Az állam és a kormányfők informális ülésének előkészítése (Lisszabon, 2007. október 18-19.)
Elnök
A következő napirendi pont a Tanács és a Bizottság nyilatkozata a 2007. október 18-19-i lisszaboni informális állam-, illetve kormányfői csúcstalálkozóval kapcsolatban.
Manuel Lobo Antunes
a Tanács hivatalvezetője. - (PT) Elnök úr, hölgyeim és uraim! Elnök úr, mielőtt rátérnék a konkrét napirendi pontra, ami miatt ma itt vagyok, hadd köszönjem meg a portugál kormány és a Tanács portugál elnöksége nevében is azt a meleg, baráti - és véleményem szerint oly jól megérdemelt -megemlékezést, mellyel váratlanul elhunyt honfitársam és e Parlament képviselője, Dr. Fausto Correia emlékének adózott.
Portugáliát megrázta a hír, hiszen egy valóban jó embert veszítettünk el, aki mindannyiunk számára példát mutatott az emberi méltóság és az általunk nagyra becsült értékek: a jogállam és az emberi jogok érvényesítéséért folytatott küzdelemben.
Hiánya valóban súlyos veszteség, és meg kell próbálnunk, amennyiben tudjuk, követni a példáját, és őszintén hálás vagyok a Parlament megemlékezéséért, mely természetesen a portugál kormány kegyeletnyilvánítását is visszhangozza.
(Taps)
Margot Wallström
a Bizottság alelnöke. - Elnök úr! Tavaly már beszéltem arról a Parlament előtt, hogy a Bizottság szerint mi a mostani Európai Unió fejlődésének motorja, és felvázoltuk az úgynevezett ikerpályás megközelítést: egy aktív szakpolitikai program és a Szerződés reformjának ambiciózus megközelítése egymást támogató célkitűzések. Széleskörű megegyezés jellemezte a vitát, és úgy gondolom, ennek három oka van.
Először is, az Európai Unió bizonyos fokú érettségét tükrözi, hiszen Európa ma az emberek életének számos területére hatást gyakorol, ami bizonyos elvárásokat eredményezett. Nagy hiba lenne visszatérni a legkisebb közös nevező szintjére redukált Európához. Másodszor úgy gondolom, hogy az Európáról szóló kommunikációban - a polgárok felé és a polgárok bevonásával - új megközelítésre volt szükség, melyben jobban tudatosítjuk, Európa hogyan viszonyul szociális szükségeikhez, gazdasági törekvéseikhez és alapvető értékeikhez. Végül ez az új megközelítés nem csupán politikai ösztönre épül: alapját az a Bizottság által a demokráciáért, a párbeszédért és a diskurzusért indított D-terv adja, melyben a Parlament jó néhány képviselője is aktív szerepet vállalt.
A jövő heti informális Európai Tanács az ikerpályás megközelítés alkalmazása lesz. Egyrészt az állam- és kormányfők kormányközi konferencián találkoznak és megállapodnak az új Reformszerződésről. Másrészt pedig az elnökség megerősítette szándékát, hogy tovább folytassa a vitát abban a kérdésben, milyen választ adjon Európa a globalizáció kihívásaira.
Nos, a Reformszerződéssel kezdve: a szöveg most már előttünk van és ez hatalmas eredmény. Hadd fejezzem ki elismerésemet a portugál elnökség munkájáért, ahogy ezt a német elnökség felé is megtettük; azért, amilyen nyugodt és határozott módon előmozdították a folyamatot, valamint az ügy iránt mutatott rendületlen elkötelezettségükért.
Az elnökségből kollégámhoz hasonlóan én is szeretném megköszönni a Parlamentnek az utolsó fázisban mutatott konstruktivitását. Jól együtt tudtunk működni, és Brok úrnak, Barón Crespo úrnak, valamint Duff úrnak köszönhetően jobb Szerződésünk van, ami a jogokkal és a polgársággal kapcsolatos rendelkezéseket illeti. Egy formális nyilatkozaton keresztül az Alapjogi Charta is teljes jogi státuszt fog kapni.
Emlékezzünk, hányan mondták, hogy egy 27 tagállamból álló EU soha nem lenne képes még egy szerződésszövegben megegyezni. Csupán egy lépésre vagyunk attól, hogy ez ismét tévedésnek bizonyuljon. A megegyezésre való törekvés mindannyiunk részéről arra mutat, hogy Európának vannak elképzelései a jövőről. Ha a jövő héten sikerül megegyeznünk, akkor teljesíteni tudtuk a mandátumot. Most már csak az utolsó akadályokat kell legyőzni. Biztos vagyok benne, hogy az állam- és kormányfők tisztában vannak azzal, hogy a vádaskodás és vitatkozás légköre Lisszabonban egyáltalán nem segítené elő a ratifikáció folyamatát.
Természetesen szerettük volna elkerülni az opt-out lehetőségét, de ha ez az ára egy ambiciózus Reformszerződés megvalósulásának, el kell fogadnunk. Elvégre ilyen a kompromisszumon és tárgyaláson alapuló megegyezés.
Továbbá szeretném megköszönni a Parlament gyors és hatékony válaszát az Európai Tanács azon felkérésére, hogy tegyen javaslatokat a Parlament jövőbeni összetételére. Ez mindannyiuk számára nehéz és kényes kérdés, hiszen a tagállamokról van szó, ezért fontos, hogy mind a Parlament, mind pedig a Tanács megegyezésre jusson.
Még egy utolsó megjegyzés a Szerződéssel kapcsolatban: az Európai Tanács politikai megállapodása fontos lépés, de mint mindannyian tudjuk, ezzel nincs vége a történetnek. Remélem, képesek leszünk együttműködni a ratifikációs folyamatban, és kihasználjuk a lehetőséget arra, hogy kommunikáljunk, informáljuk a polgárokat, és meghallgassuk a véleményüket az Európai Unióval kapcsolatban. Ahol csak lehet, koordinálnunk kell ezt a feladatot, amint azt a Bizottság múlt héten benyújtott "Partnerség az Európáról szóló kommunikációért” című új közleményében javasolja.
Olyan szerződésre van szükségünk, amely a lehető legjobban hozzáférhető és érthető, valamint egy egységes szerkezetbe foglalt szövegre, melyet a kormányközi konferencia után amilyen gyorsan csak lehet, elérhetővé kell tenni. A megfelelő hangulat előkészítése érdekében fontos, hogy a 2009-es európai parlamenti választásokhoz vezető ratifikációs folyamat közben a politikai programunk eljusson az európaiakhoz. A következő héten - az elnökség jóvoltából - az Európa és a globalizáció témájában rendezünk vitát. Nagyon időszerű téma, hiszen évről évre egyre világosabbá válik, hogy az európaiak mostani generációja számára a globalizáció az egyik központi kérdés. Valamilyen módon minden egyes polgár érintett: a megvásárolt árukon és szolgáltatásokon, a tévén, a felhasznált energián és a munkáján keresztül. Az Európai Unió sikeresen kifejlesztett egy olyan politikát, mely figyelembe veszi a gazdasági siker és a szociális biztonság közötti alapvető összefüggést. A globalizáció azonban nem statikus, ahogy azt a nyáron, a pénzügyi piacokon tapasztalt erőteljes ingadozás is nagyon világosan mutatja. Folyamatosan alkalmazkodnunk kell a változó körülményekhez.
Ahogy Lobo Antunes úr is említette, múlt héten a Bizottság elfogadta az indítványt arra a vitára vonatkozóan, amely elő fogja készíti a növekedésre és munkahelyekre vonatkozó lisszaboni stratégia felülvizsgálatával kapcsolatos javaslatokat. A tanulmány amellett érvel, hogy Európának rendesen fel kell készülnie a globalizációra ahhoz, hogy sikeresen megbirkózzon a gazdaságra, az intézményekre és a polgárokra nehezedő nyomással, és hogy ki tudja használni a lehetőséget a jólét növelésére, a szegénység enyhítésére, a termékeink számára új piacok megnyitására, szorosabb együttműködésre és az értékeink terjesztésére. Azt is nagyon világossá teszi a tanulmány, hogy a globalizáció nem valamiféle ellenállhatatlan, rajtunk kívül álló természeti erő, melyet az EU passzív szemlélőként tapasztal. Alakíthatjuk a globalizációt, mégpedig valamennyire a saját képünkre is. Ahhoz, hogy Európa sikeresen helytálljon a globalizáció korában, fontos, hogy elég magabiztosak legyünk az értékeinket, jövőképünket és a rendelkezésünkre álló eszközöket illetően.
A protekcionizmust is elutasítja a tanulmány. Igent mondunk a polgáraink védelmére, viszont nemet mondunk a protekcionizmusra, mely csak szegényebbé teheti őket. Ez partnereinknek is figyelmeztetésül szolgálhat: megalkuvás nélkül fogjuk védeni Európa érdekeit. Ez azt jelenti, hogy egyenlő feltételeket szeretnénk és hogy a nyitottságnak kétoldalúnak kell lennie, továbbá világossá tesszük, hogy nem vagyunk hajlandóak felhígítani az egészséggel, biztonsággal, környezettel és fogyasztóvédelemmel kapcsolatos magas elvárásainkat.
A tanulmány hasonlóképpen megalkuvás nélküli, amikor az értékeinkről van szó. Van lehetőségünk a jólét növelésére a globalizáció korában, de ezt a magunk módján akarjuk elérni. A növekedésünknek fenntarthatónak kell lennie. Ambiciózus célokat tűztünk ki az üvegházhatást okozó gázok kibocsátásának csökkentésében és a megújuló energiaforrások használatában, és ezeket teljesíteni fogjuk. A találkozó fontos lehetőséget kínál Európa vezető szerepének visszaállítására Bali előtt.
Szociális modelljeink segítségünkre lesznek a globalizáció előnyeinek terjesztésére társadalmunkban. Ebben rejlik egyik legnagyobb erősségünk. Segíteni fognak abban, hogy polgáraink alkalmazkodjanak, és sikeresen megbirkózzanak a gyors változással. A közvetlenül az Európai Tanács előtt megrendezendő háromoldalú szociális csúcstalálkozó kiváló alkalmat nyújt a terep előkészítésére.
Egyértelmű, hogy ma az Európai Unió kínálja azt az utat az európaiaknak, amely lehetővé teszi, hogy a legtöbbet nyerjük a globalizáción keresztül, hiszen egy kontinentális keretet nyújt, amellyel az önálló államok nem veszik fel a versenyt. A növekedésre és foglalkoztatásra vonatkozó lisszaboni stratégia kész modellt nyújt ezen európai érdek képviseletére. A gazdasági elemzések azt mutatják, hogy a lisszaboni stratégia elkezdte beváltani a hozzá fűzött reményeket. A tanulmány számos más szakpolitikai területre is rámutat, melyek nagyobb figyelmet érdemelnek a 2010-ig tartó következő hároméves ciklusban: az oktatás és a rugalmas biztonság kérdése, beleértve az aktív befogadási politikák és a megfelelő szociális védelem fokozott figyelembevételét; a gondolatok és a kutatók "ötödik szabadságának” kérdése; az ökoinnováció kérdése; valamint az európai kisvállalkozói törvény kérdése, amely az EU-n belüli kisvállalkozások millióit segítené a növekedésben és munkahelyteremtésben. Ezek egyike sem könnyű, de megvalósítható. Tudom, hogy a Parlament szorosan figyelemmel fogja kísérni a lisszaboni stratégia folyamatát EU-s és nemzeti szinten is. Az Önök véleménye az itt felvázolt kérdésekkel kapcsolatban meghatározó lesz a decemberben elfogadandó csomag kialakításában.
Az informális Európai Tanács fontos találkozó egy meghatározó időszakban. Használjuk ki az alkalmat arra, hogy megmutassuk Európának: az Európai Unió előre néz, politikáját a jövő kihívásaihoz igazítja, és a megfelelő eszközökkel vértezi fel magát.
(Taps)
Elmar Brok  
előadó. - (DE) Elnök úr, soros elnök úr, alelnök asszony, képviselőtársaim! A Tanács két egymást követő soros elnökségének együttműködése példaértékű: a német elnökség előkészített egy mandátumot, mely a portugál elnökség által véghezvitt megvalósítás során rendkívül stabilnak, átfogónak és radikálisnak bizonyult. Az, hogy a jogi szakértők ténykedése után egyértelműek és jól körülhatárolhatóak a kérdések, és hogy a jövő hétfői külügyminiszteri találkozón talán további sikeres folytatásra számíthatunk, azt mutatja, hogy jó esély van arra, hogy a Reformszerződés létrejön jövő csütörtökön.
A három uniós intézmény úgy döntött, hogy támogatja ezt a mandátumot. Ne mintha álmaink valóra váltását eredményezné, hanem mert a jelenlegi helyzetben ez a legjobb, amit elérhetünk a demokrácia és a cselekvőképesség növelése szempontjából. Annak érdekében, hogy a kibővített Unió cselekvőképes maradjon, alkalmazkodva a mai világ kihívásaihoz az energiabiztonságtól kezdve a terrorizmuson, az átfogó kül- és biztonságpolitikán, a globalizáción és a szervezett bűnözésen keresztül a klímaváltozás és sok egyéb kérdésig bezárólag.
A siker annak köszönhető, hogy a Tanács döntéshozó lehetőségei szélesedtek, az energiaszektor és a jogi és nemzetpolitika kérdéseiben új kompetenciákkal rendelkezik - melyekről kollégám majd részletesebben beszámol -, illetve, hogy a harmadik pillér megszűnik. Ezekben a kérdésekben az Európai Parlament - ez a második nyereség - részt fog venni a döntéshozásban, hogy a jövőben aztán, az új Szerződés értelmében, az Európai Parlament a jogalkotási kérdések 95%-ban egyenlő döntéshozatali felhatalmazással rendelkezzen még a mezőgazdasági politika és a költségvetés egészének kérdésében is. Gyakran elfeledkezünk róla, hogy ezek is mind benne vannak a csomagban. Ez azt jelenti, hogy az Európai Unióban mai napig fennálló demokratikus deficit lényegében megszűnne. Ez alapvető fejlődést jelentene.
Azok az országok, melyeknek ez problémát jelentett, a mandátum és az egyeztetések keretein belül lehetőséget kaptak az egyenlőtlenségek kiküszöbölésére azáltal, hogy meghatározott időre szóló mentességet kapnak, melynek eredményeképpen a növekedés nem korlátozódik, de az esetjogból és egyebekből származó lehetőségeik megmaradnak. A határvonalak így biztosítottak, ami a népszavazás nélküli ratifikációs folyamatot is elősegítené, amennyiben jól értettem az egyeztetések során elhangzott vállalásokat és kijelentéseket.
Amint az EU Alapjogi Chartája jogi erőre emelkedik, az Unió értékek közösségévé válik, még akkor is, ha egyes tagállamok a kimaradás mellett döntenek, amit bárki megtehet. Ez azonban nem vonatkozik az európai döntésekre, mivel az európai jogalkotás kollektív döntés eredménye. Ami ezen felül marad, az az alkalmazás kérdése az egyes tagállamokban a bíróság és az állampolgárok jogainak vonatkozásában. Ezen a területen is törekednünk kell új dimenziók megnyitására az EU Alapjogi Chartáján és az új jogi személy létrehozásán keresztül.
Az Európai Uniónak azonban még néhány kérdést meg kell fontolnia. Az első kérdés a mandátum 24. cikke, az adatvédelem kérdése a külső kapcsolatokban, melyet véleményem szerint át kell szövegezni, vagy kiegészíteni azzal a kikötéssel, hogy az adatvédelem általános kérdéseit - mint például az utasok nevének rögzítését - nem érinti. Szükség van a kérdés további tisztázására. Adatvédelem: a polgárok adatait ne lehessen jogi felülvizsgálat és a Parlament bevonása nélkül továbbítani. Véleményem szerint ez elengedhetetlen.
(Taps)
A második kérdés az átmeneti intézkedéseket érinti. A Tanács és a Bizottság támogatását is kérem, és ez a Bizottság érdekeivel is összhangban áll. Amikor 2009. január 1-jén hatályba lép a Szerződés, nem történhet meg, hogy a külügyminisztert, akit már nem hívhatunk így, tehát a főképviselőt, a Tanács nevezze ki. Szeretnénk, hogyha mindez egy csomagban, 2009-ben elrendeződne, figyelembe véve az Európai Parlament jogait. A főképviselő egyben a Bizottság alelnöke, és ezért rá is kell, hogy vonatkozzanak az itteni szabályok. A Bizottság érdeke is ez, hiszen a leendő bizottsági elnöknek kell, hogy beleszólása legyen a főképviselő megválasztásába, mivel a főképviselő egyben az alelnök is. Ezért a főképviselő addig nem léphet hivatalba, amíg az Európai Parlament meg nem választotta a bizottsági elnököt. Be kell tartanunk ezt a sorrendet, ha nem akarjuk a demokratikus jogokat aláásni és hatalmi egyenlőtlenségeket előidézni. Még néhány simítást el kell végeznünk az elkövetkező napokban.
(Taps)
Elnök
Nagyon köszönjük, Elmar Brok. Valóban meglepett volna, ha kilenc percet vesz igénybe.
A következő felszólaló a kormányközi konferencia képviselője, Enrique Barón Crespo.
Enrique Barón Crespo  
előadó. - (ES) Elnök úr, soros elnök úr, bizottsági alelnök úr, hölgyeim és uraim! Az Európai Parlament képviselői különböző nyelveket beszélnek, és különböző képviselőcsoportokhoz tartoznak, mégis egységesen arra törekszünk, hogy az Európai Uniót a lisszaboni szerződés megvalósítása felé vigyük, amely szerződés magában foglalja a jogalkotási együttdöntési eljárást, az Unió egységes jogi személyiségét, a bel- és igazságügyi politika, valamint a külpolitika közösségi szintre emelését és a nemzeti parlamenti képviseletet.
Nagyobb demokráciát és nagyobb hatékonyságot szeretnénk. Sajnálattal vesszük tudomásul, hogy nincs nagyobb átláthatóság, de ez a kormányközi konferencia módszereinek része. Meg kell, hogy mondjam, hogy a jogászok - különösen a Parlament jogászai - segítettek abban, hogy az említett gyakorlat eredményeképpen létrejövő hieroglifákat értelmezni tudjuk.
A Tanács soros elnökét arra szeretném kérni, hogy erősítse meg a Parlamentnek azt, ami meglátásom szerint egyértelmű kötelezettségünk. A polgárok, akiket meglehetősen indokolatlan módon átsoroltak az Európai Unió működéséről szóló szerződéshez, visszakerültek az Európai Unióról szóló szerződéshez, azzal a megfogalmazással, hogy azóta már létrejött a Maastrichti Szerződés. Ezt a polgárok képviselőiként kulcsfontosságúnak tartjuk.
El kell ismernem, hogy bár egy szokatlanul nyílt politikai gesztussal maga a Tanács soros elnöke mondta nekünk, hogy ez lehetetlen, mégis sikerült elérni: ez az első fontos vívmány.
A második az Alapjogi Charta, amely az európai polgárok identitásának szimbóluma. Ez már nem a 11-es számú nyilatkozat, és nem is egy jegyzőkönyv, hanem "a Charta”, amelyről jövő hónapban szavazunk formálisan a három közösségi intézmény elnökével, mielőtt megkezdődne a ratifikációs folyamat. A Charta jogi erőre emelkedik, és ezt azért hangsúlyozom, mert úgy gondolom, fontos, hogy ezt most rögzítsük, hiszen ezek az Európai Parlament számára alapvető, elengedhetetlen feltételek ahhoz, hogy támogassa ezt a Szerződést.
Más területek is vannak, ahol fejlődésre lenne szükség. Elmar Brok képviselőtársam említette az adatvédelem kérdését. Ha van olyan téma, ami valóban kényes, akkor ez az.
Vannak más kérdések is, amelyek fontosak a számunkra. Ezek egyike a szociális partnerekkel folytatott párbeszéd, melyet indokolatlanul átsoroltak az Európai Unió működéséről szóló szerződéshez, és amely szintén fontos téma, melyet támogatásunkkal segítünk, hiszen a bizalmi problémák megoldását kínálhatja egy olyan nyilatkozat, mint a már meglévő Ioannina-kompromisszum. Annál azonban nem kellene tovább menni. Nem gondoljuk, hogy értelme lenne a többségi és a minősített többségi elv alapján működő Unió szerződésébe az egyhangú döntést bevezetni, ami teljesen lerombolná a folyamatot. Viana do Castelóban már említettem - ahogy az elnök úr emlékezhet rá -, hogy csak akkor van értelme az atombombának, ha nem használjuk. Amint használjuk, mindent lerombol. Úgy gondolom, hogy ez fontos figyelmeztetés.
Elnök úr, ez egy olyan kérdés, ami fontos a Parlamentnek, és úgy gondolom, hogy a Parlament, valamint a tagállamok többsége nevében beszélek, de minden bizonnyal azok nevében is, akik ratifikálták az alkotmányszerződést, amelyet az egyhangú döntés érdekében feláldoztunk. Ez alkalommal nagyon fontos, hogy mindannyian egymás iránti lojalitást és szolidaritást mutatva munkálkodjunk azon, hogy a ratifikálás megtörténjen. Amennyiben ezt nem sikerül elérnünk, nagyon nehéz helyzetbe kerülünk. Úgy gondolom fontos, hogy mindannyian hűek maradjunk a vállalt kötelezettségeink iránt. Köszönöm, elnök úr.
Andrew Duff  
előadó. - Elnök úr! Egyetértek kollégáim azon álláspontjával, hogy a politikai megegyezés valószínűsíthető a lisszaboni kormányközi konferencián. Ami azonban továbbra is nyugtalanít bennünket, természetesen, az a megegyezés minőségének a kérdése. Aggodalmamnak kell, hogy hangot adjak a kormányközi konferencia jelenlegi állapotát látva, amikor is kezd kialakulni egy önkiszolgáló Európa, melyet legfőképp a briteknek az igazságügy, belpolitika és alapjogok területén bejelentett kimaradási szándéka indukál.
Bizonyára a brit belpolitikai vitában is megjelenik a kérdés, hogy vajon a brit polgárok miért vannak kizárva az integráció nyújtotta kedvezményekből mindezeken a fontos területeken, azonban a briteknek a kormányközi konferencián is teljesebb indoklást kell majd adniuk. Pontosan mi az, amit a kimaradásokkal szeretnének elérni? Valóban elégedettek lehetünk, és bízhatunk benne, hogy az a la carte megközelítés kezelésére a megállapodások során létrejött intézkedések a gyakorlatban működnek majd, és biztosítják a megfelelő közösségi szintű együttműködést a szabadság, biztonság és igazságszolgáltatás területén, illetve a véghezvitelhez szükséges forrásokat és eszközöket? Az Egyesült Királyság és Lengyelország kimaradási szándéka a Chartából minden bizonnyal magában rejti azt a veszélyt, hogy a döntés másokra nézve kötelező érvényét megkérdőjelezi. Remélem, hogy a kormányközi konferencián megfelelő gondossággal megvizsgálják a kérdést.
Nem gyakorolna nyomást az elnökség a britekre, hogy támogassák a Parlament javaslatát a Chartáról szóló módfelett szerencsétlen jegyzőkönyvük kimaradási záradékára vonatkozóan? Ugyanez vonatkozik a Ioanninára is: az elnökségnek és a Bizottságnak ma délután biztosítania kell bennünket arról, hogy nem engednek azoknak az értelmetlen követeléseknek, hogy emeljék a Ioannina záradékot a másodlagosról az elsődleges jog szintjére. A Ioannina a luxembourgi kompromisszum történeti utóda; a luxembourgi kompromisszum informális megállapodás volt és így is kell, hogy maradjon, amikor a Szerződéssel együtt a Tanács döntéseként beemelik.
Joseph Daul
a PPE-DE képviselőcsoport nevében. - (FR) Elnök úr, soros elnök úr, bizottsági alelnök úr, hölgyeim és uraim! A PPE-DE képviselőcsoport nevében szeretném megköszönni Wallström és Lobo Antunes urak felszólalását.
A 27 tagú Európai Unió jövőbeni kormányzásáról szóló elmélkedés és vita időszaka a végéhez közeledik. Vajon jutottunk valamire? Készen állunk arra, hogy a viták után a cselekvések mezejére lépjünk? Júniusban Merkel asszony bátorsággal, felelősséggel és politikai akarattal állt ki. A megosztó kérdések elkerülésével sikerült csökkenteni a különbségeket. Végre megnyílt a lehetőség arra, hogy az Európai Unió felvértezze magát a hatékonyabb működéshez szükséges eszközökkel.
Három hónap telt el azóta, és a portugál elnökségnek sikerült továbbvinnie a folyamatot. Amennyiben a júniusban megállapított ütemtervet végig, a lisszaboni Európai Tanács megrendezéséig tartani tudjuk, a portugál elnökség biztosítani tudja a Szerződések reformjáról szóló megállapodás létrehozását. Elismerésemet szeretném kifejezni a portugál elnökségnek azért az elszántságért, amit a kormányközi konferenciával kapcsolatos munkák alatt tanúsított. Mivel az Európai Parlament, valamint Brok, Barón Crespo és Duff képviselőtársaim szerint is, akiknek hálás köszönetem szeretném kifejezni, a kormányközi konferencia a várakozásoknak megfelelően alakul, és az állam- és kormányfők által megszabott napirendet is összességében véve tiszteletben tartják.
Hölgyeim és uraim! Bár készek vagyunk megelégedni egy kiegyensúlyozott kompromisszummal, ne feledjük el, hogy ez hiba. Én személy szerint úgy vélem, érdemes megvilágítanom, miért támogatjuk a szerződéstervezetet. Először is úgy gondolom, hogy csak egy egységes, erős és hatékony Európa képes egy gyorsan változó, egyre összetettebbé és kiszámíthatatlanabbá váló világ eseményeit befolyásolni. Azért is támogatjuk a szerződéstervezetet, mert úgy gondoljuk, hogy egy 27 tagból álló, hatékonyságra törekvő Európai Uniót nem építhetünk a Nizzai Szerződés szabályaira. Továbbá az európai polgárok aggályaival szembesülve nagyobb demokráciát és átláthatóságot szorgalmaztunk.
Támogatjuk a hatáskörök világos szétválasztását, támogatjuk a polgártársaink nagyobb mértékű részvételét az EU felépítésének a folyamatában, és támogatjuk a nemzeti parlamentek aktív szerepét és nagyobb bevonását. A Szerződés reformja megfelelő válasz a polgárok elvárásaira. A felülvizsgált szerződés nem cél, csupán eszköz. Hogy milyen formában születik meg és milyen elnevezést kap, lényegtelen. Ami számít, az a tartalom, és a fejlődés, amit magában foglal az európai polgárok számára.
Mi, a PPE-DE képviselőcsoport tagjai nem akarunk európai szuperhatalmat, csupán hatékonyságot, demokráciát, átláthatóságot és a szubszidiaritás elvének tiszteletben tartását. Döntéshozásra képes európai intézményeket akarunk, és addig, amíg gyakran előfordul, hogy egyes nemzetek élnek a kimaradási lehetőséggel, rajtunk múlik, hogy korlátozzuk azok negatív hatását és megakadályozzuk, hogy megbénítsák Európát. Ki kell küszöbölni minden olyan kísérlet, amely megpróbálja leblokkolni az EU döntéshozó folyamatát. A polgárok elvárják Európától, hogy olyan kérdésekben cselekedjen, melyekben változást tud eredményezni: az éghajlatváltozás, az energia, a bevándorlás, az innováció és a terrorizmus kérdésében. Reményem és vágyam szerint ez a Szerződés lehetővé fogja ezt tenni, amit mi támogatni fogunk.
Martin Schulz
a PSE képviselőcsoport nevében. - (DE) Elnök úr, hölgyeim és uraim! Hadd fejezzem ki köszönetemet a kormányközi konferencián részt vevő parlamenti képviselőknek. Enrique Barón Crespo, Elmar Brok és Andrew Duff képviselőtársaink kiválóan képviselték az Európai Parlament érdekeit. Ezért a képviselőcsoport nevében fogadják őszinte gratulációmat.
(Taps)
Képviselőtársunk, Daul úr helyesen állapította meg, hogy a portugál elnökség kézben tartja és a befejezéshez közelíti a szükséges munkálatokat, melyek a sikertelennek bizonyult európai alkotmányt követték, nevezetesen az átdolgozott és felülvizsgált Szerződés benyújtását, a szükséges reform legfontosabb elemeinek egyeztetését az EU 27 tagállama között, egy egységes Európa jogi és politikai szerkezetének megőrzését a most végéhez közeledő kormányközi konferencián, a lisszaboni csúcs előtti utolsó simítások elvégzését, és aztán a legfontosabb fázis előkészítését, a felülvizsgált szerződés ratifikálását a 27 tagállamban, az egyes országok sajátos jogi és alkotmányos feltételeinek megfelelően.
Ezért hangsúlyozni szeretném, hogy van okunk az optimizmusra Lisszabonnal kapcsolatban. Ha összehasonlítjuk, hogy itt Brüsszelben a német elnökség alatt milyen mandátumban állapodtunk meg a kormányközi konferenciára vonatkozóan, és mi az, ami létrejött a kormányközi konferencián, akkor a képviselőink beszámolója szerint megállapíthatjuk, hogy - kevés kivételtől eltekintve - a kettő szinte teljesen fedi egymást. Szociáldemokrata képviselőcsoportként erre azt mondjuk, hogy ennek így is kell lennie. Szocialistaként nem tudunk és nem is fogunk elfogadni olyan kiegészítéseket, melyek a brüsszeli mandátum megfogalmazása előtt születtek - ezt világosan szeretnénk leszögezni. Feltételezzük azonban, hogy már az asztalon van egy olyan tervezet, amely megfelel annak, amiben júniusban itt megállapodtunk, és amiért mindannyian elismerésünket fejeztük ki Merkel asszony felé.
Onnantól, hogy a tervezetet lisszaboni útjára indítjuk, érdekessé válik a történet. A kérdés az lesz, vajon ratifikálja-e a 27 tagállam ezt a Szerződést, és ez ennek a Parlamentnek a képviselőin fog múlni, ami bizony kemény küzdelem lesz. Azért kell majd minden egyes tagállamban küzdenünk, hogy Európa egységesítésének a folyamata elfogadásra találjon. Megkockáztatnám azt az állítást, hogy ha az átdolgozott Szerződés is kudarcot vall - az alkotmányhoz hasonlóan -, az az Európai Unió mai formájának megszűnését jelentené. Aki tehát nem akar a közöttünk lévő euroszkeptikus képviselők nyomába lépni, hanem Európa megszilárdításának útját akarja követni, a Szerződésért kell, hogy küzdjön. Remélem, Daul úr, hogy az ön képviselőcsoportjának tagjai is így tesznek majd. Halvány kétségeim vannak efelől.
Azonban arról is beszélnünk kell itt, a Parlamentben, hogy mi van, ha a projekt kudarcot vall. Mi történik, ha a továbbiakban az Európai Unió nem jár sikerrel az átdolgozott Szerződés megszilárdításában? Mi vár akkor az Európai Unióra? Az európaiak úgy gondolják, egy 500 millió lakossal és 27 tagállammal rendelkező hatalmas, egységes belső piaccal rendelkező kontinens vagyunk. A világ lakosságának 8%-át tesszük ki. India 1,1 milliárd, Kína pedig 1, 3 milliárd lakossal rendelkezik, együttesen a világ össznépességének 1/3-át teszik ki. Ha hosszú távon versenyképesek szeretnénk maradni, ha szeretnénk megőrizni társadalmi vívmányainkat Európában, ha szeretnénk megszilárdítani a gazdasági alapokat, ami a társadalmi igazságosság előfeltétele, akkor képesnek kell lennünk arra, hogy biztosítsuk a harmonikus együttélést a világban. Azonban csak akkor őrizhetjük meg saját értékeinket a világban, ha ez az Unió egységes - gazdasági, társadalmi és politikai értelemben. Ennek megvalósulásához szükség van a Reformszerződésre. Amennyiben az EU alkotórészeire esik szét, ha követjük a nacionalistákat, akik azt mondják az embereknek, hogy önállóan többre vagyunk képesek, mint a 27 tagállam együtt, akkor rossz idők várnak a kontinensre.
Ezért remélem, hogy a lisszaboni megállapodások túlélik a ratifikáció folyamatát, amiért küzdenünk kell. Mindenkinek, aki békét akar Európában, mindenkinek, aki szeretné, hogy Európa a béke előmozdítója legyen a világban, és mindenkinek, aki gazdasági növekedést és több munkahelyet akar, valamint a javak igazságosabb elosztására törekszik az Unióban, támogatnia, védenie és alkalmaznia kell a Reformszerződést. Aki ezt nem akarja, és a nacionalizmus feltámasztására törekszik, annak azt kell mondanunk, amit François Mitterrand mondott itt a Parlamentben: a nacionalizmus az európai egység ellentéte, és a nacionalizmus hosszú távon mindig háborúhoz vezet. Európa azonban olyan eszme, mely a kontinensen pusztított háború okozta sebekből fakadt, ezért a megújított Szerződésen alapuló európai egység a kontinens összes demokrata és haladó hatalmának célkitűzése.
Így hát sok szerencsét kívánok a kormányközi konferenciához és a csúcshoz! És még ennél is több szerencsét kívánok a 27 tagállamban történő ratifikációhoz.
(Taps)
Graham Watson
az ALDE képviselőcsoport nevében. - Elnök úr! Sócrates miniszterelnök úgy érezheti magát, mint az angliai V. Henrik az agincourt-i csata előtt: idegen kormányok készülnek a harcra, hogy meggyengítsék, vagy talán meg is vétózzák a Szerződés reformját. Soros elnök úr, az önök miniszterelnökének ragaszkodnia kell Európa alapköveteléseihez, és jövő héten meg kell születnie a Szerződésnek, amely egy erős, válaszképes és hatékony Unió alapjait teremtheti meg. Így hát "A résre újra, még egyszer, barátim”, hiszen ez lesz az alkotmányos háború utolsó csatája.
A Parlament szolgáltatja a gyalogságot. Tudjuk, hogy a Szerződés reformjáról való megállapodás kudarca shakespeare-i méretű tragédiához vezetne. Miért? Mert a jelenlegi status quo nem működik és soha nem is fog működni. A Tanács egyhangú döntése a gyakorlatban azt jelenti, hogy a fontos jogalkotási kérdéseket vagy elnapolják, vagy redukálják a legkisebb közös nevező szintjére. Ebben az egyre gyilkosabb, globalizálódó világban, ahol az olyan kihívások, mint a klímaváltozás, a migráció, vagy a terrorizmus kérdése radikális válaszlépéseket követelnek, a legkisebb közös nevező egyszerűen nem elég.
Lehet, hogy nem ugyanaz, mint az alkotmány, de a bonyolult jogi nyelvezet ellenére a Reformszerződés egy olyan dokumentum, amely szép csendben forradalmasíthatja Európát. Fejleszti a demokráciát azáltal, hogy az együttdöntési eljárást és a minősített többséget teszi a döntéshozás fő eszközévé. Kedvez a szubszidiaritás elvének, világosan szétválasztja a hatásköröket, megerősíti a nemzeti parlamentek szerepét és az Unió egységes jogi személyiségét, és elősegíti az átláthatóságot azáltal, hogy kiterjeszti a szokványos jogi eljárásokat a szabadság, biztonság és igazságosság területére - egy olyan területre, ahol túlságosan is sokáig születtek zárt ajtók mögött olyan törvények, amelyek sértik egy jogtisztelő Unió szellemiségét.
A Szerződést kiegészítő szövegtervezet nem minden hiba nélküli: az európai szimbólumok elvesztése csapás a föderalistáknak, mint ahogy a lengyelek szavazási rendszer körüli maszatolása is. De amíg a Szerződésben nem rögzítik véglegesen a Ioannina-kompromisszumot, együtt tudunk élni ezekkel.
Ami nélkül viszont nem élhetünk, az az Európai Unióról szóló szerződés 8. cikkében található definíció az európai polgárság fogalmáról, hiszen a polgárság olyan szimbólum, amely mögött - a zászlótól vagy himnusztól eltérően - valós életek vannak, vagyis 450 millió embert szimbolizál.
Hasonlóképpen az, hogy a külügyminisztert főképviselőnek hívjuk, nem komoly ok az aggodalomra, de az már igen, ha a főképviselő csupán a Tanács bábja. A Parlamentnek és a Bizottságnak össze kell fognia, hogy biztosítsák a külügyi szolgálat egységének tiszteletben tartását, és hogy a Bíróság felügyelhesse az adatok használatát a közös kül- és biztonságpolitika keretein belül.
Végül és talán ez a legfontosabb, a polgárokat nem oszthatjuk két csoportba. Ez teljesen ellentétes az európai integráció szellemiségével, és mindent meg kell tennünk annak érdekében, hogy biztosítsuk, hogy a brit és lengyel kimaradások nem állandósulnak, egy olyan záradékkal, amely lehetővé teszi a visszahívást a kormányközi konferencia újbóli összehívása nélkül.
Azonban nem csak az "opt-out” lehetőségektől kell óvakodnunk, hanem az "opt-in” lehetőségektől is. Ha nem megfelelően vannak megfogalmazva, lehetővé teszik, hogy a kormányok először felhígítsák, aztán mossák kezeiket a bel-és igazságügy alapvető fontosságú törvényeivel kapcsolatban, öt év párbeszéd és vita után. Amennyiben egyes országok nem hajlandóak az ésszerű kompromisszumok elfogadására, ezt üzenjük nekik: kezdhetnek azon gondolkodni, hogy talán barátsággal el kellene válni az Uniótól, és véget kellene vetni annak, hogy saját érdekeikhez ragaszkodva túszul ejtik az Uniót, hiszen Európa érdekeinek elsőbbséget kell élvezni a saját érdekekkel szemben.
(Taps)
Így Shakespeare szavaival arra biztatom a Tanácsot, a Bizottságot és saját képviselőinket is, hogy "Feszítsd inadat..., Fogjad lélegzeted, s hajtsd magasukba erőidet” közös érdekeink védelmében.
(Taps)
Konrad Szymański
az UEN képviselőcsoport nevében. - (PL) Elnök úr! Ma a Szerződés reformjának utolsó munkálatait végezzük. Ha a lisszaboni csúcs sikerrel zárul, politikai képzelőerőre lesz szükségünk. Azoknak, akiknek fontos a Szerződés reformja, fel kell tenniük a kérdést: érdemes kemény álláspontot képviselni Lengyelországgal és az Egyesült Királysággal szemben; érdemes egy több éves egyeztetési folyamat kimenetelét megkérdőjelezni?
Ha hihetünk a szószólóinak, az Alapjogi Charta csupán megerősíti a már meglévő, kötelező érvényű rendelkezéseket. De talán igaza van azoknak, akik rámutatnak, hogy alapvetően kiszámíthatatlanok a következményei annak, ha a rendelkezéseket az Európai Bíróság használja. Nekem is hasonló aggályaim vannak, és ezért teljes mértékben megértem az Egyesült Királyság és Lengyelország fenntartásait.
A nizzai rendszer elhagyásával járó veszteségekért Lengyelországnak juttatott kompenzáció egyik lényeges eleme a Ioannina-mechanizmus és az állandó lengyel főügyészi pozíció az Európai Bíróságon. A megállapodások aláásása számunkra most kérdésessé teszi a mögötte álló szándékok őszinteségét. Mint bármely más országnak, Lengyelországnak is joga van elvárni, hogy jobb eszközöket használjanak az EU jogalkotási folyamatának felülvizsgálatára. Hiszen a megfelelő legitimáció hiánya az európai projekt kudarcához vezethet a jövőben. A jogalkotási folyamat alapos átvizsgálásának hiánya nem az euroszkeptikusok vagy a háborúra uszítók agyszüleménye, ahogy azt a folyamatosan kissé feldúlt Martin Schultz képzeli. Ez olyasmi, ami az elkötelezett európaiakat is aggasztja. A karlsruhei szövetségi alkotmánybíróság korábbi elnöke, Németország volt elnöke, Roman Herzog kérdezte nemrég, hogy vajon Németország még mindig parlamentáris demokrácia-e, tekintettel arra, hogy hány szabályozás jön létre a Bundestagon kívül.
Monica Frassoni
a Verts/ALE képviselőcsoport nevében. - (IT) Elnök úr, hölgyeim és uraim! Csupán pár nap van hátra a kormányközi konferencia befejezéséig, és megint a szokásos huzavonára készülünk, aminek szokás szerint az lesz a vége, hogy a legkisebb közös nevező felé közelítő kompromisszumot kötünk.
A különböző szövegekbe belepillantva - legalábbis azokba, amelyekhez mindenféle félig titkos csatornákon keresztül sikerült hozzájutnunk, mert nagyon kevés dolog jut el a nyilvánossághoz - megállapítható, hogy rendkívül nehéz és távolról sem felhasználóbarát olvasmányokról van szó. Az egyeztetések résztvevői azonban egyáltalán nem voltak érdekeltek abban, hogy a szöveg felhasználóbarát legyen, hogy magyarázatokkal szolgáljanak és bevonják a polgárokat abba, ami demokratikus jogaik gyakorlásának egy fontos időszaka kellene, hogy legyen.
Ellenkezőleg: a szövegezés fázisában rámutattunk, hogy az az érvelés, hogy az alkotmányos szerződés szövegének 90%-át beépítették a Reformszerződésbe, nem fedheti el a valóságot, hogy a szöveg homályos, tele olyan széljegyzetekkel és derogációkkal, melyek gyengítik az Európai Uniót, különös tekintettel a külpolitikára és a törvény egyértelműségére.
Az egyeztetés teljes mértékben a kormányok kezében volt, a polgárok háta mögött került rá sor, és kihasználták, hogy a vég nélküli nyelvi és bürokráciai eszmecserék győzedelmeskedtek a szenvedély és a demokratikus részvétel felett, amely, így vagy úgy, a megállapodási és a népszavazási szakaszra is jellemző volt.
Három képviselőtársunk részt vett a kormányközi konferencia munkájában, és figyelemmel kísérte a jogászok munkáját, de tagadhatatlan, hogy nem sikerült lényegesen átláthatóbbá tenniük a folyamatot, és bár talán enyhíteni tudták az okozott károkat, konkrét kérdésekben nem sikerült javulást eszközölniük, mert nem volt rá lehetőségük.
Így hát, Schulz úr, Brok úr és Duff úr, őszintén meg kell vallanom, hogy nem látok benne logikát. Megfontoltan kellene cselekednünk, közös felelősséget kellene vállalnunk ezért a szövegért, és ugyan nyilvánvalóan egyetértek azzal, hogy törekednünk kell arra, hogy a tagállamok ratifikálják ezt a szöveget - bár ez most attól is függ, mi történik a végső megállapodáskor -, miért kellene túlzásba esnünk? Schulz úr szerint azt kellene mondanunk, még itt, magunk között is, hogy ha ezt a szöveget nem fogadják el, az tragédiához fog vezetni, mert ez a szöveg fantasztikus, mert ez a szöveg itt... ez a szöveg borzalmas! Bárki, aki olvassa, láthatja, hogy ez nem az a szöveg, amit a polgárok akartak.
Mindezek ellenére úgy gondolom, hogy ez a szöveg még mindig jobb, mint a semmi. Mindezek ellenére, nyilvánvaló, hogy jobb - nem, Martin, nyugodjon meg, nem azt fogom mondani, hogy el akarom utasítani -, csupán azt állítom, hogy felelősnek és hitelesnek kell lennünk a polgárok szemében, és bár egyáltalán nem tartjuk megfelelő kompromisszumnak, támogatni fogjuk. Nem hazudhatunk azonban, és nem mondhatjuk, hogy ez a legjobb, ami tőlünk telik, mert a kormányok eltérítették az alkotmányos folyamatot, és azzá tették, amivé mostanra alakult, ami egészen biztosan sokkal jobb is lehetne.
Francis Wurtz
a GUE/NGL képviselőcsoport nevében. - (FR) Elnök úr! Nem ismételném meg képviselőcsoportunk általános értékelését az új szerződéstervezettel kapcsolatban. Ellenezzük, nem nacionalista indíttatásból, Schultz úr, mert azt én is legalább annyira megvetem, mint ön, hanem, mert a régi alkotmányos szerződés tervezetével kapcsolatos vita során megfogalmazódott alapvető kritikák egyikét sem vették figyelembe - és nem az EU szimbólumaira gondolok, amivel nem volt problémánk, hanem az EU politikai lényegére. Az a benyomásom, hogy előbb vagy utóbb még megfizetjük az árát ennek a hanyag megközelítésnek.
Az új tervezet egy konkrét cikkére szeretnék most kitérni, amelyről már korábban szó volt: az Európai Unióról szóló szerződés 24. cikkéről. Úgy tűnik, széleskörű egyetértés van köztünk ennek a megkérdőjelezését illetően, ami jó jel. Egy valóban kényes kérdésről van szó: a polgárok védelméről a személyes adatok feldolgozása tekintetében. Az alkalmazandó jogi eljárás különbözne abban az esetben, ha az adatokat az Európai Unióban dolgoznák fel, illetve, ha egy harmadik országnak adnák át őket. Az első esetben a Parlament teljes jogú hatáskörrel rendelkezne, az utóbbiba viszont egyáltalán nem lenne beleszólása.
Ez egy jogi torzsszülemény, és a demokrácia súlyos megtagadása. Tulajdonképpen közvetlenül kapcsolódik a korábbi PNR-ügyhöz, amikor a Tanács megállapodott, hogy az Egyesült Államokba utazó utasokra vonatkozó bizalmas adatokat szolgáltat az Egyesült Államok hatóságai számára, annak ellenére, hogy az Európai Parlament teljes mértékben elutasította ezt. A Tanács folytatni szeretné ezt a gyakorlatot, és ehhez biztosítja magának a megfelelő eszközöket. Ez elfogadhatatlan, és a Parlamentnek világosan jeleznie kell ezt az Európai Tanács számára.
Még egy kiegészítés: ez a kérdés közvetetten rámutat sok olyan tényre, melyre képviselőcsoportunk folyamatosan felhívta a figyelmet. Először is arra, hogy milyen kevés valódi hatása lesz az Alapjogi Chartának. Valójában a Charta 8. cikke kifejezetten a személyes adatok védelméről rendelkezik, ezt azonban nyugodt szívvel megsértik és meg fogják sérteni a jövőben is. Továbbá itt van a Szerződések néhány kulcsfontosságú szakaszának szinte megfejthetetlen szövegezése, amelyeknél csupán rendkívül tájékozott olvasás során derülnek ki az ilyen jellegű csapdák. Végül pedig itt van a kormányközi konferencia munkájának szándékos ködösítése, ami ennél távolabb már nem is állhatna egy nyilvános, átlátható szövegtervezettől, melynek célja, hogy meghatározza az EU 27 tagállamának és félmilliárd lakosának életét és jövőjét.
Mindez megerősíti a demokrácia iránti igényünket két fronton is: egyrészt fontosnak tartjuk a Szerződések tétjének széleskörű megvitatását az egyes országokban, másrészt pedig a népszavazáson keresztül történő ratifikációt.
Jens-Peter Bonde
az IND/DEM képviselőcsoport nevében. - (DA) Elnök úr! Az EU péntek délután 5.00-kor tette közzé az új szerződéstervezetet - azzal a megnyugtató tudattal, hogy a média hétvégén úgysem fog írni róla. Ha az a cél, hogy becsempésszünk egy szerződést, akkor ez a tömegkommunikációs eszközökkel való kapcsolattartás szakértelemmel történő kezelésére vall - de micsoda alattomos, aljas magatartás.
A legutóbbi strasbourgi elnöki konferencián az elnök ünnepélyesen megígérte, hogy az összes politikai képviselőcsoport hozzáférhet majd az összes, a kormányközi konferenciával kapcsolatos dokumentumhoz. Mi még mindig nem kaptuk meg a dokumentumokat. Három képviselőcsoport kiváltságos hozzáférést élvez a kormányközi konferencián, míg öt képviselőcsoport ki van zárva ebből. Ez diszkriminatív és ellentmond az egyenlőség elvének - megint csak alattomos, aljas magatartás.
Az új szerződés 105 új hatáskört ad az EU-nak - csakúgy, mint az alkotmány. A vétójog és a képviseleti kormányzás 62 területen szűnt meg az alkotmányban lévő 61-gyel szemben. Ami új, az a 255 oldalnyi változtatás, melyet a 2 800 oldalas szerződésbe beillesztettek, ezzel mindenki számára, a strébereket leszámítva, olvashatatlanná téve a szöveget - megint: micsoda alattomos, aljas magatartás. Az új EU alkotmány 3 000 oldalból áll az elutasított alkotmány 560 oldalával szemben. Ez lett Sarkozy úgynevezett miniszerződéséből. Képzeljük el, hogy egy gyakorlatias miniszerződés ötletével megyünk az emberekhez, aztán újra feltálaljuk nekik az elutasított alkotmányt, de most népszavazás nélkül - megint csak: alattomos, aljas magatartás.
Nincs egyetlenegy olyan törvény, amelyet az alkotmány alapján lehetne alkalmazni, és amelyet ne lehetne ugyanúgy alkalmazni az új Szerződés alapján is. A két szöveg a jogi kötelezettségek tekintetében teljesen megegyezik; a különbség csupán az elnevezésben és a népszavazások mellőzésében van - megint: alattomos, aljas magatartás.
Micsoda gyáva alakok! Valljanak színt és mutassák be terveiket a választóknak. Írják alá a népszavazást támogató kérvényt a www.x09.eu. oldalon.
Frank Vanhecke
az ITS képviselőcsoport nevében. - (NL) Elnök úr! Az előző felszólaló fenntartásain túl, melyeket az új Szerződésnek egy európai alkotmány létrehozásával való hasonlatossága okoz, és melyet egyébként a demokráciát teljesen nélkülöző módon nyomtak le a torkunkon, az európai elnökség nyilvánvalóan kiemelt célként kezeli, hogy nagyarányú előrelépés történjen egy közös európai bevándorlási politika kialakításában. A legkevesebb, amit ezzel kapcsolatban elmondhatunk, az az, hogy egy ilyen, európai szintű politika, amit amolyan "semmi közöm hozzá” alapon döntenek el a különösen is kétséges bizottsági és tanácsi döntéshozói folyamatok révén, melyeket sajnos nagyon is jól ismerünk, mindenféle demokratikus játékszabályt nélkülözne.
A bevándorlás problémája polgáraink magánéletét és őket magukat személyesen is érinti. Ezenkívül, véleményem szerint, a döntéshozás európai szintre emelése nemcsak hogy nem demokratikus, hanem még veszélyes is.
A portugál javaslat, hogy az illegális bevándorlókat a legális bevándorlás útjára tereljük, túl abszurd ahhoz, hogy szavakkal illessem. Az illegális bevándorlást az "amilyen az adjonisten, olyan a fogadjisten” politikája alapján kell kezelni, vagyis szigorú felkutatás és kiutasítás, áthatolhatatlan külső határellenőrzés, valamint európai fogdák és fogadóközpontok létesítése a származási országban, vagy legalábbis földrészen.
Azzal kapcsolatban, hogy a legális bevándorlást "abszolút szükségesként” írták le, szeretném felhívni a figyelmet arra, hogy Európában már most is megközelítőleg 20-25 millió munkanélküli van, köztük munkanélküli bevándorlók milliói, annak minden következményével együtt. Egy újabb, legális bevándorlási hullám, a családegyesítésekkel együtt csupán a különösen komoly integrációs és asszimilációs problémák exponenciális növekedését eredményezné.
Ha ez valóban a magasan képzett munkaerő kérdéséről szól - amit kétlek -, akkor agyelszívást szervezünk a szegény országokból, ami teljességgel botrányos; vagy ha éppen az a szándék, hogy bizonyos országokat szegénységben és alacsony fejlettségi fokon tartsunk - akkor a Tanácsnak ezt ki kellene mondania.
Maciej Marian Giertych
(PL) Elnök úr, mit is vitatunk meg ma? Egy európai alkotmányt. Más név alatt, más szövegezéssel futó dokumentumot tárgyalunk, de ugyanazzal a lényegi tartalommal, mint amit az elutasított alkotmány tartalmazott. Ez egy állítólag alacsonyabb besorolású dokumentum, csupán azért, hogy ne kelljen népszavazásra bocsátani. Itt áll az EU politikai elitje, köztük e Parlament, az Európai Bizottság és a nemzeti kormányok képviselői, és a saját választóikat és népüket próbálják becsapni.
Egy olyan Reformszerződést kellene támogatnunk, amely valójában az Európai Alkotmány, az átnevezett Európai Alkotmány, amelyet a szavazók Franciaországban és Hollandiában népszavazáson utasítottak el, és számos más ország sem ratifikálta az előírt határidőn belül.
Hadd idézzem fel Angela Merkel szavait - idézet: "használjunk más terminológiát a jogi tartalom megváltoztatása nélkül, például a Szerződés címére, a jogi lépésekre vagy az Unió külügyminiszterének elnevezésére vonatkozóan” - idézet vége.
Pontosan ez történt, és most arra szólítanak fel, hogy fogadjuk el ezt a csalást. Nem téveszthetjük meg sem magunkat, sem a szavazóinkat.
João de Deus Pinheiro
(PT) Mai felszólalásomban a magam és a képviselőcsoportom nevében hadd fejezzem ki mély szomorúságomat Fausto Correia eltávozása miatt. Az elvek embere volt, ugyanakkor nagyon kedves és jó, és rendkívül szolidáris ember is. Nagyon fog hiányozni.
Másodszor szeretném elmondani, hogy a portugál elnökség eltökélt volt abban, és ezt fontos hangsúlyoznunk, hogy a Szerződésnek az állam- és kormányfők által megállapított céljaiban semmiféle változás ne következhessen be. Biztosak vagyunk benne, hogy meg fogja állni a helyét és október 20-a előtt új Szerződésünk lesz. Ezért erről nem is mondok többet.
A lisszaboni stratégiával kapcsolatban szeretnék gratulálni az elnökségnek és a Bizottságnak, hogy végre felismerték azt, amit már régóta mondunk: amíg a Bizottságnak nem adunk nagyobb felhatalmazást és felelősségi köröket a lisszaboni stratégia keretén belül, mint a 2000-es lisszaboni stratégiában lefektetettek, a lisszaboni stratégia nem váltja be a hozzá fűzött reményeket. A megfelelő lépés az lenne, ha megerősítenénk a Bizottság szerepét, a lisszaboni stratégia sarkalatos pontjává téve, és ez az új megközelítés reményeink szerint végül eredményre vezetne.
Végül a globalizáció kérdésének bevonása a vitába jó jel, hiszen a világ, amelyben élünk, a globalizációról szól, és nem igazán tudjuk elképzelni, hogy az Afrikával vagy Oroszországgal folytatott csúcstalálkozók - melyek reméljük, nagyon sikeresen zárulnak -, vagy a japán jen és az amerikai dollár árfolyamáról zajló viták ne tartoznának mind abba a jelenségbe, amit globalizációnak hívunk.
Rá kell mutatnunk, ahogy a biztos úr is tette, hogy fontos, hogy a nemzetközi kereskedelemben és a bővülő piacokon közös szabályozásunk legyen, ahogy hasonlóképpen fontos, hogy a más üzleti és kereskedelmi partnereinkkel való megállapodásainkat kölcsönösség jellemezze. Ez egy nagyon fontos pont, és már ezért is, ha csak ez lenne az egyetlen ok, akkor is elegendő lenne arra, hogy dicshimnuszt zengjünk a Bizottság közleményéről.
Lobo Antunes úr, sok sikert kívánok önnek az informális csúcson, mely talán az Európai Unió elmúlt pár évének egyik legfontosabb eseménye lesz.
Jo Leinen
(DE) Elnök úr, képviselőtársak! Úgy hiszem, dicséret illeti a portugál elnökséget a rendkívül eltökélt és céltudatos módon levezetett egyeztetésekért.
Úgy gondolom, nagyon jó, hogy egy-két kivételtől eltekintve sikerült megőrizni a júniusban elfogadott mandátumot, és elhárítani azt a rengeteg kérést, kezdve az Európai Központi Bank kérésével, hogy Ausztria kívánságának megfelelően limitálják a más országokból érkező diákok számát. Ezen kérések egyike sem része az új Szerződésnek, és úgy gondolom, már a célegyenesben vagyunk. Már nem sok minden állhatja az útját az új Szerződésről való megegyezésnek.
A kimaradások szomorúak. A széthúzás és következetlenség benyomását keltik. Töredezetté teszik az EU-t, és időt is vesz el, hogy a harmadik pillérben döntések szülessenek. Valóban visszahúzó erőkétn működnek, különösen, ami az Egyesült Királyság követeléseit illeti. Andrew Duff beszélt az önkiszolgáló mentalitásról. Remélem, hogy ez nem válik precedenssé.
Úgy gondolom, London alapvető kéréseit mind teljesítettük. Aggodalommal olvasom, hogy miről tárgyalt az alsóház még tegnap is. Nincs mit mondani erről. Teljességgel elfogadhatatlan lenne most még több követeléssel előállni.
Meg fogjuk vitatni Lengyelország azon kérését, hogy valahogy rögzítsük a Ioanninát, de a blokád lehetőségét nem fokozhatjuk. A cselekvőképességet igenis növelni szeretnénk. Ennek kivételes esetnek kell maradnia; informális megállapodás volt, és nem szabad szabályt csinálnunk belőle.
Szeretném, ha a Bizottsággal és a Tanáccsal együtt hirdethetnénk ki a Chartát itt, az ülésteremben a három intézménnyel. Ez nagyon jó jelzés lehetne a polgárok felé. A Szerződéssel kapcsolatban én is szeretném látni, amit Walström asszony kért, nevezetesen, hogy a polgároknak adjuk meg a tájékoztatáshoz való jogot. Az emberek kétharmada úgy gondolja, hogy nem kapnak tájékoztatást. Ez egy jó kiegészítés lenne a Szerződéshez.
Soros elnök úr, a Parlament mindent meg fog tenni annak érdekében, hogy biztosítsa a Szerződés létrejöttét Lisszabonban. Köszönöm három képviselőnknek és az elnöknek is, aki gondoskodni fog erről a lisszaboni csúcson.
Sophia in 't Veld
Elnök úr! Sajnálattal kell megállapítanom, hogy a polgárok jogainak kérdése nem központi kérdése az új Szerződésnek. Az Alapjogi Chartát sajnálatos módon feláldoztuk a holland kormány népszavazástól való félelmének oltárán. Az Alapjogi Charta mindenkire vonatkozóan teljes jogi erőre kell, hogy emelkedjen, mert az Alapjogi Charta a közös értékeink gyakorlati megvalósítását jelenti.
Tehát mit is jelent valójában az "opt-out”? Mentességet közös értékeink alól? Vagy azt jelenti, hogy Lengyelország és a brit kormány szavakban ugyan fontosnak tartják azokat az értékeket, de aztán megtagadják polgáraiktól az érvényesítéshez szükséges eszközöket? Mit jelent az opt-out? Nem teremtünk ezzel veszélyes precedenst? Ha Törökország, mely országot én nagyon szívesen látnám az Európai Unióban, mentességet szeretne kapni az Alapjogi Charta alól, ugyanúgy megadjuk neki ezt a jogot?
A másik kérdés, hogy az alkotmány és a Szerződés között egy kiegészítő, alacsonyabb szintű adatvédelem jött valahogy létre - egy alacsonyabb szint, ami a közös kül- és biztonságpolitikára vonatkozik. Előre látható, hogy a tagállamok megpróbálják majd megkerülni az adatvédelmi törvényeket, mégpedig úgy, hogy például a terrorizmusellenes intézkedéseket a közös kül- és biztonságpolitika hatáskörébe sorolják a bel- és igazságügyi együttműködés helyett.
Végül szeretném arra kérni a Bizottságot és a tagállamokat, hogy fontolják meg, és amint a Szerződést aláírták, cselekedjenek annak szellemében, és vonják be az Európai Parlamentet mint teljes jogú társjogalkotót az igazságügyi és belpolitikai kérdésekbe. Szüntessük meg a demokratikus szakadékot, amellyel ilyen sokáig együtt éltünk.
Mirosław Mariusz Piotrowski
(PL) Tisztelt elnök úr! Az állam- és kormányfők újra elkötelezték magukat az Európai Unió működésének megváltoztatására egy új szerződéssel. Megható ez a törődés Európa népeivel és jövőjükkel.
Ugyanakkor nem helyettesíthetjük egy informális csúcstalálkozón hozott döntésekkel az egyes tagállamokban a Szerződés elfogadásáról tartott népszavazások demokratikus folyamatát. Ezzel becsapnánk a tagállamok állampolgárait, akiknek jogukban áll egy ilyen horderejű kérdésről önállóan dönteni.
A régi alkotmányszerződésen olyan műveletet hajtottak végre, amely lényegében nem több a szöveg kis mértékű módosításánál. Ez lehetővé teszi, hogy az aktuális politikai igények szerint a dokumentum egészét teljesen új dokumentumként, illetve az előző szerződéssel lényegében megegyezőként tálalják. Szeretném ezért megkérdezni, miként definiálja a Tanács és a Bizottság a szóban forgó dokumentumot. Vajon ez egy új szerződés vagy a régi szerződés megnyirbált változata, továbbá a ratifikációs folyamat vajon elölről fog kezdődni minden tagállamban?
Johannes Voggenhuber
(DE) Tisztelt elnök úr! Bárkinek, aki látta, hogyan támadták az egyes kormányok az alkotmányt az elmúlt év során, felismerhetetlenné és olvashatatlanná téve azt, megfosztva szellemiségétől és európai karizmájától, el kell ismernie, hogy ennek egyáltalán semmi köze ahhoz, amit az állampolgárok akartak - beleértve még azokat is, akik nemet mondtak rá Franciaországban és Hollandiában.
Mindazonáltal mindenkinek, aki megfigyelhette, hogy milyen türelemmel és kitartással készülnek a mostani kormányközi konferenciára, látnia kell, hogyan támadták a kormányok jogászaik és hivatalnokaik hangyabolyával az alkotmány szerkezetét. Morzsáról morzsára ezt az alkotmányt hordták össze. Komolyan érdekel, miért nem kérdezi meg senki a kormányokat, hogy miért is küzdenek itt? Ténylegesen csak a saját hatalmukért, vagy nincsenek tisztában az emberek elvárásaival, esetleg egyszerű nacionalizmusról van szó, amely újra felemelkedőben van Európában?
És a nyelvezete! Ma az osztrák parlament egy küldöttje megkérdezte tőlem: hogyan tudnám az Önök igenjét erre az alkotmányra megértetni bárkivel is? El sem tudom olvasni. Már nem is értem, miről szól. Nem tudom, hogy mit jelentenek a szövegek, hivatkozások, lábjegyzetek és csapdák.
Véleményem szerint mire véget ér ez a kormányközi konferencia, egy olyan Európa képe fog körvonalazódni, amelyben - a történelem során először - az emberek nem képesek átlátni azt a politikai rendszert, amelyben élnek. És akkor Önök sok támogatót fognak veszíteni, még olyanokat is, akik éveken át küzdöttek ezért az alkotmányért.
Alapjogok! Bizottsági alelnök asszony! Ön a kompromisszum szellemére hivatkozik. De miért nem hivatkozik az egyetemes alapjogok és emberi jogok természetére, amely elképzelhetetlenné teszi számunkra, hogy olyan értékközösséget alkossunk, amelyben néhány állam kijelenti, hogy "de mi nem tartozunk ebbe az értékközösségbe”. Hogyan ellensúlyozhatunk egy Putyint, ha azt mondjuk, hogy mi egy hatalmas értékközösség vagyunk, amely tiszteletben tartja az egyetemes emberi jogokat - néhányunk kivételével. Ez olyan mértékben megkérdőjelezi Európa szavahihetőségét, hogy itt nem hivatkozhatunk a kompromisszum szellemére! Ez egy teljesen más szellemiség. Itt egy hatalmas politikai démon uralkodik. Nem hiszem, hogy ami most itt történik, azzal egyetértenének az állampolgárok, de úgy tűnik, erre az egyetértésre már nem is törekszünk.
Pedro Guerreiro
(PT) Tisztelt elnök úr! Először is szeretném sajnálatunkat kifejezni magam és képviselőcsoportom nevében Fausto Correia képviselőtársunk halála miatt.
A szerződések reformjának tárgyában a Tanács elnöksége újfent kifejezte reményét, hogy egy újabb lépcsőfokot, ha nem is a végsőt, sikerül elérni az európai alkotmányban lefektetett elképzelések újraélesztésében. Vagyis, egy újabb lépést teszünk a június elején, a német elnökség alatt kezdődött folyamatban, hogy tovább erőltessük egy elutasított szerződés tartalmát oly módon, hogy más formában mutatjuk be, az emberek kifejezett akarata ellenére, ami igazi politikai csalás.
Jelen szerződés egy arra irányuló kísérlet, hogy megágyazzon egy olyan neoliberális politikának, amely szemben megy a társadalmi jogokkal és vívmányokkal, a nagy multinacionális vállalatok érdekeit szolgálva. A föderalizmust a nagyhatalmak dominanciájával akarják ránk erőltetni az Uniónak önálló jogi személyiséget biztosítva, a tagállamokat megfosztva jogaiktól, az Európai Uniót a NATO egyik pillérjévé téve; vagyis a beavatkozást és az intervencionizmust preferálják a nagyhatalmak érdekei szerint. Ez egy olyan szerződés, melynek célja egy gazdasági, politikai-katonai tömb létrehozása, imperialista ambíciókkal. Egy olyan szerződés, amely nem fogja megszüntetni az európai integráció mély és orvosolhatatlan ellentmondásait, sőt tovább élezi azokat.
Mi a magunk részéről továbbra is elítéljük a Szerződés valódi céljait, és úgy gondoljuk, hogy el kell utasítani azt, széleskörű társadalmi vitát követelünk, továbbá egyeztetést a portugál néppel egy olyan együttműködő Európa érdekében, amely az egyenlő jogokkal bíró szuverén államok haladását és békéjét szolgálja.
Végezetül szeretném támogatásomról biztosítani a CGTP-IN által szorgalmazott nagyszabású demonstrációt, melyet október 18-án tartanak Lisszabonban.
Patrick Louis
(FR) Tisztelt elnök úr, hölgyeim és uraim! Akár örülünk, akár panaszkodunk, mindenki egyetért azzal, hogy a Lisszabonban aláírandó szerződés csak újrahasznosítása az európai alkotmánynak, amelyet 2005-ben két népszavazáson is elutasítottak. Ahogy tegnap egy alsóházi jelentés rámutatott, minden benne foglaltatik: az európai jog elsőbbsége, még a másodlagos joganyagé is, a nemzeti joggal, még az alkotmányjoggal szemben is; az EU jogi személyiséggel való felruházása, mely lehetővé teszi, hogy a Bizottság nemzetközi színtéren képviselje a tagállamokat; egy külügyminiszteri poszt, bár más néven nevezve; a legnagyobb kompetenciaátruházás az európai integráció történetében; legalább negyven új témakör és az alapvető jogok hatalmas területe.
Ezen falak között, ahol a "demokrácia” szót ismételgetjük állandóan, szeretnék megpróbálni az Önök lelkiismeretére hatni. Miféle hiteles demokráciában fogadható el egy olyan szöveg hatályba léptetése, amelyet az emberek elutasítottak egy népszavazáson? Miért kell az embereket megfosztani attól a joguktól, hogy véleményt formálhassanak az új szerződésről és a további bővítésekről? Mit gondolnak, miféle politikai rendszert építenek azáltal, hogy alárendelik demokráciáinkat egy olyan rendszernek, amelyet a hatalom megosztásának, a kormányok felelősségre vonási jogának hiánya jellemez, továbbá amelyben az egyes nemzetek polgárait nem, csupán az egységes európai polgárt képviselik?
Az olasz föderalista Tommaso Padoa-Schioppa már megadta a választ. Idézem: "A konszenzusos szavazás és a néhány kormányból álló vezetőség mint két véglet között Európát olyan módon hozták létre, amelyre a "felvilágosult despotizmus" kifejezés illik.” Igaza van! És az emberek "nem”-je erre a felvilágosult despotizmusra meggyőzte a föderalistákat, hogy ismét titokban kell továbblépniük, mivel az egyetlen különbség az elutasított alkotmányszerződés és a most készülő között az, hogy az előbbi legalább nem hazudott.
Jim Allister
Tisztelt elnök úr! Tapasztalataim alapján gyanítom, hogy a Tanács ülése alkalmat fog szolgáltatni arra, hogy a britek vörös határvonalai rózsaszín pacákká szelídüljenek, melyeket végül teljesen kiradíroz a föderalizáló Európai Bíróság. Csatlakozunk, kívül maradunk, jól összekeverjük az egészet, végül a brit kormány győzelmet hirdet, mások nyilvánosan vállon veregetik őket, tudván, hogy ha vannak is látszólagos engedmények, azoknak valójában nincs jelentőségük. Mindez arra jó, hogy azt a tévhitet keltsék a britek körében, hogy a Reformszerződés lényegében különbözik a visszautasított alkotmánytól, holott ez nyilvánvalóan nem igaz.
Most, hogy Gordon Brown megfutamodott a választás elől, soha nem volt nagyobb szükség egy népszavazásra. A választás elmaradása azt jelenti, hogy a Munkáspártnak fenn kell tartania 2005-ös határozott kiállását a népszavazás mellett. Népszavazás híján Brown nincs felhatalmazva a ratifikációra, és ez az az elv, amely mellett minden brit demokratának fel kell sorakoznia.
Timothy Kirkhope
Tisztelt elnök úr! Szeretném megköszönni a Tanácsnak és a Bizottságnak a nyilatkozatait. A Reformszerződés tervezetének birtokában kijelenthetjük, hogy a lisszaboni informális csúcstalálkozó, ahol az állam- és kormányfők ezt meg fogják vitatni, döntő fontosságú esemény lesz. A kormányközi konferencia előkészítését azonban nagyon elsiették. A brit kormány azt állítja, csupán két napja volt a tervezet tanulmányozására. Az előterjesztések természetesen, mint arra már sokan rámutattak, nagyban megegyeznek az eredeti alkotmány szövegével.
A brit miniszterelnöknek azonban van egy gondja. A bizalom kérdése - a bizalom abban, amit mond. Az elmúlt néhány hétben ugyanis arra biztatta minisztereit, hogy bizakodóan beszéljenek egy brit választás kilátásairól, majd amikor a politikai helyzet rázóssá kezdett válni, visszakozott. Úgy gondolom, hogy európai kollégáinak, európai vezetőtársainak résen kell lenniük, hisz bármit is mond Lisszabonban, valószínűleg teljesen mást ért alatta. A brit konzervatívok természetesen továbbra is ragaszkodni fognak a Szerződésről szóló népszavazáshoz. A britek túlnyomó többsége népszavazáspárti, beleértve a kormány támogatóinak nagy részét is. Amennyiben a miniszterelnök továbbra is ellenáll ennek a nyomásnak egyértelmű választási ígérete ellenére, úgy a briteket tovább erősíti abban a hitben, hogy nem lehet megbízni benne. Pártom vezetője azt állítja, hogy ez súlyos bizalmi válságot eredményezhet - az egyik legnagyobb bizalmi válságot a modern politikában.
Azt is remélem, hogy Európa nagyobb hangsúlyt fektet a globalizáció kérdésére, a szegénység enyhítésére a világban, a klímaváltozás kezelésére. Ezek azok a feladatok, amelyeket mára már megtanulhattunk volna. Remélem, hogy miniszterelnökünk őszinte lesz a britekkel a Lisszabonban felmerülő kérdések kapcsán. Sikeres Európát akarunk, de ennek az Európának olyan kérdésekkel kell foglalkoznia, amelyeket az emberek ténylegesen megértenek és támogatnak.
Edite Estrela
(PT) Először is a portugál szocialista delegáció nevében szeretném megköszönni az összes részvétnyilvánítást drága barátom, Fausto Correia halála alkalmából. Eltávozásával mindannyian szegényebbek lettünk - a portugál demokrácia, a portugál szocialista párt és ez a parlament is.
Egy héttel az informális csúcstalálkozó előtt optimista vagyok, és hiszem, hogy győzedelmeskedni fog a józan ész. Optimista vagyok, és hiszem, hogy mind a 27 tagállam politikai felelősséget vállal országa állampolgárai iránt, az európai állampolgárok és a világ iránt. Hiszem, hogy október 19-én az Európai Tanács politikai egyezségre jut, és elfogadja a Reformszerződést, lezárva egy túl sokáig megoldatlanul hagyott helyzetet.
Optimista vagyok, mert mindannyian tisztában vagyunk vele, hogy reagálnunk kell az európai állampolgárok elvárásaira és kétségeire, és ők jogosan szeretnék tudni, milyen globális szerepet tölt majd be az Európai Unió, milyen előnyöket fog jelenteni jövőjükre nézve. Optimista vagyok, mert mindannyian tudjuk, hogy a világ figyeli Európát, és egy pozitív jelet vár. Mindannyian tudjuk, hogy a világnak egy egyesült és összetartó Európára van szüksége. Mindannyian tudjuk, hogy a világ nem áll meg, és hogy Európa nem maradhat bezárva a nemzeti önzés börtönében. Mindannyian tudjuk, túl kell jutnunk a holtponton, hogy energiáinkat olyan mederbe terelhessük, hogy segíteni tudjuk a gazdasági fejlődést, a munkahelyteremtést és a klímaváltozás elleni küzdelmet. Ezek a prioritások.
Az ügyvédek megegyezésre jutottak a Szerződés szövegének és mellékleteinek tervezetét illetően. A technikai és jogi nehézségeken, bármilyen összetettek voltak is, sikerült túljutnunk. A kormányközi konferencia teljesítette a Tanács által rábízott feladatot. A portugál elnökség minden tőle telhetőt megtett, hogy túljussunk a nehézségeken. Az Európai Parlament is teljesítette a feladatát mind a kormányközi konferencia keretein belül, mind azon kívül, kollégáink, Elmar Brok, Enrique Barón Crespo és Andrew Duff felbecsülhetetlen értékű hozzájárulásával. Ez azt jelenti, hogy mostanra mindenki teljesítette kötelességét, felelősségteljesen, és a megadott időn belül. Csak remélni lehet, hogy nem gördítenek mesterséges akadályokat az utunkba, melyeket inkább rövidtávú nemzeti politikai érdekek diktálnak, mint objektív fenntartások a Szerződés tartalmát illetően. Senki nem értené, ha ugyanazok a kormány- és államfők, akik jóváhagyták a kormányközi konferencia megbízását, visszavonnák, amit mondtak. Ez hiteltelenné tenné őket. És akkor minden bizonnyal beláthatatlan következményű válsághelyzetbe kerülnénk. A szöveg lehet, hogy nem a legtökéletesebb, de mindenképp egy lehetőség, és jobb, mint a semmi.
Végezetül hadd idézzem Jean Monnet-t. "Mindig úgy hittem, hogy Európa építését válságok sora kíséri, és Európa nem lesz más, mint az ezekre a válságokra adott válaszok összege.” Bölcs és profetikus szavak. Reméljük tehát, hogy Európa képes történelmet csinálni, és új fejezetet nyitni Európa könyvében.
Alexander Lambsdorff
(DE) Tisztelt elnök úr! Sikereket értünk el a teljesebb demokráciáért és hatékonyságért vívott harcban az alkotmányos folyamat során - jelenleg a Reformszerződés megalkotásának folyamatában - de a vita nem igazán szólhat az átláthatóságról. Minden anyagot, amit a Tanács elnöksége tájékoztatója során megismertetett velünk, már olvashattunk a sajtóban. Néhány további alapvető megállapítás az elnökség részéről jól jött volna. Éppen ezért az átláthatóságért vívott harcnak folytatódnia kell! Amiben ez a parlament nagymértékben részt vett - és amiért különösképpen hálás vagyok a képviselőinknek - az az erősebb jogrendért folytatott harc. Adatvédelem a közös kül- és biztonságpolitikában, nagyobb parlamenti aktivitás, a harmadik pillér eltörlése a közös igazság- és belpolitika érdekében, a Charta jogilag kötelező érvényűsége - ezek mind olyan témák, amelyek fontosak még a liberális közép számára is és a közös értékeinken alapulnak.
A kívülmaradásokkal kapcsolatban hadd mondjam el a következőket. Különbséget lehet tenni azok között, amelyek a belpolitikára, és azok között, amelyek a külpolitikára vonatkoznak. A belpolitikában elképzelhető, hogy a jogi kultúrát érintik, a nemzeti hagyományokat és a társadalmi értékekről alkotott különböző felfogásokat. Megértem, még ha nem is támogatom a tényt, hogy e területen a kívül maradás lehetőségére szavazunk. Amit viszont nem értek, és egyáltalán nem is tudok elfogadni, az a néhány tagállam, különösképpen pedig az Egyesült Királyság által alkalmazott blokád a kül- és biztonságpolitikában. Timothy Kirkhope éppen most fejtette ki, hogy ott kell közös politikát kialakítanunk, ahol az állampolgárok ezt támogatják. Az állampolgárok pedig támogatnak egy hiteles közös kül- és biztonságpolitikát. Ennek kialakítása objektív szükséglet, tekintettel az előttünk álló kihívásokra: a terrorizmus elleni harcra, a közel-keleti krízisre, a szegénység elleni harcra, a járványokra és a migrációra. Számtalan kihívás van, amelyet csak közösen tudunk kezelni.
Ezért aztán fölvetjük a kérdést, teljesen objektíven (Martin Schulz már megtette, és azt hiszem, teljesen igaza van), hogy mely országok fogják eldönteni a világ sorsát húsz vagy harminc év múlva. Az Egyesült Államok, Kína, India és ... az Egyesült Királyság? Ezt senki sem gondolja! Továbbá sem Németország, sem Franciaország nem fog szerepelni ezen országok között. Ebben vagy együtt veszünk részt, vagy egyáltalán nem veszünk részt. Szükségünk van tehát egy európai szellemre és erre a Reformszerződésre is!
Miguel Portas
(PT) Ha az átláthatóság hiányát említem, az Európai Unió Alapjogi Chartája például kimondja, hogy Európában "senkit sem lehet halálbüntetésre ítélni, sem kivégezni”. Eddig rendben is van, de ez nem a teljes kép. Ennek a cikknek az értelmezési alapja az Európai Egyezmény, amely megállapít néhány elfogadhatatlan kivételt. A tagállamok például visszaállíthatják a halálbüntetést, amennyiben háború közvetlen veszélye fenyeget. Micsoda dolog ez, hölgyeim és uraim?
Ugyanez a jogforrás engedélyezi, hogy a bűnüldözési tisztviselők lázadás esetén öljenek is, sőt, felhatalmazza őket - megint idézek - "a megelőző fogvatartásra”. Bizonyára emlékeznek Jean Charles de Menezesre, akit 2005-ben öltek meg a londoni metróban. Vajon ez sajnálatos hiba volt, vagy bűncselekmény, amelyre a jövőbeni szerződés fel fog jogosítani? Ma Lisszabonban José Sócrates és Durão Barroso a halálbüntetés ellen szólalt fel. Milyen jogosítvány létezhet, melynek alapján támogathatunk egy olyan szerződést, amely visszaengedi a halálbüntetést a hátsó ajtón?
Alessandro Battilocchio
(IT) Tisztelt elnök úr, hölgyeim és uraim! Nézőpontomat képviselőtársaim meg fogják erősíteni a vita során, de úgy gondolom, nem árt hangsúlyozni - tekintettel a közelgő csúcstalálkozóra is -, hogy az európai állampolgár olyan személy, aki állampolgársággal rendelkezik valamelyik tagállamban a tagállam jogrendje szerint.
Következésképpen az állampolgár olyan személy, aki élvezi az ebből a státuszból eredően őt megillető jogokat, és különösen a jogot a választásra és választhatóságra az európai parlamenti választásokon. Kiért dolgoztunk éveken át, amikor a szabad mozgáshoz, az oktatáshoz, egészséghez, munkához, méltósághoz való jogról beszélünk, ha nem azokért az állampolgárokért, akik demokratikusan megválasztottak bennünket?
Ugyanilyen fontosnak tartom a tagállamok egymás iránti kölcsönös tiszteletének fenntartását; évtizedeken át gentlemen's agreement alapján szentségként kezelték a Németországot követő három legnagyobb EU tagállam egyenlő súlyát. A nyelvi kérdésekben ezt már számtalanszor megsértették. Most a Lamassoure-Severin-javaslat arra törekszik, hogy a politikai súlyok terén is felszámolja ezt az egyenlőséget.
Amíg ilyen hozzáállás tapasztalható a háttérben, nem kell meglepődnünk, hogy olyan nehéz meghatározni közös jövőnket. Az európai csúcstalálkozónak ezért mélységesen ragaszkodnia kell az európai állampolgárság és demokratikus legitimáció elvéhez.
Josef Zieleniec
(CS) Bízom benne, hogy az elkövetkező lisszaboni csúcstalálkozón végső egyezségre jutunk a Reformszerződés szövegét illetően. Aláírása és ratifikációja véget fog vetni a franciaországi és hollandiai népszavazás okozta intézményi válságnak.
Az intézményi reform szükséges, de önmagában nem elégséges az EU számára, hogy sikeres legyen egy egyre globalizálódó világban és az állampolgáraival való kapcsolatában. Az intézményi reform elengedhetetlen része a megoldásnak; mindazonáltal önmagában nem megoldás. Amint hatályba lép a Reformszerződés, lényegi vitákat kell kezdenünk az európai integráció jövőjét illetően. Az Európa gazdaságát, társadalmát és biztonságát érintő kérdésekre a meglévő politikai gyakorlat szigorú átvizsgálása során kell választ találnunk.
Ezen viták során Európa felépítésének végső célja és az ezzel kapcsolatos kérdések az EU határterületein kell, hogy központi szerepet kapjanak. A franciaországi és hollandiai népszavazás, valamint a Reformszerződés szövegezését kísérő bonyolult tárgyalások jelzik, hogy az Európa felépítését övező alapvető vita nagyobb kihívásokat fog jelenteni, mint egészen mostanáig.
Éppen ezért olyan fontos, hogy pontosan és késedelem nélkül válaszoljunk Sarkozy elnök úr azon javaslatára, hogy alapítsunk egy úgynevezett bölcsek bizottságát, amely a várva-várt lendületet és irányadást szolgáltathatja e vitához. Ennek a testületnek egyértelmű felhatalmazást kell adni, de tagjai semmi esetben sem kerülhetnek ki a tagállamok kormányainak képviselőiből. Tagjai inkább kimagasló tudósok, kiváló vállalkozók, korábbi diplomaták és politikusok lehetnének. Olyan személyiségek, akik pártatlan szaktekintélyt és tiszteletet sugalmaznak, nem hivatalnokok, akiket különböző feladatokkal bíznak meg kormányaik. A bizottság nem helyettesítheti a nyilvános vitát, hanem katalizátorként működne, és konkrét javaslatokkal állna elő az európai integráció jövőjét illetően.
Tisztelt elnök úr! A Reformszerződés által lehet, hogy nem tökéletes, de szükséges munkaeszközöket kapunk, és rajtunk múlik, hogy ezeket teljesen kihasználjuk-e. Európa állampolgárai konkrét, kézzel fogható eredményeket várnak az Európai Uniótól. A mi feladatunk, hogy megfeleljünk ezeknek az elvárásoknak.
Robert Goebbels
(FR) Tisztelt elnök úr! A kormányközi konferencia valószínűleg a Csatornaalagút legmélyebb pontján ülésezett, hogy elbújjon a közvélemény elől. Az eredményt, Wallström biztos asszony, lehetetlen elmagyarázni az átlagpolgároknak. 150 oldalon keresztül több mint 300 módosítás alakította át a Szerződés az Európai Unióról című dokumentumot és az EU működéséről szóló szerződést. Ráadásként 53 nyilatkozatot és 12 jegyzőkönyvet fognak kiadni.
Az EU szimbólumai - mint a zászló és a himnusz - nyomában más politikai vívmányokat is le fognak söpörni. A társadalmi párbeszéd nem lesz többé átfogó kötelezettség az EU számára. A társadalmi partnereket arra kérjük, hogy ne bajlódjanak a gazdaságpolitikával, csupán a társadalompolitikával. A Jegyzőkönyv az általános érdekű szolgáltatásokról közvetetten magasztalja a versenyjog elsőbbségét minden, az önkormányzatok és régiók által az állampolgároknak nyújtott szolgáltatással szemben, ha ezek akár csak távolról is kereskedelmi jellegű szolgáltatások. A nemzeti kormányok, akár az éjjeliőrök, csak a nem gazdasági általános érdekű szolgáltatásokról dönthetnek.
Hazudnak nekünk az Alapjogi Charta kötelező voltáról. A 7. jegyzőkönyv szerint, idézem, "minden kétely eloszlatására, a Charta IV. címében semmi nem keletkeztet Lengyelországra vagy az Egyesült Királyságra alkalmazható, jogilag érvényesíthető jogokat, kivéve, ha Lengyelország vagy az Egyesült Királyság ilyen jogokról nemzeti jogában rendelkezik”. Magyarul az Európai Bíróság nem tartathatja be a Chartát. Nem foglalkozom itt a különféle kívül maradási lehetőségekkel, melyek kétsebességes Európát eredményeznek az euró zóna, a schengeni egyezmény, valamint a bel- és igazságügy területén.
A 24. cikk becsületére válna egy totalitárius országnak, mivel úgy rendelkezik, hogy egyedül a Tanácsnak van joga a személyes adatok védelmére vonatkozó szabályok felállítására és megengedi, hogy ezeket az adatokat szabadon átadhassák az Egyesült Államoknak. Sem a Parlament, de még az Európai Bíróság sem lesz képes megvédeni az alapjogokat. Nincs már messze George Orwell Nagy Testvére!
Végezetül azzal fenyegetnek bennünket, hogy beiktatják a kormányok örökös vétójogát a Ioannina-kompromisszum alapján. Ez elfogadhatatlan, elnök úr. Én személy szerint kezdem újra felfedezni a Nizzai Szerződés néhány erényét. <BRK>
Roberta Alma Anastase
(RO) A lisszaboni csúcstalálkozó lehetőséget fog biztosítani az Európai Unió számára, hogy megvitassanak, és esetleg döntést is hozzanak egy, a jövőjére és a 21. században betöltendő szerepére vonatkozó, nagy horderejű kérdésben.
A 2007-es év, amikor az Európai Unió már 27 országot foglal magába és a nemzetközi színtér tovább globalizálódik, rákényszerít minket arra, hogy megkérdőjelezzük céljainkat, prioritásainkat és a módot, ahogy az Európai Unió működni fog.
Kétségtelen, hogy a 21. században az Európai Unió működésének két alapszabályon kell nyugodnia: egyrészről a demokratikus legitimáción és az európai állampolgárokkal való szoros kapcsolaton, másrészről fokozott következetességen és hatékonyságon, beleértve a külpolitikát is.
Először is, ez a demokratikus értékek, az állampolgári és kisebbségi jogok tiszteletét és előmozdítását jelenti, és így örömmel fogadom, hogy a tervezett szerződés szövege nyíltan említést tesz erről a szemlélettől.
Másodszor az Európai Unió nem lehet stratégiai szereplő a mai globalizált világban, ha külpolitikájában nem összpontosít a vitás kérdések megoldására és nem segíti elő a nemzetközi és kultúrák közötti párbeszédet, különösképpen a regionális együttműködés terén.
Végezetül, de nem utolsósorban, nem szabad elfelejtenünk a fejlődés hajtóerejét, vagyis az oktatást és annak a módosított Lisszaboni Stratégiában betöltendő szerepét.
Amennyiben nem fordítunk egyre nagyobb figyelmet az európai oktatás- és kutatáspolitikára, nem beszélhetünk egy megreformált, versenyképes, erős Unióról.
Remélem, hogy a lisszaboni csúcstalálkozó egyértelmű válaszokkal fog szolgálni a ma felmerülő kérdésekre.
Hannes Swoboda
(DE) Tisztelt elnök úr! Társam, Goebbels képviselő úr mondta beszéde után, hogy minden kritikája ellenére azért nem áldozná életét Nizzáért - én nagyon remélem, erre nem is lesz szükség és még sokáig fog élni. Először is, a Nizzai Szerződés nem olyan, amiért érdemes lenne életünket áldozni. Remélem, hogy a most megírandó szerződés sokkal magasabb hozzáadott értéket fog képviselni mint a nizzai.
Beszédemet ott szeretném folytatni, ahol Lambsdorff képviselő úr befejezte. Állampolgáraink erős Európai Uniót szeretnének, amely nem a mindennapi életükbe avatkozik be, hanem a kifelé történő reprezentációt biztosítja a célból, hogy képes legyen jobban képviselni érdekeiket. Én most úgy gondolom, hogy ez a Szerződés, minden hiányossága ellenére, jelentős előrelépést jelent. Ez szükséges, jóllehet nem elégséges előfeltétele annak, hogy aktív kül- és biztonságpolitikát folytathassunk. Koszovó kérdése természetesen aggaszt minket. Látnunk kell, hogy létezik-e általános akarat egy közös kül- és biztonságpolitika kialakítására. Mind a portugál, mind a szlovén elnökségnek magasabb sebességre kell kapcsolnia a teendők meghatározásához arra az esetre, ha nem sikerülne békés megoldást találni ebben a kérdésben. Mindazonáltal elengedhetetlenül szükséges, hogy hosszú távon megfelelő feltételeket biztosítsunk.
Két dolgot szeretnék megemlíteni: először is, természetesen szükségünk van egy működőképes diplomáciai szolgálatra, amelynek a Bizottsághoz rendelve kell működnie. Nincs értelme a külpolitika irányítását a Bizottság alelnökéhez vagy a magas rangú képviselőkhöz rendelni, ha a diplomáciai szolgálat máshol kap helyet. Másrészről - mint ahogy arra már sokan, Enrique Barón Crespo és mások rámutattak - nyilvánvalóvá kell tennünk, hogy ez a parlament a kezdetektől fogva szerepet játszott a külpolitikai magas rangú képviselő kinevezésében.
Végezetül a Bizottság alelnökéhez fordulnék egy további megjegyzéssel. Ön újra és újra kihangsúlyozza a Szerződésről folyó egyeztetés fontosságát. A probléma azonban - ahogy kollégám, Schulz képviselő úr is említette - nem oldódik meg azáltal, hogy egyezségre jutunk a Szerződést illetően - ami remélem meg fog történni a Tanács ülésén -, sem a ratifikáció által. Mindazonáltal az állampolgárokat meg kell győzni a ratifikáció folyamata alatt és az után arról, hogy ez a Szerződés segíteni fogja őket érdekeik képviseletében a világon.
Zbigniew Zaleski
(PL) Tisztelt elnök úr! Néhány észrevételt szeretnék tenni Lisszabonnal kapcsolatban. Az alkotmányos krízishez kapcsolódó események világossá tették Európa állampolgárai számára, hogy reformra és változásra van szükség.
A demokratikus rendszer döntéshozatali folyamatának lényege, hogy megegyezésre jussunk oly módon, hogy az adott kérdés többségi, illetve egyhangú támogatást kap, és a fontosabb kérdéseket nem vétózza meg egy-egy partner. A képviselet számszerűsítésének kérdését vitatjuk a döntéshozásban egy egyesült Európa keretein belül és ezáltal egy közös szervezet működésének alapelveit érintjük. Ezért is fontos, hogy figyeljünk a kisebbségre, amely, például földrajzi helyzetéből, vagy történelmi tapasztalataiból és politikai helyzetéből adódóan, gyakran egy jelentős valóságalapú nézőpontot szólaltat meg, amely fontos lehet Európa számára.
Európa, ez az élő és dinamikus szervezet, nem szabad, hogy a mostani Parlament vagy Bizottság által bevezetett, szigorú és egyetemes törvényhozói keretbe legyen véglegesen bezárva. Egy személynek vagy egy nemzeti csoportnak számtalan viselkedési módja van, és az élet, valamint a körülmények változása megköveteli, hogy a szabályozást ezekhez igazítsuk, még ha az értékeket, amelyeknek a valósághoz való viszonyban állandónak kell maradniuk, nem is szabad megváltoztatnunk. Gazdaság, politika és energia tekintetében nem szabad alábecsülnünk a közvetlen keleti hatásokat. Nem csak a nyugat, vagy Brazília számít ugyanis, és úgy érzem, a mostani elnökségnek rugalmasabbnak kellene lennie e téren.
És még egy észrevétel: a kiterjesztett gazdasági perspektívának, amelyről most beszélünk, és amely jövőbeli tárgyalások témája is lesz, részévé kell válnia az úgynevezett lisszaboni stratégiának, amennyiben lépést akarunk tartani az Egyesült Államokkal.
Végezetül pedig, tisztelt elnök úr, azáltal, hogy az állampolgárok által választott nemzeti parlamenteket jobban belevonjuk a döntéshozási folyamatokba, az adott kérdések közelebb kerülnek az emberekhez. Ez azt jelenti, hogy Európa kialakításáról, tartalmáról és jövőjéről nem csak az éppen hatalmon lévő kormány képviselői hozhatnak döntést, hanem nagyobb szerepet kapnak az állampolgárok is.
Richard Corbett
Tisztelt elnök úr! Engedje meg, hogy gratuláljak a portugál elnökségnek a megegyezés elérésének érdekében tett erőfeszítéseiért. Mindazonáltal, mint azt sok kollégától hallhattuk ma, nagymértékben csalódtunk ebben a parlamentben. Sokan az alkotmány meghiúsulása miatt csalódtak, amely helyettesíthette volna a jelenlegi szerződéseket, és új jogi alapokra helyezte volna az Uniót.
Mások a rengeteg változtatás miatt, és a bizonyos tagállamok számára biztosított különleges intézkedések és eltérések miatt csalódottak. Néhány ilyen változtatás tényleg sajnálatos. De ezt az árat kell fizetni azért, hogy a 27 ország megegyezésre jusson, és a Szerződést mind a 27 ország ratifikálja.
Ezzel a helyzettel állunk szemben. Nem lehet megkerülni azt a tényt, hogy ennek a Szerződésnek minden tagállam számára elfogadhatónak kell lennie, és minden tagállamnak ratifikálnia kell. Kollégáimnak nem szabad figyelmen kívül hagyniuk a teljes képet. Ez a Szerződés, még ebben a formában is, számos elengedhetetlen reformot tartalmaz. Szükségünk van ezekre a reformokra, az Uniónak szüksége van ezekre a reformokra. Mindenkinek, aki egy jól működő, demokratikusan felelős Uniót akar, támogatnia kell ezeket a reformokat.
A módosított szerződés alternatívája sem lenne nagyon különböző, de sokéves vitát vonna maga után az Európai Unió intézményeiről és működéséről. Én inkább elfogadnám a módosított szerződést és aztán egy nagyobb kapacitású Unióval a hátam mögött azokkal a témakörökkel foglalkoznék, amelyek ténylegesen érdeklik az állampolgárokat: a klímaváltozással, a gazdaság teljesítményével, a tengerentúli fejlesztési segélyekkel, a környezettel - ezek mind olyan témák, amelyekhez szükségünk van az Unióra, mert egyedül és elszigetelten nem vagyunk hatékonyak, együtt viszont sokat tudunk tenni.
Lépjünk tovább, és rendezzük ezeket az intézményi kérdéseket örökre.
Othmar Karas
(DE) Tisztelt elnök úr, hölgyeim és uraim! Lisszabon egy újabb fontos lépéssel előbbre visz minket, és sikeresen pontot tesz a találkozók utóhatásaira. Mindazonáltal Lisszabon még mindig nem juttat el céljainkig. A ratifikációs eljárás még előttünk van, és nagyon sokat kell tennünk a sikere érdekében, mindannyiunknak.
Mindannyiunknak közre kell működnünk abban, hogy az Európai Unió demokratikusabb legyen, közelebb álljon állampolgáraihoz, átláthatóbb, cselekvőképesebb legyen befelé és kifelé egyaránt, egyébként nem fog sikerülni. A Reformszerződés egy újabb lépést jelent a jó irányba. Csak akkor leszünk képesek a Reformszerződést, mint pozitív értéket megszilárdítani az Európai állampolgárok, az Európai Unió és egész Európa tudatában, ha együttesen cselekszünk.
Csakhogy a Reformszerződéssel önmagában még nem tettük helyre az önzést, a nacionalizmust, a protekcionizmust, az EU örökös leszavazóit és hazudozóit. Ők a közösséget és Európa jövőjét rágcsáló férgek.
A kívül maradási lehetőség összeegyeztethetetlen egy egyesült Európával. A kívül maradási lehetőség gyengíti az értékközösséget. Első- és másodosztályú állampolgárokat teremt, és kíváncsi vagyok, Lengyelország és az Egyesült Királyság képviselői vajon miért akarnak keresztbe tenni az Európai Unió közös kül- és biztonságpolitikájának.
Azt akarjuk, hogy az adatvédelmet törvény szabályozza, parlamentáris részvétellel. Azt akarjuk, hogy az európai parlamenti választások után történjen meg a tisztviselők kinevezése. Azt akarjuk, hogy társadalmi partnereinket és a társadalmi párbeszédet megtartsuk és megszilárdítsuk. Azt akarjuk, hogy a Reformszerződés hozzáadott értékéről és az Európai Parlament együttes döntéshozási jogának további kiterjesztéséről tájékoztassuk a közvéleményt, mivel csak ez által lehet Európa demokratikusabb, áttekinthetőbb, és kerülhet közelebb állampolgáraihoz.
Bernard Poignant
Tisztelt elnök úr! A szerződést illetően az ördög nem a részletekben, hanem a ratifikálásban rejlik. Jusson eszünkbe Dánia 1992-ben, Írország 2001-ben, Franciaország és Hollandia 2005-ben, és még Svédország is, 2003-ban, az euróval kapcsolatban. Sohasem vagyunk biztonságban a nem szavazatoktól. Nyilvánvaló, hogy minden tagállam saját maga felelős a ratifikációért, történjen az a Parlamentben, vagy népszavazás által; de tényleg lehetetlen összehangolni ezt a folyamatot? Azt hiszem, ha az összes ratifikáció egyszerre történne meg, kivédhetnénk a nemzeti viták végtelen sorát, és lehetővé tennénk egy erősebb európai közvélemény kialakítását.
Javasolnék dátumot is, elnök úr: 2008 májusának első két hete, mivel ez az a két hét, amikor a második világháború véget ért, továbbá ide esik május 9-e, Európa napja, továbbá ez az év lesz a Hágai Konferencia 60. évfordulója, amely mozgásba hozta Európát Winston Churchill vezényletével. Számunkra, franciáknak fontos továbbá, hogy május 10-én választottuk meg François Mitterrand-t, egy nagy európait.
Segítene némileg egy összehangolt ratifikáció. Végül is, eldobtuk a Szerződés szimbólumait, de a szimbólumokat visszacsempészhetjük a naptárba. Miért nem kötjük az eseményeket bizonyos napokhoz? Ugyanis függetlenül attól, hogy mit gondolunk a szerződéstervezetről - és Goebbels képviselő úr meglehetősen erőteljesen fogalmazott erről -, mindenáron biztosítanunk kell, hogy megtegyük ezt a lépést Európa történelmében. Ezért azt javaslom, értsenek egyet ezzel a két héttel.
(tetszésnyilvánítás)
Jerzy Buzek
(PL) Tisztelt elnök úr, miniszterelnök úr, elnök asszony! Ahogy hét évvel ezelőtt is, a portugál elnökség most is nagyszabású feladatok és kihívások előtt áll.
Meg vagyok győződve róla, hogy az Európai Szerződést jó hangulatban és közös megegyezéssel fogják elfogadni, amely alapot fog szolgálni ahhoz, hogy az Európai Uniót hatékonyan és eredményesen irányítsuk. Ez a legfontosabb kérdés ma, mert csak ezután válhat fokozatosan politikai hatalommá Európa, és lehet pozitív befolyással a világ sorsára.
De a gazdasági hatalom az EU-ban mindig alapvető volt, és ma ez még inkább így van, mint hét évvel ezelőtt. Szembe kell néznünk a globalizáció kihívásával, és remélem, hogy, idézem: "a legversenyképesebb tudásalapú gazdasággá válhatunk a világban, amely képes a fenntartható gazdasági növekedésre a több és jobb munkahely teremtése, a nagyobb társadalmi összetartás révén”. De ma már tudjuk, milyen nehéz elérni ezt. Ezért egy olyan Európának, amely növeli a foglalkoztatottságot és küzd a klímaváltozás ellen, amit hét évvel ezelőtt még nem tett, teljesen szabad piaccal kell rendelkeznie. Egy szabad piaccal, amely mentes a protekcionizmustól és a monopóliumoktól. Tartozunk ezzel állampolgárainknak, amennyiben a Lisszaboni Stratégia alapelvei szerint kívánunk eljárni a verseny, az innováció és a fejlődés terén. Hadd emlékeztessem Önöket, hogy szabad piaci pozícióból a stratégia irányelveinek kezelése sokkal jobban működött, mint tagállami szinten.
Végezetül egy harmadik téma - sikerünk nagymértékben függ szomszédainkkal való kapcsolatunktól. Gratulálok a portugál elnökségnek az EU déli határainak jelentős normalizálásáért, de egy percig sem szabad elfelejtenünk a keleti dimenziót, különösképpen mivel az ukrajnai becsületes és szabad választás lehetőséget biztosít számunkra, hogy egy demokratikus, szabad piaci és európapárti stabilizációt érjünk el az Európai Unió keleti határán. A választások csupán két és fél hete zajlottak, és ezt érdemes megemlíteni az Európai Parlamentben.
Csaba Sándor Tabajdi
(HU) Elnök úr! Mint az eddigi vitából is kiderült, rendkívül nagy a tétje a mostani reformszerződésnek, mert az Unió működőképessége és hitelessége a tét. Az európai polgárok már amúgy sem értik, hogy évek óta foglalkozunk az alkotmányszerződéssel, intézményi problémákkal, amelyről mi, mint politikai elit pontosan tudjuk, hogy rendkívül fontos az Unió reformja, megújítása érdekében, ugyanakkor ez számukra idegen és érthetetlen vita. Végre az európai polgárok valódi ügyeivel kellene foglalkoznunk, és egyetértek Martin Schulzcal, hogy nem lehet még egy kudarc az Unió életében.
Nem lehet még egy kudarc, mert a 2004-es bővítés volt az első, amit nem előzött meg egy mélyreható reform, nem előzött meg egy mélyítés. Az már nem lep meg, hogy a britek úgy viselkednek ahogy, annak viszont mint új tagállam nagyon nem örülök, hogy a lengyel kollégáinknál olyan politikai kurzus van, amely sajnos nem az európai egységet szolgálja.
A reformszerződésnek nincs alternatívája. Ahhoz, hogy ez az Európai Parlament ne valamiféle szócséplő hely legyen, hanem komolyan vegye a Bizottság és a Tanács, ahhoz elengedhetetlen a reformszerződés. Elengedhetetlen ahhoz is, hogy olyan kérdésekben előrelépjünk, mint a nemzeti kisebbségek ügye, amelyben végre Európa egyik nagy problémája - nézzük meg a Nyugat-Balkánt vagy nézzük meg Ukrajnát, Oroszországot - (a mondat vége kimaradt). A reformszerződés nélkül ezen a téren sem tudunk lépni.
Elnök úr, a reformszerződésnek nincs alternatívája, reformszerződés vagy az Unió halála! Köszönöm a figyelmet.
David Casa
Egy fontos lehetőség kínálkozik számunkra, hogy az Európai Uniót egy hatékonyabb és demokratikusabb unióvá tegyük. Az új szerződés felkínálja az ehhez szükséges eszközöket, és így az Európai Unió tovább fejlődhet, miután egyre több állampolgár csatlakozott hozzá. Egy nagyszerű lehetőség előtt állunk, és látnunk kell, hogy leraktuk az alapjait azoknak a szükséges kompromisszumoknak, amelyek jobb jövőt biztosítanak az európai állampolgárok számára.
Többen említették Lengyelországot és Angliát, és az ő kívül maradási választásukat. Igen, fontos, hogy mindenki szem előtt tartsa a nemzeti érdekeket, de ennél is fontosabb, hogy az Európai Unió érdekeit tartsuk szem előtt, mert mindannyian tagjai vagyunk az Európai Uniónak. Ez nem csak a Tanácsra vonatkozik, hanem kiváltképpen az Európai Parlamentre. Nem értek egyet azzal, hogy létrehozzunk egyféle Európai Uniót bizonyos állampolgárok számára, és egy másmilyen Európai Uniót más országok más állampolgárai számára. Ezért élnünk kell az elkövetkezendő napok lehetőségével Portugáliában, és világosan jeleznünk kell állampolgáraink számára, hogy az Európai Uniót nem kényszerítjük stagnálásra, hanem az új szerződés által garantáljuk előrelépést. Az Európa jövőjével kapcsolatos folyamatos vitákkal töltött hosszú és nehézkes évek után biztosítjuk a megegyezés lehetőségét, amely segítségünkre lesz további sikerek elérésében. Ez a lehetőség a Szerződésben rejlik, amelynek nagyobb átláthatóságot és, ahogy már kifejtették előttem, nagyobb hatékonyságot kell biztosítania. Egy szerződésben, amely képes jobban képviselni minden egyes európai állampolgárt. Örömmel nyugtázom, hogy az általam képviselt ország is e mellett fog voksolni ebben a Parlamentben.
Az Európai Unió olyan fontos kihívásokkal áll szemben, amelyekre minél hamarabb reagálnunk kell. Versenyeznünk kell ebben a globalizált világban, és meg kell lenniük a szükséges célkitűzéseinknek, hogy válaszolni tudjunk a kihívásokra, olyan kihívásokra, mint az éghajlatváltozás, a bevándorlás, a több munkahely és jobb munkakörülmények megteremtése dolgozóink számára. Csak akkor tudunk megfelelni ezeknek a kihívásoknak, ha egy hatékonyabb és átláthatóbb Európai Unió áll mögöttünk.
Andrzej Jan Szejna
(PL) Tisztelt elnök úr! Remélem, hogy a Berlinben született megállapodás a jelenleg a Reformszerződéssel járó legfontosabb problémákat illetően pozitív végkifejletet fog eredményezni az elkövetkezendő lisszaboni csúcstalálkozón.
Remélem továbbá, hogy a lengyel kormány - figyelembe véve, hogy a lengyelek 80 %-a támogatja az európai uniós tagságot - meg fogja találni a módját, hogy elfogadja a szerződéstervezetet, így fejezve ki, hogy megérti az "egy erős Lengyelország egy erős Európában” szlogent.
Ennek a megállapodásnak az egyik legfontosabb eredménye az Alapjogi Charta jogilag kötelező érvényűvé tétele, és örülök, hogy az Európai Parlament elnöke, a Bizottság elnöke és az elnökség a Charta közös életbeléptetését tervezi megünnepelni az Európai Parlament plenáris ülése alatt. Ez bizonyítja, hogy milyen fontos ez a dokumentum, amely a méltóság, a szabadság, az egyenlőség, a szolidaritás, az állampolgári jogok és az igazságszolgáltatás kérdésével foglalkozik.
Következésképpen nem értem, és nem támogatom a lengyel kormány álláspontját, amely a Charta IV. címének rendelkezése alapján mentesítést kíván a kötelezettségek alól a lengyel állampolgárokat illetően. Ez a cím olyan rendelkezéseket tartalmaz a munkavállalói és uniós jogokkal kapcsolatban, amelyek különösen értékesek a lengyelek és a többi európai számára. Minden bölcs kormánynak törődnie kellene azzal, hogy országa állampolgárai számára minél széleskörűbb és hatékonyabb védelmet biztosítson a munkavállalói jogokkal kapcsolatban, különösképpen pedig egy olyan országban, mint Lengyelország, ahol a lengyel Solidarność által szervezett munkásfelkelés hozta meg a szabadságot. Ezért kérem a lengyel kormányt, hogy változtassa meg álláspontját ebben a kérdésben.
Maria da Assunção Esteves
(PT) A lisszaboni informális csúcstalálkozó véget vethet egy zavaros időszaknak, amely során Európa becsvágya megvívott a krízissel. Az új Reformszerződés nem lesz képes újrarendezni Európát; ehhez egy európai alkotmány kellene. Az új szerződés alulmúlja az elutasított alkotmányt; inkább kicsi, mint hatalmas ugrást jelent a történelemben; olyan, amilyenre sikerült, nem mint amilyennek lennie kellene. Mindazonáltal igenis jelent bizonyos előrelépést olyan értelemben, hogy Európa képes lesz intézményeit az új geopolitikai kihívások és a jövőbeni vita kezelésére alkalmassá tenni.
Fel kell ismernünk, hogy a népszavazás érzelmi töltete visszaszorította a politikai képviselet tisztán racionális gondolatát. A közvélemény nem volt felkészülve egy látomásos és kozmopolita megközelítésre, amely egy bátortalanabb és zárkózottabb folyamatot eredményezett, mint a Konvent esetében az alkotmány felé vezető úton. Ezt nem szabad elfelejteniük azoknak, akik az Európai Tanács következő ülésén jelen lesznek. A Tanács feladata, hogy a Szerződés elfogadásához szükséges egységet biztosítsa a kivételek lehető legnagyobb korlátozásának elvével egyetemben, hogy elkerülje, a Charta alól való derogációkban, a rejtett pusztulást, amelyek az eredeti gentlemen's agreement-beli ( mint például a Ioannina-kompromisszum) kimaradási lehetőségekről szóló kitételekből származnak; továbbá, hogy biztosítsa a Szerződés inkább egységes, mint töredékes voltát.
A Tanács másik feladata a Szerződés ratifikációjának vezetése, amely elengedhetetlen ahhoz, hogy elkerüljük a minden állampolgár számára oly értékes európai irányvonal megváltozását. Ideje elfogadnunk, hogy Európa legitimációja mindenekelőtt az egyetemes értékeken, demokratikus intézményeinek állandóságán és a globális igazság elérésének közös elképzelésén alapul. Ez Európa legitimációja.
Józef Pinior
(PL) Tisztelt elnök úr! Én is szeretnék gratulálni a portugál elnökségnek az Unió szerződésével kapcsolatos kompromisszum eléréséhez vezető folyamat kezeléséért. Ez meglehetősen nehéz folyamat volt, és rengeteg erőfeszítést kívánt az egyetértés megteremtése.
Ez a Szerződés nem álmaink szerződése, nem olyan szerződés, amely híven mutatná a mai európaiak elképzeléseit és álmait. Mindazonáltal ez az, ami rendelkezésünkre áll félúton az Európai Unió álmai és a realitás között. Meg vagyok győződve róla, és remélem, hogy ezt a Szerződést minden európai állam el fogja fogadni.
Mindeközben, itt ma az Európai Parlamentben, szilárd elutasításomat kell kifejeznem a varsói kormány nyilatkozatával szemben, miszerint nem fogadja el az Európai Unió Alapjogi Chartáját. Non possumus, én, aki Szolidaritás-aktivista voltam a katonai uralom alatt, itt, az Európai Parlamnetben azt mondom, non possumus. Lengyelország jelölte ki a szabadság és a demokrácia felé vezető utat egész Európa számára, és most a lengyel kormánynak van képe azt mondani, hogy nem fogja alkalmazni az Alapjogi Chartát az országunkban, az én szülőföldemen. Tiltakozom ez ellen, a lengyel nép, férfiak és nők, azon csoportja nevében, akik sosem fognak kiegyezni azzal, hogy Lengyelországra vonatkozóan ne legyen kötelező érvényű az Európai Unió Alapjogi Chartája.
Panayiotis Demetriou
(EL) Tisztelt elnök úr! Először is szeretnék gratulálni a portugál elnökségnek elkötelezettségéért, gyorsaságáért és hatékonyságáért. Ennek köszönhetően ma rendelkezésünkre áll a Reformszerződés szövege, amelyet a lisszaboni kormányközi konferencián terjesztünk elő. Remélem, hogy a konferencián a kormányok felnőnek a helyzethez, vállalják felelősségüket, hogy túljuthassunk a mostani holtponton.
Szeretném továbbá biztosítani a portugál elnökséget, hogy a parlamenti tagok túlnyomó többsége a Szerződés mellett áll, és bízik az ügy pozitív kimenetelében. Szükségünk van minden tagállam beleegyezésére, majd ratifikációjára.
Különféle észrevételeket hallottam az Európa további egységesítésére vonatkozó erőfeszítésekről, és megleptek egyesek, akik azt mondván próbálják álcázni Európa-ellenes filozófiájukat, hogy a legjobb érdekében támadják a jót. Vegyék észre: ha ők nem lesznek sikeresek az EU jobb egységesítésében és integrációjában, akkor Angliának, Franciaországnak, Németországnak és Lengyelországnak egyedül kell megküzdenie a globalizáció kihívásaival. Biztosítsák ők a békét, amikor a nacionalista versengés újra válságba, és talán a háború szélére sodor minket.
Meg kell értenünk, hogy az EU vízióját nem lehet a szőnyeg alá söpörni; kötelességünk elősegíteni és megvalósítani azt. Fenn kell tartanunk az állandó fejlődést, hogy az összes tagállam és azok polgárai egy elveken és értékeken alapuló globális jövőképpel, ne csupán egy európai jövőképpel rendelkezhessenek. Ez az az elképzelés, amelyet támogatnunk kell, és az Európai Parlament az ön oldalán áll ebben, miniszterelnök úr.
Alexander Stubb
Tisztelt elnök úr! Öröm volt nevemet egy államtitkár és egy biztos neve mellett látni - nagy pillanat ez számomra!
Három kérdésről szeretnék szólni, ha megengedik. Jómagam három kormányközi konferencián vettem részt köztisztviselőként. A kormányközi konferenciákról kialakult képem szerint az elmúlt 25 év során mindig valamilyen új szerződést készítettünk elő, vitattunk meg vagy ratifikáltunk. Nem tudom, ti, fiúk - Corbett úr és a többiek - hogy vagytok vele, rajtam mindenesetre kezd eluralkodni egy úgynevezett kkk-fáradtság. Túl kell jutnunk ezen is, és le kell zárnunk. Túl sok kormányközi konferencia volt már, tulajdonképpen folyamatosan. Én nem vagyok változásellenes, sőt, de egy ponton le kell csillapodnunk, és úgy gondolom, két héten belül ezen is túl lehetünk.
Második észrevételem, hogy én természetesen kívánatosnak tartottam volna egy alkotmány életbe léptetését, de ennek hiányában próbáljunk meg élni legalább a mostani Reformszerződés adta lehetőségekkel. Ez is nagy előrelépést jelent a mostani helyzethez képest. Természetesen mindannyian tudjuk bírálni, nem utolsósorban a kívül maradási lehetőségeket, és jogosan vetjük fel azt a kérdést is, hogy vajon ez egy egyszerűsített, vagy éppen hogy bonyolultabb szerződés, mint az alkotmány. Mindannyiunknak vannak aggályaink, de emlékezzünk rá, hogy a Szerződés egy nagyon erős külpolitikát tartalmaz, jogi személyiséget biztosít számunkra, továbbá alapvető jogokat - legalábbis néhányunk számára -, és végül minősített többségi szavazást. Természetesen semmi sem tökéletes, de ez a Reformszerződés áll rendelkezésünkre. Tehát azt javaslom az Egyesült Királyságnak és Lengyelországnak: "Csillapodjatok le, és fogadjátok el!”
Végezetül pedig tényleg hiszem, hogy ideje visszaállítani a bizalmat a tagállamok között. Folyamatosan negatív hullámok terjednek a nizzai egyeztetés óta, amikor a kicsiket szembeállították a nagyokkal. Véleményem szerint most már ideje elásni a csatabárdot és visszaállítani a bizalmat, hogy ismét olyan legyen, mint Nizza előtt. Ideje lecsillapítani az egyes intézményeket, rendbe tenni ügyeinket és újra az igazi politikacsinálásra összpontosítani.
Manuel Lobo Antunes
Tisztelt elnök úr, hölgyeim és uraim! Először is szeretném megköszönni az Európai parlament tagjainak, hogy nagymértékben támogatják a portugál elnökség erőfeszítéseit és munkáját a kormányközi konferencia keretein belül, amely, reményeink szerint, az Unió új szerződésének elfogadásához vezet.
Azok számára, akik kedvezőtlenebbül nyilatkoztak, vagy éppen a Szerződés ellen álltak ki, szeretném megjegyezni, hogy az elnökség - kötelessége értelmében - feljegyzi az egyes aggályokat és kritikákat, mivel mindezt közös munkánk és erőfeszítéseink részének tekintjük, és természetesen figyelembe is vesszük.
Szerintem Graham Watson jegyezte meg itt, hogy a portugál miniszterelnök úgy érezheti magát, mint aki hadseregét készíti fel, hogy megvívja a csatát az október 18-ai és 19-ei kormányközi konferencián. Ez is egyfajta szemlélete a dolgoknak, és részemről én is egy katonaként veszek részt a hadseregben, remélve, hogy sok más itt jelen lévő katona is csatlakozik hozzánk, hogy Lisszabonban egy új szerződést vívjunk ki az Európai Unió számára.
A kormányközi konferencia pontot tesz a jogászok és szakértők munkájára. Most a politikusokon van a sor, hogy nyilatkozzanak, és biztos vagyok benne, hogy a politikusok és a kormányok kötelességüknek megfelelően fognak eljárni. Már többen megemlítették itt, hogy nem vallhatunk kudarcot, és a portugál elnökség teljes mértékben egyetért ezzel a megállapítással. Nem vallhatunk kudarcot, sőt, olyan megegyezésre fogunk jutni, amely, biztos vagyok benne, mindenki támogatását elnyeri; nem történhet másképp.
Figyelmet fogunk fordítani az érzékeny pontokra, mindenki érdekére és aggályára. Nem hanyagolunk el senkit. Éppen ezért biztosak vagyunk a sikerben, úgy érezzük, hogy ennek a vitának, amely talán túl sokáig elhúzódott, véget kell érnie. Sürgető szükségét érezzük ugyanakkor annak is, hogy megteremtsük az építkezés szellemét, az egységet és a pozitív energiát, hogy sok más problémával, amelyekről itt már esett szó, szembe tudjuk nézni a jövőben: a klímaváltozással, az energiaügyi kérdésekkel, a bevándorlással, a saját belső reformunkkal, amelyre szükségünk van, hogy szembe tudjunk nézni a globalizáció általánosabb problémáival. Biztos vagyok benne, hogy Lisszabonban érezni fogjuk a Szerződés elfogadásának sürgősségét, hogy az új csaták megnyerésére ösztönözzön minket, és amikor visszatérünk ide a következő plenáris ülésre, jó hírekkel fogunk tudni szolgálni.
Ismételten szeretném megköszönni az Európai Parlament tagjainak a jogászcsapatunknak nyújtott segítséget, és biztos vagyok benne, hogy a továbbiakban is támogatni fogják őket az elkövetkező munkaszakaszokban is, ahogy azt már több felszólaló is említette.
Egy szót szeretnék még szólni a Lisszaboni Stratégia kérdéséről, hogy megköszönjem João de Deus Pinheiro felszólalását. Egy új elemet fogunk beiktatni a Lisszaboni Stratégiáról szóló vitába, és ez szoros kapcsolatban áll a stratégia külpolitikai dimenziójával. Alapvetően összefügg a szabályok felállításának, a regulációnak a szükségességével olyan kérdésekben, ahol jelenleg nincsenek szabályok és szabályozás. A cél az, hogy elősegítsük a hatékony fejlődést, a társadalmi és gazdasági stabilitást, valamint a béke megteremtését egy rendezett és szabályozott világban, ahol a szabályok és előírások mindenki számára világosak, hiszen valamennyiünknek foglalkoznunk kell ezekkel a kérdésekkel, hogy az általunk épített világ igazságosabb legyen mindenki számára.
Mint mondtam, én itt leszek az elnökséggel. Tudom, hogy a portugál miniszterelnöknek is szándékában van eljönni, és én mellette leszek a következő plenáris ülésen. Biztosak vagyunk benne, hogy kijelenthetjük majd, hogy az Európai Unió egy új szerződéssel gazdagodott: a Reformszerződéssel.
Margot Wallström
a Bizottság alelnöke. - Tisztelt elnök úr! Köszönöm ezt az érdekes vitát. Mindig számos új dolgot tanulunk, és természetesen megígérhetem, hogy ezeket jelenteni fogom a Bizottságnak. Gondosan jegyzeteltem, hogy a legközelebbi, jövő hét hétfőn, Luxemburgban tartandó ülésünkön megvitathassuk ezeket.
Három konkrét kérdést hallottam, amelyekre legjobb tudásom szerint szeretnék válaszolni. Az első a Parlament szerepére vonatkozik a magas rangú képviselő kinevezésének folyamatával kapcsolatban. A szerződés ezen a ponton megegyezik a 2004-es szöveggel. Biztos vagyok benne, hogy mindannyian olyan gyakorlati politikai megoldást szeretnénk találni erre a kérdésre, amely minden oldalt kielégít. Emlékeznek talán a biztosok példájára, akik kinevezésére a mostani bővítések után került sor. Ez esetben is, a gyakorlatban eleget tettünk a Parlament elvárásainak, noha a jogi szövegek nem rendelkeztek világosan. Véleményem szerint mindannyiunk érdeke annak biztosítása, hogy a Parlament megfelelő szerepet kapjon az egész kinevezési folyamatban.
A második kérdés a Szerződés 24. cikkét érinti, amely a személyes adatok védelméről szól a biztonságpolitika területén. E kérdés kapcsán tolmácsolhatom a Bizottság álláspontját, amely megérti a Parlament aggodalmát a bizalmas adatok tagállamok általi átadásával kapcsolatos rendelkezések terén. Jelenlegi formájában a Szerződés 24. cikke kizárólag a Tanácsot jogosítja fel a kérdés szabályozására, és nincs lehetőség az Európai Parlament bevonására. Ez az új intézkedés természetesen a kormányközi konferencia mandátuma alapján született. Az intézkedés csak a tagállamokra vonatkozik, míg az európai intézmények az általános szabályozás alá tartoznak, és az intézkedés szerinti eljárás megegyezik azzal a nagyon speciális szabályozással, amely a közös kül- és biztonságpolitika terén létezik. Itt ez azt jelenti, hogy a Bíróság hatásköre korlátozott. Attól tartok, hogy nagyon kevés mozgástér létezik a mandátum alapján született anyag megváltoztatására, mindazonáltal biztosítani szeretném Önöket, hogy a cikket nem úgy értelmezzük, hogy abba beleértendő például az EU-nak Amerikával kötött megállapodása az utasok nevének nyilvántartásáról. Ennek a megállapodásnak jelenleg létezik egy a harmadik pilléren nyugvó jogi alapja, így az, a Bizottság álláspontja szerint, a jövőben az EP és a Bíróság rendes hatáskörébe fog tartozni. Tehát a Bizottság így gondolkodik ezekről a kérdésekről.
Olyan helyen ülök, ahonnan minden látogatónkat éppen szemmel tudom tartani. Nem vagyok biztos benne, hogy mindig teljesen érthetően el tudjuk magyarázni, miről tárgyalunk itt, de biztos vagyok abban, hogy a látogatók érezhetnek egyfajta frusztrációt, ami a vitából és abból ered, hogy néhányan nagyon örülnek a Szerződésnek, szerintük ez jó kompromisszum; mások viszont egyáltalán nem elégedettek, szerintük a Szerződés nem elég jó; megint mások szerint túl messzire mentünk. Természetesen ez jól tükrözi azt a politikai helyzetet és azt a bonyolult politikai játékot, amely az után következett, hogy hosszú időn keresztül tárgyaltunk bizonyos kérdéseket: hogy hogyan tudjuk a döntéshozási folyamatunkat átalakítani oly módon, hogy alkalmas legyen az Európai Unió 27 tagállamra való bővítésére; továbbá hogy hogyan tudjuk az újabban felmerülő kérdéseket, mint például a klímaváltozás és az energia kérdése, beilleszteni; végezetül pedig hogy hogyan lehetünk nyitottabbak és hatékonyabbak.
A látogatók arra is emlékeztetnek, hogy bármi is lesz a konferencia kimenetele - úgy gondoljuk, és reméljük, hogy a portugál elnökség segítségével pozitív végkifejletre számíthatunk, és meg fogunk tudni egyezni egy új Reformszerződésben -, azt kommunikálnunk kell majd; foglalkoznunk kell majd az állampolgárokkal, hogy legjobb tudásunk szerint el tudjuk magyarázni nekik a tartalmát. Remélem, hogy a Bizottság és az Európai Parlament képes lesz a kommunikációs feladatokat is közösen megtervezni, úgy, hogy biztosítunk egy szöveget, amely a lehető legkönnyebben hozzáférhető és érthető lesz; egy európai szintű vitát kezdeményezünk, olyan értelemben, hogy követni lehessen más tagországokban is - továbbá mindannyiunk és minden intézményünk azon politikai elkötelezettsége által, hogy kapcsolatba lépünk az állampolgárokkal, magyarázatokkal szolgálunk, segítjük és meghallgatjuk őket. Mostantól ez a feladatunk.
Ez még csak a kezdet. A ratifikáció és a végrehajtás még előttünk áll. De a Bizottság én és úgy gondoljuk, hogy ez egy jó Reformszerződés - nem tökéletes: egyfajta kompromisszum; nem szerettünk volna kívülmaradást, hanem igazi támogatást főleg annak, ami az Alapjogi Chartában szerepel, de született egy kompromisszum, megegyezés a tagállamok között - ebből kell kihozni a legtöbbet.
(tetszésnyilvánítás)
Elnök
Ezzel a napirendi pont végére értünk.
Írásbeli nyilatkozatok (az eljárási szabályzat 142. cikke)
Alexandra Dobolyi  
írásban. - (HU) Magyarország mindig is az alkotmányos szerződés - illetve új formájában reformszerződés - támogatása mellett szállt síkra. Magyarországnak érdeke, az Uniónak pedig a célja, hogy a békét és az alapvető értékeinket megőrizzük, illetve előmozdítsuk az immár körülbelül 500 millió uniós állampolgár jólétét. Európa megváltozott, a világ megváltozott. Az új biztonsági fenyegetésekre új stratégiákkal és új politikákkal kell választ adni. Valamennyi területen Európának fel kell készülnie a változásra.
Hiszek abban, hogy a reformszerződés hozzásegíthet ahhoz, hogy Európa számára kijelölje az irányt, meghatározza majdani működési kereteit, politikáját és azt az Európát, amiben élni és boldogulni szeretnénk.
Fontosnak tartom, hogy az állam és kormányfők az október 18-19-i informális csúcson felelősségteljesen cselekedjenek, félretéve történelmi sérelmeiket és meghozzák az egyértelmű döntést a reformszerződés végleges szövegéről, mely a helyes irányba mozdíthatja az Uniót.
A találkozó célja, hogy elfogadja a reformszerződés szövegét, így erősítve a kibővült Európai Unió hatékonyságát, növelje az egyetlen választott testület, az Európai Parlament szerepét, valamint az Unió külső fellépését. Az Európai Parlament teljes támogatásáról biztosította és biztosítja mind a mai napig az alkotmányos folyamatot, a reformszerződés létrejöttét, és bízik abban, hogy a 27 tagállam minél előbb ratifikálni fogja azt. A parlamenti csoportok képviselői biztosítani fogják a Parlament jelenlétét a lisszaboni találkozón, evvel is erősítve a reformszerződés létrejöttét.
Lényeges, hogy olyan Európa kell, amelyben 27 tagállam érez közös felelősséget az iránt, hogy a jobb jövőért együttesen tegyük meg a megfelelő lépéséket.
Az idő elérkezett, Lisszabonban bizonyítani kell!
Margie Sudre  
írásban. - (FR) A Reformszerződés tervezete pontosan megfelel a 27 tagállam által júniusban elfogadott felhatalmazásnak. Az ő politikai elkötelezettségüket fordítja le szavakra, és ezzel az Európai Unió túljuthat a több mint tíz éve tartó politikai holtponton.
Most megkérem az Európai Tanács tagjait, hogy tartsák be szavukat, és ne vessenek fel "mandátumon kívüli” kérdéseket a végtelenségig.
Nem most van itt az ideje a last-minute egyezkedéseknek, a hirtelen nacionalista reakcióknak, a reflexszerű visszalépéseknek, amelyek, a tetszés szerint alkalmazható kívül maradási opciók beiktatásával, veszélyeztetik a Szerződés koherenciáját.
Be kell tartanunk a szöveg elfogadásának kitűzött menetrendjét, ha azt akarjuk, hogy a Lisszaboni Szerződés 2009. január 1-jén életbe lépjen.
Most arra kell koncentrálnunk, hogy tudatosítsuk a Szerződés tartalmát az állampolgárokban, akik mostanra nagyobb követeléseket támasztanak és kritikusabbak az Európai Unióval szemben. Magyarázatra van szükségük, amelyet meg kell adnunk nekik, jó tanárokhoz méltóan.
Mindannyiunk felelőssége, hogy megosszuk lelkesedésünket ebben az új környezetben, amelyet az európai gondolkodásmódhoz való visszatérés és a demokratikus átláthatóság szükségszerűsége jellemez.
