De offentlige finanser i ØMU i 2006 (forhandling)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning af Kurt Joachim Lauk for Økonomi- og Valutaudvalget om de offentlige finanser i ØMU i 2006.
Jeg vil gerne påpege, at hr. Schwab træder i stedet for ordføreren.
Andreas Schwab 
Hr. formand, hr. kommissær! Det glæder mig, at vi i denne sene time taler om EU's økonomiske og monetære område. Med denne initiativbetænkning udtaler Europa-Parlamentet sig for første gang om revisionen af stabilitets- og vækstpagten, som blev vedtaget af stats- og regeringscheferne i marts 2005. Revisionen angik det præventive og det korrektive område af denne pagt.
Målet med pagten var og er at undgå et overdrevet underskud samt på mellemlang og lang sigt at opnå et afbalanceret budget og sunde offentlige finanser. Den foreliggende betænkning er en etårsstatus. Erfaringsperioden er dermed meget kort, faktisk for kort, og den falder i et år, 2006, som har været præget af en meget gunstig økonomisk konjunktur. Denne gunstige udvikling har indvirket positivt på medlemsstaternes finanspolitik. Det siger sig selv, at en vurdering, som kun tager udgangspunkt i denne korte periode, ikke kan være endelig. Den egentlige stresstest for den reviderede pagt venter os i de kommende år.
Betænkningen er en vurdering af den nuværende situation. Ordføreren Kurt Joachim Lauk, som desværre ikke kan være til stede i dag, har bevidst undgået at nævne de enkelte medlemsstater ved navn med deres individuelle præstation. Det var nemlig ikke hensigten med betænkningen af uddele karakterer, det ville efter ordførerens opfattelse ikke have været formålstjenligt. Det er hensigtsmæssigt at foretage en samlet vurdering af, hvad der er opnået indtil i dag.
Økonomi- og Valutaudvalget har beskæftiget sig udførligt med denne betænkning, og diskussionen har været meget konstruktiv og frugtbar. På hr. Lauks vegne vil jeg især gerne takke Socialdemokraternes skyggeordfører hr. Rosati og De Liberales skyggeordfører fru in 't Veld for deres gode og konstruktive samarbejde. Betænkningen blev vedtaget i udvalget med overvældende flertal.
Jeg vil kun komme kort ind på de vigtigste punkter. De statistiske undersøgelser understreger, at spændvidden mellem underskud og vækst er for stor, og at der er en korrelation mellem et stort underskud og en lav vækst. Tallene fra 2006 viser, at 21 af 25 medlemsstater med et lavt underskud eller et lille overskud samtidig opviser en høj vækst. Dette forhold bekræfter den opfattelse, at en nedbringelse af underskuddet fremmer aktiviteten og den økonomiske produktion og dermed forringer arbejdsløsheden.
På denne baggrund fremhæver man i betænkningen især tre centrale punkter. For det første plæderer Økonomiudvalget med denne betænkning afgørende for at udnytte de økonomisk gode tider til at foretage en strukturel sanering af de offentlige budgetter. Medlemsstaterne skal benytte det økonomiske opsving især på grund af forbedrede skatteindtægter til at nedbringe gælden. Vi skal hele tiden gøre os klart, at en stimulering af væksten fører til øget efterspørgsel samt til højere beskæftigelsestal. Kritisk skal det siges, at de gunstige konjunkturer i medlemsstaterne ikke i tilstrækkelig grad bliver brugt til at konsolidere budgetterne.
For det andet kræver vi, at medlemsstaterne senest i 2015 erklærer ny statslig gældsættelse for forfatnings- eller lovstridig, sådan som visse stater og regioner i EU allerede har gjort. Ændringsforslaget vedrørende pkt. 20, som ordfører Kurt Joachim Lauk har stillet, vil præcisere dette. Han siger, at dette kun skal være obligatorisk for medlemsstaterne i euroområdet, ikke for alle EU's 27 medlemsstater. Det virker fornuftigt, og jeg beder Dem på ordførerens vegne stemme for dette ændringsforslag, som PPE-DE-Gruppen har stillet.
For det tredje forlanges det i betænkningen, at medlemsstaternes underskudsberegninger bliver udarbejdet på et sammenligneligt grundlag. Det er et vigtigt punkt, for det er nødvendigt med et fælles grundlag for, hvor stor gældsættelsen faktisk er, på baggrund af de stadig tættere forbindelser i ØMU'en.
Jeg vil bruge de sidste 20 sekunder på to afsluttende bemærkninger. Den reviderede stabilitets- og vækstpagt fungerede i det store hele godt i 2006. Det er fortsat en regelbunden ramme. Siden revisionen betragtes alle underskud, som overstiger 3 % af bruttonationalproduktet, som for store. Ikke desto mindre er der bekymring over det langsomme tempo i nedbringelsen af den offentlige gæld i alle medlemsstater.
På kort sigt har stabilitets- og vækstpagten altså fungeret. Om den fungerer på lang sigt, må vi vente og se. Den egentlige stresstest kommer i de kommende år. Vi forventer af medlemsstaterne, at de foretager de nødvendige anstrengelser i denne forbindelse.
Joe Borg
Hr. formand! Kommissionen glæder sig meget over hr. Lauks betænkning, og den er taknemmelig for den kvalitetsfyldte indsats fra Parlamentets Udvalg om Økonomi og Valutaspørgsmål. Med det igangværende stærke økonomiske opsving i Europa og i euroområdet har medlemsstaterne en enestående mulighed for at forbedre deres offentlige finanser og forberede sig på fremtidige udfordringer som f.eks. den aldrende befolkning. I denne forbindelse er hr. Lauks betænkning meget aktuel.
Kommissionen er helt enig i betænkningens vurdering af, at den reviderede stabilitets- og vækstpagt indtil videre fungerer godt. I særdeleshed har mange af medlemsstaterne gjort en stor indsats for at opfylde deres forpligtelser i henhold til pagten. Siden reformen af pagten har både den korrigerende og den forebyggende del været udnyttet fuldt ud i overensstemmelse med reformens bestemmelser. Endvidere er det klart, at der ikke har været nogen lemfældighed i håndhævelsen af den reformerede pagt.
I fjor blev der rettet ganske betydeligt op på det offentlige underskud i euroområdet og i de enkelte medlemsstater. For euroområdet var der tale om en nominel forbedring på 0,9 %, hvilket betyder, at den strukturelle forbedring sandsynligvis også er højere end de 0,3 %, som Kommissionen forventede sidste efterår.
De overordnede økonomiske udsigter for 2007 er ligeledes opmuntrende. De igangværende cyklisk gunstige forhold i euroområdet opfordrer til en yderligere finanspolitisk konsolideringsindsats i 2007 og derefter. Man bør intensivere tilpasningen til de mellemfristede budgetmål og undgå procykliske budgetpolitikker.
Euroområdets finansministre bekræftede i sidste uge deres tilsagn om fuldt ud at udnytte den aktuelle økonomiske vækst og de bedre end forventede skatteindtægter til at føre gode finanspolitikker og til at udnytte de uventede ekstraindtægter til underskuds- og gældsnedbringelse.
Kommissionen deler også Parlamentets bekymring vedrørende den langsigtede holdbarhed af de offentlige finanser, og den lægger øget vægt på sin vurdering. I denne henseende udsendte Kommissionen i oktober 2006 en ny rapport om de offentlige finansers langsigtede holdbarhed i EU. Denne rapport bygger på EU's fælles aldersrelaterede udgiftsprojektioner. Den bekræfter vigtigheden af at håndtere holdbarhedsudfordringen med en kombination af finanspolitisk konsolidering og strukturreformer.
Kommissionen har fortsat sit arbejde med at optage overvejelser vedrørende holdbarhed i opstillingen af de mellemfristede budgetmål. Forbedringen af de finanspolitiske balancer på mellemlang sigt bidrager til opfyldelsen af de langsigtede bæredygtighedsmæssige virkninger.
En anden vigtig udvikling er vægten på at forbedre kvaliteten af de offentlige udgifter i overensstemmelse med Lissabon-strategien. Denne politiske retningslinje er bestemt en del af de integrerede retningslinjer, som Det Europæiske Råd vedtog i marts måned i år. Kommissionen er også taknemmelig for betænkningens anerkendelse af indsatsen for at forbedre den statistiske styring. Kommissionen rapporterede for nylig til Parlamentet og Rådet om kvaliteten af de data, som medlemsstaterne har indsendt.
Til slut vil jeg sige, at mens den korrigerende del af stabilitets- og vækstpagten har leveret de forventede resultater, så er billedet mere blandet med hensyn til den forebyggende del. Nationale skatteregler og institutioner kan spille en vigtig rolle i denne henseende. Der blev gjort fremskridt på dette område i fjor, og Kommissionen arbejder i øjeblikket på yderligere at forbedre pagtens forebyggende del. I denne forbindelse anerkender jeg fuldt ud Parlamentets støtte til denne tilgang.
José Manuel García-Margallo y Marfil
Hr. formand! Hr. kommissær, hr. Schwab er kommet med en så fremragende og nøjagtig beskrivelse af hr. Lauks betænkning, at jeg vil følge de overordnede linjer, han har lagt frem.
Jeg deler hr. Schwabs bekymring over udviklingen i den offentlige gæld. Forrige år voksede vi meget mere end i de foregående år, vi har nærmet os vores vækstpotentiale, men ikke desto mindre ligger den offentlige gæld fortsat under de grænser, vi har fastsat i Maastricht-traktaten.
Til næste år tyder alt på, at vi vil få en god vækst, men vi vil vokse mindre end sidste år, og det vil sige, at den offentlige gæld fortsat vil give anledning til bekymring.
Bekymringen - og her er jeg igen enig med ordføreren og kommissæren - vokser, hvis vi husker på, at forudsigelserne om befolkningsudviklingen, også kaldet den aldrende befolkning, kan blive en af de største udfordringer i det århundrede, vi netop har taget hul på.
Den forventede levealder stiger, fertiliteten er fortsat særdeles lav, og det betyder, at den arbejdsdygtige befolkning bliver mindre, og at vi derfor før eller siden bliver vidne til en indskrænkning af arbejdsmarkedet, og det betyder, at vi om kort tid vil stå med mange flere ydelsesmodtagere og meget færre personer, der bidrager til socialsikringsordningerne.
Hverken hr. Schwab - som er kristdemokrat ligesom jeg - eller jeg selv mener, at man kan diskutere eller sætte spørgsmålstegn ved det sociale sikringssystems levedygtighed. Det drejer sig om at finde de fundamenter, der styrker det, og som gør det muligt at opfylde vores sociale forpligtelser.
Der er nogle anbefalinger i hr. Lauks betænkning, som jeg tillader mig at understrege, og som jeg vil supplere med nogle af mine egne forslag.
Jeg er enig i, at vi skal fastsætte nogle sammenlignelige grundlag i budgetterne for at gøre sammenligningerne mere homogene, men jeg kunne godt tænke mig, at vi lånte en regnskabsteknik fra den private sektor og indførte en slags budgetprognose eller regnskabsprognose, så vi kan tage højde for de forpligtelser, vi kender.
Jeg synes, at det er oplagt, at vi skal udnytte de gode perioder til at reducere den offentlige gæld mere, og det gør vi ikke, eller også gør vi det ikke i tilstrækkeligt omfang.
For det tredje synes jeg, at vi skal genoverveje hele vores offentlige udgifts- og indtægtssystem, så vores økonomier bliver mere produktive, så vi får flere ressourcer, bl.a. til at tackle udgifterne til social forsorg. Jeg synes, at man burde ændre tanken om pensionering som en alder, der betyder en forpligtelse, så det snarere bliver til en rettighed, som giver mulighed for at gå på pension, og orientere de offentlige finanser, eftersom vi taler om offentlige finanser, så folk får et incitament til at blive flere år på arbejdsmarkedet.
Endelig synes jeg, at vi skal tænke på at erstatte de sociale bidrag som det grundlæggende og nærmest eneste element i socialsikringsordningerne med en skattefinansieret ordning, primært via momsen, hvilket præsidentkandidat Sarkozy så fremragende har kaldt "den sociale moms" i de drøftelser, der føres i Frankrig.
Jeg lykønsker endnu en gang ordføreren, der ikke er til stede i dag, den person, der har repræsenteret ham, og kommissæren, fordi han har taget en stor del af vores anbefalinger til sig.
Dariusz Rosati
Hr. formand! Sunde offentlige finanser er grundlaget for bæredygtig økonomisk udvikling. Det glæder mig, at der i det seneste år er sket store forbedringer i EU i den henseende. Den aktuelle positive økonomiske situation er imidlertid en mulighed for at nedbringe gæld og underskud yderligere. Det er grunden til, at Europa-Parlamentet i dette års betænkning af hr. Lauk opfordrer medlemsstaterne til at udnytte den gunstige markedssituation til at tilpasse deres offentlige finanser efter behov og fremskynde strukturreformer såsom arbejdsmarkedsreformer og reformer i tjenesteydelsessektoren eller begrænse bureaukratiet for virksomhederne.
Jeg lykønsker hr. Lauk med hans fremragende betænkning og takker ham for hans samarbejde. Der er fire forhold, som jeg vil gøre opmærksom på.
For det første opfordres Kommissionen i betænkningens punkt 26 til at undersøge fordelene ved at oprette uafhængige nationale organer med ansvar for at fastsætte det årlige underskud i overensstemmelse med målsætningen på mellemlang sigt om et afbalanceret budget. Jeg opfordrer imidlertid ved hr. Borgs mellemkomst kommissær Alumnia til at undersøge, om finanspolitiske råd, som er uafhængige af politisk pres, ville være et effektivt middel i bestræbelserne på at mindske underskuddet. Dette er særlig relevant for bedre udnyttelse af perioder med økonomisk opsving til at forbedre de offentlige finansers situation. På dette punkt tror jeg, at jeg er enig med de foregående talere. Som utallige undersøgelser har vist, har regeringerne en tendens til at skabe uforholdsmæssigt store underskud og kun gennemføre reformer i krisetider.
For det andet vil jeg gerne påpege, at vi ikke er enige i punkt 20, hvor ny offentlig gæld erklæres for forfatningsstridig. Enhver regering har ret til at handle inden for rammerne af Maastricht-traktaten, som tillader en offentlig gæld på op til 60 %. Gæld, der overstiger dette niveau, kan naturligvis erklæres for forfatningsstridig, og det er grunden til, at jeg støtter ALDE-Gruppens ændringsforslag om at definere grænsen på denne måde.
For det tredje understreges det i betænkningen, at den reviderede stabilitets- og vækstpagt er et vigtigt instrument til at fastholde budgetdisciplinen i medlemsstaterne. Jeg er enig med ordføreren i, at reformen af pagten øgede såvel dens fleksibilitet som dens effektivitet. Derfor opfordrer vi Kommissionen til at føre nøje kontrol med, hvordan medlemsstaterne overholder pagten.
For det fjerde og sidste anbefaler Parlamentet en undersøgelse af, om det er muligt at indføre en fælles budgetprocedure for samtlige medlemsstater. En sådan procedure ville omfatte både en fælles tidsplan for budgetprocedurer og fælles antagelser om de centrale makroøkonomiske parametre, som vurderes ensartet over hele EU. Efter min mening ville disse ændringer ikke bare gøre det muligt at styrke budgetdisciplinen i medlemsstaterne, de ville også forbedre samordningen af finanspolitikken på EU-plan.
Wojciech Roszkowski
Hr. formand! Hr. Lauks betænkning er en præcis beskrivelse af den aktuelle situation og er utvivlsomt lærerig for de lande, der endnu ikke har tiltrådt ØMU'en. Hr. Lauk understregede med rette de vigtigste trusler for EU, som er vedvarende store budgetunderskud og ukontrolleret vækst i budgetudgifterne på grund af den aldrende befolkning i EU. I betænkningen står der også, at stigende vækstrater kan afværge en katastrofe. Der gives imidlertid ikke noget svar på, hvordan denne vækst skal opnås, når medlemsstaternes økonomier er mindre konkurrencedygtige end verdens førende økonomier, og der ikke føres nogen aktiv familiepolitik i noget EU-land. Hr. Lauks betænkning viser tydeligt, at ØMU'en, som i virkeligheden er en privat medlemsklub inden for EU, ikke har nogen opskrift på, hvordan den forestående trussel kan afværges. Jeg har givet to eksempler på, hvordan de største udfordringer, som EU's medlemsstater står over for, kan klares. Under EU-debatter betragtes udflytning ikke som en mulighed, men som en trussel mod arbejdspladser i lande, hvor produktionsomkostningerne er højere end i andre lande. I disse debatter nævnes den "demografiske udfordring" ofte, som om ingen tænker på, at den er resultatet af et dramatisk fald i fødselstallet. Der bliver sagt en masse om, hvordan man undgår graviditet og om retten til abort, og der er afholdt utallige debatter om homofobi - i dag har vi haft den tredje debat på to år. Men det, jeg efterlyser, er en debat om en aktiv politik for flere børnefødsler i EU. Kun ved at hæve fødselstallet kan vi undgå at skærpe den mystiske "demografiske udfordring". Medlemsstaternes repræsentanter kan diskutere andre landes modenhed eller mangel på samme, men for de lande, der har indført euroen, er dette utvivlsomt en vigtig lærestreg.
Sahra Wagenknecht
Hr. formand, mine damer og herrer! Efter vores opfattelse går den foreliggende betænkning stik i den forkerte retning! Den forspilder chancen for at fremme en yderst nødvendig korrektur af kursen. Den indeholder ikke et eneste kritisk ord om ECB's politik, som udelukkende satser på prisstabilitet og dermed bremser og strangulerer EU's vækstpotentiale. I betænkningen anbefaler man udelukkende medlemsstaternes budgetpolitikere at spare for at sænke underskuddene. Ikke et ord om den katastrofale skattekonkurrence i EU med den fortsatte nedsættelse af virksomhedsskatterne. I Tyskland oplever vi netop en ny runde i dette dumpingkapløb.
Det er indlysende, at de offentlige finanser i medlemsstaterne ville være langt bedre tjent med, at rige og formuende og især disse multinationale virksomheder med deres kæmpe indtjening endelig blev bedt om at betale, i stedet for at give dem flere og flere lettelser.
Betænkningen sparer derimod ikke på forslag til en neoliberal økonomisk politik. Således forlanges der en omdirigering af de offentlige udgifter ved hjælp af oprettelse af offentlig-private partnerskaber også på uddannelsesområdet. Således skal endnu et centralt område inden for forsyningspligtydelserne ofres for profitprincippet, koste hvad det vil!
Betænkningens krav om, at medlemsstaterne inden 2015 skal erklære statslig gældsætning for forfatnings- eller lovstridig, er ganske enkelt eventyrligt. Hvis et sådant forbud blev gennemført, ville det føre til en strangulering af enhver budgetpolitik.
Med betænkningen har man forspildt chancen for på europæisk niveau at fremme en politik, som sigter mod en socialt retfærdig og solidarisk udvikling! Min gruppe vil derfor forkaste den.
John Whittaker
Hr. formand! Ordføreren erkender, at de offentlige finanser i adskillige lande i euroområdet endnu ikke er i god form. Statsgælden i Italien og Grækenland er ikke faldet markant, og faldet i underskuddet skyldes en højere økonomisk vækst, der er hjulpet på vej af den globale konjunkturfremgang. Det er ikke et bevis på, at stabilitetspagten fungerer.
Denne uges nyheder fra Spanien har vist, at svage offentlige finanser ikke er den eneste trussel mod euroens funktion. Spanien har et stort handelsunderskud på 9,5 % af BNP, og den kraftige prisstigning i byggesektoren, der har drevet den indenlandske efterspørgsel, er nu definitivt ovre. Opsvinget var drevet af euro-renten, der havde været alt for lav, men som nu er for høj. Spanien kan nu se frem til alvorlige økonomiske problemer med stigende arbejdsløshed og svækkede offentlige finanser. Normalt ville løsningen på dette dilemma være, at Spanien sænkede renten og foretog en devaluering, men ingen af disse ting er mulige, da landet er med i den fælles valuta.
Der er derfor tre mulige scenarier. For det første kan Den Europæiske Centralbank for at forebygge en krise sænke eurorenten. Det vil Tyskland ikke bryde sig om, da det vil føre til stigende inflation. Det vil også betyde, at Den Europæiske Centralbank vil miste sit hårdt tilkæmpede ry for at holde inflationsforventningerne i ave.
For det andet kan Spanien forlade euroområdet og genindføre sin egen valuta, så det får mulighed for at devaluere og få passende lave renter. Vi er faktisk nået til et punkt, hvor det ikke længere er utænkeligt. Det vil resultere i alvorlige problemer med manglende tilbagebetaling af privat og offentlig gæld, og effekten heraf vil brede sig i hele euroområdet.
Det er ikke noget, som andre lande ønsker, og derfor er den tredje mulighed måske den mest sandsynlige. Skønt det er i strid med Maastricht-traktaten, vil den tredje mulighed bestå i en storstilet støtteaktion fra andre lande og en efterfølgende centralisering af kontrollen med de offentlige spanske finanser.
Jeg ved ikke, hvilket af de tre scenarier, der kommer til at finde sted, men det er på tide, at vi ser realiteterne i øjnene. Spanien er et stort land, og EU vil dårligt kunne se passivt til, mens det lider under en konjunkturtilbagegang.
Zsolt László Becsey
(HU) Hr. formand! Jeg vil personligt lykønske hr. Lauk med den glimrende betænkning, som indeholder en klar holdning til de offentlige finansers manglende holdbarhed i euroområdet. Jeg mener, at det er vigtigt at have tilsvarende analyser af ikke bare underskud på de offentlige finanser, men også f.eks. medlemsstaternes overholdelse af inflationskriteriet. Desuden er der også på dette punkt mulighed for at gennemføre en procedure i forbindelse med uforholdsmæssigt store underskud.
Jeg vil understrege fem ting. For det første er det umuligt at analysere de årlige og kumulerede underskud statisk, uafhængigt af økonomisk vækst, eftersom den vigtigste opgave for de nye medlemsstater, der bestræber sig på at tiltræde euroområdet, er et indhente de øvrige. Målet med strukturfondene og Samhørighedsfonden er at fremme dette, og som følge heraf kan øget vækst midlertidigt være ledsaget af et årligt underskud på over 3 %. Nogle eksempler herpå er Den Tjekkiske Republiks resultat i 2005 og Slovakiets resultat i 2006. Hvis den kumulerede gæld kan nedbringes, er det tegn på en sund udvikling.
For det andet må vi være særligt påpasselige med, at de enkelte medlemsstater ikke forsøger at skjule engangsprivatiseringer eller OPP-konstruktioner og tæller dem med i nedbringelsen af underskuddet. Denne praksis og faren forbundet hermed har ordføreren redegjort klart for. De medlemsstater, der gør det, støtter nemlig virksomheder med økonomisk tvivlsomme resultater og mindsker gennemsigtigheden. Her skal de instrumenter, som Kommissionen råder over til at påvise den slags kneb, styrkes. Lad os se, hvordan det virkelig står til i de enkelte medlemsstater. Vurderingsovervejelser bør kun komme ind i billedet i tilfælde af procedurer i forbindelse med uforholdsmæssigt store underskud. Dette er ikke bare vigtigt for euroområdets stabilitet, men også fordi underskud, der først påvises efterfølgende, eller som er blevet skjult, mindsker EU-institutionernes troværdighed i de pågældende medlemsstater. Det var det, der for nylig skete i Ungarn, hvor en medlemsstat, der havde opnået gode resultater, endte på grænsen til national konkurs, mens Kommissionen så på. Kommissionens politiske rolle bør tages op i en særskilt debat.
For det tredje mener jeg, at det, at kriterierne for at blive optaget i euroområdet er højere end dem, der gælder for de nuværende medlemmer, er et udtryk for politisk dobbeltmoral, og det skal der laves om på. Denne praksis er aldrig blevet sanktioneret, men at nægte et land optagelse i euroområdet er i sig selv helt klart en sanktion. De franske, tyske eller italienske resultater kan tjene til eksempel, for faktisk blev der ikke krummet et hår på nogens hoved som følge heraf, og ikke en eneste euro måtte deponeres.
For det fjerde går jeg set ud fra et synspunkt om stabilisering af euroområdet ind for, at der i den nationale lovgivning indføres et forbud mod yderligere gæld. Selv om de enkelte medlemsstater skal løse dette problem på egen hånd, og deres situation er forskellig, bør det være et minimumskrav til medlemmerne af euroområdet, at de har en positiv primær saldo.
For det femte er det hovedmålet at opfylde målene i Lissabon-strategien og forbedre finanspolitikken, f.eks. med en hensigtsmæssig reaktion på de udfordringer, som vores aldrende befolkning repræsenterer. På dette punkt er den vigtigste indikator beskæftigelsesfrekvensen, som er mere afslørende og et bedre mål for de offentlige finansers holdbarhed end arbejdsløsheden. Derfor bør vi oftere anmode de medlemsstater, der er i risikogruppen, om dette tal. Desuden er lettelse af skattebyrden også et vigtigt mål, eftersom en række medlemsstater praler med en omfordelingsrate på over 50 %, mens deres traditioner ikke henleder tanken på den skandinaviske model.
Pervenche Berès
(FR) Hr. formand, hr. kommissær! Jeg ville blot sige til den foregående taler, at denne betænkning tydeligvis ikke handler om udvidelse af euroområdet, men derimod om de offentlige finansers tilstand i EU.
I den forbindelse vil jeg gerne advare Europa-Parlamentet imod en fristelse, som er introduceret af ordføreren og desværre godkendt af vores udvalg, nemlig at skabe total ubalance i reformen af stabilitetspagten, sådan som den er blevet formuleret, eftersom betænkningen foreslår os intet mindre end at betragte det offentlige underskud som ukonstitutionelt. Jeg håber, at Europa-Parlamentet har sans nok til at censurere eller korrigere denne opfattelse, som forekommer mig at være i total modsætning til en optimal anvendelse af de offentlige finanser, som naturligvis skal bidrage til økonomisk stabilitet og sørge for, at de kommende generationer ikke skal betale vores gæld. Men det forekommer mig også, at det at betragte ethvert offentligt underskud som ukonstitutionelt udspringer af en mildest talt snæversynet ideologi, hvis vi ønsker at være trofaste mod vores strategi, som kræver langsigtede investeringer.
Jeg vil desuden understrege, at betænkningens bidrag til en bedre koordinering af de økonomiske politikker og hr. Juncker og kommissær Almunias dynamiske vision gør det muligt at bevæge sig langsomt - for langsomt, men sikkert, håber jeg - fremad på vejen mod en koordinering af budgettidsplanerne og en større hensyntagen til makroøkonomiske data, som er kohærente for hele euroområdet. Jeg har et stort håb om, at det, der netop er sket i Eurogruppen, nemlig en dynamisk drøftelse inden hver enkelt medlemsstat kaster sig ud i at definere sine egne budgetstrategier, bliver reglen, i det mindste inden for euroområdet.
Tillad mig på Økonomi- og Valutaudvalgets vegne at mene, at hvis det var tilfældet, ville det naturligvis være nødvendigt, at den parlamentariske dimension af denne foregriben af de nationale budgetstrategier blev styrket, og at der i den forbindelse blev etableret eller opmuntret til et godt samarbejde mellem Europa-Parlamentet og de nationale parlamenter.
Dariusz Maciej Grabowski
(PL) Hr. formand! Ordføreren skal have tak for at rejse sådan et vigtigt spørgsmål og gøre opmærksom på den udfordring, som medlemsstaterne står over for i form af deres aldrende befolkning. Jeg takker ordføreren for hans diagnose af og prognose for denne sygdom.
Det, jeg er helt uforstående over for, er den foreslåede behandling, som består i at begrænse medlemsstaternes budgetunderskud og standardisere deres finanspolitikker. Det er paradoksalt, at behandlingen er foreslået af et medlem fra Tyskland, som ikke har holdt sig inden for grænserne for budgetunderskud, og som øger beskatningen, f.eks. momsen.
Ordførerens foreslåede behandling skaber uenighed på mange punkter. På grund af den begrænsede tid vil jeg nøjes med at nævne de to, som efter min opfattelse er de vigtigste. For det første kan problemet med finansiering af pensioner kun løses med en aktiv strategi for at støtte erhvervslivet og begrænse bureaukratiet og en radikal forøgelse af infrastrukturinvesteringerne, hvor man går bort fra den kostbare politik med landbrugsstøtte og omfordeler midlerne til forskning og udvikling og regionaludvikling.
For det andet er en fælles budget- og skattepolitik et forsøg på at lægge begrænsninger på de nye medlemsstaters finanser og ignorere deres specifikke udviklingsbehov og dermed forhindre dem i at udjævne eventuelle udviklingsforskelle.
Derfor er vi uenige i ordførerens konklusioner og mener det modsatte. EU skal give medlemsstaterne større budget- og skattepolitisk frihed, for kun på den måde er det muligt at undgå et fattigt samfund.
Othmar Karas
(DE) Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Betænkningen og debatten viser tydeligt, at stabilitets- og vækstpagten er en succes. Den er en succes, fordi en offentlig debat om de offentlige finanser uden stabilitets- og vækstpagten ikke ville finde sted i denne form, hverken i medlemsstaterne eller på europæisk niveau. Den er en succes, fordi den skaber klarhed og sikkerhed og definerer samme mål for alle. Den er en succes, fordi den fastlægger en økonomisk politisk ramme for de nationale budgetpolitikker. Stabilitets- og vækstpagten er det europæiske, politiske supplement til den fælles valuta, og den fælles valuta er vores vigtigste og mest succesrige svar på globaliseringen.
Det viser sig også, at stabilitets- og vækstpagten er en succes, fordi det er lykkedes procentuelt at sænke ny gældsætning. Vi er imidlertid langtfra i mål, og vi har muligheden for at fremskynde processen. Konjunkturen giver os rygvind til at fjerne de strukturelle svagheder, intensivere liberaliseringen og taget modigt fat på udfordringerne fra den demografiske udvikling. Det er gælden for gældens skyld, ikke gælden til fremtidsinvesteringer, der gør de unge til nationens pakæsler. Gæld for gældens skyld er ensbetydende med at sælge ud af fremtiden. Vi har brug for det årlige overskud for at reducere statens underskud i alle medlemsstater og øge vores fremtidige spillerum. Det kan betænkningen give os yderligere inspiration til.
Donata Gottardi
(IT) Hr. formand, mine damer og herrer! Det er vigtigt, at EU-landenes offentlige finanser er bæredygtige, og det er det ikke som et mål i sig selv, men som et instrument til at gennemføre den europæiske socialmodel, der er kendetegnet af forskning, investeringer, innovation, konkurrenceevne, social samhørighed og miljø- og energimæssig bæredygtighed.
Den nye og reviderede stabilitets- og vækstpagt skal ikke betragtes som det eneste instrument til en samordning af EU's økonomiske politikker, men skal kombineres med de integrerede retningslinjer for vækst og beskæftigelse og med målsætningen om en politisk og økonomisk samordning af euroområdet.
Den tekst, som vi skal vedtage, er vigtig, eftersom den vil muliggøre ensartede procedurer, fælles parametre og en forhandling under ét om budgetforslagene. Det betyder dog ikke, at vi udelukkende ønsker en regnskabsmæssig indfaldsvinkel. Hvis vi skal sikre, at underskuddet og den offentlige gæld bliver reduceret, er det nødvendigt at træffe stringente foranstaltninger, men også proaktive foranstaltninger, der tager sigte på en bæredygtig økonomisk og social udvikling.
Også jeg vil gerne gøre opmærksom på, at den løsning, hvor medlemsstaterne opfordres til at erklære et uforholdsmæssigt stort underskud for forfatningsstridigt, er yderst diskutabel, ikke mindst ud fra et juridisk synspunkt, når det gælder subsidiaritetsforbindelserne mellem EU og medlemsstaterne.
Til sidst vil jeg gerne sige, at det efter min mening er vigtigt at slå fast, hvilken rolle vi ønsker at spille, dvs. skabe grundlaget for et europæisk system med offentlige finanser, der tager sigte på vækst.
Zbigniew Krzysztof Kuźmiuk
(PL) Hr. formand! Jeg vil bidrage til debatten om betænkningen om de offentlige finanser i ØMU-landene i 2006 med nogle få bemærkninger.
Selv om det for det første er rigtigt, at de fleste EU-landes offentlige finanser forbedrede sig væsentligt i 2006, tvivler jeg alvorligt på, om dette er en følge af reformen af stabilitets- og vækstpagten, hvilket Kommissionen mener. Efter min opfattelse er det snarere resultatet af et godt økonomisk klima.
For det andet mener jeg til trods for disse forbedringer ikke, at de offentlige finansers situation i de enkelte medlemsstater er tilfredsstillende. Til trods for det gode økonomiske klima kunne kun tre af landene i euroområdet fremvise budgetoverskud. Over halvdelen af landene i området har et offentligt underskud på over 60 % af BNP.
For det tredje vil jeg gerne påpege, at de offentlige finansers situation er bedre i de nye medlemsstater end i de gamle, f.eks. var den gennemsnitlige offentlige gæld i euroområdet over 63 % i de gamle 15 stater, mens den ikke overskrider tærsklen på 60 % i de 12 nye.
For det fjerde vil jeg sige, at Kommissionens favorisering af de største medlemsstater ikke har ændret sig til trods for revisionen af pagten. Den tolererer stadig betydelige underskud og endog offentlig gæld blandt disse lande, hvilket står i stærk kontrast til dens strenge holdning til mindre medlemsstater og navnlig de nye.
Joe Borg
Hr. formand! På vegne af hr. kommissær Almunia vil jeg takke Dem for denne meget konstruktive forhandling. Han beder mig undskylde, at han ikke kan være til stede i dag på grund af andre uopsættelige arbejdsmæssige forpligtelser.
Som nogle af medlemmerne nævnte, giver det igangværende stærke økonomiske opsving i Europa og euroområdet medlemsstaterne mulighed for at forbedre de offentlige finanser og forberede sig på fremtidige udfordringer som f.eks. den aldrende befolkning. Som følge heraf offentliggjorde Kommissionen i oktober 2006 sin rapport om de offentlige finansers langsigtede holdbarhed, og den lægger vægt på at håndtere holdbarhedsudfordringen i forbindelse med udgifterne til en aldrende befolkning.
Kommissionen finder tanken om fastsættelse af en fælles tidsplan for budgetbehandlingen i hele EU interessant. Vi skal imidlertid være forsigtige, da en sådan idé kræver medlemsstaternes opbakning. Endvidere vil den praktiske gennemførelse være noget kompliceret. Når det så er sagt, behandlede man på sidste uges uformelle Økofin-møde den mellemsigtede revision af stabilitetsmål forud for medlemsstaternes udarbejdelse af deres statsbudgetter. Det er et vigtigt skridt i retning af en mere sammenhængende og koordineret udarbejdelse af statsbudgetterne.
Formanden
Tak, hr. kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.
Skriftlig erklæring (artikel 142)
Gábor Harangozó 
Det voksende budgetunderskud i nogle af de nye medlemsstater kræver en determineret og vedholdende indsats, så man gennem tilpassede konvergensprogrammer kan gennemføre en levedygtig finanspolitisk konsolideringsstrategi. Ikke desto mindre vil vilkårlighed i gennemførelsen af stabilitets- og vækstpagten sandsynligvis reducere incitamentet til en finanspolitisk tilpasning i disse medlemsstater. Denne betænkning om de offentlige finanser i ØMU i 2006 er derfor en mulighed for at skabe øget opmærksomhed om en alt for streng tilgang i forbindelse med forvaltningen af uforholdsmæssigt store offentlige underskud. For at undgå regelmæssige overtrædelser fra medlemsstater, der har problemer med at skaffe balance på de offentlige finanser, bør stabilitets- og vækstpagten fortsat være et incitament til fremme af en finanspolitisk tilpasning i medlemsstaterne, hvorfor revisionen skal undgå en øget vilkårlighed i gennemførelsen af stabilitets- og vækstpagten.
Budgetdisciplin er selvfølgelig et væsentligt element i konvergensen af de nye medlemsstaters indkomstniveauer med EU-15. Det er imidlertid nødvendigt med øget gennemførelsesgennemsigtighed for at undgå stive og tilfældige procedurer samt med bedre sammenlignelighed og pålidelighed af data ikke kun for at fremme de nye medlemsstaters tiltrædelse af den fælles valuta, men også af hensyn til udsigten til en ægte forbedring af væksten og konkurrenceevnen i disse lande.
