthmann
(DE) Vážený pane předsedo, dámy a pánové, u jednacího stolu při jednání o rozpočtu na rok 2011 sedí tři rovnoprávní partneři: Rada, Komise a Parlament. Evropský parlament souhlasil s navýšením rozpočtu o 2,9 % navrhovaných Radou, ale pouze ve spojení s určitým souborem politických opatření. V souvislosti s Lisabonskou smlouvou je to nanejvýš opodstatněný požadavek. Pokud jde o rozsah navýšení, myslím si, že je důležité jasně říci, že stále pracujeme s objemem rozpočtu Evropské unie, který se vrací zpátky do doby, kdy Unii tvořilo 15 členských států, a je proto přizpůsobený Unii tohoto rozsahu. V Evropské unii je ale nyní 27 států a je třeba vzít v úvahu řadu nových úkolů.
Vzhledem k hospodářské krizi se může zdát nepochopitelné, že rozpočet Evropské unie navyšujeme. Musíme ale vzít v úvahu skutečnost, že téměř 95 % peněžních prostředků se evropským občanům vrací formou přímé pomoci, například prostřednictvím Evropského fondu pro přizpůsobení se globalizaci. Každému musí být v konečném důsledku jasné, že současná rozpočtová situace v některých členských státech je výsledkem dobrovolného ekonomického rozhodnutí. Faktem zůstává, že bez rozpočtu na rok 2011 nelze financovat tři orgány finančního dohledu. Vzhledem k současné dramatické situaci v Irsku by bylo bývalo dobré, kdyby tyto organizace mohly zahájit práci již včera.
Melchior Wathelet
Vážený pane předsedo, v úvodu bych rád konstatoval, že nedostatečná iniciativa v průběhu dohodovacího řízení ze dne 15. listopadu nemůže těšit nikoho. Je pravda, že bychom bývali dnes preferovali naprosto jinou rozpravu, dohodovacího řízení by bylo bývalo ukončeno a bývalo mohlo vyústit v dohodu a také v možnost schválení rozpočtu v Evropském parlamentu.
Je pravda, že jsme bezesporu byli všichni zklamáni, že toto dohodovací řízení skončilo neúspěchem. Zároveň jsem ovšem byl svědkem v rámci Komise, která jednala jako prostředník a která v celém tomto řízení skutečně hrála svou roli prostředníka, a zejména v rámci Parlamentu projevů a výrazu silného přání v tomto procesu uspět a zajistit jeho úspěšnost a odvrátit nezdar. Stejné postoje jsem zaznamenal i v Radě.
Je proto pravda, že belgické předsednictví, okamžitě po neúspěchu dohodovacího řízení - a musíme to nesporně za neúspěch považovat - ze dne 15. listopadu, usilovalo o okamžité znovunavázání kontaktu a pokračovalo v prosazování návrhu, který měl zajistit, aby tento první proces sestavování rozpočtu na základě Lisabonské smlouvy byl úspěšný a neskončil nezdarem. Chtěl bych vás ale upozornit na to, že každý z nás dokáže vždy najít důvody, proč neuspět a to rovněž přispělo k tomu, že dohodovací řízení skončilo fiaskem. Parlament bude vždy moci najít nějaké návrhy předložené Radou, s nimiž nesouhlasí, a Rada bude vždy moci najít určité návrhy předložené Parlamentem, které jsou neuspokojivé.
Vždycky se najde způsob, jak přispět k neúspěchu. Ale přitom jsem byl u obou orgánů svědkem projevů deklarovaného přání dosáhnout úspěchu. Je teď důležité, abychom všichni převzali svou odpovědnost, dohodu dovedli do úspěšného konce a abychom dokázali vybočit z vyjetých kolejí.
Znovu opakuji, jaký signál bychom občanům vyslali, pokud bychom toto dohodovací řízení nedokázali završit dohodou? Jakým dojmem by projekt Evropské unie působil vůči vnějšímu světu, v kontextu mimořádné hospodářské nestability a potíží, s nimiž jsme v současné době konfrontováni, kdybychom nebyli schopni v této těžké době určitým způsobem držet spolu a přijímat nezbytné kompromisy mezi orgány, abychom dokončili rozpočet a úspěšně dospěli k dohodě mezi našimi jednotlivými orgány?
Ale nepleťme se: kromě image, kromě počátečního neúspěchu v souvislosti s tímto rozpočtovým procesem založeným na Lisabonské smlouvě, by to mělo i svoje velice reálné důsledky - a ty by měly dopad zejména na evropské občany. O některých z těchto důsledcích jsme se již zmínili, protože prozatímní dvanáctina rozpočtu znamená rozpočet s "nulovým růstem", nemluvě o inflaci. Je tady také Evropská služba pro vnější činnost, které by to mohlo způsobit problémy; jsou zde orgány finančního dohledu, které by se mohly dostat do obtížné situace; politiky soudržnosti - chtěl bych vám připomenout, že navrhovaný rozpočet stanovil 14% navýšení prostředků na platby - a tím tedy také na finanční prostředky politiky soudržnosti, které by nemusely být uvolněny; ale ještě více problémů to vyvolá v souvislosti se strategií 2020 a v souvislosti s politickými prioritami, které jsou pro Parlament velice důležité a které byly začleněny do tohoto návrhu rozpočtu na rok 2011, zejména těmi, které spadají do okruhu 1a, jako například mobilita, mladí lidé a vzdělávání - tedy politiky, které dost možná nebude možné taktéž provádět.
Z tohoto důvodu, kromě nepříznivého dojmu, jenž by nezdar ve vyjednávání dohody mohl znamenat, by to mělo také velice hmatatelné, velice reálné, velice konkrétní důsledky, které by určitě nepomohly zlepšit obraz Evropské unie v očích samotných občanů. Vyplývá z toho závěr, že pokud chceme tento trend zvrátit, pokud si chceme zachovat věrohodnost, pokud chceme převzít tento podíl odpovědnosti, musíme využít těchto posledních několika týdnů, abychom dosáhli dohody a překonali tuto spirálu konfliktů.
Rád bych se vyjádřil jasně: abychom to dokázali, musíme mít na paměti tři věci. Za prvé, je zde rozpočet na rok 2011 jako takový se svými údaji, rozpočet, v souvislosti s nímž - a slyšel jsem to zde od řady předsedů skupin - by bylo možné dosáhnout dohody, pokud jde o 2,91% zvýšení prostředků na platby. Mohli bychom dosáhnout dohody o údajích jako takových, o rozpočtu na rok 2011, o tom, co je vlastně dnes na pořadu jednání. Rád bych znovu zopakoval, že jsme si vědomi faktu, že si to ze strany Evropského parlamentu vyžádá řadu ústupků. Víme, že pokud jde o rozpočet na rok 2011, Parlament učinil řadu ústupků ze svých počátečních požadavků.
Druhé téma, jež jste zmínili téměř všichni, je víceletý finanční rámec pro financování ITER, který souvisí s problémem pružnosti. Belgické předsednictví ve snaze najít podporu pro tento princip dohody okamžitě znovu předložilo návrhy související s mechanismem pružnosti. Toto je kontext, v němž se momentálně pohybujeme. Chtěl bych vás ale upozornit na to, že budeme muset dospět k jednomyslnému stanovisku, pokud máme s otázkou pružnosti postoupit dále, že je třeba tento aspekt zohlednit v řadě oblastí a zejména je třeba zachovat rozpočtovou neutralitu po dobu platnosti víceletého finančního rámce.
Budeme také muset využívat veškerých příležitostí pro přesun prostředků a jejich převedení před tím, než se budeme odvolávat na tuto myšlenku pružnosti. Jsme ale schopni dosáhnout v této věci pokroku. Pokud každý vyvine potřebné úsilí, věřím, že v souvislosti s touto otázkou zásady pružnosti, tímto úkolem a tímto cílem financování ITER na období 2012-2013 můžeme dosáhnout pokroku společně s otázkou rozpočtu na rok 2011 v nejužším slova smyslu.
A je tady ještě třetí téma, které jste také zmínili: politická prohlášení. K této věci musím říci, že Rada nemůže dodat nic dalšího k tomu, co již bylo řečeno v pondělí při dohodovacím řízení, přestože vím, že Parlament s tím tehdy nemohl souhlasit. Vím, že závazky, které zde byly zmíněny, se Parlamentu zdály nedostatečné, ale budeme mít možnost ještě jednou tyto otázky nastolit a společně je projednat. Tyto rozpravy budeme muset vést, neboť články 311, 312 a 324 Smlouvy zmiňují řadu konzultací, které musí proběhnout mezi našimi jednotlivými orgány, a my jsme povinni zajistit, aby se uskutečnily, protože jsou zakotveny ve smlouvě.
Jedná se o prohlášení, zmiňovaná v článcích 312 a 324, podle nichž bychom v budoucnosti měli vést tyto rozpravy mezi našimi jednotlivými orgány. Ještě jednou si však budeme muset vyslechnout celou řadu důvodů, proč dohodu nechceme.
Mezi členy Rady a v rámci Parlamentu jsem však zaznamenal vůli dovést jednání do úspěšného konce. Chceme se opravdu chovat jako šiřitelé poplašných zpráv tím, že budeme jeden druhému říkat, že raději nebudeme mít rozpočet, že raději nebudeme provádět politiky, na něž jsou v rozpočtu na rok 2011 vyčleněny příslušné částky, a že nedovedeme do úspěšného konce první rozpočet, který je založený na Lisabonské smlouvě, a nebo chceme ve skutečnosti zvolit pozitivní postup, jehož prostřednictvím dosáhneme postupně, jednu po jedné, řady dohod, které umožní Evropské unii pokročit vpřed a umožní jí realizovat prostřednictvím rozpočtu na rok 2011 řadu politik, jež jsme se rozhodli prosazovat? Doufám, že nakonec se zřetelem k tomuto cíli využijeme příštích několika týdnů k tomu, abychom zajistili, že tento první proces sestavování rozpočtu na základě Lisabonské smlouvy bude korunován úspěchem a neskončí nezdarem.
José Manuel Barroso
předseda Komise. - (FR) Vážený pane předsedo, dámy a pánové, prostřednictvím plného uplatnění svého práva iniciativy členové Komise právě rozhodli na jednání, které se koná zde ve Štrasburku, že Komise předloží během několik příštích dnů, nejpozději do 1. prosince, nový návrh rozpočtu. Doufáme, že jej Parlament a Rada v průběhu příštích čtrnácti dnů schválí.
Tento návrh rozpočtu zohlední všechny body, na nichž jsme se dohodli před dohodovacím řízením, které skončilo minulý týden. Ve skutečnosti jsme byli velice blízko dosažení dohody a chtěl bych poděkovat každému, kdo se do procesu jednání zapojil v tomto duchu, skutečně evropském duchu kompromisu. Je škoda, že na konci dohoda nebyla možná. Velice rád bych ale zdůraznil úlohu komisaře Lewandowského, který do daného procesu vložil veškerou svou energií a přispěl do něj všemi svými zkušenostmi a odbornými znalostmi, úlohu mnoha lidí v této sněmovně, ale také velice konstruktivní úlohu belgického předsednictví, kterému děkuji za to, že udělalo a i nadále dělá veškeré možné kroky k dosažení dohody. Jsem přesvědčen, že návrh, který vám předložíme, si zaslouží vaši podporu a podporu Rady a že nám umožní přijít s rozpočtem do konce letošního roku, tak aby Unie mohla mít rozpočet do 1. ledna 2011. Kromě toho jsem přesvědčen, že by bylo velice obtížné vysvětlit evropským občanům, že v době krize, jako je ta, kterou momentálně v Evropě procházíme, nejsme schopni dosáhnout dohody o rozpočtu, jenž je de facto symbolem schopnosti Evropy reagovat na takové výzvy, jako je například ta, jíž musí momentálně čelit Irsko nebo evropská ekonomika.
Náš návrh plně zohlední návrh předložený Parlamentem, který počítá se zvýšením závazků spadajících do okruhů "Konkurenceschopnost pro růst a zaměstnanost" a "Vnější vztahy", prostřednictvím využívání nástroje pružnosti. Stanoví úroveň plateb s navýšením o 2,91 %. Jsem přesvědčen, že tento návrh nám umožní dosáhnout kompromisu, který lze podporovat.
Je samozřejmé, že tato dohoda musí být jednoznačná v záležitostech týkajících se "budoucího financování". Musíme dát najevo, že všechny zúčastněné strany jasně chápou důsledky smlouvy a fakt, že úzká spolupráce mezi orgány na nejvyšší politické úrovni je přirozeným důsledkem našeho společného odhodlání přijmout nejlepší možný finanční rámec pro budoucnost. Komise vyvine veškeré iniciativy potřebné pro pokračující a plodný dialog na všech úrovních, včetně dialogu mezi předsedy orgánů za účelem vypracování společného plánu, který umožní přijetí potřebných rozhodnutí. Rád bych vám připomněl důležitý projev předsedy Buzka k Evropské radě ze dne 27. října, v němž zdůraznil posílenou úlohu Evropského parlamentu, která se týká rovněž rozpočtových záležitostí a která je zakotvena v Lisabonské smlouvě, úlohu, na niž jsem měl také možnost upozornit tím, že jsem podpořil projev vašeho předsedy před 27 hlavami států a předsedů vlád.
Rád bych zde co nejlépe vysvětlil postoj Komise týkající se řady aspektů.
Především, jak vyplynulo z nedávného přezkumu rozpočtu, využijeme svého práva iniciativy k předložení formálních návrhů k otázce vlastních zdrojů do konce června. Samozřejmě, že podle smlouvy bude muset být ve věci těchto návrhů konzultován Evropský parlament, což je v souladu s očekáváními vyplývajícími z interinstitucionální dohody uzavřené v roce 2006.
Za druhé, při předkládání návrhů jak pro budoucí rozpočty, tak pro víceletý finanční rámec jako celek budeme argumentovat ve prospěch potřeby řádného zohlednění změn, které předpokládá Lisabonská smlouva. Rozpočet musí odrážet revidované priority Unie vyplývající ze smlouvy.
Chtěl bych také vysvětlit, že v souladu s tím, co vyplynulo z přezkumu rozpočtu, pružností v našich rozpočtech se rozumí fakt, že zdroje, jimiž disponujeme, se soustřeďují na politické cíle Unie. Nástroj pružnosti tedy musí být jednoznačně zachován, aby umožnil přijetí revizí částek hrubého národního důchodu nižších než 0,03 % hrubého národního důchodu kvalifikovanou většinou.
Z tohoto důvodu upřímně doufám, že velice brzy obdržíme pozitivní zprávy z Rady, abychom měli ty správné politické podmínky, které zajistí úspěšnost procesu přijímání rozpočtu na rok 2011.
Nedávný přezkum rozpočtu Unie, v té podobě, v níž byl předložen Komisí, jasně ukázal význam, který přikládáme optimalizaci přidané hodnoty výdajů Evropské unie. Nemůžeme promarnit příležitost, která se nám nabízí, spočívající v možnosti zajistit, aby rozpočet Unie hrál skutečně rozhodující roli tím, že bude prosazovat naše ambice a provádět cíle smlouvy. Komise navrhne metodiku, jejímž cílem bude prokázat přidanou hodnotu rozpočtu, a jsme také ochotni pustit se do kvantifikace nákladů na "neevropské záležitosti". Musíme zcela jednoznačně deklarovat, že výhody členství v Unii se neomezují jen na pouhá čísla a údaje. Zatímco se zaměřujeme na náklady rozpočtu, musíme se také zaměřit podrobněji na ty, kdo mají skutečný užitek z politik Unie, a nikoli pouze na roční rozpočtové náklady.
Dámy a pánové, toto jsou jednoznačné závazky, které před vámi dnes přijímám jménem Komise. Potvrdím je písemně předsedům Parlamentu a Rady. Pokud to pomůže k dosažení této dohody, jsme také ochotni je zopakovat formou prohlášení, která budou přílohou dohody mezi Radou a Parlamentem.
Vážený pane předsedo, dámy a pánové, vím, že mnozí lidé na všech stranách si v průběhu této rozpravy uvědomovali, že příští víceletý finanční rámec bude pro Evropu klíčovou zkouškou, a já s nimi tento názor sdílím. Bude to zkouška naší schopnosti dosáhnout skutečných změn pro miliony Evropanů, využít tohoto velice účinného nástroje k prosazení naší ambice utvářet Evropu zaměřenou na růst a na udržitelná pracovní místa pro budoucnost, silnou Evropu na mezinárodní scéně, Evropu založenou na hodnotách, s nimiž se ztotožňujeme.
Bude to také zkouška naší schopnosti sestavit návrh rozumného rozpočtu zaměřeného na oblasti, ve kterých lze prostředky nejlépe využít a které přinesou hmatatelné výsledky, a nikoli rozpočet zaměřený nesprávným směrem, protože byla dána přednost politickému kompromisu před kvalitou a efektivitou našich výdajů.
Jak ukázalo několik posledních týdnů, může to však být především zkouškou našeho systému správy a řízení, naší schopnosti nejenom předkládat přesvědčivé argumenty, ale také uznat, že síla naší Unie a Lisabonské smlouvy spočívá v hledání nejlepších řešení k dosažení našich společných cílů. Návrhy, které Komise předloží příští rok v červnu, vyžadují značné úsilí k dosažení nezbytného konsenzu. Komise bude otevřená jakýmkoli podnětům, jak organizovat rozpravu kolem našich návrhů na pevných základech Lisabonské smlouvy.
Dámy a pánové, problémy, jež jsou v sázce v současných rozpravách, jsou nesmírně závažné. Zaslouží si naši plnou pozornost. Jsem přesvědčený, že všechny strany budou mít velký zájem dosáhnout dohody. Máme obecný rámec řešení vycházející z možností, jež nabízejí současné podmínky, které, a to bych zdůraznil, jsou nanejvýš citlivé a vyžadují, abychom všichni - Parlament, Rada i Komise - byli ještě odpovědnější než jsme.
Nesmíme zapomenout, že diskutujeme o rozpočtu, a nikoli o druhotném problému. Diskutujeme o jednom z hlavních nástrojů, jež má Unie k dispozici. Tento nástroj, který není ani v nejmenším luxusem, bez něhož bychom se mohli v dobách nepříznivého hospodářského vývoje obejít, je absolutně nezbytný, pokud chceme v Evropě obnovit růst, vytvořit zaměstnanost a podpořit prosperitu.
Evropský rozpočet se liší od vnitrostátních rozpočtů. Chtěl bych tento aspekt zdůraznit, protože lidé někdy dělají určitá srovnání zkratkovitě. Na úvod je třeba říci, že evropský rozpočet nemá žádný schodek: je vždycky vyrovnaný. Liší se od rozpočtů členských států v tom, že je především investičním rozpočtem, který přispívá k růstu, a my víme, jak moc tyto investice potřebujeme právě nyní.
Tento nástroj je proto příliš důležitý na to, abychom připustili jeho ohrožení. Evropa potřebuje, aby Evropská unie měla rozpočet. Není to rozpočet pro Brusel, ale rozpočet pro evropské občany. Je to rozpočet pro nezaměstnané, kteří právě hledají novou práci. Je to rozpočet pro evropské regiony. Je to rozpočet pro inovace v Evropě. Musíme tedy dát jasně najevo, že to není rozpočet pro byrokracii a byrokraty. Je to rozpočet pro evropské občany.
Musíme zabránit rozkladným trendům, jež by způsobily další spory, a veškerým nejistotám spojeným s prozatímními dvanáctinami. Nejsou to jenom nejistoty; jsou to skutečné ztráty pro skutečné občany. Kdyby se používaly pouze prozatímní dvanáctiny, naši občané by nechápali, jak je možné, že problémy, byť i velice závažné, mohou bránit přijetí rozpočtu, který má přímý dopad na existenční situaci a perspektivy občanů v celé Unii.
Proto jsem si jistý, že díky ještě silnějšímu vědomí odpovědnosti - a odvolávám se na ducha evropanství, zejména těch, kdo jej posledně neprokázali - bude možné mít rozpočet pro rok 2011 a položit základy skutečně seriózní diskuse o perspektivách financování Evropské unie v budoucnosti.
Martin Schulz
(DE) Vážený pane předsedo, Konference předsedů se na vaši výzvu sejde v 17:00. Nevzal bych si v tomto okamžiku znovu slovo, kdyby pan Wathelet neučinil tyto poznámky. Vzhledem k tomu, že Konference předsedů bude v 17:00 diskutovat a rozhodovat o dalších krocích Parlamentu, byl bych vděčný, kdybychom si mohli vyslechnout projev pana Watheleta. Musím říci, že to, co zde bylo řečeno, představuje krok směrem zpátky. Je to méně, než jsme doposud slyšeli od Rady. Pokud je toto linie Rady, pak vám musím říci, pane Wathelete, a nemíním to jako výčitku vůči belgickému předsednictví, že nás čekají krušné chvíle plné konfrontace. Rád bych vám poděkoval, pane Barroso. Vaše poznámky ukázaly, že dva orgány Společenství, Parlament a Komise, fungují podle přesně stejných linií.
Předseda
Vážení kolegové, pokud naše rozprava proběhne hladce, pak na jejím konci před 17. hodinou můžeme dát slovo, společně s naším pořadem jednání, úřadujícímu předsedovi Watheletovi a on může všechno vysvětlit. Buďme trpěliví. Je to velice důležitá rozprava.
Salvador Garriga Polledo
(ES) Vážený pane předsedo, vážený pane Wathelete, vážený pane Barroso, vážený pane komisaři Lewandowski, dámy a pánové, moje politická skupina chce normální rozpočet pro rok 2011. Moje kolegyně, paní Skrzydlewská, a kolegyně poslankyně paní Trüpelová nesmírně tvrdě pracovaly na tom, aby předložily proveditelný plán, jenž má podporu všech politických skupin a je v souladu s potřebou úsporných opatření, která požadují členské státy.
Poslanci Evropského parlamentu nejsou z Marsu. Jsme Němci, Britové, Švédové, Maďaři a Španělé a jsme si vědomi dopadů mimořádně závažné hospodářské a finanční krize v našich vlastních zemích a tyto dopady sami pociťujeme. Uvědomujeme si však, že stabilní a dobře financovaný evropský rozpočet je cenným a nezbytným nástrojem pro oživení ekonomiky Evropské unie.
Blokování, snižování nebo oslabování evropského rozpočtu je paradoxně v rozporu se zájmy 27 členských států a 500 milionů Evropanů. Pokud nebudeme moci v příštích třech letech uplatňovat nástroj pružnosti, nebudeme provádět polisabonské politiky. Bez politické dohody mezi Parlamentem a Radou o vlastních zdrojích nebo o spolupráci na příštím víceletém finančním rámci, nebude žádná politická či finanční stabilita. Není to jenom otázka práv, ale otázka společného zájmu. Skupina Progresivní aliance socialistů a demokratů v Evropském parlamentu a skupina Zelených/Evropské svobodné aliance mají právo působit v této sněmovně jako politická opozice, ale nikdo neví, vůči komu jsou v opozici. Z toho ale nemá užitek nikdo, ani "země, jež jsou příjemci prostředků v rámci politiky soudržnosti".
Přestože existuje mnoho čelných politických představitelů, kteří mají v současné době zájem na rozpočtu pro rok 2011, rád bych vám připomněl, že mám čtrnáctiletou politickou zkušenost s dohodovacími řízeními o rozpočtu. Veškeré pozitivní výsledky v jednáních o rozpočtu za všechny ty roky nebyly nikdy dosaženy prostředky konfrontace. Vždy jsme věci řešili prostřednictvím spolupráce. Pózování, ať již v této sněmovně nebo v budově Justus Lipsius, kde k němu také dochází, nemá žádný praktický užitek.
Gianni Pittella
(IT) Vážený pane předsedo, dámy a pánové, jsem přesvědčen, že Evropský parlament je vyzýván k tomu, aby potvrdil svůj přístup, přístup odpovědnosti, vize a jednoty.
Co se týče odpovědnosti, přejeme si dát Evropě důstojný rozpočet. Evropští občané, mladí lidé, podniky, zemědělci, obce a regiony, pracovníci a nezaměstnaní potřebují rozpočet s mírným, udržitelným a realistickým navýšením.
Jestliže tento rozpočet ještě nemáme, není to chyba rozhazovačného Parlamentu, který zapomíná, že žijeme v době krize. Je to chyba některých sobeckých, falešně moralizujících národních vlád, kterým na jedné straně nedělá problém uchýlit se kdykoli k demagogickému řečnění, a na straně druhé nejsou ochotny, jako je tomu v případě Velké Británie, vzdát se svých nároků na nespravedlivá privilegia, jichž požívají téměř 30 let. Jsou-li tři vlády sobecké a špatné, dalších 24 vlád se nemůže podřizovat jejich vůli, ale musí na to reagovat, pane předsedo, pane Wathelete. Musejí ukázat, co umí!
Nám na budoucnosti našich občanů velice záleží, pokud jde o naši vizi pro budoucnost. Lisabonská smlouva a strategie EU 2020 nám ukládají nové úkoly, nové povinnosti a formulují nové ambice v procesu utváření lepší budoucnosti. Jak dosáhneme splnění těchto úkolů? Jak naše společné ambice uvedeme do praxe? Jaké peněžní prostředky můžeme použít, abychom se zapojili do dalšího zmatečného projektu, jakým je například Lisabonská strategie, jejíchž cílů nebylo nikdy dosaženo, ale určitě ne kvůli nedostatku úsilí ze strany Evropského parlamentu?
A konečně, když hovoříme o jednotě, myslíme tím jednotu mezi poslanci Evropského parlamentu a jednotu s Komisí. Projev předsedy Barrosa dnes večer byl dobrý. Nepotřebujeme chlácholení, potřebujeme napnout svaly s rozumem, ale také s odhodláním. V této věci jsme zajedno a to je cenné aktivum, výjimečná síla, která reprezentuje 500 milionů občanů.
Anne E. Jensen
(DA) Vážený pane předsedo, chtěla bych panu Watheletovi a panu Barrosovi říci, že co nejrozhodněji souhlasím s tím, že by mělo být dosaženo dohody. Samozřejmě, že dohody musíme dosáhnout. Takový je i názor Parlamentu a je to také důvod, proč jsme byli tak ochotni přijmout kompromis, s nímž přišla Rada, protože Rada není ani zajedno v tom, jak velký by měl být rozpočet. Přijali jsme 2,91% navýšení prostředků na platby. Výměnou musíme požadovat, abychom měli perspektivu náležitého rozpočtu v budoucích letech. Je to otázka pružnosti. Je to také otázka zapojení se do dialogu týkajícího se rozpočtu na budoucí roky.
Problém pružnosti je velice podstatný. S pomocí pružnosti jsme byli schopni plnit nové požadavky. Nebyli bychom bývali schopni rozběhnout v rámci plánu hospodářské obnovy projekty v oblasti energetiky - například propojení elektrárenských sítí z pobaltských zemí se sítěmi ze skandinávských zemí nebo propojení plynárenské sítě v Bulharsku se sítěmi v západní Evropě, tak aby nás Rusko už nikdy nemohlo odříznout od dodávek tepla - pokud bychom na to nenašli finanční prostředky v rozpočtu na zemědělství. Musíme mít tento typ možnosti přesouvání zdrojů v rozpočtu Evropské unie. Musíme proto mít zásadu pružnosti.
Je také důležité, aby existoval konstruktivní dialog mezi Radou, Komisí a Parlamentem, včetně dialogu s vnitrostátními parlamenty, o rozpočtu Evropské unie po roce 2013. Evropský parlament nesmí být stavěn do situace, v níž střednědobým finančním výhledům můžeme říci pouze "ano" nebo "ne". Existuje riziko, že řekneme "ne"; existuje riziko, že se tento proces bude ubírat stejným směrem, jako tomu bylo s dohodou SWIFT.
Vlastní zdroje Evropské unie musejí být opět reformovány. Není to otázka vytváření daňové zátěže Evropské unie; jde o vytvoření transparentního a srozumitelného systému, bez zvláštních pravidel a beze slev, tak abychom měli systém, kterému budou občané rozumět. Potřebujeme nyní na toto téma rozpravu, a proto mě těší, že Komise přislíbila, že se chopí iniciativy a do léta příštího roku předloží příslušný návrh.
Helga Trüpel
(DE) Vážený pane předsedo, dámy a pánové, ráda bych ještě jednou zdůraznila, že pro tuto sněmovnu, pro tento sebejistý Evropský parlament, je důležitou otázkou dodržování Lisabonské smlouvy. Tady se nejedná o to, jít nad rámec smlouvy, jak pan Barroso již velmi správně uvedl, ale jde o to zachovat ducha Lisabonské smlouvy ve vztahu k rozšířeným pravomocím Parlamentu, zajistit, aby Rada nepřetočila hodiny zpátky, a dodržet ujednání o naší vzájemné spolupráci a o tom, jak docílíme dohody mezi Parlamentem a Radou. To bylo stanoveno v roce 2006 v interinstitucionální dohodě. Vše co chceme je, aby tento princip byl opětovně potvrzen. Velice vám děkuji, pane Barroso, správně jste tento problém znovu zdůraznil.
Pan Wathelet se teď pokoušel sněmovnu přesvědčit, aby nesměřovala tak rychle směrem k opravdové proevropské budoucnosti, aby toto tempo spíše zdržela. Pokud to uděláme, již připustíme prohru. Jak řekl pan Schulz, jedná se ve skutečnosti o politický spor. Jak budeme řešit rozšířené pravomoci Evropského parlamentu na jedné straně a postoje členských států, které se chovají stále euroskeptičtějším způsobem, na straně druhé? Jestliže chceme, aby Evropská unie a její občané měli v budoucnosti silnou pozici, včetně takové pozice na světové úrovni, Parlament a Rada musejí dosáhnout proevropského konsenzu. Nesmíme se proto vzdávat v příliš brzké fázi. Místo toho musíme bojovat o evropskou přidanou hodnotu, protože to je v zájmu národních vlád i našich občanů.
Jan Zahradil
Jak řekl pan Schulz, není to debata jenom o rozpočtu, ale je to debata také o budoucí podobě Evropské unie, a to je pravda. Je tady jasně slyšet, že pod debatou o rozpočtu se skrývá mimo jiné také debata o tom, jak co nejlépe prosadit vlastní finanční zdroje Evropské unie, tedy větší autonomii, a jak posunout de facto Evropskou unii dále na cestě k federalistickému uspořádání.
To je samozřejmě něco, co je pro mě naprosto nepřijatelné, co se podařit nemůže a co se podařit nesmí. Jinak musím říci, že je už únavné slyšet tady ten neustále nepřátelský tón vůči Radě a že je dětinské poslouchat různá ultimata a vyhrožování. Pokud se Evropský parlament vydá touto cestou a pokud tento konfrontační tón, který jsme tady slyšeli od některých kolegů, bude pokračovat, pak se stane jediná věc: Evropský parlament to mediálně i u veřejnosti prohraje.
Miguel Portas
(PT) Vážený pane předsedo, dámy a pánové, zítra vstoupí miliony portugalských pracovníků do stávky. Do stávky půjdou s velice jednoduchým vzkazem politikům: za krizi, za niž nejsou odpovědní, by neměli platit ti, kdo pracují, důchodci, mladí lidé a nezaměstnaní. Skutečnosti, že jednání o evropském rozpočtu momentálně uvázla na mrtvém bodě, nelze porozumět bez analýzy jejího kontextu, jenž tvoří sociální tragédie a úsporná opatření, která jsou našim zemím vnucována. Politiky úsporných opatření nejsou jenom nespravedlivé: jsou také velkou ekonomickou chybou, která vytváří riziko, že Evropská unie bude zavlečena zpátky do recese, že ji čeká budoucnost s vysokou mírou nezaměstnanosti a především prohloubení rozdílů mezi zeměmi s rozpočtovým přebytkem a zeměmi s rozpočtovým schodkem.
V této souvislosti se musíme k této rozpravě o rozpočtu vyjádřit velice jasně. Nevěříme, že by mohla existovat měna bez solidního rozpočtu, který je jejím základem a - buďme realističtí - rozpočet pro rok 2011, o kterém diskutujeme, není zrovna skromný: je to průměrný rozpočet; je to rozpočet, který nereaguje na krizi, ale je součástí krize. Právě proto je důležité. aby se neopakoval v roce 2012, v roce 2013 nebo po roce 2014.
Toto je otázka, o které diskutujeme; otázka budoucnosti: chceme Evropu řízenou vládami nebo Evropu, která bude i nadále trojským koněm zájmů finančního systému? Evropskou levici diskuse o vlastních zdrojích ve skutečnosti zajímá. Nechceme uvalovat nové daně na evropskou veřejnost, ale rozhodně chceme prodiskutovat otázku, jak donutit finanční kapitál, aby uhradil to, co doposud nezaplatil: aby zaplatil to, co dluží. To je sdělení, které veřejnost - pracovníci a nezaměstnaní - adresují jako svůj požadavek této sněmovně a Evropské unii. Buď chceme evropský projekt, který má tak mizivé ambice létat, že se sotva odlepí od země, nebo dáme jasně najevo, že se nespokojíme s variantou, již nám předkládá Spojené království a skupina vlád a jejíž podstatou je požadavek: "udělejte více s menším objemem peněz, protože to je Evropa, kterou vám nabízíme".
Timo Soini
(FI) Vážený pane předsedo, naše současná situace je opravdu skvělá. Evropská unie je v krizi, všechny její instituce jsou v krizi. Taková je situace, o níž jsme usilovali a taková je pravda. Nyní je zde příležitost k růstu.
Centralizovaná moc a měnová politika nefungovaly v Sovětském svazu a nebudou fungovat ani na Západě. Neexistuje jednotná měna; existují pouze peníze daňových poplatníků v různých částech Evropy. Zatímco vnitrostátní rozpočty jsou snižovány, souběžně s tím ve Finsku nebyli schopni najít finanční prostředky ve výši 1 milionu eur na nemocnici pro revmatické choroby - alespoň mí voliči - a bylo jich 130 000 - nechtějí, abych byl zástupcem Evropské unie ve Finsku, ale zástupcem finských daňových poplatníků v Evropské unii, a tím také chci být.
Centralizovaná politika k ničemu nevede. Nejprve padlo Řecko, nyní padá Irsko a po nich bude následovat Portugalsko a Španělsko. Tohle cvičení brzo skončí.
Lucas Hartong
(NL) Vážený pane předsedo, zatím mě nesmírně potěšil zejména postoj britské a nizozemské vlády! Za použití skvělých argumentů se jim podařilo zabránit zvýšení rozpočtu EU pro rok 2011 a odmítli schválit zavedení vlastních zdrojů, rozumějme, evropských daní. Dobrá práce, musím říci. Zároveň musím dodat, že mě mrzí, že Evropský parlament není ochoten se jakkoli poučit z lekcí, které mu dávají členské státy. Klika eurokratů, která je naprosto odtržená od reality, si myslela, že se jí podaří jen získat trochu více peněz na své vlastní koníčky. Tito lidé nyní naprosto ztratili kontakt s tím, co se odehrává v myslích jejich vlastních občanů. Žádají víc a víc, zatímco Parlament a Komise by měly jenom přešlapovat na místě nebo dokonce snížit jejich výdaje. Chyba lávky. Nizozemsko a jiné členské státy mají mimořádně dobré důvody pro to, aby odmítly zvýšení rozpočtu EU a zavedení evropských daní. Děláme to z demokratických důvodů a připadá nám naprosto nemístné, že některá politická uskupení v této sněmovně, jako například skupina Evropské lidové strany (Křesťanských demokratů) si zřejmě myslí, že Nizozemsko by mělo být za to potrestáno. Jako zakládající člen Evropské unie Nizozemsko bylo téměř vždy zemí poskytující největší čisté příspěvky do rozpočtu Evropské unie. Hovoříme zde o penězích nizozemských daňových poplatníků. Začne nyní pan Daul požadovat sankce vůči jiným členským státům? Je to konec Evropské unie? Člověk by si skoro přál, aby to byl její konec, s ohledem na to, jak jsou zájmy našich občanů zaprodávány. To je skutečně smutné, pane předsedo, ale terčem obvinění z populismu se pak staneme my. Pokud se populismem rozumí, že pečlivě nasloucháme tomu, co lidé říkají. že je zastupujeme a nabízíme jim skutečně nezvratné argumenty o tom, že se vymaňujeme z hospodářské krize, kterou Evropská unie vnutila i nám, pak budu na tohle označení hrdý. Samozřejmě, že budeme i nadále proti zvýšení rozpočtu pro rok 2011 a proti evropským daním. Mimochodem, pane Schulzi, než začnete, nejsem blonďák.
László Surján
(HU) Vážený pane předsedo, dámy a pánové, je tato rozprava o penězích a o moci? Ne, není. Motor evropského rozvoje pokašlává. Příjmová strana rozpočtu léta čekala na reformu. Lisabonská smlouva stanovila, že příjmy musí být zajištěny z vlastních zdrojů. Tak proč ne? Proč o tom nemůžeme rokovat? Řadu let odborníci říkají, že evropský rozpočet je nepružný a že to je důvod, proč jsou pravomoci Evropské unie omezené. Proč tedy nevytvoříme pružný rozpočet?
Nemůžeme reagovat na výzvy rychle se měnícího světa a přitom být ochromeni - ochromeni sedmiletým rozpočtem - ale zároveň bychom neměli opomíjet základní evropské zásady, které požadují, aby názorové rozdíly byly řešeny otevřenou debatou a prostřednictvím kompromisu. Je nepřijatelné, že existují státy, které nejsou ani ochotny zapojit se do diskuze. To znamená konec ducha evropanství. My jsme i nadále otevřeni diskuzi a odpovědnost spočívá na straně těch, kteří se odmítají zapojit do diskuze.
Zaznívají zde názory, že politické otázky by neměly být spojovány s rozpočtovými otázkami. Opak je pravdou! Celé dějiny Evropské unie jsou toho důkazem. Ověřte si to sami! My tady zastupujeme občany a nemůžeme se jim podívat do očí, pokud jim budeme nabízet znova a znova grandiózní vějičky: program 2020, lisabonský program a přitom nemáme žádné prostředky, abychom je prováděli. Tahle to dál nejde! Nejde o spor Rady s Parlamentem. Jde o to, že ti, kdo nejsou schopni pochopit ducha doby, se přou s těmi, kdo chtějí mít fungující Evropu.
Göran Färm
Vážený pane předsedo, dovolte mi nejprve, abych poděkoval belgickému předsednictví, protože se skutečně snaží, ale je třeba, aby udělalo ještě trochu víc. Evropský parlament projevil spoustu dobré vůle tím, že přijal navrhované rozpočtové položky pro rok 2011, protože chápeme hospodářskou situaci v členských státech.
Pokud jde o závazky, je to dokonce v reálném vyjádření snížení rozpočtu. Nabídli jsme také řešení řady praktických věcí, jako jsou instituce ITER, orgány finančního dohledu a Služba pro vnější činnost; jednali jsme konstruktivně. Ale nehodláme přijmout předpoklad, že hospodářská krize zde bude už navěky a že krize by měla klást meze budoucnosti Evropy. Nehodláme přijmout předpoklad, že úporná restriktivní opatření na výdajové straně jsou tou správnou cestou ven z krize. Nehodláme přijmout předpoklad, že krize si žádá částečnou rezignaci na evropské hodnoty nebo protievropský program. V konkrétnější rovině, kritizujeme už léta nedostatek pružnosti rozpočtu Evropské unie a Komise s námi souhlasí. Jak by tedy mohlo být najednou tím pravým řešením rozpočtových problémů omezení pružnosti?
Jak by mohlo být budoucností Evropy omezení financování společně dohodnutých programů, kterým byla dána priorita, a zastavení financování nových programů - ITER není jedinou prioritou - či dokonce těch nejdůležitějších programů. Bez přiměřené pružnosti se vystavujeme riziku, že se nám na roky 2012 a 2013 nakupí spousta problémů. Snažme se tomu zabránit.
Jak to, že je problém zapojit Evropský parlament do konstruktivního dialogu o budoucím finančním rámci a příštím dlouhodobém rozpočtu? Nechápu to. Pokusme se znovu hledat cesty k dohodě, ale musíme hledat řešení mechanismu pružnosti, které by nebylo méně ambiciózní to, které již máme v interinstitucionální dohodě. Musíme dospět k otevřenému a konstruktivnímu procesu pro příští finanční rámec. To je úběžník našich snah. Rado, ještě jeden pokus, prosím.
Carl Haglund
(SV) Vážený pane předsedo, je snadné ztotožnit se s většinou toho, co řekli mí kolegové poslanci. Pro mě a pro mnohé jiné to skutečně byla otázka opravdové obavy o budoucnost, obavy, jak se nám podaří překonat následující roky a příští desetiletí. Je důležité si uvědomit, že se nám podařilo společně dohodnout docela - nebo spíše velice - ambiciózní strategii 2020 pro Evropu - strategii, která má Evropu posunout dopředu. Je ovšem naivní myslet si, že se taková strategie bude financovat sama od sebe nebo, že se sama provede. Je jistě také samozřejmé, že tato strategie a její úspěchy nebudou jenom otázkou peněz. Bohužel ale i tento aspekt bude do jisté míry ve hře.
Ani Radě, ani Komisi se zatím nepodařilo předložit plány na následující roky, které by pro nás byly dostatečně přesvědčivé, což je také jeden z důvodů, proč jsme se nakonec v nedávné době ocitli v situaci vzájemného sporu. Rád bych řekl zástupcům Rady, že vás hodně těšilo, že jste se dostali na společnou fotografii po schválení Lisabonské smlouvy a zdárném schválení strategie 2020. Všichni tito významní lidé tu šťastně stojí a každému vykládají, jak moc mají rádi Evropu, ale když přijde na to něco udělat a tyto věci skutečně uvádět do praxe, Rada má najednou problémy. To jsou problémy, které se nyní odrážejí ve skutečnosti, že tu zčista jasna máme rozpočtovou krizi, a to jsou také problémy, jimiž by se Rada, jak je zde zdůrazňováno, měla zabývat a hledat jejich řešení, protože skutečností zůstává, že se nejedná pouze o rozpočet na příští rok; jedná se o budoucnost. To je politické sdělení, které dnes máme pro Radu.
Vicky Ford
Vážený pane předsedo, o tomto víkendu delegace Komise a Mezinárodního měnového fondu odcestovala do Dublinu, aby poskytla ekonomické poradenské služby. Další evropská země musí opět přijít s novým vnitrostátním rozpočtem a pro naše přátele na druhé straně Irského moře to jsou nesmírně těžké časy.
Je samozřejmě velkou ironií, že evropští úředníci vyjadřují názor na vnitrostátní rozpočet, když vlastní rozpočet EU nebyl doposud schválen. Moje skupina mnoho měsíců varovala, že v situaci, kdy členské státy čelí takovým rozpočtovým tlakům na domácí politické scéně, je nesmírně důležité, aby Evropská unie projevila zdrženlivost ve svých vlastních výdajích a zajistila, aby každé penny z peněz daňového poplatníka bylo účelně vynaložené. V posledním hlasování v Evropském parlamentu se taková umírněnost neprojevila a je samozřejmě pozitivním signálem, že mezi Parlamentem a Radou nyní existuje dohoda o výši konkrétních rozpočtových položek, přestože se domnívám, že jsme mohli jít ještě níže. Je ovšem skličující, že ačkoli jsme se dohodli na číslech, nebylo doposud dosaženo dohody o rozpočtu.
Naše trhy mají stále ještě daleko do stability; na trzích se projevuje nervozita tehdy, pokud je situace fakticky nejistá, a proto naléhavě žádám poslance tohoto Parlamentu, aby odložili stranou politické ambice a zajistili schválení rozpočtu.
Bastiaan Belder
(NL) Vážený pane předsedo, Evropský parlament zdržuje přijetí rozpočtu pro rok 2011. Jeho požadavek, aby měl vliv na financování Evropské unie z dlouhodobého hlediska počítá se zavedením daně Evropské unie, přestože v mnohomluvných projevech přímo tento termín nezazněl. Tímto svým jednáním se Evropský parlament vystavuje podezření, že nechce hrát konstruktivní úlohu v procesu sestavování ročního rozpočtu podle článku 234 Smlouvy. To není příliš dobrým znamením pro finanční výhled na období 2014-2020, jenž chce Parlament tak vehementně ovlivňovat. Zvýšením rozpočtu o 2,91 % Evropský parlament již prosadil více, než je pro Evropu, její občany a firmy a pro rozpočty členských států zdrávo. Za navržení přiměřených plánů pro rozpočet pro rok 2011 neseme odpovědnost my. To by mohlo učinit přítrž těmto rozpočtovým omezením, která mohou být nicméně v lecčems poučná.
Philip Claeys
(NL) Vážený pane předsedo, Evropskému parlamentu by projednou neuškodilo, kdyby šel sám dobrým příkladem a prosazoval zásadu, že Evropská unie by měla upravit své výdaje podle příjmů. V době, kdy každý musí šetřit a kdy si naši občané musejí utahovat opasky, požadavek podstatného zvýšení rozpočtu Evropské unie vysílá zcela pochybený signál. Evropská unie jenom na sebe strhává nové pravomoci a chce pro sebe za tím účelem více peněz. Dobrá tedy, existuje řada příležitostí, jak dosáhnout výrazných úspor. Podle Evropského účetního dvora finanční dopad nesrovnalostí v zemědělské politice představuje 2-5 % výdajů na zemědělství. Tolerance chyb finančních položek u regionálních fondů představuje více než 5 %, což je tedy více než dvě nejdůležitější položky v rozpočtu. Potřebujeme proto lepší kontrolu nad vynakládanými finančními prostředky a přísnější sankce za chybné, protiprávní a podvodné užívání těchto prostředků. Místo toho, aby Parlament neustále jen naléhal na zvyšování příjmové stránky rozpočtu, měl by občas diskutovat také o úsporách. Přímá daň Evropské unie, tak jak ji požaduje Komise, je z několika důvodů nepřijatelná. Je to jen další krok směrem k evropskému superstátu, nevyhnutelně povede k neustále vyšším výdajům a to také zákonitě povede - jak komisař Lewandowski dokonce připustil - ke zvýšení celkového daňového zatížení států, které poskytují čistý příspěvek do rozpočtu, což pro tyto státy bude v momentální situaci stěží přijatelné.
Alain Lamassoure
(FR) Vážený pane předsedo, vážený pane Wathelete, vážený pane Barroso, chtěl bych poděkovat Evropské komisi a belgickému předsednictví za jejich otevřený, kooperativní a skutečně evropský přístup.
Nezapomínejme ani v době krize na potřebu zajistit si perspektivní budoucnost. Minulý rok vlády soupeřily o to, která si připíše více zásluh tím, že dokáže prosadit nejvyšší výdaje. Každý přidával plyn. Letos je tomu naopak. Každý dnes šlape na brzdový pedál; to je jistě dobře. Parlament přijme čísla vnucená Radě nejspořivějším nebo nejskoupějším členským státem, ovšem pod podmínkou, že budeme souhlasit s potřebou chránit naši budoucnost.
Unie již nemá nezbytné zdroje k financování svého rozpočtu. Místo toho, aby byl rozpočet Společenství základním nástrojem solidarity mezi Evropany, stal se bitevním polem pro střetávání protichůdných národních zájmů. Lisabonská smlouva je nyní v platnosti jeden rok. Svěřuje Unii dlouho očekávané nové pravomoci. Na rozpočet pro rok 2010 ovšem nelze vyčlenit žádné další zdroje a totéž platí pro rok 2011. Stejná situace je i ve vztahu k akčnímu programu Evropa 2020.
V době, kdy jsou všechny členské státy odhodlány prosazovat politiky zaměřené na rozsáhlé snižování veřejných výdajů, mají enormní zájem najít a využít zdroje potenciálních úspor, jichž lze dosáhnout sdružením některých nákladů, buď ve vztahu mezi několika členskými státy nebo mezi všemi 27 členskými státy. Evropa, evropská vize a evropská kritéria nám mohou pomoci snížit výdaje. Evropský parlament proto navrhuje dohodu mezi třemi našimi orgány o metodě budoucí spolupráce na všech těchto návrzích.
Dovolte mi osobní připomínku, že máme možnost ušetřit čas tím, že do tohoto procesu zapojíme vnitrostátní parlamenty, neboť jsou z rozpočtového a daňového hlediska nezávislé.
Ivars Godmanis
Vážený pane předsedo, chtěl bych zdůraznit tři věci. Za prvé, doba je těžká pro každého, musíme spolupracovat. Myslím si, že nejkritičtějším okamžikem v našich dohodovacích jednáních byl moment, když Rada odmítla zahájit rozpravy, a druhým nejkritičtějším okamžikem byl moment, kdy odmítla zahájit rozpravy na základě dokumentů navržených Komisí, které se týkaly politické části našich rozprav. Ale rozpravy jsou zakotveny ve Smlouvě a figurují přinejmenším ve dvou jejích částech. Za prvé: pokud jde o víceletý finanční rámec, z článku 312 jasně vyplývá, že pokud neproběhnou rozpravy před tím, než se dohodneme na novém víceletém finančním rámci, nebude úspěšný.
Pokud jde o vlastní zdroje - což je pro Radu zřejmě velice citlivá záležitost - zde není žádné velké riziko. Nezačínáme od nových daní, ale od rozprav, které jsou zakotveny v článku 311. Jsem přesvědčen, že rozpočet potřebujeme, o tom není žádného sporu. Není žádné jiné řešení. Ale pokud opravdu chceme jednu věc - spolupracovat a zahájit rozpravy (jaký bude jejich reálný výsledek zatím nevíme) - žádáme Radu, aby se na tomto společném úkolu podílela. Myslím si, že pak bude naše úsilí završeno úspěchem. Jinak skutečně doufám, že nebudete danou věc řešit izolovaně, podle článku 315. Můžete se pro toto řešení rozhodnout, ale věřím, že úkol řešený společnými silami je mnohem lepší variantou než izolovaný přístup.
Hynek Fajmon
(CS) Chtěl bych říci, že jsem zklamán z toho, jak dopadla jednání mezi Radou, Komisí a Parlamentem o rozpočtu Evropské unie na rok 2011. V současné době se celá Evropa potýká s hospodářskou a finanční krizí. Evropské vlády se potýkají se snižujícími se příjmy a nutností splácet velké dluhy. Evropský parlament se nemůže tvářit tak, že se jej to netýká. V takovéto složité situaci není správné, aby Parlament žádal navýšení rozpočtu o 6 %. Není rovněž správné, aby se snažil svůj souhlas s rozpočtem vyměnit za příslib zavedení vlastních zdrojů. Myslím si, že vyjednavači Evropského parlamentu nemohou jednání vyhrocovat, ale musí naopak směřovat k dohodě.
Občané, domácnosti, firmy, obce i státy v Evropské unii potřebují stabilitu a tu jim mohou poskytnout pouze řádně schválené rozpočty, a nikoliv rozpočtová provizoria. Vyzývám proto Parlament, Radu i Komisi, aby se co nejdříve na rozpočtu Evropské unie pro rok 2011 dohodly.
Diane Dodds
Vážený pane předsedo, vítám tuto dnešní rozpravu o rozpočtu. V členských státech je situace velice náročná a to je skutečnost, již tato sněmovna nemůže ignorovat. Z rozhovorů s mými voliči jasně vyplynulo, že ti, kdo prosazují potřebu zvýšení rozpočtu, jsou odtrženi od současné hospodářské reality a kromě toho, celý tento problém podrývá důvěru v evropské orgány.
Neschopnost dohodnout se na rozpočtu není důsledkem neústupnosti, ale do značné míry důsledkem federalistické agendy a hledání onoho svatého grálu, konceptu vlastních zdrojů. Daň Evropské unie podle mého názoru nepřipadá v úvahu.
V reakci na dnešní prohlášení předsedy Barrosa, že předloží návrhy na tuto daň do června příštího roku, bych chtěla vyzvat premiéra Camerona, aby jasně deklaroval, že jakýkoli krok tímto směrem by ve Spojeném království vyvolal referendum.
Sidonia Elżbieta Jędrzejewska
(PL) Vážený pane předsedo, jako zpravodajka pro rozpočet Evropské unie pro rok 2011 bych ráda zdůraznila konstruktivní úlohu, kterou hrálo belgické předsednictví. Chtěla bych také vyjádřit poděkování za angažmá Evropské komise v této věci. Naše úsilí tím ale nekončí. Naopak, měli bychom je vystupňovat. Osobně si myslím, že fiasko jednání o rozpočtu pro rok 2011 je porážkou pro nás pro všechny. Chtěla bych se ale s vámi podělit o své vysvětlení příčin, které pondělní fiasko způsobily.
Byli jsme svědky politováníhodné situace, kdy několik členských států prodlužovalo jednání do půlnoci, aby je dovedlo ke krachu. Nepodařilo se nám dokončit jednání včas, protože na straně několika členských států jednoduše nebyla vůle vyjednávat. Pro mě osobně to je pobuřující a velice překvapivá situace, když u jednacího stolu jsou usazeni diplomaté a náměstci ministrů financí a nejsou ochotni jednat o financích nebo o budoucím financování a současném financování Evropské unie. Je to pro mě absolutně nepochopitelné a nepřijatelné, protože, co se bude dít dál, jestliže politici a diplomaté nechtějí mluvit spolu navzájem?
Moje další poznámka se týká skutečnosti, že napětí provázející rozpravu o rozpočtu pro rok 2011 vyvolala snaha Evropského parlamentu upozornit členské státy na problém, který vidíme pro budoucnost a který je patrný již dnes: a sice že Evropská unie i nadále přejímá nové úlohy a zahajuje nové oblasti činnosti a že má rostoucí ambice, ale přitom členské státy, které tyto ambice podporují, nechtějí zároveň tyto ambice, tyto plány, tyto činnosti a tyto nové oblasti financovat. Je třeba, abychom o této prohlubující se nedůslednosti diskutovali. V době krize ještě nabývá na významu potřeba diskutovat o financích a o tom, jak má být Evropská unie financována. Kromě toho nabývá na významu i úloha Evropského parlamentu a momentálně není ten správný čas k tabuizování rozpočtu.
Janusz Wojciechowski
(PL) Vážený pane předsedo, v Evropské unii čelíme skutečně závažné rozpočtové krizi a, jak uvedl předchozí řečník, nese za to odpovědnost mnoho stran. Parlament možná udělal v tomto případě tak trochu chybu, pokud jde o očekávání vkládaná do jednání - chtěli jsme ošetřit příliš mnoho záležitostí najednou. Jedná se o problém, který se dotýká příjemců finančních prostředků, ale je to také ve skutečnosti závažná politická krize, která podle mého názoru vyplývá ze skutečnosti, že se kdesi vytratil duch nadšení pro evropskou myšlenku. Tento duch nadšení se v Evropském parlamentu projevoval, když jsme diskutovali o Lisabonské smlouvě, a na ty, kdo valné nadšení pro Evropu nesdíleli, jsme naléhali, aby svůj postoj změnili. Ovšem jakmile jednání o smlouvě dospěla ke konci a podařilo se prosadit větší míru integrace, byly zahájeny rozpravy o peněžních prostředcích a o rozpočtu a nadšení pro evropskou myšlenku nahradilo sobectví ve vztahu k evropským hodnotám a přání platit za prohloubení evropské integrace pokud možno co nejméně. Uvítal bych při jednání o rozpočtu větší míru nadšení pro evropské hodnoty.
Reimer Böge
(DE) Vážený pane předsedo, dámy a pánové, jsem znepokojen, ale ne v souvislosti s rozpočtem, interinstitucionální dohodou nebo případnou dvanáctinou rozpočtu. Jsem celkově znepokojen politickou situací, v níž se ocitá Evropská unie a která dnes vyšla najevo při projednávání rozpočtu. Jsem znepokojen současným trendem mezivládní spolupráce a skutečností, že rozšířené pravomoci Parlamentu budou evidentně okleštěny a že ani dohoda uzavřená v roce 2006 není respektována. Jsem znepokojen tím, že Lisabonská smlouva není uskutečňována. (Potlesk) Vážený pane Barroso, vítám vaše prohlášení. Bylo by ale pravděpodobně užitečnější, kdybyste býval přišel o deset dní dříve s vysvětlením, že Komise je na straně Parlamentu.
Pokud jde o tři hlavní témata našich jednání, první, k němuž bych se rád vyjádřil, je nástroj pružnosti. V této oblasti evidentně došlo k určitému posunu. Ovšem nedávno jsem se dozvěděl, že během souběžných jednání v Bruselu došlo ke zvratu k horšímu. Co se tam děje? Existuje možnost a chceme snad příliš, jestliže tento požadavek klademe, dohodnout se na stejné úrovni pružnosti, již jsme měli před Lisabonskou smlouvou, která znamenala správné řešení a jíž jsme dosáhli po mnoha letech vyjednávání, počínaje od Agendy 2000? Chceme snad příliš, jestliže v případě vlastních zdrojů požadujeme, abychom se zavázali, že budeme vycházet z principů, jež jsme my - Rada, Komise a Parlament - vyjádřili v roce 2006 v našem prohlášení k interinstitucionální smlouvě? Chceme snad příliš, jestliže žádáme, aby lidé, kteří odmítají myšlenku rozpravy o vlastních zdrojích, se snažili přečíst si smlouvu? Ve smlouvě se uvádí, že se tato rozprava musí uskutečnit.
A konečně, pane předsedo, chceme snad příliš, jestliže žádáme, abychom uzavřeli závazné politické dohody o všech otázkách týkajících se postupů souhlasu, abychom mohli předcházet vzniku krizí a abychom se neocitli ve stejné situaci v jiných otázkách, včetně dohod o vnějším obchodu a příštím víceletém finančním rámci? Pokud budete tyto věci prezentovat stejným způsobem jako jste to učinil dnes, odpověď této sněmovny bude kategorické "ne".
Marian-Jean Marinescu
(RO) Vážený pane předsedo, členské státy zjevně procházejí složitou rozpočtovou situací. Na druhé straně bylo naprosto zřejmé, že rozpočet Evropské unie významně přispěl k rozvoji každého členského státu, včetně zemí poskytujících čistý příspěvek do rozpočtu Evropské unie.
Překvapilo mě, že nezdar dohodovacích řízení nebyl způsoben neshodami nad konkrétními čísly, ale neochotou vést praktickou diskuzi o společné budoucnosti členských států, jinými slovy, o budoucnosti Evropy. Parlament si nepřeje jít nad rámec svých kompetencí. Chce, aby byla dodržována smlouva, a chce hájit budoucí zájmy občanů, kteří jej zvolili.
Které body Rada odmítla projednávat?
Zapojení Evropského parlamentu do vypracování návrhu víceletého finančního rámce je zakotveno v ustanovení smlouvy. Toto zadání jsme v roce 2006 splnili a já nevěřím tomu, že by rozpočet pro období 2007-2013 byl pro Unii špatný. Opak je pravdou.
Pružnost - tento mechanismus byl doposud používán jako účinný nástroj a všechny členské státy z něj měly užitek.
Vlastní zdroje - právě rozpočtová situace, jíž členské státy v současné době procházejí, by je měla motivovat k tomu, aby našly stabilní metody financování evropského rozpočtu, které zamezí riziku ohrožení procesu provádění evropských politik.
Nové oblasti odpovědnosti podle smlouvy a strategie 2020 vyžadují zajištění příslušných zdrojů financování. Není přijatelné, aby jeden a tentýž orgán, tedy Rada, na jedné straně stanovil cíle pro strategii 2020 a na straně druhé neschválil finanční zdroje potřebné pro splnění těchto požadavků. Jsem přesvědčen, že máme povinnost dosáhnout dohody. Máme odpovědnost vůči našim občanům. Nesmíme dovolit, aby se vytratila důvěra v evropské orgány.
Giovanni La Via
(IT) Vážený pane předsedo, dámy a pánové, v tomto týdnu bychom měli schválit souhrnný rozpočet Evropské unie pro rok 2011. Místo toho čelíme situaci, kdy Evropě hrozí vážné riziko, že bude muset vstoupit do nového roku s provizorním rozpočtem a že její činnost bude značně ztěžována uplatňováním systému dvanáctin.
Je všeobecně známo, že Parlament, Komise a většina členských států byly ochotny dosáhnout dohody, která byla zablokována menšinou zemí, jež odmítly zahájit konstruktivní rozpravu s Parlamentem o provádění Lisabonské smlouvy.
Jsem přesvědčen, že postoj Parlamentu v průběhu jednání byl odpovědný a umírněný. Parlament vyzval k uplatňování Lisabonské smlouvy a i nadále k jejímu uplatňování důrazně vyzývá.
Pokud jde o Radu, ukázalo se, že není schopna dosáhnout dohody a že je hluboce rozdělena v otázkách zásadního významu, které vetovala menšina členských států, odmítajíc myšlenku zahájit rozpravu s Parlamentem o pravidlech a postupech, jimiž by se mělo řídit provádění Lisabonské smlouvy.
Nyní jsme ovšem povinni hledět do budoucnosti a společně budovat Evropu budoucnosti - a tím myslím Radu, Parlament a Komisi - bez sobectví nebo vytáček. Schválením limitů, jimiž Rada omezila nárůst rozpočtu o 2,91 % a s nimiž jsme všichni seznámeni, má Parlament v úmyslu vyslat důrazný signál, že citlivě reaguje na situaci období, kterým procházíme.
Všichni se však shodneme na tom, a potvrdila to dnes i Komise, že bychom měli požadovat větší míru pružnosti, abychom vyhověli potřebám Evropy. Souhlasím s dnešními slovy předsedy Barrosa, když poukazoval na návrhy, které Komise vypracuje pro používání svých vlastních zdrojů a přizpůsobení rozpočtu Evropské unie Lisabonské smlouvě, a doufám, že se podaří docílit větší míry spolupráce ze strany Rady při budování Evropy budoucnosti.
José Manuel Fernandes
(PT) Vážený pane předsedo, při jednáních s Radou o rozpočtu pro rok 2011 Evropský parlament udělal vše pro to, aby bylo dosaženo dohody. Jediným požadavkem je naplňovat iniciativy Rady, například strategii Evropa 2020, potřeba zajistit její financování a jednat v souladu s Lisabonskou smlouvou.
Skutečnost je taková, že podle smlouvy Evropský parlament musí být zapojen - prostřednictvím hlasování, předkládání stanovisek nebo tím, že je konzultován - v nové interinstitucionální dohodě, v příštím víceletém finančním rámci a v zajišťování nových vlastních zdrojů. Tyto požadavky jsou logické, přiměřené, ve veřejném zájmu a v zájmu zabránění interinstitucionálním rizikům a sporům: jsou to požadavky, které by Rada měla sdílet a podporovat.
Pokud jde o interinstitucionální dohodu, je zjevné, že dodržování závazků přijatých evropskými orgány, a konkrétně Radou, je podmíněno existencí pružnosti ve vztahu k současnému víceletému finančnímu rámci.
Strategie Evropa 2020, program Mezinárodního termonukleárního experimentálního reaktoru (ITER), Evropská služba pro vnější činnost a subjekty finančního dohledu: to jsou některé příklady projektů, které potřebují financování. Rada musí zohlednit Lisabonskou smlouvu jak z hlediska oblastí, které spadají nově do kompetence Evropské unie, jež se odrážejí v rozpočtu, tak z hlediska posílených pravomocí Evropského parlamentu, a v neposlední řadě v souvislosti s rozpočtem. Tyto změny fakticky posilují demokratickou legitimitu orgánů Unie.
Uplatňování metody Společenství, nikoli mezivládní přístup, činí naši správu a řízení demokratičtější. Doufám, že několik zemí majících potřebu prosazovat své národní ego nebude bránit evropskému projektu míru, solidarity a pokroku nebo jej ohrožovat.
Mairead McGuinness
Vážený pane předsedo, to byla nanejvýš důležitá rozprava - zejména pokud jde o její politické aspekty - ale domnívám se, že je také důležité prodiskutovat některé její praktické části. V souvislosti s rozpočtem pro rok 2011 jsem zpravodajkou pro oblast zemědělství a pokud nedosáhneme dohody o rozpočtu, bude to mít reálné důsledky pro peněžní toky členských států, které v minulých týdnech poskytly svým zemědělcům zálohové platby. Tito zemědělci čelí finančním problémům a situaci nedostatečných příjmů. To jsou tedy velice reálné a praktické důsledky a uvedla jsem jen jeden z mnoha.
Ale dovolte mi nyní hovořit o budoucnosti. Právě v tomto okamžiku diskutujeme o budoucnosti společné zemědělské politiky a žádáme, aby tato politika byla pro Evropu větším přínosem ve vztahu k problémům ochrany životního prostředí, bezpečnosti potravin i územnímu rozměru a přesto se veškerá rozprava doposud točila výhradně kolem otázky, jak můžeme rozpočet na zemědělství snížit. Jsem velice znepokojena tím, že v této rozpravě o rozpočtu pro rok 2011 prezentujeme velice negativní pohled na rozpočet na zemědělství a na Evropskou unii po roce 2013. Tyto dva aspekty jsou do značné míry propojené a myslím si, že je potřeba, abychom si toho byli vědomi.
Edit Herczog
(HU) Vážený pane předsedo, v průběhu minulých deseti let jsme přesvědčovali evropské občany, že Smlouva o fungování Evropské unie je nezbytná a členské státy ji nakonec skutečně ratifikovaly. V průběhu minulých deseti let jsme přesvědčovali evropské občany, že výzkum a vývoj lze lépe realizovat a financovat na úrovni EU. Přesvědčovali jsme je, že evropskou vesmírnou politiku lze lépe realizovat na úrovni EU a tvrdili jsme jim také, že energetický výzkum a boj proti změnám klimatu lze lépe realizovat v Evropské unii než na úrovni členských států. Pokud jsme tomu věřili, stáli si za tím, byli jsme zřejmě přesvědčeni, že říkáme pravdu. Když už, tak už. Pokud i dnes pořád ještě věříme tomu, co jsme tvrdili posledních deset let, musíme vytvořit potřebné rozpočtové zdroje a primárním prostředkem pro dosažení tohoto cíle je mechanismus pružnosti, zatímco sekundárním prostředkem je vytvoření vlastních zdrojů Parlamentu, vlastních zdrojů Evropské unie. Ceterum censeo, Evropská unie musí být zachována.
Niki Tzavela
Vážený pane předsedo, vaše nedávné společné prohlášení po summitu EU-USA bylo prvním prohlášením po dlouhé době, v němž Komise prokázala, že má formát a projevila optimismus, moc, solidaritu a také soudržnost. Zde jsme svědky paradoxní situace, že nejsme schopni najít styčné body pro dohodu o rozpočtu. Chceme-li, aby Evropa byla mezinárodní mocností, kterou beze sporu jsme, nemůžeme si dovolit luxus nemít rozpočet. To jsem chtěla říci a ve své práci nepolevujte.
Giovanni Collino
(IT) Vážený pane předsedo, dámy a pánové, nezdar trojstranných jednání je jedinečnou politickou příležitostí k zamyšlení nad nedávnými dějinami Evropy.
Tento problém nemá jenom politický rozměr, ale také rozměr kulturní a týká se mnoha členských států. Současná hospodářská a finanční krize je strukturálním, nikoli přechodným jevem. Ve skutečnosti znamená transformaci, která má dopad na ekonomiku, zaměstnanost a společnost v době, v níž žijeme. Pokud nebude realizován politický a kulturní růst s globální vizí Evropy, nebudeme schopni přijmout opatření k překonání problémů souvisejících se vstupem do třetího tisíciletí, jako je veřejná sociální péče, výzkum, energetická a ekologická politika a bezpečnost, jež lze řešit pouze politickou součinností všech států tvořících Unii.
Svým kolegům poslancům bych chtěl v prvé řadě říci, že ačkoli trojstranná jednání skončila nezdarem, práce, již vykonává Parlament, je znamenitá a plně dostojí našemu mandátu zastupovat občany. Parlament má dnes větší váhu díky Lisabonské smlouvě a Rada si již nemůže osobovat dominantní postavení vůči suverenitě lidu, již reprezentuje Parlament ...
(Předseda řečníka přerušil)
Franz Obermayr
(DE) Vážený pane předsedo, dámy a pánové, je pochopitelné, že tradiční představitelé Evropského parlamentu volají po rozsáhlé pružnosti rozpočtu, ale všiml jsem si, že nikdo nezmínil zájmy zemí poskytujících čisté příspěvky do rozpočtu Evropské unie nebo zájmy občanů.
V konečném důsledku to byly země poskytující čisté příspěvky do rozpočtu Evropské unie a financující EU, které byly odpovědné za opětovné nastartování motoru ekonomiky po krizi, které zachránily země s rozpočtovými schodky a euro samotné a které v důsledku toho zatížily své občany značným finančním břemenem. Podle mého názoru je proto docela pochopitelné a oprávněné, že tyto země a jejich občané chtějí zachovat stávající rozpočtové prostředky, zajistit, aby čistý zůstatek nemohl být z rozmaru zpětně měněn a zabránit tomu, aby peněžní prostředky byly předisponovány do jiných kanálů. Samozřejmě, že zde nemám na mysli pomoc poskytovanou po různých pohromách. Tu z toho vyjímám.
Stejně tak kritický přístup k dani Evropské unie nemá nic společného se zjevným nedostatkem solidarity. Je to jednoduše kvůli tomu, že členské státy se převážně staví proti ní. Z tohoto důvodu je zřejmé, že musíme zachovat ratifikaci ze strany vnitrostátních parlamentů za účelem dodržení zásady subsidiarity.
Monika Hohlmeier
(DE) Vážený pane předsedo, pokud jde o tvrzení opakovaná v této sněmovně, ráda bych nejprve vysvětlila, že v průběhu rozpočtových jednání jsme nepožadovali ani o cent více, než nám Rada nabídla. Znamená to, že jsme jednali v naprostém souladu s přáními Rady. Pokud jde o téma nástroje pružnosti, potřebujeme jej, protože nás Rada pravidelně dostává do obtížné situace svými rozhodnutími o významných projektech, na jejichž financování nevyčlenila žádné finanční prostředky. Musíme se tedy snažit společně s členskými státy najít řešení pro tyto projekty, abychom byli schopni je podporovat finančně a vypracovat rozumné plány. Nepožadovali jsme také více, než je stanoveno v Lisabonské smlouvě. Naopak, zasazujeme se o dodržování smlouvy. Nic jiného, nic víc a nic méně.
Pokud jde o téma vlastních zdrojů, Parlament jistě nežádá moc, jestliže se vyjadřuje v tom smyslu, že by přinejmenším měl zájem tento problém prodiskutovat, jakou formu by tato diskuze mohla mít a zda jsou vlastní zdroje k dispozici. Nemohou jednoduše odmítnout o té věci diskutovat a pak svalovat vinu na Parlament.
Janusz Lewandowski
člen Komise. - Vážený pane předsedo, zde je mé stručné doplnění úvodního expozé předsedy Barrosa, poté, co jsme si vyslechli připomínky vážených poslanců.
Strategie Komise za těchto konkrétních okolností je velice jednoduchá a je založená na prostém předpokladu, že Evropa potřebuje jednotu, nikoli rozkol, má-li čelit ostatním výzvám. Myslím si, že belgické předsednictví vychází ze stejného předpokladu.
Naše úloha je ve smlouvách jasně definovaná v případě shody - i v případě neshody, která nebyla příliš pravděpodobná, ale došlo k ní poprvé po 26 letech. Jsme svědky frustrace milionů příjemců finančních prostředků v celé Evropské unii. Musíme na to tedy reagovat. Uvědomujeme si, že bychom měli jednat rychle, a dnes jsme udělali první krok, abychom se dohodli na hlavních zásadách, a následně, zřejmě 1. prosince, předložíme číselné údaje, které již nejsou sporným bodem, budeme hájit pružnost, kterou potřebujeme, předložíme návrh mechanismů spolupráce založené na Lisabonské smlouvě a budeme se zasazovat - což je také důležité - o právo iniciativy Komise, v jehož rámci Komise představí příští rok svou vizi budoucnosti.
Je naší společnou odpovědností realizovat to, co bylo slíbeno a co očekávají příjemci finančních prostředků, to, co bylo navrženo jako rozpočet na příjmové straně, a zároveň plně respektovat fiskální suverenitu členských států. Jedná se o zdrženlivý rozpočet, jehož navýšení je ve srovnání s vnitrostátními rozpočty poloviční, a to i přes rozšíření, jímž bylo do Unie začleněno více než 12 nových států. To je jasný důkaz disciplinovanosti a důslednosti. Pojďme tedy tuto věc dovést do konce a zároveň připravovat lepší variantu. Apeluji na váš smysl pro odpovědnost. Stejně jako předseda Barroso, i já konstatuji, že mě dnešní rozprava v Parlamentu velice povzbudila.
Melchior Wathelet
Vážený pane předsedo, je pravda, že tento typ rozpravy by nám měl pomoci dospět k dohodě, a nikoli situaci ještě více komplikovat. Doufám, že budu moci říci, že dnes odpoledne rozprava skutečně proběhla v tomto duchu.
Ano, dospějeme k pozitivnímu posunu a budeme se muset snažit najít shodu v otázce pružnosti a financování ITER. Ano, ve věci tohoto výhledu pro rozpočty pro rok 2012 a 2013 bude muset existovat shoda a skutečně usilujeme o to, abychom prokázali, že jsme schopni ve věci tohoto výhledu na období 20122013 dosáhnout shody, zejména v důležité otázce pružnosti.
Za druhé, ano, budeme vést rozpravy v souvislosti s články 312 a 324, abychom zjistili, jak je můžeme v praxi provést a realizovat, a zajistit, aby se tyto články a tyto nové procesy staly skutečností. Budeme muset najít styčné body.
Dnes jsem zde vyslechl informaci, že Komise využije svého práva dávat podněty k vypracování právních předpisů, ať už v otázce vlastních zdrojů či v otázce víceletého rámce. Na základě těchto prvků se budeme muset sejít, budeme muset diskutovat, budeme se muset ujistit, že dodržujeme články 312 a 324 Smlouvy, které obsahují ustanovení v tom smyslu, že musejí být provedeny všechny prvky, aby bylo dosaženo shody, že se musejí uskutečnit tato setkání a realizována tato koordinace, která umožní, aby se nové postupy stanovené Smlouvou staly skutečností.
Pokud jde o pružnou část pro období 20122013, budeme muset provést tyto články 312 a 324 Smlouvy, a to přesto, že opět - a tento bod musím zdůraznit - musíme zajistit, aby byl rozpočet pro rok 2011 schválen. Věrohodnost Evropské unie je v sázce. V sázce je také účinnost politik, které budou provedeny pouze v případě, že rozpočet pro rok 2011 bude přijat. Hovoříme pouze o politikách soudržnosti; o ničem jiném. V sázce je zde skutečně naše věrohodnost a provádění našich politik.
Za třetí, nedávejme za pravdu těm, kdo nechtějí rozpočet, což by ve svém důsledku znamenalo, že Evropská unie bude mít k dispozici ještě méně prostředků k provádění svých politik. Ovšem, abychom prokázali, že nemají pravdu, bezesporu musíme podporovat smírný přístup a maximálně využít těchto posledních několika týdnů s cílem dosáhnout tohoto přístupu, tak abychom z něj všichni měli užitek, přestože jsme byli nuceni činit ústupky. Avšak je to alespoň záruka toho, že dojde k posunu směrem vpřed, nikoli zpět, na rozdíl od situace, která by nastala, kdybychom v příštích několika týdnech nedospěli k dohodě o rozpočtu.
Předseda
Vážený pane úřadující předsedo, Konference předsedů má právě začít, je tedy třeba formulovat nějaké reálné otázky a odpovědi, protože to bude velice důležitá schůze. Potřebujeme vidět pokrok na straně Rady. Pravděpodobně jste vedl četné diskuze s členy Rady, s členskými státy. Jak byste nám to mohl vysvětlit? Je možné uskutečnit posun naším směrem? Máme jistá očekávání. Znáte je velice dobře, protože to bylo vlastně téma našich posledních otázek - tří bodů na samém sklonku dne 15. listopadu, několik minut před půlnocí. Je pro nás velice důležité, abyste nám na to odpověděl.
Melchior Wathelet
Vážený pane Schulzi, vaši otázku jsem slyšel. Jsem přesvědčen, že nikdo nebyl ušetřen.
Myslím si, že buď můžeme zvolit přístup spočívající v tom, že budeme na sebe navzájem ukazovat prsty - vaše chyba, naše chyba - nebo se můžeme snažit a přesvědčit sami sebe, abychom zaujali přístup jiný, přičemž obě strany se budou snažit o pozitivní posun směrem k tomuto smírnému přístupu. Další možností je, že zůstaneme u těch postojů, které nás dne 15. listopadu bohužel k vzájemné shodě nedovedly.
Kdo za to může? Mohl bych vám říci, že Parlament od samého počátku bude zcela jistě tvrdit, že za to může Rada, a Rada bude zcela jistě tvrdit, že na vině je Parlament, a obě pak poděkují Komisi, že vyvinula úsilí směřující ke smírnému řešení. Musíme se snažit oprostit se od tohoto typu přístupu a maximálně využít posledních několika týdnů a dnů k tomu, abychom začali přemýšlet jiným způsobem.
Abych odpověděl na otázku pana předsedy, jestli lze docílit nějakého pozitivního posunu. Ano, lze, protože víme, že pokud budeme jednat stejným způsobem jako dne 15. listopadu, jenom bychom znovu přivodili kontroverzi, k níž toho dne došlo v souvislosti s mimořádně důležitou otázkou pružnosti. Proč je tato otázka tak důležitá? Je důležitá, protože podle mého názoru se týká jednoho ze zásadních zřetelů Parlamentu, který spočívá v tom, mít řadu výhledů, nejméně na období 20122013, tedy v době, kdy končí současný víceletý rámec.
Proto také belgické předsednictví v této záležitosti v návaznosti na jednání ze dne 15. listopadu okamžitě obnovilo kontakty s cílem usilovat o dosažení pozitivního posunu i v těchto dalších bodech. Ano, v této souvislosti existují možnosti dohody, ale obě strany budou muset změnit své postoje a zaujmout smírný přístup, chtějí-li dospět k pozitivním výsledkům. Jinak budeme bohužel svědky dalšího nezdaru a ve svém předchozím projevu jsem se již zmínil o neblahých důsledcích, které by tento nezdar měl, zejména na provádění našich politik. Myslím si, že evropští občané si zaslouží lepší řešení .
Předseda
Vážený pane úřadující předsedo, děkuji vám za vaše úsilí v průběhu jednání a také za vaše příspěvky do rozpravy. Doufáme, že co nejdříve dospějeme k pozitivnímu výsledku.
Děkuji také předsedovi Komise Barrosovi a komisaři Lewandowskému za příspěvky do rozpravy.
Mám teď několik důležitých připomínek, a proto přejdu do mateřského jazyka.
Předseda
Rozprava je ukončena.
Rád bych vás informoval, že lhůty pro předložení připomínek k tomuto bodu pořadu jednání jsou následující: návrhy usnesení - středa 24. listopadu do 10:00, pozměňovací návrhy - středa 24. listopadu do 15:00.
Hlasování se uskuteční ve čtvrtek 25. listopadu 2010.
Písemná prohlášení (článek 149 jednacího řádu)
Cătălin Sorin Ivan
Momentálně se ocitáme na mrtvém bodě, který se ve skutečnosti netýká jenom procesu sestavení rozpočtu pro rok 2011. Je to citlivý zlomový okamžik, který určí budoucnost Unie a vytvoří precedens pro budoucí rozpočtové procesy a úlohu, kterou bude hrát Evropský parlament.
Kritické připomínky Parlamentu nejsou něčím směšným. Z praktického hlediska nám nejde o nic víc, než o to, aby byla respektována úloha, která byla Parlamentu přiznána ve smlouvě. Parlament v průběhu vyjednávání učinil četné ústupky a jsme i nadále žádáni, abychom udělali mnoho dalších. Doufám ale, že tuto fázi úspěšně překonáme a že budeme moci v průběhu prosincového zasedání Parlamentu hlasovat pro přijetí nového rozpočtu.
Marie-Thérèse Sanchez-Schmid
Takový zásadní rozpor mezi Parlamentem a jeho institucionálními partnery ve vztahu k evropskému rozpočtu Evropa nezaznamenala od roku 1988. Toto je historický okamžik: dokáže si Rada, a zejména Spojené království, Nizozemsko a Dánsko, připustit, že pro Evropu je klíčové soustředit zdroje, což přispěje k celkovému zlepšení společné situace všech členských států? Některé členské státy zaujímají nedůsledný přístup: dělají škrty ve svých vnitrostátních rozpočtech ve jménu úsporných opatření a vyzývají Evropskou unii, aby řešila jejich problémy tím, že jí ukládají ambiciózní úkoly, které má splnit. Potom v okamžiku, kdy mají být tyto ambice realizovány, se bouří proti rozpočtovým požadavkům, které označují za nenasytné. Galileo, ITER, strategie EU 2020, Evropská služba pro vnější činnost - všechny tyto projekty stojí peníze! Budeme muset každý rok bojovat o to, abychom získali minimální příspěvek od umíněných členských států, které následně obviní Evropu z toho, že její struktury jsou neefektivní a nadbytečné? Jsem proto pro rozpravu o vlastních zdrojích, o dodržování Lisabonské smlouvy a o ambiciózní a realistické Evropě.
Georgios Stavrakakis
Neústupný postoj malé menšiny členských států je v podstatě projevem jejich jednoznačného odmítnutí snah položit základy pro budoucí rychlá a smysluplná řešení základních potřeb evropských občanů v současnosti nebo pro případ jejich vzniku kdykoli v bezprostřední budoucnosti. Problémy, které se týkají evropských občanů, musíme řešit odpovědně. Nesmíme zapomínat na to, že kromě nových oblastí odpovědnosti Evropské unie vyplývajících z Lisabonské smlouvy a nad rámec těchto oblastí, členské státy neustále navrhují a přijímají nové politiky a strategie, jako například strategii EU 2020, k jejichž provádění je Evropská unie vyzývána; na druhé straně členské státy prohlašují, že nejsou ochotny poskytnout peněžní prostředky na provádění těchto politik a strategií, a tím je tedy odsuzují k nezdaru ještě před tím, než jsou zahájeny. I já bych chtěl zdůraznit, že Evropský parlament nežádá o zvýšení výdajů nebo o více pravomocí, než jsou ty, které stanoví Lisabonská smlouva. Parlament jasně vysvětluje, že Evropská unie potřebuje mít k dispozici dostatečné zdroje, aby byla schopna bez problémů provádět politiky, které doplňují úsilí členských států posílit zaměstnanost, investice a celkový hospodářský růst. Parlament zaujímá postoj, který spočívá v tom, že rozpočet Evropské unie není součástí krize; je - prostřednictvím investic do životně důležitých odvětví - odpovědí na krizi.
Róża Gräfin von Thun und Hohenstein
Jsem hluboce znepokojena zmatkem, který provází rozpočet Evropské unie pro rok 2011, neboť na jedné straně nemůžeme rezignovat na naše ambiciózní plány vybudovat silnou Evropskou unii, zatímco na straně druhé, Polsko převezme ve druhé polovině roku 2011 předsednictví Rady EU. Pokud Evropská unie do té doby neschválí rozpočet a bude jej muset sestavovat každý měsíc, bude pro naše předsednictví velice obtížné plnit své povinnosti. Musíme si sami sobě položit otázku, co je důležitější: snadné, krátkodobé řešení, které znamená ustoupit několika zemím a předsednictví, nebo ambicióznější plán, který je snad složitější, ale který z dlouhodobého hlediska Evropskou unii posílí a z nějž budeme mít v konečném důsledku užitek my všichni? Podle mého názoru je pro nás důležitější vybudovat společně silnou Evropskou unii. Evropská unie v této podobě potřebuje své vlastní zdroje a stabilní rozpočet založený na zásadě solidarity, aby bylo možné financovat to, co je třeba. Existuje několik členských států EU, především Spojené království, které nejsou ani ochotny o tom diskutovat. Nemůžeme si dovolit ustupovat národnímu egoismu.
