Măsuri imediate ale UE în sprijinul Italiei şi al altor state membre afectate de fluxuri migratorii excepţionale (dezbatere) 
Preşedintele
Următorul punct pe ordinea de zi este dezbaterea măsurilor urgente ale UE de sprijinire a Italiei şi a altor state membre afectate de fluxuri migratorii excepţionale.
Cecilia Malmström
membră a Comisiei - Dle preşedinte, vă mulţumesc pentru această dezbatere oportună referitoare la o situaţie căreia i se cuvine întreaga noastră atenţie.
Comisia urmăreşte situaţia foarte îndeaproape, iar Frontex a trimis doi experţi la faţa locului. În ultimele zile, a fost raportată sosirea a aproximativ 5 500 de migranţi tunisieni pe ţărmurile italiene, dar cifrele au început să scadă puţin în ultimele 24 de ore. Mulţi dintre cei care sosesc sunt bărbaţi în jurul vârstei de 30 de ani, dar există, de asemenea, 34 de femei şi 108 copii; au fost identificaţi 27 de intermediari ai traficului. Aceşti oameni care ajung pe ţărmurile italiene cauzează o presiune excepţională asupra facilităţilor de primire ale Italiei, în mod special în Lampedusa.
Începând de sâmbăta trecută, am stabilit deja contactul cu Ministerul italian de interne şi am primit o cerere oficială de asistenţă a UE. Suntem pregătiţi să oferim asistenţă atât Italiei, cât şi Tunisiei. Aceasta este o chestiune importantă pentru întreaga UE şi nu doar un subiect bilateral. Chiar înaintea ultimelor evenimente, Comisia, împreună cu Frontex, a început să identifice ceea ce se poate face pe termen scurt şi mediu. Răspunsul comun al UE trebuie să se bazeze pe principiul UE al solidarităţii dintre statele membre; iar noi suntem pregătiţi să oferim asistenţă Italiei.
Însă abordarea noastră trebuie să se bazeze şi pe solidaritatea cu Tunisia şi tranziţia sa democratică. Acest lucru a fost exprimat şi de dna Ashton ieri, atunci când a vizitat Tunisul şi autorităţile tunisiene, oferindu-le sprijinul politic şi financiar.
În acest context, pentru a sprijini Italia, am identificat atât o serie completă de măsuri concrete, cât şi asistenţă financiară rapidă. Din punct de vedere financiar, pe lângă finanţarea deja alocată pentru Italia, suntem pregătiţi să oferim asistenţă extraordinară din Fondul european pentru refugiaţi pentru 2011. Astfel ar trebui să fie acoperite plăţile pentru găzduire, infrastructură, ajutor material, asistenţă medicală, asistenţă socială, consiliere privind procedurile administrative şi judiciare de azil, asistenţă juridică, asistenţă de ordin lingvistic etc.
De asemenea, putem să activăm destul de rapid resurse din cadrul fondurilor UE, cum este Fondul pentru frontierele externe, iar dacă va fi necesar, Italia poate solicita noului Birou European de Sprijin pentru Azil din Valetta să pună la dispoziţie echipe pentru a sprijini autorităţile naţionale care se ocupă de cererile de azil.
În ceea ce priveşte supravegherea frontierelor externe, ar putea fi iniţiată o operaţiune comună a Frontex, iar eu sunt în contact cu Frontex. Ştiu că se fac pregătiri la nivel tehnic.
Ca de obicei, o astfel de dezbatere comună va depinde de contribuţiile voluntare cu echipamente ale statelor membre. Invit toate statele membre să îşi pună la dispoziţie sprijinul. Dar permiteţi-mi să vă asigur asupra unui aspect referitor la dezbaterea pe care am avut-o cu câteva minute în urmă: având în vedere natura diferită a operaţiunilor de la frontiera maritimă/terestră şi solicitarea adresată statelor membre de a participa la o nouă operaţiune comună, acest lucru nu va concura cu contribuţia acestora la operaţiunea pe care o desfăşurăm acum la frontiera terestră a Greciei. Bineînţeles că şi aceasta este o prioritate.
Doresc să subliniez faptul că trebuie să acordăm o atenţie specială categoriilor de persoane vulnerabile care au nevoie de protecţie internaţională. Necesităţile acestora trebuie luate în considerare, iar acestea trebuie să poată avea acces la protecţia specială la care sunt îndreptăţite, astfel cum prevăd dreptul naţional şi cel al UE.
Având în vedere acţiunile concrete pe care tocmai le-am menţionat, suntem pregătiţi să ne întâlnim cu reprezentanţii autorităţilor italiene şi să ne angajăm faţă de aceştia, pentru a ne pune de acord atât asupra detaliilor fiecăreia dintre aceste acţiuni, cât şi asupra următorilor paşi.
Bineînţeles că trebuie să dezvoltăm în continuare şi o strategie pe termen mediu. În contextul special al fluxurilor de migraţie, avem nevoie să combinăm o gestionare eficientă a frontierelor şi o strategie de sprijinire a tranziţiei democratice şi economice. Pe termen scurt, autorităţile tunisiene trebuie să patruleze eficient la frontierele propriei lor ţări, pe mare şi de-a lungul coastei, pentru a îi împiedica pe contrabandiştii, traficanţii de persoane şi criminalii care au scăpat din închisoare să profite de situaţie. De asemenea, este important ca Tunisia să îi reprimească pe cei care au ajuns pe teritoriul statelor membre ale UE şi care nu necesită protecţie internaţională.
De asemenea, în vederea unei intervenţii mai structurate, trebuie să explorăm posibilităţile unei mai bune direcţionări a asistenţei oferite de UE, prin promovarea proiectelor capabile să sprijine activităţile generatoare de venituri şi de creare de locuri de muncă în diferite regiuni ale Tunisiei şi mă refer în special la părţile sudice ale ţării.
Într-un sens mai larg, o abordare coerentă care sprijină dezvoltarea politică şi economică în Tunisia trebuie să includă posibilitatea acestor oameni de a veni în UE în mod legal, precum şi schimbul de bunuri, servicii şi cunoştinţe.
Peste Marea Mediterană bate un vânt ca rezultat al acestor revoluţii populare. Acest vânt poate să aducă multe evoluţii pozitive Tunisiei, altor ţări şi UE. Situaţia actuală din Lampedusa nu ar trebui să submineze intenţia noastră de a oferi asistenţă şi sprijin acestor democraţii emergente şi noii generaţii, care, într-un mod atât de pasionat şi paşnic, a putut să realizeze schimbări politice fundamentale.
Simon Busuttil
în numele Grupului PPE. - Dle preşedinte, urgenţa umanitară din Italia şi în special din insula Lampedusa - pentru că despre asta este vorba, de o urgenţă umanitară - ne obligă să acţionăm de urgenţă.
Propun cinci paşi. În primul rând, un veritabil Plan Marshall pentru Tunisia şi Egipt care ar oferi un ajutor tangibil universal, dar care, în acelaşi timp, necesită în schimb cooperarea deplină a autorităţilor tunisiene în vederea blocării coastelor proprii, astfel încât să nu permită în continuare emigrarea ilegală pe mare.
În al doilea rând, avem nevoie de lansarea urgentă a unei operaţiuni RABIT a Frontex-ului - o echipă de intervenţie rapidă la frontieră. Prin urmare, dnă comisar, nu avem nevoie doar de doi experţi ai Frontex, ci de o misiune a Frontex care trebuie trimisă acolo acum.
În al treilea rând, trebuie să-i acordăm Italiei un ajutor tangibil pentru a primi miile de oameni care au ajuns în Lampedusa. În mod sincer, dnă comisar, nu văd cum puteţi spune că Biroul European de Sprijin pentru Azil (BESA) îşi va trimite experţii, când acest birou al UE nu funcţionează încă, astfel că va trebui să procedăm într-o altă manieră.
În al patrulea rând, trebuie să ajutăm în procesul de repatriere: repatrierea imediată a oamenilor care nu sunt îndreptăţiţi la protecţie prin azil. Aceştia trebuie trimişi înapoi în Tunisia, acolo de unde au venit.
În final, trebuie să ţinem seama de faptul că în tratat, avem un articol 80 care spune clar că politica noastră în materie de imigrare trebuie să se bazeze pe principiul solidarităţii şi pe distribuirea echitabilă a răspunderii. Cred că este momentul ca acest articol să fie pus în aplicare de către Comisie.
Juan Fernando López Aguilar
Dle preşedinte, dnă comisar, cred că există o largă majoritate a deputaţilor acestui Parlament care consideră mişcările democratice din ţările mediteraneene drept o provocare pentru politica externă europeană şi pentru angajamentul acesteia faţă de valorile fundamentale, dar şi mulţi dintre noi care ştiu că aceste mişcări nu sunt inofensive. Acestea au efecte de ordin umanitar şi un impact în termeni de presiune a imigraţiei asupra ţărilor vecine.
Prin urmare, este momentul să se reamintească faptul că Tratatul de la Lisabona este în vigoare, iar articolele 67, 77, 78 alineatul (3) şi 80, astfel cum tocmai s-a spus, prevăd că solidaritatea şi răspunderea distribuită fac ca această provocare să fie una europeană. Nu este doar o provocare partajată, ci una comună şi, în consecinţă, una care afectează instituţiile europene.
Este momentul să se spună că nicio ţară nu este singură. Este momentul să se spună că aceasta nu este o chestiune care priveşte Italia, în Lampedusa, sau Malta, Grecia ori Spania. Nu! Este o chestiune care priveşte instituţiile europene. Mai este însă momentul să se spună că nu discutăm despre Agenţia Europeană pentru Gestionarea Cooperării Operative la Frontierele Externe, care este o agenţie operativă, sau despre Biroul European de Sprijin pentru Azil, ci despre nivelul procesului de luare a deciziilor politice. Aceasta implică indicarea resurselor necesare care trebuie să fie investite în cooperarea pentru dezvoltare şi sprijinirea în vederea satisfacerii necesităţilor acestor ţări, în termeni de instituire şi consolidare a democraţiei. În orice caz, resursele necesare trebuie, de asemenea, investite în asistarea statelor membre ale UE, pentru a face faţă atât provocării asistenţei de urgenţă ca răspuns la imigraţie, cât şi provocării de a gestiona frontierele comune.
În consecinţă, acesta este momentul să se spună că Tratatul de la Lisabona trebuie să pună în aplicare un întreg program şi că Parlamentul se va afla acolo pentru a-l sprijini în abordarea provocării cu care ne confruntăm.
Niccolò Rinaldi
Dle preşedinte, dnă comisar, doamnelor şi domnilor, aş dori să îmi încep discursul cu o declaraţie făcută, se pare, ieri la Damasc, de către ministrul italian de externe, în care a spus - ascultaţi cu atenţie - că Siria "este o ţară stabilă în care dorinţa populaţiei de modernizare a fost satisfăcută”. Între timp, în urmă cu câteva zile, ministrul de interne al Italiei a făcut o altă declaraţie, prin care şi-a deplasat propriile responsabilităţi către Europa, care, a adăugat acesta cu o notă răutăcioasă, ar fi abandonat, "ca de obicei”, Italia.
Cu toate acestea, ca întotdeauna, suntem martorii obiceiului de a blama Europa atunci când este convenabil, doar pentru a o ignora într-un mod iritabil atunci când Bruxelles-ul nu convine asupra acordului privind repatrierile pe mare, care încalcă dreptul umanitar şi căptuşeşte buzunarele dictatorilor africani - dintre care, unii sunt astăzi răsturnaţi - continuând chiar şi în prezent să irosească miliarde pentru Libia dlui Gaddafi sau refuzând ajutorul de 10 milioane de euro oferit guvernului italian de Fondul european pentru refugiaţi, pe care Italia a decis să nu îl folosească, probabil pentru că ar fi trebuit să fie cheltuit respectând regulile transparente ale Europei şi nu criteriile interne ale agenţiei italiene de protecţie civilă.
În consecinţă, nu cred că vom obţine nimic acţionând în acest mod şi făcând aceste declaraţii. Nu s-a învăţat cu adevărat nimic din cele întâmplate săptămânile trecute. Lampedusa ne aduce aminte de faptul că istoria este mai puternică decât anumite jocuri politice şi decât recurgerea la declaraţii care creează iluzii. Aceasta ne reaminteşte că nu se poate cumpăra orice cu bani, că nu se poate apela la Europa numai atunci când este convenabil, Europa este un proiect la care trebuie să te angajezi în fiecare zi, cerând drepturi şi solidaritate, dar respectând şi angajamentele luate.
Pentru a încetini migraţia într-un mod sustenabil şi hotărât sunt necesare cinci lucruri: democraţie, dezvoltare, respectarea dreptului internaţional, solidaritate europeană şi, pe lângă acestea, înainte de orice, absenţa unei retorici prejudiciabile.
Barbara Lochbihler
Dle preşedinte, limitând titlul acestei dezbateri la sprijinul pentru Italia şi alte state membre, facem din nou greşeala de a ne concentra doar asupra problemelor ţărilor cu frontieră la Marea Mediterană. Ceea ce ne lipseşte este preocuparea pentru acei oameni care fug traversând marea.
Dacă ne luăm cu adevărat în serios principiile privind protecţia refugiaţilor, trebuie să ne asigurăm, iar dacă este necesar, să verificăm în fiecare caz care este situaţia în care se află aceşti oameni, iar apoi să garantăm că vor fi protejate drepturile omului. Nu trebuie să permitem ca oamenii să fie întorşi din drum şi frontierele noastre să fie fortificate. Ajutorul pe care Frontex, agenţia pentru frontierele UE, îl poate oferi în această situaţie este menţionat în mod constant. Este adevărat că ar putea fi util dacă activităţile acesteia s-ar concentra asupra protejării şi salvării refugiaţilor. Nu trebuie să întoarcem din drum bărci pline de refugiaţi, astfel cum am făcut în trecut. Aici, în Parlament, elaborăm un nou mandat pentru Frontex şi sper că vom reuşi să introducem unele îmbunătăţiri, incluzând mai multă transparenţă şi cerinţe specifice pentru agenţie pentru a acţiona în conformitate cu drepturile omului.
Bineînţeles că trebuie să ajutăm de urgenţă şi Tunisia să îşi structureze economia, astfel încât oamenii de acolo să devină mai încrezători în şansa de a îşi câştiga o viaţă decentă în propria lor ţară. Trebuie să facem posibil ca Tunisia să înregistreze o dezvoltare rapidă şi pozitivă prin intermediul comerţului cu UE şi al subvenţiilor pentru proiectele locale. Aceasta este una dintre principalele cerinţe ale transformării democratice a Tunisiei.
Este complet de neînţeles faptul că, din nou, multe state membre ale UE lasă ţările cu frontieră la Marea Mediterană să facă faţă unui aflux de refugiaţi fără precedent. Apelul la acţiune voluntară pentru a ajuta insule ca Lampedusa şi Malta au fost ignorate. Trebuie să găsim o soluţie obligatorie, care să impună statelor din centrul şi nordul UE să primească refugiaţi. Infrastructura există. Tot ceea ce lipseşte este voinţa politică şi sentimentul de solidaritate.
Rui Tavares
Dle preşedinte, doamnelor şi domnilor, într-adevăr, nu putem discuta problema Lampedusei fără a avea în minte un lucru: în Tunisia, sub preşedintele Ben Ali, a existat o lege care nu a fost încă abrogată, care considera emigrarea drept o infracţiune. Aceasta înseamnă că nu este doar o chestiune care priveşte Frontex, deoarece, până la urmă, este necesar să garantăm că aceşti oameni nu vor fi întorşi înapoi doar pentru a sfârşi într-o închisoare tunisiană şi este necesar să convingem noul guvern să abroge această lege.
Cu toate acestea, mai presus de orice, cred că acest lucru relevă un irealism fundamental în politica noastră privind imigraţia, care depinde de o singură persoană. Această persoană nu este dna Malmström, nu este nici dl Barroso; ci dl Gaddafi. Dacă dl Gaddafi va cădea, astfel cum eu sincer sper să se întâmple, ce vom face cu privire la principala noastră protecţie împotriva imigranţilor din Africa de Nord şi Africa Subsahariană?
În plus, acest lucru ne arată că, în prezent, din Maroc până în Siria, avem o linie de 5 000 de kilometri de-a lungul căreia riscul de natură umanitară a crescut cu fiecare kilometru al acesteia şi că trebuie să ne pregătim noi înşine pentru o criză a refugiaţilor, poate fără precedent în istoria europeană, din anul 1956 în Ungaria. Acest lucru presupune atât să se pună capăt codeciziei în privinţa reinstalării, pentru că dacă una dintre aceste revoluţii nu reuşeşte, am putea să avem tabere de refugiaţi la frontierele Europei - ceea ce noi sperăm să nu se întâmple -, cât şi să se pună capăt odată pentru totdeauna a structurii de politici privind azilul în Europa şi relocalizarea distribuită a solicitanţilor de azil în cadrul ţărilor din Uniunea Europeană.
Fiorello Provera
Dle preşedinte, doamnelor şi domnilor, trebuie să dăm un răspuns politic imediat la aceste evenimente neprevăzute. Intervenţiile urgente solicitate de Italia sunt: 1) transformarea Frontex-ului dintr-o agenţie de coordonare într-o structură operativă, cu personal şi resurse proprii; 2) punerea în aplicare a principiului împărţirii sarcinilor; 3) utilizarea Europol-ului pentru investigarea potenţialelor infiltrări teroriste şi a organizaţiilor infracţionale de trafic de persoane; şi 4) alocarea resurselor pentru a face faţă evenimentului neprevăzut.
În orice caz, niciuna dintre acestea nu va rezolva cauzele structurale ale revoluţiilor din Maghreb, care apar toate din cauza lipsei unor partide politice reale, asociaţii sindicale, asociaţii, a unei prese libere şi, mai presus de orice, a lipsei respectării drepturilor omului. În esenţă, lipsesc instrumentele instituţionale care caracterizează o adevărată democraţie şi dau oamenilor posibilitatea de a-şi spune punctul de vedere. Fără acestea nu pot exista dezvoltare economică, locuri de muncă, stabilitate şi securitate pentru toţi. Aceasta este adevărata provocare politică căreia trebuie să-i facă faţă Europa.
Barry Madlener
(NL) Dle preşedinte, avem o urgenţă reală în Europa. În acest moment, Europa este inundată de un tsunami de imigranţi musulmani din statele berbere, Africa de Nord.
Zeci de mii de vânători de averi, dintre care unii sunt criminali înrăiţi sau chiar terorişti, au ajuns deja în Lampedusa şi există sute de mii care se află la un pas de a face acelaşi lucru. Frontiera europeană pare să fie permeabilă ca o sită. Italia nu reuşeşte să protejeze frontiera noastră externă, iar Frontex este depăşită de evenimente.
De aceea, fac un apel la Consiliu şi la Înaltul Reprezentant, baroneasa Ashton, să convoace o întâlnire de urgenţă, în conformitate cu articolul 28 alineatul (2), la care Consiliul trebuie să ia măsuri dure pentru a stopa acest val de imigraţie. De asemenea, l-aş sfătui pe prim-ministrul Berlusconi să nu ne solicite nouă bani pentru a îşi curăţa mizeria şi gunoiul său ori pentru a ţine imigranţii afară din ţara sa. În schimb, acesta ar putea să aloce un pic mai puţin timp vânătorii de fuste şi să treacă la treabă, trimiţând toţi acei imigranţi înapoi în Africa.
Mario Mauro
(IT) Dle preşedinte, doamnelor şi domnilor, aş dori în primul rând să îi mulţumesc dnei comisar pentru efortul său şi pentru eforturile pe care aceasta va continua să le facă în abordarea acestei urgenţe. Cu toate acestea, dnă comisar, ştiţi la fel de bine ca şi mine că urgenţa reală nu este cea umanitară - care este doar o consecinţă - ci faptul că, în timpul acestei revolte istorice din întregul Maghreb, Europa a părut nepregătită, adică nu a fost capabilă să îşi reelaboreze o strategie pentru zona mediteraneană, astfel cum aceasta a încercat de mai multe ori şi a eşuat de fiecare dată. Procesul de la Lisabona a eşuat, iar Uniunea pentru Mediterană a eşuat jalnic.
Noi nu avem o viziune adecvată supra problemelor reale aflate în discuţie aici. Trebuie să le punem faţă în faţă, dar Consiliul nu se află astăzi aici. Am solicitat Consiliului să examineze posibilitatea de a avea o strategie europeană, pentru a aborda nu atât de mult problema imigraţiei şi a imigraţiei ilegale, cât mai degrabă problema democraţiei şi a libertăţii în întreaga zonă mediteraneană.
Atunci când blocul sovietic s-a prăbuşit, am dat cu toţii răspunsuri practice făcând front comun şi am abordat fără dificultate problema miilor de polonezi care au ajuns pe străzile noastre, deoarece am examinat problema integrării întregului Est în Europa. Astăzi nu avem nimic de spus în privinţa zonei mediteraneene. În schimb, trebuie să ne echipăm cu o strategie fără de care nu vom putea să dăm niciun răspuns. Vom aprecia intenţiile dvs. bune şi ne vom opri aici.
[Vorbitorul a fost de acord să accepte o întrebare în cadrul procedurii "cartonaşului albastru” în conformitate cu articolul 149 alineatul (8) din Regulamentul de procedură]
Miguel Portas
(PT) Dle preşedinte, vă rog să reţineţi că pot să vă argumentez de ce Europa nu a avut un răspuns la problemele sale referitoare la imigraţie. Aş spune că, în principal, această situaţie apare din cauza faptului că aceasta a căutat un răspuns poliţienesc la o problemă care este socială, economică şi politică.
Oricum, întrebarea pe care am dorit să v-o adresez are legătură cu întrebarea pe care a adresat-o colegul meu, dl Tavares. În opinia dvs., este acceptabil faptul că Frontex ori alte metode operaţionale pot repatria tunisieni având în vedere că legile în Tunisia încă prevăd că oamenii care sunt repatriaţi vor merge la închisoare? Sau, în primul rând, este necesar să garantăm o anumită acţiune diplomatică pentru a ne asigura că această lege devine nulă şi neavenită, pentru ca noi să putem ulterior discuta despre alte tipuri de instrumente, precum cele pe care tocmai le-am menţionat?
Mario Mauro
(IT) Dle preşedinte, vă mulţumesc pentru întrebare. Doresc să menţionez faptul că în urmă cu numai câteva zile, când am fost într-o misiune în Tunisia împreună cu dl Panzeri, preşedintele Delegaţiei pentru relaţiile cu ţările din Maghreb, am observat că guvernul provizoriu introduce schimbări profunde în ceea ce priveşte sistemul juridic şi legile care guvernează acest subiect în integralitatea sa.
Pe baza relaţiilor de încredere dintre Europa şi noua realitate care se conturează în Tunisia, cred că putem face primii paşi către rezolvarea problemelor pe care le-aţi prezentat.
Jean-Luc Mélenchon
(FR) Într-adevăr, a fost antepenultimul vorbitor. Aş dori să îl întreb pe colegul meu deputat cum a ajuns la ideea că oamenii din Lampedusa sunt musulmani şi delicvenţi şi dacă posedă orice informaţii personale care să-i permită să confirme acest fapt sau dacă acesta este de fapt rezultatul propriilor sale fantezii.
Barry Madlener
(NL) Dle preşedinte, sigur se ştie că oamenii din Libia care ajung acolo sunt în cea mai mare parte musulmani, dar că există destul de mulţi criminali şi chiar terorişti printre aceştia?
Bănuiesc că fiecare dintre cei aflaţi aici este conştient de acest lucru, iar dacă dvs. nu sunteţi conştient de acest lucru, atunci cred că sunteţi incredibil de naivi.
David-Maria Sassoli
(IT) Dle preşedinte, dnă comisar, doamnelor şi domnilor, ne bucurăm că avem această dezbatere cu Comisia privind criza migraţiei nord-africane. I-am văzut pe aceşti oameni sosind în Lampedusa, fără a putea găsi acolo infrastructura care să îi poată primi şi identifica. De fapt, sub sloganul "imigraţie-zero”, guvernul italian a demontat centrul de recepţie existent şi a redus infrastructura de acolo cu ceva timp în urmă, punând astfel Italia în situaţia de a nu putea să abordeze problema imigraţiei ilegale.
Noi ştim că această problemă priveşte Italia, dar priveşte şi Europa. Pentru a o rezolva, este necesară o investiţie financiară considerabilă, într-un cadru politic coordonat, respectând în acelaşi timp tratatele internaţionale şi asigurând protecţia refugiaţilor. Pentru a vă răspunde, dnă comisar, aş dori să ştiu cu exactitate când a cerut guvernul italian Comisiei Europene să intervină, pentru că au existat câteva controverse pe care le cunoaşteţi foarte bine.
Mara Bizzotto
(IT) Dle preşedinte, doamnelor şi domnilor, peste 5 000 de imigranţi au sosit în Italia în ultimele câteva ore, în timp ce alţi 100 000 pleacă către Italia, Franţa şi Germania. Ministrul tunisian al justiţiei a confirmat că aproximativ 11 000 de deţinuţi, terorişti şi criminali se ascund printre imigranţii ilegali.
În avans, am trimis o întrebare urgentă Comisiei pentru a obţine un răspuns de la baroneasa Ashton - care în mod inexplicabil, nu se află astăzi aici -, iar Comisia a fost doar de acord să o transmită astăzi şi doar pentru faptul că Parlamentul nu i-a lăsat ieri o altă soluţie. Această linişte asurzitoare este cel mai evident semn al lipsei de consistenţă dovedite de această Europă şi guvernul său, căreia îi este frică până şi să adopte o poziţie atunci când este pusă în faţa unei crize umanitare care ridică probleme grave de natură umanitară şi de securitate.
Doamnelor şi domnilor, timpul total alocat acestei instituţii democratice pentru a dezbate o revoluţie istorică şi consecinţele acesteia asupra oamenilor din Europa este o jumătate de oră. Ce ar trebui să le spun alegătorilor mei cărora le este teamă? Ce va face Uniunea Europeană mâine - dar chiar mâine! - pentru a aborda această situaţie îngrozitoare?
Salvatore Iacolino
(IT) Dle preşedinte, doamnelor şi domnilor, există o insulă izolată în mijlocul Mediteranei care se numeşte Lampedusa. În 2008, această insulă a ajuns în centrul atenţiei deoarece 40 000 de refugiaţi au aterizat acolo în anul respectiv. Problema a fost rezolvată ulterior printr-un acord - aşa numitul "tratat de prietenie” - semnat de guvernele italian şi libian.
Ne confruntăm acum din nou cu aceeaşi situaţie, dar care de această dată este mult mai complicată, dnă Malmström. Pacea, stabilitatea şi noile guverne din Tunisia, precum şi cel din Egipt constituie forţele din spatele unei furtuni care învăluie Mediterana. Sunt sicilian şi spre deosebire de mulţi dintre deputaţii care au luat cuvântul, am vizitat fostul centru de identificare şi expulzare. Respectivul centru a fost util în acel moment, însă deîndată ce tratatul de prietenie a fost încheiat, raţiunea sa de a exista a dispărut.
Ce poate face Comisia şi ce poate face Frontex? Bineînţeles că am dori cu toţii să vedem că este pusă în practică o misiune de intervenţie rapidă. Dorim ca Frontex să fie o agenţie flexibilă, optimizată, bine structurată, cu propriile resurse financiare, iar dl Busuttil şi cu mine evaluăm mandatul său în Comisia pentru libertăţi civile, justiţie şi afaceri interne. În plus, dl Mauro a solicitat Consiliului să treacă de îndată la acţiune şi să includă fără nicio întârziere subiectul pe agenda sa, deoarece constituie o prioritate absolută, având în vedere că acum au început să sosească şi imigranţi din Egipt.-
Există un risc real ca demnitatea şi decenţa multor refugiaţi să sufere din cauza întârzierilor inevitabile, deşi suntem încredinţaţi că dna Malmström se va asigura din nou că sunt bine primite cuvintele sale.
Pier Antonio Panzeri
(IT) Dle preşedinte, doamnelor şi domnilor, actualul val de migranţi este o problemă gravă şi este o problemă europeană. Cu toate acestea, nu de plângeri avem nevoie, ci de cooperare eficientă pentru a aborda criza actuală într-o manieră mai constructivă şi prevăzătoare. Trebuie să acţionăm la două niveluri şi vom avea nevoie de umeri puternici pentru a ne purta responsabilităţile.
Primul nivel se referă la situaţia imediată. Pentru a face faţă crizei, trebuie puse la dispoziţie fonduri suplimentare; în cele din urmă, trebuie să pregătim o masă rotundă europeană, punând pe ordinea de zi posibilitatea de a distribui imigranţii în mod echitabil între diversele ţări; iar în final, trebuie să ne întâlnim cu guvernul provizoriu tunisian, pentru a solicita să fie introduse resurse şi instrumente de oprire a actualului exod.
Cel de al doilea nivel este mai mult de natură strict politică. Este absolut vital să ne revizuim în mod radical politicile de vecinătate. Este necesar să acţionăm pe baza unei politici reînnoite de cooperare economică, financiară şi socială, a unei politici inteligente privind imigraţia şi a sprijinului eficient pentru reformele economice şi procesul de tranziţie democratică aflat în desfăşurare în Tunisia.
Numai acţionând în acest mod vom putea să abordăm şi să rezolvăm problemele cu care se confruntă acum Italia şi Europa. Dnă comisar, sunt sigur că veţi fi de acord cu noi toţi că acum a venit cu adevărat momentul să ne oprim din vorbit şi să trecem la acţiune.
Teresa Jiménez-Becerril Barrio
(ES) Dle preşedinte, deşi nu dorim să ducem comparaţia dintre terorism şi imigraţie prea departe, am observat că, din nefericire, acţiunea UE este condusă de situaţiile urgente, cum sunt un atac grav ori o aterizare în masă a imigranţilor, astfel cum se întâmplă în prezent în Lampedusa, unde exodul tunisienilor către coasta italiană ar putea culmina într-o cronică a unei morţi anunţate.
Călătoria speranţei ar putea sfârşi prin deveni o călătorie blestemată, pe care o vom avea pe conştiinţă noi toţi cei care am asistat la aceste continue şi necontrolate afluxuri şi nu am spus cu suficientă autoritate că este destul. Când se va întâmpla acest lucru, ne vom îngrozi, dar vom uita de el în ziua imediat următoare.
Europenii au datoria şi dreptul de a şti adevărul: că strategia mediteraneană nu funcţionează, că politica comună de imigraţie va continua să fie un vis până când ţările europene nu se vor angaja să doteze Agenţia Europeană pentru Gestionarea Cooperării Operative la Frontierele Externe (Frontex) cu resurse suficiente pentru a fi eficientă.
Să vorbim nu costă nimic, dar trebuie să acţionăm. Chiar credeţi că Frontex poate în prezent garanta securitatea frontierelor europene? Eu nu cred acest lucru. Să sperăm că oamenii din Egipt, Tunisia sau alte ţări din Maghreb nu vor decide en masse să caute un viitor mai bun în Europa, ci că o vor face mai degrabă în propriile lor ţări, deoarece acesta este lucrul pentru care ei s-au luptat, iar noi trebuie să îi ajutăm.
De aceea, atunci când discutăm despre o politică europeană comună privind imigraţia, care este acum mai necesară ca niciodată, sunt obligatorii atât solidaritatea şi responsabilitatea, cât şi adevărul, mai presus de orice.
Roberta Angelilli
(IT) Dle preşedinte, doamnelor şi domnilor, pentru multă vreme, Europa a fost ca frumoasa adormită în materie de imigraţie, iar acum plătim preţul pentru timpul pierdut. Realitatea este că imigraţia nu este încă o prioritate pentru Uniunea Europeană sau pentru toate cele 27 de state membre, iar povara este în mod frecvent lăsată în seama statelor limitrofe care trebuie să o suporte singure. De asemenea, elaborarea unei strategii euro-mediteraneene adecvate ar trebui să fie un obiectiv comun, dar şi în acest caz, trebuie să admitem că Procesul de la Barcelona nu a demarat de fapt niciodată.
Realitatea este, dnă comisar, că acestea sunt subiecte incomode. Unele state membre precum Grecia, Malta şi aşa mai departe, trebuie, pe bună dreptate, să se descurce cu acestea şi au datoria de a demonstra solidaritate, în timp ce multe din statele membre stau pe margini în calitate de spectatori pasivi şi se rezumă la a le da lecţii celorlalte.
Există deci multe de făcut pe frontul legislativ în ceea ce priveşte fondurile şi instrumentele - mă refer la Frontex -, dar cea mai necesară este voinţa politică. Pentru a concluziona, dle preşedinte, aş dori să îi mulţumesc dnei Malmström şi întregii Comisii pentru următorul lucru concret: pentru că a asigurat guvernul italian în privinţa angajamentului său - repetat din nou astăzi - de a aborda criza umanitară din Lampedusa.
Ioan Mircea Paşcu
Dle preşedinte, evoluţiile rapide din Africa de Nord şi Orientul Mijlociu au zdruncinat, sper eu, încrederea de tip dolce far niente pe care o avem că Europa este atât de prosperă şi sigură încât nu trebuie să se teamă de nicio provocare majoră de securitate.
Doar de această dată, timpul are obiceiul prost de a nu se opri şi ceea ce apare imposibil astăzi devine brusc o realitate mâine. Problema pe care o discutăm este atât tehnică, cât şi politică. Permiteţi-mi să mă refer la scrisoarea care afirmă că acum, odată cu creşterea numărului de refugiaţi din Africa de Nord în urma evoluţiilor revoluţionare actuale de acolo, UE este prinsă între sprijinul său public în favoarea acestora şi necesitatea tăcută de a-şi ţine porţile închise.
Tot ceea ce doresc să spun este că, dacă dorim să rămânem credibili, soluţia problemei noastre tehnice, care merge dincolo de bani şi poliţie, trebuie să fie în acord cu declaraţiile noastre publice. În consecinţă, măsurile aspre de tipul celor pe care le-au luat de curând anumite state membre împotriva oamenilor din alte state membre ale UE doar vor discredita UE - de această dată, atât la nivel intern, cât şi la nivel extern.
Sonia Alfano
(IT) Dle preşedinte, doamnelor şi domnilor, aş dori să îi mulţumesc dnei comisar pentru că doreşte într-un mod atât de prompt şi intuitiv să ofere asistenţă Italiei, deşi prima oară, asistenţa a fost respinsă chiar de guvernul italian.
Dnă comisar, aţi subliniat în mod corect necesitatea de a sprijini Tunisia în acest moment de tranziţie democratică. Cu toate acestea, mă întreb şi vă întreb pe voi toţi: ce s-a întâmplat cu banii pe care Europa i-a vărsat în Tunisia în toţi aceşti ani şi pe care încă îi mai varsă în Libia, care - după cum ştim - sunt regimuri democratice? De aceea, este acum minunat şi uluitor să încurajăm această trezire a poporului tunisian, deşi mă întreb cum Dumnezeu s-au acordat toţi acei bani. Ce concluzie am trage dacă libienii s-ar trezi dimineaţă la realitate? Am crede oare din nou, ca şi până acum, că am finanţat regimuri democratice, doar ca să realizăm a doua zi că, în schimb, am pus în aplicare o politică dezastruoasă?
Mă întreb, dnă comisar, cum a fost posibil ca Europa să păstreze tăcerea cu privire la această trezire democratică, în timp ce doar Statele Unite au oferit o consiliere importantă în această privinţă.
Doresc să revin la cele spuse de dl Portas şi dl Tavares. Aceştia au arătat în mod extraordinar că în ţări precum Tunisia, emigraţia este considerată o infracţiune.
Pentru început, cine va decide dacă oamenii care au sosit în Lampedusa - aş reaminti dlui Madlener că aceştia nu sunt libieni, ci tunisieni, deşi acest lucru nu este prea important, pentru că libienii vor sosi şi ei curând - sunt sau nu refugiaţi, având în vedere situaţia de extremă confuzie care domneşte în Tunisia în momentul actual? Cu toate acestea, mai presus de toate, cum ne vom simţi dacă repatriem aceşti oameni ştiind că aceştia vor fi aruncaţi în închisoare de îndată ce ajung înapoi?
Acestea sunt deci chestiunile la care eu cred că trebuie să ne gândim şi trebuie, mai presus de toate, să realizăm că politicile rasiste precum cele aplicate de către guvernul italian au produs, din nefericire, numai efecte extrem de negative.
Mario Borghezio
(IT) Dle preşedinte, doamnelor şi domnilor, îi suntem recunoscători dnei comisar pentru angajamentele pe care le-a luat, deşi ar trebui spus că, având în vedere toate salariile pe care Uniunea Europeană le plăteşte în întreaga lume - cu 136 de misiuni diplomatice -, ar fi putut să realizeze mai repede ce se întâmplă. De fapt, situaţia nu a fost prevăzută nici măcar de reprezentanţii Internaţionalei Socialiste, al cărei membru a fost simpaticul dictator tunisian, a cărui strălucitoare gestionare a ţării din punct de vedere social şi politic a condus la toate acestea.
Noi dorim să auzim de la Comisie de ce nu ne vorbeşte clar despre distribuirea acestor persoane în diverse ţări europene. Nu este corect - astfel cum statele limitrofe au spus-o de mult timp - ca această problemă să afecteze doar ţările care au o frontieră cu ţările nord-africane la Marea Mediterană. Aceasta este o chestiune fundamentală şi este, de asemenea, fundamental să ne amintim că Frontex are resurse foarte limitate: am auzit că au fost trimişi doi experţi. Există o criză masivă în desfăşurare în Lampedusa, nu în ultimul rând în termeni umanitari, care trebuie abordată printr-un grup operativ de dimensiuni corespunzătoare pentru a îndrepta greşelile şi eşecurile trecutului recent.
Situaţia este extrem de serioasă şi ar putea să se înrăutăţească din punctul de vedere al sănătăţii publice, pentru că probabil apa a început deja să se epuizeze în Lampedusa.
Preşedintele
Voi fi strict în privinţa timpului, nu în ultimul rând deoarece dna Malmström trebuie să părăsească Parlamentul la ora 18.00. De aceea, trebuie să îi permitem să răspundă întrebărilor dvs., care altfel ar rămâne fără răspuns.
David Casa
(MT) Dle preşedinte, într-adevăr, am vorbit despre această tragedie care se petrece de ani de zile în regiunea mediteraneană şi îmi este teamă să spun că nu i-aţi acordat nicio atenţie. Aţi ignorat-o, deoarece, astfel cum au spus şi alţii înaintea mea, se vorbeşte despre o falsă solidaritate atunci când vine vorba despre imigraţia nereglementată în Europa.
Această tragedie poate fi observată în prezent în Lampedusa; şi este o tragedie gravă. Acum, când Lampedusa devine aglomerată - aşa cum aceasta este deja - toată lumea va fi trimisă în Italia şi situaţia va deveni măcar mai suportabilă. Doamne fereşte, dnă comisar, ca acelaşi număr să fi intrat în Malta, deoarece tragedia ar fi fost mult mai mare. Oricine vine în Malta nu are altă opţiune decât să rămână. Totuşi, Malta nu poate să se mai extindă. Nici fondurile nu pot fi utilizate pentru a transforma mica Malta într-o uriaşă închisoare care va deţine toţi aceşti oameni pe insulă.
De aceea, avem nevoie de un angajament real din partea statelor membre şi de mai multă solidaritate, în special din partea ţărilor nord-europene, pentru că, aşa cum a menţionat vicepreşedintele acestui Parlament, nu vedem deloc această solidaritate din partea celorlalte state membre ale Uniunii Europene.
Rosario Crocetta
(IT) Dle preşedinte, doamnelor şi domnilor, doresc să îi mulţumesc dnei comisar pentru că a acordat atenţia sa chestiunii referitoare la Tunisia. Ca să fiu sincer, aş fi dorit ca acestei dezbateri să i se dea un alt titlu, mai exact "Dezbatere în sprijinul Tunisiei şi al altor ţări care luptă împotriva dictaturii şi pentru drepturile omului”.
În schimb, facem o criză umanitară din faptul că una dintre cele mai mari puteri ale lumii, Italia, trebuie să gestioneze problema primirii a 5 000 de oameni. Bineînţeles că pentru Lampedusa', aceşti refugiaţi sunt o problemă, chiar dacă o linie de feribot leagă zilnic insula de Sicilia şi există în plus şi un aeroport prin care aceşti oameni pot fi transportaţi de acolo. Trebuie să realizăm că ceea ce se discută în prezent nu este problema Frontex-ului sau cum să oprim bărcile, ci faptul că avem de-a face cu oameni pe care i-am îndemnat să lupte pentru democraţie, iar acum când aceştia o fac, trebuie să fim capabili să-i primim. Una dintre politicile pe care Italia le poate urma pentru a încerca să ajute acele ţări constă în acordarea mai multor vize.
Andreas Mölzer
(DE) Dle preşedinte, ultimul aflux uriaş de refugiaţi similar celui pe care îl vedem acum ca urmare a revoluţiei tunisiene a fost probabil în 1989, în urma căderii comunismului. UE nu a învăţat nimic din experienţa sa anterioară. A fost complet luată prin surprindere de valul de refugiaţi. Acum, odată cu sosirea tuturor acelor oameni care nu doresc să-şi suflece mâinile şi să-şi reconstruiască propria ţară, Italiei i se cere să nu îi trimită înapoi pe tunisienii care migrează din motive economice. Cu toate acestea, exact aceasta este problema. Atât timp cât aceşti oameni nu sunt trimişi imediat înapoi în ţara lor de origine, fără ajutor de repatriere, vom fi în mod constant copleşiţi de valuri de migranţi din motive economice. Zeci de mii dintre aceştia aşteaptă deja în ţările vecine.
Amnistiile în masă şi ofertele generoase de a trece cu vederea faptul că majoritatea acestora sunt doar migranţi din motive economice au condus, în trecut, pur şi simplu la un nou aflux de solicitanţi de azil. Dacă introducem cote pentru procedurile de azil, în loc să trimitem migranţii imediat înapoi, nu facem decât să încurajăm un comportament similar în viitor.
Sergio Paolo Francesco Silvestris
(IT) Dle preşedinte, doamnelor şi domnilor, aş dori să îi mulţumesc din inimă dnei comisar pentru această dezbatere, pentru ceea ce ne-a spus, pentru că ne-a onorat cu prezenţa sa şi pentru angajamentele luate de aceasta, care arată măsura în care înţelegerea reciprocă dintre Europa şi Italia poate ajuta ţara mea să abordeze această criză.
Doresc să preiau afirmaţia pe care a făcut-o aceasta: "Peste Marea Mediterană bate un vânt”. Este adevărat, dle preşedinte: este un vânt al libertăţii şi al democraţiei, care are efecte imediate, pe care Italia trebuie să le gestioneze. Când vântul bate mai puternic, unii dintre oameni ridică ziduri, în timp ce alţii construiesc mori de vânt. Permiteţi-mi să vă spun, dnă comisar, că sudul Italiei, Puglia, de unde venim dl Baldassarre, dl Mauro şi cu mine, a construit mori de vânt decenii la rând; cu alte cuvinte, a creat forme de primire şi a lucrat din greu pentru a garanta imigranţilor demnitatea şi pentru a le oferi o primire decentă şi corectă. Nu putem totuşi să o facem de unii singuri. Ar fi minunat, dnă comisar, dacă aceste mori de vânt pe care le-am construit ani la rând ar putea în plus să vadă şi semnul unei Europe atente şi eficiente, care ni se alătură în construirea lor.
Jan Mulder
(NL) Dle preşedinte, pare mai degrabă ironic faptul că, deîndată ce primele semne ale libertăţii şi democraţiei au început să apară în Tunisia, s-a dezlănţuit un val de refugiaţi. Pare destul de greu de crezut că aceştia ar dori să părăsească această ţară.
În întregul Orient Mijlociu, par să aibă loc schimbări majore şi este posibil ca acestea să preceadă doar lucrurile care vor urma. În consecinţă, cred că este un lucru pozitiv faptul că, pentru a se pregăti, Comisia ia toate măsurile posibile. Comisia ar trebui acum să şi dovedească că poate prelua controlul asupra situaţiei.
Toate piedicile comunităţii trebuie înlăturate, va trebui să venim în ajutorul Tunisiei, dar mi se pare inevitabil ca, în aceste circumstanţe speciale, tocmai când vedem primele semne de libertate în Tunisia, mulţi dintre aceşti oameni să se dovedească a nu fi în realitate refugiaţi. Din acest motiv, este la fel de inevitabil faptul că Comisia va trebui să aibă în vedere repatrierea unui mare număr de oameni în Tunisia, tocmai pentru a da un exemplu pentru viitor, având în vedere că este posibil să urmeze şi alţi refugiaţi din ţările din Orientul Mijlociu.
Carlo Fidanza
(IT) Dle preşedinte, dnă comisar, doamnelor şi domnilor, afluxul excepţional de imigranţi care asaltează coasta italiană şi astfel, întreaga Europă, trebuie să ne îndemne în sfârşit să elaborăm o abordare comună pentru gestionarea acestui fenomen. În această privinţă, discuţiile care se desfăşoară între autorităţile italiene şi Comisie sunt departe de a oferi un răspuns la criza umanitară despre care am discutat.
Cu tot respectul pentru dl Crocetta, trebuie să menţionez că problema nu o reprezintă cei 5 000 de oameni care au sosit până acum, ci amploarea potenţial spectaculoasă a revoluţiilor şi miile de refugiaţi care ar mai putea ajunge pe ţărmurile noastre dacă trimitem mesaje politice clare. Trebuie să abordăm această problemă cu cea mai mare urgenţă. Criza trebuie depăşită, însă apoi va fi necesar un răspuns la nivel structural.
Trebuie să consolidăm rolul Frontex-ului, să îl facem mai funcţional şi mai capabil să gestioneze în mod direct anumite procese de identificare a refugiaţilor, verificând ţara de origine a acestora şi organizând repatrierile. Trebuie să consolidăm rolul Europol-ului pentru a împiedica potenţialii terorişti şi criminalii să se strecoare înăuntru. Mai presus de orice, trebuie să reacţionăm rapid. Cred că Comisia a reacţionat bine şi sper că şi Consiliul se va achita de sarcina sa.
Carmen Romero López
(ES) Dle preşedinte, aş dori să vă adresez o întrebare, dnă comisar, deoarece în această după-amiază pare să fie o atmosferă oarecum isterică în acest Parlament. Doresc să vă întreb în ce măsură este posibil să aflăm dacă cei 5 000 de oameni sosiţi în Lampedusa sunt cu adevărat terorişti. Putem verifica? Nu ar trebui să fie atât de dificil.
Nu ar trebui să fie atât de dificil, deoarece avem servicii de securitate suficiente ca să aflăm dacă este adevărat. Cinci mii. Discutăm despre terorişti, dar acolo există mii care sosesc în bărci mici, îmbrăcaţi în zdrenţe. Doresc să vă întreb: nu ar fi mai uşor pentru dvs. să faceţi o vizită umanitară în Lampedusa şi să încercaţi să evaluaţi şi să vedeţi care sunt resursele in situ la care se referă dl Rinaldi spunând că nu au fost folosite în Italia? Aceasta ar fi, de asemenea, o călătorie oportună care ar trebui făcută.
Ar fi, de asemenea, bine să mergeţi în Tunisia, pentru că cei care au ajuns în Lampedusa au venit poate din zonele miniere din interiorul ţării, unde corupţia dlui Ben Ali a lăsat locuitorii în sărăcie. Am putea să îi ajutăm prin dezvoltarea regională. Poate aţi vedea atunci schimbarea şi provocările trăite în Tunisia şi aţi putea să monitorizaţi situaţia şi să fiţi apărătorul acestora în cadrul Comisiei.
Tanja Fajon
(SL) Dnă preşedintă, suntem martorii unei noi tragedii umanitare în imediata apropiere a Uniunii Europene. Poate că astăzi este Lampedusa, însă ne putem aştepta la un flux şi mai mare de imigranţi din ţările nord-africane în altă parte.
Se estimează că numai din Egipt către Israel imigrează în fiecare lună 600 de persoane. Autorităţile nu mai pot controla situaţia.
Avem nevoie de o reacţie rapidă şi concertată. Nu trebuie să reacţionăm închizând uşile şi considerând că imigranţii sunt infractori. Ar fi o ruşine dacă cineva ar crede acest lucru în Europa, unde libera circulaţie este un drept fundamental şi un simbol al libertăţii şi egalităţii.
Statele membre trebuie să îşi asume responsabilitatea comună şi să preia din sarcina pe care o are acum Italia. Trebuie să mobilizăm forţe şi resurse financiare, deoarece este vorba de vieţi omeneşti.
Reacţia noastră faţă de evenimentele recente din Tunisia şi Egipt a fost fragmentată şi lentă. Să ne demonstrăm credibilitatea şi să nu fim victimele retoricii antiimigrante a extremei drepte şi a partidelor xenofobe.
Astăzi Italia are nevoie de ajutor concret; mâine, o altă ţară ar putea să aibă nevoie de ajutor. Avem nevoie de o reacţie rapidă acum.
Wim van de Camp
(NL) Dnă preşedintă, prea bine, evoluţiile democratice pot fi în curs în Africa de Nord, dar acestea presupun şi obligaţii pentru Europa. Problemele Africii de Nord nu pot fi soluţionate în Europa de Sud. În această privinţă, îmi susţin colegii italieni.
Întrebarea mea pentru dna comisar este următoarea: există posibilitatea scurtării procedurilor, introducând o examinare rapidă a solicitărilor şi trimiţând imediat orice refugiat care nu este de bună credinţă înapoi în Tunisia? Deoarece acum, grupuri mari de tineri se îndreaptă către sudul Italiei. Printre aceştia se află probabil numeroşi refugiaţi economici şi trebuie să facem distincţia între refugiaţii adevăraţi şi cei economici.
În plus, există, desigur, şi problema relaţiilor publice. Mulţi europeni au impresia că o hoardă de tunisieni se îndreaptă spre sudul Italiei. Aceasta este o problemă de relaţii publice: nu numai pentru Italia, dar şi pentru Uniunea Europeană. Astfel, aspectele esenţiale sunt următoarele: proceduri mai accelerate şi relaţii publice mai bune.
Nadja Hirsch
(DE) Dnă preşedintă, dnă Malmström, am fost cu toţii încântaţi, ca şi cetăţenii Europei, de revoluţia din Egipt şi Tunisia şi faptul că valori precum libertatea şi democraţia au apărut dintr-o dată pe ordinea de zi. În ultimele zile, ştirile au fost dominate de imagini din aceste ţări. Cu toate acestea, timp de două sau trei zile, am văzut, de asemenea, imagini cu valurile de refugiaţi şi persoane în bărci la televizor şi în ziare. Trebuie să acţionăm rapid pentru a ne asigura că nu irosim acest moment istoric şi că nu ne vom aminti numai de imaginile refugiaţilor. Trebuie să ne amintim de realizările acestor ţări.
Trebuie să îi explicăm publicului că, deşi vin numeroase persoane aici, majoritatea se vor întoarce, deoarece nu au drept de azil, conform definiţiei noastre. Desigur, trebuie să ne punem întrebarea adresată frecvent cu privire la migranţii economici. Un lucru este clar. Dacă aceşti tineri nu au perspective de viitor, se vor întoarce. Poate nu aceleaşi persoane, ci fluxuri constante de noi migranţi. De aceea, trebuie să soluţionăm această problemă acum.
Nikolaos Salavrakos
(EL) Dnă preşedintă, Mediterana se află în flăcări. În mod evident, imigraţia va spori. În calitate de oameni civilizaţi, trebuie să tratăm aceste persoane ca pe fiinţe umane. Cu toate acestea, nu trebuie să neglijăm faptul că majoritatea imigranţilor provin din ţări musulmane.
Conform raportului oficial, se estimează că populaţia musulmană va creşte cu 35% în următorii 20 de ani, de la 1,6 miliarde la 2,2 miliarde. Astăzi, în Europa se află numai 2,7% din populaţia musulmană. Cu aceste fluxuri şi această rată a natalităţii, se aşteaptă ca acest procent să crească la 6% în 20 de ani. După cum se poate observa, se întrevede o răsturnare economică şi socială a funcţionării Europei şi a culturii europene.
Prin urmare, trebuie să analizăm problema la nivel concertat, european, nu la nivelul statelor membre individuale.
Seán Kelly
Dnă preşedintă, aşa cum a spus dna comisar, se produc schimbări în Africa de Nord; acestea amintesc oarecum de evenimentele din Europa de Est de acum 20 de ani. Dacă rezultatul este acelaşi - instituirea de regimuri democratice -, atunci cred că trebuie să fim foarte mulţumiţi. Desigur, dezavantajul este că, cel puţin pe termen scurt, vom avea o problemă privind refugiaţii şi azilul, mai ales în Italia.
Întrucât Italia se află în Uniunea Europeană, aceasta este o problemă a Italiei, dar şi o problemă a Europei; soluţia trebuie să fie italiană, dar şi europeană. Nu putem închide porţile în faţa refugiaţilor, dar în acelaşi timp, nu putem deschide porţile pentru toţi refugiaţii şi solicitanţii de azil din lume. Astfel, consider că soluţia reală este, în planul cu mai multe puncte sugerat de colegul meu, dl Busuttil, în special să se garanteze că repatrierea se produce în condiţii corespunzătoare şi de siguranţă şi, de asemenea, are loc returnarea solicitanţilor de azil care nu merită acest statut în Uniunea Europeană. Trebuie să fim solidari cu Italia şi putem face acest lucru.
Miroslav Mikolášik
(SK) Dnă preşedintă, cred că aici discutăm despre o problemă paneuropeană. Trebuie să înţelegem că Europa trebuie să acţioneze în spirit de solidaritate şi unitate. Astăzi există o problemă legată de Italia şi refugiaţii din Tunisia, însă mâine poate fi vorba despre Algeria, Egipt sau chiar Libia, de unde au venit deja mii de refugiaţi în trecut. Desigur, absenţa Consiliului de la această dezbatere este o problemă. Consiliul nu este interesat de acest aspect. Sunt dezamăgit de absenţa de astăzi a Consiliului, care ar fi putut să audieze dezbaterea Parlamentului. În opinia mea, trebuie să colaborăm cu Comisia pentru a găsi o soluţie care va fi, pe de o parte, corespunzătoare din punct de vedere juridic, în timp ce, pe de altă parte, aşa cum a spus colegul meu, dl Kelly, nu putem accepta pur şi simplu toţi refugiaţii care vin în Europa din Africa de Nord. Fără îndoială, nu acesta este obiectivul nostru, iar cei care nu merită azil politic trebuie returnaţi în ţara de origine.
Georgios Koumoutsakos
(EL) Dnă preşedintă, dnă comisar, bun-venit la această şedinţă şi vă mulţumesc pentru că vă aflaţi aici. Astăzi, problema este în Lampedusa. Mâine, problema va fi în Malta şi Creta. În ziua următoare, să nu ne amăgim, va fi în Milano şi, la scurt timp după aceea, în Bruxelles sau Paris.
Aceasta nu este o problemă a ţărilor noastre partenere din sud; este o problemă europeană. Avem nevoie de solidaritate. De asemenea, trebuie să consolidăm mijloacele şi măsurile de care dispunem, inclusiv Frontex, Europol şi recunoaşterea maritimă. Totuşi, de asemenea, este esenţial ca după opt ani, să analizăm şi, după caz, să revizuim Dublin II.
Cecilia Malmström
membră a Comisiei. - Dnă preşedintă, dacă dl Busuttil ar fi ascultat ce am spus în introducere, ar fi auzit că am menţionat aproape toate aspectele din discursul său, însă îmi face plăcere să le repet. Suntem pregătiţi să utilizăm fondurile de care dispunem pentru a oferi asistenţă imediată autorităţilor italiene. Suntem în dialog cu acestea pentru a identifica tipul de ajutor de care au nevoie. Italia are multă experienţă în gestionarea diferitelor tipuri de dezastre, însă poate are nevoie de ajutor privind ajutorul umanitar pentru adăpost, alimente şi medicamente, precum şi privind examinarea, asistarea şi identificarea. Îi vom pune la dispoziţie acest ajutor şi în prezent, discutăm cu Italia despre acest lucru.
Aceasta este o responsabilitate europeană şi de aceea, trebuie să găsim soluţii europene. Avem la dispoziţie personalul Frontex, însă examinăm şi posibilitatea - fiind pregătiţi pentru aceasta - de a institui o operaţiune Frontex într-un interval foarte scurt de timp însă, desigur, trebuie să discutăm modalităţile cu Italia şi celelalte ţări care ar putea contribui. Îmi pare bine că dl Busuttil este raportor pentru Frontex, pentru ca în viitor să avem o agenţie Frontex care funcţionează chiar şi mai bine, cu modificări.
Dacă am desfăşura o operaţiune Frontex în apele Tunisiei, ar trebui să facem acest lucru, desigur, împreună cu autorităţile tunisiene. Nu am ajuns încă acolo. De asemenea, încurajăm autorităţile tunisiene să îşi ia înapoi resortisanţii care nu au nevoie de protecţie internaţională. Examinăm legislaţia în acest domeniu, după cum a sugerat dl Tavares şi alţii. Sperăm că noul guvern democratic nu va avea o astfel de lege însă, desigur, acest lucru trebuie examinat de la caz la caz şi analizat atent. De asemenea, suntem dispuşi să sprijinim autorităţile tunisiene prin consiliere, sprijin în gestionarea poliţienească şi a frontierelor, precum şi cu formare, echipament şi fonduri.
Biroul European de Sprijin pentru Azil nu este încă operaţional în Malta, însă există un consiliu care funcţionează şi au spus că pot trimite echipe naţionale în Italia pentru a oferi asistenţă dacă se doreşte acest lucru. De asemenea, vom discuta despre acest lucru în cadrul Consiliului pentru afaceri externe şi al Consiliului JAI de săptămâna viitoare. Colaborăm cu UNHCR pentru a le solicita să ne ajute la identificarea celor care au nevoie de protecţie internaţională şi la efectuarea de analize pentru viitor. De asemenea, Frontex este implicat în întocmirea de analize pentru întreaga regiune.
Situaţia din Tunisia este, desigur, foarte promiţătoare, după cum aţi menţionat majoritatea dintre dumneavoastră, şi sprijinim cu toţii evoluţiile democratice din această ţară. Baroneasa Ashton s-a aflat ieri în Tunisia pentru a discuta cu autorităţile. Suntem pregătiţi să le oferim sprijin în organizarea alegerilor. Discutăm despre diferite modalităţi de a consolida alte tipuri de sprijin şi de a dezvolta şi consolida evoluţia democratică din Tunisia. Se poate oferi asistenţă economică. Discutăm privind diferite programe de mobilitate şi, de asemenea, trebuie să sporim posibilităţile prin care persoanele pot veni legal în Europa. De asemenea, se discută despre o conferinţă a donatorilor.
Sunt de acord cu dl Mauro şi cu alţii care au afirmat că, bineînţeles, trebuie să analizăm întreaga regiune. Cred că mulţi au fost destul de surprinşi când a căzut zidul Berlinului. Nu aveam pregătit un plan de acţiune imediat. Această situaţie este puţin diferită, însă, desigur, în Uniunea Europeană, trebuie să-i sprijinim pe oamenii care solicită libertate şi democraţie. Revizuim în prezent planul politicii de vecinătate, deoarece evenimentele au impus acest lucru şi examinăm întreaga regiune - în special Egiptul, dar şi alte ţări - pentru a spori la maxim eficienţa diferitelor instrumente, fonduri şi politici de care dispunem şi pentru a le adapta mult mai adecvat la evenimentele recente din regiune.
Am certitudinea că vom reveni asupra dezbaterii de faţă, deoarece acest aspect este pe ordinea de zi şi probabil va rămâne pe ordinea de zi, însă aş dori să vă asigur încă o dată de angajamentul Comisiei în vederea monitorizării acestei situaţii. Suntem pregătiţi să oferim asistenţă Italiei, Tunisiei şi altor ţări afectate de această situaţie.
Preşedinta
- Dezbaterea a fost închisă.
Declaraţii scrise (articolul 149 din Regulamentul de procedură)
Erminia Mazzoni
Apelul guvernului italian la Uniunea Europeană este una din prerogativele pentru calitatea de membru. După cum au arătat numeroşi colegi deputaţi, principiile solidarităţii şi împărţirii echitabile a responsabilităţilor trebuie aplicate în practică, în conformitate cu tratatele. Situaţia dificilă cu care se confruntă în prezent Italia se încadrează în jurisdicţia Europei, aşa cum a sugerat dna Malmström. Lentoarea cu care au reacţionat instituţiile europene nu este în ritm cu evoluţia extrem de rapidă a evenimentelor din ţările din Africa de Nord.
Italia, în special sudul ţării, este primul punct de frontieră din Europa în Mediterană şi gestionează un număr de sosiri care pot fi imaginate, dar nu planificate. Situaţia de faţă arată cât de grav este că am abandonat procesul de la Barcelona. Uniunea Europeană trebuie să îşi regândească strategia privind Mediterana şi să facă din aceasta din nou una dintre principalele sale priorităţi. Răspunsul pe termen scurt al ajutorului financiar şi al măsurilor extraordinare de intervenţie va ajuta, însă nu va fi suficient. Procesele de tranziţie democratică care se răspândesc în ţările de pe malurile opuse ale Mediteranei trebuie să coincidă cu iniţiativele pe termen mediu şi lung în vederea soluţionării problemelor sociale şi economice. -
Sergio Berlato
Dezbaterea de astăzi este deosebit de importantă. De fapt, au fost înregistraţi peste 4 000 de refugiaţi din Tunisia care au sosit în insula Lampedusa numai în ultimele patru zile. Astfel, se dezvoltă o criză a sănătăţii publice la un nivel fără precedent. De asemenea, trebuie avut în vedere că această criză este gestionată de consiliul local fără resursele şi echipamentele necesare impuse de situaţie.
Italia a apelat imediat la Uniunea Europeană pentru a solicita acţiune promptă. Cu toate acestea, în timp ce susţin puternic această solicitare de ajutor, aş dori să subliniez că angajamentul din partea Frontex - agenţia europeană însărcinată cu gestionarea sosirilor în Mediterană - este preţios, dar insuficient pentru a gestiona sosirile imigranţilor ilegali din Tunisia. Pe parcursul mini-sesiunii din februarie, mi-am exprimat preocupările privind situaţiile în curs de înrăutăţire din Africa de Nord şi repercusiunile acestora în Europa. Voi sublinia din nou aici, în Parlament, că Uniunea Europeană trebuie să îşi ia un angajament mai mare privind o politică comună eficientă privind imigraţia, care îi va permite UE să gestioneze imigraţia ilegală şi, în primul rând, să vină în ajutor ţărilor expuse mai direct la fluxul de imigranţi, precum Italia.
Dominique Baudis
Sosirea bruscă a mii de migranţi pe mica insulă italiană Lampedusa este o situaţie excepţională. Totuşi, acest eveniment ne aduce faţă în faţă cu o problemă care îi priveşte pe toţi europenii. În acest moment, este important ca solidaritatea europeană să funcţioneze corespunzător. Sunt de acord, dle comisar, cu apelul dumneavoastră faţă de statele membre de a furniza ajutor urgent Italiei, atât în privinţa bunurilor, cât şi a finanţării. De multe ori, în aceste situaţii, ţările în care sosesc migranţii nu sunt destinaţiile lor finale. Centrele de recepţie sunt de multe ori depăşite şi uneori apar tensiuni serioase în zonele de primire a migranţilor. Deja am depăşit unele etape importante în combaterea imigraţiei ilegale şi în reglementarea fluxurilor de migraţie. Cu toate acestea, într-o Uniune în care graniţele interne practic au dispărut, Europa trebuie să se echipeze pe termen lung cu mijloacele necesare pentru a-şi realiza ambiţiile. Trebuie să creeze o politică autentică a imigraţiei, să deschidă un dialog constructiv cu ţările de origine şi să consolideze Agenţia Europeană pentru Gestionarea Cooperării Operative la Frontierele Externe (Frontex) în misiunile acesteia.
