A nyílttengeri olajfúrótornyok biztonsága és megelőző intézkedések az EU-ban (vita)
Elnök
A következő napirendi pont a Bizottság nyilatkozata a nyílttengeri olajfúrótornyok biztonságáról és a megelőző intézkedésekről az EU-ban.
Günther Oettinger
a Bizottság tagja. - (DE) Elnök asszony! Április 20-a sötét nap volt a Mexikói-öböl, az Amerikai Egyesült Államok, helyesebben az egész világ számára. Az ipar és a hatóságok pontosan négy hete mindent megpróbálnak megtenni - mindeddig meggyőző siker nélkül - annak érdekében, hogy megállítsák a rendkívüli mértékű olajszivárgást és minimalizálják a környezeti károkat, különösen a tengerparton.
A baleset élesen rávilágít a tengeri olaj- és gázkészletek kitermelésével kapcsolatos kockázatokra. A nyilvánosság A lakosság egyre tájékozottabb, és meglehetősen helyesen, nemcsak az Egyesült Államokban, hanem Európában is. Európa - Norvégiával együtt - évente több mint 200 millió tonna nyersolajat termel, ennek legnagyobb részét az Északi-tengerből.
Jóllehet az olaj és a gáz kitermelésére és szállítására távolról sem olyan szélsőséges körülmények között vagy hasonló mélységben kerül sor, mint a Mexikói-öbölben, ennek ellenére is fel kell készülnünk arra a lehetőségre, hogy baleset történik az EU-ban, és készen kell állnunk erre a helyzetre. Vannak hatáskörrel rendelkező hatóságaink és mechanizmusaink annak érdekében, hogy képesek legyünk gyorsan reagálni egy lehetséges balesetre.
Létezik az Európai Tengerbiztonsági Ügynökség, vannak mentőhajóink, vannak katasztrófavédelmi mechanizmusaink, vannak jó segítségnyújtás-összehangolási intézkedéseink, ezért Georgieva biztos asszony már nagyon korai szakaszban képes volt felajánlani Európa segítségét a Mexikói-öbölben folytatott intézkedésekhez.
A megelőzést kell célul tűznünk magunk elé, hogy egyáltalán ne kelljen ilyen kiterjedt tisztítási műveleteket folytatnunk egy katasztrófa után. Ezért Potočnik biztos úrral együtt felkértem hivatalainkat a vonatkozó európai jogszabályok felülvizsgálatára. Az európai jogszabályok jelentik a biztonsági és környezetvédelmi intézkedések kereteit, mind általánosságban, mind pedig konkrét baleset bekövetkezte esetén.
Irányelveink meghatározzák a berendezésekre vonatkozó biztonsági minimum-előírásokat, illetve részletes minimum-előírásokat tartalmaznak a munkavállalók egészségvédelmével és biztonságával kapcsolatban is. Most áttekintjük mindezeket a jogi szövegeket, hogy lássuk, megfelelő és optimális eszközöket kínálnak-e hasonló katasztrófa vagy egy legrosszabb forgatókönyv esetén. Ez szoros együttműködést jelent a nemzeti szabályozó hatóságokkal, mivel az olaj és a gáz szállítását szabályozó biztonsági intézkedések, valamint az egészségvédelmi intézkedések legnagyobb része nem közvetlenül a mi kezünkben, hanem a tagállamok kezében van.
Magától értetődik, hogy semmiféle szabályozás nem képes 100%-os garanciát nyújtani. Nagyon sok múlik iparunk operatív területének megközelítési módjától és magatartásától. Ezért minden okunk megvan arra, hogy egyesítsük erőinket: a politikának és az iparnak együtt kell működnie annak biztosítása érdekében, hogy az európai környezet és a lakosság a lehető legnagyobb biztonságban legyen.
Az olaj és a gáz szállításának biztonságát és fenntarthatóságát akarom az érintettek közötti megbeszélések középpontjába helyezni. Ezért hívtam össze a múlt héten az európai vizeken tevékenykedő legnagyobb energiaipari cégek magas rangú tisztségviselőinek gyűlését. Georgieva biztos asszony is ott volt. Ezen a technológiai orientációjú ülésen felkértük az ipart annak biztosítására, hogy minden lehetséges erőfeszítést tegyenek meg annak megelőzése érdekében, hogy ne történhessenek hasonló balesetek az európai partok közelében.
Beterjesztettük azoknak a kérdéseknek a jegyzékét, amelyekre a társaságoknak a következő napok során válaszolniuk kell. Tizenkét kérdést fogalmaztunk meg, amelyek egészen konkrétan tartalmaznak mindent, ami kritikus jelentőségű az olaj- és gázfúrótornyok berendezéseinek biztonsága, valamint a vizek, a tengerpartok és a tagállamok tekintetében. Az ipar részvételével lefolytatott első ülést egy folyamat kezdetének tekintem, amely meg fogja erősíteni az ipari műveletek átláthatóságát, és elő fogja mozdítani a rendeletek betartását és a bevált módszerek alkalmazását.
Tervezzük egy második ülés megrendezését is a következő hónapok során, amikor már jobban értjük a baleset okait, amikor kiértékeljük a helyzetet és a Mexikói-öbölben bekövetkezett baleset tapasztalataiból következtetéseket vonunk le Európa számára.
Jelenleg, amikor az okok és a körülmények elemzése még nem történt meg, még korai lenne következtetéseket levonni, vagy új jogalkotási kezdeményezésekre felszólítani. Ha azonban az derülne ki, hogy szabályozási válaszra van szükség, akkor biztosíthatom önöket arról, hogy a Bizottság nem fogja vesztegetni az időt, hanem haladéktalanul benyújtja önökhöz az európai jogszabályokra vonatkozó javaslatait.
Amint önök is látják, hölgyeim és uraim, Európában folyamatosan erőfeszítéseket teszünk annak megelőzése érdekében, hogy nálunk ne történhessen hasonló tragédia. Amennyiben mégis bekövetkezne egy hasonló baleset, számos intézkedés és mechanizmus áll rendelkezésünkre a hatékony és késedelem nélküli reagáláshoz, valamint az ilyen jellegű balesetek európai polgárokra és környezetre gyakorolt hatásai mértékének minimalizálásához.
A következő ülésünk után örömmel beszámolok majd önöknek arról, hogy milyen lépéseket tervezünk.
Bogusław Sonik
a PPE képviselőcsoport nevében. - (PL) A Mexikói-öbölben található olajfúrótorony felrobbanása a történelem legnagyobb ilyen jellegű katasztrófája. Naponta 800 000 liter nyersolaj ömlik az öbölbe, ami a katasztrófa kezdete óta összesen több mint 22 millió litert jelent. Az olajfolt már több mint 43 000 négyzetkilométer területet borít el, ez meghaladja Hollandia területét.
Jelenleg az a kötelességünk, hogy kinyilvánítsuk az Egyesült Államok és a tragédia összes áldozata iránti szolidaritásunkat, és hogy gondoskodjunk arról, hogy a lehető legtöbb segítséget nyújtsuk. E katasztrófa fényében elengedhetetlennek tartom egy speciális értékelés, az Európai Unió területi vizein működő olajfúrótornyok részletes és mindenre kiterjedő műszaki ellenőrzésének azonnali végrehajtását. Nemzetek feletti szinten ennek kell az európai tengerek biztonságának garantálása felé megtett első lépésnek lennie. Ezenkívül különösen szeretném felhívni a figyelmet arra a tényre, hogy ha hasonló baleset történne a Balti-tengeren, amely zárt tenger, ez végleges és visszafordíthatatlan pusztítást végezne az egész régióban és annak part menti területein.
Az Európai Unió felségvizein végrehajtott minden fejlesztést feltétlenül különleges megfigyelésnek kell alávetni, és e fejlesztéseknek mindenképpen meg kell felelniük a legmagasabb biztonsági előírásoknak, és azokat a legmodernebb biztonsági rendszerekkel kell ellátni. E tekintetben egy közös, határokon átnyúló eljárás kidolgozását is elengedhetetlennek tartom a reagáláshoz és az együttműködéshez, amelyet haladéktalanul működésbe kellene hozni nyersolajszivárgás esetén.
Az Egyesült Államokban tevékenykedő megfigyelők rámutatnak arra, hogy az olajfúrótornyok Mexikói-öbölben történő telepítésére vonatkozó engedélyeket sok esetben nyomás hatására és az olajipar érdekeinek figyelembevételével adták ki, a természeti környezet kárára. Nem tudom megállni, hogy ezzel kapcsolatban ne tegyek említést az Északi Áramlat, az északi gázvezeték megépítésére vonatkozó döntésről, amely politikai döntés volt, és amely nem vette figyelembe, hogy ez a beruházás milyen veszélyeket jelent a balti-tengeri ökoszisztémára nézve.
Oettinger úr! A Mexikói-öbölben zajló dráma fényében a nyersolaj vagy gáz kitermelésére szolgáló fúróberendezések telepítését soha nem szabad megengedni az érintett tengerek és óceánok biztonságának 100%-os garantálása nélkül. Nem szabad megengedni, hogy ipari vagy politikai lobbi nyomására szülessenek meg az ezzel kapcsolatos döntések.
Kriton Arsenis
az S&D képviselőcsoport nevében. - (EL) Biztos úr! A megelőző intézkedések egyszerű fokozása gyakran nem elegendő. A Mexikói-öbölben a közelmúltban bekövetkezett robbanás egy alig 2001-ben épült olajfúrótornyot érintett, és annak ezt követő elsüllyedése minden idők egyik legnagyobb ökológiai katasztrófáját idézte elő. Mindeddig - és a baleset óta már 29 nap telt el - nem sikerült megállítani a szivárgást, és miként Sonik úr is mondta, naponta több mint ötezer tonna olaj ömlik az öböl vizébe.
Erre a súlyos szennyezésre olyan időpontban került sor, amikor sok faj, amelyeknek nagy része kiveszőfélben van, éppen szaporodási időszakának csúcspontján jár. Megemlíteném itt a tengeri teknősök öt faját a hét közül, a delfineket, számos cetfélét és több fontos tengeri emlőst. A katasztrófa elkerülhetetlenül az embert is érinti. Ez a robbanás, ez a baleset éppen akkor történt, amikor a térség már éppen kezdett magához térni a Katrina hurrikán pusztító hatásaiból, ráadásul tizenegy életet is követelt.
Ám az Egyesült Államokban intézkedéseket foganatosítanak. A Kongresszus 1981-ben megszavazott egy moratóriumot, amely megtiltotta a tengeri olajfúrást az Egyesült Államok körüli part menti vizek 85%-án. Az Obama-kormány a balesetet követően megerősítette ezt a moratóriumot, jóllehet kezdetben ezzel ellentétes nyilatkozatokat tett. Ugyanakkor azonban folytatódik az olajfúrótornyok üzembe helyezése, főleg az Északi-tengeren. Jelenleg több száz tengeri olajfúrótorony végez fúrásokat, olajat és földgázt keresve.
A Mexikói-öbölben a közelmúltban bekövetkezett baleset igazolta azt a veszélyt, hogy a tengeri olajfúrótornyok valóban megsemmisíthetik a tengeri környezetet. Ennek ellenére az európai jogszabályok szerint a tengeri olajfúrás nem tartozik a veszélyes anyagokat érintő súlyos balesetek veszélyeit szabályozó Seveso-irányelv hatálya alá.
Ez a közelmúltban bekövetkezett katasztrófa jól mutatja: senki sem képes garantálni, hogy nem fog hasonló baleset történni az Európai Unióban, és hogy a megelőző intézkedések puszta növelése időnként nem elegendő. Az Obama-kormányt a katasztrófa kiterjedése meghátrálásra kényszerítette. Talán eljött az ideje annak, hogy az Európai Unió a további megelőző intézkedéseken kívül moratóriumot vezessen be, amely azonnali hatállyal megtiltja a tengeri fúrásokat az EU vizein, hogy lépést tartsunk az USA által bevezetett moratóriummal? Azonnali cselekvésre van szükség, mielőtt a Mexikói-öbölben bekövetkezetthez hasonló baleset kopogtatna a mi ajtónkon is.
Corinne Lepage
az ALDE képviselőcsoport nevében. - (FR) Elnök asszony! A Louisiana partjai előtt felállított olajfúrótorony április 22-i összeomlása felfoghatatlan méretű olajfoltot idézett elő. Ez három fontos kérdést vet fel. Az a tény, hogy előtte semmiféle rendszer nem létezett egy ilyen természetű és ekkora mértékű szivárgás megállítására, ugyanolyan nehezen érthető, mint az, hogy a hatóságok sem ellenőrizték megfelelő módon azt, hogy az olajfúrótorony üzemeltetői milyen biztonsági rendszereket követeltek meg és hajtottak végre a szennyezés kockázatainak elkerülésére, és végül a különösen érzékeny és/vagy sűrűn lakott területek szénhidrogénekkel történő szennyezésével kapcsolatos különleges kockázatok elhárítására. Képviselőtársunk, Sonik úr, éppen az előbb emlékeztetett bennünket arra, hogy milyen katasztrofális következményekkel járna egy ilyen jellegű szennyezés például a Balti-tengeren.
Az Északi-tenger már megtapasztalt legalább két súlyos tengeri olajfúrótorony-balesetet, és ez a terület a világnak azon régiói közé tartozik, ahol a legmagasabb az olajfúrótornyok koncentrációja. Ilyen körülmények között teljességgel elengedhetetlen a helyzet számbavétele annak biztosítása érdekében, hogy ne következhessen be hasonló baleset tengerpartjaink előtt, és nagy örömünkre szolgál az, biztos úr, hogy sor került egy ilyen jellegű kezdeményezésre.
Ennek kapcsán szeretném megkérdezni, hogy milyen intézkedések megtételét tervezi rövid távon a felségvizeinken felállított tengeri olajfúrótornyok biztonságának és baleset-megelőzési képességeinek javítására? Ön minimum-előírásokról beszélt, biztos úr, de ez nem elégséges.
Másodszor: milyen ellenőrzési intézkedések vannak érvényben annak biztosítására, hogy a biztonsági követelményeket teljes mértékben betartsák? Az kevés, hogy papíron vannak biztonsági intézkedéseink; ezeket alkalmazni is kell, és ezeknek alkalmazását pedig ténylegesen nyomon is kell követni. Mit szándékozik tenni annak érdekében, hogy elmozduljunk ebbe az irányba?
Harmadszor: baleset esetén milyen erőforrások állnak rendelkezésre a tengerpart szennyeződésének megakadályozására? Az mind nagyon szép, hogy vannak hajóink és polgári erőink, de mi az, ami a rendelkezésünkre áll? Vajon nem jött-e el az ideje annak, hogy megköveteljük, hogy a gazdasági szereplők rendelkezzenek egyesíthető speciális műszaki felszerelésekkel? Tekintettel arra, hogy mostantól fogva beemeljük az EU jogszabályaiba a környezeti károk meghatározását, nem lehetséges, hogy egy megfelelő kártérítési rendszerről és a kapcsolódó pénzügyi garanciákról is gondoskodnunk kell?
Végül: az olajtársaságok egyre nagyobb mélységekben tevékenykednek, ami nagyon megnehezíti a beavatkozást baleset esetén és a tengeri környezetet is veszélyezteti. Milyen intézkedéseket terveznek a nagyobb mélységekben, és különösen a távoli északon folytatott tengeri olajkitermelés tekintetében?
Végezetül visszatérek arra a kérdésre, amelyet képviselőtársunk, Arsenis úr az előbb felvetett: vajon nem lehetséges-e, hogy eljött az ideje egy kiterjesztett moratórium mérlegelésének ugyanolyan feltételek mellett, mint amelyeket az Egyesült Államok be akar vezetni? El akarunk távolodni és el is kell távolodnunk az olajra épülő társadalomtól. Vajon nem jött-e el az ideje annak, hogy ezt megtegyük?
Isabelle Durant
a Verts/ALE képviselőcsoport nevében. - (FR) Elnök asszony, biztos úr! Én is úgy érzem, hogy le kell állítanunk azokat, akik az iparban Istennek képzelik magukat.
Az iparosodott országok ma minden korábbi időszaknál erősebben szomjazzák az olajat. Fúrnak minden elképzelhető helyen és egyre nagyobb mélységeket érnek el, ami nyilvánvaló módon növeli a balesetek kockázatát. Az utóbbi időben az ipar a biztonság és a környezet rovására támogatta a feltárást és a kitermelést; most már csaknem egy hónapja napi 800 000 liter nyersolaj ömlik a Mexikói-öbölbe, amelynek környezeti és gazdasági kára katasztrofális lesz. Óriási szakadékot látok az egyre nagyobb és nagyobb mélységekben folytatott kitermelésre fordított kolosszális összegek, valamint a megelőzésre és a kockázatok előrejelzésére szánt végletesen elégtelen források között.
Képviselőtársaimhoz hasonlóan én is több intézkedést követelek. Először is szerintem le kell folytatnunk az összes olajfúrótorony auditálását és ellenőriznünk kell állapotukat, hogy mennyire biztonságosak és hogy betartják-e az előírásokat. Magától értetődik, hogy az olajfúrótornyokat akkor is ellenőriznünk kell, ha ezek az ellenőrzések a tagállamok hatáskörébe tartoznak, és a Bizottságnak ellenőriznie kell magukat az ellenőrzéseket is.
Úgy gondolom továbbá, hogy egyszer s mindenkorra meg kell óvnunk a legsérülékenyebb ökoszisztémákat. Ebben a tekintetben, valamint az ön által annak megállapítása érdekében benyújtott - üdvözlendő - kezdeményezés tekintetében, hogy képesek lennénk-e megbirkózni ilyen körülményekkel, amennyiben hasonló baleset történne tengerpartjaink előtt, úgy gondolom, hogy Európának kezdeményezéseket kell tennie a legsérülékenyebb ökoszisztémák egyszer s mindenkorra történő megóvása érdekében. Gondolok itt például Alaszkára. Az Antarktisz erőforrásainak védelmét célzó megállapodáshoz hasonló nemzetközi megállapodásra van szükségünk, és Európának kell az ilyen jellegű munka és egy ilyen típusú megállapodás élén járnia.
Végezetül, ha még mindig szükségünk van indítékra, ez nagyszerű ok arra, hogy többet fektessünk be a megújuló energiákba, méghozzá mihamarabb. A vulkán - nem mondom ki a nevét, mert kimondhatatlan - intő jel volt a számunkra a légi közlekedés kérdésében; hasonló módon ez a szörnyű baleset is egy újabb jel az olajkitermelés kapcsán. Ideje felismernünk, hogy már magunk mögött hagytuk az olaj bárhol és bármi áron történő kitermeléséért folytatott esztelen versenyt.
Giles Chichester
az ECR képviselőcsoport nevében. - Elnök asszony! Üdvözlöm a biztos úr nyilatkozatát. A világ elképedve figyeli mind a sérült csőből kiáramló roppant mértékű gáz- és olajkitörést, amely a Mexikói-öbölben bekövetkezett robbanást és katasztrófát követte, mind pedig az ipar és az Egyesült Államok hatóságainak szemmel látható alkalmatlanságát a kitörés leállítására; csak remélhetjük, hogy a legújabb fejlemények sikeresnek bizonyulnak majd.
Amint ezt már munkatársaink is említették, nekünk is vannak saját tapasztalataink, amelyeket az északi-tengeri olajfúrótorony-balesetek kapcsán szereztünk. Első számú példaként a Piper Alpha balesetére gondolok, és meggyőződésem, hogy ebből sokat tanultunk. De gondoljunk arra, hogy hatalmas különbség van a Mexikói-öböl vízmélysége, ahol ők tevékenykednek, valamint az Északi-tenger mélysége között. Szeretnék mindenkit óvatosságra inteni, nehogy sietve fogadjunk el új jogszabályokat. Először is biztosan tudnunk kell, mi történt. Biztosaknak kell lennünk abban, hogy a jelenlegi szabályok nálunk megakadályozhatták volna ennek az eseménynek a bekövetkeztét, és biztosaknak kell lennünk abban, hogy bármilyen új szabály képes lenne azt megakadályozni.
Balesetek és váratlan sorscsapások bármikor bekövetkezhetnek, és ezeket nem lehet teljes biztonsággal megakadályozni. Amit megtehetünk ezeknek megelőzése érdekében, annak bizonyára vannak határai. Még valamit szeretnék a figyelmükbe ajánlani a viszonylagos kockázatok mérlegelése kapcsán: az ilyen jellegű balesetek kissé más megvilágításba helyezik az atomenergia viszonylagos biztonságát.
Elie Hoarau
a GUE/NGL képviselőcsoport nevében. - (FR) Elnök asszony! A Mexikói-öbölben felállított olajfúrótorony szivárgása környezetvédelmi és gazdasági szempontból egyaránt súlyos katasztrófa. A jelek szerint történtek bizonyos szabálytalanságok, amikor az Egyesült Államok belügyminisztere megadta a fúrási engedélyeket. Ez megbocsáthatatlan felelőtlenség, amelynek következményei kiszámíthatatlanok és ezek nemcsak az Egyesült Államokat érintik.
Tudjuk, hogy szerte a világon az egyes országok sok száz tengeri fúrást engedélyeznek, és ha ezeket az engedélyeket ugyanilyen felelőtlenül adták ki, az súlyos problémákat fog okozni az egész világnak. Az egyik legkülső európai régió, valamint a tengerentúli országok és területek (PTOM) európai parlamenti képviselőjeként, amely szinte teljes egészében szigetekből, áll, összesen csaknem 130 szigetből, három kontinens mentén szétszórva, hangot kell adnom a szigeteinkért érzett mélységes aggodalmamnak a tengeri olajkitermelési projektek fényében. Ezért nagyon fontos, hogy az Európai Unió, amelynek példát kell mutatnia, a legszigorúbb módon felülvizsgálja saját tengeri olajfúrótornyainak biztonsági és megelőző intézkedéseit.
Ezenkívül a véletlenszerű vagy a különféle tevékenységek okán bekövetkező olajkiömlések során, amelyeket nem feltétlenül Európa idéz elő, a becslések szerint minden évben több tízezer tonna olaj kerül a tengerbe. Vajon nem jött-e el az ideje annak, hogy az Európai Unió lépéseket kezdeményezzen annak érdekében, hogy a tengeri olajfúrótornyok mostantól fogva egy megkérdőjelezhetetlen tudományos hatóság fennhatósága alá tartozzanak, amelyet nemzetközi hatóság formájában kellene létrehozni?
Koppenhága után és Cancún előkészítéseként az Európai Uniónak minden erejével egy valódi globális kormányzás előmozdításán kellene fáradoznia, már ami a mélytengeri erőforrások kutatását, védelmét és kitermelését érinti.
Hans-Peter Martin
(DE) Elnök asszony, biztos úr! A "Sváb-tenger” szomszédságában lakó emberként szeretném önt felszólítani arra, hogy a Mexikói-öbölben bekövetkezett balesetet, katasztrófát vegye ugyanolyan komolyan, mintha a saját Bodeni-tavunkban került volna erre sor. Akkor a továbbiakban nem lenne ivóvize, és az én szülővárosomban nem lenne több fesztivál, annak minden drámai következményével és járulékos hatásával együtt.
Mit jelent ez? Bizonyos ön abban, hogy a tőlünk távoli - más szavakkal az Északi-tengeren és a Balti-tengeren lévő - olajfúrótornyok valóban képesek ellenállni azoknak a viharos körülményeknek, amelyekkel az éghajlatváltozás következtében számolnunk kell? Bizonyos ön abban, hogy az önök Európai Tengerbiztonsági Ügynöksége valóban felkészült egy hasonló helyzet kezelésére? Ön említette a jó koordinációt. Már gyakran tapasztaltunk zavarokat az egyes országok közötti rádiókapcsolatokban. Ellenőrizték-e ezt, még mielőtt bekövetkezne valamilyen vészhelyzet? Ha ténylegesen történik valami, milyen jogi helyzet vonatkozik az olajtársaságok ellen benyújtott keresetekre? Nem lenne hasznos egy kockázati alap létrehozása ezzel kapcsolatban?
Végül nyilvánvaló-e az ön számára, hogy az Egyesült Államok megfigyelő hatóságai túl szorosan összefonódtak az olajtársaságokkal? Ki tudja-e zárni, hogy nekünk nem kell ugyanezzel a problémával számolnunk európai szinten? A kikötés nem szólhat így: "Mindent megtehetnek, kivéve ..”.
Elena Oana Antonescu
(RO) Én is üdvözlöm a Bizottság kezdeményezését. Nagyon fontosnak tartom e téma megvitatását, jóllehet a baleset nem valamelyik európai uniós tagállam joghatósága alá tartozó területen következett be.
Jelenleg nagyon sok olajfúrótorony végez olajkitermelést a tagállamok felségvizein. Ennek a tevékenységnek a fokozódására kell számítanunk, mivel a Nemzetközi Energiaügynökség becslései szerint jelenleg a tengeri olajkészleteknek alig 5%-át ismerjük. Feltétlenül látnunk kell, milyen tapasztalatokat kell leszűrnünk a Mexikói-öbölben bekövetkezett katasztrófából, és mi a mostani helyzet azokon a vizeken, ahol az EU tagállamai hasonló kitermelési tevékenységeket folytatnak. Szükség esetén további intézkedéseket is kell tennünk az ezeken az olajfúrótornyokon dolgozó munkavállalók biztonságának javítása érdekében, és további intézkedésekre van szükség azoknak a baleseteknek a megakadályozása érdekében, amelyek katasztrofális következményekkel járnának Európa sérülékeny régióira nézve.
Egy újabb lecke, amit meg kell tanulnunk a Deepwater Horizon katasztrófájából, valamint a múltbeli tapasztalatokból: nagyon gondosan oda kell figyelnünk a működési engedélyek kiadására és a jelenlegi szerződéskötési gyakorlatokra. Gondoskodnunk kell arról, hogy a társaságok ne vonhassák ki magukat a felelősségvállalás alól. Annak a társaságnak, amely egy bizonyos mértékű, speciális biztonsági intézkedésekkel kezelendő kockázattal is együtt járó üzletet köt, és amely hatalmas bevételekre tesz szert, a következmények elviselésére is készen kell állnia baleset esetén.
Ha figyelemmel kísérték e katasztrófa Egyesült Államokon belüli kivizsgálását, akkor láthatták, hogy a több cég között kialakított szerződéses kapcsolatok láncolata lehetővé teszi, hogy a társaságok áthárítsák egymásra a felelősséget, miközben az olaj továbbra is ömlik a tengerbe. Nem engedhetjük meg hasonló helyzet kialakulását itt, Európában. Ezért kell megvizsgálnunk e terület jogi szabályozását, és ezért kell továbbfejlesztenünk a jogi kereteket, hogy csökkenthessük az ilyen jellegű események bekövetkeztének kockázatait.
A múltbeli tapasztalatok azt mutatják, hogy a balesetek nyomában hatalmas emberi és környezeti veszteségek járnak, mert a felelősség megállapítására szolgáló eljárások akár évekig is elhúzódhatnak. A Bizottságnak gondoskodnia kell arról, hogy az olajkészletek biztonságos kitermelését szabályozó jogszabályok ne tartalmazzanak túlságosan laza rendelkezéseket, és fel kell mérnie, hogy milyen mértékben kell módosítani ezeket a jogszabályokat annak érdekében, hogy csökkentse a felelősség alóli kibúvás lehetőségét.
Marek Józef Gróbarczyk
(PL) A Mexikói-öbölben bekövetkezett katasztrófa példája arra kényszerít bennünket, hogy alaposan elgondolkozzunk az Európai Unióban folyamatban lévő beruházási projektekről. Az északi gázvezetékről beszélek, amelyet az Európai Parlament ajánlásaival nyíltan szembeszegülve építenek.
A gáz forrása a barents-tengeri orosz Stockman-mező lesz. A projekt évi 24 milliárd m3 gáz kitermelését tervezi az első szakaszban, de ezt később 68 milliárdra akarják emelni. E gázmennyiség kitermeléséhez sok fúrólyukat kell létrehozni nagyon rövid idő alatt. Nem lehet majd leállítani a 148 000 tonna metán áramlását, mert nincsenek szelepek vagy továbbító állomások. A csővezeték sérülése semmiképpen sem fogja annak lezárását jelenteni. A gáz továbbra is ömleni fog mindaddig, amíg a hibát ki nem javítják, mert ha víz kerül a csővezetékbe, akkor az teljesen tönkremegy. Ezért felszólítom a Bizottságot az ilyen jellegű fejlesztési projektek által képviselt veszélyek alapos elemzésére.
Paul Rübig
(DE) Elnök asszony, biztos úr, hölgyeim és uraim! Ez a vita rendkívül időszerű. Még nem sikerült megoldani a problémákat a Mexikói-öbölben, és azt sem tudjuk, hol fognak jelentkezni a következő problémák.
Ez indokolja az első kérdésemet, biztos úr, amely így hangzik: jelenleg milyen területen tud Európa segítséget nyújtani a Közös Kutatóközpont vagy a rendelkezésünkre álló különféle más intézmények szaktudásával, hogy közösen megkísérelhessünk a lehető leggyorsabban és leghatékonyabban megoldást találni a Mexikói-öbölben bekövetkezett katasztrófára? A CO2-kibocsátás 20%-os csökkentésével, valamint a különbözet megújuló energiaforrásokkal történő helyettesítésével az Európai Unió a helyes utat választotta, és a nagyobb hatékonyságon keresztül hatalmas eredményeket érhetünk el. Mit gondol, például elindíthatunk-e új kezdeményezéseket Norvégiával közösen az Európai Gazdasági Térségen belül?
Saïd El Khadraoui
(NL) A többi felszólalóhoz hasonlóan engem is nagyon megdöbbentett az a felismerés, hogy naponta sok százezer liter nyersolaj ömölhet a tengerbe heteken keresztül, és ezt senki sem képes megfékezni. De borzasztóan megdöbbentett az a szörnyű kár, amelyet mindez előidéz, és az a tény is, hogy az érintett társaság, a BP, folyamatosan a tények elbagatellizálására törekszik. Kénytelenek vagyunk szembenézni a tényekkel, pedig még felmérni sem vagyunk képesek a hosszabb távú következményeket.
Ezért elengedhetetlen, hogy nemzeti helyett európai szinten hozzuk meg azokat az intézkedéseket, amelyek ahhoz szükségesek, hogy a jövőben lehetetlenné tegyük az ilyen jellegű események bekövetkezését. Ennek során a szükséges biztonsági rendszerek előírásánál az eljárási és a technikai szempontokat egyaránt figyelembe kell vennünk. Ennek természetesen vannak költségei, de ha nem teszünk semmit, annak költségei nyilvánvalóan sokkal magasabbak lesznek.
Korábban mi vezettük globális szinten azt a kezdeményezést, hogy az olajszállító tartályhajókat kötelező legyen kettős héjazattal ellátni. Szerintem ebben a kérdésben is magunkhoz kellene ragadnunk a vezető szerepet, és jó példával kellene elöl járnunk.
Karin Kadenbach
(DE) Elnök asszony, Oettinger biztos úr! A Környezetvédelmi, Közegészségügyi és Élelmiszer-biztonsági Bizottság tagjaként és a biológiai sokféleség árnyékelőadójaként ez a katasztrófa nyilvánvaló módon személyesen is érint engem. Nagyon sok pusztítást végzett a megőrzendő élővilágban. Valaki ezt ma már elmondta, de az az igazság, hogy balesetek minden óvintézkedés ellenére is történhetnek, mivel a megelőzésnek vannak határai.
A balesetek azonban nem korlátozódnak az olajfúrótornyokra - az atomerőművek sem védettek a váratlan eseményektől és a balesetektől. Ausztriában van egy közmondásunk, amely így hangzik: "Mindig történnie kell valaminek, hogy végre történjen valami?” Más szavakkal: mindig kell történnie egy balesetnek, hogy bármit is megtanuljunk? Ennek az olajkatasztrófának mindnyájunkat rá kell vennie annak mérlegelésére, nem volna-e jobb lemondani az atomenergiáról egész Európában. Minden intellektuális energiánkat és pénzügyi erőforrásunkat a megújuló energiák fejlesztésére kellene összpontosítanunk.
Seán Kelly
(GA) Elnök asszony! Nagyon jó, hogy ma megvitatjuk ezt a fontos kérdést, de nem tudom, hogy mi lesz megbeszéléseink végeredménye, vagy milyen hatást tudunk gyakorolni a nagy társaságokra - az olajtársaságokra, amelyeknek a tulajdonában vannak azok az olajkutak, amelyek ezeket a károkat és ezt a katasztrófát előidézték.
Ugyanakkor a Bizottság dicséretet érdemel azokért az ajánlásaiért, amelyek szerint intézkedéseket kell végrehajtanunk annak érdekében, hogy ne történhessen meg ugyanez a saját térségünkben. Ám ha van valamit meg kell tanulnunk ebből a katasztrófából, akkor az az, hogy kétségbeejtő szükségünk van arra, hogy más forrásokat is hozzáférhetővé tegyünk saját térségünk energiaellátása érdekében, különös tekintettel az olyan természeti energiákra, mint a szél- és a napenergia. Minél előbb megtesszük ezt, annál jobb lesz mindenkinek. Ha nem sikerül ezt megtennünk, akkor az olajtársaságok egyre nagyobb mélységekben keresnek majd olajat az óceánokban, és a mostanihoz hasonló károk és katasztrófák nemcsak egyszer fognak bekövetkezni, hanem újra és újra megismétlődnek. Nem szabad megengednünk, hogy ez megtörténjen.
Silvia-Adriana Ţicău
(RO) Támogatjuk az európai energiainfrastruktúrát érintő beruházásokat, de csak akkor, ha ezek garantálják az építési és termelési tevékenységek teljes biztonságát. Továbbá megragadom ezt a lehetőséget és minden érintettet felszólítok arra, hogy a szénhidrogének víz alatti kitermelésével vagy szállításával kapcsolatos minden projektet kizárólag a megfelelő környezeti hatásvizsgálat elvégzése után hajtsanak végre.
Már több alkalommal is felszólítottam arra, hogy minden tengeri hozzáféréssel rendelkező tagállamban hozzanak létre európai tengeri baleset-megelőzési központokat. Az ilyen jellegű balesetek szintén ebbe a kategóriába tartoznak. Végül, de nem utolsósorban, a szénhidrogének víz alatti kitermelésében és szállításában részt vevő összes társaságnak garanciákat kell felkínálnia, és balesetek bekövetkezte esetére rendelkeznie kell a károk kifizetésére vonatkozó biztosítással.
Zigmantas Balčytis
(LT) Meggyőződésem, hogy az egész világ aggodalommal figyeli azokat az eseményeket, amelyeknek kibontakozása ma is folytatódik a Mexikói-öböl partján. Senki sem látta előre és nem tudta megjósolni, hogy egy ilyen hatalmas ország, a világ vezető nemzete, az Egyesült Államok képtelen lesz kezelni egy olyan helyzetet, amely első pillantásra kezelhetőnek tűnt. Úgy gondolom, hogy mi, európaiak is jelentős pénzalapokkal és emberi erőforrásokkal járulunk hozzá az éghajlatváltozás problémáinak megoldásához. A természet azonban saját követelésekkel áll elő. Nagyon jónak érzem, hogy lehetőségeket kapunk arra, hogy tanuljunk mások hibáiból, de újból szeretném emlékeztetni önöket az északi gázvezeték problémájára, és meggyőződésem, hogy mi, európaiak, politikai felelősséggel tartozunk e gázvezeték kihasználásáért, és arra bátorítom a biztos urat, hogy gondoskodjon arról, hogy újból felülvizsgáljuk az említett gázprojekt kiaknázásának feltételeit is, üdvözlöm továbbá annak lehetőségét, hogy megerősíthetjük Európa saját erőforrás-kapacitásait.
Günther Oettinger
a Bizottság tagja. - (DE) Elnök asszony, tisztelt képviselő urak és hölgyek! Önökhöz hasonlóan én is mindig megdöbbenek, nemcsak biztosi szerepkörömben, hanem polgárként is, amikor már sok éve látom, hogy az ilyen esetekben milyen módon zavarják meg és rombolják szét a természetet.
Megdöbbenésünk ellenére továbbra is nyugodtnak és higgadtnak kell maradnunk, mivel a kapkodás és a hisztéria nem való ide. A Mexikói-öbölben bekövetkezett baleset pontos okai még ismeretlenek. Talán a technológia mondott csődöt? Emberi hiba történt? Bízom abban, hogy az Egyesült Államok kormánya és lakossága azzal az alapossággal keresi majd az okok magyarázatát, amely nekünk is érdekünkben áll itt, Európában.
Abban is hiszek, hogy az Amerikai Egyesült Államok lakossága ugyanazzal a döbbenettel és alapossággal várja a következtetések levonását. Ebben a tekintetben bízom az Egyesült Államokban mint iparosodott országban, műszaki készségeiben és demokráciájában.
Másodszor: magunk mögött kell hagynunk az olaj használatát. Nyilvánvaló azonban, hogy generációkon keresztül az olaj útján jártunk, és ez különösen vonatkozik Európa iparosodott országaira. Polgártársaink 200 milliónál is sokkal több gépkocsival rendelkeznek - önök és jómagam is ilyen eszközökkel közlekedünk. Én nagyon sokat vezetek, és sokat is repülök szolgálati célokból. A hétvégén sok százezer ember repül újból délre és tölti Mallorca szigetén a pünkösdi szünetet. Ami pedig Görögországot és Spanyolországot illeti, azt mondják, hogy csak az idegenforgalom képes megoldani a gazdasági válságot, és ez azt jelenti, hogy több repülőjáratot kell indítani Athén, Palma, Marbella és más úti célok felé. Olajat fogyasztunk valamennyien, önök is és én is. Nekem úgy tűnik, hogy még ez a tiszteletre méltó ülésterem, a tisztelt Ház sem igazán környezetbarát módon épült. Több itt a neonlámpa, mint a képviselő. Mindezek miatt úgy gondolom, hogy egyszerűen tisztában kell lennünk azzal, hogy még sok éven keresztül sok olajra lesz szükségünk, de ennek ellenére teljes erőbedobással kell haladnunk az olajtól távolodó úton: 20% megújuló energiaforrás tíz év alatt.
Az év folyamán elkészítjük az "Útiterv 2050” című dokumentumot, és beterjesztjük önök elé a különféle alternatívákat. Szakértői vélemények szerint négy évtizeden belül elérhetjük azt a célt, hogy energiaszükségletünk 80%-át nem fosszilis tüzelőanyagokból, így tehát nem olajból fogjuk nyerni. Az elektromobilitás jelenti az egyik lehetőséget ezen a téren, de a gépkocsik többsége még sok évig nem elektromos meghajtású lesz, hanem olajból nyeri az energiát, dízelolaj és benzin formájában.
Egyértelmű, hogy az Északi-tengerben vagy a Mexikói-öbölben végrehajtott olajkutatási célú fúrások számos ország számára a függőség csökkentésére irányuló törekvéseket jelképezik. E nélkül, a saját készleteink nélkül, még nagyobb mértékben ki lennénk szolgáltatva az OPEC-országoknak és más olyan országoknak, amelyeket nem mindig a demokrácia jellemez.
Van azonban egy döntő különbség: az Északi-tengerben a fúrásokat 150-200 méteres mélységű vízben hajtják végre, míg a Mexikói-öbölben a vízmélység 3000, sőt akár 4000 méter is lehet, és itt sokkal rosszabbak a biztonság garantálásának lehetőségei. A 150-200 méteres mélységet személyzettel ellátott tengeralattjáróval is el lehet érni. A Mexikói-öbölben az emberek alapvetően távol vannak a veszély forrásától, távol a műszaki biztonságtól.
Bízom továbbá a tagállamokban is. Minden okunk megvan arra, hogy bízzunk nemzeti hatóságainkban és az Egyesült Királyságban, a Németországban, a Norvégiában és a Dániában működő műszaki csoportjainkban. Bízom továbbá abban a partnerségben, amely jelenleg az Európai Unió és hatóságaink (az Európai Tengerbiztonsági Ügynökség - EMSA), valamint a nemzeti biztonsági munkacsoportok között áll fenn, továbbá kiváló, magas szintű, együttműködésre épülő biztonság tapasztalható az Európai Unió és a part menti tagállamok között.
Természetesen az Északi Áramlat esetében is meg kellett vizsgálnunk a biztonság kérdését. Ez kiterjedt a bonyolult biztonsági és jóváhagyási folyamatokra is, amelyeket mind végrehajtottak, és szeretném egyértelművé tenni, hogy az Északi Áramlat valószínűleg a világ legmodernebb és legbiztonságosabb gázvezetéke lesz. Itt is van egy döntő különbség: ha valaha is probléma lesz a gázvezetékkel, a gázt el lehet majd zárni a forrásánál vagy a parton. Az Északi Áramlat nem hasonlítható össze azzal, ami a Mexikói-öbölben zajlik.
Végezetül, azt az utat kell választanunk, amelyen eltávolodhatunk az olajtól, de évtizedekre lesz szükség ahhoz, hogy végigmenjünk ezen az úton. A politikában és a társadalomban is mindenkinek ezt az ösvényt kell választania. Az oda vezető úton időközönként ellenőriznünk kell, hogy biztonsági előírásaink, törvényeink, iránymutatásaink és biztonsági munkacsoportjaink a legmagasabb színvonalat képviselik-e. Feltettük a vonatkozó kérdéseket. Ősszel, amikor már ismerni fogjuk az okokat, amikor már a kezünkben lesznek a válaszok, amikor már kiszedtük az információkat energiaipari vállalatainkból, örömmel beszámolunk önöknek a további információkról. Meggyőződésem, hogy az energiaipari vállalatok nagyon is tisztában vannak a helyzet súlyosságával.
Van még egy záró megjegyzésem. Már léteznek a bírság jellegű kártérítési kötelezettségek jogi alapjai. Egyébként ezt az Egyesült Államokban egyetlen érintett fél sem vitatja. Ha egyértelmű, ki a vétkes, az érintett felet terheli a felelősség, és már látjuk, hogy ez az összeg milliárdokra rúghat. Az európai környezetvédelmi jogban és nemzeti környezetvédelmi rendeleteinkben egyértelmű a károkozás és a bírság jellegű kártérítési kötelezettségek kérdése. Ez is megerősíti az elővigyázatosság elvét a biztonság tekintetében.
Feltételezem, hogy néhány hét múlva tudni fogjuk, hogy itt, Európában van-e bármilyen jogi vagy technikai jellegű tennivalónk, és utána örömmel visszajövünk, hogy beszámoljunk erről a Parlamentnek. Az önök szavai azt is megmutatják, hogy - függetlenül attól, hogy melyik párthoz tartoznak -, mennyire fontos önöknek, hogy előrelátóan és elővigyázatosan cselekedjenek ebben a tárgykörben, és nem siették el a reagálást közvetlenül a katasztrófa bekövetkezte után. Így dolgozunk mi a Bizottságban.
Elnök
A vitát lezárom.
Írásbeli nyilatkozatok (az eljárási szabályzat 149. cikke)
András Gyürk
írásban. - (HU) Az amerikai partoknál lévő mélytengeri fúrótorony katasztrófája után nekünk is érdemes pár tanulságot megfogalmaznunk. Mindenekelőtt ki kell jelentenünk: bár a mélytengeri fúrás a legmodernebb ipari technológiákat vonultatja fel, ma még nem kockázatmentes. Azt is egyértelművé kell tennünk: a magánberuházások térnyerése az olajszektorban nem eredményezheti, hogy a politikai döntéshozók lemondjanak a szigorú környezetvédelmi szabályozás jogáról. Az amerikai olajkatasztrófa jó alkalom arra, hogy az EU is felülvizsgálja saját biztonsági előírásait. Ezek ugyanis ma még túl általánosak. Gondoljunk csak a környezeti hatásvizsgálatokra vonatkozó irányelvre, vagy éppen a munkabiztonságra vonatkozó keretszabályozásra. A felülvizsgálat azért is indokolt, mert azok a szabályok, amelyek valamivel konkrétabbak, inkább a katasztrófa bekövetkezése utáni lépésekre összpontosítanak. A megelőzéssel kapcsolatos szempontok így háttérbe szorulnak. Az amerikai példából okulva egyértelműen le kell határolni az olajkút-tulajdonosok, -üzemeltetők és a felügyelő hatóságok felelősségi köreit. Az ipari szabványok és a vállalatok önkéntes felajánlásai nem jelentenek megnyugtató megoldást. Egyértelmű, jogszabályokban lefektetett biztonsági garanciákra van szükség.
