Genoptagelse af sessionen
Formanden.
Jeg erklærer Europa-Parlamentets session, der blev afbrudt torsdag den 13. februar 2003, for genoptaget.

Evans, Jonathan (PPE-DE).
Hr. formand, efter at have fremsat den pågældende anmodning taler jeg nu ikke blot på vegne af de 36 medlemmer, men også på vegne af min gruppe. Jeg vil gerne henlede Parlamentets opmærksomhed på artikler i belgiske, tyske og britiske aviser i denne weekend med ret alvorlige påstande om, at Europa-Parlamentet og medlemmer af Kommissionen kan være blevet vildledt i relation til bevisførelsen af Andreasen-sagen. Problemerne er opstået i relation til den rapport, som kommissær Kinnock tilsyneladende skulle have bemyndiget inden suspensionen af Kommissionens regnskabschef. Både pressen og kilder fra Kommissionen har citeret fra denne rapport. Det er vigtigt, at rapporten offentliggøres, så Parlamentet får fuldt kendskab til sagen. Det er ikke kun vigtigt i forbindelse med hele Andreasen-sagen, men også i forbindelse med dechargeproceduren for budgettet, der skal gennemføres i løbet af de næste par uger.
Kommissionen kan ikke tillade sig at offentliggøre udvalgte afsnit fra Kommissionens dokumenter og fastslå, at samme dokumenter er fortrolige i henhold til rammeaftalen. Jeg vil derfor foreslå over for Parlamentet, at Kommissionen på mødet i morgen kl. 17.00 skal redegøre for sin holdning til dette dokument, der tilsyneladende er en rapport fra chefen fra den interne revisionstjeneste med disse alvorlige påstande. Dokumentet skal offentliggøres, og Parlamentet skal have mulighed for at danne sig et indtryk af sagen. Jeg anmoder derfor om Parlamentets godkendelse af mit forslag om, at Kommissionen skal deltage i mødet kl. 17.00 for at drøfte disse alvorlige beskyldninger.
Barón Crespo (PSE).
Hr. formand, jeg troede, at Loch Ness-uhyret viste sig om sommeren, men det lader til, at det viser sig hele året.
Det er femte eller sjette gang, at Parlamentet ikke har fulgt forretningsordenen. Hr. Evans har helt korrekt udtalt, at disse spørgsmål ikke skal behandles inden for dechargeproceduren, men drøftes i Budgetkontroludvalget.
Min gruppe mener derfor, at vi, når vi behandler disse spørgsmål, frem for at benytte os af afsløringer i visse landes aviser i weekenden, som jeg er sikker på, at hovedparten af Parlamentet slet ikke har set, og selv om jeg har stor respekt for ytringsfriheden, skal følge vores procedurer og overholde reglerne i forretningsordenen og traktaten samt den specifikke institution, som udgør Kommissionen.
Hr. formand, vi kan derfor ikke støtte dette malplacerede forslag, og vi mener, at Parlamentet skal fortsætte sit arbejde i overensstemmelse med de fastsatte procedurer.
Watson (ELDR).
Hr. formand, det er vigtigt, at vi som Parlament ikke træffer forhastede foranstaltninger på grund af et par journalister. Jeg har forstået det sådan, at sagen omhandler et notat, der er dateret den 21. maj 2002. Siden da er der sket en stor udvikling med reformprocessen under opsyn fra Budgetkontroludvalget, som hr. Kinnock uden tvivl vil konsultere i denne sag.
Det forekommer os, at sagen faktisk behandles i forbindelse med Casaca-betænkningen, der omhandler mange af disse spørgsmål. Jeg kan forstå, at forfatteren til det pågældende notat, hr. Muis, skal deltage i Budgetkontroludvalgets møde i denne uge, og jeg vil foreslå, at udvalgets medlemmer spørger ham, om han i dag ville skrive det samme notat, som han gjorde i maj sidste år. Der er tilsyneladende sket en stor udvikling siden da, og der er formentlig tale om en storm i et glas vand.
Cohn-Bendit (Verts/ALE).
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg tror, at vi skal passe meget på. Hvis det brev, vi netop har modtaget i dag, eller det memorandum, om De vil, taler sandt, har vi et reelt og meget alvorligt problem. Det er derfor nødvendigt, at sagen drøftes i det ansvarlige udvalg og alt efter udfaldet af denne drøftelse udmunder i et forslag til betænkning fra Europa-Parlamentet, ligesom vi under den næste Bruxelles-session skal have en dechargeforhandling.
Jeg kan ikke se, hvorfor man skal forhandle om et spørgsmål uden først at have drøftet det i det ansvarlige udvalg, og jeg mener virkelig, at det er rigeligt blot at følge tempoet i journalisternes såkaldte afsløringer. Parlamentet er ikke journalisternes stikirenddrenge, og Parlamentet skal have sin egen arbejdsrytme, ellers ender det med, at vi sætter hvad som helst på dagsordenen.
Theato (PPE-DE)
. (DE) Hr. formand, det forholder sig faktisk således, at jeg først her i weekenden fik et notat, der stammer fra sidste år, og som jeg er meget overrasket over. Overrasket, fordi dette notat ikke er kommet noget før, og fordi jeg åbenlyst heller ikke har fået det fra Kommissionen, i betragtning af de mange spørgsmål, vi har stillet Kommissionen, især også vedrørende bogholderi og regnskab. Jeg ved ikke, hvordan mine kolleger forholder sig. Jeg har endnu ikke haft lejlighed til at undersøge sagen. Men det kommer også i anden række nu.
Det er vigtigt - som jeg konstaterede med forbløffelse - at generaldirektøren for intern revision besøger os på det møde, der er berammet til i aften kl. 19.00. Men det har jeg ikke noget kendskab til. Han er heller ikke inviteret. Jeg har forsøgt at nå ham pr. telefon, så jeg kunne få oplysninger om denne besked. Det var ikke muligt. Han var til møde.
Vi skal naturligvis ikke drøfte decharge på minimødet, dét emne bliver behandlet i plenarforsamlingen til april. Men det er selvfølgelig ret vigtigt nu. Vi skal om otte dage stemme om i udvalget, hvordan vi skal gå frem med dechargen, hvilket forslag vi skal stille plenarforsamlingen.
Ud fra den betragtning haster det virkelig meget med at få sagen opklaret. Jeg ved virkelig ikke, hvornår jeg skal gøre det, så den kan blive behandlet behørigt hos os i udvalget. Vi vil naturligvis tale om det i aften. Men jeg mener nu, at vi burde have vidst besked, når en sådan sag kommer på bordet, og at vi burde drøfte det med hinanden.
Cohn-Bendit (Verts/ALE).
Hr. formand, det er faktisk meget simpelt. Enten stemmer Sikkerhedsrådet tirsdag aften, eller det stemmer onsdag. Det vil sige, at enten stemmer det før os, eller også stemmer det efter os. Hvis det stemmer efter os, finder jeg det vigtigt, at der foreligger en beslutning fra Europa-Parlamentet, der anmoder de medlemsstater, som er repræsenteret i Sikkerhedsrådet, om at stemme imod Englands, Spaniens og USA's forslag til resolution. Sagt på en anden måde finder jeg det vigtigt, at der foreligger en beslutning fra repræsentanterne for de offentlige opinioner og de europæiske folk, som anmoder staterne om at bruge deres stemme i Sikkerhedsrådet til at afvise tanken om krig.
(Henvendt til hr. Panella, som forsøgte at afbryde ham: Helt ærligt, Panella! Du var i det mindste født i 1938, det var jeg ikke. Det er den eneste forskel, og jeg tilskriver denne tankegang din alder, for ellers er det ikke særlig snedigt, det, du lige sagde. Det er ikke særlig snedigt!)
Hvis Sikkerhedsrådet imidlertid stemmer før os, mener jeg, at Europa-Parlamentet bør tage stilling til denne afstemning. Så vi bør under alle omstændigheder onsdag tage stilling til det, der bliver eller er blevet besluttet, for at give udtryk for de europæiske befolkningers holdning.
Poettering (PPE-DE).
Hr. formand, kære kolleger, jeg har altid beundret det engagement, vores ærede kollega hr. Cohn-Bendit udviser, når han fremfører sine synspunkter, men jeg vil dog også gerne bede om, at vi holder os til logikken og den historiske udvikling i denne sag her i Parlamentet. Det er jo ikke første onsdag, vi har en udførlig forhandling om denne frygtelige udvikling i Irak-krisen, og vores gruppe har altid været fortaler for at agere inden for det internationale samfunds rammer - bare så det er hævet over enhver tvivl.
Men, hr. Cohn-Bendit, De ved - som alle andre parlamentsmedlemmer - at vi stemte om sagen i december. Der er ingen grund til at stemme om det igen på hvert møde, så der kan fremføres nye aspekter. Parlamentets holdning er derimod klar, PPE-DE-Gruppens holdning er klar, og jeg tror også, at de andre grupper - i hvert fald et flertal af grupperne - ønsker, at det er den én gang vedtagne parlamentsholdning, der gælder, og at vi ikke skal udveksle holdninger hver eneste gang under stort postyr. Alle får lejlighed til at sige deres mening på onsdag, og jeg anbefaler, at vi gør det med den påkrævede alvor og seriøsitet, som er passende for krisen. Derfor er vi modstandere af en ny beslutning.
Wurtz (GUE/NGL).
Hr. formand, af grunde, som sandsynligvis er en smule anderledes end hr. Poetterings, er min gruppe heller ikke for en ny beslutning, fordi vi - ikke i december, hr. Poettering, men den 30. januar - allerede vedtog en beslutning, som meget tydeligt fastslog, at et flertal i Parlamentet afviser en væbnet aktion uden en FN-resolution. Det er således den beslutning, der stadig gælder i dag. Hvis situationen skulle ændre sig, er det indlysende, at den også gør det for os.
Hvad mere er, finder afstemningen i Sikkerhedsrådet ifølge vores oplysninger under alle omstændigheder sted, før vi har haft tid til at reagere på den.
Barón Crespo (PSE).
Hr. formand, det er en særlig følsom situation, da der kan ske meget på et minut, og da der finder begivenheder sted, som giver håb om, at den beslutning, der blev godkendt af et flertal i Parlamentet i januar - ikke december - fortsat vil være gældende.
Jeg vil ikke spå om, hvad der sker i Sikkerhedsrådet. Vi har en forhandling med Rådets formand, hr. Papandreou, onsdag morgen, og jeg mener, at Parlamentet under disse omstændigheder vil være fuldt ud i stand til at tage spørgsmålet om beslutningen op til fornyet overvejelse på nuværende tidspunkt. Vi har stadig tid nok, og det er langt mere fornuftigt end at vedtage en holdning nu.

Hernández Mollar (PPE-DE)
. (ES) Hr. formand, jeg har på vegne af udvalget anmodet om, at afstemningen om beslutningen udsættes til det andet delmøde i marts i Bruxelles.
Da det er et meget kompliceret og følsomt emne, skal vi på et ekstraordinært møde i eftermiddag drøfte det i udvalget, og på onsdag vil vi afholde endnu et møde efter Kommissionens redegørelse. Da det som sagt er et følsomt emne, der kræver nøje overvejelse, mener jeg, at det er bedre at udsætte afstemningen om beslutningen til denne måneds delmøde i Bruxelles, naturligvis sammen med præsentationen af de tilsvarende ændringsforslag fra de politiske grupper.

Watson (ELDR).
Hr. formand, jeg beklager, at jeg må komme med modargumenter over for min efterfølger om et spørgsmål som dette, men jeg mener, at vi, ligesom vi helt korrekt skal anmode Budgetkontroludvalget om hurtigst muligt at undersøge påstandene om den reformproces, der har været emnet for adskillige avisartikler i weekenden, også skal anmode Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender om at se på sagen. Det, der er på spil, er risikoen for, at USA kommer med en anmodning om at få adgang til databaser vedrørende europæiske flypassagerer, som vil være i strid med vores egen lovgivning om databeskyttelse og udgøre en invasion af vores borgeres frihedsrettigheder. Hvis Parlamentet ikke fastlægger en holdning i denne uge, er vi efter min opfattelse magtesløse. Vi skal kraftigt understrege, at vi tager afstand fra USA's anmodning og Kommissionens eventuelle aftaler om en sådan anmodning.
Buitenweg (Verts/ALE).
Mange tak, hr. formand, der er noget, jeg faktisk godt kunne tænke mig at få klarlagt. Det glæder mig meget, at vi skal stemme om spørgsmålet i denne uge, da det er tydeligt, at USA allerede modtager oplysninger. Vi har derfor klart brug for denne uge til at sætte en stopper for det. Men jeg er ikke helt klar over, hvem der har ansvaret. Er det korrekt, at Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender skal drøfte spørgsmålet i aften? Det vil jeg hilse meget velkomment, men hvis det er tilfældet, skal vi have udarbejdet en beslutning i aften med efterfølgende afstemning på onsdag. Det vil jeg hilse meget velkomment. Det vigtigste er at nå frem til en beslutning i denne uge, det næstvigtigste er, at Udvalget om Borgernes Rettigheder og Friheder og Retlige og Indre Anliggender tager hånd om sagen. Hvis det ikke kan lade sig gøre i aften, håber jeg, at vi kan holde et yderligere hastemøde i morgen for at sikre, at det relevante udvalg har overblik over sagen.

Formanden.
Så vidt jeg har forstået, foretrak grupperne, at udvalget udarbejder beslutningsforslaget. Medmindre der er modstridende opfattelser, bliver det sådan. Det eneste spørgsmål vedrører tidspunktet for afstemningen. Parlamentets klare holdning er, at afstemningen skal finde sted på torsdag som fastlagt i udkastet til dagsorden.
(Parlamentet fastsatte arbejdsplanen)

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er indlæg af et minuts varighed om politisk vigtige sager.

De Rossa (PSE).
Hr. formand, jeg vil gerne overbringe en meddelelse, som jeg modtog, da jeg var i New York i sidste uge. Jeg mødte en gruppe, der kalder sig "September 11 Families for Peaceful Tomorrows". De er pårørende til nogle af ofrene fra 11. september, og de bad mig om at gøre klart over for Parlamentet, at de ikke ønsker hævn. De ønsker ikke en krig imod Irak. De ønsker en fredelig fremtid for deres egne børn, børn i Irak og børn i hele verden.
De håber på Europas støtte, og derfor vil jeg bede Dem om at kontakte præsident Bush og regeringslederne i alle medlemslandene for at overbringe den meget klare beslutning, som Parlamentet traf for nogle uger siden om, at der ikke er noget grundlag for en unilateral eller forebyggende krig, og at inspektørerne skal have tilstrækkelig tid til at afslutte den fredelige afvæbning af Irak.
Formanden.
Jeg vil med glæde overbringe de amerikanske myndigheder Parlamentets synspunkter, ligesom jeg gjorde over for Rådet for et par uger siden.

Wurtz (GUE/NGL).
Hr. formand, jeg vil gerne på vegne af min gruppe, Den Europæiske Venstrefløjs Fællesgruppe/Nordisk Grønne Venstre, kraftigt afvise den uværdige forfølgelse, som havnearbejderne blev genstand for for et øjeblik siden her i Parlamentet. Deres protest er i vores øjne legitim, og vi tilslutter os den. Vi må være klar over, at det direktivforslag, som de anfægter, kun sigter mod at trække lønningerne ned, hverken mere eller mindre, og således tillade ansættelse af arbejdere, som ikke hører til på havnen, til at udføre arbejdet i deres sted. Hvilket betyder, at deres status, deres erhverv og deres beskæftigelse ødelægges, og så kræver vi, at de møder op med blomster foran de europæiske institutioner! Jeg finder denne form for politiforfølgelse uacceptabel! Vi må lytte til dem og høre dem og derefter genoverveje direktivforslaget.
Helmer (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil også gerne klage over politiet uden for bygningen, men det er i forhold til parlamentsmedlemmerne og ikke havnearbejderne. Jeg ankom fra Basel med bus med en række kolleger fra forskellige lande blot for at finde dørene afspærret. Der var ikke nogen umiddelbare sikkerhedsproblemer, der var ingen demonstranter, men det franske politi nægtede os adgang til bygningen. Da jeg forsøgte at udøve min ret som parlamentsmedlem, blev jeg fysisk forhindret, og der var en del pinlig skubben og råben.
Det kan bestemt ikke være i overensstemmelse med traktaten, når politifolk fra en medlemsstat forhindrer parlamentsmedlemmer i at udøve deres hverv. Det er en hån mod Parlamentet og det, vi står for. Jeg vil være taknemmelig, hvis De vil kontakte de relevante myndigheder og sikre - for det første - at der ikke opstår lignende situationer, og - for det andet - at de pågældende franske politifolk får en orientering om parlamentsmedlemmers rettigheder og forpligtelser.
Plooij-van Gorsel (ELDR).
Jeg vil understrege, at jeg ikke er modstander af liberaliseringen af havnetjenester, men jeg vil protestere imod den franske hærs paranoide beskyttelse af vores parlamentsbygning imod eventuelle demonstranter. Det drejer sig jo ikke om en barak eller et militærakademi, det drejer sig om et parlament, og parlamentsmedlemmerne nægtes adgang til deres eget parlament af arrogante machotyper.
Først beder de os om at forlade taxaen, bilen eller bussen det forkerte sted, og når taxaen er kørt, siger de, at vi skal gå endnu 400 m. Der var ikke en eneste demonstrant i miles omkreds, blot soldater, der beskyttede bygningen og ikke parlamentsmedlemmerne. Det er 117. gang, at Strasbourg og den franske regering har gjort det umuligt at arbejde her i Strasbourg. Vores fly aflyses, eller vores biler fjernes, og nu nægtes vi adgang til vores eget parlament. Jeg tror, at det er på tide at gøre noget ved det.
Grossetête (PPE-DE).
Hr. formand, jeg ville blot sige til mine kolleger, at jeg er en smule overrasket. De beklager sig på den ene side i Bruxelles over, at der ikke er nogen sikkerhed, og at de indimellem bliver overfaldet. Her hvor der træffes alle forholdsregler for at værne om Deres sikkerhed, er De ikke tilfredse. Der må trods alt være logik i tingene!
(Bifald fra højre)

Van Orden (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil gerne endnu en gang rejse sagen om flyspottere i Grækenland. Som De ved, blev de arresteret den 8. november 2001. Under retssagen den 26. april 2002 blev mange af dem idømt fængselsstraffe, men under appellen den 6. november 2002 blev alle tilstedeværende frifundet for alle anklager.
Det viste sig at være de gode nyheder. De dårlige nyheder er, at deres kaution stadig ikke er betalt fire måneder efter frifindelsen. Kautionen er sat til 9.000 engelske pund pr. person, og det er et betydeligt beløb, og jeg vil gerne anmode Dem om at henlede det græske formandskabs opmærksomhed på denne sag og anmode om hurtig indgriben for at afhjælpe denne beklagelige situation, der naturligvis er meget vanskelig for flyspotterne og deres familier.
Formanden.
Vi vil følge op på sagen.

Karamanou (PSE).
Hr. formand, der er noget, som jeg gerne vil gøre opmærksom på. Jeg besøgte Tyrkiet for et par dage siden som en del af en præsentation, hvor der deltog seks parlamentsmedlemmer. Jeg vil gerne starte med at sige, at vi glæder os meget over Tyrkiets store fremskridt i retning af opfyldelse af Københavnskriterierne i de seneste måneder.
Jeg vil dog også henlede opmærksomheden på, at det tidligere parlamentsmedlem, Leyla Zana, har siddet i fængsel i omkring 10 år nu. Da hr. Erdogans politiske frihed og rettigheder blev sat på spil under hans borgmesterperiode i Istanbul, forsvarede vi hans menneskerettigheder og retten til politisk frihed, og det er alt andet lige uacceptabelt, at en vinder af Sakharov-prisen skal sidde i et tyrkisk fængsel i 10 år.
Jeg vil bede Dem om at anmode den tyrkiske regering om at løslade Leyla Zana straks og uden betingelser.
Formanden.
Som De ved, har det været Parlamentets faste holdning i mange år, og jeg vil med glæde reagere på spørgsmålet, som De har rejst igen, i lyset af Deres besøg.

Guy-Quint (PSE).
Hr. formand, jeg retter min henvendelse til Dem og hele Parlamentet om de to kvinder, Maria og Natacha Illiasovas, kvaler, som betyder, at de siden sommeren 2001 har siddet fængslet i Tallin i Estland. Vi er flere, der har rettet henvendelse til Estland og til Kommissionens delegation i Tallin, for disse kvinder er fængslet på grund af, at en forretningsmand er blevet myrdet af to professionelle mordere. Man mener, at de har finansieret mordet. Det eneste vidne er en estisk politimand, som har nægtet at udtale sig. Men de to kvinder har siddet i fængsel i mere end 18 måneder uden retssag, det vil sige, at de aldrig har haft et åbent retsmøde. Alle deres forhør er foregået for lukkede døre. De offentligt beskikkede advokater offentliggør ikke en eneste af sagens akter og fortæller dem absolut intet om deres skæbne og om den igangværende sag.
Hr. formand, kunne De genoptage Deres bestræbelser på, at rettighederne, rettighederne, som vi forstår dem her i Europa-Parlamentet, menneskerettighederne, kvindens rettigheder og de personlige rettigheder respekteres i Estland for Natacha og Maria Illiasova?
Formanden.
Jeg har taget det til efterretning og vil som følge af anmodningen forsøge at følge op på sagen.

Santini (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil benytte mig af, at kommissæren, fru Reding, er til stede, og stille hende et præcist spørgsmål. Det drejer sig om Kommissionens beslutning - der så afgjort er lidt pinlig - om at afskaffe budgetpost B3-1026 på sportsområdet, hvor man støtter et sportsprogram med sigte på forberedende foranstaltninger til en fællesskabspolitik, og dette sker på baggrund af indkaldelse nr. 33 af 2002 fra Direktoratet for Kultur og Sport under Generaldirektoratet for Uddannelse og Kultur. Der var to spørgsmål, som blev behandlet, nemlig sport som et pædagogisk redskab for unge og bekæmpelsen af dopingproblemet. Pludselig sagde Kommissionen, at der ikke var flere penge, eftersom udvidelsen medførte store udgifter. Det er en helt utilstrækkelig forklaring. Det er det ikke mindst, fordi mange projekter allerede var afsluttet, og det er det også, i betragtning af at næste år - hvilket De sikkert husker, hr. formand - er Det Europæiske År for Uddannelse gennem Idræt. Der var tale om et program, hvor man forberedte dette år, og jeg kunne godt tænke mig at vide, hvorfor det er blevet afskaffet.

Formanden.
 Kommissæren kan måske frem for at svare nu tage det til efterretning og meddele Kommissionens synspunkter til det pågældende medlem senere.

Cappato (NI).
Hr. formand, jeg har taget ordet for at bede Dem om information om Europa-Parlamentets deltagelse i det ministermøde, der finder sted i forbindelse med Narkotikakommissionens møde i Wien den 16. og 17. april 2003, hvor man efter de fem første katastrofale år ønsker at gøre status over FN's 10-årsplan for narkotikabekæmpelse, som i teorien burde føre til en fuldstændig udryddelse af narkotika i hele verden inden 2008, men som i stedet kun fører til en fornyet tilsidesættelse og krænkelse af de personlige friheder og rettigheder på dette område.
Jeg er lige kommet hjem fra en rejse, som gik til Sydamerika og navnlig til Peru, hvor krigen om kokaplantagernes fjernelse i øjeblikket destabiliserer hele området og fremmer terrorismen. Der er med andre ord endnu en krig, som bør stoppes. Vi skal benytte os af den lejlighed, som mødet i april giver os. Jeg håber, at Parlamentet deltager på behørig vis, og at parlamentsmedlemmerne også opfordrer regeringerne i deres lande til udtrykkeligt at anmode om reformer og om en evaluering af de internationale konventioner og narkotikapolitikker.

Formanden.
Vi har en delegation, der deltager. Hr. Cappato kan måske indhente oplysninger og derefter kontakte de kolleger, der skal repræsentere os.

Tannock (PPE-DE).
Hr. formand, jeg blev dybt skuffet over, at initiativet til oprettelse af et undersøgelsesudvalg vedrørende Den Palæstinensiske Myndigheds misbrug af EU-midler ikke engang blev drøftet på Formandskonferencens møde i torsdags. Over en tredjedel af Parlamentets medlemmer underskrev en begæring herom, og dette kontroversielle spørgsmål, der har fået stor pressebevågenhed og interesse fra vælgerne i vores valgdistrikter, fortjener ikke at blive fejet ind under gulvtæppet uden en demokratisk forhandling.
Hensigten med artikel 151 kan da ikke være at give de politiske grupper ret til at beslutte, at sagen ikke engang skal drøftes i plenum, når så mange medlemmer betragter det som et meget alvorligt spørgsmål. Jeg vil gerne have Deres afgørelse vedrørende de korrekte procedurer i henhold til artikel 151, stk. 3, da Parlamentets demokratiske troværdighed nu står på spil.

Formanden.
Spørgsmålet blev drøftet indgående af Formandskonferencen i Strasbourg for to møder siden. Spørgsmålet er behandlet helt korrekt i henhold til forretningsordenen. Hvis der er kolleger, som har spørgsmål vedrørende forretningsordenen, er det en helt anden sag. Jeg vil sende Dem en redegørelse over den procedure, der blev fulgt, og fortolkningen af de relevante artikler.

Berès (PSE).
Hr. formand, jeg vil gerne kommentere grundlaget for artikel 8 i vores forretningsorden. Den nugældende franske lovgivning fastslår, at ethvert medlem af Europa-Parlamentet, som udnævnes til et hverv, der er uforeneligt med medlemskab af Europa-Parlamentet og herunder hvervet som formand for et departementsråd, af samme årsag ophører med at udøve sit mandat. Den lovgivende myndigheds intention med at undgå en klagefrist eller valgfrist er tydelig, eftersom den også forudser det tilfælde, hvor EU-parlamentsmedlemmet bringes i en situation, hvor uforeneligheden gælder udøvelsen af et mandat og ikke længere et hverv.
I tilfælde af uforenelighed med et mandat imødeser han konsekvenserne af en indsigelse mod valget, hvilket ikke sker, såfremt det drejer sig om uforenelighed med et hverv. Lovens ånd og bogstav er klare, og hvis hr. Charles Pasqua var i stand til at stille op til dette valg, kendte han også de øjeblikkelige konsekvenser af det.
Men siden vores sidste plenarforsamling er Charles Pasqua, medlem af Europa-Parlamentet, den 27. februar blevet genvalgt som formand for departementsrådet for Hauts de Seine. Det kunne se ud til, at de kompetente myndigheder i mit land ikke har anmeldt afslutningen på hr. Pasquas mandat til Dem.
Hr. formand, i Deres egenskab af garant for denne institution er det Deres opgave at stille spørgsmål om konsekvenserne af den nye situation til de kompetente myndigheder i mit land, for Charles Pasqua er ikke længere medlem af Europa-Parlamentet i henhold til fransk lovgivning, og vi bør konstatere, at mandatet er ledigt.
Formanden.
Jeg skal lige undersøge det nærmere, men i henhold til artikel 8, stk. 4, skal uforenelighed normalt meddeles formanden for Parlamentet af den pågældende medlemsstats myndigheder. Jeg kan kun bekræfte, at reglerne indtil videre er overholdt, hverken tjenestegrenene eller jeg har modtaget en meddelelse fra den pågældende person.

Sumberg (PPE-DE).
Hr. formand, min ven hr. Tannocks indlæg om, at vi ikke har haft en grundig forhandling om beslutningsforslaget vedrørende Den Palæstinensiske Myndigheds brug af EU-midler, er ikke et spørgsmål om, hvorvidt det er lovligt. Jeg er sikker på, at artiklerne i forretningsordenen er overholdt. Jeg har ingen betænkeligheder på det punkt.
Jeg har til gengæld betænkeligheder vedrørende det politiske aspekt. 170 medlemmer af Parlamentet har anmodet om en forhandling, og en lille gruppe har på et lukket møde besluttet, at der ikke skal være nogen forhandling. Hvis vi er demokratiske og tror på, at Parlamentet har en betydning, skal vi fokusere på debat. Det var en fejl og et kedeligt budskab at sende, ikke blot til medlemmerne, men til den brede offentlighed, der nu ved, at en lille gruppe personer nægtede dem retten til at blive hørt, trods den pågældende beslutning. Det var snarere en fejltagelse end et spørgsmål om legalitet.

Formanden.
Jeg tager Deres punkt til efterretning. Jeg vil sende et svar til Dem og hr. Tannock.
Anmodningen fra de 170 medlemmer vedrørte oprettelsen af et undersøgelsesudvalg. Det var ikke en anmodning om en forhandling. I henhold til forretningsordenen har Formandskonferencen bemyndigelse til at afgøre, hvorvidt der skal oprettes et undersøgelsesudvalg. Proceduren blev fulgt i denne forbindelse.
Jeg vil ikke desto mindre skrive til Dem angående oplysninger og fortolkninger. Vi kan vende tilbage til emnet, hvis der er andre kolleger, som er utilfredse med situationen.

Souladakis (PSE).
Hr. formand, for ca. to uger siden arresterede de britiske myndigheder en græsk studerende, fordi han ifølge pressen indsamlede materiale til en afhandling om terrorisme. Jeg ved godt, at det er op til de britiske myndigheder at afgøre, på hvilket grundlag de arresterer studerende, men de har pligt til at orientere de græske myndigheder som medlemsstat i EU, og det har de ikke gjort.
Det er uacceptabelt og må ikke ske igen. Vi lever ikke mere i tider med enevælde. Vi samarbejder inden for nogle fastsatte rammer, og medlemslandene skal orientere hinanden, hvis de har grund til at arrestere borgere i de pågældende lande.
Ortuondo Larrea (Verts/ALE).
Hr. formand, ærede kommissærer, jeg er især glad for Deres tilstedeværelse. I henhold til EU's charter om grundlæggende rettigheder, som er godkendt af Parlamentet, er enhver forskelsbehandling på grund af sprog eller tilhørsforhold til et nationalt mindretal forbudt, og der værnes om princippet om ytringsfrihed og fri adgang til oplysninger uden indblanding fra offentlige myndigheder.
Hr. formand, ærede kommissærer, den baskiske befolkning har været udsat for endnu mere magtmisbrug og diskrimination fra de spanske myndigheder. Som en forebyggende foranstaltning - og hr. Aznar brugte samme argument for at retfærdiggøre krigen i Irak - er avisen Egunkaria lukket - og jeg står her med et eksemplar - det eneste dagblad, der udgives udelukkende på baskisk, og ikke blot på baskisk, men - ifølge meget højtstående eksperter - på europæernes primitive sprog.
Og for at prøve at retfærdiggøre noget, der ikke kan retfærdiggøres, har indenrigsministeren i hr. Aznars regering udstedt en fælles erklæring med højesteretsdommeren. Dette usædvanlige tiltag sætter spørgsmålstegn ved Spaniens overholdelse af princippet om adskillelse af offentlige beføjelser.
Avisen er lukket som en forebyggende foranstaltning og har gjort alle medarbejderne arbejdsløse, og denne foranstaltning er truffet uden at opfylde bestemmelserne i artikel 129 i den spanske strafferet, hvorpå afgørelsen er truffet, da myndighederne ikke har tilladt den påkrævede høring af avisens juridiske repræsentanter. Det betyder, at der ikke har været noget forsvar, og at afgørelsen er ulovlig.
Der har ikke været fremlagt et eneste belastende bevis vedrørende avisens indhold, da det er en pluralistisk, objektiv og demokratisk avis. Den er simpelthen lukket, fordi den forsvarer baskernes ret til egen identitet og eget sprog.
Endvidere blev avisens direktør fængslet og senere løsladt. Men han har anklaget den spanske civilgarde for tortur, og det fører os endnu længere tilbage, hvis det er muligt, til de tider ?
(Formanden afbrød taleren)

Formanden.
Undskyld, at jeg afbryder. Vi har overskredet tiden. Det var et udmærket synspunkt, men jeg måde bede Dem om at overholde tidsfristen.

Galeote Quecedo (PPE-DE).
Hr. formand, højesteretsdommeren udstedte en kendelse, der forklarer, at selskaberne Egunkaria Sortzen og Egunkaria samt den avis, som sidstnævnte udgiver, har tilknytning til ETA, og ifølge denne kendelse afhørte dommeren selskabets direktører og idømte fem ud af 10 personer ubetinget fængselsstraf efter anklager om tilknytning til en terrorgruppe.
Hr. formand, det bør ikke komme som nogen overraskelse efter 1992, hvor den daværende indenrigsminister for den baskiske regering, den nuværende præsident for det baskiske parlament, udtalte, at Egunkaria var en del af ETA, samt 1993, hvor talsmanden for det baskiske nationalistparti offentligt udtalte, at ETA deltog i udnævnelsen af avisens ledelse. Det drejer sig ikke om spørgsmålet om sprog, men om den manipulation, som nogle personer ønsker at foretage for at opnå stemmer den 25. maj, og det, hr. formand, er ganske enkelt forkasteligt.
Formanden.
Jeg beklager over for de af mine kolleger, der ønsker at få ordet, men vi har overskredet tiden.
(Protest fra fru Laguiller, der fastholdt, at formanden havde ignoreret venstrefløjen)

Formanden.
Vi har en forretningsorden, og den bestræber jeg mig på at overholde.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er Kommissionens redegørelse om den almindelige overenskomst om handel med tjenesteydelser (GATS) inden for rammerne af WTO, herunder den kulturelle mangfoldighed.

Lamy
Hr. formand, tjenesteydelserne er et af de nye områder inden for international handel, som direkte angår de sociale præferencer og livsstilen, og som derfor i højere grad en varer vækker bekymringer hos borgerne og deres repræsentanter. Disse bekymringer angår især gennemsigtigheden af de internationale forhandlinger, opretholdelsen af vores offentlige tjenester og behandlingen af udviklingslandene, hvis jeg skal tro de spørgsmål, som er stillet fra en række parlamentsmedlemmer. De afspejles i øvrigt i de forslag til beslutning, som er stillet Deres forsamling. Inden vi begynder at tale om EU's tilbud i forbindelse med åbningen af markedet for tjenesteydelser, vil jeg gerne kort minde om målene med denne forhandling.
Lad os først minde om, i hvilken ånd Unionen fører disse forhandlinger. Det drejer sig om at forfølge vores offensive økonomiske interesser, samtidig med at vi skal sørge for at forsvare vores europæiske samfundsmodel og give udviklingslandene mulighed for at få bedre fodfæste i verdensøkonomien. Det er denne afvejning, der ligger til grund for Kommissionens forslag.
Lad os også for at afværge nogle uoverensstemmelser minde om, at vores mål med at åbne markedet for tjenesteydelser intet har at gøre med jeg ved snart ikke hvilke liberaliseringer i alle retninger. Det, vi drøfter, er en kombination af markedsadgang og regler. De to ting kan ikke skilles ad, hvis vi ønsker at nå vores mål med denne internationale forhandling, nemlig at vende væksten i en positiv retning, indlemme udviklingslandene i verdenshandelen og sikre, at åbningen af disse markeder respekterer forskellige kollektive præferencer eller værdier i vores samfund.
Vi mener i Kommissionen, at forhandlingerne om tjenesteydelserne af flere årsager både er i de industrialiserede landes og i udviklingslandenes interesse. Først og fremmest kan man ikke længere adskille handelen med varer fra handelen med tjenesteydelser, overordnet set. Uden adgang til de kvalitetssystemer, som leverer forsikrings-, finansierings- og revisionsydelser samt telekommunikation, transport og distribution, er en nutidig økonomi ikke længere konkurrencedygtig. Dette gælder såvel de industrialiserede lande som udviklingslandene. Dernæst har EU meget at vinde ved disse forhandlinger. Tjenesteydelserne er den europæiske økonomis mest dynamiske sektor. De står hos os for to tredjedele af BNP og af beskæftigelsen. Endelig er tjenesteydelserne ofte en akilleshæl for mange udviklingslande, hvis eksportevne er begrænset af en meget lav produktivitet og manglende konkurrence i deres tjenesteydelsessektorer. De fleste af disse lande er i øvrigt ganske bevidste herom, hvilket kan ses af det faktum, at mere end halvdelen af de forespørgsler, som Unionen har modtaget om åbning af markedet for tjenesteydelser, netop kommer fra udviklingslande som f.eks. Kenya, Indien, Mali, Gambia, Egypten, Mauritius, Brasilien osv. for blot at nævne nogle få.
Men taler disse argumenter af den grund for en fuldstændig liberalisering eller en deregulering eller privatisering af tjenesteydelserne? Afgjort ikke. En lang række tjenesteydelser er genstand for handler, som med rette er strengt reguleret, og incitamenterne til handel med tjenesteydelser skal overholde denne lovramme, som er fastlagt af de kompetente, offentlige myndigheder. Det er årsagen til, at Unionen efter vores mening har gjort ret i at vælge WTO som den overordnede ramme for åbningen af markederne for tjenesteydelser. I modsætning til en holdning, som man af og til hører, sikrer de multilaterale forhandlinger mere gennemsigtighed og bedre opførsel fra medlemsstaternes side, eftersom de er baseret på nogle klare regler, som er kendt og accepteret af alle de aktører, som er til stede under forhandlingen. Uden en verdenshandelsorganisation ville forhandlingerne om tjenesteydelserne foregå på et udelukkende bilateralt grundlag uden fælles spilleregler, hvilket utvivlsomt ville øge presset på udviklingslandene. Set fra det synspunkt er Verdenshandelsorganisationen, som om nogen er en multilateral organisation, således en nyttig og nødvendig garant imod ukontrolleret liberalisering.
Når rammen er lagt fast, følger forhandlingen nogle principper, som det er godt at få gentaget i store træk her i Europa-Parlamentet for at sikre, at drøftelsen foregår på et klart og præcist grundlag.
Det første princip er, at forhandlingerne angår handelen med tjenesteydelser og ikke den måde, hvorpå de reguleres i det enkelte land. Medlemsstaterne bevarer hele deres frihed til at indføre de regler, de ønsker, og betro forvaltningen af disse tjenesteydelser til offentlige eller private virksomheder. WTO-forhandlingerne har intet at gøre, hverken direkte eller indirekte, med de beslutninger om privatisering, som nogle medlemsstater måtte træffe.
Det andet princip er, at det enkelte land frit kan bestemme, hvilke sektorer det har tænkt sig at åbne for den internationale konkurrence, og hvilke sektorer det ønsker at holde lukket. Jeg minder om, at beslutningerne i WTO træffes ved konsensus, hvor hver stat har en stemme. Det er ikke muligt at indgå en aftale uden om f.eks. udviklingslandene, hvoraf de mest udviklede som Kina, Indien og Brasilien udmærket er i stand til at manifestere sig.
Det tredje princip er, at der ikke er nogen branchegensidighed i forhandlingen. USA kunne f.eks. meget vel beslutte at åbne for uddannelsessektoren, uden at dette forpligter andre medlemsstater til at følge med i forhandlingen.
Det fjerde princip er, at de regale offentlige tjenesteydelser er udelukket fra drøftelserne. Den almindelige overenskomst om handel med tjenesteydelser dækker ikke de tjenesteydelser, som hverken leveres på et kommercielt grundlag eller i konkurrence med andre leverandører. Det er således kun fra det øjeblik, medlemsstaterne beslutter sig til at sende deres offentlige tjenesteydelser ud på det frie marked, at de er underlagt reglerne på dette marked og kan indgå i forhandlingen.
Det femte og sidste princip, når det drejer sig om store offentlige forsyningspligtydelser - uddannelse, sundhed, kultur, vand, energi og offentlig transport - er, at det enkelte land frit kan vælge mellem forskellige muligheder. Det kan oprette tjenesteydelsen som et offentligt eller privat monopol. Det kan åbne markedet for tjenesteydelser for konkurrerende leverandører, men begrænse adgangen til nationale virksomheder. Det kan også f.eks. åbne markedet for tjenesteydelser for nationale og udenlandske leverandører, men uden at indgå nogen multilateral forpligtelse i henhold til den almindelige overenskomst om tjenesteydelser, som dækker de udenlandske virksomheders ret til at levere tjenesteydelser på lige fod med de nationale leverandører, men det kan stadig frit vælge, om de eventuelt skal nyde godt af den samme behandling som de nationale leverandører. Under alle omstændigheder omfatter åbningen, når den én gang er accepteret, udelukkende ikke-diskrimination og medfører på ingen måde et afkald på at udøve lovgivende magt på området.
Den almindelige overenskomst om tjenesteydelser blander sig således ikke i spørgsmål om definition af offentlige tjenesteydelsers opgaver, deres organisation eller deres finansiering. Set fra det synspunkt bevarer medlemmerne af WTO deres fulde frihed. Disse beskyttelsesmure er efter vores mening de bedste garantier for, at Europa, samtidig med at det nyder godt af de fordele, som er forbundet med åbningen af handelen med tjenesteydelser, kan fortsætte med at udvikle sin egen model for offentlige forsyningspligtydelser. Det er bedre for den europæiske sociale model end at udelukke de offentlige forsyningspligtydelser fra den almindelige overenskomst om tjenesteydelsers anvendelsesområde, et forslag, jeg har haft lejlighed til at debattere både her og der. Jeg mener, at en sådan udelukkelse ville være kontraproduktiv, for den ville udmønte sig i udarbejdelsen af en udtømmende og multilateral liste over tjenesteydelser, som betragtes som offentlige forsyningspligtydelser, og åbne for en multilateral forhandling om det ønskede omfang af denne liste, et spørgsmål, som de enkelte medlemmer af WTO kan have hver deres opfattelse af. Jeg mener, at vi ville risikere i sidste ende at få en liste, som var mere begrænset end det, Unionen selv ville ønske.
Nu kommer jeg til selve forhandlingerne. Hvad er vores målsætninger? At eliminere eller reducere en række barrierer for adgang til flere sektorer, hvor Unionen råder over virksomheder i verdensklasse inden for telekommunikation, tjenesteydelser til virksomheder, erhvervstjenester, finansielle tjenesteydelser, byggebranchen, distribution, transport, energi og turisme. For at kunne realisere disse offensive målsætninger skal Unionen fremsætte et substantielt tilbud.
Vores forepørgsler og tilbud er selvfølgelig ikke ren improvisation. De er resultatet, nedskrevet i konkrete forhandlingsdokumenter, af politiske retningslinjer, som blev opstillet i december 2000 efter drøftelse med de andre europæiske institutioner, Rådet og Parlamentet. Siden er disse dokumenter, som belyser vores holdning til forhandlingerne, blevet offentliggjort vidt og bredt, f.eks. på vores hjemmeside.
Forespørgslen hos WTO-partnerne, som blev foretaget i juli, dækker en række sektorer, som er blevet offentliggjort, og som jeg kan vende tilbage til. Jeg præciserer, at disse forespørgsler ikke søger hverken at sløjfe de offentlige tjenester eller at privatisere de offentlige virksomheder. Unionen har ikke sendt en eneste forespørgsel om sundhedsvæsenet eller om de audiovisuelle tjenesteydelser til noget land, og kun USA har modtaget en forespørgsel fra os, som er begrænset til private videregående uddannelser.
Hvad angår tilbuddene, har vi i Kommissionen i begyndelsen af februar fremsendt forslaget til tilbud til Rådet og Parlamentet, hvori vi har forsøgt både at svare på forespørgslerne fra de industrialiserede lande og fra udviklingslandene med særlig vægt på de forespørgsler, vi har modtaget fra udviklingslandene. Med hensyn til sektorer foreslår vi at svare på de forespørgsler, vi har modtaget om finansielle tjenesteydelser, computertjenesteydelser, telekommunikation, transport, distribution, posttjenester, erhvervstjenester og turisme. Og i den forbindelse ønsker vi at gøre en særlig indsats for at tage hensyn til forespørgslerne fra udviklingslandene ved at foreslå at styrke Unionens forpligtelser omkring midlertidig bevægelighed for personer. Dette tilbud er udarbejdet med henblik på en fuldstændig bevarelse af de offentlige tjenesteydelser inden for Unionen, og det vil jeg vende tilbage til, før jeg slutter af. Der er ikke foreslået en eneste ny forpligtelse på undervisnings- og sundhedsområdet, og vi foreslår ikke nogen forpligtelse på området for audiovisuelle tjenesteydelser. Det vil jeg vende tilbage til sammen med min kollega Viviane Reding.
Kommissionen har i sit arbejde i høj grad ladet sig inspirere af de kommentarer, som den har modtaget som svar på en offentlig høring, der blev påbegyndt i slutningen af efteråret. Jeg pointerer, at vores forslag til tilbud stadig for indeværende er fortroligt, hvad angår detaljerne, for at give medlemsstaterne tilstrækkeligt råderum til at forhandle, og for at De af Dem, som har adgang til tilbuddets detaljer, kan arbejde med dem. Jeg ved, og jeg er udmærket klar over, at De ikke er helt tilfredse med den fortrolighedsgrad, som nærværende tekst er blevet fremsendt under, i hvert fald nogle af Dem, og det er grunden til, at vi har gjort vores bedste for at bidrage til en informeret parlamentarisk debat. Det vidner dagens møde om tillige med mine møder i det udvalg, jeg rapporterer til.
Min sidste kommentar i dette spørgsmål om gennemsigtighed er, at jeg har truffet en beslutning om at offentliggøre vores endelige forslag i deres helhed. EU bliver det første medlem af Verdenshandelsorganisationen, som træder ind på den sti. Det har jeg gjort for at opfylde en række anmodninger, som i øvrigt for en stor dels vedkommende stammer fra Europa-Parlamentet. Min beslutning omfatter ikke henvendelserne til tredjelande. Hvis jeg offentliggjorde disse henvendelser, ville en række af vores forhandlingspartnere opfatte en sådan offentlighed som et forsøg på at lægge pres på dem, hvilket ikke ville være godt for vores forhandlingsposition.
To ord om to sektorer, inden for hvilke det aktuelle forslag ikke indeholder noget tilbud. Først og fremmest er det handelen med tjenesteydelser på energiområdet. Vi foreslår ingen styrkelse af vores forpligtelser på dette stadium, mens vi afventer afslutningen af de igangværende projekter i WTO om klassificering af tjenesteydelserne på energiområdet i overenskomsten om tjenesteydelserne.
Hvad angår handelen med tjenesteydelser inden for opsamling, rensning og forsyning af vand, foreslår vi heller ikke nogen forpligtelse på nuværende stadium, dels fordi vi ikke har modtaget nogen forespørgsel inden for sektoren, og dels fordi vi også ønsker i samarbejde med vores WTO-partnere at klarlægge præcist, hvad der hører under levering af tjenesteydelser inden for denne sektor. Når det være sagt, er det et område, hvor vi har store offensive interesser, hvilket nogle af vores medlemsstater allerede har gjort opmærksom på.
Min sidste kommentar, før jeg siger lidt om kulturel mangfoldighed og den audiovisuelle sektor, er, at vi i dag er nået til tilbuddene. Vi er nået til de indledende forhandlinger, og vores åbningstilbud vil naturligvis kun udmunde i en aftale, såfremt andre i løbet af forhandlingen også skulle vise sig rede til at fremme vores europæiske operatørers adgang til deres markeder for tjenesteydelser.
Lad os til slut tale om handelen med kulturelle og audiovisuelle tjenesteydelser og om kulturel mangfoldighed. Kulturen og nærmere betegnet den audiovisuelle sektor er ikke udelukket fra Den almindelige overenskomst om handel med tjenesteydelser. Unionen har ganske enkelt ved afslutningen på Uruguay-runden valgt at bevare sin nuværende og fremtidige handlefrihed fuldstændigt ved ikke at indgå nogen forpligtelser i form af markedsadgang og national behandling inden for denne sektor. Vi holdt endvidere på det tidspunkt fast i en lang række af undtagelser fra mestbegunstigelsesklausulen, som giver os mulighed for at forskelsbehandle tredjelandene, hvad angår Unionens interne behandling af deres audiovisuelle produktioner. Det er denne handlefrihed, der med en fælles betegnelse blev kaldt "kulturel undtagelse", og som er blevet omdøbt til "bevarelse af den kulturelle mangfoldighed".
Kommissionens mandat til de igangværende forhandlinger består i at beskytte de politiske krav om bevarelse og fremme af den kulturelle mangfoldighed. Helt naturligt holder vi os derfor tæt op ad vores mandat og foreslår ikke nogen forpligtelse på området for audiovisuelle tjenesteydelser under disse forhandlinger. Eftersom promoveringen af den kulturelle mangfoldighed er omfattet af EF-traktaten, er den naturligvis en del af vores handelspolitik. Nogle af WTO-medlemmerne har allerede delagtiggjort os i deres forventninger til den audiovisuelle sektor, nemlig USA, Brasilien og Japan. Også andre, som f.eks. Indien, har erklæret deres offensive interesser uden dog at have fremsendt nogle præcise forespørgsler. Man kan derfor sagtens fornemme, at interesserne er delt mellem industrialiserede lande og udviklingslande, og vi skal - og det tror jeg, er fru Redings og min egen holdning her i dag - være helt klar over, at promoveringen af den kulturelle mangfoldighed ikke skal reduceres til, at hver medlemsstat forsvarer sin egen nationale industri. Det drejer sig ikke om at skabe en ny, skjult protektionisme, som ikke ville overbevise nogen. Vi tror, at vi bedre ville kunne overbevise især udviklingslandene om legitimiteten af vores diskurs, hvis vi er i stand til at udvise reel imødekommenhed over for mangfoldigheden, og set fra den synsvinkel har vi brug for en offensiv tilgang. Jeg har ansvaret for den defensive del af denne sag. Min kollega Viviane Reding, som har ansvaret for den offensive del, vil nu fortælle Dem, hvor langt vi er nået.
Reding
Hr. formand, mine damer og herrer, som De ved, har EU altid erklæret sit engagement i kulturel mangfoldighed, et engagement, som også er en forpligtelse, der er indskrevet i traktatens artikel 151. Vores ambition er at forene befolkningerne og ikke blot opbygge et frihandelsområde. Og ifølge den tankegang er respekten for kulturel og sproglig mangfoldighed i Unionen et grundlæggende princip, som Unionen er forpligtet til at forsvare i de internationale handelsforhandlinger, som min kollega hr. Lamy netop har sagt, men også i aktive og proaktive politikker for at få indflydelse på vores kulturpolitikker.
Unionen er ligeledes kaldet til på internationalt niveau at fremme såvel bevarelsen som respekten for denne mangfoldighed, som udgør det nødvendige fundament for en interkulturel dialog og for kulturel udveksling på verdensplan. I den forbindelse er Unionen en af de største aktører i en styret globalisering, som lever op til befolkningernes forventninger. Det europæiske projekt er på især det kulturelle område uforeneligt med en form for globalisering, som ville stræbe mod at udviske de nationale, regionale og lokale identiteter og true sprogenes og kulturernes mangfoldighed. De forhandlinger om kulturel mangfoldighed, der finder sted i diverse internationale fora, viser i øvrigt tydeligt, at Europa ikke står isoleret. På det punkt har vi nogle allierede.
Jeg ser, at Kommissionens og EU's svar på den kulturelle mangfoldighed kredser om tre hovedtemaer. For det første, som Pascal Lamy forklarede, en fast holdning i WTO, der giver sig udslag i, at der ikke er indgået nogen aftaler med hensyn til liberaliseringen af de audiovisuelle og kulturelle tjenesteydelser for at bevare den nødvendige frihed til at opretholde og udvikle Fællesskabets og nationale programmer, hvis målsætning er den kulturelle mangfoldighed. For det andet øget kulturel udveksling, som tager hensyn til den kulturelle mangfoldighed på verdensplan, f.eks. via en overvejelse omkring samarbejdspolitikkerne. I den forbindelse forekommer valoriseringen eller styrkelsen af Unionens rolle i kultursamarbejdet med tredjelandene mig yderst betydningsfuld, for Unionen er en af de ledende aktører, når det drejer sig om at skabe solidaritet mellem Nord og Syd. For det tredje Unionens aktive deltagelse i de internationale drøftelser om kulturel mangfoldighed.
Mine damer og herrer, jeg er personligt overbevist om hensigtsmæssigheden og nødvendigheden af en sådan overvejelse, for globaliseringen skaber en række spørgsmål, som liberaliseringen af samhandelen alene ikke kan svare på. Det er derfor vigtigt, at vi er til stede i internationale instanser som f.eks. UNESCO for at forhandle om den kulturelle mangfoldighed og for at forsvare den. På nuværende tidspunkt har Kommissionen ikke truffet nogen beslutning om form og indhold af et eventuelt internationalt program for kulturel mangfoldighed, men jeg mener, det er vigtigt at fortælle Dem, at Kommissionen er til stede i de instanser, hvor disse drøftelser finder sted. Jeg er i øvrigt glad for, at det græske formandskab ønsker at uddybe drøftelsen på fællesskabsniveau om kulturel mangfoldighed i almindelighed og om dens aspekter i relation til international lovgivning med henblik på det uformelle Råd (kultur) i slutningen af maj. Jeg regner med at bidrage til formandskabets ønske om at koordinere medlemsstaternes overvejelser ved at videregive visse informationer om især den igangværende proces i UNESCO til ministrene for at nære forhandlingen om dette spørgsmål mellem europæiske nationer.
Et andet aspekt er uddannelse. Den vigtigste ting at huske er, at de offentlige tjenester ikke er truet af GATS. For det første fastlægger overenskomsten en generel bestemmelse, som beskytter en lang række offentlige tjenester, det vil sige de tjenester, som ydes på et grundlag, der hverken er kommercielt eller konkurrencepræget. For det andet har medlemsstaterne selv for de tjenester, som ikke skulle være dækket af disse undtagelser, ret til på et grundlag, som kan være meget detaljeret, et såkaldt bottom up approach, at beslutte, for hvilke sektorer og undersektorer de vil give adgang til deres markeder eller national behandling. For det tredje kan de selv efter at have valgt markedsadgang eller national behandling vedhæfte nogle betingelser til deres forpligtelser, som pointerer de restriktioner, de anvender i henhold til deres nationale lovgivning. Og endelig for det fjerde anerkender GATS medlemsstaternes ret til at fastholde eller indføre love eller bestemmelser, som gælder adgang til kvalitetstjenester og til rimelige priser. Det er tilfældet med forpligtelserne vedrørende alment udbud af posttjenester.
Lad os tage eksemplet med et område, som vi og De er særligt optaget af, nemlig uddannelse. Fællesskabets og dets medlemslandes forpligtelser i forbindelse med Uruguay-runden angår udelukkende privatfinansieret uddannelse. De offentlige tjenester på uddannelsesområdet er på ingen måde dækket af disse forpligtelser, og målet med de indgåede forpligtelser er at sikre, at statsborgerne og operatørerne fra partnerskabslandene i det omfang, at der findes et marked for private tjenesteydelser, kan få adgang hertil på samme betingelser som statsborgerne i det omtalte land. Og selv for den private sektor, som er omfattet af forpligtelserne, har medlemsstaterne kunnet præcisere indholdet ved hjælp af en hel række betingelser, som de allerede anvender og som de kan fortsætte med at anvende. Således kræver et land, at lærerne skal rekrutteres blandt dets egne statsborgere, et andet, at hovedparten af bestyrelsesmedlemmerne skal bestå af landets egne statsborgere, og et tredje, at en person, såfremt han ikke har statsborgerskab, skal have ministeriets tilladelse til at åbne en institution.
Hvad angår den aktuelle forhandling, Doha-runden, har vi på ingen måde intentioner om at ændre de forpligtelser, der er indgået på uddannelsesområdet for at indlemme noget som helst, der har relation til de offentlige systemer. Det offentlige uddannelsessystem er således intakt. Vi har undersøgt de forespørgsler, som vi har modtaget fra de forskellige lande med det formål at ændre vores forpligtelser med hensyn til de private tjenesteydelser på uddannelsesområdet. Efter at have hørt medlemsstaterne og de forskellige berørte miljøer har vi konkluderet, at der heller ikke i den henseende er grund til at indgå nye forpligtelser, som ville udvide adgangen til fællesmarkedet.
Mine damer og herrer, jeg mener, at vores position er klar og præcis. Jeg vil alligevel gerne tilføje et par ord. Selv om vi ikke åbner os i den retning, jeg netop har beskrevet, åbner vi os med uddannelsestilbuddet til de studerende fra tredjelandene, det er hele idéen med Erasmus World-projektet. Selv om vi beskytter vores europæiske system inden for Europas grænser, er dette europæiske system alligevel åbent for studerende fra hele verden.
Van Velzen (PPE-DE).
Hr. formand, ærede kommissærer, mine damer og herrer, vi drøfter i dag Kommissionens forslag vedrørende GATS, og det er meget væsentlige forslag, for vi skal huske, at sektoren for tjenesteydelser i EU er en nøglesektor inden for vores økonomi. Kommissæren understregede helt korrekt, at det er den mest dynamiske sektor. EU er også en af de største eksportører af tjenesteydelser i verden, så det er i vores egen interesse. Vi skal skabe adgang til markederne for tjenesteydelser, ikke blot for vores egen skyld, men også af hensyn til udviklingslandene. Udviklingsdagsordenen er det, som WTO-runden i Doha handler om. Jeg mener, at vi må se på de praktiske resultater i lyset af udviklingslandenes økonomi, så det glæder mig meget, at 50 % af forespørgslerne kommer fra udviklingslandene.
Vores erfaring i EU fortæller os også, at liberaliseringen af tjenesteydelser, både inden for energi- og telekommunikationssektoren, normalt vil resultere i bedre kvalitet og et mere effektivt marked for tjenesteydelser med større udvalg af produkter og bedre priser, så længe det går hånd i hånd med tilstrækkelige regler og garantier for borgerne. Jeg tror derfor, at Kommissionen lægger stor vægt på konceptet for tjenesteydelser, og jeg vil gerne anmode Kommissionen om at se nærmere på den såkaldte forsyningspligt, som også kan ydes af private tjenesteydere og ikke udelukkende af den offentlige sektor.
Min gruppe støtter Kommissionens forslag om at udelukke sundhedssektoren, den sociale sektor og uddannelsessektoren, men jeg vil også gerne have en klarlæggelse af situationen for universiteterne. Kommissæren har nævnt Erasmus-projektet, men betyder det, at kun enkelte medlemsstater kan komme med tilbud på nuværende tidspunkt, og at der overhovedet ikke sker noget med hensyn til universiteterne i hele EU? Kommissær Reding kom med et meget overbevisende argument for ikke at udarbejde et nyt forslag for den audiovisuelle sektor. Jeg behøver ikke at gå i detaljer.
Jeg vil dog gerne sige noget om computerrelaterede tjenesteydelser. På den ene side skal vi naturligvis sikre, at vi ikke starter en omfattende forskerflugt fra Indien til den vestlige verden. Vi skal også sørge for vores egne uddannelser. På den anden side skal vi også undgå en situation, hvor man arbejder under andre forhold i EU, for det kan resultere i social dumping. Jeg mener derfor, at det er vigtigt at skabe en god balance, og vi skal naturligvis også se på sikkerheden i lyset af 11. september.
Det er naturligvis positivt, at vi gør en indsats for at inkludere miljøet. Bæredygtighed gælder ikke blot for den vestlige verden, men for hele verden. Jeg mener derfor, at det også skal være til fordel for udviklingslandene. Det er efter min opfattelse fornuftig politik på nuværende tidspunkt at udelukke vandbehandling og -distribution. GATS påvirker interesserne for mange EU-borgere direkte, og jeg hilser kommissær Lamys bestræbelser på at forbedre kommunikation og formidling af oplysninger velkommen. Det vil stadig være et emne præget af ambassadører, lukkede døre og manglende gennemsigtighed, og der bør efter min opfattelse være langt stærkere repræsentation fra Parlamentet. Med Cancun i tankerne håber jeg derfor også, at Kommissionen vil fremlægge nye forslag med henblik på at gøre denne proces endnu mere gennemsigtig.
Vi kan dog ikke vende ryggen til de nuværende begivenheder, og Irak har stillet os i en situation, hvor det internationale samfund er delt i to lige store dele. Hvordan kan vi nu forhindre, at spørgsmålet om Irak resulterer i alvorlige handelskonflikter mellem EU og USA, som kan ødelægge de resultater, der blev opnået i Cancun? Jeg vil gerne spørge kommissæren, hvilke initiativer hun har taget på dette område, og hvilke resultater der er opnået. I denne sammenhæng er der naturligvis to store problemer vedrørende USA, som ikke er løst. Der er på den ene side den såkaldte FSC-ordning, den favorable skattelovgivning for amerikanske eksportører, der nu skal gennemgås takket være WTO, og på den anden side er der de alarmerende meldinger om udarbejdelsen af et amerikansk lovforslag, der vil begrænse skattefordelene for datterselskaber til ikke-amerikanske virksomheder. Jeg vil gerne spørge kommissæren, hvordan situationen er lige nu på dette område. Kan vi forvente noget i den retning fra USA?
Derudover er vi under pres for at acceptere USA's forslag om genetisk modificerede fødevarer. Jeg mener, at det er meget vigtigt at få klarhed over dette spørgsmål og høre, hvad der sker. I et interview med Wall Street Journal udtaler kommissær Lamy, at 2003 vil være året, hvor WTO skal komme med resultater. Hvad mener han med det, og hvad kan vi forvente i denne forbindelse?

McNally (PSE).
Hr. kommissær, De har siden Deres udnævnelse fået den gode vane at konsultere og informere Europa-Parlamentet, og det takker vi for. Vi glæder os også over Deres støtte til ændringsforslagene til traktaten, som er nødvendige for at give os de beføjelser, som vi har brug for på handelsområdet.
Ligesom De tager hensyn til os, må vi også tage hensyn til vælgerne. De ved lige så godt som os, at der er en reel og bred bekymring over GATS. De har nævnt nogle af bekymringerne: manglende gennemsigtighed, hemmelighedskræmmeri, udsatte arbejdspladser, der, går jeg ud fra, har givet anledning til havnearbejderdemonstrationen, som vi var vidne til i dag, udsatte offentlige tjenester med særlige farer for udviklingslandene, usikkerhed i forbindelse med medlemsstaternes mulighed for at regulere, især på kulturområdet, som andre vil tale mere om senere. Samtidig er EU's borgere - hvoraf 60 % er ansat i serviceindustrien - helt bevidste om, at der er muligheder for EU's virksomheder i forbindelse med udbredt handel med tjenesteydelser. De står derfor over for flere interesser, som De har skildret.
Udviklingslandene har ikke helt forkastet GATS. Betænkelighederne i forbindelse med offentlige tjenester, regulering og omfang og det forhold, at udviklingslandene ikke har kapacitet til den administration, som en åbning af markederne for tjenesteydelser vil kræve, betyder, at virkningerne af åbningen af markedet for handel med tjenesteydelser skal vurderes nøje. Jeg vil gerne lægge mest vægt på det forhold i beslutningsforslaget. Inden vi går videre, skal vi være klar over - og ikke gennem en overfladisk vurdering, men en detaljeret og omfattende vurdering - hvad det betyder.

Clegg (ELDR).
Hr. formand, det pudsige ved EU's holdning til GATS er, at det har udviklet sig til en meget defensiv holdning. Den er ikke defensiv over for nogen uden for Europa, men inden for de interne forhandlinger, hvor Kommissionen - og måske EU generelt - gennem kampagnegrupper inden for EU har besluttet at kritisere GATS-aftalen og EU's stilling af positive, men også af negative årsager.
Min gruppe vil gerne fokusere på dette forhold. Hvis vi fremover ønsker at forhindre, at EU's handelspolitik formes - og sommetider vilkårligt - af både pressen og specifikke kampagnegrupper, skal vi endnu en gang forsvare de parlamentariske rettigheder på dette område for at åbne op for debatten om ansvarlig offentlig kontrol. Derfor opfordrer vi vores kolleger i de andre grupper til ikke blot at støtte større gennemsigtighed under disse forhandlinger, men også, som fru McNally allerede har sagt, at gøre alt for at styrke konventet og sikre, at Parlamentet mere generelt får ret til at godkende alle fremtidige GATS- og WTO-aftaler.

Fraisse (GUE/NGL).
Hr. formand, jeg vil gerne tale som medlem af Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse, Medier og Sport og måske genoptage det, som hr. kommissær Lamy sagde for et øjeblik siden. Han erklærede, at han tog sig af den defensive side af sagen og fru Reding af den offensive side. Jeg mener imidlertid at kunne huske, at Deres mandat fra 1999 i Seattle ikke blot omfattede bevarelse, men også fremme af den kulturelle mangfoldighed. Så hvad angår fremme af den kulturelle mangfoldighed, som er vanskeligere, er jeg forbavset over, at man i sidste ende kun har valgt de audiovisuelle tjenesteydelser, selv om jeg takker Dem for at bevare dem. Men hvor er bevarelsen af de kulturelle, rekreative og sportslige tjenesteydelser? Det er mit første spørgsmål.
Mit andet spørgsmål går til fru kommissær Reding. Eftersom det er Dem, der står for den offensive side af sagen i forhold til Deres nabo, kommissær Lamy, vil jeg gerne vide, hvor langt vi er kommet med traktaten? Vi er bekymrede og urolige med hensyn til den kommende traktat og den skæbne, der bliver kulturen til del i traktaten. Engagementet over for den kulturelle mangfoldighed er en forpligtelse, siger De begge, i traktaten. Men vi ville gerne, at det blev en styrket forpligtelse, og det burde De være den første til at vide. Vi ville gerne, at artikel 151, punkt 4, blev overholdt og igen fik den betydning, den har krav på i den fremtidige traktat.
Lad os nu tage fat på et andet foruroligende emne på den offensive side, som måske også er hr. Lamys ansvar, nemlig det internationale program. De var begge, som jeg selv, med til dette erhvervsmøde i Frankrig for omtrent en måned siden om programmet for kulturel mangfoldighed. Jeg ved, at De interesserer Dem for dette emne, og jeg takker for Deres støtte til projektet. Men jeg er ked af at se, at de fleste af mine kolleger i de forslag til beslutning, som er blevet stillet i dag, er gået bort fra spørgsmålet om et internationalt program, som trods alt støttes af ca. 50 lande, og som præsident Chirac og andre har foreslået UNESCO. Gennemførlighedsundersøgelsen er foretaget af en gruppe fransk-canadiere. Emnet er betydningsfuldt og avanceret nok, og jeg er forbavset over, at mine kolleger interesserer sig så lidet for det.
Lucas (Verts/ALE).
Hr. formand, jeg vil forsøge at tro på, at der ikke ligger en kedelig politisk motivation bag.
Kommissær Lamy, De sagde, at parlamentsforhandlinger som disse føres for at informere Parlamentet fuldt ud om fremskridtene i GATS-forhandlingerne, men da der ikke foreligger noget dokument, hvor man kan se præcis, hvad der kræves af hvem, er det næsten fuldstændig akademisk. Hvis hovedparten af parlamentsmedlemmerne er nødt til at forlade sig på de oplysninger, der er lækket på ngo's hjemmesider, har det ikke meget med parlamentarisk kontrol at gøre. Selv om jeg glæder mig over Deres tale til os i aften, vil jeg gøre klart, at dette ikke udgør nogen form for politisk kontrol.
De har understreget, at De er gået så langt, De kan som kommissær, for at stille GATS-teksterne til rådighed. De fortæller os, at De har prøvet at være åben, men at De har begrænsede muligheder. Som parlamentsmedlemmer gør vi, hvad vi kan for at udvide grænserne, men jeg vil gerne spørge Dem helt specifikt om, hvad De gør for at udvide grænserne.
I Deres brev i oktober til formanden for Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi anklagede De parlamentsmedlemmer for at komme med falske påstande om det, De kaldte den påståede uigennemsigtighed i EU-beslutningsprocesserne. De fortsatte med at sige, at de gældende regler for adgang giver Europa-Parlamentet ubegrænset mulighed for at udøve parlamentarisk kontrol. Jeg vil gerne spørge Dem, om De stadig mener, at de gældende regler er tilstrækkelige.
Et andet spørgsmål vedrører mandatet. Da offentlighedens kendskab til betydningen af og de indviklede forhold i forbindelse med GATS-processen er blevet meget større i løbet af de sidste par år, hvorfor mener De så, at det stadig er relevant at forhandle inden for rammerne af WTO på grundlag af Rådets mandat fra 1999? Ville det ikke være mere relevant at vedtage et nyt mandat med udtrykkelige rettigheder for offentlige myndigheder og institutioner på alle planer vedrørende regulering af offentlige tjenesteydelser for at opretholde de sociale og miljømæssige standarder, der ikke kan anfægtes under GATS?
Det sidste spørgsmål vedrører udvikling. I pressemeddelelsen fra Generaldirektoratet for Handel om EU-GATS-aftalen anføres det, at den er udarbejdet for at hjælpe udviklingslandene. Lad os se på tallene. EU kom med 109 anmodninger og fik blot 27 anmodninger tilbage. Kun halvdelen af disse var fra udviklingslandene, og kun én var fra et af de mindst udviklede lande. Lad os ikke bilde os selv ind, at det er til fordel for de fattigste. Tallene viser tydeligt, at det ikke er tilfældet.

Abitbol (EDD).
Hr. formand, hr. kommissær, hvad angår international handel såvel som krig og fred, er der en europæisk opinion. Der er desuden på et mere overordnet plan en generel opinion, og denne opinion ønsker ikke, den ønsker helt klart ikke, at tjenesteydelserne - kultur, uddannelse og sundhed - stoppes i Verdenshandelsorganisationens helvedesmaskine. Opinionen er der, så hvorfor tager De ikke hensyn til den? Hvorfor og på grund af hvilken i grunden en smule egotistisk fornøjelse, Kommissionens egenkærlighed, har De tænkt Dem at åbne denne Pandoras æske, hvorfra vi udmærket ved, at der ikke vil komme andet end nedbrydning af den europæiske model og livsstil, som vores forskellige nationer har opbygget for deres borgere igennem et århundrede eller halvandet. På disse områder er det ikke international handel, der skaber rigdommen, det er hjemmemarkedernes styrke, de nationale statsborgerskabers styrke og styrken i selve befolkningernes kreativitet. Så hvorfor skulle man dog give sig til at åbne denne Pandoras æske, spørger jeg igen?
Della Vedova (NI).
Hr. formand, hr. kommissær, det er blevet sagt, at den internationale handel ikke skaber velstand. To store europæere som Adam Smith og David Ricardo har dog forklaret os, at nationernes velstand netop drager stor fordel af den internationale handel, og det er på denne måde, at Europas velstand er blevet større.
Som kommissær Lamy har sagt flere gange, er en yderligere liberalisering af den internationale handel med tjenesteydelser af afgørende vigtighed for Europas økonomi, eftersom den navnlig er baseret på tjenesteydelser og kan eksportere disse tjenesteydelser. Derfor bør vi efter min mening stille os meget kritisk til, at EU - sådan som hr. Clegg sagde for lidt siden - er i defensiven og står med ryggen mod muren, ikke blot når det gælder landbruget, men også når det gælder de internationale forhandlinger om tjenesteydelser.
Når Kommissionen siger, at det er EU's målsætning at forsvare og fremme den europæiske socialmodel på en mere effektiv måde, undskylder den næsten, at den giver forbrugerne flere valgmuligheder. Hr. kommissær, De sagde, at Deres mål er at opnå forhandlinger, hvor de fælles præferencer og vores samfundsværdier bliver respekteret. Jeg tror, at den bedste måde at respektere de europæiske borgeres præferencer på er at lukke op for den internationale handel, også inden for den audiovisuelle sektor. De europæiske borgere skal selv have lov til at bestemme, om film eller andre audiovisuelle produkter er bedre i Europa, og om de vil have dem, der er produceret i Europa, eller dem, der er produceret andre steder. Her skal det siges, at vi med den omfattende distribution af musik og film via internettet risikerer at rejse et spørgsmål, som allerede er forældet, nemlig beskyttelsen af den såkaldte kulturelle mangfoldighed, hvad de audiovisuelle tjenester angår. Lad os give borgerne lov til at vælge selv, ligesom vi gør på uddannelsesområdet.
Til sidst vil jeg gerne sige, hr. formand, at der gøres for lille en indsats, når det gælder offentlige tjenesteydelser, vandforsyning og andre tjenesteydelser. Europa har vist, at liberalisering ikke er uforenelig med regulering og kvalitetssikring af de tjenesteydelser, der leveres til borgerne.

Hieronymi (PPE-DE).
Hr. formand, fru kommissær, hr. kommissær, på vegne af min gruppe og helt sikkert hele Parlamentets Kulturudvalg bifalder jeg Kommissionens beslutning om ikke at fremlægge nogen liberaliseringstilbud med hensyn til tjenesteydelserne inden for uddannelse samt kulturelle og audiovisuelle tjenesteydelser i denne GATS-runde. Vi ønsker udtrykkeligt åbne grænser inden for den internationale handel, men kulturelle tjenesteydelser adskiller sig jo grundlæggende fra andre tjenesteydelser, f.eks. inden for telekommunikation, transport og finansielle tjenesteydelser. Derfor er det nødvendigt at sikre denne særlige rolle for de kulturelle og audiovisuelle tjenesteydelser i de relevante traktater af hensyn til befolkningernes sociale og politiske sammenhold. Kulturen må ikke være underlagt markedets og handelsrettens regler, vi har derimod brug for en ordning, der tager hensyn til, hvad der er passende på de to områder. Derfor må vi også på globalt plan finde en vej til, hvordan vi i artikel 151, stk. 4, i vores europæiske traktater kan muliggøre en sikring, en støtte - også på lang sigt og på bæredygtig vis - til den kulturelle mangfoldighed for Europa og verden.
Af den grund har vi brug for en totrinsprocedure for fremtiden. Det første trin har Kommissionen - hvilket den skal have tak for - fremlagt her med følgende forslag: ingen tilbud inden for GATS på det kulturelle og audiovisuelle område. Det andet trin går videre, og jeg vil gerne rette en stor tak til fru kommissær Reding, der repræsenterer Europa-Kommissionens og Europa-Parlamentets holdninger - og forhåbentlig også Rådets - i de pågældende internationale forhandlinger og arbejdsudvalg.
Vi har brug for at udarbejde en selvstændig international konvention, et selvstændigt internationalt instrument til at sikre den kulturelle mangfoldigheds fremtid. Europarådet, UNESCO og især konferencen for fransktalende lande har allerede ydet et fremragende forarbejde.
Jeg er helt sikker på, at vi med en sådan global styrkelse af den kulturelle mangfoldighed kan mindske befolkningens angst for globaliseringen effektivt, men samtidig også styrke og fremme den globale interkulturelle dialog - som vi i disse dage er så bevidste om som aldrig før, at vi har brug for.
Désir (PSE).
Fru kommissær, hr. kommissær, som De har bemærket, vækker disse forhandlinger om GATS stærke bekymringer i EU-landene, og denne bevægelse får mig på mange måder til at tænke på den bevægelse, der opstod under forhandlingerne om den multilaterale aftale om investering, MAI. GATS indeholder i øvrigt bestemmelser om investering. Når det er sagt, stammer bekymringen mere generelt fra, at forhandlingerne og deres resultater får en indflydelse, som drejer sig om en hel del mere end handelsregler, på WTO-medlemmernes interne regler. Når man f.eks. taler om vandforsyning eller postsektoren, ikke den grænseoverskridende posttjeneste, men den interne organisation af postsektoren, ser man klart, at det drejer sig om mere end blot international handel. Det rejser i øvrigt spørgsmålet for såvel denne aftale som for TRIPs-aftalen om intellektuel ejendom om, hvorvidt handelsorganisationen ikke her overskrider sine beføjelser.
Problemet med aftalen er netop, at den skærer alt over en kam, både banktjenester og forsikringstjenester, men også potentiel vand- og energiforsyning, posttjenester, uddannelse og sundhed. I den henseende er det Europas forhandlingslinje, som gør, at vi adskiller tingene, og at visse områder reelt ikke underkastes betingelserne fra WTO og dets organ til tvistbilæggelse.
Det første spørgsmål, jeg vil rejse, omhandler beskyttelsen af de offentlige europæiske tjenester, for vi har oplevet et farligt skred i løbet af de sidste måneder. Som udgangspunkt bestod Kommissionens holdning og erklæringer i at sige, at de offentlige europæiske tjenester ikke skulle være genstand for liberaliseringstilbud. Dernæst sagde man, at sundhed, uddannelse og audiovisuelle tjenesteydelser ikke skulle være genstand for liberaliseringstilbud, men de europæiske tjenester, de offentlige tjenester, er langt bredere end det. Og vi ser rent faktisk, at der er tilbud på postområdet, og at der med forbehold af en klarlæggelse og WTO-klassifikation kunne komme tilbud på energi- og vandforsyningsområdet. Vi siger Dem derfor, at det er nødvendigt, at Kommissionen indtager en klar holdning, og at den udelukker de offentlige europæiske tjenester fra ethvert liberaliseringstilbud, som skal henhøre under medlemsstaternes, Rådets og Europa-Parlamentets kompetence og ikke under handelsorganisationens kompetence.
Min anden kommentar er, at der ikke er nogen automatisk gensidighed, men der skal være kohærens, og Unionen kan ikke på den ene side bede andre om at liberalisere sektorer af de offentlige tjenester og på den anden side tro, at argumentet ikke vil blive vendt imod den selv. Men vi har allerede gjort nogle forespørgsler om liberalisering af f.eks. vandforsyningen til lande som Tanzania, Mozambique og Bangladesh. Jeg tror ikke, at vi skal lægge en sådan form for pres på udviklingslandene. Vi skal tværtimod fremme samarbejdet og investeringerne i de sektorer, hvor landene har brug for det, men inden for samarbejdsrammen, ved at overlade forvaltningen af de regler, som de pålægger de udenlandske investorer på det miljømæssige og sociale område osv., til dem selv.
Min tredje og sidste kommentar er, hr. Lamy, at jeg ikke tror, at det, De sagde om udelukkelsen af de offentlige tjenester ved en gennemgang af aftalen og dens § 1, stk. 3, er rigtigt. Det ville være tilstrækkeligt at ændre det afsnit, som indsnævrer definitionen af regeringens tjenester til dem, som ikke udbydes på et kommercielt grundlag eller i konkurrence med andre tjenester, og sige, at WTO-medlemmerne frit kan udelukke deres offentlige tjenester fra forhandlingen.
De Clercq (ELDR).
EU skal naturligvis være helt fremme i WTO-forhandlingerne om liberalisering af tjenesteydelser og opnåelsen af en generel GATS-aftale. Forhandlingerne er mere end afgørende for Europa. En af årsagerne er, at tjenesteydelser udgør en stigende og betydningsfuld del af verdenshandelen, hvoraf EU, som vi ved, står for 24 %. Endvidere er EU i øjeblikket den største importør og eksportør af tjenesteydelser i verden. En anden grund til, at disse GATS-forhandlinger er vigtige, er naturligvis - eller desværre, bør jeg vel sige - den fortsatte aftagende økonomiske vækst. Vi skal derfor koncentrere os mere end nogensinde om handel med tjenesteydelser, og det gælder endnu en gang især for EU, hvor tjenesteydelser udgør over to tredjedele af det samlede bruttonationalprodukt.
Vi skal dog ikke kun forhandle på grundlag af vores egne interesser, men også på grundlag af interesser for andre lande og andre dele af verden. Liberalisering betyder, at vi også skal åbne mere op for tjenesteydelser fra tredjelande og dermed bidrage til deres udvikling.

Herzog (GUE/NGL).
Hr. formand, meget kort vil jeg sige, at det er vigtigt, at evalueringen af konsekvenserne af liberaliseringen finder sted på WTO- og EU-niveau og ikke blot i medlemsstaterne. Et moratorium er ikke nogen god idé. Bilateral liberalisering har stor succes, og især er det sådan, at udviklingslandene ofte ønsker den. Der er gjort fremskridt med hensyn til gennemsigtigheden, men der mangler et forum i WTO, og Europa-Parlamentet har kun en meget svag rådgivende magt. Kampen for at forsvare de offentlige tjenester rammer langt ved siden af målet. Truslerne om opløsning er til stede i EU, hvor konkurrencepolitikken er utilpasset og de specifikke reguleringer alt for svage. Behandlingen af Pascal Lamys tilbud viser, at de holder sig strengt til medlemsstaternes og Unionens interne valg.
Lad os ikke glemme at prioritere udviklingen, og lad os ikke tale for de sydlige lande. Når det være sagt, ville jeg gerne se, om vores forespørgsler om liberalisering tager hensyn til deres behov for offentlige forsyningspligtydelser, og jeg understreger, at de multinationale firmaers aktivitet ikke er reguleret. Endelig er der en frygtelig asymmetri mellem hurtig liberalisering og manglen på offentlige, regionale og globale goder. Hvornår får vi en handlingsstrategi for EU?
Echerer (Verts/ALE).
Hr. formand, jeg tilslutter mig de kritikpunkter og den angst, der er blevet nævnt, såsom den manglende parlamentariske kontrol, informationspolitikken, der er moden til forbedringer, og gennemsigtigheden. Med al respekt, hr. kommissær: Der er mange veje mellem fortrolighed og 100 %'s gennemsigtighed, man kan følge. Denne anklage er rettet mod medlemsstaterne og også Kommissionen.
De dokumenter, der er til rådighed, er snarere en legeplads for fortolkninger, end de giver oplysninger om de forskellige krav eller om graden af dereguleringsvilje.
Hr. kommissær Lamy, De sagde noget fuldt af atmosfære i begyndelsen og drev propaganda for den europæiske model og kom ind på udviklingslandenes interesser. Jeg kunne godt tænke mig, at Europa-Parlamentet kommer mere ind på udviklingslandene i sin beslutning.
Men hr. kommissær, det, De sagde i begyndelsen om privatisering, skal ikke bare accepteres her uden videre. Men krav, som man én gang har tilladt, udløser en kæde af konsekvenser. Jeg vil ikke føre nogen liberaliseringsdebat i Bruxelles, der er kommet til Europa ad GATS-bagdøren.
Vores ærede kollega fru Fraisse og Ruth Hieronymi har allerede sagt de vigtigste ting om kunst og kultur, der også har min politiske interesse. Det er måske nok for mig at sige, at det er Dem, vi skal takke for opdelingen i defensivt og offensivt arbejde.
Mange tak for den betænkning, De har fremlagt for os i dag. Nu skal vi fortsætte offensiven og overgå til anden fase og deltage i debatten i fællesskab, med alle de aktionsformer, der står til vores rådighed, således at der kan blive skabt et internationalt bindende instrument til beskyttelse og fremme af den kulturelle mangfoldighed.
Berthu (NI).
Hr. formand, denne forhandling om åbningen af forhandlinger i WTO for at liberalisere handelen med tjenesteydelser forekommer os helt afstumpet. Vi har ikke alle oplysninger på bordet, og de første kontakter er stort set uigennemskuelige. Kommissionen gør brug af et forhandlingsmandat, der stammer fra 1999 før Seattle, og som i dag er totalt forældet. De nationale parlamenter har ikke truffet deres beslutninger på et klart grundlag, og Europa-Parlamentet opfordres til at sanktionere det hele efter at have hørt en kort udtalelse fra Kommissionen.
Vi er ikke a priori imod enhver liberalisering, men den skal til enhver tid være styret af de berørte befolkninger. Befolkningerne skal altid have frie hænder. Men hvis vi følger Kommissionen på dette område, vil vi finde os selv involveret i en forhandling med udviskede konturer, som alvorligt kan berøre den kontrol, som befolkningerne skal bevare over deres offentlige tjenester som over samtlige sikkerhedsregler i deres samfund. 
Kommissionen forsikrer os naturligvis, at der ikke gives noget liberaliseringstilbud fra Unionen om sundhed, undervisning og audiovisuelle tjenester, og at den vil forhandle om at bevare den kulturelle mangfoldighed. Men disse erklæringer er ikke nok! Hvorfor disse områder og ikke andre? Vi har alt for stor erfaring med de spil og skjulte fælder, der er i den slags traktater, og som man først opdager bagefter, når man allerede har skrevet under.
Hr. kommissær, næste torsdag skal vi her i salen forhandle om lukningen af store virksomheder på grund af flytninger og om de menneskelige dramaer, det skaber. Hvis vi i fremtiden vil undgå andre menneskelige dramaer, skal vi tage problemerne mere i opløbet. Vi skal begynde med i dag at undgå at underskrive traktater som GATS, der binder vores hænder fremover. Derfor anmoder vi om, at forhandlingerne udsættes, indtil der er afholdt en rigtig offentlig og demokratisk forhandling, og indtil man har foretaget en klar vurdering af alle konsekvenserne af GATS.
Harbour (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil gerne støtte kommissær Lamys vidtrækkende og vigtige program.
Vi skal behandle hele spørgsmålet om vigtigheden af tjenesteydelser og åbning af markederne for tjenesteydelser meget grundigt i forbindelse med vores eget indre marked. Vi har endnu ikke et indre marked for tjenesteydelser. Jeg forventer, at vi vil høre om nogle af betænkelighederne under forhandlingen i aften, når vi skal drøfte vores eget marked. Det er imidlertid også vigtigt at drøfte de bredere spørgsmål. Som hr. Lamy har sagt ved en række lejligheder, er det jo inden for EU, at vi har de mest udviklede teknologier for det indre marked sammenlignet med de øvrige handelsblokke i verden. Og det er helt på sin plads, at vi er førende på dette område.
Et af de vigtigste forslag, som vi har arbejdet på i denne sammenhæng, er liberaliseringen af den elektroniske kommunikation, en fælles ramme for en konvergerende sektor. Den elektroniske kommunikation baner vejen for global handel med tjenesteydelser, som vi aldrig har set før. Det er vigtigt at forudse problemerne. Liberalisering vil altid være vanskelig. Hvis man accepterer markedsreglerne og åbningen af markedet, må man forvente nogen rekonstruktion. Man må forvente, at virksomheder lukker og ser sig om efter nye muligheder. Vi mener naturligvis ikke, at vi skal vende tilbage til tidligere tiders protektionisme. Slet ikke! Vi ønsker blot at se, hvordan markederne udvikler sig.
Det gælder også for udviklingslandene. For et par måneder siden var jeg til et vigtigt møde i Bruxelles med repræsentanter fra udviklingslandene, der talte om elektronisk kommunikation og om, hvordan de ønsker at opbygge deres infrastrukturer. De er klar over, at velfungerende infrastrukturer giver store muligheder for deres egen økonomi og for handelen globalt. Det er det, vi ønsker at fremme. Lad os være positive. Jeg opfordrer Dem, hr. kommissær, til at fortsætte Deres arbejde og ikke høre på de parlamentsmedlemmer i aften, der prøver at overtale Dem til at stoppe eller sagtne farten. Lad os komme videre!
Prets (PSE).
Hr. formand, hr. kommissær, GATS og kultur bliver for øjeblikket ikke kun diskuteret meget indgående i Kulturudvalget eller her i plenarforsamlingen, men alle steder, hvor man beskæftiger sig med kunst og kultur. Manglende information og gennemsigtighed og bekymringen over markedskræfternes for store indflydelse på kulturen og den audiovisuelle sektor har udløst stor foruroligelse. Hvor stor usikkerheden og informationsunderskuddet er, kan vi i øvrigt også se på aktions- og protestdagen mod GATS, der gennemføres næste torsdag i mange europæiske hovedstæder, i Rom, Paris, London og også i Wien, af elever, studerende og unge fagforeningsmedlemmer - en europæisk uddannelses- og aktionsdag.
Begrebet kulturindustri understreger denne udvikling. Kritikere er bekymrede over, at lande på dette område udgør vækstbrancher, der underkastes markedsmekaniskmer og kan udvikle en egendynamik, der rækker langt ud over det, der oprindeligt var fastlagt. Det gælder f.eks. også det amerikanske forslag om at fremme indførelsen af virtuelle goder og dermed samtidig udelukke bl.a. audiovisuelle programmer via internettet fra GATS's beskyttelsesklausuler, hvilket absolut skal forkastes.
Kulturel mangfoldighed skal ikke blot respekteres, men også sikres. Den såkaldte kulturelle undtagelse i GATS-forhandlingerne skal undtages fra de sædvanlige konkurrenceregler. Begrebet er imidlertid aldrig blevet retskraftigt. Og derfor er det et berettiget spørgsmål og en berettiget bekymring: Er det tilstrækkeligt til at bevare vores værdier, eller er det ikke nødvendigt med et internationalt retsinstrument, med hvilket man anerkender staternes ret at fastlægge deres kulturpolitik ud fra egne behov og træffe deres egne foranstaltninger til fremme af kunstnerisk skaben og de offentlig-retlige audiovisuelle tjenesteydelser?
Kulturel mangfoldighed betyder ikke at begrænse sig til sine egne landegrænser og industrien, men derimod at være åben over for mangfoldigheden, og det vil sige at give den nogle chancer for at overleve.
(Formanden fratog taleren ordet)
Plooij-van Gorsel (ELDR).
Fru formand, mine damer og herrer, ærede kommissærer, sektoren for tjenesteydelser er afgjort den vigtigste sektor i europæisk økonomi. EU er den største eksportør af kommercielle tjenesteydelser i verden og tegner sig for 26 % af verdenshandelen med tjenesteydelser i forhold til USA, der tegner sig for 22 %, og Japan, der tegner sig for 7 %. EU's handel med tjenesteydelser tegner sig derfor for over to tredjedele af vores bruttonationalprodukt og arbejdspladser. Handelen med tjenesteydelser overstiger således langt handelen med varer. Yderligere liberalisering gavner også udviklingslandene, da handel med tjenesteydelser fremmer infrastrukturen, f.eks. telekommunikation, og også den økonomiske infrastruktur for handel med varer. GATS bidrager derfor også til Doha-runden. Derfor skal vi efter min opfattelse stå fast med hensyn til liberalisering og især undgå at fokusere for meget på de undtagelser, som nogle af medlemsstaterne ønsker at indføre. De vigtigste sektorer er transport, turisme, sektorerne for finansielle tjenester og telekommunikationstjenester. Audiovisuelle tjenesteydelser er en relativt lille del af udbuddet. Det er derfor tåbeligt, når medlemsstater, der ikke ønsker dette, nægter Parlamentet indflydelse, fordi de er bange for forandringer i den audiovisuelle sektor. Jeg støtter derfor min kollega Nicholas Cleggs opfordring til ændringer i forbindelse med konventet.

Figueiredo (GUE/NGL).
Fru formand, hr. og fru kommissær, ærede medlemmer, der er overalt stigende bekymring over den bølge af liberaliseringer og privatiseringer af tjenesteydelser, som forhandlingerne inden for den almindelige overenskomst om handel med tjenesteydelser kan medføre, uanset hvor meget kommissæren giver udtryk for det modsatte. Der er fare for, at borgerne i EU og i tredjelande, deriblandt udviklingslandene, kan risikere at miste adgang til grundlæggende tjenesteydelser som vand, uddannelse, sundhed, kultur, energi, transport og telekommunikation. Vi kender alle de katastrofale eksempler på privatiseringer af tjenesteydelser i flere lande, som vi har set det i transportsektoren i Storbritannien, elsektoren i USA og Portugal samt med hensyn til vandforsyning og sundhedspleje i adskillige udviklingslande.
Det er derfor med bekymring, at vi erfarer indholdet i Kommissionens forslag, der ser bort fra den betydning, som offentlige tjenester på områder som energi, transport, post og telekommunikation har for den sociale samhørighed og for befolkningens velfærd og sociale integration, og ikke tager behørigt hensyn til befolkningens stærke mobilisering omkring bevarelse af offentlige tjenester af høj kvalitet. Der må derfor indføres et moratorium for liberalisering af tjenesteydelser, og Kommissionen må udarbejde en detaljeret rapport om WTO-liberaliseringspolitikkens sandsynlige økonomiske, sociale og miljømæssige konsekvenser. Det er ligeledes vigtigt, at de offentlige tjenesters centrale rolle for det enkelte lands udvikling og sociale samhørighed respekteres, at der ikke fremsættes forslag om nye liberaliseringer i tredjelande eller om tilbud fra EU's side, hvad angår de offentlige tjenester, og at den kulturelle mangfoldighed ikke blot bliver sikret, men også fremmet, således som mange allerede har nævnt det i denne debat. Desuden fordrer et styrket demokrati, større kontrol med de multinationale virksomheder, sikring af de mindre begunstigede landes og regioners udvikling samt borgernes interesse, at der er en demokratisk debat, at de nationale parlamenter og Europa-Parlamentet bliver hørt, og at reglen om enstemmighed i forhandlingerne på alle områder fastholdes. Samtidig må WTO's rolle mindskes, og FN's Generalforsamling må have en mere aktiv rolle også på dette felt.

Turmes (Verts/ALE).
Fru kommissær, hr. kommissær, jeg vil udelukkende tale om liberalisering af vandforsyningen. Hr. Lamy, De mener, at mere konkurrence fører til drikkevand af god kvalitet til de fattige. Jeg betvivler Deres valg, og det tror jeg, at vi er flere og flere, der gør. Enhver form for kommercialisering af vandforsyningen fører automatisk til et højere forbrug, det er selve idéen med systemet.
De siger, at der ikke er tale om liberalisering af denne ressource i Unionens forespørgsler til udviklingslandene. Det løser ikke problemet, for at kommercialisere vandforsyningen medfører tab af kontrollen med en god vandforvaltning. Og erfaringen viser os også, at det ikke er de fattige, der tjener på kommercialiseringen af vandet. Det er Bogota, Buenos Aires og Jakarta bevis på. Så lad os have det politiske mod til at definere vand som et offentligt gode, og lad os trække vandet ud af GATS.
De Sarnez (PPE-DE).
Fru formand, den forhandlingsrunde, som starter, burde ikke efter min mening sætte den kulturelle mangfoldighed på spil. Ifølge UNESCO's definition repræsenterer kulturen alle de karakteristiske, åndelige og materielle, intellektuelle og følelsesmæssige træk, som karakteriserer et samfund eller en socialgruppe. Den omfatter ud over kunst og litteratur folks livsstil, menneskets grundlæggende rettigheder, værdisæt, traditioner og tro. Retten til kultur er en af menneskets grundlæggende rettigheder. Den er defineret som sådan i verdenserklæringen om menneskerettigheder. Denne kulturelle mangfoldighed skal ikke blot forsvares, den skal også støttes og opmuntres. Det gælder naturligvis samtlige medlemsstater i Unionen, men også udviklingslandene, for den kulturelle mangfoldighed er en væsentlig del af menneskehedens arv.
For at undgå at løbe den risiko, at kulturen en dag vil blive betragtet som enhver anden vare, skal vi give den en ny juridisk ramme for at trække den ud af forhandlingerne om verdenshandelen. Kulturen er ikke et gode som de andre. WTO hverken kan eller skal være stedet, hvor man forhandler om kulturen. Det gentog kommissær Viviane Reding i øvrigt også for nylig, da hun sagde, at vi kraftigt må modsætte os enhver konceptuel drøftelse af den kulturelle mangfoldighed og de kulturelle politikker, der kunne finde sted i WTO, eftersom WTO ikke er en ansvarlig organisation, lige så lidt som den har mandat til at behandle indholdet af dette emne.
Vi må derfor skabe et nyt, bindende internationalt retsinstrument, ikke blot for at støtte og fremme den kulturelle mangfoldighed, men også for at fastlægge handelsreglerne for de kulturelle varer og tjenesteydelser. Flere kulturministre er blevet enige om at udvikle dette instrumentl, for at medlemsstaterne for fremtiden kan råde over de nødvendige midler til ud fra et kulturelt synspunkt og i overensstemmelse med deres egen situation at fastlægge de politikker, de har behov for for at sikre, at vi bevarer og fremmer den kulturelle mangfoldighed. UNESCO er det organ, der er bedst egnet til at påtage sig dette ansvar. Jeg fremsætter derfor et ønske om, at denne proces må blive gennemført så hurtigt som muligt.
Ettl (PSE).
Fru formand, for mig handler GATS og udformningen af en ny international markedsordning for tjenesteydelser ikke kun om en ny ordning for det globale arbejdsmarked, der fastlægges også en ny global og social ordning, der griber dybt ind i de hidtil eksisterende politiske, sociale og kulturelle værdiforestillinger og ordningssystemer i de fleste nationalstater og kan indskrænke deres handlingsspillerum betydeligt. Derfor appellerer jeg til Dem, hr. kommissær, om under ingen omstændigheder at opgive undtagelsesklausulen i forbindelse med de offentlige ydelser af almen interesse.
Men uden demokratisk-politisk legitimerede flertalsbeslutninger sætter denne grundlæggende diskussion spørgsmålstegn ved beslutningsprocessen i landene - og det primært i landene. GATS's hovedproblem består i, at der kun forhandles om markedsbetingelser for grænseoverskridende tjenesteydelser, ikke om de sociale betingelser, tjenesteydelserne ydes under. Hvis resultatet er det samme som i WTO i forbindelse med handelen med varer, der er farlige for miljøet, og hvis børne- og slavearbejde ikke er en grund til at nægte varer optagelse på markedet, så ser jeg meget store problemer forude.
Så længe ikke engang kernearbejdsstandarder fra Den Internationale Arbejdsorganisation er forankret i GATS, så længe ikke engang de minimumsbetingelser inden for arbejds- og socialretten, som vandrende arbejdstagere på tidsbegrænsede kontrakter skal arbejde under, principielt er afklarede, kan jeg ikke forestille mig, at der opnås samfundsmæssig konsensus i EU om åbning af markederne for tjenesteydelser i forbindelse med modul 4, og hvis det sker, så bliver det med stor modstand.
Et demokratisk underskud er ikke et godt grundlag for en ny udformning af markeder.
Graça Moura (PPE-DE).
Fru formand, spørgsmålet om kultur og kulturelle tjenesteydelser får en fornuftigt behandling i hr. van Velzens redegørelse, navnlig i ønsket om fleksibilitet i den enkelte medlemsstats holdninger. Det er netop, fordi denne problematik lægger op til en anden, den såkaldte kulturelle særegenhed, at jeg finder det vigtigt, at Kommissionen ikke lader sig forlede i spørgsmålet om kulturel særegenhed, der allerede ud fra sine præmisser er et temmelig kontroversielt begreb. I en åben verden, hvor kulturerne i stadig større omfang interagerer frit, er det indlysende, at den kulturelle mangfoldighed bør forsvares, bevares og værdsættes, men at det ikke må ske ved at blokere for, at sådanne værdier overhovedet kan cirkulere. For kulturprodukter, der behandles som industriprodukter, giver det stadig mindre mening at forsøge at beskytte sig mod dem ved at begrænse deres indtog i bestemte kredsløb, eksempelvis biografsale.
Med fjernsyn, video, dvd eller de andre af den digitale æras nye online- og internetteknologier kan enhver interesseret seer, enhver interesseret forbruger vælge det, som interesserer vedkommende, uden at der kan sættes effektive grænser for dette forbrug. Jeg tror ikke - eller jeg bør i hvert fald give min skepsis til kende - at 50 kulturministre kan løse det spørgsmål ud over det eneste indlysende punkt, at den enkelte stat kan gøre det, som den mener bedst forsvarer dens interesser og kulturelle særegenhed.
Efter disse overvejelser, fru formand, skal jeg blot tilføje, at punkterne 7, 8 og 9 i den omtalte betænkning klogt og afbalanceret behandler dette spørgsmål på fornuftig vis og således fortjener vores støtte.

Zorba (PSE).
Ærede kommissærer, som De understregede i starten, mener jeg ikke, at vi skal fokusere på principerklæringer, men på en dynamisk indfaldsvinkel. Vi skal ikke blot beskytte, men også udvikle en aggressiv plan, da en stagnerende defensiv indfaldsvinkel ofte blot er et andet ord for ikke at ville diversificere.
Vi skal acceptere, at der er et internationalt handelsunderskud i kulturelle og audiovisuelle produkter, de kommer alle fra den anden side af Atlanten til Europa med meget lidt den anden vej. Og der er et andet problem her, og det er, at meget få europæere ser alle dele af Europa. Derfor mener jeg, at vi skal få Verdenshandelsorganisationen til at se på det indre marked, der ud over den økonomiske dimension er meget vigtigt for de europæiske borgere og deres kulturelle tiltag inden for Europa.
Musik, film og audiovisuelle produkter bliver ikke udsendt i hele Europa så ofte, som de burde.
Rübig (PPE-DE).
Fru formand, fru kommissær, hr. kommissær, mine damer og herrer, ca. 20 % af vores arbejdspladser i Europa er sikret gennem verdenshandelen. Det vil sige, at hvis vi får større markeder, kan vi sælge mere, kan vi skabe flere arbejdspladser. Hvis vi derudover kan handle billigt, bliver vi mere konkurrencedygtige, og det er i overensstemmelse med Kommissionens mål om at indtage en førerposition her inden for 10 år.
Jeg tror også, at man især i GATS og WTO skal tale om mulighederne, om åbne markeder, om øget velstand, om konkurrencedygtighed og om mulige lønforhøjelser. Hvis vi anbringer markeder under en osteklokke, hvis vi kvæler et marked, så fører det til konkurser og arbejdsløshed, og jeg vil gerne sige, at disse beslutninger for øjeblikket naturligvis primært træffes på nationalt plan. Det er naturligvis også partipolitiske beslutninger, der bliver truffet her.
Jeg er kommet hertil i dag med tog fra Wels i Østrig. Det tog over syv timer i ren køretid, og jeg ankom med stor forsinkelse. Sidste mandag sendte jeg et brev fra Bruxelles til Østrig, der stadig ikke er kommet frem. Og når jeg igen skal køre tilbage til Bruxelles, vil jeg tænke på, at rensningsanlægget dér trods offentlige ydelser af almen interesse endnu ikke fungerer, og at Bruxelles for øjeblikket udleder spildevand helt urenset ud i havet. Når jeg tænker på universiteterne, hvor de studerende må sidde på gulvet, og hvor mange professorer ikke har den viden, der er nødvendig i dag, så siger jeg, ja, det er partipolitiske beslutninger, der skal træffes af vælgerne i de forskellige lande.
Men vi bør også tænke på fremtiden og ikke kun se WTO's multilaterale dimension, men også finde en bilateral tilgang, især med USA, Rusland og Kina. Jeg tror også, at en parlamentarisk forsamling ville have en enorm sprængkraft til at kunne opnå større gennemsigtighed og retfærdighed fremover.
Zrihen (PSE).
Fru formand, fru kommissær, hr. kommissær, kære kolleger, jeg tror, at det er fjerde gang, vi drøfter dette spørgsmål. Skal vi heraf konkludere, at vi er idioter, snæversynede eller døve? Nej, jeg tror, at vi nu bliver nødt til at indrømme, at vi ganske enkelt ikke ønsker det samme europæiske projekt for vores borgere. GATS er således katalysator for vores forskellige opfattelser af verden, som ligger til grund for en forhandling og en omfattende mobilisering, der går ud over den snævre kreds af specialister og vanlige beslutningstagere inden for international handel. Vi pointerer, at vi erfaringsmæssigt ved, hvad et kommercielt verdensherredømme og visse landes appetit på produktion betyder, og det tror jeg, at havnearbejderne udenfor kan bevidne. Vi kender til den daglige kamp for at bevare de offentlige tjenester.
Nej, vi har ikke tillid til det perspektiv, De præsenterer for os, og selv om De svarer meget enkelt på vores bekymringer ved at sige, at de audiovisuelle tjenester såvel som de offentlige europæiske tjenester ikke vil blive impliceret, mener vi, at borgernes mobilisering og reaktioner fra foreninger og fagforbund alligevel er bevis på, at vi er flere, der deler denne opfattelse.
Er den kulturelle undtagelse virkelig nok, når man kun udelukker den audiovisuelle sektor? Nej, for vi kender de beslægtede sektorer, som kredser omkring uddannelse og kultur, og som kan vise sig at være sande trojanske heste i forhold til vores ønske om at bevare kulturen og uddannelsen. Vi støtter det internationale instrument, men hvor langt er vi nået med det? Det ville måske være en god indikator for Deres hensigter. Vi må også indrømme, at vi overhovedet ikke foretager de samme klassificeringer, og at vi ikke har de samme definitioner. De starter et maskineri, som De ikke er i stand til at fortælle os de kvalitative fordele af. Tillad os at tvivle på, hvad De vil stille op med det om noget tid.
Van Lancker (PSE).
Kommissær Reding, kommissær Lamy, offentliggørelsen af begge EU-institutioners forslag og spørgsmål om markedsliberalisering via GATSwatch har efter min opfattelse tydeligt vist, at vi i Parlamentet har god grund til at være bekymret. Jeg har to kommentarer i denne sammenhæng. For det første nævnte De, kommissær Lamy, at sundhed, uddannelse, medier og kultur ikke bliver liberaliseret. Det er sandt, men der er andre sektorer, der hører ind under forsyningspligtydelser. De udelukker ikke liberaliseringen af energi og vand, og post-, havne- og lodssektorerne er allerede klar til liberalisering. Min gruppe ønsker derfor klare garantier for, at medlemsstaterne nu kan regulere deres forsyningspligtydelser på deres egen måde, og at disse tjenesteydelser ikke skal være underkastet GATS. Vi har naturligvis ikke brug for en liste fra WTO, subsidiariteten vil gælde som sædvanlig.
For det andet, kommissær Lamy, finder jeg det chokerende, at der er en sådan ubalance mellem forespørgsler fra de nordlige og sydlige medlemsstater med hensyn til markedsliberalisering. Europa ønsker i bytte for et begrænset antal forespørgsler, især vedrørende arbejdskraftens bevægelighed fra de sydlige medlemsstater, en liberalisering af en række sektorer, herunder nogle, som vi ikke ønsker at liberalisere. Kommissær Lamy, jeg er af den opfattelse, at liberalisering af vand ikke er den rette måde at opnå målsætningerne fra årtusindskiftet og hjælpe halvdelen af de mange mennesker, der ikke har adgang til vand. For at kunne gøre det har vi brug for nødhjælp og udviklingssamarbejde. Jeg er under alle omstændigheder overbevist om, at det ikke har noget at gøre med reel bekymring for de sydlige medlemsstater, men alt at gøre med vandindustriens interesser. Min gruppe vil derfor opfordre til, at vi ikke vedtager at liberalisere sektorer, som vi ikke ønsker at liberalisere.

De Rossa (PSE).
Fru formand, vores holdning skal være den, at vi ikke forventer noget af udviklingslande, som vi ikke selv er villige til at gøre. Når vi beskytter tjenester eller markeder, skal vi sikre, at vi ikke forpligter andre lande, der ikke så let kan klare sig på et åbent marked, til at levere tjenesteydelser, som simpelthen ikke kan gennemføres eller udvikler sig til private monopoler, der ejes uden for deres egne stater.
Der er efter min opfattelse hårdt brug for, at Parlamentet behandles som parlament, og at alt hemmelighedskræmmeriet i forbindelse med disse forhandlinger ophører. Hvis vi forsøger at skabe en multinational organisation på europæisk plan, der skal have offentlig støtte og legitimitet, kan vi ikke fortsætte i en retning, der udelukker de demokratisk valgte repræsentanter fra vigtige politiske områder. Endelig er det af afgørende betydning i forbindelse med protektionisme, at vi beskytter borgernes rettigheder, uanset om de er i eller uden for Europa.

Karlsson (PSE).
Fru formand, frihandel er i grunden positivt. Det er positivt for udviklingen, demokratiet og væksten - en vækst, som giver større velfærd. Alligevel vækker handelsspørgsmålene altid en omfattende debat, og der er grund til en sådan debat.
Markederne skal ikke overtage politikernes arbejde, og demokratiet må ikke indskrænkes. Kravene til åbenhed og indsigt er grundlæggende. Intet land skal tvinges til at træffe bestemte beslutninger. Hverken markederne eller andre interesser skal kunne tvinge et land til at gennemføre forandringer i strid med de nationale politiske ambitioner.
Udviklingslandene er særligt udsatte. De vil gerne have udenlandske investeringer, og det ved den internationale kapital. Derfor løber udviklingslandene en risiko for at blive udsat for pres og tvunget til at acceptere urimelige krav. Samtidig skal vi kunne stille krav til grundlæggende, faglige rettigheder, sørge for, at miljøet ikke ødelægges, og at menneskerettighederne ikke tilsidesættes.
Lange (PSE).
Fru formand, ærede fru kommissær, jeg har indtryk af, at EU's forhandlingsledelse har slagside. Den er ensidigt orienteret mod de økonomiske interesser, og det må faktisk ikke forekomme. I henhold til traktaten er vi forpligtet til at gøre den bæredygtige udvikling til rettesnor for alle vores politikker, og det betyder, at man ikke kan liberalisere uden samtidig at forhandle om sociale standarder og miljøstandarder. For så vidt har jeg indtryk af, at De egentlig handler i strid med traktatens artikel 6.
Især hvis man opstiller liberaliseringskrav på vandområdet over for 72 stater på denne jord, benægter man netop de sociale og de økologiske betingelser på stedet. Her er det helt entydigt princippet om en bæredygtig udvikling, der skal være fremherskende, og ikke den økonomiske interesse i at kunne tilbyde vandforsyning, så vidt det er muligt, i aktionærernes interesse. Hvordan vandforsyningen skal organiseres, må afgøres på stedet. Afgørelsen skal træffes af de politisk ansvarlige på stedet og må ikke finde sted som følge af pres udefra. EU må ikke fyre op under kampen om det blå guld.
Lamy
Fru formand, jeg vil svare nogle af talerne, og min kollega Viviane Reding vil svare på mere specifikke spørgsmål i forbindelse med kulturel mangfoldighed.
Et hurtigt svar på hr. van Velzens spørgsmål om universiteterne, vi indgår ikke i denne omgang nogen forpligtelse. Vi indgik nogle meget begrænsede forpligtelser for 10 år siden under Uruguay-runden, som gjaldt en åbning af markedet for private universiteter i nogle af vores medlemslande. Denne gang rører vi os ikke.
Hvad angår de bilaterale forbindelser med USA, som jeg drøftede med mine partnere i Washington mandag og tirsdag i sidste uge, er det rigtigt, at der er en række problemer med at iværksætte Verdenshandelsorganisationens beslutninger i henhold til tvistbilæggelser. USA er ikke særlig hurtig til at iværksætte beslutningerne. Jeg tog derover for at fremskynde processen, og jeg sørgede for at give fuldt og helt udtryk for vores intentioner over for især Kongressen, således at den kan træffe de nødvendige lovgivende beslutninger, eftersom det på dette stadium ikke er regeringen, men Kongressen, der skaber problemer. Såfremt Kongressen ikke gør dette, hvilket den i øvrigt ikke har sagt noget om, giver WTO os midlerne til at samle tankerne, som man siger.
Fru McNally, hvad angår den del af forhandlingen om adgang til handelen med tjenesteydelser, der hedder "offentlige tjenester i Unionen", var jeg yderst klar og kortfattet omkring det grundlæggende, nemlig at der intet er i vores tilbud, som sår tvivl om, hvad der i dag hører under de offentlige tjenester i Unionen.
Hvad angår det andet argument, som fru Van Lancker gentog, nemlig hvorvidt vi mon ikke skulle være for krævende over for en række udviklingslande med hensyn til åbning af handel med tjenesteydelser, gør jeg først og fremmest opmærksom på, at mange udviklingslande har brug for konkurrencedygtige tjenester, at det for de fleste af deres økonomier er sådan, at den del af tjenesterne, som i dag udgør 60 % hos os, hos dem beløber sig til mellem 40 % og 50 %, hvilket er meget; at de selv efterspørger en liberalisering af markedet for tjenesteydelser, især hos os; og endelig, at jeg, hvad angår spørgsmålet om de offentlige tjenester, ikke ønsker, at vi automatisk falder for det, jeg vil kalde "euromorfisme". Vi har i Europa en yderst udstrakt model for offentlige tjenester. Jeg hører til dem, der holder af den - man kan have en anden mening herom - men jeg må også klart medgive, at denne model ikke efterlignes overalt i verden, f.eks. i en række udviklingslande som for øjeblikket hverken har intentioner om eller ofte heller ikke midler til at købe sig - om jeg så må sige - nogle offentlige tjenester efter vores forbillede. I disse tilfælde er det at åbne markederne for tjenesteydelser den bedste løsning til at opnå en bedre forvaltning af økonomierne, gøre dem mere konkurrencedygtige og integrere dem bedre i verdenshandelen.
Hvad angår fru Fraisses bemærkninger, vil jeg overlade svaret til min kollega Viviane Reding, men jeg vil blot minde hende om, at hemmeligheden bag ethvert godt team inden for f.eks. holdsport generelt er at have et godt forsvar og et godt angreb, hvis man skal opnå et rimeligt resultat, og at rollefordelingen set fra det synspunkt forekommer mig udmærket.
For at svare præcist på Deres spørgsmål om sporten, fru Fraisse, foreligger der ikke på nuværende stadium noget tilbud fra Unionen om sportslige eller rekreative tjenesteydelser af en i øvrigt meget simpel grund, nemlig at vi ikke har modtaget nogen forespørgsel på dette område.
Fru Lucas koncentrerede sit indlæg om gennemsigtighed. Lad os sige tingene ligeud. Alle her i salen kendte til de principper, der leder Kommissionens handlinger i denne forhandling. Jeg har udtrykt mig gentagne gange om, hvilke principper vi har anvendt. I henhold til den institutionelle aftale, som knytter de forskellige institutioner sammen, har nogle af Dem (et parlamentsmedlem pr. gruppe og især koordinatorerne) haft adgang til detaljerne i mine forslag. Jeg forstår udmærket, at De har Deres tvivl om det detaljerede indhold af mine forslag i forhold til de overordnede linjer, der er skitseret, og jeg forstår udmærket, at man i sine tanker kan kritisere mig på den måde, det er helt almindeligt. De kan hver og en udspørge Deres koordinatorer for at verificere, hvorvidt detaljerne i mine forslag er i overensstemmelse med det, jeg har fremlagt. Så vidt jeg ved, har koordinatorerne været i besiddelse af denne information i næsten tre uger, og ingen er kommet til mig for at sige, at de detaljerede forslag ikke svarede til det, jeg havde meddelt forud. Det glæder mig overordentligt, for jeg har ikke for vane at sige ét og gøre noget andet. Så på det punkt, fru Lucas, er der faktisk gennemsigtighed, og hvis jeg i øvrigt ikke gør alle tilbud helt offentlige i alle tilfælde, er det, fordi der er tidspunkter, hvor fortrolighed er en god ting, enten i forespørgsler eller i forhandlinger. Det er i øvrigt noget, Europa-Parlamentet udmærket er klar over, eftersom det selv f.eks. og efter min mening med rette forbeholder sig retten til fortrolighed, når det drejer sig om en forligsprocedure, som virkelig sætter forhandlingen på spil. Som ved enhver forhandling er der en tid til åbenhed og en tid til diskretion.
Hvad angår indholdet, henviser jeg i alt væsentligt til hr. Cleggs bemærkninger. Han har ret. Så længe Europa-Parlamentet ikke har opnået reelle konstitutionelle beføjelser på handelsområdet fra konventet, ligesom det ikke har opnået det fra den tidligere regeringskonference, er De rent faktisk i den form for procedure, som jeg forsøger at lede på bedste vis, i teorien frataget al magt på dette område. Vi ligger langt over EF-traktatens gældende bestemmelser, hvad angår information og gennemsigtighed. Hvis De ønsker at gå videre, hvilket er Kommissionens holdning, må De hjælpe os, og indimellem ville jeg ønske, at parlamentsmedlemmernes indlæg i konventet på dette område var lige så håndfaste, som de nogle gange er over for Kommissionen.
Hr. Abitbol og hr. Berthu, jeg ville ønske, at der ikke blev råbt for meget "ulven kommer", for ved at råbe "ulven kommer", når der ikke er nogen ulv, ender man i virkeligheden med at gøre folk bange. I denne sag er der ikke nogen ulv, og hvad man end måtte tænke om den, og hvad man end måtte få verificeret, ved De af Dem, som kender til sagen, og som har haft adgang til denne information, at der ikke er nogen ulv. Det drejer sig altså ikke om at åbne jeg ved ikke hvilken Pandoras æske. Den er ikke åben, den forbliver lukket.
Hr. Désir, jeg forstår udmærket alle Deres forholdsregler. Jeg er enig i en række af dem. Men heller ikke her skal vi lade som om, Pandoras dereguleringsæske var åben. Den forbliver lukket. Det drejer sig ikke om at liberalisere nogle tjenester, det drejer sig om at gøre fremskridt og åbne op for handelen med tjenesteydelser, og dette har intet at gøre med deregulering, liberalisering eller privatisering. Lad os ikke tage fejl af to vidt forskellige debatter. På den ene side den, vi har indbyrdes i Unionen om graden af liberalisering af en række sektorer, som indtil nu har været beskyttede - energi, transport og postvæsen - og som omhandler den måde, hvorpå vi organiserer vores eget samfund. Det er en debat, som angår en række af mine kolleger i Kommissionen såvel som i Parlamentet og Rådet. På den anden side debatten om, hvad der sker i en ekstern forhandling. Og vær så venlig ikke at indblande havnearbejderne i denne sag, for havnearbejderne er her, så vidt jeg ved, og medmindre jeg tager fejl, på grund af et direktivforslag, som omhandler det indre marked. Denne sektor er ikke på listen, det omhandler det indre marked, og hvis vi åbner, eller hvis vi beder andre om at åbne for handelen med transporttjenester, vil vores kontrol over disse transporttjenester samt over dem, vi vil bede om at åbne markedet, på ingen måde - og jeg gentager, på ingen måde - blive påvirket af denne form for forhandling. Vi beholder vores suveræne mulighed for at regulere disse sektorer, som vi har lyst til, og det har derfor intet at gøre med det direktivforslag, som er til forhandling.
Jeg har én kommentar til hr. Herzogs indlæg. I store træk er jeg enig med ham. Bag den egentlige forhandling ligger den bekymring og frygt og de forbehold, som jeg godt kan forstå, og som kommer til udtryk i forhold til, hvad der er sket i EU eller i forhold til, hvad der vil ske i de kommende år. Jeg er derfor enig med ham i, at vi bør lægge hovedparten af vores bestræbelser i denne forhandling, i Kommissionens forberedelser og i forhandlingerne med Rådet og Parlamentet om organiseringen af de offentlige tjenester, det almene tjenesteudbud og forsyningspligtydelsen i EU. Hvis vores tanker var klarere, og vores indbyrdes aftale om, hvad tjenesteydelser af almen interesse helt nøjagtigt betyder, var klarlagt, tror jeg, at en del af den frygt, som kommer til udtryk i forhandlingen, ikke ville eksistere, og med god grund.
Lad os gå videre til vandspørgsmålene, som jeg medgiver er nogle følsomme spørgsmål. Jeg hører hr. Turmes, fru Figueiredo og hr. Karlsson fortælle mig, at det, der er sket indtil videre på vandområdet, ikke er så fantastisk på grund af GATS. Til det vil jeg blot svare, at det intet har at gøre med hinanden. Intet land har indgået den mindste aftale på vandforsyningsområdet i henhold til den almindelige overenskomst om tjenesteydelser. Intet! Der er således ikke indgået nogen aftale med noget land. Det, der er sket, eller det, der sker i en række lande, er et resultat af de suveræne beslutninger, som staterne har truffet med hensyn til liberalisering eller privatisering, og det har intet at gøre med den internationale forhandling om tjenesteydelserne. Hvis der er mange lande og især mange udviklingslande, som har foretaget uafhængige liberaliseringer eller privatiseringer, er det almindeligvis fordi, de havde brug for direkte udenlandske investeringer, og efter min mening vil GATS og den type forhandling give dem mulighed for at tiltrække investeringer uden at give afkald på deres ret til regulering, hvilket de af og til har været nødsaget til, når de har handlet helt uoverlagt. Derfor drejer det sig set fra den synsvinkel snarere om beskyttelse. Jeg gør endnu en gang opmærksom på, at vores forslag på dette område kun omfatter vandforsyningen, og at dette ikke, hvilket hr. Turmes indrømmede, angår adgangen til vand.
Endelig vil jeg, før jeg overlader ordet til Viviane Reding, svare de af Dem, som har bedt mig om at være mere offensiv, nemlig hr. De Clercq, hr. Harbour, fru Plooij-van Gorsel og hr. Rübig. Det forbavser mig ikke. Det er i øvrigt også min hensigt, men jeg tror, at der samtidig skal tages hensyn til de bekymringer, som er kommet til udtryk hist og her, og som generelt er udtryk for en sammenblanding af internationale forhandlinger om handelen med tjenesteydelser på den ene side og på den anden side de holdninger eller forhandlinger inden for Unionens grænser til og om lovgivningen og regulering eller deregulering af tjenesteydelser. Efter min mening er de to forhandlinger meget forskellige. Når det være sagt, hersker der stadig både bekymringer og frygt, og det skal vi svare på med tålmodighed og så præcist som muligt. Det er netop, hvad Kommissionen er rede til at gøre.
Reding
Fru formand, min kollega Pascal Lamy har sagt det meget tydeligt: Pandoras æske er lukket, og ingen har intentioner om at åbne den på kulturområdet, af flere årsager. For det første fordi vi vil beholde vores mulighed for at beskytte den kulturelle kreativitet på regionalt, nationalt og internationalt niveau. For at gøre dette skal vi udnytte friheden til at støtte vores kulturprodukter, om man vil kalde dem sådan, af enhver slags for øvrigt. For det andet fordi et kulturprodukt ikke er det samme som en handelsvare. Kulturen har noget ekstra, den er en del af vores rødder og vores mangfoldighed. Det er grunden til, at jeg, og fru De Sarnez har ret, meget tydeligt sagde, at GATS og WTO ikke er de instanser, hvor der skal forhandles om kulturen. Derfor er jeg enig med alle de, som her i forsamlingen har sagt, at vi havde brug for et internationalt instrument som f.eks. UNESCO.
Fru formand, man skal vide, at der i dag ikke findes nogen internationale juridiske referencestandarder på det kulturelle område, og jeg er enig med alle de parlamentsmedlemmer, som har sagt, at der er brug for en. Der er brug for en for at undgå de evige forhandlinger om kulturen. Selv om Pascal Lamy og jeg selv ikke åbner Pandoras æske, er der i vores medlemsstater og hos borgerne denne indre frygt for, at nogen måske en dag kunne gøre det. Vi har altså brug for en international juridiske reference for at fremme den kulturelle mangfoldighed og for at støtte udvekslingen. Det er en idé, man kan kigge nærmere på, som er en logisk følge af UNESCO's erklæring, og som vi vil studere med interesse.
Min personlige fornemmelse er, at et internationalt instruments levedygtighed især afhænger af dets evne til at fremme referencestandarderne for kulturel mangfoldighed på internationalt niveau. Det skulle først og fremmest nære overvejelser omkring indikatorer for kulturel mangfoldighed.
Når det er sagt, er bevarelsen af vores evne til at handle til fordel for den kulturelle mangfoldighed først og fremmest en intern opgave for EU. Men de af Dem, og det var mange, der sagde, at vi skal gå et skridt videre, fordi vi har et internationalt ansvar ud over De 15's og ud over De 25's Europa, har ret. I dag tillader traktaten os at gøre det. Artikel 151, afsnit 4, tillader os at lave internationale begivenheder på kulturområdet, og det gør vi systematisk. Jeg forsikrer Dem, at en filmproducer fra et tredjeland kun har kunnet vise sin film i Europa, når han var inviteret til europæiske filmfestivaler. Vi er rent faktisk i færd med at åbne op for andre. Jeg vil gerne sige til hr. van Velzen, at vores Erasmus World-projekt kun er muligt, fordi traktaten tillader os at bevæge os ud over Unionens grænser.
Ja, mine damer og herrer, det skal vi bevare i konventet og i den næste traktat. I den næste traktat skal vi have tilladelse til at bevare vores interne mulighed for at beskytte den kulturelle mangfoldighed på alle områder og også vores eksterne mulighed for at kunne handle på globalt niveau, hvad enten det er for at lave en international aftale om bevarelse af kulturen i stil med UNESCO eller for at lave projekter som Erasmus World og for at kunne hjælpe kunstnerne fra tredjelandene med at udtrykke sig i fora, som vi har stillet til deres rådighed.
De ser således, at hvis vi taler kultur, taler vi åbning. Det står meget klart, at denne åbning ikke blot er forbeholdt os europæere, men også er en udstrakt hånd til kunstnere og skuespillere i tredjelandene.
Formanden.
Tak for disse indlæg fra Kommissionen.
I forbindelse med denne forhandling har jeg modtaget seks beslutningsforslag, jf. forretningsordenens artikel 37, stk. 2

Boudjenah (GUE/NGL)
På trods af de belejlige ord er Europa-Parlamentet fortsat underinformeret og især underkonsulteret. Vi kan ikke udøve nogen parlamentarisk kontrol. Hvilken tillid kan man have til møder for lukkede døre med fortrolige dokumenter? Hvordan kan man acceptere denne mangel på demokratisk debat, når hverken de nationale parlamenter eller Europa-Parlamentet deltager? Kommissionen støtter sig til et generelt mandat fra før Seattle, som nu er forældet. Den har således ingen ret til at gennemtvinge sine valg. Dens offensiv via de aggressive forespørgsler, den stiller til tredjelandene - især inden for vandsektoren - bringer valget af en reel udvikling af befolkningernes behov i fare. Vi må opstille andre værdier over for de multinationale selskabers profit, handel for handelens skyld og privatiseringstanken, nemlig især eksistensen af stærke offentlige tjenester, som er væsentlige elementer i social samhørighed og lighed. Hvorfor er konsekvensvurderingen af liberaliseringerne fortsat så utilgængelig? Moderniteten ligger i regeringernes evne til at sikre de grundlæggende rettigheder og ikke i den lidenskabelige tilfredsstillelse af de finansielle markeder. For at undgå det uigenkaldelige ved GATS, støtter jeg - som mere end 150 franske folkevalgte - kravene om gennemsigtighed og udsættelse af forhandlingerne.
Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er indstilling ved andenbehandling (A5-0050/2003) fra Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme om Rådets fælles holdning med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om markedsadgang for havnetjenester (11146/1/2002 - C5-0533/2002 - 2001/0047(COD)) (Ordfører: Jarzembowski).
Jarzembowski (PPE-DE)
Fru formand, ærede fru næstformand, kære kolleger, selv om der i eftermiddags fløj sten gennem luften mod Europa-Parlamentet, skal vi da have lov til uden ophidselse og roligt at drøfte et emne, som vi har behandlet i månedsvis, i årevis, nemlig spørgsmålet om europæiske havnebestemmelser. Det Europæiske Råd enedes den 5. november endelig om en fælles holdning, således at vi nu befinder os i anden runde.
Efter min mening er der én ting, der skal stå klart, også for stenkasterne, som vi oplevede i eftermiddags: Der er behov for en havneregulering i Unionen. Havnene som knudepunkt for den intermodale transport spiller nemlig en central rolle i hele den europæiske transportpolitik. Det gælder om at styrke de europæiske havne, og det skal på den ene side ske gennem klare bestemmelser for konkurrencen mellem havnene og inden for havnene, og på den anden side handler det naturligvis om en gennemsigtig markedsadgang for havnetjenester.
Rådet har udtrykt sin holdning, og vi skal nu tage stilling på ny på basis af den første holdning. Jeg vil gerne tage stilling til fire punkter i de 34 ændringsforslag, udvalget har stillet. For det første mener udvalget, at vi har brug for klare bestemmelser for skabelsen af fair konkurrencebetingelser mellem havnene. Selv om Rådet og Kommissionen har givet udtryk for i erklæringer i Rådets protokol, at de også erkender nødvendigheden af fair rammebetingelser for konkurrence, er hensigtserklæringerne ikke tilfredsstillende. For selv om Kommissionen vil udvide gennemsigtighedsdirektivet til også at omfatte havne, ville vi ikke opnå det, vi gerne vil, nemlig for det første at virksomhederne fra havnene og havnevirksomhederne rent faktisk selv giver medlemsstaterne og Kommissionen oplysningerne om de finansielle relationer mellem dem og staten, regionen, byerne. For det andet at Kommissionen går aktivt ind på grundlag af disse oplysninger, og for det tredje at den så forbyder konkurrenceforvridende foranstaltninger, og endelig at den fremlægger en gennemsigtighedsrapport for os, således at vi kan se, hvor vi skal sætte yderligere ind.
De bestemmelser for statsstøtte, som Kommissionen har fremlagt i sidste øjeblik, er heller ikke tilstrækkelige, fru næstformand.
Vi har brug for retssikkerhed for havnene og havnevirksomhederne. Vi må vide, hvilken finansiering af infrastrukturen i havnene der ikke udgør støtte og ikke skal modificeres, og hvad der udgør støtte, der skal godkendes. Vi har altså brug for klare og bindende retningslinjer.
Desuden er vi - i hvert fald i udvalget - enige om, at lodstjenesterne skal undtages fra direktivets anvendelsesområde. Rådet går følgende vej: Det lader lodstjenesterne indgå i anvendelsesområdet, men erklærer så, at enhver kan gøre, som han vil. Nej, vi går ind for klare, åbne bestemmelser. Vi ønsker, at lodstjenesterne i medlemsstaterne bliver reguleret i overensstemmelse med de pågældende sikkerhedsbehov af hensyn til den offentlige interesse, både med hensyn til private lodstjenester og statslige lodstjenester. Det bør medlemsstaterne selv regulere.
Hvad angår selvservicering - det var jo grunden til demonstrationen og nogle strejker i havnene i Europa - så er jeg virkelig forbløffet. Vi diskuterede jo alle med fagforeningerne sidste uge. Det var Parlamentet, der begrænsede selvserviceringen til eget personale og eget udstyr ved førstebehandlingen. Med betænkningen fra udvalget indskrænker vi os yderligere til eget skibspersonale. Hvorfor fagforeningerne strejker, ved jeg ikke. Hvis de generelt er imod europæiske havnebestemmelserne, skulle de sige det. Endnu har de ikke sagt det.
Jeg mener, der er en skarp konkurrence mellem havnene, at vi skal have åbenhed og også en fair interesseudligning mellem redere og havnevirksomheder. Den enkelte havn tilhører hverken havnearbejderne eller en statslig havnemonopolvirksomhed, og heller ikke rederne. Der skal findes en balance mellem fair konkurrence og virksomhedsmæssig frihed. Derfor kan jeg kun sige, at det, vi har foreslået med hensyn til selvservicering, er rigtigt. Jeg kan heller ikke forstå, når nogle nu kommer og siger, at vi skal underkaste alle havnetjenester et godkendelsesforbehold. Kommissionen har sagt, at den kan underkaste medlemsstaterne en godkendelsespligt. Parlamentet var af samme opfattelse ved førstebehandlingen, Rådet var af samme opfattelse i sin fælles holdning.
Der er overhovedet ingen grund til - og det er efter min mening utilladeligt, fru formand - at stemme om forslag i morgen, hvor alle medlemsstater i henhold til artikel 6, stk. 1, pludselig skal underkastes en obligatorisk godkendelsespligt. Belgierne kan gøre, som de vil, men at foreskrive for finnerne, hvad de skal gøre, dét giver ingen mening. For så vidt bør vi afklare forholdene i morgen, uafhængigt af valgkampagner, hvor de end finder sted. Udligningsbetalingerne ønsker vi naturligvis at få reguleret på obligatorisk basis, med klare kriterier. Det er for så vidt heller ikke forbundet med store problemer.
Fru næstformand, jeg ved, vi har et udmærket forhold til hinanden, men på dette punkt er vi desværre uenige, og jeg vil gerne bede Dem om at overveje tingene igen. Det, Europa-Parlamentet kræver, er en afbalanceret regulering af redernes interesser, havnevirksomhedernes interesser, interesserne hos medarbejderne på skibene og medarbejderne på land. Det er et afbalanceret forslag, vi stiller. De bør overveje dette meget nøje, og De bør også støtte gennemsigtighedsbestemmelserne i forligsproceduren. Vi ønsker jo begge - og jeg håber også, det gælder for Rådet - effektive, ydedygtige havne, hvor arbejdstagerne og arbejdsgiverne kan leve fredeligt med hinanden.
De Palacio
. (ES) Fru formand, mine damer og herrer, jeg vil først takke Parlamentet for den store indsats indtil nu vedrørende dette meget vigtige direktiv, og jeg vil især takke ordføreren, hr. Jarzembowski, for hans arbejde med dette spørgsmål, der er uhyre vigtigt i forbindelse med udviklingen af et konkurrencedygtigt transportsystem i EU.
Vi taler ofte om, at Europa kunne bruge søtransport som alternativ til vejtransport generelt. Vi står dog sommetider over for en situation, hvor det er de samme personer, der siger, at vi skal fremme søtransport, som skaber vanskeligheder under udviklingen af et system til søtransport, der er mere konkurrencedygtigt og mere velegnet til de nye forhold.
Vi er nødt til at forbedre effektiviteten af havnetjenesterne, og det vil dette direktiv medvirke til. Vi skal forbedre effektiviteten af disse tjenester, sætte en stopper for monopolerne, der sommetider betyder, at de samme tjenester koster 3-4 gange mere i én europæisk havn end i andre europæiske havne, og som viser, at der er noget, som ikke fungerer, og jeg vil gerne understrege, at vi skal garantere, at sikkerheden opretholdes på det højest mulige niveau gennem ophævelse eller fastsættelse af restriktioner og garantier.
I Kommissionen mener vi, at Rådets fælles holdning i vid udstrækning tager højde for ændringsforslagene, som Parlamentet godkendte ved førstebehandlingen, og som indeholder en afbalanceret løsning til opnåelse af målene, og jeg mener, at det vil være forkert ikke at opretholde denne balance, og at det vil være forkert at ændre på den balance, som Rådet har opnået.
Mine damer og herrer, jeg vil i denne sammenhæng redegøre for Kommissionens holdning til ændringsforslagene. Nogle af ændringsforslagene medfører klare forbedringer til Rådets fælles holdning, og Kommissionen kan derfor acceptere dem i deres helhed - principielt eller delvist. Kommissionen bestræber sig med andre ord endnu en gang på at sikre, at proceduren med fælles beslutningstagning fungerer så godt som muligt.
På dette område vil jeg for det første henvise til de ændringsforslag, der fremhæver bestemmelserne i Kommissionens direktiv om gennemsigtighed med hensyn til de havne, som dette direktiv omhandler. Med disse bestemmelser opnås de mål, som vi alle var enige om, og jeg beklager, at ordføreren, hr. Jarzembowski, mener, at forslagene er utilstrækkelige. Jeg vil under alle omstændigheder senere henvise til nogle af de ændringsforslag, der omhandler disse forhold.
For det andet kan vi acceptere ændringsforslag 11 - der omhandler mindre hyppig revision af den liste over havne, hvis anvendelse er af udpræget sæsonmæssig karakter - samt ændringsforslag 5 og 27 - der giver eksempler på kostbare mobile investeringsaktiver, som kan sidestilles med investeringer i faste aktiver, i forbindelse med tilbagebetaling eller resterende omkostninger. Vi kan endvidere - uden at gå i detaljer - acceptere alle de ændringsforslag, som vi mener vil bidrage til den fælles holdning, og de ændringsforslag, der på den ene eller anden måde præciserer den endelige tekst yderligere.
Jeg vil endnu en gang takke både hr. Jarzembowski og Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme for deres store arbejde.
Der er dog visse ændringsforslag, som medfører forhaling og endog fastlåsning af bestræbelserne på at fremme stimuleringen af europæiske havne for, som jeg nævnte tidligere, at forbedre søtransport på lange distancer til gavn for vores eksport til andre dele af verden, men også søtransport på korte distancer, som giver et alternativ til transport på land. Vi kan derfor helt klart ikke acceptere ændringsforslag 36 og 66, som har til formål at forkaste Rådets fælles holdning.
Når dette er sagt, har jeg et par korte kommentarer til andre spørgsmål, som hr. Jarzembowski har rejst.
For det første er der spørgsmålet om konkurrence mellem havnene. Jeg ved, at det er et spørgsmål af stor betydning for ordføreren og andre medlemmer, og jeg mener også, at der skal ske fremskridt på dette område. Derfor har jeg i sinde at acceptere de ændringsforslag, der har til formål at inkludere havne i Kommissionens direktiv om gennemsigtighed. Kommissionen har forståelse for betænkelighederne i denne forbindelse. Vores nylige dokument om spørgsmålet viser vores vilje til at løse problemet under overholdelse af bestemmelserne i traktaten, hr. Jarzembowski. Det vil sige, at statsstøtten skal ligge inden for de rammer, som vi har foreslået, men de kan ikke blot reguleres, da retsgrundlaget er fastsat i traktaten. Vi skal klarlægge dette, som jeg sagde, for at forhindre juridisk tvivl og usikkerhed. Og derfor, hr. Jarzembowski, må jeg sige, at ændringsforslag 15 er mere vidtrækkende end sådanne bestemmelser, og vi kan derfor ikke acceptere det.
Vi er imidlertid villige til sammen med Parlamentet at finde en løsning, der er acceptabel for alle. I denne forbindelse kan ændringsforslag 10 med bestemte væsentlige ændringer i overensstemmelse med den løsning, som vi finder, hjælpe os med at finde et kompromis. Jeg vil gerne bede alle om at samarbejde og forsøge at nå frem til et kompromis så hurtigt som muligt.
Med hensyn til ændringsforslag 16 må jeg minde om, at Kommissionen inden for konteksten af de såkaldte foranstaltninger for havne allerede har foretaget en undersøgelse som den, der anmodes om, og der var desværre ikke meget samarbejde at hente fra havnenes side.
For det andet har hr. Jarzembowski talt om selvservicering. Denne praksis bør tillades i alle moderne havne, hvor det er muligt, både med hensyn til arbejde om bord og på land. Den fælles holdning afspejler ønsket om at sende et budskab om fremskridt og fremsyn frem for stagnation. Et budskab om fremskridt, men med garantier. Det gøres i denne forbindelse helt klart, at tiltag af denne art skal opfylde alle de sociale standarder, miljø- og sikkerhedsstandarder, der er påkrævet i de pågældende havne, og at dette krav er afgørende for at føre selvservicering ud i livet.
De ændringsforslag, der alvorligt begrænser dette tiltag - da de på forskellige måder står i vejen for selvservicering - fordi de er begrænset udelukkende til søfarende mandskab, kan ikke accepteres. Bl.a. og vi taler her om skibe fra tredjelande og EU-lande - fordi det søfarende mandskab ikke er underlagt samme regler som det landbaserede personale, der arbejder i havnene, og vi foreslår i Rådets fælles holdning, at tiltagene for at føre dem ud i livet gennemføres inden for rammerne af sociale standarder og sikkerhedsstandarder i overensstemmelse med de enkelte havnes regler. De yderligere begrænsninger for skibe, der sejler under EU's flag, vil endvidere medføre en konfrontation med de andre parter i verden, og det skal vi også undgå.
Endelig - ganske kort - har vi altid ment, at lodsning er en kommerciel havnetjeneste. Derfor bør adgangen til en sådan tjeneste være reguleret i traktaten og dette direktiv. Derfor støtter vi den enighed, der er opnået vedrørende den fælles holdning, om, at udstedelse af tilladelser afhænger af opfyldelse af bestemte strenge kriterier for forpligtelser i relation til offentlige tjenester og sikkerhed til søs - og vi vender her endnu en gang tilbage til de enkelte havne. Men dette tiltag kan tilpasses ved hjælp af specifikke løsninger for enhver havn, der tillader selvservicering på lodsningsområdet i form af fritagelsescertifikater under bestemte betingelser.
Som konklusion, hr. formand, mine damer og herrer, vil afstemningen i morgen have store konsekvenser for lovgivningsprocessen. Kommissionen har allerede vist sin vilje til at finde konstruktive løsninger sammen med Parlamentet. Jeg vil endnu en gang minde om, at vores generelle mål er at garantere, at industrien for havnetjenester, der er i voldsom vækst, kan klare de udfordringer, som vi står over for. Endvidere vil det fremtidige europæiske transportsystems succes afhænge af, at havnene er effektive og moderne.

Jeg vil derfor endnu en gang bede Dem om at støtte Kommissionens forslag, og jeg vil gerne takke ordføreren, hr. Jarzembowski, og hele holdet, der har arbejdet med teksten, samt alle medlemmer af Parlamentet for Deres opmærksomhed.

Hatzidakis (PPE-DE).
Hr. formand, fru kommissær, vi er nået til andenbehandlingen, en milepæl på en lang og hård vej i retning af liberalisering af havnetjenester, og jeg tror, at vi skal starte med at takke vores ordfører, hr. Jarzembowski, og ønske ham tillykke med et veludført arbejde.
Når dette er sagt, er jeg ganske klar over, at så snart jeg sætter mig ned, vil en række af mine ærede kolleger rejse sig for at opponere imod liberalisering eller i det mindst komme med kommentarer til begrænsning af liberaliseringen af havnetjenester. Jeg vil sige til alle de ærede medlemmer, hvis meninger jeg naturligvis respekterer, at jeg ikke kan forstå, hvordan vi kan gå ind for liberalisering af jernbaner, luftfart og telekommunikation og samtidig være imod liberalisering af havnetjenester. Det skal være ens for alle sektorer. Det er for mig komplet uforståeligt.
Dernæst vil jeg gerne sige til alle - og til havnearbejderne, der protesterer her i dag - at de efter min opfattelse vil få store fordele af liberaliseringen af havnetjenesterne på mellemlang eller lang sigt, da liberaliseringen vil skabe nye arbejdspladser. Vi har intet imod disse personer. Tværtimod anerkender vi, at deres arbejde bidrager til den økonomiske vækst. Men de kan ikke hindre yderligere liberalisering og dermed yderligere vækst i den europæiske økonomi. Europa-Parlamentet, i det mindste hovedparten af medlemmerne på udvalgsplan, har indtil nu fulgt en række faste principper, og et af de faste principper er vores beslutning om liberalisering af tjenesteydelser, ikke som et mål i sig selv, men som et middel til økonomisk vækst. Og da vi er tro imod vores principper, fru kommissær, vedtog vi et ændringsforslag, som ordføreren henviste til, og som skal forebygge forskelsbehandling af havnemyndigheder, sådan at havnene i EU kan konkurrere med hinanden. Vi lyttede naturligvis meget til industrien og de interesserede parter, og derfor står vi ved vores holdning til lodsning, hvor idiosynkrasier, forskellige fremgangsmåder og sikkerhedsfaktorer skal tages med i betragtning. Det er derfor, vi har en anden holdning end Rådet, en mere positiv holdning, kan man sige, til arbejdernes krav og spørgsmålet om selvservicering. Vi fokuserer på tilstrækkelig uddannelse, og derfor mener jeg, at havnearbejdernes krav i forbindelse med selvservicering er noget overdrevne. På grund af vores holdning og i lyset af holdningen hos Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme, som stemte for betænkningen, mener jeg, at det er den rette fremgangsmåde, hvis vi og Rådet hurtigst muligt indfører en lovgivning, der kan accepteres af alle.

Piecyk (PSE).
Hr. formand, fru kommissær, De gik lige løs på sagen i Deres redegørelse, det synes jeg var godt. De bør dog vide, at forslagene fra udvalget, som De omtalte meget kritisk, blev vedtaget i udvalget med meget stort flertal - og her vil jeg gerne rette en stor tak til hr. Jarzembowski. Vi vedtog tingene med meget stort flertal, og jeg tror også, vi opnår absolut flertal på 314 stemmer i morgen på de afgørende punkter.
Når vi i dag diskuterer part package og stemmer om det i morgen, så ved vi, at arbejdere i mange europæiske havnebyer - jeg vil gerne understrege havnebyer - er gået på gaden for at demonstrere af bekymring for deres arbejdspladser, af bekymring over social dumping, og jeg vil gerne understrege på egne og min gruppes vegne: Vi har forståelse for, at havnearbejdere giver udtryk for deres bekymringer og nød. Det er de i deres gode ret til. Men efter min mening hører stenkastning og ballade med politiet ikke hjemme her. Jeg betragter demonstrationerne i havnebyerne som en støtte til vores arbejde, for faktisk indeholder den fælles holdning en række skrækkelige punkter, som man ikke kan acceptere, og det er jo også netop det, vi vil ændre ved den fælles holdning i dag og i morgen.
Det skrækkeligste punkt er formuleringen vedrørende selvservicering, der også skal omfatte aktiviteterne på land. For at sige det helt klart og tydeligt: Det er ikke acceptabelt for os. Efter vores mening kan selvservicering kun være det, et skib og dets besætning selv kan klare. Mere kan det ikke være - det fremgår jo af ordet selvservicering, alt andet ville jo være servicering gennem andre.
Til Kommissionen og Rådet vil jeg gerne sige følgende: Der kan for os socialdemokrater ikke forhandles om definitionen af selvservicering i en forligsprocedure. Det skal stå her, og sådan bliver det også i forligsproceduren. Jeg vil gerne påpege, at der findes en række bestemmelser i direktivet, der tangerer både den sociale beskyttelse, de sociale aspekter og spørgsmålet om arbejdstagernes faglige kvalifikationer - og det til deres fordel. Efter min mening har udvalget også ydet et virkelig godt stykke arbejde her, og der foreligger forslag fra Socialdemokraterne, der forbedrer det hele yderligere. De kan stemme for alle disse forslag i morgen, og så bliver det hele lidt bedre for arbejdstagerne.
Endelig er der spørgsmålet om lodstjenesterne. Kommissionen var meget opsat på - Rådet knap så meget - at indføre konkurrence på lodsområdet. Det er efter vores mening forkert. Skibsfarten befinder sig i så store økonomiske vanskeligheder og står over for så megen konkurrence, at sikkerheden ofte lades i stikken. Vi har oplevet Prestige, vi har oplevet Erika, og derfor skal lodserne stå for sikkerheden, når det handler om skibsfart. De hører derfor ikke hjemme i dette direktiv.
Generelt har vi - hr. Jarzembowski har jo nævnt det - beskæftiget os virkelig meget med konkurrencen i havnene. Mit primære problem er stadig konkurrencen mellem havnene, og her har Kommissionen ikke gjort nok. Vi håber, at den snart vil foreslå noget godt på dette område, så vi virkelig kan få hånd om problemet, konkurrencen mellem havnene.
Sterckx (ELDR).
Mange tak, hr. formand. Fru kommissær, adgangen til havnetjenester skal være så åben som muligt, og en havn skal fungere så godt som muligt. Dette direktiv er et skridt i den rigtige retning, men vi skal også have retningslinjer for statsstøtte og et direktiv om gennemsigtighed i forbindelse med det økonomiske forhold mellem havnesektoren og regeringen. Vi har også helt korrekt udarbejdet regler, der skaber en ramme for den frie handel med tjenester, og vi har også helt korrekt inkluderet specifikke forhold vedrørende havne. Fagforeningerne har også helt korrekt understreget risikoen i forbindelse med bekvemmelighedshavne, havne, hvor alle sociale regler sættes over styr, ligesom det sker, når skibe sejler under bekvemmelighedsflag - billige flag.
Vi må derfor fastsætte krav - også sociale krav - for enhver, der ønsker at udbyde tjenester i en havn. Derfor foreslår vi også obligatorisk udstedelse af tilladelser til ydelse af tjenester i havne. På den måde kan der tages højde for forhold som sikkerhed og miljø samt sociale regler og beskæftigelse. Ulykken med Prestige, en ulykke, der endnu en gang henledte vores opmærksomhed på besætningernes uddannelse og kompetence, som vi også taler om i denne forbindelse, var endnu ikke sket på tidspunktet for førstebehandlingen. Siden da har vi også haft et forslag fra Den Internationale Søfartsorganisation om sikkerheden på skibe og i havne - faktisk arbejdes der i øjeblikket på lovgivning om dette. Vi skal derfor vide, hvem der arbejder i vores havne og under hvilke betingelser. Med en god licenspolitik kan de kompetente myndigheder sikre, at en havn ikke er et sted, hvor man løber sikkerheds- eller miljørisici, og at en havn ikke er et sted, hvor man tillader social dumping, men at en havn er et vigtigt led i en effektiv og bæredygtig europæisk transportpolitik. Det er noget, vi virkelig har brug for.

Ainardi (GUE/NGL).
Hr. formand, dette direktiv om åbning af markedet for samtlige havnetjenester har allerede været genstand for en forhandling i Europa-Parlamentet ved førstebehandlingen. Alle har henvist til denne forhandling. Rådet har efterfølgende givet sin holdning til kende. Vi står ganske rigtigt over for et liberalt direktiv, der som sædvanlig kun har en prioritet, nemlig at reducere omkostningerne på bekostning af ethvert andet hensyn. Selv om ordføreren, vores kollega hr. Jarzembowski, har mødt en masse mennesker og indlemmet en række forslag til forbedringer, er det grundlæggende problem der stadig. Der har ikke været en egentlig høring for de interesserede parter og fagforeninger, som trods alt kender behovene i form af sikkerhed for personer og for miljøet, og som ligger inde med en uerstattelig knowhow. Det faktum i øvrigt, at man fortsætter med at lovgive imod de omtalte personalegrupper er endda kommet til udtryk her, i eftermiddags, i form af havnearbejdernes imponerende demonstration. I den henseende vil jeg slutte mig til protesten fra min gruppeformand, Francis Wurtz, som fandt politiets attitude over for demonstranterne uacceptabel. Deres demonstration er lovlig, sagde han, og stillet over for deres fags og deres beskæftigelses sammenbrud kunne man trods alt ikke forestille sig, at de ville komme anstigende med blomster til de europæiske institutioner.
For det andet er der ingen forundersøgelser af virkningerne af liberaliseringen og f.eks. af så betydningsfulde spørgsmål som beskæftigelse, sikkerhed og miljø. Ifølge min kollega Hatzidakis er liberaliseringen ikke et mål, men et middel til økonomisk udvikling. Men jeg, jeg venter på resultatet! Jeg venter på resultatet af dette synspunkt for de andre sektorer. Det har vi ventet på et stykke tid for øvrigt. Ligegyldigt hvilke ændringer, der er blevet tilføjet, er teksten fortsat en liberal tekst. Selvservicering i havnene vil, om man vil det eller ej, være det samme som at tillade social dumping på trods af enkelte krav om beskyttelsesforanstaltninger med henvisning til sikkerhed, til personalets kvalifikationer og endda til det søfarende personales særstatus. Direktivet tillader ansættelse af personale uden for havnen til at overtage arbejdet fra det eksisterende kvalificerede personale. Begrebet selvservicering åbner op for usikkerhed og forringede arbejdsvilkår, lavere beskæftigelse og forringet miljøsikkerhed. Og det bliver ikke bedre af, at vi kender den nuværende praksis i handelsflåderne, som har vist os, at resultatet meget vel kan være yderst alvorligt for Fællesskabet.
Såvel personale som havnearbejdere udfører en meget vigtig økonomisk mission under vanskelige forhold, samtidig med at de opretholder sikkerheden. De nautiske tjenesteydelser som f.eks. havnelodsning og andre lodstjenester er, selv om de er udelukket fra direktivet, universelt anerkendte som tjenesteydelser af almen interesse. Jeg mener, at alle disse sektorer burde betragtes som partnere i relation til målsætningen om bæredygtig udvikling.
Endelig har alle fagfolk med forbindelse til søen insisteret på, at søfartssikkerhed begynder i havnene, når jeg har mødtes med dem om søfartssikkerhed ved den franske kyst efter ødelæggelserne forårsaget af Prestige. Og derfor finder jeg, at de foranstaltninger, som er truffet efter Prestiges forlis, er totalt selvmodsigende, ligesom beslutningen om at indføre selvservicering fra i dag. Det er præcis grundene til, at min gruppe fortsat foreslår at forkaste den fælles holdning.
Bouwman (Verts/ALE).
Hr. formand, fru kommissær, hr. ordfører, markedsadgang, liberalisering og havnetjenester er alle centrale emner, men i dag har vi naturligvis talt om specifikke dele af disse, to for at være helt nøjagtig: udstedelse af tilladelser til ydelse af disse tjenester og leveringen heraf samt selvservicering. I begge tilfælde kan arbejdernes position blive påvirket. Jeg vil derfor gerne sige til kommissæren, at jeg går ind for mere søtransport som erstatning for andre former for transport, f.eks., men jeg går ikke ind for påvirkning af grundlæggende sociale rettigheder. Jeg vil derfor gerne udtrykke min bekymring over det, der foregår her, ikke blot som skyggeordfører for emnet i Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme, men også som formand for Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender.
Når vi ser på, hvad arbejdsgiverforeninger - og andre for den sags skyld - foreslår, som jeg også meget gerne vil høre mere om fra kommissæren, nemlig om den konflikt mellem Den Internationale Arbejdsorganisations konventioner - 137, der omhandler havneaktiviteter, og 152, der omhandler arbejdsforhold for sådanne havneaktiviteter - og EU-direktivet i sin nuværende form, spekulerer jeg på, om vi ikke har foregrebet begivenhedernes gang. Der er tilsyneladende et større problem, og jeg vil gerne vide, om det er reelt, da vi endnu ikke er ved vejs ende. Efter afstemningen i morgen går vi over til voldgiftsproceduren, derefter skal vi have endnu en afstemning, og så venter Domstolen, det kan jeg forsikre om.
Endvidere er en af grundene til protesterne i øjeblikket, at man har afvist en række ændringsforslag, som vi har forsøgt at indføre vedrørende bl.a. udstedelse af tilladelser og indholdet i artikel 13 om selvservicering.
Verden forandres, der opstår hele tiden nye argumenter, og jeg håber, at formanden også vil lade os gøre noget ved det i morgen. Med hensyn til resten er jeg enig med hr. Jarzembowski og andre om, at direktivet om markedsadgang for havnetjenester er uantageligt, hvis vi ikke samtidig har en fælles ordning, regler om konkurrence mellem havnene. Vi venter stadig på det. Disse to tiltag hænger uløseligt sammen.
Ribeiro e Castro (UEN).
Fru formand, fru kommissær, kære kolleger, da vi for et stykke tid siden behandlede grønbogen om søhavne og skibsfartsinfrastruktur, udtalte Parlamentet sig klart om de opgaver, som Kommissionen efter vores opfattelse burde løse. For det første oversigten over finansieringen og havnenes tarifsystem, entydige regler om statsstøtte til havne og endelig vedtagelse af foranstaltninger til sikring af markedsadgang for havnetjenester gennem lovgivningsinstrumenter, som Kommissionen skulle tage initiativ til i henhold til sine beføjelser.
Kommissionen har imidlertid - til forskel fra det, som den blev anmodet om - besluttet at foreslå et direktiv om havnetjenester og ikke udarbejde det, som Parlamentet pålagde den, nemlig de entydige regler om statsstøtte. Måske er det en af grundene til, at direktivet trods de ændringer, som det allerede er undergået, er blevet mødt af så indædt modstand på forskellige planer, deriblandt her i Parlamentet, hvor der også er fremkommet et betragteligt antal ændringsforslag under andenbehandlingen.
Man kan i direktivet ikke finde nogen foranstaltninger, der skal forbedre de nationale havnes funktion og effektivitet, hvad Portugal angår, men derimod indføres der et unødvendigt bureaukrati, ligesom den sociale fordragelighed, der har kendetegnet forholdet mellem arbejdsmarkedets parter i alle portugisiske havne, bringes i fare.
Vi må ikke glemme det forhold, at der navnlig i Portugal er virksomheder, der for ikke længe siden har påtaget sig forpligtelser som følge af lovkrav, som f.eks. at skulle omfatte alle de arbejdstagere, der på nogen måde var beskæftiget i havnene, og hvis interesser nu må tilgodeses. Vi kan derfor ikke acceptere, at direktivet åbner for, at en havnebruger, akkrediteret eller ikke, kan udføre godshåndtering i modstrid med de nationale bestemmelser for arbejdsmarkedsforhold og havneoperatører, som alle havneoperatører skal følge, under andre betingelser end de gældende, også ved anvendelse af eget udstyr og personale og eventuelt på havneområder, hvor offentlig tjeneste har koncession.
Som jeg allerede har nævnt, betyder den forpligtelse, som de nuværende havneoperatører har haft til at overtage arbejdskraft beskæftiget i havnene med en løn ca. tre gange højere end gennemsnittet i sektorer, hvor der stilles tilsvarende operationelle krav, at den mulighed må afvises, som direktivet åbner for, at en havnebruger kan udføre godshåndtering uden at være akkrediteret dertil og med anvendelse af arbejdstagere, der er underlagt vilkår, som er gunstigere end dem, som de nuværende havneoperatører er underlagt ifølge lovgivning og kollektive aftaler.
I denne sammenhæng er det vores klare opfattelse, at selvservicering bør begrænses til det arbejde, som skibets egen besætning udfører, således som betegnelsen selvservicering også udtrykker, og som supplement og i overensstemmelse med havneoperatøren. Selvservicering er direktivets mest kontroversielle spørgsmål og også det, der vil få flest følger for de økonomiske aktører, navnlig i mit eget land, navnlig for de portugisiske aktører, såfremt den udformning, der måtte blive vedtaget, ikke tager hensyn til de principper, som jeg her har omtalt.

Esclopé (EDD).
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, selv om direktivforslaget er betydeligt ændret, forekommer det mig ikke mere hensigtsmæssigt i dag, end det var ved førstebehandlingen. Begrundelserne for at udelukke lodstjenesten fra direktivets anvendelsesområde kan efter min mening anvendes på samtlige nautisk-tekniske tjenester, eftersom tjenestens kvalitet og operationernes sikkerhed er en integreret del af disse tjenester.
Dette forslag har kun et mål, nemlig at opnå lige konkurrence eller sagt på en anden måde fri adgang til disse markeder, som vurderes at være tilstrækkeligt rentable til at være interessante, hvor de offentlige tjenesters effektivitet og troværdighed, som trods alt er anerkendt, vejer meget lidt i forhold til den interesse eller snarere de interesser, som således skabes. Selvserviceringen illustrerer denne liberale vilje, som på trods af en bedre defineret regulering næppe bekymrer sig om de optimale sikkerhedsbetingelser, som er sikret på nuværende tidspunkt.
Hvem får vi til at tro på, at de forskellige operationer, som for indeværende udføres af uddannede fagfolk, for fremtiden kan blive udført på de samme vilkår af uuddannet personale og på helt igennem tilfældig facon? Den omfattende utilfredshed hos de demonstrerende havnearbejdere, som var til stede fredag i Bruxelles og i eftermiddags i Strasbourg, viser deres fortvivlelse over at se, at europæiske institutioner stadig kan ligge så fjernt fra borgernes virkelighed og bekymringer og fortsat krampagtigt holde fast i deres dogmatiske standpunkter. Hvilket ikke bliver mere acceptabelt af, at det hele handler om sikkerhedsspørgsmål
Jeg vil ikke gentage de forslag fra nogle af mine kolleger, som kom frem under drøftelsen af den foregående sag, og som gav nogle negative eksempler på en dårligt forberedt, påtvunget og således upopulær liberalisering. I stil med Erika- og Prestige-ulykkerne skal man ikke sige, at man ikke var klar over det, og at der var en meget lille risiko for, at det kunne ske. I tilfælde af en ulykke skal Europa og dets institutioner kunne leve op til deres ansvar over for vores medborgere.
Vanhecke (NI).
Hr. formand, jeg er naturligvis klart modstander af direktivet foran os i dag og især af afsnittet om selvservicering. Jeg vil gerne understrege min totale solidaritet med de havnearbejdere, der er kommet til Strasbourg for at demonstrere i dag. Den praktiske erfaring i mit eget land, Flandern, viser, at ordningen med anerkendte havnearbejdere sikrer, at det er kvalificerede og motiverede personer, der arbejder i vores havne, og som kan betragtes som nogle af de mest kvalificerede arbejdere i verden. Det er deres pligtopfyldenhed og professionelle viden, der gør vores havne til effektive, konkurrencedygtige og især sikre transportorganisationer. Jeg vil gerne vide, hvorfor man skal ændre eller ødelægge noget, der rent faktisk er perfekt.
Ødelæggelse af denne fordelingsordning og havnearbejdernes monopol vil ikke blot resultere i endnu en af de utallige sociale fiaskoer, men vil også underminere sikkerheden i vores havne, forstyrre den sociale balance, som vi har opnået, mindske betydningen af vores havne og styrke antieuropæiske holdninger. Den almindelige befolkning bør være klar over, at europæiske forhold eller forhold med en stærk europæisk dimension, der skal ændres for at sikre vores fremgang, reelt ikke vil gavne os. Tænk på jernbaneforbindelsen IJzeren Rijn, f.eks. Der har ikke været nogen fremskridt, men Europa prioriterer åbenbart foranstaltninger, som vi ved vil resultere i socialt sammenbrud og større arbejdsløshed. Europa prioriterer tilsyneladende interesserne for visse rederier - rederier, der i mange tilfælde udøver en form for moderne slaveri - frem for overlevelsen af deres egne dygtige havnearbejdere. Der skal et klart og tydeligt "nej" eller "aldrig" til for at åbne øjnene på en sådan smalsporet europæisk arrogance. Vi må understrege over for de flamske havnearbejdere, at prioritering af egne arbejdstagere er en garanti for sikkerhed og kvalitet.

Staes (Verts/ALE).
Hr. formand, det er ikke et indlæg, men en personlig bemærkning. Det, vi lige har overværet fra hr. Vanhecke, er en personlig fornærmelse, ikke blot imod undertegnede, men en fornærmelse imod alle flamske medlemmer af Parlamentet, der har arbejdet i månedsvis sammen med havneledelser og fagforeninger for at udarbejde et godt direktiv. Så kommer hr. Vanhecke og fører sig frem. Han har ikke taget ét eneste initiativ selv, ved førstebehandlingen undlod han at tage del i spørgsmålet om selvservicering, og nu forsøger han at score nogle point. Det er uacceptabelt, uacceptabelt over for alle de medlemmer, der har arbejdet så hårdt, fru Smet, hr. Sterckx, fru Maes, fru Van Brempt, hr. Dhaene og undertegnede. Jeg finder det forkasteligt.

Peijs (PPE-DE).
Hr. formand, fri adgang til havnetjenester er meget vigtig for at sikre fri konkurrence i havne. Konkurrence mellem havne er også vigtig, så Kommissionen må sikre, at der er større gennemsigtighed i forbindelse med statsstøtte til havnene. Det nuværende direktiv var lidt rodet i starten, men vi har omsider fået udarbejdet et godt dokument.
Jeg vil gerne kommentere to punkter. For det første er der spørgsmålet om selvservicering. I dag og i sidste uge demonstrerede havnearbejderne uden for parlamentsbygningerne. Det er de fuldt ud berettiget til, men hvis der nogensinde har været et direktiv, der har taget højde for alle havnearbejdernes rettigheder og interesser, er det dette direktiv. De beskyttes utrolig godt af de forskellige artikler i direktivet, også i forbindelse med uddannelse og faglige kvalifikationer. Selv hvis havnenes arbejdsgivere skulle ønske det, ville det ikke være muligt at arbejde med dårligt uddannede og ukvalificerede arbejdere, der ville udgøre en trussel imod sikkerheden i havnene.
Men vi vil gerne understrege - og alle taler om arbejdstageres rettigheder, hr. Bouwman - at arbejdsgivere også har rettigheder, selv om der ikke er nogen, som taler deres sag. Arbejdsgiveren skal efter min opfattelse have ret til at vide, hvem han arbejder sammen med. Jeg kan derfor ikke støtte ændringsforslag 13, hvori selvservicering nedtones endnu en gang - i en definition, for at det ikke skal være løgn. For at garantere, at enhver medlemsstat har regler, hvor alt er garanteret, har jeg stillet ændringsforslag 28, som vi lovede under konsultationen af den nederlandske sammenslutning af fagforeninger.
Det andet punkt er lodstjenester. Jeg støtter helhjertet Rådets holdning hertil. I henhold til Rådet kan medlemsstaterne liberalisere deres lodstjenester, hvis de ønsker, men de må gøre det i overensstemmelse med bestemmelserne i direktivet, det vil sige med al den beskyttelse og alle de faglige kvalifikationer, som det indebærer. Jeg går ikke ind for, at man fjerner lodsning fra direktivet. Hvad skulle direktivet ellers handle om?
Den fælles holdning er en afbalanceret tekst, som vi ikke skal ændre for meget. Vigtige punkter som f.eks. bestemmelserne om gennemsigtighed, tilladelsers varighed, nye havne og ordninger om kompensation, som tjenesteydere skal betale, når de køber sig ud af en kontraktperiode, er efter min opfattelse klare og tydelige. Kompensationsordningen kan efter min opfattelse bedst arrangeres mellem de involverede markedsparter uden indblanding udefra. Teksten i den fælles holdning yder de mange forskellige situationer og regler langt mere retfærdighed end de stillede ændringsforslag.

Savary (PSE).
Fru kommissær, jeg skylder mig selv at støtte de franske socialisters holdning til denne tekst, hvis behandling startede med forvirring under førstebehandlingen. Vi er imod den, og det er der tre væsentlige grunde til.
Den første, hvad angår havnepolitik, er, at vi mener, at spørgsmålet om konkurrence i havnene, hvis vi skal holde os til hvidbogens foreslåede målsætning om bæredygtig bevægelighed, i hvert fald ikke er den mest relevante og presserende indgangsvinkel. Det er især problemer som egnsudvikling, Nord-Syd-balance og trafikpropperne ved Pas-de-Calais, som presser sig på. Men det forekommer os, at Kommissionen ikke har svaret på dette spørgsmål og udviser stor iver for at liberalisere havnetjenesterne, hvilket vi ikke mener, får nogen reel betydning.
Den anden grund er, at det, selv om vi støtter konkurrencen, stadig skal være sådan, at den foregår på lige fod. Kommissæren antydede for lidt siden, at der var konstateret en prisforskel på 1:3 i de forskellige europæiske havne. Det er sandsynligvis rigtigt, men det er det især, fordi de sociale vilkår er radikalt forskellige, og fordi vi på grund af manglende sociale direktiver, kollektive aftaler og harmoniserede statutter skal opleve det, vi har set på f.eks. vejtransportområdet. Det vil sige en konkurrence, der medfører social dumping snarere end en ligeværdig konkurrence. Vi foranstalter således ikke konkurrence - hvilket havnearbejderne udmærket har fornemmet - men derimod en helvedesmaskine, som kan få priser og lønninger til at falde.
Den tredje grund er, at vi ganske rigtigt er meget imod den måde, hvorpå selvserviceringen er opstået. Hvorfor? Hr. Hatzidakis spurgte sig selv, hvorfor man ikke skulle liberalisere det hele under påskud af, at man havde liberaliseret én sektor. Han ved udmærket godt, at søfartssektoren sandsynligvis er den sektor, hvor der er mest socialt pirateri. Vi frygter, at selvservicering er et påskud til en betragtelig social dumping, og vi stiller følgende spørgsmål: Hvordan kan man sikre overholdelsen af de nationale sociale standarder, når de ikke er ens? Hvem kontrollerer disse sociale standarder, og hvordan sørger vi for, at kosmopolitiske besætninger - filippinere og malaysiere - fra andre lande overholder de sociale standarder og indgår i en ligeværdig konkurrence med havnearbejderne? Det er alle disse grunde, der får os til at foreslå at forkaste den fælles holdning, og det er utvivlsomt alle disse grunde, der har fået havnearbejderne til at vise deres fortvivlelse.
Vermeer (ELDR).
Hr. formand, med al den uro udenfor er havnedirektivet muligvis langt mere kontroversielt ved andenbehandlingen end ved førstebehandlingen. Vi er endnu ikke færdige, hvis vi virkelig stemmer lodstjenester ud i morgen. Vi må derfor være indstillet på at mægle med Rådet. Som liberal er jeg langtfra tilfreds. Jeg havde håbet på mere spillerum, især i forbindelse med selvservicering. Jeg har et par ændringsforslag, som gør det muligt for ydere af selvservicering at laste og losse på skibet og kajen. Jeg mener, at fagforeningernes frygt for social dumping er noget overdrevet. Der kan inkorporeres tilstrækkelige garantier. Jeg finder det især beklageligt, at ledelserne kommunikerer så dårligt med arbejdstagerne. Der er ingen trussel, kun muligheder. Mulighed for at vise, at de har mest erfaring, at de kan arbejde godt og effektivt, og at de derfor er konkurrencedygtige. Det, vi i virkeligheden taler om, er bedre kvalitet og flere tjenester, men der må ikke opstå monopoler. Hvis man sætter en stopper for moderniseringen, vil det være på bekostning af havnearbejdernes arbejdsbetingelser.

Meijer (GUE/NGL).
Hr. formand, i dag har vi endnu en gang set, hvor langt beslutningstagningen i EU er fra den virkelige verden. I dette tilfælde drejer det sig om havnearbejderne. Engang var der mange, deres arbejde var hårdt og farligt og dårligt betalt. Ved hjælp af organisering har de forbedret deres arbejdsbetingelser og beskyttet sig selv imod dårlig betaling og ansættelse af ufaglærte arbejdere udefra af illegale arbejdsgivere. For mange år siden anmodede EU om regler for konkurrence mellem havne, især mellem havne, der tjener samme bagland som f.eks. Nordsøen. Der er brugt en masse midler på at rutte med alt for lave tariffer og alt for generøse faciliteter for at behage rederierne.
Kommissionen forsøger nu at gøre noget ved det, men ved at begrænse konkurrencen mellem havnene frem for at fremme konkurrencen inden for havnene. Denne konkurrence har store konsekvenser for havnearbejderne, som bliver bombet helt tilbage til tidligere tider. Hovedformålet er at begrænse arbejdkraftsomkostningerne endnu mere. En stor del af arbejdet er allerede mekaniseret, og omkostningerne for havnearbejdskraft er kun en lille del af vareomkostningerne nu om dage, men de skal alligevel begrænses. Det er korrekt, at det i henhold til ændringsforslaget bliver vanskeligt for meget dårligt betalte besætninger fra udviklingslandene at tage lastnings- og losningsarbejde fra de registrerede lokale havnearbejdere, men det er vanskeligt at overvåge. Vi kan forvente mange konflikter om brudte regler og konkurrenceforvridning fremover. Det havde fagforeningerne ikke gjort sig klart under førstebehandlingen i november 2001. De er senere blevet enige om at forkaste forslaget på europæisk plan, men mange af de forhold, som er relevante for dem, kommer nu ikke med ved andenbehandlingen, og demonstranterne holdes langt væk fra bygningen. Strejker på grund af disse urimelige forhold er det eneste våben, som disse mennesker har tilbage. For at undgå det må vi droppe forslaget i sin helhed, som 40 % af medlemmerne stemte for i afstemningen i Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme.

Maes (Verts/ALE).
Hr. formand, kommissær, mine damer og herrer, Den Internationale Arbejdsorganisation har fundet det nødvendigt at indføre bestemmelser vedrørende havnearbejde, netop fordi havnearbejde handler meget om sikkerhed, og fordi det er et område, hvor social dumping har fundet sted. Mange lande har underskrevet disse konventioner, og De vil naturligvis sige "vi er heller ikke imod det, og vi vil også give disse lande mulighed for at organisere sig yderligere". Mit land ønsker også at kunne bevare sin "Major Law", men det er selvfølgelig ikke det, det handler om. Det, som havnearbejderne frygter - og jeg deler deres bekymring på dette område - er, at sikkerheden ryger ud af vinduet til fordel for lave priser.
Mange mennesker har allerede nævnt Prestiges forlis. Vil vi fremover komme til at se flere alvorlige ulykker som denne, når varer lastes eller losses? Den anden store risiko er social dumping på grund af selvservicering.
Fru kommissær, er det virkelig, hvad De ønsker, konkurrence via social dumping? Jeg synes ikke, at vi skal bevæge os ned ad den vej. Vi skal sørge for at få indført tvungen udstedelse af licenser. Jeg er således ikke enig i det, De advokerer for, da jeg er overbevist om, at alle, der er underkastet strenge licenslove, også vil opleve konkurrenceforvridning. De vil miste kunder, fordi deres priser er for høje, og der vil opstå cowboyhavne, på samme måde som skibe under bekvemmelighedsflag allerede er havenes skræk.
Booth (EDD).
Hr. formand, i dag har havnearbejderne demonstreret imod disse foranstaltninger uden for Parlamentet. Jeg måtte kæmpe mig vej gennem tåregas for at få adgang til bygningen. Som nyt medlem troede jeg, at det var normal praksis. Der har allerede været en demonstration i Bruxelles, og der vil uden tvivl komme mange flere.
Direktivet er imidlertid en fornærmelse - ikke blot imod arbejdernes forventninger, men også imod havnevirksomhederne, der har investeret meget i faciliteter og infrastruktur. De foreslåede regler medfører kaotiske tilstande for sektoren. Vi har derfor stemt imod foranstaltningerne ved førstebehandlingen. Vi oplever nu en række ændringsforslag, der er typiske for Parlamentet. Vi forsøger at reparere en lille smule på noget, der ikke kan repareres. Hvis Parlamentet virkelig repræsenterede borgernes ønsker, ville de forkaste direktivet, men det vil de ikke gøre. Det illustrerer det, vi allerede ved: Parlamentet repræsenterer ikke borgernes ønsker, men har sin egen dagsorden, der ikke har noget med demokrati at gøre.

Cocilovo (PPE-DE).
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, jeg er ikke enig i, at Parlamentet har skuffet vælgernes forventninger med sit arbejde i forbindelse med dette direktiv. Jeg bifalder forslaget til direktiv og den balance, som vi også har nået takket være Parlamentets arbejde.
Efter min mening kan en markedsadgang også være positiv for havnetjenesters vedkommende, men det kan den kun på de betingelser, der opstilles og indføres i Parlamentets ændringsforslag, nemlig kun på betingelse af en nøje overholdelse af sikkerheden, de faglige kvalifikationer, kontraktbestemmelserne, de sociale bestemmelser og miljøbeskyttelsen, når det gælder alle virksomheder og alle former for tjenesteydelser, der er forbundet med de forskellige havnetjenesters aspekter.
Det samme skal gælde for selvservicering. Jeg er ikke principielt modstander af selvservicering, men det må ikke være et alibi for at lade forskellige former for social dumping vinde indpas og spare på de faglige kvalifikationer og sikkerheden. Der skal være tale om en gennemskuelig konkurrence.
Det gælder også for de nye havne, så vi sikrer, at der er private investeringer til rådighed. Der skal være mulighed for en direkte administration af tjenesteydelser og leverancer - hvilket i høj grad er ønskeligt - men det skal ske med respekt for betingelser såsom de faglige kvalifikationer, kontraktbestemmelserne, de sociale bestemmelser, miljøbeskyttelsen og sikkerheden. Hvis disse betingelser ikke overholdes, blander vi nogle ting sammen, der er så forskellige, at det hverken tjener de interesser, vi repræsenterer, eller de målsætninger, som vi ønsker at nå med dette direktiv. Jeg håber, at vi bevarer den balance, som Parlamentet er nået frem til.

Van Brempt (PSE).
Tak, hr. formand, mine damer og herrer, fru kommissær, her i eftermiddag har vi set, at vores direktiver har en virkning på Europas befolkning. Vi har i særdeleshed set, at havnearbejderne er vrede - meget vrede - og også desperate. Hvorfor? Højst sandsynlig fordi vi alt for sjældent lytter til dem her i Parlamentet. Eller måske snarere fordi de konfronteres med et koldt, liberalt Europa, der nedprioriterer sikkerhed, arbejdsmiljø, sociale forhold og job i forhold til blind liberalisering. De er også vrede over det forslag, De lancerede i februar 2001, fru kommissær, hvor de med et pennestrøg trak deres socialpagt væk under fødderne på dem. Det kan ikke overraske Dem, at De ikke er særligt populær i Belgien, og jeg beklager fortsat, at De f.eks. ikke havde modet til at stille op til en direkte debat med havnearbejderne i Antwerpen. Det kunne have været oplysende. I Parlamentet skulle vi have forkastet dette forslag straks efter førstebehandlingen i stedet for at ændre det. Flere kolleger har allerede fortalt mig, at det ikke er det, de ønskede. Så hvorfor faldt det ikke ved afstemningen? Jeg vil fortsat kæmpe imod dette direktiv. Jeg vil stemme imod det i morgen og fremover, fordi jeg fortsat ikke forstår, hvad det bibringer - ikke engang i den ændrede udformning, skønt jeg indrømmer, at det er blevet meget bedre.
Jeg skal fortælle Dem, hvorfor havnearbejderne strejker, hr. Jarzembowski. Grunden hertil er selvfølgelig, at hvis man tillader selvservicering i et andet land, så skal man også straks tillade selvservicering i sit eget land på grund af de hellige konkurrenceregler. Det er grunden til, at jeg fortsat er imod det. Jeg håber, at forslaget falder ved afstemningen, men jeg frygter, at det ikke sker. Jeg håber derfor på stærke ændringsforslag - ud med selvservicering og ind med tvungen licensudstedelse. I dag fandt jeg ud af, at vi er bedre til at forsvare Parlamentet med en politistyrke, end vi er til at bevare det sociale system i Europa.

Pohjamo (ELDR).
Hr. formand, under denne forhandling skal vi minde folk om, at havnene som knudepunkter for den intermodale transport spiller en central rolle i den europæiske transportpolitik som helhed. Vi skal højne effektivitetsniveauet i hele EU ved at skabe europæiske rammebetingelser for rimelig konkurrence mellem og inden for havnene. Kommissionens forslag og det aktuelle kompromisforslag er en forsigtig start på dette arbejde.
Jeg vil gerne komme med et par betragtninger vedrørende indholdet af forslaget. Efter min mening er varigheden af tilladelserne for lang, og slutresultatet, hvad angår selvservicering, vil blot være et lille fremskridt. Vi kunne have gået videre og taget hensyn til udvalgets krav om forebyggelse af social dumping. Direktivet er ikke desto mindre et skridt i den rigtige retning, og hr. Jarzembowski fortjener tak for hans ihærdige indsats med dette vanskelige spørgsmål.
Laguiller (GUE/NGL).
Hr. formand, konkurrencen og kapløbet om penge, som De vil indføre i forvaltningen af havneanlæggene, praktiseres allerede inden for søtransporten. Det har ført til miljøkatastrofer som f.eks. Erika- og Prestige-ulykkerne, og det giver sig udslag i ansættelse af sømænd til lønninger, som er 10 gange lavere end de europæiske lønninger. Når De taler om at reducere omkostningerne for havnetjenesterne, ved vi, at det, De mener hermed, er at sænke lønningerne, nedlægge arbejdspladser, øge arbejdsrytmen og afskaffe de sociale og lønmæssige beskyttelsesforanstaltninger, som er indeholdt i de kollektive aftaler.
Vi er derfor imod EU-direktivet, og vi kræver, at havne og havneanlæg, som er til nytte for hele samfundet, er en offentlig tjeneste. Vi modsætter os, at man skaber konkurrence mellem havnearbejderne i forhold til deres statut eller deres oprindelse, for det ville være til skade for alle. Alle, der arbejder i havnene, skal nyde godt af de samme vilkår for løn og social beskyttelse, som er rettet ind efter den højeste fællesnævner.
Hvad angår de havnearbejdere, som demonstrerede foran det, der blev til et belejret Parlament, og som blev mødt med vandkanoner og tåregasgranater, vil jeg gerne bede Dem, hr. formand og fru kommissær, om at forsikre os om, at den demonstrant, der blev arresteret i eftermiddags på Europa-Parlamentets gårdsplads, hvor han havde lænket sig fast, er blevet løsladt.
Dhaene (Verts/ALE).
Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, jeg siger også velkommen om bord til nogle af repræsentanterne for havnearbejderne. I dag føler jeg mig hensat til et befæstet slot i middelalderen. Hvad kan jeg tilføje på et minut? Der er allerede blevet sagt meget, men i eftermiddags havde jeg endnu et møde med nogle folk fra havnearbejdernes fagforeninger, og jeg var imponeret over deres besked. Dette direktiv vil bringe bekvemmelighedshavnene nærmere. Det vil give social konkurrence mellem de europæiske havne, hvilket resulterer i social dumping og siden hen ødelæggelse af havnearbejdernes pagt, sådan som vi kender det i Belgien. Det er der ingen, der ønsker. Europa er åbenbart en løftestang, der skal bruges til at løse problemerne i visse lande. Hvis man tillader selvservicering uden en forudgående tvungen licens, får det andre negative konsekvenser, sådan som det allerede er blevet nævnt her: manglende sikkerhed og problemer med miljøkatastrofer til havs. Det er lige, hvad vi har brug for. Min gruppe og jeg stemmer derfor imod selvservicering og for social beskyttelse af havnearbejdere, og jeg håber, at nogle socialt bevidste medlemmer af Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater følger trop.

Smet (PPE-DE). -
Hr. formand, jeg føler naturligt nok, at hr. Dhaenes appel til nogle socialt bevidste medlemmer af Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater var rettet mod mig personligt, da jeg tilhører denne gruppe. Jeg vil blot komme ind på et enkelt punkt - nemlig tvungen udstedelse af licenser. Som direktivet er formuleret i øjeblikket, er det op til medlemsstaterne at beslutte, om de vil udstede en licens eller ej. De har frit valg. Med andre ord kan medlemsstaterne og havnemyndighederne frit beslutte, om de ønsker at gennemføre et sådant obligatorisk system eller ej. Samtidig opretter vi imidlertid - og det forstår jeg ikke, fru kommissær - et ekstra konkurrenceforvridende element i selve direktivet. Der vil ske det, at én havn vil overholde reglerne for tvungen udstedelse af licenser og f.eks. indføre strenge betingelser, hvad angår faglige kvalifikationer, sociale vilkår, sikkerhed, havnens økonomiske udvikling osv., mens en anden havn ikke vil gøre det, hvilket i sidste ende vil virke konkurrenceforvridende.
Det er derfor op til medlemsstaterne at afgøre, om de ønsker at gøre det eller ej. Mit ændringsforslag samt et ændringsforslag fremsat af andre, vedrørende indførelse af tvungen licensudstedelse, blev afvist i parlamentariske udvalg på basis af artikel 80 i forretningsordenen. Jeg har nu hørt, at parlamentsformanden alligevel kan antage disse ændringsforslag på grund af en række nye elementer, som hr. Bouwman har nævnt. Hvis det er tilfældet, vil jeg stemme for. Jeg støtter tvungen licensudstedelse, fordi jeg går ind for ensartede konkurrencevilkår i alle havne.
Izquierdo Collado (PSE).
Hr. formand, fru kommissær, dette direktiv og dette forslag har deres egen personlighed. Vi startede med ordførerens holdning, der gradvist ændredes, og som i øjeblikket ændres af Parlamentets afstemning. Først vil jeg lykønske ordføreren, der gør sit arbejde og forsvarer Parlamentets holdning i stedet for sin oprindelige holdning.
Endvidere har disse forhandlinger hjulpet os til at forstå, at Parlamentet skal respektere Kommissionens enekompetence til at tage lovgivningsinitiativer. Nogle medlemmer har forsøgt at introducere forslag, men det har ikke været muligt, hvilket jeg finder positivt, fordi vi skal respektere alle andres roller.
Med dette direktiv forsøger man at indføre et europæisk område for transport, hvilket er en ubetinget nødvendighed, fordi vi i øjeblikket ikke kan bruge statsområderne til noget. Forslaget i dette direktiv om at åbne markedet vil stimulere en transportform, der er meget positiv over for miljøet. Når man ser bort fra transport af olie og farligt gods, har søtransporten hidtil været noget sekundært, men med direktivet bliver det muligt at forbedre den europæiske transport, hvad angår miljøet, færdselstætheden og sikkerheden.
Vi har allerede indhøstet erfaringer med markedsadgang i forbindelse med andre transportformer, og der har ikke været dramaer eller traumer. Der har derfor været en stigning i forvaltningskapaciteten. Det er sandt, at vi i øjeblikket med direktivets forslag ikke taler om at reducere antallet af job i havnene. Vi taler om at øge antallet af havnearbejdere, samtidig med at de effektiviseres. Vi skal også glemme tanken om, at liberalisering og manglende sikkerhed går hånd i hånd. Inden for luftfarten er sikkerheden helt afgørende, og ingen kan hævde, at liberaliseringen svækker sikkerheden her.
Lad os ikke glemme, hr. formand, at Parlamentet har gjort en stor indsats for at bringe dets holdning tættere på Deres. Nu må De så til gengæld foretage en tilnærmelse med hensyn til selvlosning og lodstjenester.
Seppänen (GUE/NGL).
Hr. formand, jeg skal hilse fra de finske havnearbejdere, der ved, hvordan man laster og losser skibe professionelt og kompetent. De sender deres hilsener og beder os forkaste det aktuelle forslag. Hvis det bliver vedtaget, bliver stevedoring til "bekvemmelighedsflagsarbejde". Det vil blive udført af folk, der sejler under "bekvemmelighedsflag", og som mangler de nødvendige faglige kvalifikationer til at arbejde under de vanskelige forhold med sne og is, som findes mod nord, og samtidig garantere de øvrige havnearbejderes arbejdssikkerhed.
Vi har haft uheldige erfaringer med, at skibe, der sejler under bekvemmelighedsflag, lader hånt om ansættelsesvilkår og øvrige bestemmelser vedrørende sundhed, sikkerhed og miljøbeskyttelseskrav. Under dække af konkurrence forsøger skibsejerne nu at udvide udnyttelsesområdet af sømænd fra havet til havnene. Det er uacceptabelt, da det sker under påskud af, at det øger konkurrencen. Både arbejdsgivernes og arbejdstagernes organisationer er enige om, at dette direktiv ikke vil give øget konkurrence. Det vil kun give øget økonomisk og social dumping.
Ortuondo Larrea (Verts/ALE).
Hr. formand, fru kommissær, fri adgang til havnetjenestemarkedet og lige muligheder er krav i henhold til EU's traktater, og i den henseende er det uopsætteligt, at der er adgang til pålidelige informationer, så man kan fastsætte bestemmelser for og overvåge, at ingen stater yder tilskud til deres havne, da det bringer den frie konkurrence mellem de forskellige EU-havne i fare.
Der er imidlertid aspekter, der ikke udelukkende skal reguleres af EU. Medlemsstaterne og deres forfatningsmæssige organer med kompetencer på dette område skal bevare deres kapacitet til at medtage deres særlige regler om indkaldelse af tilbud i forbindelse med tjenesteudbydende kontrakter og beskyttelse af de involverede arbejdstagere. Endvidere må lodsvirksomhed, fortøjningstjenester og lastning ikke medtages i fællesskabsdirektivet på grund af deres status som obligatoriske tjenester. Reguleringen af disse områder skal forblive i hænderne på de respektive havnemyndigheder uanset respekten for EU's sociale vilkår. 
Og på samme måde, som en lufthavn ville være det rene kaos, hvis der var flere forskellige trafikregulerende virksomheder, så må havnene kun have én lodstjeneste og én fortøjningstjeneste, og det må ikke være tilladt at udføre selvservicering. En sådan selvregulering vil kun være acceptabel, hvis den udføres af søfarende mandskaber med de fornødne kvalifikationer og den fornødne viden til at sørge for, at sikkerheden ikke bringes i fare.
Grönfeldt Bergman (PPE-DE).
Hr. formand, fru kommissær, hr. ordfører, den europæiske industri har brug for effektive søtransporter. Det er noget, som forslaget til direktiv om havnetjenester i sin nuværende form i Rådets fælles holdning har gode forudsætninger for at fremme. Flere af de ændringer, som Transportudvalget nu foreslår ved andenbehandlingen, vil desværre, hvis de vedtages, på afgørende vis undergrave direktivets muligheder for at bidrage til endnu mere effektive søtransporter.
Dette gælder især ændringsforslaget til artikel 4, stk. 9, som medfører, at den bestemmelse, som skulle give industrien mulighed for selvservicering med landbaseret personale, forsvinder ud af direktivet. Såfremt dette vedtages, vil lastejerne også i fremtiden blive forhindret i at laste fartøjer med deres eget kompetente og autoriserede personale og ved hjælp af egne ressourcer. Såfremt dette og andre helt unødvendige og unødvendigt detailregulerede tillæg bliver vedtaget, vil de desværre forældede strukturer i havnene leve videre og få en negativ indflydelse på søtransporternes konkurrenceevne.
Vi svenske moderate synes desuden, at alle havnetjenester, det vil sige også lodsning, skal indgå i direktivet. Dette ville nemlig kunne medføre en positiv udvikling for europæisk handel, for en effektiv, sikker og konkurrencedygtig søfartsindustri og for bedre muligheder for at overføre transporter fra vej til vand. Det er der mange, der gerne vil opnå, men yderst få arbejder på det. Et skridt i den rigtige retning ville være at forkaste alle konkurrencebegrænsende ændringsforslag og styrke dem, som virkelig sørger for at acceptere konkurrencen. Det er mit håb, at Parlamentet vil gøre dette.
Vlasto (PPE-DE).
Hr. formand, Kommissionen har foreslået os en lovramme, som sikrer overholdelsen af konkurrencereglerne og de økonomiske frihedsrettigheder, for at tillade fri markedsadgang til havnetjenesterne. I princippet kan man sige, at det er et godt initiativ, men hvad angår de søfartskatastrofer, som Europa har oplevet i de seneste år, må De give mig ret i, at vi skal sørge for, at den vedtagne lovgivning opfylder kravene om sikkerhed til søs. 
Derfor er det vigtigt, at det vedtagne forslag behandler havnetjenesterne i henhold til deres særstatus. Ved førstebehandlingen stillede jeg to ændringsforslag, som sigtede mod at udelukke havnelodsning og andre lodstjenester fra direktivets anvendelsesområde. Disse er blevet vedtaget af Europa-Parlamentet, og det er jeg glad for. Ved andenbehandlingen har vores ordfører hr. Jarzembowski på ny foreslået at udelukke lodstjenesten fra direktivets anvendelsesområde, hvilket ikke er blevet støttet i Rådet. Jeg anmoder derfor om, at vi stemmer for at udelukke lodstjenesten fra direktivets anvendelsesområde for at skabe overensstemmelse med vores afstemning ved førstebehandlingen, og også for at lodserne fortsat kan bidrage til at beskytte miljøet og til sikkerheden i Fællesskabets havne.
Angående spørgsmålet om at udelukke havnelodsningen ville det efter min mening være at foretrække ikke at liberalisere denne tjeneste, som også er en af komponenterne i havnesikkerheden. Åbningen af markedet ville i et mindre omfang være mere acceptabelt for de ansvarlige tjenester, hvis nogle af direktivets punkter som f.eks. det om selvservicering blev omformuleret. Når rederen har valgt selvservicering, skal han stå for alt under hele operationen. Vi bør undgå at vedtage en lovgivning, som giver mulighed for et a la carte-system. Derfor opfordrer jeg Dem, kære kolleger, til at stemme for ændringsforslag 13, som sigter mod at begrænse selvserviceringen til det søfarende personale.
De Palacio
Hr. formand, mine damer og herrer, først vil jeg takke for alle Deres synspunkter og kommentarer inklusive dem, der forkaster Kommissionens forslag. Jeg finder det vigtigt, at vi kan have en debat, hvor De kan præsentere Deres argumenter. Men der er nogle ting, jeg gerne vil have afklaret, da nogle af de ting, jeg har hørt i dag, kunne tyde på, at vi ikke taler om de samme tekster.
For det første er der det generelle spørgsmål om, hvorvidt vi ønsker et konkurrencedygtigt søtransportsystem, der kan inkorporeres i et intermodalt netværk og fungere som et alternativ til vejtransport. Ja eller nej?
For det andet er der et rent ideologisk spørgsmål. Nogle af Dem mener, at monopolet er en ideel situation. Mine damer og herrer, jeg tror på princippet om, at muligheden for sund konkurrence er langt bedre end et monopol. Det er primært et ideologisk spørgsmål. Når alt dette er sagt, så peger faktum mere på den ene side end på den anden. Det er sandt, at der er elementer, områder og markedssegmenter, hvor der på grund af størrelsen ikke er plads til adskillige operatører. Men tingene fungerer bedre med konkurrence. Der er højere kvalitet i tjenesteydelserne, bedre priser og bedre omkostninger samt mere konkurrencedygtighed.
Mine damer og herrer, som det blev sagt for et øjeblik siden, synes vores luftfartssektor ikke at have lidt under indførelsen af konkurrence. Parlamentet ønsker at indføre konkurrence i jernbanesektoren, og et flertal har stemt for det. Her taler vi om også at indføre konkurrence i havnetjenester i store havne.
Mine damer og herrer, De siger, at det vil gå ud over sikkerheden, og De kæder det sammen med Prestige. Hvad har det at gøre med Prestige? Absolut intet, mine damer og herrer. Der er ingen sammenhæng. Jeg beklager, men det er forskellige spørgsmål. Der er heller ingen, der beder om at få sænket sikkerhedskravene. Derfor træffes der særlige forholdsregler vedrørende lodsvirksomhed, fortøjningstjenester og lastning. Det er blevet sagt, at havnemyndighederne, der har den bedste viden, kan regulere forholdene i deres egne sager - f.eks. i form af et certifikat eller indgående kendskab. Vi lader havnemyndighederne udvikle dette aspekt i overensstemmelse med deres bedre kendskab til de enkelte europæiske havne.
Mine damer og herrer, jeg vil sige, at dette forslag er til fordel for transport i almindelighed, og at det vil fremme mere arbejde i vores havne og give os mere konkurrencedygtige havne med mere aktivitet, som kan samarbejde om EU's økonomiske udvikling. Det er det, jeg gør på transportområdet, i havnene, i de øvrige transportsektorer og på energiområdet. Det er ganske enkelt det, der ligger bag Lissabon-ånden.
Vi taler faktisk om et grundlæggende forslag, og det, vi foreslår, er den europæiske model.
Nu vil jeg tale om det andet punkt, der har været diskuteret, nemlig social dumping. Ingen ønsker social dumping, mine damer og herrer. Ingen. Vi ønsker mere arbejde for mere aktivitet i havnene samt passende sociale garantier og betingelser. For ifølge den europæiske model indføres konkurrence, samtidig med at de sociale standarder og garantier bevares. Det er den europæiske model, der er lovreguleret liberalisering og ikke ægte liberalisering. For i princippet er liberalisering og regulering indbyrdes modstridende, men i Europa formår vi ikke desto mindre at kombinere de to elementer - fordelene ved markedet og garantierne fra solidaritetsprincippet. Og det er det, vi gør, mine damer og herrer.
Jeg vil læse to ting op for de ærede medlemmer. For det første, hvad betyder selvservicering? Ifølge artikel 9 er selvservicering en situation, hvor en virksomhed selv leverer havnetjenester med fast personale - ikke midlertidigt personale eller personale ansat til en bestemt opgave, men "fast landbaseret personale og/eller søfarende mandskab".
Det centrale er, at vi taler om fast personale. Men såvel som fast personale vil jeg påpege, at der i artikel 13, stk. 2, står, at de nationale sociale og arbejdsrelaterede regler bliver obligatoriske, og at social dumping ikke kan finde sted. Mine damer og herrer, læs venligst, hvordan denne tekst er kommet til at se ud, for jeg finder den krystalklar.
Jeg mener, at vi skal overveje, hvad vi gør. Vi ønsker ikke at mindske sikkerhedsniveauet eller foretage social dumping eller lignende. Hvis vi skulle rette os efter Deres frygt i forhold til liberalisering, så ville Ryanair eller Virgin f.eks. ikke kunne operere, og vi ville alle leve med statsmonopoler, og jeg formoder, at flere af de tilstedeværende gør brug af Ryanair eller Virgin. Det gør jeg også. Lad os se, om ikke vi kan blive enige. Og vi har ikke mindsket sikkerheden i den europæiske luftfart. Lad os fortælle sandheden. Jeg kan forstå, at der har været protester uden for Parlamentet. De er politikere, mine damer og herrer. Det er jeg også. Vi skal lytte til alle, men lad os fortælle sandheden. Ingen foreslår social dumping. Tværtimod taler vi alle om at sikre den sociale standard og arbejdsrelaterede regler og fast personale, ikke midlertidigt personale. Hvis vi derimod udelukkende begrænser det til søfarende personale, indtager vi den forkerte holdning. Jeg mener også, vi skal overveje landbaseret personale.
Det tredje element, som De endnu en gang har insisteret på, er konkurrencen mellem havne. Selvfølgelig beskæftiger vi os her med konkurrence mellem havne. Vi skal sikre os, at konkurrencen ikke er illoyal. Og i den henseende er jeg enig med de ærede medlemmer og ordføreren hr. Jarzembowski i særdeleshed. Hvad angår ændringsforslag 10, synes jeg, at vi skal finde en løsning, der kan gøre den mere præcis inden for de grænser og margener, der er fastsat i traktaten, som vi selvfølgelig ikke kan ændre med denne tekst.
Til sidst er der spørgsmålet om aktualitet, som hr. Savary nævnte. Han sagde, at vi skal gøre alt andet end dette. Hr. Savary, problemerne i den maritime sektor, søfartssikkerhed ... Parlamentet har gjort et stort stykke arbejde, såvel som Kommissionen og Rådet, for at forbedre søfartssikkerheden, og vi ved - og de ærede medlemmer er udmærket klar over det - at hvis den regel, vi foreslog, havde været gældende, så kunne vi sandsynligvis have undgået den sidste ulykke. Der kan fortsat gøres mere, og vi agter at gøre det. Men vi skal ikke sige, at vi er startet med havnene, for det er ikke sandt. Tværtimod slutter vi praktisk talt med havnene.
Vi har et meget alvorligt transportproblem i Europa, og vi skal søge løsninger, der er alternativer til vej- og jernbanetransport, eller med andre ord landbaseret transport. I et udvidet Europa, hvor afstandene øges, har den maritime sektor langt flere muligheder, og det giver langt mere mening at indføre cabotage i Europa. Men for at indføre cabotage i Europa, der på ægte vis kan konkurrere med andre transportsystemer - det vil sige landtransport - har vi brug for effektive havnetjenester. Og det er det, vi atter agter at gøre - indføre konkurrence i de store havne via lovgivningen med sociale og sikkerhedsmæssige garantier. Det er ganske enkelt den europæiske model.
Formanden.
Tak, fru kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.
Skriftlig erklæring (artikel 120)
Miranda (GUE/NGL)
Jeg beklager dybt, at Rådet og Europa-Parlamentet ikke har villet lytte til protesterne fra de titusinder af arbejdstagere, der over hele Europa har vendt sig imod dette direktivforslag, og som også i dag demonstrerer her i Strasbourg.
Rådets fælles holdning om markedsadgang for havnetjenester fortjener følgende bemærkninger:
"selvservicering" bringer havnearbejdernes arbejds- og levevilkår i fare, eftersom gældende lovgivning og kollektive aftaler ikke sikres respekteret,
det krænker ILO's konvention 137 om de sociale virkninger af nye metoder for lastning og losning i havne, der skal sikre havnearbejderne stabil beskæftigelse og stabil indtægt samt fortrinsret til beskæftigelse i havnene,
det krænker grundlovssikrede principper i Portugal, der som minimum kræver forudgående høring af arbejdstagernes repræsentative organisationer,
det er i modstrid med mål om større sikkerhed til søs ved at tillade instanser uden for havnene, som derfor ikke har den nødvendige sagkundskab til disse, at udføre søfartstjenester og håndtere gods.
Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er indstilling ved andenbehandling (A5-0057/2003) fra Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi om Rådets fælles holdning med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om fremme af anvendelsen af biobrændstoffer til transport (12695/1/2002 - C5-0585/2002 - 2001/0265(COD)) (Ordfører: González).

Ayuso González (PPE-DE).
Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, endelig er vi nået til enighed, så dette direktiv kan blive vedtaget, således at vi kan tilbyde stabile rammer for virksomheder, der investerer i disse brændstoffer.
Jeg vil gerne understrege og udtrykke min taknemmelighed over for det udmærkede samarbejde med de forskellige ordførere - fru Rothe, hr. Kronberger og hr. Clegg. Jeg håber, at alle vil støtte dette direktiv på onsdag.
Den endelige tekst er ikke den, som Parlamentet havde foretrukket, idet det under førstebehandlingen fremsatte ønsker om bindende mål. Vi har imidlertid udvist en betydelig grad af fleksibilitet for at bringe os nærmere Rådets holdning, hvilket har resulteret i ni ændringsforslag. Af disse vil jeg fremhæve forslaget om, hvorfor medlemsstaterne kan have forskellige mål, og jeg vil høfligt bede Kommissionen om at verificere overholdelsen af artikel 4 i dette direktiv.
Fru kommissær, jeg lykønsker Dem med dette andet direktiv til fremme af alternative og vedvarende energikilder, der skåner miljøet. Men jeg beklager virkelig, at jeg ikke kan lykønske de øvrige medlemmer af Kommissionen, der vægrer sig ved at foreslå sammenhængende foranstaltninger, der i sammenhæng med andre politikker kunne fremme overholdelsen af dette direktiv. 
Jeg tænker specielt på Generaldirektoratet for Miljø, der siden 1998 har skullet fastlægge tekniske specifikationer for biobrændstoffer og kontrollerede bilparker i overensstemmelse med direktiv 98/70/EF. Fastlæggelsen af disse specifikationer er uopsættelig, og af en eller anden mærkelig grund benyttede man ikke muligheden for at gøre det i forbindelse med den seneste revision af førnævnte direktiv 98/70/EF.
Alting tyder på, at vi er nødt til at vente med at få klare specifikationer til 2005, når dette direktiv skal revideres. Jeg håber, at det ikke bliver tilfældet, og at problemet kan løses inden da. For så længe der ikke findes specifikationer, vil der ikke være kvalitetsstandarder for biobrændstoffer. Det er et betydeligt tomrum i forhold til kvaliteten af markedsførte brændstoffer.
Det er et paradoks, at Generaldirektoratet for Miljø fremsætter forslag om at nedbringe svovlindholdet i alle brændstoftyper uden at gøre det mindste for at fremme afsætningen af alternative brændsler, der i høj grad nedbringer emissionerne, og som ikke indeholder svovl.
Hvad angår Generaldirektoratet for Landbrug - hvad kan jeg sige? - har det for nylig præsenteret en midtvejsrevision af den fælles landbrugspolitik med forslag om en særlig støtte til energiafgrøder på 45 euro pr. hektar, hvilket er betydeligt mindre end for andre afgrøder, samt et helt utilstrækkeligt maksimalt garantiareal på 1,5 millioner ha for hele EU. Det foreslås endvidere, at 10 % af jorden permanent skal udtages af produktionen, og at energiafgrøder ikke som hidtil skal kunne dyrkes på sådanne områder.
Det er uacceptabelt, at fællesskabspolitikkerne i et spørgsmål som dette, der gavner så forskellige områder som emissioner, substituering af olie og udvikling af landdistrikter, udviser en så åbenbar mangel på koordinering. I mellemtiden yder regeringerne i USA, Brasilien og Sydamerika beslutsom og koordineret støtte til biobrændstoffer.
De mål, der opstilles i direktivet, er ambitiøse, men opnåelige. Kommissionens foreslåede handlingsplan indeholder en målsætning om 20 % alternative brændstoffer i 2020. Nogle vil sikkert finde det urealistisk, men det samme var tilfældet med direktivet til fremme af vedvarende energikilder, der blev godkendt for to år siden. Dette direktiv indeholdt klare tidsfrister og mål og bibeholdt støtteordningerne. Trods udtalelser om det modsatte har der været en utrolig vækst i disse energiformer.
Dette direktiv er fremsynet og vil åbne døren til udviklingen af andre brændstoffer og teknologier. Jeg tvivler overhovedet ikke på, at vi med vilje og solidaritet kan skabe et marked for biobrændstoffer, der sikrer deres konkurrenceposition fremover. Jeg vil derfor bede Parlamentet om at stemme for betænkningen på onsdag, og jeg forventer, at Rådet hurtigst muligt når til enighed om direktivet om energibeskatning.
De Palacio
Hr. formand, først vil jeg takke ordføreren, fru Ayuso, for hendes præcise og omhyggelige arbejde med denne betænkning. Jeg vil også takke medlemmerne af Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi for deres seriøse analyse af betænkningen. Endelig takker jeg Parlamentet for dets støtte til dette emne helt fra starten.
Med vedtagelsen af dette direktiv vil vi også have særlige bestemmelser til bekæmpelse af drivhusgasemissioner i transportsektoren.
Direktivet giver også fordele med hensyn til energiforsyningssikkerheden, og i sidste ende kan det skabe beskæftigelse i landområderne.
En aftale om dette forslag uden forudgående forligsprocedure vil eliminere mulige endelige forbehold hos medlemmerne af Rådet med hensyn til Kommissionens forslag om skattelettelser for biobrændstoffer. Som De ved, er dette forslag nu en del af rammedirektivet om energibeskatning, og jeg synes, at der på det seneste er gjort opmuntrende fremskridt, og forhåbentlig vil Rådet snart vedtage det, så det kan træde i kraft.
Kommissionen kan acceptere alle ændringsforslagene, skønt jeg har nogle kommentarer til ændringsforslag 2 lidt senere.
Først vil jeg kommentere ændringsforslag 8, der er det centrale ændringsforslag. Under hele processen har Kommissionen fremmet medtagelsen af bindende mål. Vi mener, at det vil sende et meget klart signal til industrien om seriøsiteten af vores forslag om biobrændstoffer.
Jeg erkender imidlertid, at den procedure, som omhyggeligt er beskrevet i Rådets fælles holdning, med de af ordføreren foreslåede ændringsforslag vil udgøre et solidt grundlag for en indsats samt muligvis for en aftale mellem Rådet og Parlamentet.
For første gang skal staterne opstille mål for biobrændstoffer. Disse mål skal baseres på direktivets bestemmelser - det vil sige 2 % i 2005 og 5,75 % i 2010, hvilket repræsenterer en stigning i det overordnede brændstofforbrug i alle landene. Det repræsenterer en meget betydelig, men realistisk stigning, sådan som ordføreren sagde tidligere. De stater, der af en eller anden grund ønsker at opstille mindre mål, skal begrunde det, og der er en række kriterier, som en sådan begrundelse skal baseres på.
Det skal pointeres, at Kommissionen ligesom Parlamentet havde foretrukket, at listen over kriterier var blevet begrænset til de punkter, der er fastsat i ændringsforslag 8. Vi accepterer imidlertid, at der fortsat kan fremkomme lige så gode grunde til at fastsætte mindre mål. Og vi anerkender, at brugen af biobrændstoffer for størstedelen af staterne vil være et nyt aktivitetsområde. Vi kan derfor ikke træffe en endelig forhåndsvurdering af de hindringer, der måtte forekomme.
Kommissionen er helt overbevist om, at ethvert andet kriterium, som staterne måtte bruge til at retfærdiggøre andre mål, skal svare til dem, der er fastsat i direktivet.
Til slut vil jeg nævne ændringsforslag 2. I betragtning 13 fremhæves betydningen af en standardisering af brændstoffer, ligesom det foreslås, at Kommissionen og standardiseringsorganerne fører tilsyn med og gennemfører disse standarder for at sikre, at biobrændstofferne vinder forbrugernes og producenternes tillid. I denne sammenhæng lægges der i ændringsforslag 2 særlig vægt på parametre for flygtighed. Der er imidlertid forskellige parametre i forhold til regler for brændstoffer, og i denne henseende mener vi, at der i ændringsforslaget måske skulle stå "herunder parametre for flygtighed". Vi kan derfor i princippet acceptere dette ændringsforslag med denne ændring.
Jeg vil endnu en gang takke ordføreren, alle medlemmerne af udvalget samt Parlamentet for Deres støtte, og jeg kan naturligvis endnu en gang forsikre Dem om, at Kommissionen som ønsket vil sørge for nøje overholdelse af de vedtagne bestemmelser for dette direktiv, og jeg håber, at Rådet snart vil godkende beskatningselementerne, der er uundværlige, hvis det skal have et reelt indhold.
Purvis (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil først og fremmest takke fru Ayuso González for de store bestræbelser, hun har gjort for at opnå et vellykket kompromis. Selv om hun ikke selv er helt tilfreds, mener jeg, at hun har gjort et stort stykke arbejde.
Det er vist meget godt, at vi ikke har indført obligatoriske krav, men hvis alle er indstillet på det, tror jeg, at vi kan opnå fremskridt i anvendelsen af biobrændstoffer. EU importerer allerede 50 % af vores energibehov, og dette vil stige til 70 % i 2030, og det er derfor vigtigt, at vi udnytter alle lokale energikilder og fremmer større diversitet inden for energikilder. Ved at udvikle biobrændstoffer og andre vedvarende energikilder bidrager vi til større forsyningssikkerhed.
I min valgkreds i Skotland har vi materialer og knowhow til at udvikle denne industri, og vi ønsker at føre forslagene ud i livet. Vi håber også, at vi kan forbedre vores miljø med bedre luftkvalitet og en reduktion af drivhusgasemissioner. Ved at blande biobrændstoffer i konventionelle brændstoffer til transport kan vi gennemføre disse ændringer uden at skulle tilpasse køretøjer og benzintanke.
Biobrændstoffer vil også skabe nye arbejdspladser i landdistrikter gennem dyrkning af afgrøder og konstruktion og drift af forarbejdningsanlæg. Det vil give et tiltrængt opsving for den vaklende landbrugsøkonomi. Men produktion af biobrændstoffer vil ikke være konkurrencedygtig uden betydelige skattelettelser. En skattelettelse på 50 %, så det svarer til priserne for konventionelle brændstoffer, vil betyde, at der skal gøres et stort indhug i medlemsstaternes statskasser. Hvor mange af vores regeringer er villige til at miste denne indtægt?
Vi er også betænkelige ved, at de nuværende forslag ikke nødvendigvis vil resultere i reelle miljøfordele: produktionsmetoder for de fleste biobrændstoffer bruger meget energi og skaber høje kuldioxidemissioner. Der vil måske også være større brug af kunstgødning og pesticider. Medlemsstaterne skal beslutte at fremme anvendelsen af biobrændstoffer, der giver overordnede omkostningsbesparende miljøfordele. Og som det vigtigste skal vi investere i forskning for at forbedre rentabiliteten og miljøfordelene af biobrændstofafgrøder i fremtiden.

Rothe (PSE).
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, jeg vil gerne indlede med at takke ordføreren, fru Ayuso González, for fremlæggelsen af en virkelig god betænkning og for det virkelig gode samarbejde.
Efter min mening fortsætter Europa-Parlamentet, også med hensyn til biobrændstoffer, som det handler om her, sin indsats på tværs af grupperne for fremme af vedvarende energi. Det er godt at vide, at vi i reglen har Kommissionens støtte i denne sag. Men jeg tvivler dog meget på - og det er forsigtigt udtrykt - om Rådet føler sig lige så forpligtet som Parlamentet over for det fælles mål om at fordoble den vedvarende energis andel af energiforbruget inden 2010.
Ved førstebehandlingen udtalte Parlamentet sig til fordel for bindende mål for en øget anvendelse af biobrændstoffer. I lighed med direktivet om fremme af elektricitet fra vedvarende energi var der ingen chance for det i Rådet. Således har vi, som ved eldirektivet, erklæret os indforståede med indirekte mål og muligheden for senere at gå over til bindende mål, hvis den faktiske udbygning ligger langt under målsætningen.
Det er ikke acceptabelt, at Rådet vil holde en række muligheder åbne for medlemsstaterne for at fastlægge deres nationale målsætninger uanset de definerede 5,75 % inden 2010. Jeg håber meget, at Kommissionen vil se meget, meget kritisk på de begrundelser for at afvige fra de vejledende mål, som medlemsstaterne skal komme med.
Trods denne kritiske bedømmelse af Rådets holdning kan jeg på De Europæiske Socialdemokraters Gruppes vegne sige, at vi - tænderskærende - vil tilslutte os kompromiserne i Rådets holdning. Hvorfor? Vi ønsker, at man også fremmer overgangen til vedvarende energi inden for brændstoffer, så der ydes et positivt bidrag til den nødvendige CO2-reduktion, til at mindske afhængigheden af mineralolie og til at give positive udviklingsimpulser til landdistrikterne. For at nå det er det ikke kun nødvendigt med målsætninger, det er også vigtigt at gøre det muligt for medlemsstaterne at give skattelempelser for biobrændstoffer.
Her er vi for øjeblikket - og det siger jeg så åbent her - egentlig udsat for pres fra Rådets side. For hvis støttedirektivet ikke går gennem proceduren med fælles beslutningstagning i den form, Rådet ønsker, bliver skattefritagelsesdirektivet ikke vedtaget, det gjorde man klart for os.
Jeg håber meget, at den nye europæiske forfatning gør en sådan fremgangsmåde umulig!
Trods de mangler, jeg ser, håber og tror jeg på, at der med dette direktiv, sammen med skattefritagelsen, kommer et virkelig nyt skub fremad for en øget anvendelse af biobrændstoffer!
Pohjamo (ELDR).
Hr. formand, mine damer og herrer, på vegne af min gruppe vil jeg først takke ordføreren, fru Ayuso González, for hendes vigtige forberedende arbejde i forbindelse med dette afgørende spørgsmål. Nu tager vi det første skridt i den rigtige retning, skønt brugen af biobrændstoffer skal fremmes langt stærkere fremover. Jeg synes, at målene skal være bindende, hvilket Parlamentet insisterede på ved førstebehandlingen. I Parlamentets holdning blev der også taget hensyn til de forskellige omstændigheder i medlemsstaterne, idet det var muligt at bevilge midlertidige undtagelser. Jeg forstår udmærket ordførerens vilje til at udvise fleksibilitet med hensyn til målenes bindende karakter, for at der kan gøres reelle fremskridt på dette vigtige område. Denne gang skal vi ikke gå videre. Kompromisændringsforslagene er tilfredsstillende.
Mange faktorer taler for øget brug af biobrændstoffer. For det første vil vi ved at fremme brugen af biobrændstoffer reducere behovet for importeret energi og dermed EU's afhængighed af ekstern energiproduktion og i særdeleshed olieimport. For det andet er biobrændstoffer en vedvarende energikilde og derfor et langt mere miljøvenligt valg end olieprodukter. Jeg finder også synspunktet om, at biobrændstoffer fremmer beskæftigelsen, meget vigtigt. Det betyder nye muligheder for landbrugserhvervet, også dér hvor landbrugets konkurrenceevne står over for store problemer inden for de mere traditionelle områder.
Fitzsimons (UEN).
Hr. formand, jeg støtter Kommissionens handlingsplan, der har til formål at fremme bedre udnyttelse af alternative brændstoffer i Europa fra nu og indtil 2010. For det første vil anvendelsen af biobrændstoffer mindske vores alt for store afhængighed af oliebaserede brændstoffer, der er en bekymrende faktor, både for miljøet og for forsyningssikkerheden. For det andet er biobrændstoffer miljøvenlige, og de afgiver mellem 40 og 80 % mindre drivhusgas end fossile brændstoffer.
Vi ved alle, at målsætningen er at opfylde bestemmelserne i Kyoto-protokollen og reducere overforbruget af drivhusgasser, der ødelægger ozonlaget.
Biobrændstoffer fremstilles i mange tilfælde af organiske affaldsstoffer. Derfor er det muligt at bruge affaldsstoffer, der normalt ville blive smidt væk, til at fremstille energi. Biobrændstoffer giver nye indtægtskilder for den europæiske industri. Vi skal drage fordel af mulighederne for at skabe nye arbejdspladser inden for forskning og teknologi. Rådet og Parlamentet har tydeligvis forskellige opfattelser af, hvorvidt der skal fastsættes obligatoriske målsætninger for anvendelsen af biobrændstoffer i Europa. Vi skal gøre alt for at fremme større anvendelse af biobrændstoffer. De økonomiske og miljømæssige fordele er indlysende. Vi skal indføre anvendelse af biobrændstoffer, vi skal opfylde fastsatte målsætninger, og medlemsstaternes regeringer skal overvåges og evalueres nøje. Regeringerne skal ændre skattesystemerne radikalt for at anspore den europæiske industri til at investere mere i biobrændstofindustrien. Det er ikke kun den nuværende generation, der vil få glæde af disse ændringer, men også fremtidige generationer. Jeg vil gerne takke fru Ayuso González for den fremragende betænkning.

Schierhuber (PPE-DE).
Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, jeg vil gerne starte med at takke fru Ayuso González for det virkelig vanskelige arbejde, hun har udført som ordfører for dette direktiv. Et direktiv om øget anvendelse af biobrændstoffer kan jeg kun hilse velkomment. Jeg beklager dog, at den nuværende situation langtfra lever op til mine forventninger. Netop en øget anvendelse af biomasse bidrager til en indkomstsikring af landmændene og skabelsen af nye arbejdspladser i det nuværende og det udvidede Europa såvel som til landbrugets multifunktionelle rolle og opfylder derudover kravet om miljømæssig bæredygtighed.
Hr. formand, ud fra denne betragtning er de foreliggende kompromisløsninger ret skuffende og afspejler en klar svækkelse af de oprindelige krav, for vi har kun - som vi jo har vidst - nogle referenceværdier tilbage af den oprindeligt forpligtende blanding. Det havde dog været virkeligt rart, hvis den østrigske model, der gør det obligatorisk at udnytte biomasse, kunne være forbillede for hele Europa.
Endelig må jeg konstatere, hr. formand, at det endelige dokument desværre indeholder for få incitamenter til en mere effektiv udnyttelse af biobrændstoffer. Igen fornemmer man tydeligt diskrepanserne mellem de interesser, industrien for fossile brændstoffer repræsenterer, og de interesser, landbruget repræsenterer. I betragtning af at mineralolieforekomsterne slipper op og i betragtning af Kyoto-målet, kan man bare håbe for fremtiden, at dette emne ikke er afsluttet, og at der vil blive gjort yderligere bestræbelser til fordel biobrændstoffer, og at dette virkelig er det første skridt i den rigtige retning, hvis vi alle virkelig på troværdig vis og seriøst føler os ansvarlige for de kommende generationers livsgrundlag.
Karlsson (PSE).
Hr. formand, energi og miljø er to af EU's vigtigste udfordringer. Begge disse udfordringer er repræsenteret, når vi taler om biobrændstoffer og alternativer. Det er vigtigt at træffe foranstaltninger for at mindske klimapåvirkninger og for at øge forsyningssikkerheden. Transportsektoren er et af de vigtigste områder, når det gælder langsigtet forsyningssikkerhed. Dette er tæt knyttet til miljøarbejdet, men transportsektoren er også vigtig for den økonomiske udvikling og muligheden for vækst.
Det er i højeste grad velkomment med alternativer på brændselsområdet. Anvendelse af biobrændsel kan bidrage til at mindske forbruget af dagens fossile brændstoffer og styre udviklingen i den rigtige retning. Den rigtige retning handler om at mindske miljøpåvirkninger. Indførelse af alternative brændstoffer inklusive biobrændsel skal gennemføres omkostningseffektivt. Målsætningen om bæredygtig udvikling skal stå i forgrunden, og langsigtet planlægning skal præge vores handlinger.
Der udvikles til stadighed ny teknik. Dagens nye teknik vil være umoderne og ineffektiv i morgen. Med dagens beslutning må vi undgå at gøre den fremtidige tekniske udvikling sværere end nødvendigt. Vi bør i stedet forholde os således, at vi skaber grundlag for fremtidige spring i teknologien uden at tilsidesætte sikkerheden eller den bæredygtige udvikling. Den beslutning, vi træffer, skal som tidligere sagt være præget af langsigtet planlægning. Målet bør derfor være at fremme biodrivmidler, som ud fra et livscyklusperspektiv har særligt gode egenskaber med hensyn til klima, miljøpåvirkninger og omkostningseffektivitet.
Inden for erhvervslivet har man brug for stabile forudsætninger for at føle sig tryg i sine investeringsvurderinger. Nye anlæg skal kunne afskrives på en sådan vis, at det svarer til rimelig tid med hensyn til teknikudvikling og omkostninger til nye anlæg. Anvendelse af biodrivmiddel i ren eller næsten ren form skal ikke være vanskeligere end anvendelse af drivmidler med et lille indhold af biodrivmiddel. Det er også vigtigt, at det enkelte medlemsland kan afgøre, hvilken form for biodrivmiddel der er mest hensigtsmæssig ud fra de gældende forudsætninger.
Med dette som baggrund - og den beslutning, som Industriudvalget traf for et stykke tid siden - er vi på vej mod en god og langsigtet beslutning i Europa-Parlamentet. Denne beslutning præges af ambitionen om bæredygtig udvikling.
Korhola (PPE-DE).
Hr. formand, dette direktiv er en del af hele lovgivningen til fremme af brugen af vedvarende energikilder i forskellige sektorer, og derfor repræsenterer det nogle af de mange og forskelligartede foranstaltninger til gennemførelse af den strategi for bæredygtig udvikling i Fællesskabet, der blev vedtaget på Det Europæiske Råd i Göteborg i juni 2001. Direktivet er særligt vigtigt, fordi den hidtidige udvikling inden for dette transportområde har været ganske ynkeligt. Min kollega fru Ayuso González har virkelig gjort et fortrinligt arbejde.
Transporten tegner sig for mere end 30 % af slutanvendelsen af energi på Fællesmarkedet, og tallet er konstant stigende. Tendensen vil blive endnu stærkere, og der vil derfor være en stigning i CO2-emissionerne. Denne stigning vil være endnu stærkere i kandidatlandene, relativt set.
Ifølge Kommissionens hvidbog forventes CO2-emissioner i tilknytning til transport at stige med 50 % i perioden 1990-2010, og den primære emissionskilde er vejtrafikken, der tegner sig for 85 % af de transportrelaterede CO2-emissioner. Derfor står der i hvidbogen, at transportsektoren af økologiske årsager skal være mindre afhængig af olie. I øjeblikket er afhængigheden på 98 %, og dette tal kan nedbringes gennem anvendelsen af alternative biobrændstoflignende brændstoffer.
Hvis man fremmer anvendelsen af biobrændstoffer, samtidig med at man respekterer praksis for bæredygtigt landbrug og skovbrug, vil man skabe nye muligheder for en bæredygtig udvikling af landdistrikterne. Det kunne spille en rolle for skabelsen af nye job i landdistrikterne. Det vil endvidere være muligt at få biprodukter, der på grund af deres høje indhold af proteinholdige planteprodukter kunne bruges som dyrefoder.
Dyrkningen af planter til produktion af biobrændstoffer skal nødvendigvis kombineres med de aktuelle dyrkningsprogrammer og være i overensstemmelse med vekseldriftsprincippet. For at sikre eksistensen af bæredygtige dyrkningsprincipper skal vi ikke desto mindre udarbejde et sæt klare miljøkriterier, så der f.eks. ikke er nogen risiko forbundet med siden hen at anvende det samme dyrkede areal til fødevareproduktion.
Den tidsplan, som Rådet har godkendt, indeholder kun to mål med bindende datoer. Dem skal man ikke glemme.

Liese (PPE-DE).
Hr. formand, fru næstformand i Europa-Kommissionen, kære kolleger, jeg vil gerne tilslutte mig de mange taksigelser til ordføreren, fru Ayuso González. Hun har forhandlet virkelig energisk og meget dygtigt på dette område. Jeg vil også gerne rette endnu en tak til kommissæren for, at hun har fremlagt et så ambitiøst forslag. Vi beklager alle, at forslaget, sådan som Kommissionen har fremlagt det, med de forbedringer, Parlamentet bidrog med ved førstebehandlingen, ikke blev godkendt, men vi er alligevel kommet et skridt videre.
Der er også mange, der har været inde på fordelene ved vedvarende råstoffer inden for transportsektoren. Det handler om en reduktion af emissionerne, det handler om større uafhængighed af mineralolie, og det handler også og først og fremmest om arbejdspladser inden for landbruget og i landdistrikterne. Jeg beklager - det må jeg sige så åbent her - at der ikke er nogen taler fra De Grønne, der har taget ordet, for De Grønne har jo ytret sig noget kritisk i debatten, og jeg tænkte måske, at vi også kunne diskutere det igen i dag.
Jeg tror, det er rigtigt, at vi skal tage højde for biobrændstoffernes indvirkning på miljøet, men vi må ikke være ensidige. Jeg vil blot minde om de tankskibsulykker, vi har oplevet i de seneste år. Hvis disse tankskibe havde haft biobrændstoffer om bord, havde skaderne ved Gud ikke været så store, og biobrændstoffer skal heller ikke transporteres over verdenshavene.
Vi ønsker at fremme innovative tiltag på området. Derfor er det, John Purvis har sagt, rigtigt: De effektive, miljøvenlige brændstoffer skal fremmes i særlig grad. Men der skal først tages skridt til overhovedet at fremme disse brændstoffer. Jeg tilslutter mig fuldt ud den kritik af Rådet, som f.eks. fru Rothe har fremsat. Jeg synes, det er beklageligt, at vi ikke kan komme videre. Og jeg siger helt tydeligt det, fru Rothe måske ikke kan sige: Jeg er også især skuffet over den tyske regering. Tyskerne var ikke de eneste, der slog bremserne i, men de havde også haft god anledning til at forholde sig noget mere konstruktivt til Kommissionens forslag og vores holdning ved førstebehandlingen.
De Palacio
Hr. formand, jeg vil gerne atter takke ordføreren fru Ayuso González for hendes arbejde samt udvalget og alle parlamentsmedlemmerne, og så vil jeg sige, at vi i dag diskuterer en vigtig tekst, som Parlamentet forhåbentlig vil støtte under afstemningen.
Det er vigtigt, for som fru Rothe har sagt, er det ikke nok blot at fremsætte principper. Det er ikke nok at sige, at 12 % af vores energi skal være vedvarende. Vi skal træffe de nødvendige foranstaltninger for at gennemføre det.
Jeg indrømmer, at når jeg lover noget, så vil jeg gerne holde det. Det er andre, der har afgivet løftet. Jeg forsøger at træffe de nødvendige foranstaltninger for at sikre gennemførelsen af dette løfte, denne aftale og dette engagement om 12 % vedvarende energi, som alle landene har tilsluttet sig her i Parlamentet og i Rådet. Jeg mener, at det er en ekstremt vigtig foranstaltning sammen med bestemmelserne om grøn el. Den er ikke perfekt, da vi alle havde foretrukket obligatoriske mål, men jeg mener, at forslaget repræsenterer et fornuftigt kompromis, der lægger et betydeligt pres på alle EU's medlemsstater for endelig at overholde det, der er blevet sagt her i salen.
Inden for transportsektoren kan vi kun træffe meget få foranstaltninger for at nedbringe CO2-emissionerne, men det her er en af dem, og ved at støtte den håber jeg, at vi hurtigt kan gennemføre den samt spørgsmålet om beskatning, hvilket er afgørende, hvis det her skal blive en succes.
Formanden.
Tak, fru kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted onsdag kl. 12.00.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er mundtlig forespørgsel (O-0003/2003 - B5-0084/2003) af Stevenson for Fiskeriudvalget om den samfundsøkonomiske krise inden for hvidfiskfiskeriet.
(I spørgerens fravær overlader formanden først ordet til Kommissionen)

Fischler
Kære hr. formand, mine damer og herrer, det er en skam, at hr. Stevenson ikke er til stede. Som De ved, er situationen for en række torskebestande virkelig katastrofal. Siden 2000 er situationen blevet tilspidset dramatisk, og bestandene er i fare for at bryde sammen. ICES, det internationale videnskabelige organ, har anbefalet, at torskefiskeriet og hvilling- og kullerfiskeriet indstilles for i år. Det ville være den sikreste måde, mener man, at redde vores torskebestande på. Dog tager en sådan drastisk foranstaltning ikke højde for de dramatiske økonomiske og sociale konsekvenser for den samlede sektor. Derfor skal en bæredygtig plan inddrage alle tre dimensioner af bæredygtighed, det vil altså også sige især de økonomiske og sociale følger.
Vi har derfor fremlagt en forbedret genopretningsplan som alternativ til et moratorium for vores teknisk-videnskabelige udvalg. Det har udvalget reageret positivt på. Vi har så fremlagt denne forbedrede plan for Rådet. I december 2002 var Rådet dog kun i stand til at blive enig om en interimsplan for genopretning. Jeg vil dog gerne understrege, at denne interimsplan for så vidt er meget positiv, da den indeholder kraftigt reducerede kvoter, færre fiskeriudgifter og bedre kontrolmekanismer.
Samtidig blev det aftalt, at Kommissionen skal fremlægge to nye forslag til en langsigtet genopretning af torske- og kulmulebestanden her til foråret. De forslag vil vi fremlægge til april, og i denne uge finder der en høring sted med fiskerisektoren og forskere fra alle medlemsstater. Jeg åbnede selv denne høring tidligt i dag.
Selvfølgelig vil den langsigtede plan til redning af torsk være udformet således, at den også bidrager til en genopretning af bestanden. Jeg er bevidst om, at planen på kort sigt har strenge konsekvenser for fiskerne. Vi kan imidlertid også gribe ind med fiskeristrukturfonden her og medfinansiere sociale foranstaltninger såsom udligningsbetalinger for den midlertidige indstilling af arbejdet eller omskoling. Jeg kan kun appellere indtrængende til medlemsstaterne om, at de lever op til deres ansvar og stiller flere penge til rådighed til sådanne foranstaltninger i deres programmer. Hidtil er der programmeret følgende strukturfondsmidler til sådanne udligningsbetalinger: Belgien har afsat 800.000 euro, Danmark 1,6 millioner, Nederlandene 1,3 millioner og Frankrig 3,5 millioner euro. Til gengæld har Det Forenede Kongerige og Irland og Tyskland overhovedet ikke programmeret sådanne foranstaltninger.
Hvad angår spørgsmålet om yderligere udligningsbetalinger på 150 millioner euro til lindring af de socioøkonomiske følger i de berørte regioner, vil jeg gerne udtrykkeligt påpege, at det ikke er Kommissionen, der træffer afgørelserne her, men derimod budgetmyndigheden. Kommissionen har dog desværre ikke modtaget noget positivt signal, hverken fra Rådet eller fra Parlamentet, om, at et sådant forslag accepteres af budgetmyndigheden.
Med hensyn til Deres krav om dannelse af regionale rådgivningsorganer er jeg fuldstændig indforstået med forslaget. Jeg opfordrer udtrykkeligt medlemsstaterne til at tage initiativet her, så der hurtigst muligt kan blive dannet sådanne regionale organer. Organerne ville derudover lige præcis være det sted, hvor forskerne, fiskerne og alle andre involverede inklusive de regionale myndigheder kan gøre lige præcis det, De kræver i Deres beslutning, nemlig føre regelmæssige konsultationer.
Hvad angår kravet om en udvidelse af beføjelser inden for den fælles beslutningstagning, kender De Kommissionens holdning: Kommissionen tilslutter sig fuldt ud dette krav.
Stevenson (PPE-DE)
Hr. formand, som kommissæren lige har skitseret, blev der i december efter Ministerrådets fem dage lange møde udarbejdet en ny overgangsplan for genopretning af torskebestanden, som har haft en ødelæggende virkning på Europas hvidfiskfiskeri. I de nye regler, der trådte i kraft den 1. februar i år, blev der fastsat store kvotenedskæringer og begrænsninger af fiskeriindsatsen. Fartøjer til hvidfiskfiskeri kan nu kun fiske 15 dage hver måned, herunder sejlads fra fiskeplads til hjemstavnhavn, og de 15 dage vil blive reduceret til 12 dage, medmindre yderligere 20 % af flåden nedlægges. Vi beder i realiteten vores fiskere om at brænde deres både.
I Skotland, hvor der kun er 162 specialiserede både tilbage i den flåde, der engang var Europas største hvidfiskflåde, vil nedskæringerne have enorme konsekvenser. Hvis vi skærer endnu 20 % væk, vil flåden være under det niveau, der er nødvendigt for at opretholde arbejdspladser i havne og forarbejdningsanlæg. Industrien vil styrtdykke. Derudover vil hovedparten af de tilbageværende fartøjer være fartøjer, der ikke kan få ophugningsstøtte, fordi de er over 10 år gamle. Det er de fartøjer, som fremtiden for vores hvidfiskflåde afhænger af. Det er de fartøjer, som skal fange torsk, kuller, rødspætter og andre hvidfisk, når bestandene er genoprettet, og den samlede tilladte fangstmængde er forøget. Desværre er det også de fartøjer, der har den største gæld til bankerne. Det ville ikke overraske mig, hvis mange af dem tvinges til at gå konkurs. Skipperne og besætningen, der ofte har pant i egne huse for at rejse kapital til at bygge bådene, vil miste deres arbejdspladser og både samt deres hjem.
Men Skotland er ikke det eneste land, der er påvirket af disse ekstreme foranstaltninger. Irland, Danmark, Belgien, Nederlandene og Frankrig lider alle under nedskæringerne. Derfor har Fiskeriudvalget enstemmigt vedtaget - med kun én, der undlod at stemme - at støtte dette nødvendige beslutningsforslag, som har til formål at få Kommissionen til at vedtage mindre drastiske foranstaltninger i forbindelse med den langsigtede genopretning af torskebestanden, der vil sikre flest mulige arbejdspladser inden for Europas hvidfiskfiskeri.
I beslutningsforslaget anmodes der om tildeling af yderligere 150 millioner euro for at kompensere de fiskere, forarbejdere og hjælpearbejdere, der påvirkes af disse bevaringsforanstaltninger. Jeg vil foreslå, at der bruges 48 millioner euro på de 15 dage til havs. Jeg håber, at denne støtte kan findes gennem fleksibilitetsinstrumentet.
De 102 millioner euro skal omprogrammeres af FIUF fra budgettet for 2004 og målrettes til gyldne håndtryk til fiskere og hjælpearbejdere, så de kan forlade industrien, gå på førtidspension og eller blive omskolet, som kommissær Fischler nævnte.
Hele hvidfiskflåden i Skotland besluttede en dag i sidste uge at slukke satellitovervågningssystemerne i 24 timer i stiltiende protest over den katastrofe, som har ramt de involverede samfund. På det største kontrolsted er der en stor skærm, hvorpå mange små lys angiver hvert fartøjs position i Nordsøen og langs den skotske kyst. Disse lys repræsenterer oplysninger fra satellitovervågningssystemerne. Et efter et gik lysene ud og illustrerede på dramatisk vis den skæbne, som Skotlands hvidfiskfartøjer står over for.
Jeg håber, at Parlamentet vil give den meget nødvendige støtte. Vores fiskerisamfund har stærkt brug for hjælp. Lad os give dem denne hjælp.

Varela Suanzes-Carpegna (PPE-DE).
Hr. formand, kommissær, mine damer og herrer, som koordinator for Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater og på vegne af min gruppe vil jeg gerne udtrykke vores fulde støtte til den mundtlige forespørgsel og den beslutning, som hr. Stevenson præsenterede på vegne af Fiskeriudvalget, i hvilken den som nævnt blev næsten enstemmigt vedtaget.
Fiskeri er en økonomisk aktivitet. Nogle gange bekymrer vi os mere om fisk end om fiskere, og vi er nødt til at beskæftige os med begge grupper. Det er sandt, at det er en økonomisk aktivitet, der involverer en naturressource, der skal beskyttes. Men denne beskyttelse skal varetages gennem fornuftige langsigtede foranstaltninger og med videnskabelig ekspertbistand - en af EU's udestående opgaver - samt støtte fra den pågældende sektor. Og når disse foranstaltninger træffes på denne måde, vil sektoren selv bedre kunne acceptere dem. Vi skal også opstille ledsagende socioøkonomiske foranstaltninger for at dulme de mulige konsekvenser.
Det beslutningsforslag, der i dag præsenteres for plenarforsamlingen i Fiskeriudvalgets navn, er blevet helt accepteret og bevæger sig i den retning, som vi har diskuteret i Fiskeriudvalget, ikke blot for torsk og for disse hvidfisk, men for alle arter i almindelighed. I dag taler vi om torsk og alle hvidarter, men i morgen taler vi måske om andre, og jeg mener, at der er stor solidaritet med de berørte folk - i dette tilfælde med de nordiske fiskere og især de nævnte lande samt Skotland - og alle medlemmerne har arbejdet sammen herom.
Jeg har glædet mig over kommissærens støttetilkendegivelse til disse foranstaltninger, der blev foreslået i udvalget, og jeg vil gerne, hr. formand, rent personligt og som galicier, sige, at på samme måde som Parlamentet viste solidaritet med Galicien i forbindelse med den manglende aftale med Marokko eller efter Prestige-ulykken, er det nu blevet de nordiske landes og skotternes tur, og vi vil stå sammen og udvise gensidig solidaritet.
Stihler (PSE).
Hr. formand, i december 2002 nåede Rådet (fiskeri) frem til et kompromis, der halverede fangstmængderne for skotske og britiske hvidfiskflåder og forbød fartøjer at være til søs i over 15 dage hver måned. Det er drastiske foranstaltninger, men ikke nær så drastiske som det moratorium, som blev foreslået Kommissionen af dens videnskabelige rådgivere for fiskebestande i ICES.
Det Forenede Kongerige og de skotske ministre anklages for at acceptere det hårdt tilkæmpede kompromis. En af fiskeriets ledere udtalte på det pågældende tidspunkt, at han tvivlede på, at ærkeengelen Gabriel kunne have opnået en bedre aftale under omstændighederne. Det er uundgåeligt, at sådanne handlinger har en socioøkonomisk virkning på de samfund, der afhænger af hvidfiskfiskeri - især torskefiskeri. Det er vigtigt, at vi erkender dette.
Jeg giver min personlige støtte til beslutningsforslaget her i aften. Jeg hilser også kompensationspakken på 50 millioner engelske pund velkommen, som blev godkendt af det skotske parlament i sidste uge, og de tilsvarende kompensationspakker i England, Wales og Nordirland.
Det er vigtigt, at vi drøfter dette spørgsmål, da der er vigtige forhandlinger i dag og i morgen i Bruxelles. De skotske og britiske fiskere deltager med fiskere og embedsmænd fra andre EU-lande i Kommissionens rådgivende komité for fiskeri. Forhandlingerne vil fokusere på en langsigtet genopretningsplan for torsk. Det glæder mig, at kommissær Fischler vil stille ændringsforslag til de nuværende begrænsninger, der har vist sig at være for omfattende. Forhandlingerne om den langsigtede genopretningsplan vil dog være vanskelige. Vi skal overveje sagen grundigt. Vi skal undersøge alle muligheder for kontrol af fiskeriindsatsen. Vi kan ikke blot lade fiskeriet fortsætte og håbe på det bedste, og vi kan heller ikke bare renationalisere den fælles fiskeripolitik. På den måde går vi bare uden om de vanskelige spørgsmål om nødvendigheden af at genoprette bestandene.
Vi skal rationalisere den fælles fiskeripolitik og genopretning af torskebestandene. Vi skal samarbejde med industrien, ministrene og andre organisationer for at nå frem til en fælles løsning. Vi skal også oprette nogle regionale udvalg, så der kan træffes beslutninger så tæt på de påvirkede områder som muligt. Vi kan ikke lade være med at gøre noget ved de svækkede torskebestande. Den vanskelige opgave er at fastsætte kvoter, der er bæredygtige og samtidig videnskabeligt realistiske.

Attwooll (ELDR).
Hr. formand, når vi skal støtte dette forslag, lægger jeg især vægt på nødvendigheden af at give økonomisk støtte, både for at mindske de socioøkonomiske virkninger af foranstaltningerne og for at hjælpe industrien med at overleve, indtil bestandene er genoprettet.
For de kolleger, hvis valgkredse ikke har adgang til havet, vil jeg gerne nævne følgende analogi: Lad os forestille os, at vejgodstransportører fik at vide af EU, at de af fornuftige miljømæssige årsager, som f.eks. gennemførelse af en drastisk reduktion af kuldioxidemissioner, kun måtte benytte deres lastbiler i to uger ud af fire og derefter kun på den betingelse, at man fjernede et betydeligt antal køretøjer permanent. Tænk på de økonomiske konsekvenser for de berørte virksomheder, der er grundlaget for byer og landsbyer med vaklende økonomi, og tænk på virkningerne for det lokale forretningsliv, skoler og andre tjenester.
Desværre behøver vi, der repræsenterer fiskerisamfundene omkring Nordsøen - især de af os, der kommer fra Skotland - ikke at forestille os det. Vi har allerede mærket virkningerne. Naturligvis kan der gives støtte til genopbygning fra medlemsstaterne. Som fru Stihler allerede har nævnt, er det lykkedes den skotske regering at finde 50 millioner engelske pund i sit allerede stramme budget. Det viser, hvor alvorlig situationen er. Men jeg mener, at EU skal tage del i byrden og leve op til sit økonomiske ansvar, bl.a. på grund af den fejlslagne fælles fiskeripolitik, som bærer en del af skylden, og i et bredere perspektiv også fordi ethvert demokrati skal følge det moralske princip om, at man i det mindste må kompensere de mennesker, der som en direkte følge af lovgivningen mister deres levebrød.
Jeg håber, at EU betragter sig selv som et demokrati, og at man vil følge dette princip i den kommende afstemning.
Hudghton (Verts/ALE).
Hr. formand, jeg vil denne ene gang modstå fristelsen til at give Kommissionen og Rådet det glatte lag for deres bidrag til den krise, som hvidfiskfiskeriet står over for i Skotland. Jeg kan forsikre de øvrige medlemmer om, at der er en stor mangel på tillid til EU's evne til at forvalte fiskeriet overhovedet. Jeg vil dog koncentrere mit indlæg i aften om det vigtigste formål med beslutningsforslaget, der ledsager dette spørgsmål, det vil sige de sociale og økonomiske spørgsmål, der opstår som følge af de beslutninger som blev truffet på Rådets (fiskeri) møde i december.
Fiskerierhvervet mærker allerede virkningerne af de midlertidige genopretningsforanstaltninger: ikke blot fangstsektoren, men hele samfund. Det forudses, at den langsigtede genopretningsplan fortsat vil give reelle økonomiske og sociale vanskeligheder. Jeg håber derfor, at Parlamentet vil stå sammen og støtte beslutningsforslaget om 150 millioner euro i yderligere EU-støtte - og "yderligere" er nøgleordet her. Beløbet skal gives som supplerende hjælp til medlemsstaternes nuværende forpligtelser for så vidt muligt at afhjælpe de økonomiske og sociale konsekvenser af EU's beslutning om fiskeriforvaltning.
Jeg vil foretrække, at man benytter sig af fleksibilitetsinstrumentet. For ikke så længe siden, som det blev nævnt tidligere, medførte Parlamentets og Rådets politiske vilje samt fratagelsen af fiskerettigheder i Marokkos farvande en lignende koncentreret nedgang i aktivitet. Vi skal have detaljerede drøftelser om planer og prioriteter i forbindelse med anvendelse af en sådan fond, men jeg håber, at vi i denne uge kan tage de første skridt til at oprette den. Jeg vil gerne opfordre den britiske regering til at droppe sin tidligere modstand imod deltagelse i en sådan proces.

Souchet (NI).
Hr. formand, der må ikke herske nogen tvivl om målsætningen bag de brutale foranstaltninger, som er foreslået af Kommissionen og stadfæstet af Rådet, om torskeressourcen i Nordsøen. Det, man sigter mod, er ganske rigtigt en bæredygtig genopretning af bestandene med henblik på at tillade opretholdelsen af et maksimalt antal arbejdspladser i de fiskerisamfund, som igennem længere tid har øvet fiskeri på hvidfisk, og som midlertidigt og med rette skal holdes skadesløse og ikke definitivt omstilles til andre erhverv. Men hvis man skal nå denne målsætning, kan man ikke nøjes med disse drastiske foranstaltninger til begrænsning af fiskedage. Vi må for enhver pris drage konsekvenserne af Canadas forsøg, som vi skal studere meget, meget nøje.
Det moratorium, som har været indført i Nordatlanten i 12 år, har desværre ikke haft de beregnede virkninger: Fiskeristoppet har ikke haft indflydelse på torskebestandenes tilstand ud for Newfoundland, Nova Scotia og Saint Lawrencebugten; 40.000 arbejdspladser er ødelagt, uden at der af den grund er sket en genopretning af bestandene. Canadierne erkender i dag, at fiskeriet kun er én blandt flere faktorer i ressourcens udvikling. Andre faktorer har en afgørende virkning og skal studeres meget nøjere og tages med i beregningerne sammen med fiskeriet, nemlig klimaforhold, vandtemperaturudviklingen, omfanget af den naturlige dødelighed, den eksplosivt voksende sælbestands betydelige indhug i bestandene såvel som påvirkninger fra makrel og sild, der viser sig at være storforbrugere af torskerogn. Det ser også ud til, at de canadiske fiskere har været utilstrækkeligt involveret i forberedelsen og forvaltningen af planerne for genopretning af bestandene.
Hvis vi ønsker at give os selv så mange chancer som muligt for succes, er det således altafgørende hurtigt at få fastlagt en ramme, inden for hvilken den lokale erfaring og den videnskabelige ekspertise til stadighed kan mødes, og det er vigtigt ikke at begrænse sig til fiskeriforbud og udsejlingsforbud, som om de to ting alene automatisk ville resultere i en genopretning af bestandene. Denne rudimentære handlingsplan skal for enhver pris og hurtigst muligt suppleres - og der skal afsættes økonomiske midler hertil - med udvidede flerfaktoranalyser, som omfatter konsekvenserne af industrifiskeri, og som giver mulighed for at iværksætte en langt mere detaljeret forvaltningspolitik og således sikre det, der fortsat skal være vores hovedmålsætning, nemlig fremtiden for de berørte fiskerisamfund.
Parish (PPE-DE).
Hr. formand, det er meget beklageligt, at vi er nødt til at have denne forhandling i aften, og at vi er nødt til at give 150 millioner engelske pund i støtte til fiskeindustrien. Det er på grund af den fejlslagne fælles fiskeripolitik, at vi skal betale disse penge.
Vi må også se nøjere på industrifiskeriet - og jeg ved, at der er blandede følelser omkring dette - hvor tobis hentes op fra havbunden. Tobis er en del af fødekæden for torsk, og de er indbyrdes forbundet med hinanden. Processen med kvoter og udsmidning af sunde fisk har i løbet af årene også bidraget til den nuværende situation. Men vi må indse, at torskebestandene er små, og at de familier og samfund, der er en del af fiskerisamfundet, og som har brug for støtte, også skal modtage denne støtte.
Jeg støtter stærkt beslutningsforslaget om at give yderligere 150 millioner euro i støtte. Jeg vil opfordre den britiske regering til at tage spørgsmålet op på en effektiv måde. Et af problemerne med støtte af denne type er, som man oplevede i forbindelse med de spanske farvande, at det er meget vanskeligt for fiskerfartøjerne, bl.a. de fartøjer, der er bundet af forarbejdningsindustrien, at få adgang til denne støtte. Jeg vil opfordre kommissær Fischler til at undersøge mulighederne for anvendelse af midlerne. Hvis vi tilbyder støtte til personer, og de ikke kan få adgang til den, vil de blot blive endnu mere frustrerede, end de allerede er. Jeg opfordrer alle til at give deres støtte.

Busk (ELDR).
Hr. formand, hr. kommissær, jeg kan med det samme sige, at jeg støtter beslutningen. Beslutningen indeholder de elementer, som vi her diskuterer, og i det hele taget det, som skaber problemerne i regionerne, når vi gennemfører så dramatiske beslutninger om en del af fiskebestandene - her især torsk. Der kan ikke herske tvivl om, at der skal være balance i havmiljøet. Der skal være balance i ressourcerne. Men det er klart, at når der træffes så dramatiske beslutninger, at de kan medføre skadelige virkninger i regionerne og i det samfund, som lever af fisken og den industri, der er omkring fisken, så skal Unionen træde til og løfte nogen af de problemer.
Jeg vil også gerne i den forbindelse henlede opmærksomheden på, at fiskeindustrien, opskæringsvirksomhederne skal have råvarer, og derfor er det nu tiden, at vi ser på de toldbarrierer, som forhindrer råvarerne i at nå frem til vore virksomheder i EU. Prismekanismerne, toldbarriererne gør, at priserne på disse råvarer er meget, meget højere end priserne på de samme råvarer, når vi ser på verdensmarkedspriserne.

Schörling (Verts/ALE).
Hr. formand, hr. kommissær, lad mig gøre det klart fra begyndelsen, at De Grønne er meget bekymrede over den samfundsøkonomiske krise inden for hvidfisksektoren, og at vi støtter økonomiske erstatninger til de fiskere, der rammes som følge af de nødvendige foranstaltninger til at redde og bevare torskebestanden.
Denne krise må ikke forhindre os i at vedtage de nødvendige foranstaltninger til på lang sigt at redde hvidfiske- og torskebestanden, og derfor er beslutningens pkt. 2 meget betydningsfuldt. Europa-Parlamentet opfordrer i dette punkt Kommissionen og Rådet til at sørge for, at ændringer i bevaringsforanstaltningerne for torskebestanden udformes således, at de maksimerer torskebestandens mulighed for at komme sig og ikke medfører, at bestanden mindskes yderligere.
Vi, De Grønne, har også stillet et nyt ændringsforslag, hvori vi beder Kommissionen og Rådet om at tage i betragtning, at ICES-forskere mener, at adskillige torskebestande i EU-farvande nu er nede på et kritisk lavt niveau. Jeg tror ikke, at det hjælper med nogle af de kunstige argumenter, som vi har hørt her. Det er klart, at det er fiskerimængden, som er afgørende. Nye prøvetrawlinger på den svenske vestkyst viser også, at torskebestanden er den mindste i 23 år, og at antallet af etårige torsk kun er en tiendedel af, hvad det var for et år siden.
Dette er værre end vi troede. Derfor er det også en skandale uden lige, at EU forhindrer os i at stoppe torskefiskeriet i disse farvande, hvilket vi vil gøre med et moratorium. Katastrofen er et faktum. Vi står med bagbundne hænder, hvilket er enormt frustrerende. Jeg vil virkelig sætte spørgsmålstegn ved Kommissionens handlinger på dette område.
Langenhagen (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, jeg har en sidebemærkning: Med al respekt, vejret er virkelig ikke skyld i alt. Det er jo, når alt kommer til alt, også os mennesker, der har bidraget til, at torskebestanden i dag befinder sig på dette katastrofale mindsteniveau af en tredjedel, det vil sige 50.000 t. Det må vi jo ikke glemme!
Min primære bemærkning er imidlertid følgende: Jeg har på Fiskeriudvalgets vegne - og jeg må næsten sige: på letsindig vis - overtaget ordførerskabet for budgettet for 2004. Grundlaget herfor er naturligvis det aktuelle budget for 2003, og det er kendetegnet ved reformen af den fælles fiskeripolitik og kravene heri. Katastrofer, hvad angår de enkelte budgetposter, er vi dog ikke forberedt på, hverken i medlemsstaterne eller i Europa-Parlamentet. En generøs fortolkning af bestemmelserne inden for fleksibilitet og reserve, sådan som det var muligt i tilfældet med Marokko, er ikke længere mulig. Følgerne af Prestige-katastrofen ud for den galiciske kyst og reduktionen af torskekvoterne med 45 % skal først og fremmest betales af medlemsstaternes lommer. Deres politik, medlemsstaternes politik, skal også fornyes. Men vi her i Parlamentet må hjælpe fiskerne i dag.
Det er og bliver et faktum, at det ikke er medlidenhed, ikke griskhed, der bestemmer vores indsats her i Parlamentet, men derimod viden om nøden hos en kystbefolkning, der desuden må tjene til det daglige brød under de vanskeligste arbejdsbetingelser. Vi ved det alle: I randområderne i vores velhavende EU er der som oftest intet alternativt arbejde. Vi, EU, er et solidaritetssamfund, og vi må hjælpe. Men hvordan? Megen god vilje, stor gennemslagskraft er i tider som disse også nødvendig her i Europa-Parlamentet, især i Budgetudvalget, i Kommissionen og, det er vigtigt - som sagt - i medlemsstaterne. Vær opmærksom på det!
Nicholson (PPE-DE).
Hr. formand, fiskeindustrien er i krise - vi har hørt det hele før. Men denne gang er det dybt alvorligt. Der, hvor jeg kommer fra i Irland, har fiskerne allerede lidt under store tilbageskridt og kvoter, og de har samarbejdet i forbindelse med nedlukningerne på seks uger i gydeperioden i de sidste tre år. De har været meget samarbejdsvillige, og det vil de uden tvivl også være i fremtiden, hvis der indføres flere nedlukningsperioder.
Men hvordan skal fremtiden være? Det ser meget sort ud lige nu for fiskerisamfundene. Derfor mener jeg, at forslaget - som jeg støtter - giver håb for menneskerne i de fjerntliggende regioner, som ikke har andre steder at henvende sig, og som ingen tilsyneladende ønsker at hjælpe. Vi kan med en forpligtelse til at hjælpe disse mennesker vise, at der er en fremtid, og at de ikke er glemt.
Med hensyn til fremtiden er der ingen tvivl om, at industrien skal være involveret i beslutningsprocessen. Det har været en svaghed i alle de år, jeg kan huske. Videnskabsmændene bebrejder fiskerne, og fiskerne bebrejder videnskabsmændene, og vi prøver at finde en gylden middelvej. Forhandlinger på højt plan giver blot anledning til mistro. Jeg deltog sammen med hr. Stevenson i Bruxelles i forhandlingerne i december. Den måde, hvorpå forhandlingerne blev ført, var ikke den rette måde at føre så vigtige forhandlinger. Jeg håber, at De vil tage dette til efterretning, så vi ikke oplever en gentagelse.
Jeg vil gerne appellere til, at man involverer industriens parter reelt, ikke blot proforma. Deres synspunkter bør ikke ignoreres. Vi skal drøfte disse personers erhverv, deres levebrød og hele deres eksistensgrundlag. Jeg vil anmode Kommissionen og den britiske regering om at gøre noget ved det og støtte disse samfund.

Fischler
Kære hr. formand, mine damer og herrer, efter denne forhandling vil jeg gerne indlede med et par korrektioner eller præciseringer: Hr. Stevenson har sagt, at problemet består i, at eftersom 20 % af flåden i Det Forenede Kongerige er ophugget, bliver dagene til søs reduceret til 12. Det er lige nøjagtig omvendt. Vi har foregrebet de 20 %'s ophugning, uden at den har fundet sted, vi har foretaget vores beregning, som om den allerede havde fundet sted, og har fastsat 15 dage til søs på grundlag heraf. Derfor bliver tallet heller ikke nedsat efterfølgende.
Derudover er det temmelig nyt for mig, at fiskerflåden i Det Forenede Kongerige i det store og hele nu består af skibe, der er yngre end 10 år. Derfor er jeg ikke enig i, at der i forbindelse med denne ophugningsforanstaltning - som vi jo i øvrigt ikke har foreskrevet, men som Det Forenede Kongerige selv har besluttet - har skullet ophugges skibe, der ikke er berettiget til ophugningsstøtte.
Endelig må vi efter min mening foretage en skelnen. På den ene side er der det, der er nødvendigt for at redde torsken, og foranstaltningerne i genopretningsplanen skal orientere sig derefter. Her er der desværre ikke noget, der hjælper. På den anden side må vi udvise forståelse for de sociale følger, der vil optræde i en vis periode, i en midlertidig periode. Også her må vi udvise forståelse og hjælpe fiskerne. Hvis vi kun gør de to ting halvt, er det absolut kontraproduktivt. Hvis vi kun træffer halve foranstaltninger, opnår vi ingen genopretning. Så opnår vi i stedet enorme skader for vores fiskere på lang sigt. Så vil væsentlig flere fiskere stå i den situation, at de må ophugge deres skibe, fordi de ikke længere kan fiske.
På den anden side er det naturligvis også fair, at vi tilbyder hjælp på grund af virkningerne af de foranstaltninger, vi må gennemføre som led i genopretningen.
Jeg vil jo også gerne påpege, at Kommissionen følger spørgsmålet om sandål eller det industrielle fiskeri meget, meget opmærksomt. Vi har også allerede tidligere anmodet ICES om at undersøge sagen nøje. Indtil nu har det i hvert fald været således, at vi ikke har haft nogen indikationer på, at det industrielle fiskeri, hvis det udføres korrekt, har en negativ indvirkning på torskebestandene.
Efter min mening skal man retfærdigvis også bringe det, fru Stihler har sagt, i lod. Hun har fuldstændig ret, når hun påpeger, at der fra Skotland, eller Det Forenede Kongerige, stilles 50 millioner pund, ikke euro, til rådighed for at få bedre hånd om de sociale foranstaltninger. Det bliver imidlertid fuldt ud finansieret med nationale midler og deklareret som national støtte. Det vil sige, at der ikke gøres brug af Fællesskabets midler, hvilket jo også så at sige er en fordel for de andre medlemsstater, fordi Fællesskabets midler så i højere grad står til rådighed for de andre medlemsstater.
Jeg vil gerne sige endnu en gang, at hvis man forlanger flere penge her, så skal denne afgørelse først og fremmest, eller ene og alene, træffes af budgetmyndigheden. Det forholder sig også således med genopretningsplanen, at der ikke er tale om nogen afgørelse fra Kommissionens side, men derimod en rådsafgørelse, og Rådet (fiskeri) vil også beskæftige sig med denne sag igen på sit næste møde.
Langenhagen (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil gerne stille et spørgsmål: Hr. Fischler, med alle disse katastrofer - og de bliver jo ikke de sidste - behøver vi vel ikke engang overveje, om vi skal indføre noget sådant som en katastrofefond - jeg kan ikke komme i tanke om et andet udtryk - ca. 1 cent til hver fiskerflåde, så vi kan hjælpe i de tilfælde, hvor det virkelig er nødvendigt. For vi må jo også kunne hjælpe spontant.
Vi har for nylig overvejet, om ikke fordelingen af midlerne, hvis vi ikke får dem nu, så kunne foregå over flere år, men det hjælper jo heller ikke fiskerne. Er det måske en overvejelse, som Kommissionen gør sig?
Fischler
Hr. formand, fru Langenhagen, jeg er parat til at uddybde disse overvejelser sammen med Fiskeriudvalget. Jeg vil blot allerede nu gøre opmærksom på, at vi må overveje det meget nøje, for De ved selv, at de midler, der står til rådighed i fiskeristrukturfonden, er meget begrænsede, og hvis vi nu på forhånd danner en reserve til nødstilfælde, så står disse penge naturligvis ikke til rådighed til det normale program, og det kunne så i sidste ende medføre, at vi så at sige ikke udnytter pengene, fordi vi forhåbentlig kan gå ud fra, at vi fremover ikke kun kommer til at beskæftige os med en kæde af katastrofer, men at vi derimod får hånd om tingene ved hjælp af genopretningsplanerne. Vi kommer til at behandle denne sag meget udførligt i år, der vil også komme forslag til Parlamentet om supplerende genopretningsplaner. Men som sagt, det er helt sikkert et spørgsmål, som fortjener at blive uddybet, og det er jeg parat til. Måske kan man føre en uformel debat herom i Fiskeriudvalget - så at sige ved hjælp af en slags non-paper.
Formanden.
Mange tak, hr. kommissær, for dette yderligere svar.
Som afslutning på forhandlingen har jeg modtaget et forslag til beslutning på vegne af Fiskeriudvalget.
Afstemningen om denne beslutning finder sted onsdag kl. 12.00.

Formanden.
Jeg erklærer Europa-Parlamentets årlige session 2002-2003 for afsluttet, og jeg gør opmærksom på, at Europa-Parlamentet i henhold til traktatens bestemmelser mødes i morgen, tirsdag den 11. marts 2003, kl. 9.00.
(Mødet hævet kl. 22.29)

