Godkendelse af protokollen
Formanden
Protokollen fra mødet i går er omdelt.
Hvis ingen gør indsigelser, betragter jeg den som godkendt.

Ahern
Hr. formand, vedrørende spørgsmålet om Sellafield og forureningen af Det Irske Hav så sagde jeg ikke, at artikelen var blevet redigeret, men helt fjernet, det er nok sket efter anmodning fra atomindustrien, særlig British Nuclear Fuels Limited. Jeg vil gerne henlede medlemmernes opmærksomhed på, at jeg vil omdele den artikel i dag til deres orientering.

Pinel
Hr. formand, min henvisning til forretningsordenen vedrører "kantinerne«. Blandt de midler, som Parlamentet stiller til rådighed for sine medlemmer, giver disse "kantiner« medlemmerne mulighed for at lade deres dokumenter rejse mellem Bruxelles og Strasbourg. Jeg skal om ca. to timer komme med en udtalelse på vegne af Udvalget om Regionalpolitik om betænkningen af Cunha, men min "kantine« befinder sig på nuværende tidspunkt stadig på gangene i D3 i Bruxelles med mine arbejdspapirer.
Jeg vil ikke spilde tiden på at tale om, hvorvidt flyttetjenesten er inkompetent, men jeg konstaterer trods alt, at et vist antal problemer omkring kontorerne i Bruxelles har tendens til at gentage sig, ligesom de forskellige uregelmæssigheder i elevatorer, toiletter osv. Denne gang er det gået over stregen.
Jeg forventer derfor straks at få en forklaring på, hr. formand, hvordan en folkevalgt kan opfylde sine forpligtelser uden at være i besiddelse af sine dokumenter, uden sine arkiver, uden det mest nødvendige til gennemførelse af sin mission?

Formanden
Det er følgen af at have tre forskellige arbejdssteder. Jeg foreslår, at De skriver til formanden og rejser dette spørgsmål.
(Protokollen godkendtes)

Afgørelse om uopsættelig forhandling
Fantuzzi
Hr. formand, et stort flertal fra PSE-gruppen vil stemme ja til denne anmodning om uopsættelig forhandling. Kommissionens dokument om en reform af ordningen for olivenolie blev fremlagt den 17. februar 1997, og den kompromisbeslutning, der bærer parlamentarikeren Jové Peres' navn, blev vedtaget i december sidste år. Så man kan ikke påstå, at Europa-Parlamentet ikke har haft tid til at tage stilling til denne sag!
Hr. formand, Kommissionens forslag i dag godkender i øvrigt blot størstedelen af punkterne fra beslutningen af Jové Peres, hvilket viser, at presset fra Parlamentet har tjent til at få indflydelse på Kommissionens grundlæggende retningslinjer. Eftersom jeg stemte imod denne beslutning, burde det ikke være mig, der sagde dette, men derimod ordføreren, og efter min mening er det absurd, at han ikke gjorde dette i udvalget. Problemet er, at der på trods af det, som man har skrevet, er et land - nemlig den førende producent - som ikke vil høre tale om reformer, og som har valgt at begive sig ind i protesternes og den ubetingede og ubegrænsede udsættelses blindgyde. Begyndelsen på den næste kampagne er blevet fastsat til den 1. november, og det haster derfor med at træffe en beslutning. Desuden tror jeg, at der er nogle skævheder, som vi hurtigt bør rette op på. En af disse skævheder er eksistensen af maksimale garantikvoter for hele Fællesskabet, hvilket fører til en absurd situation med en betydelig nedskæring i støtten til producenterne i de lande, der ikke har øget produktionen, blot på grund af de alt for store mængder, der produceres i et andet land. Der er ingen markedsordning, der har et så uretfærdigt system.
Hvis ikke vi gør noget ved det, hr. formand, så tror jeg, at vi alle vil blive oversvømmet af protester fra producenterne, og at vi meget snart skal stå til regnskab for vores blindhed. Ordføreren har i udvalget afvist at påtage sig nogle tidsmæssige forpligtelser med hensyn til sin betænkning, også selvom vores gruppe fremsatte nogle yderst fornuftige forslag. I øvrigt er en uopsættelig forhandling den eneste måde, hvorpå vi kan gøre det muligt for formanden, minister Cunningham, at afslutte det prisværdige forberedende arbejde, der er blevet udført i et vanskeligt klima, og at give producenterne et positivt og sikkert svar.

Cunha
Jeg tror, at De har begået en fejl, hr. formand. Jeg har bedt om ordet for at tale først, fordi jeg på vegne af Landbrugsudvalget gerne vil meddele Parlamentet, at dette udvalg den 19. maj godkendte en uopsættelig forhandling med 27 stemmer for og 17 imod. Det var det, som jeg ville sige i begyndelsen, før ordet blev givet til dem, der vil udtale sig for og imod.

Colino Salamanca
Hr. formand, jeg har været i Parlamentet i 13 år, og det er første gang, jeg har været ude for en uopsættelighed af denne type. I april blev der anmodet om en hastebehandling i juni af reformen af olivenoliesektoren, som skal træde i kraft den 1. november 1998. Det vil sige, at der ud fra et proceduremæssigt synspunkt ikke er noget, der kræver, at vi i disse dage skal behandle reformen af olivenoliesektoren som en hastesag.
Dernæst er den reform, der foreslås, ikke en simpel tilpasning af nogle småproblemer, men en meget grundlæggende reform af olivenoliesektoren. Det drejer sig ikke kun om den maksimale garantimængde og dens fordeling mellem lande - der uden tvivl er diskutabel - der indføres gennemgribende forandringer, som ikke er blevet diskuteret i Parlamentet. F.eks. forsvinder interventionen, og det er den første sektor inden for den fælles landbrugspolitik, hvor interventionen forsvinder. Det sker ikke med korn, mælk eller kød, men det sker med olivenolien. Forbrugsstøtten forsvinder også uden forhandling i Parlamentet. Forbuddet mod olivenolieblandinger vil forsvinde, og vi beklager også den manglende regulering af spiseolivener.
Derfor mener vi, at sagen ikke kan behandles hurtigt uden diskussion i udvalg, uden en ordfører, uden en udtalelse. Jeg mener, at Parlamentets værdighed står på spil, ud over de problemer som et vist land kan få med denne sektor. Det drejer sig om en alvorlig og dybdeborende diskussion om noget, der vil få indvirkning på Agenda 2000, og som derfor bør diskuteres gennemgribende i Landbrugsudvalget.

(Uopsættelig forhandling vedtoges)

Robles Piquer
Hr. formand, jeg tager ordet som følge af det tvivlsomme privilegium, jeg har, ved at være alderspræsident i Udvalget om Udvikling og Samarbejde, fordi formanden for udvalget, hr. Rocard, og næstformændene af forskellige årsager ikke kan være her i dag. Og jeg gør det for at oplyse Dem om, at Udvalget om Udvikling og Samarbejde har undersøgt denne anmodning om uopsættelig behandling og næsten enstemmigt, det vil sige med undtagelse af en enkelt politisk gruppe, er for uopsættelighed.
Hvis anmodningen derfor bliver vedtaget, vil Udvalget om Udvikling og Samarbejde samles i aften kl. 17.30 for at stemme om betænkningen af hr. Liese og om de ændringsforslag, der er blevet stillet til Kommissionens tekst.
(Uopsættelig forhandling vedtoges)

Colino Salamanca
Hr. formand, det, at vi på dette møde skal diskutere landbrugspriserne, og det, at vi altid har krævet, at netop denne forhandling omfatter braklægningsforpligtelsen, er årsagen til, at vi beder om samtykke til, at denne sag behandles uopsætteligt.
(Uopsættelig forhandling vedtoges)

Fastsættelse af landbrugspriser - FMO for råtobak
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende betænkninger:
A4-0216/98 af des Places for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter om 18 forslag til Rådets forordninger om fastsættelse af priser for landbrugsprodukter og dertil knyttede foranstaltninger (1998-1999) (KOM(98)0051 - C4-0084 til 0101/98-98/0034(CNS) til 98/0049/CNS, 98/0805 (CNS) og 98/0806(CNS); -A4-0218/98 af Rosado Fernandes for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter om forslag til Rådets forordning om ændring af forordning (EØF) nr. 2075/92 om den fælles markedsordning for råtobak (KOM(98)0019 - C4-0185/98-98/0027(CNS)).
des Places
Hr. formand, hr. kommissær, jeg vil gerne starte med at takke alle mine kolleger i Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter for deres forslag og indlæg i løbet af debatten samt for deres ændringsforslag. De har for det meste bestyrket mig i min opfattelse, og jeg takker dem på det varmeste.
Hvad angår prispakken for produktionsåret 1998-1999 vil ingen blive forbavset over, at vores kollega Sturdy foreslår en videreførelse af både priser og udligningsbeløb, som med få undtagelser er den samme som for de forrige år, for ikke at sige den samme som siden 1993, siden reformen af den fælles landbrugspolitik. Dette er med andre ord, hr. kommissær, udtryk for en meget stabil opfindsomhed. Det skyldes måske de store projekter: reformen af den fælles landbrugspolitik med henblik på WTOforhandlingerne i 2003, reformen af strukturfondene, der er planlagt til 1999 i Agenda 2000, udvidelsen med visse østlande fra 2000, landenes deltagelse i euroen, eller måske euroens paritet i forhold til ecuen, hvilket i øvrigt giver problemer med hensyn til den grønne ecu, og endelig pariteten mellem euro og dollar, idet man skal huske, at de store landbrugsproduktioners kurser på verdensmarkedet fastsættes i dollar på grundlag af terminsmarkedet i Chicago. Eller måske skyldes det, hr. kommissær, at De ønsker så hurtigt som muligt at indføre et europæisk terminsmarked for landbrugsprodukter, der er placeret i nærheden af Den Europæiske Centralbank, det vil sige i Franfurt. Alt dette, kære kolleger, finder jo som bekendt sted på baggrund af en budgetsituation, som vil være meget stram frem til 2006, og på grundlag af Den Europæiske Unions finansielle ressourcer, der på intet tidspunkt må overstige et loft på 1, 27 % af BNP, hvilket vil sige, at de midler, som er til rådighed for landbrugspolitikken, er begrænsede.
Et ord om budgetsituationen i 1999. For 1999 er landbrugsretningslinjen midlertidigt anslået til ca. ECU 45, 2 milliarder svarende til en stigning på omkring ECU 1, 9 milliard, det vil sige 4, 5 % i forhold til 1998. Budgetmyndigheden har i forbindelse med procedurerne for 1997 og 1998 vedtaget princippet om styring af udgifterne på budgettet ved at vedtage budgetter, der ligger væsentligt under de foreløbige budgetter, som dens tjenestegrene havde udarbejdet. Ifølge Kommissionen vil der også i 1999, hvor euroen indføres, være tale om en restriktiv budgetsituation i medlemsstaterne.
I denne særlige budgetsituation foreslår Kommissionen en prispakke, som indebærer en forøgelse af landbrugsudgifterne på ECU 9 millioner for 1998-budgettet og ECU 29 millioner for 1999-budgettet. Det skal her bemærkes, at denne forlængelse af aftalen i løbende priser resulterer i et fald på ca. 2 % af priserne og udligningsbeløbene i reale priser. Jeg har på dette punkt fremsat en række ændringsforslag med henblik på at gøre landbrugspriserne og udligningsbeløbene mere aktuelle og således korrigere for udhulningen af pengenes værdi.
Hvad angår budgetsituationen har jeg ved gennemgangen af meddelelsen om alarmsystemet af 10. juni 1998 kunnet konstatere, at afstanden mellem gennemførelsen af bevillingerne og indikatoren for anvendelse af EUGFL-garantibevillinger er på næsten ECU 1, 1 milliard. Dette fald, der skyldes pengeforringelsen, vil blive ledsaget af et andet fald i priser og udligningsbeløb, der anslås til ca. 2 %, og som vil være forårsaget af den grønne ecus afskaffelse og euroens indførelse.
Landbrugsudvalget har vedtaget mine ændringsforslag om indførelse af en justeringskoefficient for at opretholde et ensartet indtægtsniveau for landmændene i alle Den Europæiske Unions medlemsstater, og dette for at afbøde virkningerne af den grønne valutas eventuelle afskaffelse pr. 1. januar 1999 for de medlemsstaters vedkommende, som deltager i den fælles mønt. Jeg vil på dette punkt gerne præcisere, at en afvigelse på 1 % mellem værdien af den grønne ecu og værdien af euroen i visse tilfælde repræsenterer ECU 400 millioner.
Kommissionens forslag om prispakken indeholder er række mangler. For det første med hensyn til braklægningsprocenten. Vi har til morgen vedtaget at anvende proceduren om uopsættelighed for Kommissionens forslag om braklægningsprocenten. Jeg glæder mig over, at Kommissionen har svaret på vores anmodning om at fastsætte en braklægningsprocent allerede inden udgangen af juni måned, og dette i henhold til et ændringsforslag, der blev vedtaget i Landbrugsudvalget. Dette forslag om en anvendelse af princippet om ekstraordinær braklægning samtidig med, at braklægningsprocenten forhøjes med 10 %, er fuldstændigt uacceptabelt. Kommissionen kan ikke lade landmændene betale for de fejl, den har begået i sin forvaltning af markeder, og som vil medføre en vækst på 20-25 % af lageroverførslerne. Siden juli 1997 har Kommissionen åbenbart i alt for høj grad leget med ilden i sin forvaltning af korneksporten. At indføre en afgift på korneksporten, når priserne i EU lå under niveauet på verdensmarkedet, at opgive det saudiarabiske bygmarked til konkurrenterne, at udvise alt for stor passivitet ved høstårets begyndelse, er alle ting, der nu truer med at give en voldsom stigning i EU's lagre.
Hvis den nuværende forsinkelse i eksportforpligtelser, 4, 5 millioner t mindre end for samme periode i 1997-8 millioner t mindre end normalt - ikke indhentes, vil Den Europæiske Union den 30. juni 1998 kunne stå med 30 millioner t korn mod 28 millioner t den 30. juni 1997. Og dette, hr. kommissær, selvom eksportmængderne er under 25 millioner t, og WTO-loftet gav mulighed for at eksportere 30 millioner t plus det overskydende fra de tidligere år.
Producenterne vil i øvrigt ikke kunne forstå, at man vil pålægge dem yderligere braklægninger, når man samtidig for næste år beder dem acceptere nye prisfald for at kunne sælge og producere mere. Jeg vil gerne påpege, at braklægningsprocenten påvirker både landmændenes budget og indtægter, og i denne kontekst kan det kun glæde mig, at vi i løbet af samme plenarforsamling både kan vedtage prispakken og braklægningsprocenten.
Jeg vil herefter gerne sige et ord om vinsektoren. Til forskel fra de andre store landbrugsafgrøder er den fælles markedsordning for vin ikke blevet ændret i 15 år. Reformen er i færd med at blive udarbejdet og skulle fremlægges for Parlamentet allerede i løbet af denne uge. Under alle omstændigheder vil den ikke kunne gennemføres for produktionsåret 1998-1999. Kommissionen foreslår i sin prispakke at fastsætte en ny kvote for endelig nedlæggelse af vinarealer, men glemmer at fastsætte en kvote for nye beplantninger. Denne foranstaltning vedrørende nye beplantninger gør det ellers muligt for de mest dynamiske vindyrkende områder at tilpasse sig efterspørgslen og forbedre vinstokbestandens kvalitet. Jeg har derfor fremsat en række ændringsforslag på dette område, som i øvrigt er blevet vedtaget i Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter.
For hampens vedkommende lovede Kommissionen under Rådets møde i januar 1997 at stille forslag om øget anvendelse af kontraktlige aftaler i hampsektoren. I juni 1997 opfordrede Rådet Kommissionen til at undersøge mulighederne for at indføre obligatoriske kontrakter mellem producenter og forarbejdningsvirksomheder i hampsektoren. I stedet for at stille forslag om disse kontraktlige aftaler, nøjes Kommissionen med at sænke priserne på hamp med 25 % for således at modarbejde hampproducenterne, idet de arealer, hvor der dyrkes hamp, er steget fra ca. 10.000 hektarer i 1996 til ca. 40.000 hektarer i 1998. Jeg vil gerne minde om, at hamp er en afgrøde, som kræver særlige investeringer både på producent- og på forarbejdningsniveau, at den fiber, der fremstilles af hamp, anvendes i industrien, f.eks. til isolering, og at det således drejer sig om en nonfood-afgrøde.
Hvad angår oksekød er Kommissionens vigtigste forslag en forlængelse af begrænsningen af de nationale lofter for præmier for ungtyre på EU-plan ...
(Formanden fratog taleren ordet)

Rosado Fernandes
Hr. formand, jeg skal tale om et hedt emne, røg, som grækerne kalder det: êáðíós. Tobak, siger vi. Det er et hedt emne, der har fremkaldt lidenskabelige reaktioner. Det er et hedt emne, der har fremkaldt næsten irrationelle reaktioner. På den ene side en falsk rationalisme rettet mod de udgifter, som det medfører, på den anden side udtryk for medfølelse over for den skade, som det forårsager. Helbredsmæssige begrundelser og budgetmæssige begrundelser har ud af dette emne skabt en lidenskabelig cocktail, som Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter har forsøgt at moderere ved at fastholde en holdning, der tænker mere på de folk, der er beskæftiget med at dyrke denne afgrøde.
Det er indlysende, at vi alle er ivrige for, alle vi, der har børn, at de unge ikke skal ryge. Vi er alle ivrige for, at de unge ikke skal drikke vin, men der skal produceres vin ... Vi er alle ivrige for, at de unge ikke skal spise for meget fedt eller spise for meget sukker, fordi det alt sammen kan have negative følger for vores helbred, men der er producenter af svin og af sukker ... Det er vi alle enige om.
Hvad angår de penge, der bruges, de midler, der investeres i tobaksdyrkningen, ved vi, at der er ca. 600.000 mennesker beskæftiget i denne sektor, uden at nævne detailhandlerne, og vi ser, at Budgetudvalget indtager en holdning, som jeg spøgefuldt kunne kalde »papistisk«, fordi det lyser de penge i band, der bruges på denne afgrøde.
Jeg ved imidlertid, at samme udvalg har stemt imod anskaffelse af scannere, der i lastvogne og containere kunne kontrollere svindelagtige transaktioner med tobaksprodukter i Europa. Ud fra de oplysningerne, som jeg er i besiddelse af, er jeg ikke det mindste i tvivl om, at hvis disse budget- og budgetkontrolforanstaltninger blev ført ud i livet, så ville de penge, som man kunne vinde tilbage fra svindel og organiseret kriminalitet, helt givet overstige, og dét ikke så lidt, de penge, som bruges på at støtte tobaksproducenterne.
På den anden side er der Miljøudvalget. Det er i sin ret til at indtage den holdning, som det finder rigtig, hvad angår disse og andre afgrøder. Jeg synes nu, at det ofte går ud over sine funktioner, når det nærmest forsøger at diktere, hvilken landbrugsreform der skal laves, hvilke penge der skal bruges, hvordan folk skal opføre sig. Sandheden er jo, vil jeg gerne sige uden at fornærme nogen, at en af de første ting, som ayatollaherne gennemførte i begyndelsen af den iranske revolution - man kan bare læse en artikel for et stykke tid siden i Economist - var at forbyde rygning i hele Iran. Jeg skal ikke gøre mig overvejelser om den enkeltes valg, men jeg går ind for individets ansvarlighed og dets ret til at træffe valg, blot det ikke skader andre, og blot det ikke bliver til byrde for samfundet. Jeg mener, at vi alle har denne mulighed for træffe et valg mellem at gøre det rette eller gøre det forkerte. Jeg kan ikke forhindre, at min næste gør det forkerte.
I den betænkning, som jeg har udarbejdet, har jeg forsøgt at undgå, og har jeg foreslået, at det skulle undgås, at Kommissionen greb ind med definitivt opkøb af kvoter. Jeg går ind for, at denne afgrøde, der kræver mellem 1000 og 2000 arbejdstimer per hektar, og som derfor er blandt de mindst lønsomme i Europa, skal kunne fortsætte i Grækenlands bjergegne og i middelhavsområder. Jeg går også ind for, at der skal gives adgang til unge landmænd, og at afhængigheden af tobaksproduktionens kvalitet ikke fastsættes til skade for landmændene. Det er det, som jeg går ind for, og med det slutter jeg, hr. formand, for ikke at overlæsse dette indlæg.

Cunningham
Hr. formand, jeg vil gerne begynde med at sige, at det både er en ære og et privilegium for mig på vegne af Præsidiet og Rådet (landbrug), som jeg repræsenterer her i dag, at have mulighed for at henvende mig til Dem alle her i Europa-Parlamentet.
For lidt over et år siden begyndte en ny Labour-regering i Storbritannien på en dybtgående forandring af forholdet mellem Storbritannien og Parlamentet og for den sags skyld også de andre institutioner i Den Europæiske Union. Vi var fast besluttede på at arbejde konstruktivt med vores europæiske partnere og Europa-Parlamentet, og det har vi gjort. Hvad angår mit eget bidrag til denne udvikling, så er dette fjerde gang, jeg kommer til Europa-Parlamentet som formand for Rådet (landbrug) og mit sjette besøg her inden for det sidste år som landbrugsminister i Det Forenede Kongerige.
Det britiske formandskab har været aktivt, og hvad angår den korte tid, der er tilbage, ser det ud til, at der også bliver meget travlt i juni. Bortset fra de emner, som vi skal tage fat på her i dag ved rådsmødet i juni, har vi til hensigt at nå frem til en afgørelse vedrørende andre punkter, f.eks. med hensyn til kvoterne for produktion af kartoffelstivelse, En opdatering af reglerne for kontrol med tuberkulose, brucellosis og EBL (enzootisk kvægleukose) hos kvæg og at fastsætte omfanget af braklægning i 1990 for markafgrøder. Vi håber også, at det vil være muligt ved Rådets møde i juni at enes om en foranstaltning, som effektivt fastsætter generelle normer for dyrevelfærd for dyr i landbruget, i hele Unionen. Desuden er vi taknemmelige for, at Parlamentet så hurtigt har set på sagen med prydplanter. Der er nu langt hen ad vejen enighed i Rådet, og vi forventer vedtagelse af denne sag inden længe.
Lad mig først se på spørgsmålet om prisfastsættelse. I betragtning af forslagene til reform af den fælles landbrugspolitik og mange af de vigtigste ordninger for det fælles marked - som jeg vil sige mere om senere - så koncentrerer Kommissionens forslag til prisfastsættelsesrunden for 1998 sig om de prisafgørelser, der kræves af juridiske eller tekniske grunde. I de fleste tilfælde har Kommissionen simpelthen anbefalet en videreførelse af eksisterende bestemmelser. Der er langt hen ad vejen enighed i Rådet om støtte til denne holdning. Men ikke overraskende har medlemsstaterne under Rådets drøftelse af denne sag foreslået et antal yderligere elementer til prispakken for 1998.
Formandskabet og Kommissionen arbejder tæt sammen om at imødekomme så mange af disse som man realistisk kan vedtage. Jeg agter at forhandle mig frem til et kompromis om denne pakke ved mødet i Rådet (landbrug) i næste uge efter først nøje at have noteret mig Parlamentets opfattelse.
Tobak er et eksempel på en sektor, hvor Unionens landbrug må blive mere konkurrencedygtigt og markedsorienteret, efterhånden som vi forbereder os på udvidelsen og de kommende WTO-forhandlinger. Med dette i tankerne er Kommissionen kommet med nogle konstruktive og gennemførlige idéer, som jeg håber vil danne et fornuftigt grundlag for en stærkt forbedret ordning.
Alle medlemsstaterne accepterer nødvendigheden af reformer og af det mål at forbedre tobakskvaliteten, men der hersker forskellige opfattelser mellem på den ene side producentlandene og på den anden de ikke-producerende lande med hensyn til, hvordan man skal gribe sagen an. De fleste producentlande accepterer nødvendigheden af nedsættelse af præmierne som et vigtigt redskab, når det gælder at forbedre kvaliteten og hjælpe deres producenter til at komme tættere på markedet. Men de går ind for mindre nedsættelser, som skal bringes ind over en længere periode. De vigtigste producentlande modsætter sig også tilbagekøb af kvoter, da det over tid vil føre til en voksende reduktion af den produktion, der får støtte. De hævder, at det vil føre til affolkning af landdistrikterne og give større arbejdsløshed, medmindre de kvoter, der opgives, bliver fordelt igen til andre producenter eller nytilkomne. Kommissionen er af den opfattelse, at kvoter, der opgives, skal inddrages.
De ikke-producerende medlemsstater henleder fortsat opmærksomheden på de højere omkostninger ved ordningen og uoverensstemmelsen mellem budgettet til Kommissionens antirygeprogram og de årlige bevillinger til støtte til tobaksproducenterne. Der er dem, der argumenterer for en gradvis afvikling af støtte til denne sektor.
I drøftelserne indtil nu er man nået frem til enighed om mange spørgsmål, men der er fortsat nogle uenigheder tilbage at få bilagt. Formandskabet har prøvet at komme videre med denne sag, som med alle de sager, vi har været ansvarlige for at håndtere i løbet af vores formandsperiode, på en fair, åben, konstruktiv og upartisk måde. Vi gør alt, hvad vi kan, for at nå frem til en endelig aftale senere i denne måned, og vi vil med dette for øje lægge særlig vægt på den udtalelse, der kommer fra Parlamentet.
Jeg vil gerne personligt og på vegne af Det Forenede Kongeriges formandskab varmt hylde kommissær Franz Fischler for hans udmærkede bistand og samarbejde og konstruktive arbejde sammen med os i hele formandskabsperioden, og igen, hr. formand, tak, fordi De gav mig lov til at åbne Deres første debat. Jeg ser med interesse frem til at høre Deres kollegers mening om disse vigtige spørgsmål.

Fischler
Hr. formand, hr. formand for Rådet, mine damer og herrer, som det første vil jeg komme ind på sammenhængen i prisforslagene for produktionsåret 1998/99. Forslagene viderefører den stabilitetspolitik, der er blevet ført inden for rammerne af de prispakker, der er gået forud. De fastsætter i den forbindelse, at de institutionelle prisers eksisterende niveau bibeholdes inden for så godt som alle sektorer. Men deraf kan man på ingen måde udlede, at der ikke skulle være behov for en grundlæggende revision af den fælles landbrugspolitik. Tværtimod! Med Agenda 2000 vil Kommissionen indlede en reform, som går langt ud over de fragmentariske årlige justeringer i prispakken, med henblik på at gøre Europas landbrug fit til fremtiden og sikre den europæiske model for landbruget. Hvad angår priserne for 1998/99 bør vi derfor indskrænke os til de absolut nødvendige foranstaltninger og ikke foregribe de forestående grundlæggende reformer.
Jeg vil gerne sige tak til ordføreren og til medlemmerne af Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter for deres fremragende arbejde i forbindelse med gennemgangen af forslagene og formuleringen af ændringsforslagene. Min tak gælder tillige medlemmerne af de øvrige udvalg, som har deltaget aktivt i arbejdet: Budgetudvalget, Udvalget om Eksterne Økonomiske Forbindelser, Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse samt Udvalget om Udvikling og Samarbejde.
I behandlingen af ændringsforslagene vil jeg begynde med dem, som vedrører indførelsen af euroen. Her foreslås en koefficient til justering af priser og støtte med henblik på en udligning af bortfaldet af landbrugsomregningskurserne pr. 1. januar 1999 i de medlemsstater, der deltager i den fælles valuta. Kommissionen har i den forløbne uge vedtaget et forslag, der behandler virkningen af indførelsen af euroen på den fælles landbrugspolitik. Kommissionen er af den opfattelse, at eventuelle indkomsttab, som skyldes indførelsen af euroen, bedst kan udlignes, ved at der udbetales udligningsstøtte. En ordning med tilpasningskoefficienter ville blot genindføre en ny form for landbrugsomregningskurser. De ændringsforslag, der omhandler dette, kan derfor ikke accepteres, men Kommissionen er i lighed med Parlamentet opmærksom på det økonomiske problem, der ligger til grund.
En hel række ændringsforslag vil forhøje samtlige priser og direkte udbetalinger med 1, 7 %. Det kan ikke accepteres af hovedsagelig tre grunde: For det første er de i diametral modsætning til nødvendigheden af en forbedring af fællesskabsproduktionens konkurrenceevne både på det indre marked og på verdensmarkedet. For det andet er de forbundet med betydelige budgetudgifter - ca. ECU 260 millioner - hvilket er uacceptabelt i en tid med streng budgetdisciplin. For det tredje indebærer de en risiko for, at der sættes spørgsmålstegn ved Unionens internationale forpligtelser, navnlig relationerne i det interne støtteniveau. Desuden vil jeg gerne sige, at de små inflationsvirkninger mere end udlignes af det tekniske fremskridt og forbedringen af landbrugsstrukturerne.
I ændringsforslag 11 opfordres Kommissionen til snarest muligt at fremsætte et forslag om jordudtagning i produktionsåret 1999/2000. Som De ved, foreligger dette forslag allerede, og det er netop blevet prioriteret som uopsætteligt. Inden for to sektorer, nemlig hamp og oksekød, sigter de fleste af ændringsforslagene på en grundlæggende ændring af kommissionsforslaget.
For det første hamp, herom handler ændringsforslag 18-22, der især vil have forslaget om en reduktion af støtten strøget. Kommissionen er virkelig bekymret over den store og vedvarende udvidelse af dyrkningsarealerne samt over problemet med kontrolforanstaltninger inden for denne sektor. Kommissionen foreslog den 6. maj Rådet en klar skærpelse af kontrolforanstaltningerne, som især skal knyttes til indførelsen af obligatoriske aftaler mellem producenter og forarbejdende virksomheder. Dette punkt er for øvrigt omtalt i ændringsforslag 77, hvis indhold jeg er enig i.
For det andet oksekød, her sigter ændringsforslag 48-53 på at vende Kommissionens forslag om. De betyder i forbindelse med maksimumsbeløbene for præmier for handyr en tilbagevenden til det høje niveau fra 1996, det vil sige 20 % mere end i de sidste to år. I betragtning af den stadig vanskelige situation på markedet og for ikke at foregribe revisionen af den fælles markedsordning inden for rammerne af Agenda 2000 skal efter Kommissionens mening status quo bibeholdes. Ganske vist kan en forhøjelse af maksimumsbeløbene i Spaniens og Portugals tilfælde direkte sættes i forbindelse med en forpligtelse, Rådet indgik i november 1996, og derfor har vi udarbejdet et forslag herom.
Flere ændringsforslag anfører ligeledes betydelige ændringer af markedsordningerne, som Kommissionen imidlertid ikke kan acceptere inden for rammerne af disse prisforslag, der er udformet så enkelt som muligt. Således anfører ændringsforslag 7, at der skal udbetales en større kompensation for jordudtagning, som anvendes til andre formål end produktion af levnedsmidler. Dertil vil jeg gerne sige, at vi ganske vist alle vil fremme dyrkningen af fornyelige råstoffer med de forskellige instrumenter, der står til rådighed, men en ny specifik støtte forekommer mig alt andet end ønskværdig. En jordudtagningssats på 10 % vil principielt også betyde en positiv imødekommelse i spørgsmålet.
Og nu til ændringsforslag 25: Avlere af silkeorme har allerede for kort tid siden nydt godt af devalueringerne i de pågældende medlemsstater. En forhøjelse af støtten anser jeg derfor for urimelig. Tilladelse til nyplantning, fremrykket genbeplantning, gyldighedstiden for retten til at plante vin samt støtte til druemost, således som det er anført i ændringsforslag 29-35 samt 37, kan ikke behandles inden for denne prispakkes rammer. Kommissionen erkender, at det her drejer sig om vigtige spørgsmål; den vil derfor beskæftige sig med dem i sit forslag til reformen. Dette forslag forelægges Kommissionen til vedtagelse i morgen.
Ændringsforslag 41, 85 og 87 tilstræber en forhøjelse af præmierne for bestemte tobakssorter, som lever op til bedre kvaliteter. Der er ikke nogen økonomisk grund til at begunstige denne eller hin sort. Heroverfor består et af hovedformålene med tobaksreformen, som jo ligeledes debatteres nu, i at forbedre tobakkens kvalitet som helhed.
Ændringsforslag 55 og 94 sigter på at neutralisere stabilisatoreffekten i forbindelse med fårekød gennem en forhøjelse af grundpræmien med 7 %. Det ville kræve, at præmien til landdistrikterne opgives, og genåbne debatten om det budget, der er stillet til rådighed for denne sektor. De mulige ekstraudgifter ville beløbe sig til ECU 85 millioner.
Jeg vil nu gå ind på de ændringsforslag, der sigter på at forlænge eller indføre undtagelsesbestemmelser. De kan ikke accepteres i deres nuværende form. Men nogle af dem fortjener en grundig gennemgang. Det er ændringsforslag 2 og 3. De vedrører fugtighedsprocenten i korn. Denne afgørelse hører ind under Kommissionens ansvarsområde. Undtagelsen er traditionsbestemt blevet givet, men i indeværende år skal der også tages hensyn til de større interventionslagre globalt set.
Ændringsforslag 5 og 9 vedrører udsættelsen af den særlige jordudtagning. De skal bedømmes på baggrund af forslaget om jordudtagningssatsen. Ændringsforslag 6, 10, 49 og 54 vedrører de nye tyske delstater. De undtagelser, der her er tale om, blev givet tidsbestemt på grund af de særlige strukturproblemer i de nye delstater. Hvad angår arealet til kulturplanter, gør jeg opmærksom på, at forslagene i den foreliggende prispakke fastsætter en vis fleksibilitet, for så vidt som tidspunktet for valg af delarealordningen udsættes til den 15. september.
I henhold til ændringsforslag 8 skal det i visse tilfælde fortsat være tilladt, at de udtagne arealer er større end de dyrkede arealer. Kommissionen er klar over dette problem, men vil gerne komme ind på det i forbindelse med Agenda 2000.
Ændringsforslag 36 omhandler en forlængelse af undtagelsesordningen for minimumsindholdet af syre i vin. Hvilken løsning der end vælges, må den under ingen omstændigheder foregribe den forestående reform. Med ændringsforslag 38-40 åbnes der mulighed for at opgive dyrkning af vin på små parceller. Man kunne faktisk overveje at tage hensyn til dette problem. Som resultat glæder det mig i hvert fald at kunne konstatere, at Kommissionens forslag i vidt omfang lever op til de deri indeholdte tilskyndelser, idet der allerede er fremsat egnede forslag til mange af ændringsforslagene, når jeg f.eks. tænker på indførelsen af euroen, jordudtagningssatsen, tobaksreformen, hampaftalerne osv.
Mange af dem tages der hensyn til i Agenda 2000, og vi er også enige om, at nogle af disse ændringsforslag snarest skal undersøges. Jeg anmoder om forståelse for, at jeg i dag er nødt til at komme med en noget længere redegørelse, fordi der nu er endnu et vigtigt tema, der skal behandles, nemlig reformen af markedsordningen for tobak. Jeg går nu over til denne del af mine overvejelser.
Først vil jeg også her sige mange tak til Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter samt til ordføreren, fordi de har behandlet forslaget til en reform af den fælles markedsordning for råtobak så hurtigt, at vi kan drøfte det i dag. Efter afstemningen om den rapport, Kommissionen sidste år forelagde Parlamentet, enedes Rådet og Kommissionen om at bibeholde støtten til tobaksavlerne. Kommissionen foreslår principielt, som De ved, at der skabes effektive tilskyndelser til at forbedre produktkvaliteten, men at der samtidig ydes støtte til dem, som ønsker at opgive tobaksproduktionen.
Ved at lægge hovedvægten på kvalitet i stedet for på mængde tager reformen ligeledes hensyn til det, Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse og Budgetudvalget ønsker, uden at landmændene særlig i de ugunstigt stillede områder fratages muligheden for andre indkomstkilder. Derfor afviser Kommissionen ændringsforslag 29, 30, 33, 37, 42, 53 samt 59 og dernæst 66, 67 og 76, som tilstræber, at Fællesskabet forpligter sig til at trække sig ud af tobaksproduktionen.
Produktionen i Fællesskabet udgør kun ca. en tredjedel af forbruget i Fællesskabet og ville nemt kunne erstattes gennem import. Men jeg går stærkt ind for, at der tilskyndes til, at avlerne frivilligt opgiver denne produktion. Jeg er i princippet glad for fastsættelsen af kvalitetskriterier i forbindelse med markedsføringen af tobak, således som den er indeholdt i ændringsforslag 4, 7, 15 og 16. Disse kriterier bør dog fastholdes i aftalerne om dyrkning, og detailbestemmelserne herom fastsættes i Kommissionens gennemførelsesforordning.
De kan være forvisset om, at Kommissionen under denne procedure vil tage hensyn til Europa-Parlamentets ændringsforslag. Kommissionen vil gerne så effektivt som muligt tilskynde landmændene til at forbedre kvaliteten. Hvad derfor angår det variable delbeløb af præmien i henhold til ændringsforslag 14, 17, 18, 39, 69, 75 og 77, er Kommissionen af den opfattelse, at mindst 35 % af præmien bør være tilsvarende gradueret, for at målene kvalitetsdifferentiering og undgåelse af sociale problemer kan opfyldes i tilstrækkelig grad.
Med den mulighed for at købe kvoter op, som ændringsforslag 8, 9, 27 og 28 henviser til, vil Kommissionen sørge for et sikkerhedsnet til økonomisk svage avlere, som ikke ser sig i stand til at deltage i den kampagne, der skal føre til en forbedring af kvaliteten. Jeg er rede til at undersøge ekstra sikkerhedsforanstaltninger, som skal forhindre, at denne ordning resulterer i, at produktionen helt indstilles. Men jeg kan ikke acceptere ændringsforslag, som ville gøre denne ordning virkningsløs.
Jeg vil gerne henlede opmærksomheden på, at medlemsstaterne allerede inden for strukturfondens rammer har mulighed for at forelægge programmer, som gør det nemmere for tobaksavlerne at omstille sig til andre driftsformer. Derfor kan jeg ikke acceptere ændringsforslag 6, 26, 58 og 63. Hvad angår ændringsforslag 44, er jeg enig i dets mål, men det er hverken nødvendigt eller indlysende, at opkøbte kvoter skulle trækkes fra garantifonden. Med hensyn til ændringsforslag 51 vil jeg gerne minde Dem om, at opkøb af kvoter skal ske på frivillig basis, og derfor kan minimumsmål ikke accepteres.
Kommissionen er glad for ændringsforslag 24 og 81 og for den del af ændringsforslag 36, der omhandler udvidelsen af tobaksfondens anvendelsesområde. Efter min mening bør imidlertid også omstillingsforanstaltninger og undersøgelsen af nye anvendelsesmuligheder for tobak finansieres af denne fond. Derfor mener jeg, at forslaget om en forhøjelse af bevillingerne til denne fond skal fastholdes, for at disse nye opgaver også kan finansieres i tilstrækkelig grad. Derfor kan jeg ikke acceptere ændringsforslag 11, 23, 25, 48, 49, 50 og den del af ændringsforslag 36, der vedrører dette punkt. Jeg er enig i de betænkeligheder, der kommer til udtryk i ændringsforslag 10. Men Kommissionen kan ikke tillade, at finansieringen af forskningsog oplysningsforanstaltninger prioriteres højere end de foranstaltninger, hvormed kvaliteten skal forbedres.
Angående ændringsforslag 52 og 86 accepterer jeg gerne at stille rapporten til rådighed for Europa-Parlamentet. Men jeg kan ikke acceptere ændringsforslag 13, 34 og 38, da det ekstra beløb, der tilbydes de nordlige produktionsstater, svarer til deres producenters situation og derfor også skal bibeholdes.
Ændringsforslag 20 foreslår en national kvotekompensation. Men kvoter tilhører individuelle producenter, hvorfor de eksisterende muligheder for overdragelse er det rigtige svar på problemet. Jeg kan derfor ikke acceptere dette ændringsforslag, lige så lidt som jeg kan acceptere ændringsforslag 22, da vi er nødt til at overholde stabiliteten i de årlige udgifter.
Ændringsforslag 41, 45, 47, 51, 78, 79, 82 sammen med 85 sigter på en ændring af komitologiproceduren. Jeg er derimod af den mening, at den fælles markedsordning for tobak skal være underkastet de samme bestemmelser som alle andre markedsordninger. Ændringsforslag 35, 60, 61 og 68 kan jeg ikke acceptere, da det er vigtigt at bevare de strukturelle forbedringer og den fri overførsel af kvoter. Den evaluering af den nye forordning, der foreslås i ændringsforslag 52 og 65, i 2000 eller 2001 forekommer mig lidt tidlig, men naturligvis er en evaluering nødvendig.
Hvad angår ændringsforslag 70, 73 og 74, er jeg af den mening, at aftalerne om auktion ville give producenten bedre chancer med hensyn til markedspriserne. Jeg vil derfor gerne holde denne valgmulighed åben.
Ændringsforslag 1 sammen med 5, 12, 19, 32, 40, 43, 46, 62 og 64 ville dybtgående ændre den balance, der ligger til grund for vores forslag, inden for de forskellige områder, og jeg ser mig derfor ikke i stand til at acceptere det. Jeg kan ganske vist acceptere ændringsforslag 71 og 72, som giver medlemsstaterne en frist for overgangen til direkte udbetaling af præmierne til producenterne. Med hensyn til ændringsforslag 31 og 86 ville en accept af dem betyde, at vi ikke ville øge tobakskvaliteten, men reducere den. Kommissionen er imidlertid rede til at anvende den nationale kvotereserve til fordeling blandt unge landmænd, således som det anføres i ændringsforslag 21. Det bør dog ske inden for rammerne af de normale forvaltningsbeføjelser.
Jeg vil gerne endnu en gang sige tak for, at De har behandlet reformen af denne sektor så hurtigt, og jeg håber, at det på samme måde bliver tilfældet med de kommende forslag om Agenda 2000.

Giansily
Hr. formand, jeg er overrasket over, at kommissæren ikke ventede med at give sit svar, til efter at have hørt udtalelsen fra de medvirkende rådgivende udvalg, men jeg agter alligevel at afgive meddelelsen fra Budgetudvalget.
Det særlige ved produktionsåret 1998-1999 er, at det er det sidste, der er omfattet af den nuværende landbrugspolitik, og jeg er fristet til at sige, at De, mine damer og herrer, skal hilse disse prisforslag velkomne, fordi det er de sidste af slagsen. Den egentlige debat om den nye reform af den fælles landbrugspolitik hører således med rette hjemme inden for Agenda 2000. Det forklarer, at Budgetudvalget ved at vedtage den udtalelse, som jeg har foreslået, har understreget grænserne for de budgetmæssige konsekvenser af landbrugspriserne for de kommende høstår.
Landbrugsudvalget har med rette været særlig opmærksom på overgangen til euroen, således som Budgetudvalget havde anmodet om. Det er vigtigt så præcist som muligt at vurdere de budgetmæssige konsekvenser for landbruget af overgangen til euroen og at foreslå passende foranstaltninger så hurtigt som muligt. Euroen vil fra 1. januar 1999 erstatte ecuen og dermed også den grønne ecu, som er indtil 1, 5 % mere værd end den normale finansielle ecu. Kommissionen er endnu ikke kommet med noget forslag for det nuværende agrimonetære systems overgang til euroen, men agter at fremsætte forslag for Rådet og Parlamentet inden september, idet den ikke har været i stand til dette, eftersom det var nødvendigt med sikkerhed at vide, hvilke lande der definitivt skulle deltage i Den Monetære Union. De finansielle konsekvenser af disse forslag vil naturligvis være genstand for en ny udtalelse fra Budgetudvalget.
Hvad angår sektorændringer kan jeg kun glæde mig over at have fået opbakning fra Landbrugsudvalget med hensyn til forslaget om tilladelse til "nye beplantninger« for kvalitetsvine i bestemte områder.
Budgetudvalget havde ligeledes protesteret mod den måde, som Europa-Kommissionen foreslog til at behandle spørgsmålet om støtte til fremstilling af hamp. Kommissionen ønsker at bremse fremstillingen af hamp, fordi den vurderer, at hamp ofte dyrkes af ulovlige grunde, men der er ikke altid tale om indisk hamp, og hamp er ikke altid kun beregnet til at blive røget. Kommissionen har valgt den mest enkle løsning, nemlig at reducere præmien for at gøre en ny stigning i produktionen mindre tillokkende. Landbruget, der har investeret meget på dette område, bliver således uretfærdigvis straffet med en pludselig reduktion på 25 % af støtten. Det er meget opløftende at konstatere, at Landbrugsudvalget har været opmærksom på dette problem og endog har foreslået en stigning i hektarstøtten.
Jeg vil gerne tilføje en sidste bemærkning om olivenolie og gøre Kommissionen opmærksom på de spændinger og forvridninger, der skyldes de mængder olivenolie, der fremstilles, den finansielle støtte, der ydes, og den usikkerhed, der kendetegner de nuværende kontrolmetoder.

Wynn
Hr. formand, jeg vil blot referere til tobaksbetænkningen. For det første vil jeg ignorere hr. Rosado Fernandes' kommentarer om Budgetudvalget. De er fejlbehæftede ligesom hans betænkning. Jeg er realist i disse sager, og jeg antager, at hr. Wynns ændringsforslag, ændringsforslagene fra fru Hardstaff og fra Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse ikke vil blive vedtaget senere i dag, og derfor kan jeg forestille mig, at betænkningen bliver vedtaget.
Som De vel kan forestille Dem, vil jeg ikke stemme for den, undtagen muligvis for første ændringsforslag fra hr. Rosado Fernandes, hvori der står, at »Kommissionen har overhovedet intet hensyn taget til Parlamentets udtalelse af 17. Juli 1997«. Det vil jeg gerne ændre til »glæder sig over, at Kommissionen ikke har taget hensyn til vores udtalelse sidste år, fordi den igen var fejlbehæftet«. Der er denne strudseholdning, hvor fuglen står med hovedet i sandet: se på det andet ændringsforslag fra udvalget, hvori der tales om, at markedet for råtobak er meget konkurrencepræget. Hvor får de den vilde idé fra? Det er ufatteligt.
Sandheden er, at uden subsidier fra Den Europæiske Union ville der ikke være nogen tobaksindustri i Europa. Ikke ét gram kan sælges i fri konkurrence på markedet uden støtte fra EU. Der er ingen grund til at give penge til landbrugerne i Frankrig, Belgien, Tyskland og Østrig. Det er et sort hul, som vi hælder penge i.
Når det er sagt, så har Kommissionen fremlagt en betænkning, som er en hel del bedre end det system, vi har i øjeblikket. Men det er Budgetudvalgets opfattelse, at den er fejlbehæftet. Hvorfor ikke gå tilbage, hr. kommissær, og begynde forfra igen? Følgerne er langt fra fuldkomne. Som De selv har sagt, så sparer vi ikke engang penge. Det vil faktisk koste flere penge end det nuværende system, når vi tager hensyn til beløbene fra strukturfondene. Det er ikke en situation, som vi i Budgetudvalget ønsker at se fortsat, og det bedste for alle ville helt ærligt være, at De tog betænkningen tilbage og fremlagde noget langt mere dristigt og dramatisk.

Sonneveld
Hr. formand, i år er landbrugsforslagene ikke særligt indgribende. Reelt fastholdes de fleste priser. Der mangler imidlertid et vigtigt element i disse forslag, nemlig den obligatoriske jordudtagningsprocent for korn.
Kommissionens forslag var ikke klar, da prisforslagene blev fremsat. Kornproducenterne har i mange år været vant til, at markedsprisen lå over EU's interventionspris. Situationen i EU og på verdensmarkedet gav anledning hertil. Men i år er intervention på EU's indre marked på ny aktuel.
For prisudviklingen i EU er det nu vigtigt, at EU er i stand til at bremse den kraftige oplagring og overproduktionen. Heldigvis er udtagningsinstrumentet stadig intakt. En ny jordudtagning på 10 % kan være den absolut nødvendige støtte til det indenlandske prisniveau, men den kan også forhindre, at EU støder imod de i WTO-regi maksimalt tilladte korneksportmængder med eksportrestitution.
Det vil være gavnligt om disse mekanismer også blev anvendt i andre sektorer. Det gælder særligt for kvægsektoren, hvor EU's lagre i endnu højere grad giver anledning til bekymring. Hidtil har de beløb, der var nødvendige til eksportrestitution i de sidste år, vist sig at være lavere end antaget i budgettet for 1998, men situationen kan ændre sig i 1999.
Det er godt, hvis fleksibiliteten i EU's landbrugssystem opretholdes, så vi kan fastholde vores handelsrelationer. Vi skal også være opmærksomme på, hvad andre gør, hvis situationen på verdensmarkedet forringes. Under alle omstændigheder kan Kommissionens landbrugsforslag ikke betragtes som en provokation af vores WTO-partnere. EU opfører sig også på dette punkt disciplineret. Den virkelige diskussion om funktionen af den fremtidige EU-landbrugs- og prispolitik finder sted på grundlag af Agenda 2000.
Udvalget om Eksterne Økonomiske Forbindelser vil ved lejlighed gerne analysere det eksterne handelsaspekt.

Kestelijn-Sierens
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, vi vil overhovedet ikke spille ayatollah, sådan som hr. Rosado Fernandes insinuerer. Ved formuleringen af vores henstilling vedrørende den fælles markedsordning for råtobak er vi sammen med Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse gået ud fra to konstateringer.
For det første, at den enorme produktionsstøtte til råtobak, det drejer sig vel at mærke om ECU 1 milliard, går på tværs af Unionens politik vedrørende forebyggelse af kræft. Vi støtter et produkt, der er ansvarligt for en halv million europæeres død om året.
For det andet, subsidier er i princippet midlertidige. Vi har nu i mere end en generation støttet tobaksbønderne uden nogen udsigt til forbedring. Derfor kan vi ikke godkende Kommissionens forslag. Vi slår til lyd for en fuldstændig afskaffelse af den subsidierede produktion omkring år 2006. For lande som Belgien og Østrig, hvor der er tilstrækkelige alternativer, skal støtten afskaffes tidligere.
Udvalget om Miljø- Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse er klar over, at afskaffelsen skal foregå gradvist, og det har derfor udarbejdet et fuldstændigt overgangssenarium med følgende hovedlinjer. For det første, halvdelen af præmien skal afhænge af produktionens kvalitet. De, der producerer en bedre kvalitet, kan derfor klare sig uden subsidier i fremtiden. For det andet, kvoterne skal gradvist sættes ned. For det tredje, overdragelse af kvoter mellem producenterne skal forbydes i fremtiden. For det fjerde, 5 % af præmien skal gå til fonden for undersøgelse af tobak. Denne fond skal undersøge mulighederne for alternative produkter og andre rentable økonomiske aktiviteter. Til sidst anmoder vi Kommissionen om på ny at foretage en grundig undersøgelse af muligheden for direkte indkomststøtte, som foreslået af Revisionsretten i 1994.
Kolleger, mine forslag findes i ændringsforslag 29-53. Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse har enstemmigt godkendt dem. De blev medunderskrevet af 30 kolleger fra alle grupper. Jeg håber derfor også, at et flertal i Parlamentet vil gå ind for en forsvarlig og sund anvendelse af EU's midler.

Fantuzzi
Hr. formand, hr. kommissær, hvad kan man mere sige om prispakken? At det måske ville være fornuftigt at holde op med at omtale den på denne måde og at gå over til et andet system, der inddrager vores Parlament i de grundlæggende retningslinjer, med henblik på at fastlægge nogle flerårige retningslinjer for vores landmænds produktionsvalg. Vores gruppe mener, at det er på tide. Denne procedure, der engang var lang som et maratonløb, står nemlig i stadig større kontrast til de reformer i Agenda 2000, der udgør den sande prispakke. Man kan kun være enig med ordføreren des Places om det nødvendige i at sikre vinsektoren et minimum af ekstra dynamik. Vi kan ikke forholde os passivt over for den politik, der tager sigte på oprettelsen af talrige nye vingårde i de lande, der er Den Europæiske Unions konkurrenter. Der er nemlig ikke længere noget overskud i produktionen, og markedet for kvalitetsvin har fået nyt liv. De beløb, der er sat af til denne sektor på Fællesskabets budget, er efterhånden forsvindende små. Vi må undgå gradvist at lamme en sektor, der fortsat kan være en kilde til stolthed for europæerne, idet vi med prispakken tager forskud på visse elementer fra reformen af den fælles markedsordning, som Kommissionen burde vedtage i morgen.
Med hensyn til tobakken, så vil jeg gerne opfordre mine kolleger til at have et mere globalt syn på denne sektor og ikke lade sig låse fast i en ensporet og ideologisk debat, hvor det kun drejer sig om at være for eller imod tobakken. Lad os afkriminalisere denne produktionssektor, der fortsat kan spille en meget vigtig økonomisk, social og beskæftigelsesmæssig rolle. Hvis det var sandt, at man ved at skære støtten kraftigt ned helt kunne undgå dødsofre for tobakken, ville jeg naturligvis ikke modsætte mig denne moralske nødvendighed. Men vi ved godt, at det ikke forholder sig sådan, og at det kun er en illusion. Vi vil blot komme til at importere flere varer fra tredjelandene, og vi har - som kommissær Fischler mindede om - allerede et stort underskud. Vi har i øvrigt allerede drøftet dette indgående for et par måneder siden. Vi ved også godt, at det med markedsordningens milliard ecu vil være temmelig svært at garantere en beskæftigelsesmulighed ad andre veje, der er lige så god som tobaksproduktionens. Tobak er nemlig det landbrugsprodukt, der i mange svagt stillede regioner har den højeste andel af manuelt arbejde.
Vi bifalder derfor den strategi, der foreslås af Kommissionen - og som tager sigte på mærkbare innovationer, f.eks. med hensyn til kvaliteten - med henblik på at tilpasse denne sektor bedre til markedet samt at støtte dem, der frivilligt vælger at forlade sektoren, fordi de ikke længere ser nogen fremtid i den. Vi mener, at visse passager af ordførerens betænkning skaber for store hindringer for disse innovationer, selvom han har haft gode intentioner om at beskytte producenterne. På den anden side er det rimeligt, at også tobaksproducenterne begynder at kunne se, hvordan fremtiden i øvrigt ser ud for hele den fælles landbrugspolitik: færre privilegier, en mere målrettet støtte og politikker for at skabe kvalitet samt en bedre konkurrenceevne på internationalt plan. Hertil kommer en ny udvikling i de politikker, der drejer sig om landdistrikternes udvikling og landbrugsstrukturerne. Dette er rammerne, og det er i alles interesse, at disse rammer er klare.

Funk
Hr. formand for Rådet, hr. kommissær, kære kolleger, ordfører des Places har i sin betænkning slået fast, at de gennemsnitlige indkomster i landbruget målt i real værditilvækst er faldet med 3, 1 %. Det vil jeg gerne her give ham helt ret i. Priserne på animalske produkter er faktisk faldet, navnlig har priserne på svin nået et lavpunkt, der ikke er set længe. Fortjenesten på korn er ligeledes kommet under pres. Derfor skal de månedlige tilskud bibeholdes.
I denne landbrugsdebat, der adskiller sig fra tidligere landbrugsdebatter, hr. kommissær, vil jeg anmode Dem om på disse to områder - korn og svinekød - at se på mulighederne for at aflaste markedet, således som det er tilfældet med oksekød, og gøre brug af dem. Forud for betænkningerne om Agenda 2000 har beslutningerne om landbrugspriserne, som De har anført, snarere karakter af overgangsordninger og indebærer i hovedsagen en fremskrivning. I forbindelse med Agenda 2000 kan jeg stille Dem et godt forslag. Dersom De accepterer vores forslag, kan det gå langt hurtigere med Agenda 2000 end hidtil forudset; ellers bliver vi nødt til at indstille os på et kæmpemaskineri. Vi har imidlertid udarbejdet udmærkede forslag, som vi ved lejlighed vil forelægge Dem.
Jeg vil indtrængende anmode Dem om i forbindelse med hamp ikke at vælge den udvej at være så lidt imod som muligt, men at støtte denne miljøvenlige plante, for at indførelsen på markedet kan blive en succes. Det har ikke noget formål ved planter at indlede med tilskud, dernæst investere i driften og så begynder vi straks igen at sænke støtten, inden indførelsen på markedet overhovedet rigtig er blevet til noget. Dermed bringes tillige de hampforarbejdende virksomheders eksistens i fare i de enkelte medlemsstater.
Jeg er glad for forlængelsen af undtagelsesordningen for de fem nye tyske delstater. Principielt skal der naturligvis i forbindelse med landbrugsreformen findes en varig løsning på markedsordningen for oksekød. Jeg takker Dem udtrykkeligt, hr. kommissær, fordi De reagerede så hurtigt i forbindelse med jordudtagelsen. Det vil jeg gerne rose Dem meget for. Jeg vil støtte Dem i at fastholde denne jordudtagning på 10 %. Ellers kommer vi ikke ud af elendigheden, og Deres forhandlinger om Agenda 2000 vil igen på forhånd være tynget af store interventionsmængder; det er ikke godt, for så kan vi igen ikke træffe afgørelser af den art, der absolut er brug for.
Løsningen med kløvergræs er ikke nogen farbar vej, fordi der dermed åbnes en ny sluse. Der vil blive produceret nye overskud af oksekød og mælk, og derfor skal jordudtagningen efter min mening i første omgang gennemføres således, som den har stået sin prøve.
Jeg henleder opmærksomheden på præmieordningen for tidlig afsætning af kalve, og hr. formand, lad mig lige få en afsluttende bemærkning med: Jeg vil gerne rose kommissæren, fordi han har udarbejdet et fornuftigt forslag til, hvorledes man indfører euroen, det skal nemlig ikke ske med en kompliceret mekanisme, men han vil udligne de tab, der her kan indtræde for enkelte medlemsstater, med foranstaltninger, som er gennemskuelige.

Mulder
Hr. formand, jeg vil for det første takke formanden for Rådet for den varme interesse, som han har vist for Parlamentets arbejde i det forløbne halve år, og vi håber, at fremtidige formænd vil tage ved lære af dette eksempel.
For det første des Places-betænkningen finder, hvad priserne for landmændene angår, ikke sted under gunstige forhold. Jeg mener, at det er en illusion at tro, at vi ikke mindst i lyset af vanskelighederne med budgettet og forslagene til Agenda 2000 kan love landmændene højere priser. Min gruppe vil derfor i store træk støtte Kommissionens forslag. Der skal ganske vist lægges vægt på bestemte ting, som Kommissionen allerede er gået med til, inden der blev stemt om ændringsforslagene i Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter. Overgangen fra den grønne ecu til euroen skal foregå gradvist. Det skal drøftes nærmere, hvilket vi er enige om.
For det andet skal Kommissionen gøre så meget som muligt for at udvikle nye markeder, og derfor støtter vi de ændringsforslag fra Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter, der drejer sig om agrifikation, om anvendelsen af landbrugsprodukter til ikke-fødevareformål, særligt de ændringsforslag, der omhandler produktion af hamp til industriformål.
Med hensyn til betænkningen af Rosado Fernandes kan jeg kun sige, at min gruppe er meget delt på dette punkt. Vi kommer til at stemme i to retninger. Den generelle linje er, at vi støtter Kommissionens holdning om, at den producerede råtobak så vidt muligt skal opfylde markedets krav, altså høj kvalitet. I områder med råtobak af lav kvalitet vil vi forsøge at finde alternativer, således at landmændene i disse områder kan opnå en indtægt fra andre produkter end råtobak.
Til sidst vil vi understrege, at det er vigtigt, at oplysningskampagnen om farerne ved rygning fortsættes.

Kaklamanis
Hr. formand, mine damer og herrer, kolleger, efter at have hørt min kollega fra Den socialdemokratiske Gruppe, hr. Wynn, må jeg betone, at også jeg er medlem af Europa-Parlamentets Budgetudvalg, og det er sandelig ikke alle medlemmer af Budgetudvalget, der har de synspunkter, som hr. Wynn gav udtryk for. Hr. Wynn hører til en gruppe af kolleger i Budgetudvalget, der, så snart diskussion drejer sig om det europæiske landbrug i al almindelighed, og specielt om produkterne fra de sydlige egne af EU, bliver oprørte og begynder at sige "nej« til alt, som vores meget elskværdige Kommissær f.eks. også gjorde i dag.
Skønt De i Deres 25 minutter lange tale, hr. kommissær, startede med at sige, at De ville overveje Europa-Parlamentets indstillinger nøje, kom jeg til det resultat, at De forkastede 90 % af Europa-Parlamentets ændringsforslag, når de henviste til dem. Jeg må nu spørge Dem: Er det det, De mente, da De sagde, at De ville overveje Europa-Parlamentes indstillinger nøje? For man må spørge sig selv, ville det være respekt eller en hån over for Europa-Parlamentet, hvis De havde forkastet dem alle?
Samtidig sagde De, at De ikke er imod den totale afskaffelse af tobaksdyrkning. De vil ikke kaste tusindvis af europæiske landmænd ud i arbejdsløshed. De er tilsyneladende for forbedringer af tobakskvaliteten. Men med alle de punkter, De sagde "nej« til, arbejder De ikke hen i mod en forbedring af kvaliteten.
For det andet beder jeg Dem venligst fortælle os, om tobakken, der importeres til Europa, er af bedre kvalitet end den, der produceres inden for Europa? Har De kontrolleret det som Udvalg? Og hvor mange procent er den kvalitetsmæssig bedre?
Og for det tredje og det vigtigste, så er jeg læge, og jeg ved ganske udmærket, hvorvidt tobak er skadelig eller ej. Men det, jeg ikke hørte Udvalget sige noget om i dag, er, hvor mange penge I vil give for at lære skolebørnene ikke at ryge. Det hørte jeg Dem ikke sige et ord om, hr. kommissær.

Ephremidis
Hr. formand, for det første angående tobakken: felttoget - kampagnen - mod tobakken er et påskud, et bedrag. For hvis Fællesskabet virkelig ville begrænse eller endog forbyde rygning, så skulle det ikke sætte en antirygningskampagne i værk, men det skulle inden for rammerne af antirygningspolitikken begrænse, ja faktisk forbyde import af tobak. Det skulle indføre foranstaltninger over for tobaksindustrien, som fremstiller det færdige produkt til rygning. Det gør det ikke, og derfor er det et påskud.
For det andet, hr. formand, er der spørgsmålet om prispakken. Den er som før med en tendens mod det værre, og den vil få værre konsekvenser. Det forrige system medførte et betydeligt fald i producentens gennemsnits realpriser og et tilsvarende fald i hans indkomst. Er det foranstaltninger til fordel for producenterne? Og hvor er Deres interesse for kvaliteten, hr. kommissær? De stemte imod et ændringsforslag, der gik ud på "særlig præmiering til særlige typer tobak af særlig kvalitet«. Hvorfor stemte De imod det? Varetager De egentlig kvalitetens interesser eller det modsatte?
Næh, hr. kommissær, Deres model går ud på at fremme det store landbrugsforetagende, at ramme de mindre og mellemstore producenter, specielt sydlændingene, produkterne fra Middelhavsegnene, hvortil også mit land hører. Tobaksdyrkningen er reduceret med 30 % og beskæftigelsen inden for dette fag med 33 %: hvor skal disse mennesker gå hen? Hvad skal de lave? Det fortæller hverken De eller de nationale regeringer dem noget om.

Graefe zu Baringdorf
Hr. formand, jeg vil indskrænke mig til et par principielle bemærkninger. Hr. kommissær, i forbindelse med priserne - hvad enten vi nu fastsætter dem i denne prispakke eller skruer drastisk ned for dem i Agenda 2000 - er og bliver problemet jo, at der fortsat findes en interventionsordning. Priserne er allerede nu utilstrækkelige for 80 % af de små og mellemstore landbrugsbedrifter. Men det er endvidere en kendsgerning, at fastsættelsen af interventionspriserne og interventionordningen selv skaber overskud på disse områder, og at priserne - i hvert fald på langt sigt - aldrig løfter sig over interventionsordningen. Det medfører, at de fleste bedrifter ikke kan leve med disse priser. Ergo gælder det om at foretage en drejning i retning af markedet, så at bedrifterne kan få højere priser på markedet. Jeg håber, at denne linje i Agenda 2000 kommer til at spille en større rolle.
En overvejelse angående hamp: Hr. kommissær, slå et slag for, at europengene bliver trykt på hamp! Så behøver De ikke at tage de 25 % tilbage, for så har vi et kæmpemæssigt afsætningsmarked. Desuden knitrer pengesedlerne så rart, og vi ville derudover på en fornuftig måde fremme et uhyre interessant produkt. Angående tobak: Jeg er af den opfattelse, at den egentlige skandale ikke består i, at vi støtter et sundhedsskadeligt produkt, men at der, selvom vi kun har en beskeden produktion, som afsættes på verdensmarkedet - også præmier er indirekte støtte - gives milliardbeløb ud her, som tjener til at trykke prisen på verdensmarkedet som helhed. Det er snarere en støtte til tobaksindustrien. Vi bør se til, at vores tobak også afsættes her i Europa, og at industrien aftager den. Også her har vi brug for en fremadrettet strategi og i mindre grad for en hindrende strategi.

Nicholson
Hr. formand, jeg vil gerne begynde med at komplimentere ordføreren for denne udmærkede betænkning.
Siden reformen af landbruget for nogle år siden er den revision af landbrugspriserne, som vi foretager, i vid udstrækning blevet uvirkelig, og den tager ikke højde for det problem, som landbrugerne i den virkelige verden står over for. Hele denne øvelse er stort set irrelevant og vil ikke løse de mange vanskelige problemer, som erhvervet står over for. Landbruget, og det gælder i hvert fald i særdeleshed i min egen del af Det Forenede Kongerige, har aldrig stået over for så mange vanskeligheder som lige netop nu.
Tidligere kunne en sektor måske have klaret vanskeligheder. Nu er vi blevet hærget af BSE i oksekødssektoren og forsøger at komme over det. Hvis man ser på landbruget i Det Forenede Kongerige i øjeblikket - svineavlen, fjerkræavlen, mejeribruget, kornavlen - så står alle disse sektorer over for finansielle vanskeligheder, og landbrugerne kan ikke finde ud af, i hvilken retning, de skal gå. Der kommer simpelthen ikke nogen unge landmænd ind i erhvervet. Ja, jeg ved, at der altid må ske forandringer; ja, jeg ved, at landbruget må udvikle sig i takt med tiden. Landbrugerne udvikler sig, men man må give dem mulighed for at gøre det. Sådan som tingene står i øjeblikket, har de ikke denne mulighed. Og jeg må sige til den ansvarlige minister, der er her i sin egenskab af formand for Rådet, at han ikke kan læne sig tilbage og bare se på, at landbruget forsvinder, og at det må tage imod de prygl, det får, på grund af det stærke pund og spørgsmål, som landbrugerne ikke har nogen kontrol med. Det er en stor vanskelighed.

Hardstaff
Hr. formand, jeg vil gerne koncentrere mig om Kommissionens forslag om råtobak og glæder mig over de afsnit, der drejer sig om diversifikation og inddragelse af kvoter, efterhånden som tobaksavlerne bevæger sig ud af denne sektor.
Mit forbehold går ud på, at Kommissionen, samtidig med, at den opmuntrer til, at man dyrker tobak til markedet, snarere end på grund af subsidier, ikke foreslår det sidste logiske skridt, nemlig en total afvikling af tobakssubsidierne. Det har jeg stillet ændringsforslag om. Det er interessant, at gårsdagens Süddeutsche Zeitung havde en artikel om forslag til afskaffelse af tobakssubsidier i USA. EU bør gøre det samme.
At subsidiere fødevareproduktion og nyttige non-food-landbrugsprodukter kan retfærdiggøres, men at støtte tobaksdyrkning, der dræber 500.000 forbrugere hvert år, sædvanligvis efter flere år med dårligt helbred - og at gøre det i et omfang af ECU 1 milliard af skatteydernes penge om året - er totalt uforsvarligt. Kommissionen har til dels indrømmet dette med sit forslag om at købe kvoter tilbage og at give støtte til producenter, som vil gå over til andre afgrøder og andre aktiviteter, og sin støtte til produktion af tobakstyper, der kan opnå en rimelig pris på markedet.
I øjeblikket bliver en stor del af Fællesskabets produktion enten destrueret eller dumpet i fattige lande til under produktionsprisen, hvorved man forøger deres sundhedsproblemer. Kommissionen bør tage det logiske næste skridt og bevæge sig i retning af en situation, hvor tobakken konkurrerer på markedet uden støtte, hvis den overhovedet skal dyrkes. Rige lande som Tyskland, Frankrig, Belgien og Østrig kan ikke på nogen måde påstå, at de er fiansielt afhængige af sådanne subsidier. De Middelhavslande, hvor det ville føre til virkelig nød, skal løbende støttes, så de kan sætte tobaksproducenterne i stand til at sprede produktionen og støtte lokale og nationale regeringer i at etablere alternative jobmuligheder i de regioner, der i øjeblikket er stærkt afhængige af tobak.
Med politisk vilje kunne man nå dette i løbet af de næste 10 år - jeg giver to år mere end Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse. I år 2008 kunne vi så gøre en ende på den skandale, det er at bruge ECU 1 milliard af EU-skatteborgernes penge hvert år til at støtte en afgrøde, der dræber vores borgere.
Jeg anmoder om støtte til det ændringsforslag, hvori dette program skitseres.

Redondo Jiménez
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, en af de fordele, det har, at tale, når størstedelen af Dem allerede har gjort det, er, at praktisk talt alt er blevet sagt, og det giver mig mulighed for at tilføje nogle penselstrøg til emner, som jeg finder vigtige.
Jeg vil lykønske ordførerne, hr. des Places og hr. Rosado, med de anstrengelser, de har gjort sig og med deres klare og positive syn på emnerne. Jeg vil også lykønske kommissæren for hans fornuftige forslag, hvad angår priser og tobak, tilpasningen til euroen og kontrolmulighederne. Jeg mener, det er vigtigt - og jeg ville være taknemmelig, hvis kommissæren lytter til det, jeg siger, for det ser ud som om, han er optaget af andre gøremål.
Med hensyn til hamp er der foreslået obligatoriske kontrakter, og jeg er enig med kommissæren. Og jeg er også enig i præmierne for voksent kvæg og i stigningen på 7, 7 % og 7, 5 % til henholdsvis Spanien og Portugal, som er retmæssig, eftersom den blev vedtaget i 1996. Det kommer lidt sent, men det kommer.
Med hensyn til tobakken kan jeg efter at have lyttet til Dem konstatere, at vi igen åbner den diskussion, der eksisterer mellem de såkaldte miljøforkæmpere og forkæmperne for miljøvenligt landbrug. Men det, der virkelig bekymrer mig, og som jeg ønsker at fremhæve over for kommissæren, er, at kommissær Flynn her i Parlamentet for kort tid siden på forrige plenarmøde sagde, at han ikke ville helme, før støtten til tobaksproducenterne blev ophævet.
Det bekymrer mig virkelig, hr. kommissær, at det er blevet sagt af en kommissær på vegne af Europa-Kommissionen. Jeg ved ikke, om han sagde det som privatperson, men man kan ikke eller rettere, det er uacceptabelt at sige det i Parlamentet på vegne af Europa-Kommissionen, da støtten til de europæiske tobaksproducenter er en regelbunden og lovlig støtte i Den Europæiske Union, som er en del af den støtte, der er ydet til Den Europæiske Unions producenter. Derfor bør kommissær Flynn gøres opmærksom på sin pligt til at rette denne fejl.
Når vi nu er i en tid, hvor vi ønsker at skabe beskæftigelse, har vi her 400.000 arbejdspladser og 130.000 direkte producenter. Derfor kan vi ikke med alle de tanker, vi har, om kvalitetsforbedring, om miljøvenligt landbrug osv. med henblik på forbedring af denne afgrøde fuldstændig afvise afgrøden, som kun udgør 5 % af tobaksforbruget i Den Europæiske Union.

Anttila
Hr. formand, hr. formand for Ministerrådet, hr. kommissær, jeg gratulerer ordfører des Places for en klar betænkning, som meget godt beskriver virkningerne af EU's pris- og støttepolitik på landmændenes indkomstudvikling. Kommissionens prispakkeforslag begrænser landmændenes udligningspriser og -støtte med 2 %. Indførelsen af euroen fra starten af næste år skaber yderligere en nedskæring på 2 % til landbruget. Sidste år faldt landbrugsindkomsterne med 3, 1 %.
Jeg samtykker med ordførerens krav om at bevare den årlige prispakke også inden for Agenda 2000. Den må under ingen omstændigheder fjernes. Ved hjælp af den kan vi formilde de tab i landmændenes støtte- og udligningsbeløb, som skyldes valutaudsving eller andre grunde. Da ingen ved, hvor god euroen vil være, skal der være systemer, hvorved dens ulemper kan reduceres. Ordføreren foreslår en forhøjelse af de institutionelle priser og udligningsbeløb i forhold til inflationen. Jeg støtter forslaget.
Årsregnskabet for EU's landbrugspolitik ser meget sørgeligt ud set fra landmandens synsvinkel. Landbrugsindkomsten har hele tiden været på retur, og den vil ved realiseringen af Agenda -fornyelserne igen gå yderligere nedad. Hvor længe vil landbrugsfolket stå model til den store ulighed mellem forskellige befolkningsgrupper, som CAP i endnu højere grad fører til? Når andre befolkningsgrupper får indkomstforhøjelser, taber landmændene. Denne politik indeholder aspekter til en alvorlig krise, og derfor kan jeg ikke støtte den.

des Places
Hr. formand, kære kolleger, jeg vil meget kort gerne sige, at vi kun kan støtte betænkningen af vores kollega Rosado Fernandes og navnlig de 28 ændringsforslag, der blev vedtaget i Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter.
Som jeg ofte har sagt det i denne forsamling, er Den Europæiske Union nettoimportør af næsten 70 % af sit forbrug af tobak. Det er derfor, at vi går ind for princippet om produktionsstøtte, idet man skal være opmærksom på, at de områder, hvor der dyrkes tobak, hovedsageligt er ugunstigt stillede områder, og at tobaksdyrkning er den landbrugsproduktion, der kræver mest arbejdskraft.
Vi har dog sammen med min gruppe fremsat fem ændringsforslag, idet vi er imod princippet om at sætte dyrkningskontrakter på auktion, hvormed producenten bindes til den første forarbejder, og imod oprettelsen af et system med opkøb af kvoter.
Hr. formand, den fælles markedsordning for tobak skal fortsætte og skal gøre det muligt for Den Europæiske Union gradvist at blive selvforsynende. Forbruget af tobak skal således gradvist reduceres, og produktionen skal fortsat ligge på omkring 351.000 t europæisk råtobak, som er den samme mængde i forslaget til den nye fælles markedsordning og i den nuværende fælles markedsordning.

Izquierdo Rojo
Hr. formand, den fælles markedsordning for tobak skal behandles efter de samme kriterier, som gælder for den øvrige produktion inden for den fælles landbrugspolitik, der er intet grundlag for ekstremisme ej heller for forskellig eller ulige behandling i forhold til de andre produkter i den fælles landbrugspolitik.
Det ville også være meget usammenhængende, hvis man i en tid, hvor Den Europæiske Unions højeste prioritet er beskæftigelsen, ikke regner med en afgrøde, der er meget arbejdskraftkrævende og giver arbejde til kvinder, og hvis man handler ustruktureret. Vi kan ikke på den ene side udtale os om principper for prioritering af beskæftigelsen og dernæst, når de konkrete politikker foreligger, afvise dem. Derfor synes jeg, det vil være fint, at alle forslagene i forbindelse med denne FMO skal tage hensyn til den virkning, de har på beskæftigelsen. Denne reform skal favorisere de unge landmænd i de vanskeligst stillede områder i Unionen.
Jeg er enig i, at vi skal være i stand til at tage højde for beskyttelsen af den offentlige sundhed og miljøet, men også dette produkts sociale belastning og sociale følger.
Vi må ligeledes, hr. kommissær, forbedre forvaltningen af forskningsfonden, som ikke er god i øjeblikket. En lavere europæisk tobaksproduktion betyder ikke på nogen måde et mindre forbrug. Det betyder blot, at Den Europæiske Union må købe produktet i udlandet.
Jeg mener ligeledes, det vil være vellykket at udvide reformens fleksible og progressive karakter til fordel for producenterne, og jeg mener også, at vi skal være dristige med hensyn til forskning i anvendelse af tobak til andre formål og i andre typer. Beskæftigelses- og indkomstgarantierne skal tilpasses producenterne, og det skal undgås, at deres indkomst går ned, for i så fald ville vi tvinge dem til - og ikke give dem mulighed for at vælge, hr. kommissær - at forlade sektoren.
Jeg mener også, det vil være godt, hvis vi ikke ved kvalitet kun forstår salgspriser.

McCartin
Hr. formand, jeg er enig med dem, der har sagt, at denne procedure nu er lidt meningsløs. Ved MacSharry-reformen fik vi tilbud om at kunne bevare indkomsterne i landbruget og samtidig opnå stabilisering af landbefolkningen. Som vi kan se i dag, er dette ikke blevet til noget. I dette årti har vi allerede mistet 25 % af de beskæftigede i landbruget, og indkomsterne er faldet med ca. 20 %. Derfor er enhver forbedring af de enkelte landbrugeres stilling sket på bekostning af beskæftigelsen i denne sektor.
Situationen i Irland er endnu værre på grund af vores store afhængighed af okse- og fårekød. Som Jim Nicholson har sagt, så er situationen ude af kontrol i Nordirland og Det Forenede Kongerige på grund af det britiske punds styrke, og der er en ny og meget tydelig modvilje blandt de unge mod at vælge landbruget som erhverv.
Denne procedure er temmelig meningsløs, for når man tager hensyn til de budgetmæssige begrænsninger sammen med GATTbeslutningerne, har vi meget lille kapacitet til at påvirke den pris, som landbrugerne kan få for deres produkter. Denne årlige procedure bør tage hensyn til den tilstand, landbrugserhvervet befinder sig i, dets bæredygtighed på langt sigt, under hensyntagen til, at vores andel i verdensproduktionen hele tiden formindskes. Mens markedet vokser, giver Agenda 2000 os ikke mere strategi, end vi havde under MacSharry-reformen, til at udnytte disse voksende markeder og bevare europæisk landbrugs konkurrenceevne på langt sigt.

Lampraki
Hr. formand, Kommissionens forslag om tobaksmarkedet beherskes af idéen om omkøb, og der findes faktisk ikke nogle forslag til en forbedring af kvaliteten, sådan som hr. Fischler sagde. Derfor stemte han imod alle vores ændringsforslag, som søger at fremme en bedring af kvaliteten på den europæiske tobak. Idéen med at nedlægge tobaksdyrkning i minoritetsområder vil have uhyrlige negative økonomiske, sociale og kulturelle følger for disse områder.
Hr. Fischler, De ved lige så godt som jeg og alle os andre, at er der ikke mulighed for alternative afgrøder i disse områder. Derfor har indbyggerne også dyrket tobak i hundredvis af år.
Der findes det argument, at tobak har forbindelse med skader på helbredet. Men faktisk ved vi endnu ikke, i hvilken grad rygning bidrager til helbredsskader, og for det andet findes der også andre produkter, som kan skabe helbredsproblemer, som f.eks. mejeriprodukter. Jeg har ikke hørt Dem sige, at De vil stoppe markedet for mejeriprodukter, fordi disse bidrager til en forøgelse af kolesterolet. Ved De hvor mange hjertetilfælde, der skyldes mejeriprodukter? Vi må især forstå, at der stadig vil blive røget i Europa, selvom vi sætter en stopper for den europæiske tobak. Og om De vil, så tror jeg, at der bag hele denne antirygningskampagne skjuler sig et forsøg fra de store selskaber på at importere billig tobak, som er af ringere kvalitet end den europæiske tobak.
Jeg vil også gerne fortælle Dem om de seneste statistikker fra USA, der viser, at den måde, som kampagnen forgår på - dette amerikanske hysteri, som også nu har overskyllet Europa - ikke formindsker antallet af unge rygere, men forøger det tværtimod. Lad os ikke skabe tilstande som alkoholforbuddet i Amerika. Lad os forblive europæere, lad os ikke gå til yderligheder.
Jeg vil ligeledes gerne gratulere ordføreren hr. Fernandes, for jeg synes, at hans betænkning er et skridt i den rigtige retning.

Filippi
Hr. formand, blot to korte bemærkninger om de to betænkninger om henholdsvis vin og tobak. Jeg er stort set enig i de to ordføreres holdning, og jeg lykønsker dem for det arbejde, de har udført. Med hensyn til betænkningen om vin, og navnlig med hensyn til de ændringsforslag, der er blevet indgivet - som det efter kommissær Fischlers mening er vanskeligt at godkende, fordi der om kort tid vil ske en gennemgribende reform af vinsektoren - ønsker jeg blot at understrege, at det er et vigtigt spørgsmål. Til prispakken for de to foregående år havde jeg selv fremsat et forslag, der tog sigte på at forny forordningen om rydningsforanstaltninger og genbeplantning. Nu har vi generelt fået en vis ligevægt på markedet, og vi skal nu forbedre systemet. Efter min mening skal vi gøre administrationen regional, så denne ligevægt på markedet kommer til at gælde for alle de store produktionsområder.
Med hensyn til betænkningen om tobak vil jeg bare sige en enkelt ting. Jeg har set, at der er nogle ændringsforslag - som sandsynligvis er blevet indgivet i en god mening - der drejer sig om eventuelle omlægninger og omstillinger i produktionen, men lad os ikke være for demagogiske i vores holdninger. Visse områder lever af tobaksdyrkning. Jeg bor f.eks. i distriktet Basso Veneto, der ligesom regionen Venezia eller amtet Verona lever af tobaksdyrkning. Så før vi begynder at tale om omlægning, skal vi nævne alternativerne - ellers er vi demagogiske.

Iversen
Hr. formand, jeg må sige, at jeg er skuffet over resultatet af Rosado Fernandes' arbejde med denne betænkning. I stedet for at være en progressiv betænkning med nytænkning, der undersøger, hvordan man kan forbedre reformen af tobakssektoren, har vi fået en betænkning, der tænker i gammeldags baner og foreslår masser af støtte til tobaksdyrkningen og fastholdelse af bønder i en meget urentabel produktion. Men ikke nok med det. Ordføreren lægger også stor vægt på, at der skal gives støtte til de unge landmænd, så de kan overtage produktionen. Der lægges simpelthen op til, at en helt ny generation skal ledes ind i erhvervet, således at EU i mange år i fremtiden kan fortsætte med at producere tobak af dårlig kvalitet, der kun kan afsættes med store EU-tilskud i ryggen. Jeg savner, at betænkningen giver støtte til Kommissionens gode initiativ med at opkøbe kvoter fra landmænd, der ønsker at forlade sektoren. Jeg savner endvidere en nytænkning i, hvorledes man kan støtte landmændene i disse sårbare egne og informere dem med hensyn til, hvorledes de kan omlægge deres produktion til ufarlige produkter.
Yderligere finder jeg det beklageligt, at ordføreren ikke ønsker at støtte forskningsfonden med større midler. Hvordan skal forskningsfonden ellers komme til at fungere effektivt? Eller er det i virkeligheden meningen, at den skal være handlingslammet? Jeg må sige, hr. formand, jeg er meget skuffet over denne betænkning.

Fernández Martín
Hr. formand, dette er det tredje forslag til ændring af den fælles markedsordning for råtobak på kun få år. Tre reformer på 5 år er nok til at tale om en uløst krise.
De iværksatte foranstaltninger især støtteordningen har gjort det muligt at bevare afgrøderne og sektoren, men de har ikke løst nogen af de strukturelle problemer. De europæiske regioner, hvor tobakken dyrkes, er blandt de mindst udviklede i Unionen og for de arbejdspladser, som tobaksdyrkningen skaber, er der ikke fundet alternativer i form af nye beskæftigelsesmuligheder. Det eneste alternativ til dyrkning af råtobak er arbejdsløshed i regioner, der allerede har den største arbejdsløshed i Unionen.
Set i det perspektiv, hr. kommissær, mener jeg, at det forslag, De giver, er det bedst mulige, selvom det ikke omfatter nogen af de grundlæggende problemer i sektoren, som det fremgår af betænkningen af Rosado Fernandes.
Derfor, hr. kommissær, stemmer vi for forslaget.

Virgin
Hr. formand, betænkningen om tobak er en udtalelse om rådets forslag om visse ændringer af markedet for råtobak. Disse ændringer tager bl.a. sigte på visse kvalitetsspørgsmål. Det overordnede spørgsmål om subventionernes berettigelse tages dog ikke op. Set i sammenhæng med den debat om tobakkens skadelige virkninger og forbuddet mod reklame for tobak, som Parlamentet traf beslutning om for en måned siden, er det meget mærkeligt. Det var jo til og med sådan, at et flertal af Parlamentets medlemmer mente, at problemet var så stort, at det legitimerede, at man så bort fra de krav, EU's regelsystem stiller.
I udtalelsen fra miljøudvalget foreslås bl.a., at subventionerne via EU's budget for tobaksproduktion i Den Europæiske Union skal ophøre senest ved høsten år 2006. Denne indstilling er også kommet til udtryk i ændringsforslagene 37, 55, 65, 66 og 67; disse forslag fortjener al mulig støtte. Der er ingen tvivl om, at det er en uansvarlig måde at bruge offentlige penge på, europæiske skatteyderes penge, for at subventionere dyrkningen af et produkt, som forårsager så megen skade. Tobakken er trods alt årsag til mere end en halv million menneskers død i EU hvert år. Støttebeløbet har ligget på omkring ECU 1 milliard pr. år, eller ECU 7.500 pr. dyrker. Det kaster en tung skygge over alle andre støttesystemer i EU, en skygge, som ville blive fjernet ved hjælp af en afviklingsbeslutning - en afvikling, som selvfølgelig skal ske på en socialt acceptabel måde.

Baldarelli
Hr. formand, hr. kommissær, først vil jeg gerne sige, at jeg bifalder forslaget om, at produktion og forarbejdning i højere grad skal integreres i landbrugspriserne for hampsektorens vedkommende. Med hensyn til tobakken, så vil jeg gerne gøre opmærksom på den stilforskel, der var mellem kommissær Fischler og kommissær Flynn. Kommissær Flynns stilniveau her i salen faldt så afgjort, da han helt fejlagtigt gik meget kraftigt imod tobaksreformen - han ligefrem gestikulerede, og det var ikke rigtigt til at se, hvad det skulle forestille. Jeg synes ikke, at det er korrekt, at en kommissær opfører sig på denne måde, når beslutningen er truffet på kollegial vis i Kommissionen.
Hvad tobakken angår, er der allerede blevet sagt meget om kvaliteten og beskæftigelsen. Jeg vil gerne komme ind på nogle få punkter. Hr. kommissær, jeg tror, at det er vigtigt, at der finder en nøjagtig meddelelse sted fra Kommissionen til Parlamentet med hensyn til den kvote, der er sat af til forskning, nemlig 5 % om året. Vi betragter det som vigtigt, at Parlamentet får besked om, hvordan forskningsfonden bliver anvendt, og her tænker jeg ikke kun på tallene, men også på en analyse af denne fonds resultater.
Jeg bifalder forslaget om, at præmien skal være variabel, da dette efter min mening er hensigtsmæssigt. Jeg mener, at den variable præmie også bør være knyttet til beskæftigelsen og til kvaliteten, men jeg ville gerne have nogle nærmere oplysninger med hensyn til det miljømæssige aspekt. Jeg mener f.eks., at stigningen fra 2 % til 5 % i støtten til sammenslutningerne er hensigtsmæssig, da disse navnlig kunne anvende denne støtte til at forbedre kvaliteten og ikke mindst til at uddybe de miljømæssige aspekter, der er meget, meget vigtige i forbindelse med tobaksdyrkningen. Jeg mener, at den variable præmie også bør tage højde for de nye produktionsteknikker, selvom dette ikke må ske på bekostning af beskæftigelsen. Når Unionen bruger så mange ressourcer på tobaksdyrkningen, er det jo først og fremmest, fordi denne betyder meget for beskæftigelsen i mange regioner, der har nogle meget alvorlige beskæftigelsesproblemer. Jeg hentyder her til middelhavsregionerne og til visse regioner i vores land.

Garriga Polledo
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil forklare Budgetkontroludvalgets holdning til den reform af råtobakssektoren, der fremgår af Rosado-betænkningen.
Udvalget finder det reformforslag, der er fremsat af Kommissionen, acceptabelt, omend vi ønsker at indføre en række ændringsforslag, der først og fremmest har til formål at styrke Europa-Parlamentets rolle i reformprocessen inden for denne sektor.
Denne styrkelse, mener vi, burde ske ved en procedureændring fra artikel 23 til artikel 43, stk. 2 i traktaten. Dette komitologispørgsmål, som kommissæren har erklæret, at han ikke vil støtte, ville være en garanti for, at de politiske holdninger, som Parlamentet står for, særligt opretholdelsen af en produktion af kvalitetstobak i Fællesskabet bliver hørt og taget i betragtning af Kommissionen i alle spørgsmål, der angår denne reform.
På den anden side beklager vi, at kommissæren heller ikke vil acceptere denne procedureændring ved andre reformer.
Vores holdning og ordføreren, Rosado Fernandes', er efter vores opfattelse under alle omstændigheder noget mere realistisk og relevant, hvad angår det generelle spørgsmål om Fællesskabets produktion, end den, som f.eks. ordføreren for udtalelsen fra Budgetudvalget har givet udtryk for.
Under alle omstændigheder er vejen banet for en reform. Jeg mener, at vi skal inddrage Europa-Parlamentet i beskyttelsen af landmændene og tobaksproducenterne.

Wibe
Hr. formand, Parlamentet har jo truffet beslutning om forbud mod tobaksreklame. Vi har også truffet beslutning om forbud mod indirekte reklame for tobak. Vi giver støtte til kampagner, der opfordrer mennesker til at holde op med at ryge. Vi giver også støtte til forskning, der skal bekæmpe tobakkens sundhedsskadelige virkninger. Den største støtte giver vi imidlertid til dyrkning af tobak, en afgrøde, som hvert år høster hundredtusindvis af dødsofre i Unionen.
I verden dør betydeligt flere af tobak end af AIDS. Dette har ingen mening! Jeg ved, at jeg taler på alle svenske parlamentsmedlemmers vegne og med støtte fra hele det svenske folk, når jeg siger, at vi må stoppe denne politik. Støtten kan ikke forsvares med henvisning til beskæftigelsen eller til, at andre i givet fald ville have produceret tobakken. Med samme logik kunne vi lige så godt støtte produktionen af atomvåben eller biologiske våben. Problemets kerne er ikke økonomisk, men moralsk. Unionens borgere vil ikke finansiere dyrkningen af denne skadelige afgrøde.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Reform af landbrugspolitikken (Agenda 2000)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0219/98) af Cunha for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter om reformen af den fælles landbrugspolitik (Agenda 2000 - Del 1 - Kapitel III) (KOM(97)2000 - C4-0522/97).

Cunha
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, formålet med denne betænkning er at tilbyde EuropaParlamentet en række generelle principper, der kan tjene som referenceramme for de sektorbetænkninger, der senere skal vedtages.
I forlængelse heraf vil jeg gerne som ordfører fremhæve nogle centrale punkter:
For det første begrænser det europæiske landbrug sig ikke til det lille antal landmænd, der kan eksportere uden restitutioner. Nedsættelsen af landbrugspriserne må foregå med større omtanke, og interventionsordningerne for oksekød og olivenolie må fastholdes, i modsætning til, hvad der foreslås fra Kommissionens side.
For det andet må denne reform af den fælles landbrugspolitik ikke begrænse sig til nedsættelse af de garanterede mindstepriser og den dermed forbundne produktionsafhængige udligningsstøtte. Kommissionens forslag i den henseende må ændres, eftersom de hviler på en fundamental analysefejl. Denne fejl består i, at man går ud fra det princip, at alle landmænd er stillet ens med hensyn til at klare de stød udefra, der følger af GATT, hvilket ikke svarer til virkeligheden. Vi ved jo alle, at de mindre specialiserede landbrug, de fjernere beliggende, de mindre produktive og generelt de landbrug, der ligger i ugunstigt stillede områder, i bjergegne, i områder præget af tørke og i de arktiske egne, som udgangspunkt er væsentlig ringere stillet og bliver de første ofre for globaliseringen af landbrugsmarkederne, hvis den fælles landbrugspolitik ikke tilbyder dem de nødvendige minimumsbetingelser for deres overlevelse.
For det tredje: Det kan derfor retfærdiggøres, at der sker en styrkelse af den horisontale støtte og den støtte, der er knyttet til jorden, miljøet og skovene, til diversificering af produktionsmønsteret i de områder, der er mest afhængige af landbruget, til kvalitetsforbedring og til fremme af regionale produkter, til plante- og dyresundhed, til beskæftigelse og til de ugunstigt stillede områder. Forslaget til udvikling af landdistrikterne er klart nok, men det burde sikre denne målsætning bedre, hvad det imidlertid langt fra gør, når man ser på de beskedne bevillinger, der er afsat. På udmærket vis benævner Kommissionen sin politik til udvikling af landdistrikterne den »anden søjle«. Men vi får dog ikke en søjle; vi får måske en lille støttepille eller en stok, hvis Kommissionen ikke afgørende ændrer på sin støttepolitik.
For det fjerde: Kommissionens forslag om at finansiere politikken til udvikling gennem landbrugsretningslinjen mener jeg er rigtigt, eftersom dét vil gøre det muligt at styrke den indre sammenhæng i den fælles landbrugspolitik og undgå dobbeltheden i kriterier og løsninger for forskellige typer landmænd. Af denne grund burde landbrugsretningslinjen også finansiere denne komponent i regioner omfattet af mål 1.
For det femte: Selvom det ikke er udvidelsen, det drejer sig om, må vi tage hensyn til landmændenes berettigede ængstelse og frygt i betragtning de mange reformer og tilpasninger, som de har været udsat for, og de mange følger, som GATT har både nu og i fremtiden. Af den årsag, men også af hensyn til klarhed og gennemskuelighed, mener jeg, at finansieringen af alle førtiltrædelsesforanstaltninger, hvad enten de vedrører landbruget eller ikke, burde opføres i et særligt udgiftsområde, uden for den fælles politiks specifikke områder, og først efterfølgende integreres, efterhånden som landene optages.
For det sjette: Selvom hver enkelt af landbrugets produktionssektorer har sine særlige karakteristika, så medfører det forhold, at der kun findes direkte indkomststøtte i sektorer, der før i tiden var omfattet af en høj toldbeskyttelse, stadig flere problemer for den politiske og sociale samhørighed. Faktum er, at visse afgrøder, f. eks. middelhavsafgrøderne, før i tiden aldrig har nydt beskyttelse gennem prisordningerne, og derfor heller ikke nu drager nytte af indkomststøtten.
Det er en uholdbar situation, som vil tvinge Den Europæiske Union til i fremtiden at tænke i støtteordninger, der er baseret på andre faktorer end kompenserende prisstøtte. Hvis der ikke sker en sådan ændring i fremtiden, kommer vi til at skabe en slags apartheid på landbrugsområdet, med nogle afgrøder, der har ret til direkte støtte, og andre, der er udelukket fra denne ret.
For det syvende: Det er afgørende, at den fælles landbrugspolitik i Amsterdam-traktatens ånd bidrager til Den Europæiske Unions økonomiske og sociale samhørighed ved at sikre en grundlæggende ligestilling for de forskellige produktioner, områder og landmænd, således som i øvrigt også landbrugsministrenes erklæring og selve topmødet i december har givet udtryk for.
Til sidst, og for det ottende, er det vigtigt at understrege, at Kommissionen tager de kommende forhandlinger om GATT's fremtid meget alvorligt. Det er i dag en kendsgerning, at Europa er i en enestående situation på grund af alsidigheden i dets landbrug og det forhold, at dette er baseret på familiebedrifter. Disses gennemsnitsstørrelse på 18 hektar kan ikke sammenlignes med en gennemsnitsstørrelse på flere hundrede hektar hos de vigtigste konkurrenter på verdensmarkedet. Vi kan ikke sammenligne det, der ikke lader sig sammenligne, og vi skal heller ikke falde i den fælde at lade os lede af de andres interesser. Derudover må regelrne for fair handel respektere forhold, der er så vigtige som forbrugerhensyn, en god holdning til miljøet og respekt for menneskerettighederne og de grundlæggende frihedsrettigheder.
Afslutningsvis opfordrer jeg Kommissionen til at tage disse vejledende principper i betragtning, som jeg her foreslår, og jeg håber, at Parlamentet bifalder det. Hvis det kommer til at ske, får vi langt om længe en afbalanceret fælles landbrugspolitik, der kan give landmændene rimelige omstændigheder i fremtiden.

Cunningham
Fru formand, mine damer og herrer, reformen af den fælles landbrugspolitik er et nøgleelement i Agenda 2000. Må jeg vedrørende dette emne begynde med at understrege den helt afgørende nødvendighed af at opbygge en åben og konstruktiv dialog mellem Rådet og Parlamentet om disse spørgsmål. En sådan dialog, der finder sted inden for traktaternes rammer, kan kun gavne alle involverede. Den kan kun være til fælles bedste. Den vil gøre det muligt for de to institutioner at samarbejde, så de begge bliver opmuntret til fuldt ud at spille den rolle, der tilkommer dem i beslutningsprocessen.
Vedrørende reformen af den fælles landbrugspolitik, har Rådet (landbrug) allerede gjort en god begyndelse, nu da Kommissionens forslag er blevet forelagt for et særligt møde i Rådet (landbrug) den 31. marts. Rådet har erkendt behovet for reformer for at fastlægge en klar retning for udviklingen af Europas landbrug. Det skyldes ikke mindst den kommende udvidelse af Unionen, at vi har brug for dette. Dertil kommer de udfordringer, som de kommende WTO-forhandlinger frembyder.
Lad mig være helt klar på dette punkt. Vi har ingen andre muligheder end at lægge planer for fremtiden nu om at møde disse udfordringer, som vi ved, vi vil blive stillet over for. Vi er allerede begyndt på denne vigtige proces. Rådet har udpeget adskillige nøgleområder, som det er nødvendigt at tage fat på under næste fase af forhandlingerne om Kommissionens forslag. Disse inkluderer behovet for nedskæringer af støttepriserne i passende omfang samt den tidsplan, hvorefter sådanne nedskæringer skal nås, hvordan man passende kan kompensere for sådanne nedskæringer, de betingelser, hvorefter medlemsstaterne kan udøve deres eget skøn med hensyn til støtte på landbrugsområdet, den kommende rolle af produktionsbegrænsninger, såsom mælkekvoter under en reformeret fælles landbrugspolitik, og en passende balance mellem produktionssektorerne, producenterne og regionerne inden for Unionen.
Endelig er der spørgsmålet om udvikling af økonomien i landdistrikterne og beskyttelse af miljøet på landet, herunder et multifunktionelt landbrug. Rådet har ud over at tage fat på nødvendigheden af reformer for enkelte varer hilst Kommissionens forslag om at tage fat på de videre problemer, som man har i landdistrikterne i hele Unionen, velkommen. Landbruget er faktisk et vigtigt element i Europas landdistrikter, men det er kun et element, og vi må se på, hvad der kan gøres på europæisk plan for landdistrikterne som helhed. Rådet har derfor fastlagt en klar ramme for næste fase af forhandlingerne om Kommissionens forslag.
Disse afgørende spørgsmål bliver i øjeblikket stillet til regeringsoverhovederne i Cardiff, samtidig med at vi mødes for at drøfte dem her i Parlamentet. I de uger, der er tilbage af Det Forenede Kongeriges formandskab, vil det detaljerede arbejde gå videre og derefter fortsætte under vores østrigske kollegers formandskab. Nøglen til succes vil være effektivt at afbalancere Unionens forbrugeres interesser og producenternes samt miljøets behov, når det gælder at fremme en bæredygtig og alsidig struktur for europæisk landbrug. Denne struktur skal være robust nok til at møde de udfordringer, jeg har illustreret, og til at konkurrere effektivt på verdensplan.

Colom i Naval
Fru formand, jeg vil skynde mig at sige, at Budgetudvalget i det store hele går ind for den reform, som hr. Cunha har forelagt.
Vi ville selvfølgelig foretrække, at navnlig vores ændringsforslag blev accepteret, men der er i realiteten ikke så mange modsætninger. Jeg synes oven i købet, at der især er tale om overensstemmelser.
Men for Budgetudvalget er der et grundlæggende spørgsmål til alt det, hr. Cunha planlægger: Er der penge eller ej?
I afsnit 36 opfordres der til at øge bevillingerne, og vi i Budgetudvalget må helt ærligt sige, at vi mener, det er forhastet, og jeg vil understrege forhastet; vi siger ikke noget om, at det ikke er rimeligt, men vi siger, at det i øjeblikket er forhastet.
Vi opfordrer derfor til, at der i decemberbeslutningen indføjes en revisionsklausul vedrørende de finansielle perspektiver for eventuelt at opfylde dette øgede behov, hvis det opstår.
Vi mener, som hr. Cunha så rigtigt sagde, at hovedformålet med reformen af den fælles landbrugspolitik eller den fælles politik for landbruget og landbrugsdistrikterne ikke er at spare men at forbedre denne politik.
Sandheden er, at der siden 1988 er foretaget en systematisk opsparing - mellem loftet for den første kategori og landbrugsbudgettet - af en størrelsesorden på mellem ECU 1 og 1, 5 milliarder om året. Budgettet har tilmed altid oversteget de faktiske udgifter. Derfor denne tanke.
Men jeg garanterer Dem for, at hvis der opstod problemer, ville vi støtte Landbrugsudvalget i at opnå den tillægsbevilling.
I afsnit 57 mener Landbrugsudvalget, at udvidelsesudgifterne skal være uden for landbrugsretningslinjen, men det modsiger efter vores mening det, vi sagde i december: at landbrugsudgifterne forud for tiltrædelsen og ved udvidelsen skal dækkes af landbrugsretningslinjen. Dermed mener vi, at EUGFL og landbrugspolitikken i realiteten skal være en fond inden for samhørighedspolitikken og ikke, som det er blevet sagt, en antistrukturel fond.

Pinel
Fru formand, kære kolleger, jeg spørger mig selv, om det er relevant at have ordførere for udtalelse, når Rådet udtaler sig uden at have hørt disse ordførere. Jeg vil dog alligevel fremlægge udtalelsen fra Udvalget om Regionalpolitik.
Revisionen af den fælles landbrugspolitik, der foreslås i Agenda 2000, giver anledning til en lang række spørgsmål og bekymringer. Mange frygter, at denne reform vil gå ud over landdistrikterne. Det er således mere end det ellers nok så vigtige landbrug, der står på spil. Udfordringen består i at opnå en afbalanceret fysisk planlægning, hvormed man undgår en afvandring af landdistrikterne og den katastrofale ørkendannelse af hele områder og vækst i allerede overbefolkede byområder, som sluger flere og flere fællesskabsmidler.
Den store betydning, som landdistrikternes udvikling har for en afbalanceret fysisk planlægning og for en bevarelse af både naturarv og kulturarv, samt fiskeriets særlige beskaffenhed og behovet for finansiering af den fælles markedsordning for fiskeri, kræver, at der inden for rammerne af mål 2 oprettes et uafhængigt og specifikt undermål, der udelukkende skal vedrøre landdistrikterne og de distrikter, der er afhængige af fiskeriet.
At man i den nye EUGFL-forordning sammenfatter alle foranstaltninger med sigte på udvikling af landdistrikterne kan være en interessant foranstaltning, såfremt EUGFL fortsat kun finansierer aktiviteter, der er direkte forbundet med landbruget, samt de distrikter, der er afhængige af fiskeriet, og som vi ikke må glemme. Det er ligeledes nødvendigt, at Kommissionen fremsætter konkrete forslag med henblik på at knytte landbruget til regionen: lokale produkter, mærkning osv. Ud over en forbedring af kvaliteten vil dette bidrage til at beskytte sig mod illoyal konkurrence fra lande med lave lønninger og uden social sikring. Vores ambition skal være at give de små landbrugsbedrifter og håndværkervirksomheder mulighed for at udvikle sig harmonisk alt imens man fremmer de aktiviteter, der supplerer landbrugserhvervet, f.eks. landboturisme og direkte salg af produkter fra bedrifterne.
Vi vil således give os selv midlerne til at puste nyt liv i vores landdistrikter, der trues af ørkendannelse, og til at bevare et dynamisk landbrugsmiljø i alle de femten medlemsstater, hvilket er i overensstemmelse med det netop overståede topmøde i Luxembourg. Det kræver, at man fortsætter de bestræbelser, der allerede har fundet sted inden for rammerne af det nuværende mål 5a, for at opfordre til investeringer og etablering af unge landmænd og unge fiskere, men også for at støtte forarbejdningen og markedsføringen af landbrugs- og skovbrugsprodukter og for at fremme udviklingen i bjergområderne.
Dette var således nogle af de bekymringer, som Udvalget om Regionalpolitik gjorde sig, og som hr. Cunha og Landbrugsudvalget gerne har villet integrere i deres betænkning. Det takker vi for.

Formanden
Tak, hr. Pinel. De spørger om meningen med debatten, når rådsformandskabet ... Hører De efter? De hører ikke efter! Så behøvede jeg egentlig heller ikke at sige det, men jeg ville gøre opmærksom på, at Kommissionen, hr. Pinel, får ordet ved debattens afslutning.

Souchet
Fru formand, Fiskeriudvalget har enstemmigt vedtaget de konklusioner, som jeg fremsatte i min udtalelse til Landbrugsudvalget. Sidstnævnte udvalg har bekræftet disse konklusioner. Jeg har dog på vegne af min gruppe fremsat to ændringsforslag, hvormed konklusionerne i min udtalelse føres ajour ud fra de første forslag fra Kommissionen.
Som det er tilfældet med forslagene vedrørende landdistrikternes udvikling, er det også nødvendigt at udarbejde en specifik horisontal forordning for fiskeri og akvakultur samt at integrere samtlige bestemmelser fra det tidligere mål 5a.
Det ville ikke give nogen mening at have en fælles fiskeripolitik, der ikke gælder alle medlemsstaternes territorium, og som udelukker de områder, der ikke er støtteberettiget i henhold til mål 1 og 2. Hvis de nuværende forslag fra Kommissionen skulle finde anvendelse, ville den fælles fiskeripolitik kun være en samling tekniske krav, der stilles til vores fiskere, og en politik til destruktion af skibe. Denne uheldige udvikling ville således tilfredsstille de personer, der udelukkende anser den fælles fiskeripolitik for at være en midlertidig ordning, en simpel forløber for en fuldstændig liberalisering af denne sektor, og dette når man tænker på, at formålet med og begrundelsen for denne fælles politik var at støtte fiskerisektoren i alle de medlemsstater, hvor der er kystområder.
Fiskeriudvalget anmoder derfor Kommissionen om hurtigst muligt at fremsætte denne horisontale forordning for fiskeriet, som ligesom udviklingen af landdistrikterne skal finansieres gennem EUGFL og indgå i budgettet under landbrugsretningslinjen.
De bevillinger, som er nødvendige for fiskerisektoren, er af begrænset omfang, men har stor betydning, hvad enten det er i haveller kystregionerne, som er meget sårbare, eller i landdistrikterne, der er berørt af den kontinentale akvakultur.
Vi blev alle meget chokerede over at se, at ordet "fiskeri« helt var udeladt i den første udgave af Kommissionens meddelelse Agenda 2000, som om Den Europæiske Union ikke havde nogen kyster. Bevidst om sin fejl har Kommissionen nu fremsat et forslag, hvor de områder, der er afhængige af fiskeriet, integreres i det nye mål 2. Dette skridt i den rigtige retning er dog utilstrækkeligt, eftersom samtlige fiskere i EU opererer i fælles områder, og det ville være fuldstændigt utilladeligt, hvis støtteprocenten inden for den fælles fiskeripolitik varierer fra 0 til 75 % afhængigt af skibenes hjemstedshavn.

Fantuzzi
Fru formand, jeg vil gerne lykønske vores kollega Cunha for det udmærkede arbejde, han har udført, og som vil være nyttigt for de næste etaper. Måske kunne man dog have forsøgt i højere grad at arbejde hen imod et klarere og mere effektivt kompromis, da der er for mange punkter i dette forslag til beslutning. Dette gør det også nødvendigt med nogle strengere regler for Parlamentets arbejde, så man undgår alenlange dokumenter, hvor nogle få gode ting drukner i et hav af gentagelser og selvfølgeligheder. Desuden kan jeg ikke se, hvordan det skulle gøre det mere overskueligt for os.
Selvom formålet med denne initiativbetænkning er at være udgangspunkt for betænkningerne om Agenda 2000's sektorielle aspekter, så afhænger dens succes dog ikke kun af den glimrende ordfører, hr. Cunha, men også i høj grad af vores kommende arbejde. Det vil vise sig, om vi alle forstår at gå ud fra denne tekst og bevæge os i retning af et fornuftigt forslag til reformen af den fælles landbrugspolitik. Hr. Cunningham, de første signaler fra drøftelserne i Ministerrådet giver ikke de bedste forhåbninger. I disse dage, hvor man ikke taler om andet end VM i fodbold, kunne man sige, at de på banen forsøger at trække tiden ud. De er enige om de flotte definitioner, f.eks. for den europæiske landbrugsmodel, multifunktionaliteten, konkurrenceevnen og udviklingen af landdistrikterne, men lige så snart de går væk fra alle de flotte ord og over til konkrete handlinger, bliver de stærkt uenige, og det hele kommer til at dreje sig om de enkeltes interesser, som risikerer at udarte sig til en omfattende "indkøbsliste«.
Vi socialdemokrater mener, at der er to risici. Den første er, at hele debatten bliver centreret om markedspolitiske prisgarantier og deres altoverskyggende vigtighed. Landdistriktspolitikken ville så forblive det svage led i den fælles landbrugspolitik, og det på trods af Cork-konferencen og kommissærernes forpligtelser. Som vi sagde på en konference i november sidste år, er det derimod landbrugets strukturpolitik, der i stadig højere grad bør få rollen som nøglepolitik, og som skal være rettet mod landområder, kvalitet og investeringer i de forskellige sektorer. Hvis markedet hele tiden bliver vigtigere, og den traditionelle beskyttelse hele tiden bliver mindre vigtig, så er den markedspolitik, der skal lægges vægt på i fremtiden, struktur- og landdistriktspolitikken.
Den anden risiko er, at hele problematikken med den horisontale tilrettelæggelse af den fælles landbrugspolitik - modulering, fastsættelse af et loft, cross compliance - ender med at blive en forspildt chance. Her i en tid, hvor subsidiariteten er mere på mode end nogensinde, mener vi, at det ville være en fejltagelse at overlade disse så vigtige spørgsmål totalt til medlemsstaterne. Det ville være et valg, som man kunne tro var meget modigt, men som efter min mening i virkeligheden vidner om Kommissionens manglende mod til at træffe nogle beslutninger på europæisk plan, der er i overensstemmelse med det, der er blevet sagt flere gange, og med det, som offentligheden beder os om. Denne bliver nemlig hele tiden mere opmærksom på, hvad der foregår i den fælles landbrugspolitiks sorte kasse.

Goepel
Fru formand, blot to bemærkninger til Cunha-betænkningen. For det første: det er en god betænkning. Hvorfor? Det er lykkedes hr. Cunha at finde frem til en fornuftig symbiose mellem gruppernes allerede eksisterende positionspapirer og fremtidige betænkninger om produktionssektorerne inden for rammerne af Agenda 2000. Endvidere har ordføreren rettet sig efter henstillingen fra Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter om ikke at medtage detaljer i betænkningen, hvilket imidlertid ikke har afholdt ham fra - og det med rette - at få udvalgets mening om de centrale punkter i den kommende Agenda 2000 tydeligt frem.
For det andet: Det er nok prissænkningen til gengæld for en mere eller mindre tilstrækkelig kompensation, der spiller hovedrollen i Agenda 2000-drøftelsen, hr. kommissær. Det kan man sige om, hvad man vil, men det skal sikres, at landmanden ikke udelukkende eller hovedsagelig tjener til livets ophold i form af kompensationer, men at han i højere grad end hidtil kan deltage i markedet. Det er netop det punkt, der især optager navnlig de vælgere, som har sendt os til Europa-Parlamentet, og som i stigende grad ikke mere fatter denne finansieringsordning, da de ikke er landmænd.
Men har disse vores vælgere nogen sinde spurgt om, hvorfor de sænkninger af producentpriserne, der blev foretaget f.eks. i forbindelse med MacSharry-reformen i 1992, ikke fik nogen virkning for forbrugeren? Hvorledes vil det nu blive i forbindelse med den kommende Fischler-reform for nu at nævne et andet navn på landbrugsdelen af Agenda 2000? Hr. kommissær, bliver brød billigere? For kornprisen skal nu sænkes med 20 %. Bliver øl billigere? En glæde for alle, som sætter pris på denne drik, hvor kornandelen i dette dejlige produkt ikke er ubetydelig, og prisen på korn sænkes jo! Bliver kød billigere i forbindelse med den planlagte prissænkning med 30 %? Hvordan med smørprisen? Ikke mindst skulle også prisen for blandingsfoder til dyr gå ned. Kan vi forvente det? Skulle det være tilfældet, ville vores vælgere, som ikke kun har med landbrug at gøre, givet omsider vise større forståelse for det europæiske landbrug. Men de skal kunne mærke det på pengepungen, når de køber ind. Så ville det europæiske landbrug være langt mere troværdigt!

Mulder
Fru formand, for det første lykønsker jeg hr. Cunha, der har arbejdet med så stor begejstring på denne betænkning - for at sige det på godt nederlandsk: Vi havde på fornemmelsen, at De følte Dem som en fisk i vandet.
Kommissionen fremfører tre argumenter for Agenda 2000. For det første: Hvis vi ikke gør noget, betyder det på ny overproduktion. For det andet: Vi skal forberede os på de kommende WTO-forhandlinger. For det tredje: Vi skal forberede os på tiltrædelsen af de central- og østeuropæiske lande. For mig og for min gruppe er det tredje punkt langt det mest overbevisende argument. Opretholdelsen af fred og sikkerhed i Europa er en pris værd, og landbrugssektoren må også betale en bestemt pris herfor ligesom alle andre økonomiske sektorer. Min gruppe støtter derfor i princippet forslagene til Agenda 2000.
Priserne i Øst- og Vesteuropa skal efterhånden nærme sig hinanden, og det betyder, at priserne i vores del af Europa skal falde. Vi finder, at dette prisfald skal kompenseres, også for bestemte produkter, i modsætning til Cunha-betænkningen, som f.eks. mælk. Endvidere, og det er en anden politik, skal der føres en aktiv politik for landdistrikterne. Det er, mener jeg, ikke kontroversielt, og det støtter vi også.
Så er der også noget andet end kompensationen for prisfaldet: Vi finder, at forslagene til Agenda 2000 i høj grad mangler udvikling af nye markeder. Der kan gøres meget mere for at udvikle kvaliteten af landbrugsprodukterne. Hvordan kan forbrugerne let se dette? Jeg håber senere på året at fremsætte konkrete forslag herom i Parlamentet.
Endvidere savner jeg i forslagene til Agenda 2000 forslag vedrørende agrifikation. Det er kun effektivt, hvis Kommissionen fører en effektiv politik ved at gøre brugen af bestemte produkter obligatorisk. Ingen subsidier, ikke alt for mange subsidier, men ganske enkelt sige: At et bestemt produkt kommer fra landbrugssektoren, er godt for miljøet, og derfor skal vi obligatorisk anvende det i store mængder. Det er et effektivt nyt marked for landbrugsprodukter. Det vil jeg gerne anbefale.

Rosado Fernandes
Fru formand, hr. kommissær, jeg vil gerne ønske hr. Arlindo Cunha tillykke med det arbejde, som han har udført, som resultat af hans erfaring som portugisisk landbrugsminister og som formand for landbrugsministrenes råd i forgangne tider, dengang man skulle implementere McSharys reform.
Det er indlysende, at vi befinder os i en fase, hvor Europa efter at have været stolt af den datter, som det havde skabt, den fælles landbrugspolitik, nu anser hende for uægte. Faktum er, at de angreb, som fortet - Europa - har været udsat for på verdensscenen fra amerikansk side, fra Keynes-gruppen og fra alle de grupper, hvis historiske omstændigheder er meget anderledes end vores, herunder sågar også fra Storbritannien, naturligvis har fået Europa til at skamme sig over den fælles landbrugspolitik, som det har lavet og nu anser for en uægte datter af sin intelligens.
Det er den situation, som vi står i, og det er den situation, som hr. Cunhas betænkning i det mindste forsøger at udbedre. Den lægger vægt på de unge landmænd, den lægger vægt på jorden og på de forskelle i frugtbarhed og klima, der er i hele Europa, den lægger vægt på det, som ingen lægger vægt på; imidlertid lægger den meget vægt på begrebet »udvikling af landdistrikter«, hvad jeg ikke ville gøre i dét omfang, fordi jeg ved, at det nærmer sig utopi at ville have en udvikling af landdistrikterne, der kun er baseret på landbrug. Udviklingen af landdistrikterne må foregå sammen med service og industri - det er min erfaring i Portugal - og jeg har selvfølgelig aldrig set, at landbrug var nok til at udvikle nogen region overhovedet. Lad os bare være ærlige!
Jeg er også glad for, at han hele tiden har haft øje for GATT. Men jeg så gerne, at Kommissionen i det mindste gav sig til at tænke. Med prisfaldet, hinsides den grønne og den blå kasse, hvad er det så for en sort kasse, som man vil putte de landmænd, der bliver til overs i Europa, ned i? Jeg vil gerne vide, hvor mange det er.

Jové Peres
Fru formand, først vil jeg takke hr. Cunha for den fremragende betænkning, han har lavet.
Denne betænkning kan ikke være andet end en første tilnærmelse til de reformer, der er indeholdt i Agenda 2000. Alligevel har den en anden meget vigtig værdi, fordi der er blevet udført et stykke arbejde, som Kommissionen burde have gjort, eftersom Kommissionen sidder inde med retten til at foreslå lovinitiativer.
Før der i betænkningen af Cunha tages fat på principperne i Agenda 2000, foretages der en analyse af manglerne ved reformen af den fælles landbrugspolitik i 1992. Når man vil tage fat på en ny reform af den fælles landbrugspolitik, er det nødvendigt forinden at analysere manglerne ved den forrige. Alligevel har Kommissionen ikke gjort det. Efter min mening er dette en af Cunha-betænkningens store værdier.
Nå man vil gå i dybden med principperne i reformen fra 1992, kan ingen institution tillade sig at se bort fra deres i mange tilfælde negative virkninger. Man kan ikke ignorere det store antal landbrug, der er forsvundet, og dettes indvirkning på landbrugssamfundets sociale struktur og den fysiske planlægning. Man kan ikke ignorere den store nedgang i beskæftigelsen i landbruget især ikke, når man fremkommer med politiske erklæringer, der gør jobskabelse til en politisk målsætning i Den Europæiske Union.
Man kan heller ikke se bort fra, at reformen fra 1992 har øget den uligevægt, der var i den fælles landbrugspolitik. Støtten er blevet koncentreret yderligere om nogle få landmænd, budgettet er i højere grad blevet koncentreret om oprettelsen af et lille antal fælles markedsordninger, hvorimod der er blevet afsat færre midler til produktionerne i Middelhavsområdet, og der er gennemført beslutninger, der i praksis er ensbetydende med deres nedlæggelse.
Hvis betænkningen af Cunha var stoppet her, havde det allerede været nok. Dens bidrag er et politisk signal om, at man med Agenda 2000 leger med ilden. Den Europæiske Union må forstå, at den er ved at gå i den gale retning. Hvis vi til dette lægger tillægsforslagene til strukturpolitikken med EUGFL-garantis nye rolle i de rige regioner, står vi over for et tab af geografisk koncentration og et tab af samhørighed i landdistrikterne.
Det er derfor nødvendigt at takke hr. Cunha en gang til for de anstrengelser, han har gjort sig, og det er også nødvendigt, at andre institutioner forstår, at den europæiske integration hverken kan gennemføres med abstrakte formuleringer eller med eksperimenter.
Den Europæiske Union burde også vise sin sande styrke inden for Verdenshandelsorganisationen, hvor den de fleste gange har indtaget en passiv holdning og har fraveget sine egne principper.

Graefe zu Baringdorf
Fru formand, hr. Cunha har fremlagt en god betænkning. Min gruppe vil støtte den. Han har gjort det klart, at interventionssystemet tidligere har ført til store forskelle og uretfærdigheder blandt producenterne, landene og regionerne, og at det tillige har haft en ødelæggende virkning på arbejdspladserne og levnedsmidlernes kvalitet. En prissænkningspolitik, hr. Fischler - det har jeg allerede sagt tidligere - inden for interventionsordningen medfører, at bedrifter må give op, den betyder døden for bedrifter og regioner, som er følsomme i deres produktion og ikke er blandt de gunstigt stillede. Her skal der foretages et radikalt snit. Vi skal ud af interventionssystemet og i stedet sørge for en integreret udvikling af landdistrikterne, således som det er tænkt i anden søjle i Agenda 2000.
At tilbyde en strukturpolitik horisontalt her er bydende nødvendigt, fordi vi i mange egne ikke kan klare en prissænkningspolitik eller at opgive interventionsordningen, uden at de regionale markeder styrkes. Det ville føre til yderligere nedbrydning af arbejdspladser. Derfor er det tvingende nødvendigt, at vi når frem til at konkurrere på kvaliteten, hr. Fischler, også for produktionen på verdensmarkedet. Den, der ønsker at producere til verdensmarkedet, kan gøre det, men det skal ske uden statsstøtte! Det ville føre til, at priserne på verdensmarkedet retter sig, og at mange landmænd i den tredje verden igen får en chance for at sikre deres eksistens ved at producere levnedsmidler til deres egne lande og regioner. Hvis vi fortsætter med at dumpe med milliardbeløb, ødelægges denne udvikling for altid, og der vil ske mange sociale og økologiske ødelæggelser.
Lige et par ord om beskyttelse udadtil. Også det bekræftes af grupperne som helhed, og jeg håber, at Kommissionen fastholder sin linje og også tager hånd om den regionale udvikling i EU ved at sørge for beskyttelse mod social og økologisk dumping udefra. Det ville endvidere være et bidrag til at stabilisere situationen på verdensmarkedet, hvilket igen kommer de svageste lande i landbrugsproduktionen til gode.

Barthet-Mayer
Fru formand, hr. kommissær, kære kolleger, hvem vil kunne bestride, at vores landbrug skal være i stand til at deltage i udviklingen af det globale marked, samtidig med at det forberedes til udvidelsen og det næste WTO? Hvem vil kunne bestride, at det er nødvendigt med en bedre fordeling af støtten, samtidig med at man tager højde for landbrugets multifunktionelle karakter? Der klappes ad de hensigter, som Kommissionen giver udtryk for, men man ser med ængstelse på de løsninger, der foreslås, og som for det meste bygger på en såkaldt uundgåelig tendens mod en større liberalisering af handelen med et deraf følgende generelt prisfald og med udviklingen af råstoffer på det globale marked som eneste horisont.
Det europæiske landbrugs konkurrenceevne kan ikke måles ud fra denne parameter alene. Lige så meget som ved hjælp af reducerede priser vil man i kraft af produkternes kvalitet, forarbejdning og tilpasning til den internationale efterspørgsel og i kraft af dynamiske handelspolitikker kunne give vores eksportpotentiale et skub i den rigtige retning. Vi har ikke brug for mindre budgetpolitik, men "bedre budgetpolitik«. Vi har brug for budgetmæssig nytænkning med henblik på at støtte den europæiske landbrugsmodel, som hr. Cunha så udmærket har defineret i sin betænkning, og som forener landbrugets nødvendige økonomiske dimension med kravene i forbindelse med forbrugernes sikkerhed, produkternes kvalitet, miljøet, den fysiske planlægning, landdistrikternes udvikling og etableringen af de unge.
Det er denne model, der skal inspirere til en styrket fælles landbrugspolitik - uden at åbne døren for en renationalisering af landbruget - ved at integrere fællesskabspræferencen og uden at glemme, at vi har underskud med hensyn til visse produktioner, f.eks. de olieholdige proteinafgrøder, citrusfrugter, fisk og træ. Vi må ikke gøre tingene i den omvendte rækkefølge, og vi må ikke tro, at slaget er tabt på forhånd.
Vi vil over for kravene fra WTO være meget stærkere til at forhandle om den fælles landbrugspolitik, hvis denne fælles landbrugspolitik på forhånd var ændret ud fra vores målsætninger. Vi må ikke undervurdere det, som er på spil. Bag reformen af den fælles landbrugspolitik og Agenda 2000 skal vi foretage et samfundsvalg. Det er os politikere, der skal tage ansvaret, og jeg takker hr. Cunha for at have erindret os om dette.

des Places
Fru formand, kære kolleger, da jeg var ordfører for Kommissionens meddelelse om Agenda 2000, anmodede jeg Landbrugsudvalget om at udarbejde en initiativbetænkning om reformen af den fælles landbrugspolitik, og jeg glæder mig over, at dette arbejde blev betroet vores ven og kollega Cunha.
Agenda 2000 foreslår således inden for nogle meget snævre budgetrammer en reform af de to vigtigste politikker, nemlig den fælles landbrugspolitik og strukturpolitikken. Jeg lagde den gang meget mærke til, at Kommissionen havde valgt at behandle sine forslag om reform af den fælles landbrugspolitik for store afgrøder, oksekødsproduktion og mælkeproduktion ud fra et udelukkende budgetmæssigt synspunkt. Der blev således ikke taget højde for det europæiske landbrugs særlige karakteristika, og Kommissionen har i sit forsøg på at tilpasse sig en verdensomspændende landbrugsmodel undladt at definere en egentlig europæisk landbrugsmodel, der tager højde for vores særlige beskaffenhed, både hvad angår udvikling af landdistrikter og fysisk planlægning.
Betænkningen af vores kollega Cunha, således som den oprindeligt blev forelagt, var en god betænkning. De mange ændringsforslag, der blev fremsat i Landbrugsudvalget, har gjort teksten meget mindre sammenhængende og nogle gange ideologisk farvet, idet man glemmer, at landbruget også og frem for alt er en økonomisk aktivitet.
Som konklusion, fru formand, vil jeg gerne komme med et eksempel. Hvis man ønsker at bevare det europæiske landbrug, kræver det en tilgang af nye, unge landmænd, og den eneste virkelige politik, der fremmer etableringen af unge landmænd, er en politik, der gør det muligt at tilbyde en økonomisk rentabel aktivitet, som bygger på en synlig landbrugspolitik på mellemlangt sigt. Hvad vil Europa-Kommissionens holdning være, når de kommende WTO-forhandlinger starter i juni 1999? Der er på nuværende tidspunkt ikke defineret nogen offensiv strategi, og reformen af landbrugspolitikken, således som den foreslås af Kommissionen, tager ikke højde for denne internationale frist. For at opveje de faldende priser ønsker Kommissionen tværtimod at give delvise kompensationer til landmændene, samtidig med at man godt er klar over, at denne støtte er begrænset inden for de nuværende GATT-regler, og at vores medborgere ikke vil kunne forstå formålet med disse kompensationer.

Martinez
Fru formand, vi har her til morgen talt om olivenolie, landbrugspriser, tobak osv. I eftermiddag vil vi tale om bananer og meget andet. Takket være hr. Cunhas udmærkede betænkning har vi nu mulighed for at reagere på denne fælles landbrugspolitik af tredje type, som hr. Fischler foreslår. Vi har allerede haft Sicco Mansholts fælles landbrugspolitik, der byggede på priser og indkomster. Resultatet var, at 12 millioner landmænd blev elimineret, hvilket gjorde Sicco Mansholt til marsklandets Pol Pot. Vi har haft den fælles landbrugspolitik 1984-1992 med sine stabiliseringsmekanismer, kvoter, maksimale garantimængder og ... nederlag. Så sent som i aftes fik vi at vide, at kornlagrene var på 14 millioner t. Nu har vi så den tredje reform, der minder lidt om den italienske romanforfatter Lampedusa i Leoparden , hvor alt skal ændres for ikke at ændre på noget. Motiverne for reformen er stadig de samme: I 1992 skulle man forberede sig på GATT, i 1998 skal man forberede sig på WTO. Man har regnet ud, at 21 % af klagerne til WTO vedrører Europa, og at over en tredjedel af klagerne kommer fra USA.
Systemet bygger stadig på de samme grundsten, nemlig malthusianisme og "budgetarisme«. Malthusianisme på grund af prisnedsættelserne, braklægningen, levnedsmidlerne på det globale marked og den meget hårdhændede kirurgi (f.eks. for vinstokkenes vedkommende), og "budgetarisme« på grund af den regnskabsmæssige stramhed og rationeringen, idet denne rationering er så meget mere streng, at førtiltrædelsen og tiltrædelsen nu skal finansieres med et magisk beløb på 1, 25 % af BNP.
Ud over de mere tekniske problemer, som hr. Cunha kommer ind på, det vil sige nonfood-produktionen, at støtten gøres uafhængig af produktionen, produkternes kvalitet, loftet over støtten, sikkerheden osv., skal det egentlige valg i virkeligheden stå mellem to modeller, således som hr. des Places, fru Barthet-Mayer og mange andre har sagt, nemlig den amerikanske eller den europæiske model.
Hvad angår den amerikanske model er nøgleordene "intensiv dyrkning«. I USA er landbruget lig med kemi og heksekunst i form af genetisk modificerede organismer: nitrater, herbicider, pesticider, fungicider og nu de genetisk modificerede organismer. For den europæiske model er nøgleordet "harmoni«. Harmoni på producentniveau, eksport fra familiebedrifterne, harmoni mellem produktioner, både middelhavsafgrøder (tobak, vin, frugter, oliven) og nordiske afgrøder, hvilket giver en meget stor spredning i produktionerne og sikrer forbrugerne en sundhedsmæssig harmoni takket være produkternes kvalitet, områdernes harmoni (bjerge og lavland), æstetisk harmoni, økologisk harmoni og mental harmoni. Hr. minister fra Det Forenede Kongerige, når man har et godt landbrug, har man ingen britiske hooligans i Marseille.
Vi kender naturligvis alle konsekvenserne af den amerikanske model i forhold til vores, nemlig ødelæggelse af jorden, forurening af grundvandet, forurening, kogalskab og fremmedgørelse, fordi Monsanto og Pioneer i den industrielle ejendomsrets navn vil omdanne selv de amerikanske landmænd til arbejdere, der ikke har ret til at efterså.
Hvis vi vil forsvare den europæiske model mod den forældede amerikanske model, må vi derfor først og fremmest beskytte den. Vi må beskytte den ved hjælp af fællesskabspræferencen, der er Europas reaktorkerne. Uden fællesskabspræference, intet Europa. Vi må beskytte den ved at fastholde høje priser, der giver høje indtægter. Vi må beskytte den med en produktion af høj kvalitet og med en merværdi, som kan forsvare både de høje priser og at vi eksporterer vores model. At eksportere vores model er ikke ensbetydende med, at vi bl.a. gennem en fjernelse af koblingen mellem støtte og produktion skal tilpasse os priserne på verdensmarkedet. Det betyder, at vi skal give støtte til eksport ligesom USA selv gør det med FAIR-loven, eftersom man med denne lov fastholder eksportkreditterne, bl.a. til fordel for Ukraine, Ægypten, Rusland og Sydafrika. At beskytte den europæiske model betyder også, hr. kommissær, at den skal forsvares under de internationale forhandlinger. De er europæisk kommissær for landbruget og ikke amerikansk statssekretær for landbruget.

Colino Salamanca
Fru formand, jeg vil også tilslutte mig lykønskningerne til hr. Cunha for det udførte arbejde og især for arbejdets tese. Jeg mener, at hans arbejde klart og tydeligt viser, at Agenda 2000 er et utrolig uafbalanceret dokument. Selvom det er meget klart og meget radikalt på visse områder, specielt hvad angår priserne, er det alligevel meget lidt klart hvad angår ledsageforanstaltningerne. Det er meget radikalt, hvad angår prisnedsættelserne, som der delvis og ikke fuldt ud som tidligere kompenseres for. Det er også meget radikalt på den måde, at det yder ens støtte for alle afgrøder uden at tage hensyn til de enkelte afgrøder, hvilket kan betyde, at solsikken forsvinder.
På disse områder er Kommissionens dokument utrolig klart, utrolig radikalt. Alligevel er der ikke på andre områder den samme beslutsomhed i forslagene. Man får, som det allerede er blevet sagt, indtryk af, at den eneste årsag til denne nye reform er kravene ved de kommende forhandlinger i Verdenshandelsorganisationen.
Men dokumentet siger intet om, hvordan fremtiden ser ud for det europæiske landbrug. Et landbrug, som vi ønsker - det er også blevet sagt flere gange - skal strække sig ud over det europæiske område og udfylde sin miljømæssige og sociale rolle. Der siges intet om behovet for, at den fælles landbrugspolitik skal leve op til kriterierne for økonomisk og social samhørighed, for det behov, vi har, for at kunne garantere en balance mellem produktioner, landmænd og områder, og som et negativt eksempel er det nok at minde om, at en budgetmæssig uligevægt er ensbetydende med en forskellig beskyttelse af produktionerne i syd og de kontinentale produktioner. Og desuden, hvilken rolle ønsker man i virkeligheden, at støtten skal spille? Den horisontale forordning er ikke særlig oplysende ud fra det synspunkt.
Med hensyn til udviklingen af landdistrikterne, mener jeg, at planerne i Agenda 2000 er meget langt fra at svare til de forventninger, der blev stillet på Cork-konferencen. Det lader ikke til, at vi i fremtiden kan regne med en egentlig politik for landdistrikterne, der er virkelig integreret, virkelig relevant for flere sektorer og med en finansieringsramme, der er tilstrækkelig til, at de problemer, som uligevægten i Agenda 2000 repræsenterer, kan afhjælpes.

Sonneveld
Fru formand, vores kollega Cunha havde til opgave at samle en række horisontale problemer i landbrugsforslagene til Agenda 2000 i en betænkning og at give en vurdering på længere sigt heraf. Denne opgave har hun klaret fint, og Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter har endvidere på en række punkter tilføjet vigtige synspunkter. Dette syn på den europæiske landbrugsmodel angiver samtidig rammen for den fremtidige landbrugsintegration af Østeuropa. Den tjener også som en forklaring til borgerne i deres egenskab af forbrugere og skatteydere på, hvorfor der skal føres en sådan landbrugs- og landdistriktpolitik. Men betænkningen er naturligvis global. Den indeholder f.eks. ikke en analyse af, hvilke foranstaltninger der kommer i betragtning for fuld EU-finansiering, og hvilke der skal samfinansieres. Dette horisontale problem skal Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter udarbejde nærmere sammen med Bugetudvalget.
Betænkningen forsøger at skabe ligevægt mellem behovet for konkurrerende landbrug og støtte til områder og grupper, der har et større indtægtsbehov, fordi de mere eller mindre er permanent tilbagestående. Alligevel er begrebet om virksomhedernes rentabilitet måske kommet lidt for meget i baggrunden. Hvis priserne sænkes til under kostprisen for de mest effektive virksomheder, skal kompensationerne for disse virksomheder være i overensstemmelse med deres produktivitet. I modsat fald vil de også forsvinde, og det kan vel ikke være hensigten med den fælles landbrugspolitik. Punktet om mejeripolitikken er derfor ikke formuleret omhyggeligt og kan som sådan ikke accepteres.
Vedrørende spørgsmålet om at koble miljøbetingelserne til direkte betalinger afviser betænkningen Kommissionens forslag om nationale kriterier. Det vil vise sig, at det ikke er muligt at formulere miljøbetingelserne på EU-plan for alle EU-regioner. Praksis vil her tvinge os til at gå i retning af større subsidiaritet. Det giver i øvrigt en bedre garanti for, at EU-landmændene ikke pålægges endnu flere regler og bureaukrati.

Boogerd-Quaak
Fru formand, hr. kommissær, jeg mener, at hr. Cunha har formået at flytte et par grænsepæle, hvilket var hårdt tiltrængt. Han har udvidet og uddybet debatten, og det skal vi bygge videre på, fordi jeg ellers er bange for, at vi ikke kan klare de kommende WTO-forhandlinger. Efter min mening skal man ved de kommende WTO-forhandlinger ikke tale om produktmængde sammenkoblet med prisstøtten, men om ting som fødevarekvalitet, miljøkrav og sociale kriterier. Jeg har med glæde læst, at hr. Cunha foreslår, at vi på sigt skal væk fra sammenkoblingen af støtten og produktionen. I den forbindelse vil jeg henlede kommissærens opmærksomhed på Buckwell-rapporten, som De utvivlsomt kender, der indeholder en række interessante forslag om at gå over til adskilt støtte. Måske har denne rapport krav på mere interesse fra DG landbrug, end den har fået hidtil.
Fru formand, jeg tror, at amerikanerne med deres FAIR-Act faktisk kommer til at erobre en større del af verdensmarkedet, og at vi med vores system endnu ikke er kommet så langt. De yder også en form for støtte. Det er således nødvendigt, at der tænkes mere kreativt over dette aspekt.
Til sidst, fru formand, vil jeg komme ind på udviklingen i landdistrikterne. De demografiske data viser, at landbefolkningen stadigvæk trækker ind til byerne i store dele af Europa. Det vil vi ikke være i stand til at standse udelukkende med landbrugspolitik. Det kræver en bredere landdistriktpolitik og også midler til at udvikle denne bredere politik. Af den grund ser jeg gerne, at de forslag, der i sin tid blev udarbejdet i Cork, også får konkret virkning.

Hyland
Fru formand, jeg vil gerne komplimentere hr. Cunha. Han har fremlagt en meget objektiv betænkning. Alle vi her i Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter sætter stor pris på hans arbejde.
Det forslag, som Kommissionen for nylig har udsendt om reform af den fælles landbrugspolitik, må virkelig ændres meget fra et irsk perspektiv. Medmindre forslagene bliver ændret meget, vil mange marginaliserede irske landbrugere komme under pres, og nogle vil måske ikke overleve. En sådan udvikling vil have alvorlige konsekvenser for den socioøkonomiske infrastruktur i landdistrikterne. Kommissionens forslag vil, som de står nu, have en række skadelige virkninger for irsk landbrug, hvis de bliver gennemført fuldt ud.
For det første med hensyn til diskriminationen i fordelingen af mælkekvoterne, så har Irland et meget legitimt krav på yderligere kvoter. De forslag, der ikke giver fuld kompensation, vil have ødelæggende virkninger for den irske oksekødssektor. I Irland repræsenterer oksekød og mælk, som enhver ved, 71 % af vores samlede landbrugsproduktion. Forslagene vil, sådan som de står, føre til en indkomstreduktion for de irske landbrugere, destabilisere familiebrugenes struktur, modvirke, at unge mennesker vælger landbruget som erhverv, og føre til fortsat affolkning af landdistrikterne.
Vi må huske, at landbruget er næsten tre gange så vigtigt for den irske økonomi som for hele EU. I 1997 indbragte den fælles landbrugspolitik EIP 5, 1 milliarder til den irske økonomi. Inden for rammerne af Agenda 2000-forslagene kan prisnedsættelser kun støttes, hvis de ledsages af fuld kompensation til landbrugerne, så det modvirker de foreslåede prissænkninger. De direkte betalinger, som Kommissionen stiller forslag om, er ikke tilstrækkelige, og det må vi tage fat på, før vi kan erklære os enige.
Afslutningsvis er reformforslagene om den fælles landbrugspolitik uacceptable for Irland, fordi de ikke er afbalancerede eller beskytter irsk landbrugs interesser, og de støtter heller ikke udviklingen på landet.

Querbes
Fru formand, Europa-Parlamentet kan ved at vedtage hr. Cunhas udmærkede betænkning, hvilket jeg anbefaler, give sin mening til kende om reformen af den fælles landbrugspolitik, men det har samtidig mulighed for at videreføre landmændenes og landdistrikternes modstand mod Kommissionens projekt.
Hr. kommissær, Kommissionen har ikke villet tage ved lære af reformen fra 1992, som forværrede beskæftigelsessituationen inden for landbruget og i landdistrikterne, som forværrede den uretfærdige fordeling af fællesskabsmidler, som fastholdt landbrugsindkomsterne på 60 % af samfundets gennemsnitsindkomst, og som har skabt ubalance i områderne. Endnu værre er det, at Kommissionen fortsat lukker sig inde i dogmen om prisfald og øget produktivitet, der truer beskæftigelsen, den sociale balance, den økologiske balance, balancen inden for områderne, og som truer levnedsmidlernes uafhængighed og kvalitet.
Det europæiske landbrug og det europæiske samfund har, som ordføreren understreger det, tværtimod behov for en reform af den fælles landbrugspolitik, der udgør et virkelig alternativt projekt, som medfører en grundlæggende ændring af en række bestemmelser, som styrker den europæiske landbrugsmodel, og som giver en ambition om at tage de nye menneskelige udfordringer op inden for beskæftigelse, levnedsmidler, energi, miljø og vandforsyning. Hvordan kan vi opnå dette? Hvilke værktøjer skal vi bruge?
Ordføreren gør med rette opmærksom på, at pris- og markedspolitikken skal bygge på de tre traditionelle grundpiller, herunder fællesskabspræferencen. Han kommer også med forslag til fremtiden, nemlig et forslag om landbrugsindtægternes sammensætning, som først og fremmest skal sikres ved hjælp af produktion og salg af landbrugsprodukter. Herefter gennem priser i stedet for præmier. Han stiller spørgsmålet om maksimale grænser for og beregning af støtte ud fra kriterier, der fremmer beskæftigelsen, og som med samme formål fremmer en bedre balance mellem middelshavsafgrøder og nordiske afgrøder. Han foreslår, at der ved fastsættelsen af internationale handelsaftaler skal indgå bestemmelser om produktionsomkostninger, miljø, sociale forhold og arbejdsmarkedsforhold. Han stiller endog spørgsmålet om princippet om undtagelsesbestemmelser for landbruget, som skal sætte grænserne for globaliseringen i denne sektor.
Denne betænkning giver uden tvivl plads til debat og alternative løsningsforslag til Kommissionens forslag. De europæiske landmænd og befolkninger vil kunne nikke genkendende til disse, og Rådet skal lade sig inspirere deraf.

Nicholson
Fru formand, jeg vil gerne føje min tak til hr. Cunhas og komplimentere ham for en særdeles udmærket betænkning. Den viser uden nogen solm helst tvivl, at Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter, som undertiden bliver udsat for voldsom kritik fra medlemmer af Budgetudvalget og andre, af og til kan fremlægge meget konstruktive betænkninger.
Som vi alle ved, ser betænkningen frem mod udvidelsen af Den Europæiske Union og WTO-drøftelserne - hele processen med Agenda 2000. Den vil have en meget langsigtet virkning på landbruget, sådan som vi har kendt det inden for Den Europæiske Union.
Der er et antal punkter, jeg gerne vil fremhæve. Det er vigtigt, at vi sikrer, at den eksisterende familiebrugsstruktur i Den Europæisk Union bliver beskyttet, så den kan overleve. Medlemsstaterne er meget begejstrede for udvidelsen, men i dette øjeblik forsøger Rådet i Cardiff sandsynligvis at skære ned på bidragene til Den Europæiske Union. På den ene side ønsker de udvidelse, mens de på den anden side ikke er parat til at betale for den. De kan ikke få det på begge måder. Det må medlemsstaterne se i øjnene, ligegyldig hvilken vej de vælger. Vi må have en længere overgangsperiode og forlænge tiden inden udvidelsen.
Der er endnu en ting, jeg meget stærkt ønsker at fremhæve: Vi må ikke tillade en renationalisering af den fælles landbrugspolitik, sådan som vi har kendt den. Jeg er meget bekymret over forslaget om nationale pakkeløsninger, for jeg tror, at de vil føre til ulighed mellem medlemsstaterne. Der er jo faktisk hele problemet med komplementaritet, som vi tidligere har set.
Personlig vil jeg gerne se Parlamentet og Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter fuldt ud inddraget i hele processen med Agenda 2000.

Görlach
Fru formand, kære kolleger, hr. Cunha har virkelig fremlagt en betænkning, man kan stemme for. Vi vil ganske vist få at mærke, at problemerne dukker op i detaljerne. For kollegerne ved godt, at man meget hurtigt kan blive enig om generelle spørgsmål, men når det gælder de konkrete enkeltheder, er der forskellige opfattelser.
Henvendt til Kommissionen: Kommissionens forslag i Agenda 2000 går i den rigtige retning. Men de har mangler. Forslagene satser fortsat for meget på produktrelaterede subventioner. Den, der nu fortsat lader hånt om kravet om en ændring af landbrugspolitikken og lader den chance, der ligger i Agenda 2000, glide sig af hænde med halvhjertede reformer eller mikroskopiske reformer, ham vil livet, WTO og udvidelsesprocessen straffe. Derfor anser jeg det for nødvendigt, at vi koncentrerer os. Det såkaldte andet stærke, tykke ben eller den anden søjle, som Kommissionen siger, i politikken vedrørende landdistrikerne er en meget tynd stiver, som der skal sættes virkelig meget kød på. Det, vi har brug for i forbindelse med reformen, er hjælp til at tilpasse landbrugsbedrifterne til markederne. Det kan kun lade sig gøre gennem produkternes kvalitet eller kvaliteten af fremstillingen af produkterne og ikke gennem kvantitet. Den, der stadig satser for meget på, at vi går ud på markedet med for store mængder, vil kunne konstatere, at vi sætter os selv under pres. Under WTO-forhandlingerne skal vi som EU stille betingelserne op og ikke lade amerikanerne eller Cairns-gruppen stille dem op for os.
Vi har brug for at fremme beskæftigelsen i landdistrikterne. Vi har brug for at få dækket den udækkede efterspørgsel inden for et afbalanceret og ligevægtigt system af en naturvenlig produktion. I disse ting er Kommissionens forslag fortsat utilstrækkeligt. Og det er ikke rigtigt, når de europæiske sammenslutninger af landmænd istemmer den samme stridskoncert som dengang for to år siden. Dengang gik den fælles landbrugspolitik angiveligt til grunde. Den er ikke gået til grunde. Den vil heller ikke fremover gå til grunde. Men vi kan tabe, nemlig hvis vi ikke laver en virkelig reform, men bare en mikroskopisk reform!

Formanden
Vi udsætter nu forhandlingen om landbruget.
Forhandlingen genoptages kl. 15.00.

Afstemning
Bonde og Sandbæk
Vi kan ikke støtte Pimentas forslag om at forkaste forslaget til aftalen med USA. Ikke fordi aftalen er den bedst tænkelige, men fordi den er bedre end alternativet. Alternativet til aftalen med USA er ikke en aftale med bedre standarder. Rådets tidligere beslutning om forbud mod rævesakse indebærer, at man kan indføre et importforbud, men det er stort set også det eneste, den muliggør. Beslutningen om forbud mod rævesakse er meget begrænset, den gælder kun 13 arter imod de 19 arter, som er dækket af den nye aftale, den forbyder ikke brug af rævesakse, men kun importen af pelse, og først og fremmest dækker beslutningen kun denne ene fangstmetode. Vi anser det for hyklerisk at fokusere på denne ene, omend barbariske, fangstmetode, når der i EU bruges mindst lige så grusomme fælder. Det er det, der er alternativet til aftalerne med Rusland, Canada og nu også med USA - ikke skrappere krav til fælder.

Deprez
Jeg støtter fuldt ud vores ordførers synspunkt og tager på det kraftigste afstand fra den aftale, der er indgået mellem Det Europæiske Fællesskab og USA om standarder for såkaldt »human« fældefangst, fordi den på ingen måde forhindrer dyremishandling. Jeg anser det for særdeles vigtigt så hurtigt som muligt at sætte en ubetinget stopper - og jeg understreger ordet »ubetinget« - for anvendelsen af rævesakse, der uden skelnen påfører millioner af dyr, der tages til fange, forfærdelige lidelser.
Desuden er denne aftale ikke lige så vidtgående som de aftaler, der er indgået med Canada og Rusland, hvor Parlamentet blev hørt, og som allerede mange af os fandt utilstrækkelige. Aftalen er således et klart tilbageskridt, både på det juridiske plan - jeg tænker her f.eks. på metoden for afgørelse af eventuelle tvistigheder - og med hensyn til substansen - her tænker jeg bl.a. på den lange frist, der er fastsat.
Eftersom vi desværre - desværre for dyrene - kun har fået tildelt en rådgivende kompetence på dette område, er vi godt klar over, at der er stor risiko for, at Rådet ignorerer vores holdning og alligevel godkender denne tekst.
Det kan dog ikke forhindre, at vi som Parlament højt og tydeligt anbefaler at forkaste denne uacceptable aftale!

Kirsten Jensen, Blak og Iversen
De danske socialdemokrater har i dag stemt for Pimenta-betænkningen, hvormed Rådet opfordres til at afvise den foreslåede aftale med USA.
Men vi indrømmer, at vi står i et dilemma. Vi ønsker at finde alternativer til rævesakse. Rævesakse er grusomme over for dyrene og skal forbydes. Problemet er, at de politiske bestræbelser i hovedsagen går ud på at afskaffe rævesakse i områder, hvor de vilde dyr fanges af mennesker, der har hårdt brug for fangsterne. De politiske bestræbelser rettes overhovedet ikke imod det enorme antal rævesakse, der bruges i EU til at holde »skadedyr« væk. Logikken er tilsyneladende, at hvis en kvinde vil bære dyrets skind som pels, må det ikke fanges med rævesaks, men hvis dyret er for ulækkert set med menneskets øjne, så kan man gøre med det, hvad man vil. Vi anvender i EU i tusindvis af fælder til at fange dyr, der ikke er i høj kurs hos dyrevennerne, nemlig rotter og mosegrise.
Dertil kommer, at de internationale forhandlinger om denne sag - i helt grotesk grad - er trukket i langdrag, er blevet manipuleret og har givet så slette resultater, at det hele burde gøres om. Når man afvejer det ene mod det andet, falder det for os ud til fordel for at støtte Miljøudvalgets afvisning, selvom vi ikke støtter et hyklerisk flertal her i huset, der gerne vil ramme oprindelige folks indtjeningsmuligheder, men ikke kan se splinten i deres egne øjne (eller skulle man sige diger og haver).

Souchet
Rådets forordning 3254/91 indeholder en række bestemmelser, ifølge hvilke de tredjelande, der ønsker at eksportere pelse eller lignende produkter af 13 dyrearter, enten skal forbyde anvendelsen af rævesakse på deres territorium eller sørge for, at de anvendte fældefangstmetoder er i overensstemmelse med de standarder for human fældefangst, som er aftalt på internationalt niveau.
Selvom denne forordning er flere år gammel, finder den stadig ikke anvendelse. Årsagen er enkel: Canada og USA truer med, såfremt den anvendes, at indbringe sagen for Verdenshandelorganisationen.
I dag fremlægger Kommissionen så et forslag til en bilateral aftale mellem EU og USA. Ligesom ordføreren afviser vores gruppe denne aftale. Den er endnu en gang udtryk for Kommissionens tropisme, idet den bøjer sig for USA's - og Canadas - uvilje mod enhver miljøklausul inden for rammerne af WTO.
Hvis denne aftale fandt anvendelse, ville det i øvrigt skabe en rent ud sagt grotesk situation, hvor EU fortsat vil kunne importere pelse fra dyr, der fanges ved hjælp af rævesakse, samtidig med at den forbyder sig selv at anvende samme type fælder for at bekæmpe skadedyr på sit eget territorium.
Alle diger og grøfter udsættes - især i fugtige områder - således for store ødelæggelser, der påfører de lokale myndigheder og marsksammenslutninger betydelige omkostninger, på grund af skadedyr, der ikke har nogen handelsværdi, f.eks. bæverrotter.
Logisk set burde vores holdning være den diametralt modsatte af den, som Kommissionens ønsker vi skal have: Hvis dyrene har en handelsværdi, ville det være logisk at anvende de mindst grusomme fælder. Til gengæld, i forbindelse med bekæmpelsen af skadedyr, der ikke har nogen handelsværdi, ville det være at foretrække at anvende de mindst kostbare og mest effektive fælder.

Titley
Jeg har ingen anden mulighed end at stemme mod forslaget til aftale med USA om normer for human fældefangst af dyr. Den er simpelthen ikke tilstrækkelig skrap over for de grusomme fælder, som så mange af mine vælgere naturligt nok er imod.
Ophavsmanden til denne betænkning har med rette konkluderet, at millioner af forsvarsløse dyr vil lide en smertelig død på grund af disse fælder i mange år endnu, som følge af at denne aftale ikke går langt nok i retning af at forbyde dem.
Den opfattelse, vores borgere i EU har, ikke bare i de lande, der traditionelt kendes for deres dyrevenlighed som englænderne, kommer til udtryk i Kommissionens lovfæstede forpligtelse til forbud mod import af skind fanget med disse grusomme fælder, hvor som helst det er praktisk gennemførligt.
Jeg stoler på, at handelshensyn i forholdet til USA ikke vil blive brugt som en grund til ikke fortsat at presse på for at få bedre normer med hensyn til dyrefælder. Vi er den største handelsblok i verdens historie, og det er på tide at EU's forhandlere bruger deres indflydelse til at få bedre forhold for dyrene i sådanne internationale aftaler. Hvis aftalen ikke er god nok, så må de gå tilbage til forhandlingsbordet, indtil den bliver det.
Betænkning af Girão Pereira
Novo
Vi stemmer for forslaget til Rådets forordning om indgåelse af den protokol, der for perioden 1. januar 1998 til 31. december 1999 fastsætter de fiskerimuligheder og den finansielle modydelse, der er omhandlet i aftalen mellem Det Europæiske Fællesskab og regeringen for Republikken Guinea om fiskeri ud for Guineas kyst, af følgende grunde:
1.Vi anser den udvikling for meget positiv, der har fundet sted på baggrund af den tidligere protokol, hvad angår kontrol med fiskebestandene og den modsvarende anvendelse af midler til lokale videnskabelige og tekniske programmer og til kontrol og overvågning af fiskeriet.2.Vi mener, at en fornyelse af protokollen - der stort set viderefører de tidligere fangsttal, men øger de finansielle modydelser betragteligt - gør det muligt at finde et kompromis mellem fællesskabsflådernes behov (Spanien, Grækenland, Frankrig, Italien og Portugal) for stadig at kunne få adgang til stedlige fiskebestande og derved få råvareforsyninger og de mindre udviklede landes indlysende behov for få forøget deres økonomiske udbytte. Vi ønsker blot, at Fællesskabets fartøjer (navnlig de portugisiske, der har fået mulighed for at fiske 200 BRT rejer pr. år og sende to langlinefartøjer til Guineas fiskerizone) udnytter mulighederne bedre, da udnyttelsen under den foregående protokol var ret begrænset.3.Vi vil imidlertid ikke undlade at udtale vores forbehold over for det forhold, at fællesskabsflåden får adgang til Guineas fiskerizone uden for 10-sømile-grænsen, når den efter vores opfattelse kun burde have det op til de sædvanlige 12 sømil. Ligesom vi har vores forbehold over for den periode, som protokollen fastsætter - kun to år, altså mindre end størsteparten af de aftaler af denne type, som EF har -hvilket ikke skaber en tilstrækkelig operationel stabilitet for fællesskabsflåden.
Souchet
Når vores gruppe i dag udtaler sig om denne betænkning om fiskeriaftalen mellem Det Europæiske Fællesskab og Republikken Guinea, er det for at fremhæve et vigtigt element i den fælles fiskeripolitik.
Ved det sidste Ministerråd om fiskeri blev det således vedtaget at forbyde anvendelsen af drivgarn på 2, 5 kilometer både i Middelhavet og i Atlanterhavet. Jeg var stærkt imod denne beslutning, eftersom den ikke byggede på noget videnskabeligt grundlag, og fordi den fratager fiskere og områder, der er afhængige af fiskeri, en økonomisk aktivitet, der er vigtig for at kunne overleve. Jeg vil gerne minde om, at denne beslutning var så meget mere uacceptabel, at Kommissionen, for at få Rådets godkendelse, har bevaret anvendelsen af drivgarn på 21 kilometer i Østersøen, på trods af den internationale regel, således som den er fastsat af FN, anbefaler en begrænsning på 2, 5 kilometer.
For nu at komme tilbage til denne fiskeriaftale med Guinea, hvad kan vi så konstatere? Denne aftale giver bl.a. fiskerimuligheder til 33 notfartøjer med fryseanlæg og 13 stangfartøjer til tunfiskeri. Disse skibe kan, såfremt de ønsker det, og i henhold til international lovgivning, anvende drivgarn. Hvad er det for en logik, Kommissionen anvender?
Da jeg både forsvarer princippet om kontrol af ressourcerne og fiskerierhvervet, kan jeg kun på det kraftigste tage afstand fra disse absolut skandaløse selvmodsigelser i Kommissionens handlemåde. Kommissionen bør nøjes med at kræve, at de internationale regler, der tillader anvendelsen af drivgarn, overholdes, og den bør ophøre med i tide og i utide at bruge falske påskud for til syvende og sidst at give fiskerne fra én medlemsstat alene mulighed for at overtage de øvrige landes markedsandele ved at forbyde en bestemt type fiskerfartøj! Hvis drivgarn af begrænset længde er acceptabelt for miljøet og ressourcerne, skal dette gælde for alle fiskere og på alle have og oceaner.

Wibe
Hele den fiskeripolitik, der går ud på, at Fællesskabet køber fiskerettigheder af de fattige lande i Afrika, er forkert. Vi kan derfor ikke støtte den. Forslaget fra Kommissionen indebærer desuden en forøgelse af støtten i forhold til tidligere. Man må, ud over de principielle betænkeligheder, desuden stille spørgsmålet, om den støtte, som EF betaler til Guinea, virkelig kommer landets fattige befolkning til del. Det er på sin plads at minde om, at Guinea ikke er et fuldgyldigt demokrati, noget som får en til at spørge, hvor pengene egentlig havner.
Betænkning af Trakatellis
Bonde og Sandbæk
Vi finder det naturligvis hensigtsmæssigt, at man løbende reviderer bestemmelserne om genetisk modificerede mikroorganismer på grundlag af den nye viden, man får på dette forholdsvis nye forskningsområde. Særligt finder vi, at det er vigtigt at sikre et højt sikkerhedsniveau, som betænkningen har som et af sine formål. Alligevel har vi været nødsaget til at undlade at stemme om en række af ændringsforslagene. Dette hænger sammen med, at man som lægmand ikke har nogen mulighed for at forstå indholdet af og konsekvenserne af disse forslag. Vi finder det betænkeligt, at spørgsmål af så kompliceret og teknisk art skal til afstemning, uden at man har en reel mulighed for at forstå dem.

Souchet
Den fælles holdning med Rådet, således som den blev vedtaget efter førstebehandlingen, gør det muligt at fastsætte regler for indesluttet anvendelse af genetisk modificerede mikroorganismer, samtidig med at medlemsstaternes interesser bevares.
Ud af de 35 ændringsforslag, der er fremsat af Miljøudvalget, og som i stor udstrækning tager højde for de ændringsforslag, der blev fremsat ved førstebehandlingen af denne tekst, kan Gruppen af Uafhængige for Nationernes Europa hverken støtte dem, der forhindrer medlemsstaterne i at skærpe minimumreglerne for beskyttelse af miljøet, eller dem, der ved at forsøge at opnå en overdreven grad af præcision risikerer at gøre teksten uanvendelig.
Blandt de vigtigste ændringsforslag er der et forslag om ændring af det juridiske grundlag, nemlig artikel 100 A i stedet for artikel 130 S. Dette forslag er uacceptabelt på dette område, idet det drejer sig om et direktiv, der har til formål at etablere minimumregler for beskyttelse af miljøet og den offentlige sundhed, og som medlemsstaterne i påkommende tilfælde skal kunne skærpe, og ikke et direktiv om harmonisering af det indre marked.
Dette direktiv indeholder således ikke regler for transport og markedsføring af genetisk modificerede mikroorganismer, men kun betingelser for deres anvendelse i indesluttede anlæg.
Et andet vigtigt punkt (ændringsforslag 4 og 9) består i at gøre det obligatorisk for "aktørerne at tegne en ansvarsforsikring for indesluttet anvendelse af genetisk modificerede mikroorganismer«. Denne bestemmelse hører ikke hjemme i denne tekst, eftersom aktørernes civilretlige ansvar skal være underlagt generelle regler på europæisk niveau og ikke specifikke regler i de enkelte medlemsstater. Denne tekst skal ikke tjene som påskud for indirekte at forsøge at reformere loven om forsikringer.
For de fleste ændringsforslags vedkommende (ændringsforslag 2-14) er ordlyden i den fælles holdning mere præcis og mere passende end i den oprindelige tekst. Gennem disse ændringsforslag gør Miljøudvalget uden grund teksten mere indviklet og opnår en tekst, der ikke er tilpasset teknologiens fremskridt, og som ikke kan anvendes i praksis.
Til gengæld støtter vores gruppe samtlige bestemmelser om indeslutning i ændringsforslag 15-35, idet de til forskel fra de forrige er mere passende end i den fælles holdning.
Endelig støtter vores gruppe ændringsforslag 36 fra Gruppen De Grønne, der giver mulighed for en bedre beskrivelse af - og dermed et bedre kendskab til - de genetisk modificerede mikroorganismer, der anvendes.
Betænkning af des Places
Ahlqvist, Andersson, Hulthén, Theorin, Waidelich og Wibe
Vi mener, at Kommissionens forslag er bedre end det forslag til betænkning, som foreligger fra Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter. Vi stemmer imod forslag til forhøjelser af priserne og kan derfor ikke stemme for denne betænkning. Vi modsætter os især støtte til hamp, vin og tobak. Vi mener, at der må foretages en ordentlig reform før 1999.

Alavanos
Kommissionens forslag til rammerne for prispakken 1998/1999 bygger på, at der kun er begrænsede finansmidler til stede til Den fælles landbrugspolitik, og ifølge ordførerens beretning vil de føre til et fald på ca. 2 % af priserne og udligningsstøtten i faktiske priser. Desuden vil dette fald sikkert følges af yderligere et fald på 2 %, når den grønne ecu forsvinder, og euroen indføres.
Ifølge ordføreren er der tale om et fald i den samlede indtjening i det europæiske landbrug på 16, 4 % i faktiske priser i perioden 1990/96 samt en nedgang i landbrugsbefolkningen med over 2 millioner personer.
En fortsat "fastfrysning« af priserne og udligningsstøtten for trettende år i træk må forventes at føre til et yderligere fald i antallet af landbrugere, og den europæiske landbrugsindtjening vil fortsat være faldende.
Forslagene til Parlamentets 18 forordninger gentager blot de nuværende direktiver med visse undtagelser, der er nødvendige af rent juridiske grunde eller for at opfylde Parlamentets forpligtelser. De omhandler ikke problemet om bøndernes indtægt og deres fortsatte beskæftigelse.
De kan ikke opnå vores stemme.

Cushnahan
Dette års forslag er grundlæggende en forlængelse af sidste års priser. Det betyder overfladisk set, at situationen inden for landbruget er udmærket. Intet kunne være længere fra sandheden, når det gælder Irland. De irske landbrugere er ude for større problemer, særlig inden for oksekødssektoren. BSE-krisen, nedsættelsen af eksportrestitutionerne og licensernes omfang samt yderligere problemer med hensyn til adgang til markederne i tredjelande har alle bidraget til dette problem.
En forlængelse tyder på en komplet mangel på politisk retning hos Kommissionen. Landbrugerne må vide, hvilken retning Kommissionen agter at føre dem i det næste årti. De må have en klar angivelse af en velgennemtænkt strategi fra Kommissionen.
Der er behov for udarbejdelse af forslag, der som mål har på ny at sætte liv i økonomien på landet, herunder i landbrugssektoren.

Martinez
Den fælles markedsordning for tobak giver anledning til meget følelsesladede reaktioner. Man glemmer landmændene og de tekniske problemer for at koncentrere sig om det helbredsmæssige problem i form af cancer.
På grundlag af denne konstatering forarges man over en selvmodsigelse, nemlig at man i 1997 anvender ECU 11 millioner til at bekæmpe cancer, samtidig med at man betaler ECU 18 millioner i omstillingspræmier eller til Fællesskabsfonden for forskning for at fremme dyrkningen af tobak, der er årsag til cancer.
Det er klart, at der er et problem hos Shivaen i Bruxelles, hvor den ene hånd vil helbrede cancer, mens den anden fremmer den. Men dette modsætningsforhold er ikke det eneste i et Europa, der braklægger jordområder på grund af overproduktion og tillader genetisk modificerede organismer på grund af behovet for at øge produktionen og udbyttet.
Hvis der ikke længere var nogen europæiske tobaksproducenter ville importen bare stige i et Europa, der allerede er den største importør af råtobak og kun er 30 % selvforsynende.
Der gælder det samme for tobak som for drivgarn. Det er ikke ved at forbyde dem hos os selv, at vi kan forhindre, at andre bruger dem på deres område, og at der importeres fra andre. Sådan forholder det sig i den virkelige verden. Dyrkningen af tobak er medvirkende til at bevare landbruget i de ugunstigt stillede områder. De arbejdsløses fattigdom kan man nemlig også blive syg af.
At sætte spørgsmålstegn ved den fælles markedsordning for tobak fra 1970 er sundhedsmæssigt forståeligt men økonomisk uforsvarligt.

Novo
Vi anser det for negativt, at Kommissionen fastholder et forslag om landbrugspriser, der fastholder dem i nogle sektorer, men nedsætter dem i andre, således som tilfældet er for markafgrøderne. Vi mener, at det også, selvom priserne fastholdes, altid betyder en reel nedsættelse af landbrugspriserne, da der ikke tages hensyn til inflationen. Vi mener tværtimod, at det kunne være ønskværdigt med en prisregulering, der i det mindste tog hensyn til en gennemsnitlig inflationsrate på 1, 7 % inden for EU, som en måde til at sikre landmændenes indtægter.
Vi synes endvidere, at det er særdeles negativt, at der endnu en gang ikke sker ændringer eller revisioner af markedsordningerne for middelhavsprodukter med det argument, at de endnu ikke er blevet underkastet en reform. Vi anser det i denne sammenhæng for utilladeligt, at der ikke er blevet angivet interventionspriser for olivenolie, hvilket følger en klar strategi om at gennemtvinge en hurtig vedtagelse af det nye forslag til forordning, der er under diskussion.
Selvom vi anser de forslag, der sigter mod udvidelse af nye beplantninger bestemt for produktion af visse vinsorter, for positive, forkaster vi over én kam en strategi, der vedbliver med at gå ind for nedlæggelse af vinarealer, på grund af den betydning som denne afgrøde har i de sydeuropæiske lande, navnlig i Portugal. Ligesom vi forkaster de forslag, der sigter mod at tillade en blanding af most fra forskellige druer og vinprodukter, fordi dette præmierer en dårlig kvalitet i de markedsførte vine og bedrager forbrugerne.

Seppänen, Sjöstedt og Svensson
Vi har stemt imod betænkningen, bl.a. fordi vi generelt er modstandere af EU's landbrugspolitik på grund af dens ineffektivitet, dens høje omkostninger og ikke mindst dens uretfærdige fordeling, som især er til fordel for de store jordejere. Denne politik bør snarest muligt føres tilbage til medlemslandene.
Desuden finder vi det særlig upassende, at et parlament skal tage stilling til prisniveauer i en markedsordning for landbrugsprodukter. Vi har dog stemt for oprettelsen af et vindyrkningsregister, som bemærkelsesværdigt nok ikke har eksisteret, trods konstante rapporter om misbrug af Fællesskabets penge inden for vinsektoren.

Souchet
Gruppen af Uafhængige for Nationernes Europa kan kun glæde sig over kvaliteten af den betænkning og de ændringsforslag, der er fremsat af vores kollega Edouard des Places.
Til gengæld beklager vi Kommissionens mangel på fantasi, idet den har valgt bare at fremlægge denne prispakke som et stykke rutinearbejde. Vi er dog tilfredse med, at Kommissionen - som følge af det ændringsforslag, som vi fremsatte for at anmode om, at braklægningsprocenten blev fastsat inden udgangen af denne måned, det vil sige for at braklægningsprocenten kunne vedtages samtidig med prispakken - har foreslået en ny forordning, der skal gælde det kommende høstår. Kommissionens forslag er dog på nuværende tidspunkt fuldstændig urealistiske. Vores gruppe har derfor fremsat to ændringsforslag, det ene for at anmode om en ophævelse af den obligatoriske fastfrysning, det vil sige anvendelse af en straffeordning, der hæver den planlagte braklægningsprocent, det andet for at anmode om en obligatorisk fastfrysningsprocent på 5 % i stedet for 10 %, som Kommissionen foreslår.
Ud over at vores gruppe har støttet samtlige ændringsforslag, der blev fremsat af ordføreren, og vedtaget af Landbrugsudvalget, har vi til plenarforsamlingen fremsat de ændringsforslag, der foreslår en stigning i de institutionelle priser på 1, 7 % med henblik på at begrænse effekten af udhulningen af pengenes værdi på landmændenes indkomst. Det er fuldstændigt uacceptabelt at tro, at produktionsomkostningerne inden for landbruget ikke vil blive påvirket af inflationen. I Kommissionens forslag til Agenda 2000 beklagede vi allerede, at priserne og støtten var på et konstant niveau over en periode på syv år. Hvilket erhverv ville acceptere, at dets indkomst ikke blev reguleret efter prisernes udvikling? Personligt kender jeg ikke noget.
Endelig kan vores gruppe kun med glæde konstatere, at Landbrugsudvalget har vedtaget ændringsforslagene fra vores kollega des Places vedrørende indførelsen af en justeringskoefficient for at opretholde et ensartet indkomstniveau for landmændene i alle medlemsstaterne i Den Europæiske Union og således afbøde virkningerne af den grønne ecus afskaffelse pr. 1. januar 1999 for de medlemslandes vedkommende, som deltager i den fælles mønt.
Euroens forkæmpere har påstået, at euroen kun var til gavn for landmændene, eftersom den vil afskaffe konkurrencemæssige devalueringer og budgettet for agrimonetære foranstaltninger. Man glemte således de for landmændene meget ugunstige konsekvenser af afskaffelsen af den grønne valuta, som overgangen til euroen medfører. I Frankrig, f.eks., er afstanden mellem den grønne valuta og den monetære valuta på 2 %, hvorfor man i praksis vil få et fald i de institutionelle priser og i støtten på yderligere 2 % pr. 1. januar 1999. Takket være ordførerens ændringsforslag vil en tekst fra Europa-Parlamentet i det mindste have den fordel at synliggøre en væsentlig svaghed i euroen. Skal landmændene betale omkostningerne for en overgang til euroen, som blev besluttet ud fra ideologiske årsager og uden at tage højde for deres holdning?
Takket være hr. des Places' arbejde er vores Parlament i stand til at afgive sin udtalelse allerede under den nuværende plenarforsamling, hvilket vil give Rådet mulighed for på sit møde den 22. og 23. juni at definere de generelle rammer og retsgrundlaget, der skal gælde for vores landmænd, og således give dem mulighed for at træffe deres beslutninger med fuldt kendskab til sagen.
Betænkning af Rosado Fernandes
McKenna
Fru formand, det er ironisk, at Den Europæiske Union stærkt støtter tobakken, mens den samtidig forsøger at bekæmpe kræft og at oplyse folk om sundhedsrisikoen ved at ryge. Hvad den bør gøre er at afskaffe subsidierne. Det er helt skandaløst, at de andre medlemmer af Kommissionen ikke ville støtte hr. Flynn i dette. Det er et af hans mest positive forslag, og det er skammeligt, at Kommissionen ikke vil støtte hans forslag om at slippe af med tobakssubsidierne. Hvert år går over ECU 1 milliard af skatteydernes penge til at støtte noget, som er skadeligt for folkesundheden, og som har skadelig virkning i lande i hele verden, hvor der ikke er nogen regler til at sikre, at rygerne er opmærksomme på faren ved at ryge. Den Europæiske Union gør helt galt i at støtte noget, der forkorter brugernes liv.
Tobaksindustrien og tobaksdyrkerne må indse, at de må gå over til andre afgrøder. Et ironisk aspekt af denne betænkning er, at de prøver at presse på for alternative tobaksformer. Der er ingen alternative tobaksformer, der ikke er sundhedsskadelige, og det er latterligt at støtte idéen om, at der er. Kommissionen bør støtte hr. Flynn i denne sag og slippe af med tobakssubsidierne af hensyn til folkesundheden og forbrugerne.

Ahlqvist, Andersson, Hulthén, Theorin, Waidelich og Wibe
Da tobaksforbrug har skadelige virkninger på brugernes sundhed, er det urimeligt, at der gives offentlig støtte til tobaksproduktion. Ved afstemningen om denne betænkning støtter vi de ændringsforslag, som vil afvikle tobaksstøtten. Hvis disse ændringsforslag ikke bliver vedtaget, stemmer vi imod betænkningen i sin helhed ved den endelige afstemning.

Alavanos
I Udvalgets forslag:
1) foreslås opkøb af kvoterne, med tilsvarende formindskelse af garantigrænserne.
Vi er kategorisk imod dette.
I modifikationerne fra Udvalget om Landbrug præciseres omstændighederne ved opkøbet af kvoterne ikke præcist. Det vil være et system af opkøb, som finansieres af Strukturkasserne. En del af de kvoter, der trækkes tilbage, vil gå til "national reserve«. Resten specificeres ikke præcist. Generelt bliver spørgsmålet om opkøb af kvoterne bestemt af Administrationskommissionen, og det er uvist, hvordan det vil ende.
Vi er uenige. Vi ønsker en klar formulering, der tilkendegiver, at de kvoter, der trækkes tilbage, ikke fører til en tilsvarende formindskelse af garantigrænserne.
2) Udvalget foreslår, at en procentdel på 35-45 % af subventionen gøres afhængig af kvaliteten.Vi er uenige i denne ordning, som er rettet mod store grupper af producenter uden nogen væsentlige udligninger. Ændringerne fra Udvalget om Landbrug foreslår, at procentdelen ikke overstiger 25 %.
Vi er radikalt uenige i de 35-45 %. En grænse på 25 % kan diskuteres.
3) Udvalget foreslår at forøge tilbageholdelsen på 1 % af subventionen til 2 %, eller at beløbene bruges til bekæmpelse af rygning og forskning i tobaksproduktion. Jeg er ikke enig. De ændrede forslag fra Udvalget om Landbrug foreslår 1 % tilbageholdelse med mulighed for en forøgelse samt finansiering af en oplysningskampagne om rygning og forskning rettet mod offentligheden.
Ja til forholdsregler mod rygning, men nej til en ensidig anvendelse af producenternes midler til bekæmpelse af rygning på en tid, hvor importen fra USA og andetsteds forbliver uændret. Det vil være hykleri.
4) Udgiften til tobak er allerede faldet efter 1992-reformen (fra ECU 1.329, 6 millioner i 1991 til ECU 1.021 millioner fra 1999 til 2003).
Nej til et yderligere fald.

Bébéar
Vi har nu endelig taget fat på en dybdegående debat om de nødvendige ændringer af visse specifikke områder af den fælles markedsordning, der er særligt konkurrencedygtige over for andre kontinenter. Jeg er derfor enig med mine kolleger fra Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter, der har vedtaget betænkningen af Rosado Fernandes om tobak.
Vi har i dag mulighed for at bekræfte behovet for at nuancere vores støtte til denne sektor ud fra produktionens kvalitet og for at behandle problemet omkring støtte mellem de producerende land i nord og i syd. Der skal findes en endelig løsning på dette problem. Tobakken fra nord kan ikke i al evighed diskrimineres i forhold til tobaksorterne fra syden.
Hvorfor begrænse os til at have en så simpel tankegang, der går ud på udelukkende at forsvare oprindelseslandenes interesser, afhængigt af om de dyrker eller ikke dyrker disse afgrøder? Der er behov for en betydelig støtte til hele denne sektor, der i mange år nu har gjort sig store anstrengelser for at forbedre kvaliteten.
Vi må ikke glemme, at tobak med sine 135.000 producenter og 400.000 sæsonarbejdere er en stor arbejdsgiver på landbrugsområdet. Man vil ikke, ved at tilsidesætte dyrkningen af tobak i Europa, opnå et fald i forbruget af cigaretter, som visse utopister gerne vil have os til at tro. Man må derfor insistere på at udnytte alle kvalitetsprodukter, også produkterne fra det nordlige Europa. De fortjener hele vores opmærksomhed, fordi markedet efterspørger disse produkter, og fordi produktionsomkostningerne er højere.
Disse fremmende foranstaltninger skal ledsages af en bedre udbredelse af forskningsarbejdet, herunder den genetiske forskning. Desuden skal der iværksættes nye programmer for planteforbedring for at ledsage de fremskridt, der sker på andre områder. Det er nu muligt at fremstille tobak, der er mindre sundhedsskadelig. Vi må helt klart udnytte disse muligheder.
Da Europa-Parlamentet for nylig forbød tobaksreklamer, blev der truffet en række afbalancerede beslutninger med henblik på at beskytte de unges helbred. Vi må nu fortsætte i denne retning ved at godkende bestemmelserne i betænkningen af Rosado Fernandes.

Blot
 - (FR) Kommissionen har foreslået et system til opkøb af kvoter med det erklærede formål gradvist at nedbringe produktionsmængden i Europa. I virkeligheden er det ikke normalt at have en sådan målsætning, når importen af tobak fra tredjelandene er så stor.
Jeg vil gerne minde om, at EU er den største importør af råtobak i verden med en selvforsyningsgrad på kun 30 %. Det planlagte system giver desuden hverken mulighed for at modernisere produktionen eller for at fremme etableringen af unge landmænd.
Denne politik er derfor ikke i producenternes interesse. Med udgangspunkt i de regler, som de franske producenter i øjeblikket er underlagt, forsvarer betænkningen af vores kollega Rosado Fernandes dog nogle målsætninger, der er mindre dårlige, og det er derfor uden tøven, at vi stemmer for denne betænkning.

Bonde og Sandbæk
I lyset af tobakkens skadelige indvirkning på forbrugernes sundhedstilstand kan vi ikke tilslutte os, at EU opretholder eller øger støtten til produktion af råtobak. Vi mener, at alle former for offentlig støtte til tobaksproduktion skal afvikles. Af hensyn til tobaksproducenterne skal afviklingen foregå gradvist over en kort periode, således at tobaksproducenterne har mulighed for at omstille sig til andre afgrøder eller erhverv.

Cars
Det er min opfattelse, at der slet ikke skal gives nogen støtte til tobaksdyrkning i EU. Da ingen af de foreliggende forslag sigter til en omgående beslutning af denne art, har jeg stemt for ændringsforslag 66 (som indebærer en forkastelse af betænkningen som helhed) og mod den endelige vedtagelse af betænkningen. I øvrigt har jeg stemt blankt.

Cushnahan
Ved plenarmødet i maj enedes vi om at forbyde tobaksreklamer. Denne beslutning var i overensstemmelse med EU's sundhedspolitik.
Men støtten til tobaksdyrkning strider klart mod EU's traktatlige forpligtelser til at beskytte vores borgeres helbred. Jeg beklager, at Kommissionen har afvist forslaget om gradvis afvikling af subsidierne i 1996 og i stedet stemt for reformforslag.
I beretningen fra Revisionsretten fra 1994 om dette spørgsmål blev det konkluderet, at en afskaffelse af tobakssubsidierne ville føre til betydelige besparelser uden at ødelægge tobaksdyrkernes eksistensgrundlag.
Af disse grunde og for at være konsekvent på sundhedsområdet har jeg støttet de ændringsforslag, som hr. Collins og andre medlemmer af Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse har fremsat.

Delcroix
Tobaksektoren giver et godt billede af selvmodsigelserne og hykleriet i vores samfund.
Tobak er en gift og en rusgift.
Bekæmpelsen af cancer forudsætter en nedbringelse af denne afhængighed. Eftersom den medicinske forskning har udpeget tobakken som en af årsagerne til cancer, har vi alle moralske grunde til at bekæmpe problemet ved sin kilde. Vi har ikke andet valg.
Men tobaksindustrien giver arbejdspladser og sikrer mange familier en indkomst, og erfaringerne viser os, at det ikke hjælper noget at forbyde, medmindre man vil opnå yderligere svindel og kriminalitet.
Vi skal overbevise, arbejde i etaper og opnå en gradvis omstilling:
Vi må gøre befolkningen, og især de unge, mere opmærksomme på den sundhedsmæssige risiko ved rygning.-Vi må gøre mere opmærksom på det kollektive spild af ressourcer, der skyldes rygning.-Vi må hjælpe producenterne og arbejderne i denne sektor til at omstille sig til andre aktiviteter.Europa har ikke tøvet med at træffe vanskelige og omkostningsfulde foranstaltninger for at nedbringe levnedsmiddeloverskuddet og undgå ørkendannelse i landdistrikterne. Det skal også have mod til at tage fat på dette problem.
Det er ikke længere et spørgsmål om beskæftigelse kontra sundhed, men om sundhed samtidig med omstilling af beskæftigelsen.

Holm
At EU har et system med støtte til tobak, mener vi i V-gruppen er helt forkert og giver forkerte signaler til offentligheden om tobaksrygning. Europa-Parlamentet vedtog for ikke så længe siden Rådets forslag om forbud mod indirekte tobaksreklame. Europa-Parlamentet har også udtalt, at tobak er en sundhedsfare, som skal tages mere alvorligt. Vgruppen deler helt disse synspunkter og medvirkede til, at Europa-Parlamentet traf disse beslutninger. Tobaksrygningens risici er betydelige. Vi må derfor handle for at få mennesker til henholdsvis at holde op med at ryge og lade være med overhovedet at begynde.
Samtidig er det et faktum, at EU giver en betragtelig støtte til dyrkning af tobak inden for EU, i øjeblikket ca. en milliard ecu pr. år. Denne dobbeltmoral er efter vores mening helt urimelig. Vi arbejder derfor for, at denne støtte skal ophøre snarest muligt. Det bedste ville naturligvis være, hvis denne støtte blev udfaset i løbet af de kommende år; det ville være bedst for dem, der i dag dyrker tobak, og det ville sende de rigtige signaler om, at EU tager tobaksspørgsmålet alvorligt og arbejder for en reduktion af tobaksrygningen.
De omstillingsbidrag, der findes for at få tobaksdyrkere til at dyrke andre afgrøder, må opmuntres og gives en større budgetpost. Samtidig skal budgetposten for støtte til tobaksdyrkere reduceres. Der er nogle, der påstår, at disse omstillingsbidrag ikke er til nogen hjælp, da den eneste afgrøde, der kan dyrkes der, hvor der i dag dyrkes tobak, netop er tobak. Den argumentation er ikke seriøs, men blot politisk retorik, da dyrkere får mere støtte til tobak end til andre afgrøder. Omstillingen til andre afgrøder må intensiveres og gøres mere attraktiv. V-gruppens mål er, at støtten til tobaksdyrkning skal ophøre helt.

Martinez
Vi har nu fået fremlagt 18 forslag til forordning om landbrugspriser. Der er således sket meget på dette område! Da jeg i 1989 startede i Europa-Parlamentet gav landbrugspriserne anledning til en stor ceremoni. Det var debatten over alle debatter. På nogle måder gudstjenesten søndag formiddag.
I dag kommer ingen til gudstjenesten. Priserne er i den grad faldet, og der vil med Agenda 2000 blive fjernet endnu 10-30 % af det, der er tilbage af disse priser, sådan at landmændene næsten forventer mere af støtten i budgettet end af markedet.
Det er i øvrigt et fællesskabsbudget, der er sat i rationeringens tegn. I en sådan grad, at landbrugspriserne for 1992 i reale priser vil falde med 2 %, og i en sådan grad, at det europæiske landbrugs samlede indkomst, der var faldet med 16, 4 % fra 1990 til 1996, vil falde yderligere i 1999.
Dette er dramatisk i den katastroferamte frugt- og grøntsagssektor. Det er også problematisk for vindyrkningen, der stadig venter på en fælles markedsordning, der respekterer denne traditionsrige afgrøde. Det er derfor nødvendigt med en fælles markedsordning, mens man venter på de nye afgrøder, som Bruxelles afviser, ligesom Kommissionen afviser at indrømme, at et landbrug, der er afhængig af støtten over budgettet, er et meget sårbart landbrug. Det er på grundlag af priserne på sine produkter, at landmanden skal kunne bygge en tilværelse.
At reducere prispakken svarer til at reducere landmændenes selvstændighed - og dermed deres frihed.

Novo
Når man reformerer den fælles markedsordning for tobak, må man ikke lægge vægt på de skader, som dette produkt har for helbredet, eftersom man da skulle begynde med at forbyde import af tobak, som den europæiske tobaksindustri har stor mangel på. Måden og stedet, hvor helbredsspørgsmål skal behandles, må være andre: undervisnings- og forebyggelsesområdet.
Når man reformerer denne sektor, må der tværtimod lægges vægt på den direkte og indirekte beskæftigelse, som denne sektor sikrer, navnlig i de mere tilbagestående regioner i EU, mange af dem uden alternative produktionsmuligheder. Eller også på det meget væsentlige bidrag, som denne produktion giver til at imødegå den fremadskridende ørkendannelse af landdistrikter.
Når man reformerer denne sektor, må der lægges vægt på de forholdsregler, der skal fremme produktionens kvalitet, og på det punkt har EP fremlagt og fremlægger stadig klare forslag.
Når man reformerer tobakssektoren, bør man ikke med overlæg - sådan som Kommissionen gør det i sit forordningsforslag - fremme og befordre en definitiv nedlæggelse af tobaksdyrkning uden troværdige alternativer, men tværtimod bør der skabes betingelser for, at produktionen kan opretholdes, og at der kan ske et generationsskifte, særlig ved at unge landmænd overtager bedriften.
Det vækker vores bekymring, at Kommissionen i stigende omfang - således som den igen har gjort det i løbet af denne diskussion - ikke tager nogle af de opfattelser og strategier i betragtning, som EP ved gentagne flertalsbeslutninger har fremsat vedrørende denne reform.

Querbes
 - (FR) Jeg stemmer for betænkningen, som vi netop har fået fremlagt, og dette af tre grunde.
For det første skelner denne betænkning klart mellem spørgsmålet om produktionen af tobak og spørgsmålet om bekæmpelse af rygning, idet disse spørgsmål ikke er direkte forbundet med produktionen i Den Europæiske Union, der kun dækker 30 % af forbruget.
Ved at forkaste alle ændringsforslag, der har til formål at afskaffe produktionsstøtten, forsvarer betænkningen desuden princippet om fællesskabsstøtte til produktionen og til de dertil knyttede arbejdspladser og aktiviteter, med en opmuntring til at forbedre kvaliteten, en bedre sammenhæng mellem udbud og efterspørgsel, idet den på dette grundlag foreslår en styrkelse af den faglige organisering og en forhøjelse af præmierne for visse afgrøder.
Samtidig med, at den foreslår en række foranstaltninger til frivillig omstilling, afviser denne betænkning endelig enhver bestemmelse om nedbringelse af kvoter, idet den i stedet foreslår, at unge landmænd kan etablere sig i denne produktionssektor.
Jeg beklager dog idéen om en forhøjelse af afgiften på den præmie, der tildeles Fællesskabsfonden for forskning og oplysning inden for tobak, for at bekæmpe rygningen, idet den har tendens til at få tobaksproducenterne til at betale, samtidig med at de gøres ansvarlige, for nogle aktiviteter, der vedrører hele samfundet, selvom denne fond også anvendes til forskning i dyrkningsmetoder.
Afslutningsvis deler jeg den bekymring, der kommer til udtryk i denne betænkning om konsekvenserne af udvidelsen af Unionen, og jeg opfordrer til at træffe passende foranstaltninger til at beskytte vores producenters interesser, især fordi generobringen af det indre marked indeholder store udviklingsmuligheder for både produktionen og beskæftigelsen.

Reding
I politik er det uomgængelig nødvendigt at handle konsekvent. Derfor kan jeg ikke stemme for de europæiske bestemmelser om tobaksavl.
For kort tid siden vedtog EP et direktiv, som forbyder reklamer for tobaksprodukter. Det forbud gik jeg ind for med overbevisning: Tobaksreklamernes målgruppe er nemlig hovedsagelig de unge, da det er kendt, at tilvænningen til nikotin for det meste begynder i de unge år. Konsekvensen er 548.000 dødsfald om året på grund af tobak, heraf 654 luxembourgere.
Men man kan ikke samtidig forbyde reklamer for tobaksprodukter og støtte tobaksavlen. Men det er nøjagtig det, Unionen gør, idet den garanterer en årsproduktion på 350.600 t råtobak og anvender ca. ECU 1.000 millioner til det formål. Ganske vist er ordningen blvet forbedret meget takket være en reduktion af kvantiteten (med 24 % på blot fire år) og støtte til opgivelse af dyrkningsarealer. Det er imidlertid uvist, om kontrollen overalt er optimal.
Jeg er glad for det relative fald i støtten samt for omstillingsforanstaltningerne, som imidlertid ikke må føre til, at arealer, der er opgivet, overtages af andre. Alligevel er jeg af den opfattelse, at der er en enorm modsigelse mellem sundhedspolitikken (som kun får stillet temmelig få EU-penge til rådighed) og støtten til tobaksavlen; kvaliteten af den europæiske tobak er oven i købet temmelig dårlig. Derfor kan jeg ikke stemme for betænkningen.

Seppänen, Sjöstedt og Svensson
Vi har stemt imod forslaget på grund af, at det hverken på kort eller langt sigt løser spørgsmålet om tobaksdyrkernes afhængighed af omfattende EU-subventioner. Forslaget indeholder ingen reduktion af den økonomiske støtte til tobakssektoren og tager heller ikke hensyn til de alvorlige konsekvenser, som tobaksdyrkning har på sundheds- og miljøbeskyttelsesområdet.

Souchet
Vores gruppe støtter samtlige ændringsforslag, der foreslås af ordføreren, og som blev vedtaget af Landbrugsudvalget, fordi vi skal bevare den europæiske tobaksproduktion.
Et stort antal ændringsforslag fra vores britiske kolleger har til formål af afskaffe enhver europæisk støtte til produktion af tobak. Vi er selvfølgelig modstandere af dette, fordi Den Europæiske Union i stor udstrækning er nettoimportør af tobak. Eftersom den europæiske tobaksproduktion hovedsagelig finder sted i ugunstigt stillede områder, er det i beskæftigelsens navn nødvendigt at bevare denne produktion, der kræver en betydelig arbejdskraft.
Min gruppe har dog fremsat fem ændringsforslag, der hovedsageligt har til formål at afskaffe Kommissionens forslag om indførelse af et system til opkøb af kvoter. Ud over at dette system medfører en reduktion af de mængder, de er berettiget til produktionsstøtte, og dermed en reduktion af den europæiske produktion, vil det ikke opfordre til en modernisering af produktionen, og det vil forhindre etableringen af unge landmænd. Dette system vil også have den skadelige virkning på mellemlangt sigt at give kvoterne en værdi, som medfører en yderligere omkostning for producenterne. Man vil således være vidne til dannelsen af en "kvotebutik«, hvor kvoternes enhedspris vil være afhængig af kvoternes genkøbsværdi.
Vi foreslår tværtimod oprettelsen af en national reserve, der skal gøre det muligt at bevare medlemsstaternes produktionskapacitet, samtidig med at den skal bidrage til den finansielle balance i de bedrifter, der eksisterer eller er under oprettelse. Man ville således ligeledes undgå den meromkostning, som værdien af en kvote vil medføre. Jeg skal minde om, at dette system med national reserve allerede eksisterer for andre produktioner, f.eks. fårekød, oksekød og mælk.
Vores gruppe har fremsat andre ændringsforslag til Kommissionens forslag om at sætte dyrkningskontrakter på auktion, hvormed producenten bindes til den første forarbejder. Vi opfatter denne foranstaltning som meget begrænsende, fordi den ikke tager højde for, at tobaksektoren er en meget specifik sektor, der er meget organiseret, hvor der er faste regler for distribution, og hvor forarbejdningen varetages af nogle få nationale eller internationale virksomheder.

Titley
Jeg kan ikke støtte Kommissionens forslag vedrørende den europæiske tobakssektors fremtid. Jeg er forbløffet og vred over, at vi efter alle den seneste tids fremskridt med hensyn til at få tobaksgiganterne til at indrømme, at deres produkter medfører sygdomme som kræft, nu ser forslag om at blive ved med at bruge offentlige midler til at støtte tobaksproducenterne! Er det en tåbelig metode, der skal holde vores hospitaler travlt beskæftiget med nye patienter?
Hvad menes der helt præcis med idéen om at støtte tobak af højere kvalitet - drejer det sig om at fremme typer af cigaretter, der fører til større afhængighed, eller af nogle, der er længere om at slå rygerne ihjel? Selv med det figenblad, der består af mere offentlighed om faren ved at ryge, forventes skatteyderne i henhold til disse planer stadigvæk at hoste op med millioner for at betale cigaretproducenterne for at gøre folk syge.
Dette fortsatte misbrug af offentlige midler til den slags tobakssubsidier er ikke længere acceptabel. Måske kunne det hele, da det begyndte, undskyldes med uvidenhed om virkningerne af rygning - men ikke i 1998. Hvis vi skal have tobaksproduktionen, så lad den klare sig selv, som alle andre erhverv må, ikke med støtte fra befolkningens surt tjente penge.
(Mødet udsat kl. 13.17 og genoptaget kl. 15.00)

Reform af landbrugspolitikken (Agenda 2000) (fortsættelse)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0219/98) af Cunha for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter, i forbindelse med reformen af den fælles landbrugspolitik (Agenda 2000 - Første del - Kapitel III) COM(97)2000C4-0522/97).

Anttila
Hr. formand, hr. kommissær, jeg gratulerer og takker ordfører Arlindo Cunha for en god betænkning. Ordførerens store sagkundskab lyser ud af den. Betænkningen fremhæver forskellige produktionsforhold i EU-området. Det er jo helt utopisk at forsøge at anvende enslydende EU-regler fra det finske Lapland til De Canariske Øer.
Den største udfordring for Agenda 2000 vil i fremtiden være at gøre særbehov for Unionens områder i nord, i bjergene og i syd til en del af EU's fælles landbrugspolitik. CAP-politikken er egnet til EU's bedste områder. Produktionsomkostningerne er større i de nordlige -, i bjerg- og i andre svære områder i EU. Dette skal der kunne tages meget bedre hensyn til i Agenda 2000.
Agenda 2000 reducerer konkurrenceevnen mellem korn og grønfoder til skade for grønfoder. Støtten til majsensilage forbedrer mælkeprodukternes konkurrenceevne i seks lande og nedsætter rentabiliteten i mælke- og oksekødsproduktionen, som er baseret på grønfoder. Derfor er der behov for støtte til grønfoderensilage, netop som det fremlægges i betænkningen. Rentabiliteten af planteavlen kræver også tilsvarende særordninger for de nordlige EU-regioner.
Agenda 2000 udvider anvendelsen af EU-støtten til skovsektoren. Skovbruget har ligget og skal også i fremtiden ligge inden for den frie markedsøkonomi. Vi må under ingen omstændigheder gøre skovsektoren til en landbrugslignende sektor med strenge reguleringer og støtteordninger. En større regional vægtning af EU's landbrugspolitik kræves, før Agenda 2000 bliver accepteret. Vi skal forsvare den europæiske model, som bygger på familielandbruget.

Formanden
Fru Anttila, jeg er ked af, at jeg måtte bede Dem om at skynde Dem, men det er ikke min skyld, Deres gruppe bør give Dem mere tid.

Hardstaff
Hr. formand, jeg vil gerne komplimentere ordføreren for hans betænkning, men koncentrere mit bidrag om udviklingen i landdistrikterne. Det er uundgåeligt, at antallet af arbejdspladser inden for EU og i endnu højere grad i de stater, der søger om medlemskab af EU, vil falde som følge af mekaniseringen. Uden alternative arbejdspladser i landdistrikterne vil de unge rejse fra deres landsbyer, og mange flere vil hver dag tage frem og tilbage til byerne med alle de negative virkninger for miljøet ved forøget brug af biler på utilstrækkelige veje på landet.
Arbejdspladser i forarbejdningsindustrien støttes i øjeblikket af midler under mål 5a. Der er et påtrængende behov for ekstra arbejdspladser uden for landbruget og for små virksomheder i landdistrikterne. Leader-programmerne har allerede haft stor succes med at skaffe yderligere midler til investering i sådanne arbejdspladser. Hvis den søjle i den fælles landbrugspolitik, der handler om landdistrikterne, skal blive til noget, så må vi have en eller anden form for fortsættelse af Leader-programmet efter år 2000 for at opretholde sunde samfund på landet, særlig i områder, der ikke længere dækkes af mål 1 eller mål 5b efter 1999.
Produktion af sunde fødevarer, beskyttelse af miljøet og gode normer for dyrevelfærd må også være centrale elementer i reformen af den fælles landbrugspolitik.

Ephremidis
Hr. formand, hr. Cunhas betænkning virker hæderlig og modig. Den viser på en objektiv måde det landsbrugsfjendske sigte i Den fælles landbrugspolitik. Den gengiver det helt rigtigt, når den siger, at det vedvarende fald i priserne og andre lignende midler har medvirket til at reducere antallet af små og mellemstore landbrug til en absolut minimumgrænse, men også til at forøge antallet af store landbrug. Det er den model for landbrugspolitik i EU, som hr. Fischler fortalte os om i morges. Desværre er alle de af Kommissionen indførte kompensationer mod disse negative virkninger blevet overhalet af de overdrevne bøder, som hagler ned over de små og mellemstore foretagender og af de overdrevne fald i kvoterne, som pålægges dem, især i landbrugsproduktionen ved Middelhavet.
AGENDA 2000 vil forværre situationen, den vil fungere i de tunge interessers mammon, den vil modarbejde de små og mellemstore foretagender og især de foretagender, der virker i Syden, i Middelhavsområdet. Jeg har en række forslag, som jeg dog ikke vil komme med nu, fordi der ikke er tid, som det siges. De er formuleret som ændringsforslag, og mange af dem er blevet accepteret af Kommissionen.
Jeg vil dog blot lige nævne, at for det første udelader hr. Cunha nok noget: han fortæller intet om hvorfor denne landbrugsfjendske politik eller også hvilke interesser, den tjener. Det må vi bemærke over for ham her. Og for det andet: bønderne vil gøre oprør og modarbejde den, og der vil ikke være tilstrækkelige foranstaltninger mod vilkårligheden og volden, sådan som den kommer til udtryk i Grækenland, med 10.000 bønder, som stilles for offentligheden og straffes med strenge straffe.

Garot
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, jeg vil også gerne understrege den høje kvalitet af hr. Cunhas arbejde, der vedrører et så ømtåleligt emne som reformen af den fælles landbrugspolitik, som Kommissionen har foreslået, og som i øvrigt skal ændres betydeligt for at give alle bedrifter i Den Europæiske Union en reel fremtid.
Der skal i denne forbindelse tages forskellige elementer i betragtning. For det første vores medborgeres forventninger til landmændene med hensyn til kvaliteten af deres produkter, respekten for miljøet eller opretholdelsen af talrige bedrifter i alle medlemsstaterne. For det andet på internationalt niveau og især inden for rammerne af WTO, hvor vi efter at være blevet tvunget til at nedbringe den offentlige eksportstøtte risikerer at komme under stærkt pres for at nedbringe den offentlige produktionsstøtte, hvis vi ikke forstår at ændre retningslinjerne for tildeling. For det tredje skal vi tage resultatet af den fælles landbrugspolitik, der har været gældende siden 1993, i betragtning for at tage ved lære deraf.
Da jeg er nødt til at gøre det kort, vil jeg bare sige, at de faldende priser på råstoffer og reduktionen, eller endog afskaffelsen, af den offentlige støtte ikke giver en acceptabel landbrugspolitik. Man skal derimod prioritere to løsningsmodeller, nemlig støtte til konkurrenceevnen og fornuftig fordeling af den offentlige støtte. Konkurrencevnen skal således mere og mere bygge på leveringen af varer og tjenesteydelser, der opfylder samfundets forventninger, hvilket omfatter både den sundhedsmæssige og smagsmæssige kvalitet, den lokale know-how, hvormed de enkelte områder sættes i værdi, de forskellige sektorers teknologi, der giver merværdi, og diversitet på mere og mere segmenterede markeder. Det er disse fortrin, der til sammen giver en samlet præstation, som vil give Europa dets styrke og originalitet over for dets konkurrenter.
Hvad angår den offentlige landbrugsstøtte, som jo stadig er nødvendig, vil den kun blive varigt accepteret af de europæiske skatteydere og af vores konkurrenter inden for WTO, hvis den tager højde for problemer på det sociale plan, på det miljømæssige plan og med hensyn til de enkelte områder, hvoraf idéen om et loft over støtten til hver bedrift og en national regulering i overensstemmelse med nærhedsprincippet, og dette må ske inden for rammerne af en række fællesskabsregler for at undgå konkurrenceforvridninger og en renationalisering af den fælles landbrugspolitik.

Gillis
Hr. formand, jeg vil gerne takke ordføreren, hr. Cunha, for denne betænkning. Jeg glæder mig særlig over den fornyede bekræftelse af nødvendigheden af at være særlig omhyggelig med store prisnedsættelser inden for alle områder af landbruget. Jeg glæder mig også over forpligtelsen i betænkningen til at kompensere fuldt ud for alle nedskæringer af garantipriserne. Det står i markant kontrast til Kommissionens dokument, hvori det foreslås, at der kun skal kompenseres med 50 % for et af vores større landbrugsprodukter. I lyset af, at bunden allerede er slået ud af kvægbrugernes indkomster i Irland, er Kommissionens forslag helt uacceptabelt og må omgående ændres.
Denne betænkning bekræfter også de tre grundpiller for den fælles landbrugspolitik, men opfordrer Kommissionen til at revidere forslagene under Agenda 2000 i mange henseender, idet man anerkender, at den fortsatte afvandring af unge fra landbruget fører til store sociale og økonomiske vanskeligheder i store områder af landdistrikterne. F. eks. er der en rystende statistik fra mit eget land: Selvmordsfrekvensen overstiger nu antallet af mennesker, der dræbes ved trafikulykker på vejene. Et stort antal af disse helt unødvendige dødsfald skyldes svære økonomiske bekymringer i landdistrikterne. Under den nuværende politik, hvor affolkningen af landdistrikterne forekommer i vid udstrækning, er det ikke attraktivt for unge at søge en karriere inden for landbruget. Systemet med prisfastsættelse for produkter under produktionsprisen, hvor indkomsten udelukkende afhænger af betaling af kompensation, som i sig selv langt fra fylder kløften ned til prisnedsættelserne, giver ikke den langsigtede sikkerhed, som unge veluddannede mennesker ser som et nødvendigt krav for deres fremtid.
Denne betænkning tyder stærkt på, at reformforslagene i Agenda 2000 bør ændres radikalt, da det nu er helt klart, at en nedskæring af priserne ikke har løst problemet med balance på markedet eller hæmmet det fortsatte fald i indkomsterne for landbrugerne, der er en vital faktor, når det gælder at dæmme op for den flodbølge af unge, der søger bort fra landdistrikterne.

Guinebertière
Hr. formand, jeg vil ikke fortsætte i samme pessimistiske stil som den forrige taler, men jeg er ligesom ham nødt til at konstatere, at antallet af bedrifter stadig er faldende, at antallet af lønmodtagere inden for landbruget går i den forkerte retning ... Hvilken europæisk landbrugsmodel skal vi så vælge for fremtiden? En model med udvidelse og med WTO eller vores forvanskede europæiske model? Vi oplever nu den vigtiste periode i den fælles landbrugspolitiks historie, og vi må forstå, at vi ved hjælp af nye målsætninger skal gøre det muligt for landmændene at leve af deres arbejde, at producere nok til at opfylde det europæiske behov men også til verdensmarkedet, og at vi skal gøre det muligt at bevare livet i vores landdistrikter ved at prioritere beskyttelsen af miljøet og landskabet. Indeholder Agenda 2000 virkelig alt dette?
Vores gruppe vil lægge større vægt på at beskytte landmanden og hans familie end på spørgsmålene om verdensmarkedet. Vores målsætning er at støtte en fornyelse af denne aktivitet, og dette først og fremmest gennem etableringen af unge, ved at fremme overtagelsen af jord og tildelingen af produktionsrettigheder samt ved at give dem troen på, at Europa for dem altid vil forblive en jord, der kan dyrkes.

Alavanos
Hr. formand, jeg tænker på, om kommissær hr. Fischler har taget i betragtning, at Cunhabetænkningen støttes fra alle sider i salen og af alle politiske grupper, mens der samtidig udtrykkes intens kritik af Agenda 2000 og reguleringerne i landbrugspolitikken.
Jeg synes, at det er forståeligt, for med Agenda 2000 kommer Rådet til at gøre det, som vi ser i alle EU's samfund, nemlig sammenbruddet af den sociale stat og indførelsen af modeller a la USA. Det ser vi også ske i landbruget. Vi kan ikke acceptere et landbrug, der bygger på indtægtsudlignende subventioner af midlertidig karakter, og som vil gøre bønder fra produktive samfundskræfter til nogen, der lever af statens midlertidige almisser, sådan som EU i dag forestiller sig det. Det er nødvendigt, og det er det vigtige ved Cunha-betænkningen, at vi støtter den europæiske landbrugsmodel, hvor landmanden er producent, hvor landmanden er vogter af miljøet, hvor landmanden er vogter af de kulturelle traditioner, og hvor familiebruget er selve kernen i beskæftigelsen. Det forekom mig, at min kollega overfor meget levende tydeliggjorde de problemer, der stammer fra dets opløsning.
Ud fra dette mener jeg, at vi skal støtte Cunha-betænkningen, at vi skal sætte os imod Kommissionens forslag om udvidelsen 2000.

Lambraki
Hr. formand, jeg vil også gerne lykønske hr. Cunha. Jeg tror virkelig, at det hovedmål, som vi må have i sigte i ethvert forsøg på at reformere Den fælles landbrugspolitik, er støtten til den europæiske model for landbrugsudvikling og fremme af den økonomiske og sociale samhørighed i de europæiske landdistrikter.
Disse ting beskrives helt rigtigt i hr. Cunha's betænkning. Jeg vil kun standse op ved enkelte punkter:
Den første bemærkning, jeg ønsker at fremsætte, er, at med den nye sammensætning af mål, som nævnes i Agenda 2000, pålægger man FEOGA aktiviteter mod andre mål, hvilket selvfølgelig medfører nye udgifter. Men hvor de bevillinger, der skal dække disse udgifter, skal komme fra, er ikke klarlagt. Der er fare for, at vi på finansielt niveau identificerer udviklingspolitikken af landdistrikterne med Den fælles landbrugspolitik. Vi må også se den mulighed i øjnene, at Den fælles landbrugspolitik på langt sigt bliver assimileret og opsplittet inden for rammerne af andre politikker, såsom den regionale og så videre.
Min næste bemærkning er, at vi må passe ekstra meget på faren for renationalisering af Den fælles landbrugspolitik. Dette kan ske enten ved, at vi giver medlemslandene for stor elasticitet i administrationen af de eksisterende bevillinger eller ved en vid fortolkning af begrebet subsidiaritet. Muligheden for skjulte nationale subventioner vil forstærke uligheden mellem de udviklede områder og de mindre udviklede, og det vil skabe en kæde af problemer i de økonomisk svageste medlemslande.
Min tredje bemærkning er, at vi igen må se på ligeværdigheden i tacklingen af såvel de forskellige sektorer inden for europæisk landbrug som de forskellige egne i det europæiske landbrugsområde. Vi må igen se på forholdet i støtten af små og store landbrug, mellem underlegne og udviklede egne, produkter fra nord og syd. Hr. Fischler, vi må igen se på formålet med, at nogle fælles markedsorganisationer har en tidshorisont i 2006 og andre i 2001. Og tilfældigvis er de, der har tidshorisonten i 2001, produkter fra syden.
Min sidste bemærkning er, at vi må holde nøje øje med kilden til finansieringen af den sektor af udvidelsen, som omhandler moderniseringen af landbrugssektoren i de lande, der er under optagelse. Muligheden for, at sådanne foranstaltninger bliver finansieret via bevillinger, der er beregnet til den nuværende retningslinje for landbruget, vil skabe uhyre store problemer, da den vil lægge en stor del af omkostningerne ved udvidelsen over på skuldrene af de mindst udviklede egne af EU.

Poisson
Hr. formand, kære kolleger, hr. kommissær, antallet af landmænd i Europa falder støt og er således gået fra 8 millioner i 1990 til 6, 9 millioner i 1995. De små familiebedrifter forsvinder. Der er registreret et fald i antallet af landbrugsmedarbejdere på 3, 7 % om året siden 1990. Er dette ikke en trussel for det sociale netværk i landdistrikterne, er det ikke farligt for den fysiske planlægning af Europa?
Kommissionen foreslår et prisfald, der skal kompenseres af en direkte støtte til indkomsten. Hvilken industri ville acceptere at sælge sine produkter under fremstillingsprisen? Uden at tale om usikkerheden for vores landmænd, hvis ressourcer mere end nogensinde før vil afhænge af den direkte støtte, når vi godt ved, at denne støtte ikke vil vare ved? Hvorledes agter Kommissionen at forvalte alle disse hektar, der er uden opkøbere? Man kan således godt forstå, at de unge tøver med at etablere sig, når de hører, at der skal være 10 % mindre på mælken, 20 % mindre på korn og 30 % mindre på oksekød, således som det er planlagt i Agenda 2000. Man skal virkelig elske dette smukke erhverv for at blive landmand i dag, men man kan ikke leve af kærlighed, desværre! Vi andre, der er forældre til disse unge mennesker, der er betaget af landbruget, hvilke råd skal vi give, vi, som er ansvarlige for deres fremtid? De unge landmænd er trods alt den eneste garanti for det europæiske landbrugs fremtid.

Campos
Hr. formand, hr. kommissær, hr. Arlindo Cunhas betænkning er væsentlig bedre end Kommissionens forslag, selvom den slet ikke går så langt, som den burde.
Jeg skal nok forklare, hr. kommissær: De bruger halvdelen af budgettet på ca. 1 % af de rigeste mennesker i Europa. Som De ved, fordeles 80 % af disse penge til 20 % af landmændene. Det er en dybt uretfærdig politik. Og betænkningen definerer ikke noget solidt loft eller nogen solid graduering, der kan skabe retfærdighed i fordelingen af Fællesskabets penge. Jeg minder om, at hver borger i Fællesskabet betaler ca. ECU 350 til støtte for dén politik, og derfor mener jeg, at Kommissionen ikke har respekt for de skatter, som borgerne betaler.
Det andet spørgsmål er, at landbrugspolitikken stadig er en politik imod miljø og imod kvalitet, eftersom den stadig er rettet mod støtte til produktionen og ikke rettet mod støtte til produktionsmetoden og mod at forsvare kvaliteten af fødekæden. De står i dag, hr. kommissær, over for en stigende mangel på tillid til selve fødekæden. Med denne politik vil De forværre alle Fællesskabets problemer, der ikke løses på en kompetent måde.
På den anden side er der ikke solidaritet mellem regionerne. Det er ikke acceptabelt, at to landmænd, der producerer det samme produkt, ikke bliver klassificeret på samme måde og får samme godtgørelse, fordi de hører hjemme i forskellige områder af Fællesskabet. Regionaliseringen af støtten er ikke blevet gennemført. Den tvingende nødvendighed af at støtte familiebedrifterne til skade for de store producenter er slet ikke klar. Hele denne politik er kun til fordel for et halvt dusin landmænd, og resultatet er til at se: ørkendannelsen er total, vi har i dag 5 % landmænd, i år 2000 vil der være ca. 2, 5 %, og vi vil komme til at fordele halvdelen af Fællesskabets budget til 0, 5 % af de rigeste producenter og rigeste mennesker i hele Fællesskabet.

Otila
Hr. formand, jeg synes, at forøgelsen af støtten til skovsektoren, som foreslået i Agenda 2000, slet ikke på nogen måde harmonerer med princippet om et støttefrit, markedsbaseret skovbrug. Unionens nuværende støtte til omlægningen af mark til skov, skovforbedring og bekæmpelse af skovbrande er allerede tilstrækkelige foranstaltninger. Vores fælles midler kan sikkert også anbringes mere produktivt. Desuden vil forslaget klart føre til en udvidelse af EU's skovpolitik, det vil sige en reducering af medlemslandenes egen beslutningsdygtighed i skovsektoren. Med dette vil jeg ikke sige, at Unionen ikke skal eller kan have en vigtig rolle i skovspørgsmålene. F.eks. vil den eftertragtede klarhed til den meget omdiskuterede skovcertificering kunne opnås ved en slags paraplycertifikation i EU.
De foreslåede prisnedskæringer af mælke- og kornprodukterne kan jeg, som kommer fra Unionens nordlige medlemsland, ikke betragte som andet end værende for hårde. Hvor er det på topmødeniveau givne løfte om bevaringen af levedygtige landdistrikter ved dyrkning af landbrug i hele Unionens område blevet af? Ét meget vigtigt spørgsmål er Kommissionen slet ikke blevet opmærksom på, det er de unge landmænds nuværende situation og deres fremtidsudsigter. Vi skal sørge for at bakke op om de unge landmænd i forbindelse med generationsskiftet på gårdene og for en tilstrækkelig social sikkerhed for dem.
Om udvidelsen og Agenda 2000 vil jeg til sidst sige, at det er helt forgæves at fortsætte forhandlingerne så længe de institutionelle problemer i den nuværende EU ikke kan løses.

Hallam
Hr. formand, jeg vil gerne takke hr. Cunha for hans betænkning. Jeg vil gerne gentage nogle af de bekymringer, jeg har givet udtryk for andetsteds. Et af problemerne med betænkningen er, at den ikke tager fat på problemet med faldende beskæftigelse inden for landbruget. Når vi taler om landdistrikterne, så betyder det ikke nødvendigvis, at vi taler om landbruget som en form for erhverv og beskæftigelse.
Vi må sikre større diversifikation i landbruget, men vi må også sikre større diversifikation inden for den lokale økonomi. Vi må se på landdistrikternes rolle, når det gælder at skaffe boligområder til store sammenvoksede bysamfund, foruden sommerboliger, rekreation, turisme osv. Vi må også se på, hvad det er for en slags arbejdspladser, der tilbydes. Vi må have arbejdspladser, der er baseret på teknologi, særlig Internettet og ISDN-teknologi.Vi må også se på muligheden for at skaffe små industrianlæg til begynderfirmaer i landdistrikterne. Vi må se på en ny rolle for landdistrikterne.

Sturdy
Hr. formand, jeg vil også gerne komplimentere hr. Cunha for hans betænkning. Et af de problemer, vi har haft inden for landbruget - ikke som resultat af hr. Cunhas betænkning, men som resultat af BSE - er, at vi har måttet se store ændringer i vores holdning til landbruget. Det er ikke ofte, at jeg kan enes med den anden side af salen, men ved denne lejlighed er jeg enig i hr. Hallams holdning.
Et af problemerne med landbruget er, at vi ikke får de unge tilbage i det, og en af de ting, vi må gøre, er at bevæge os bort fra de hæmmende kvoter. Det er noget, vi må se på i fremtiden, og en del af hr. Cunhas betænkning beskæftiger sig med det. Vi må også se på at få udbytte til landbruget fra markedet. Det er af afgørende betydning, at landbruget forstår, at det ikke permanent kan forvente at få en spand tilskudsmidler hældt i hovedet hvert andet øjeblik.
Men de vigtigste spørgsmål er for det første, at vi har et fælles marked, og at det fælles marked for landbrugsprodukter må fortsætte på fælleseuropæisk plan. Ellers vil vi se diskrimination mellem medlemsstaterne. Det er grunden til, at jeg modsætter mig nedsættelser, fordi de angriber de store og effektive landbrug. For det andet er jeg imod de nationale pakkeløsninger. De gør det muligt for regeringerne at kontrollere udgifterne og at holde dem oppe.

Iversen
Hr. formand, Cunhas betænkning er en central betænkning, da det er den, der skal give et signal om EuropaParlamentets holdning til hele reformen af den fælles landbrugspolitik. Betænkningen bærer efter min mening tydeligt præg af at være et kompromis mellem mange forskelligrettede holdninger til, hvorledes reformen skal anskues. Jeg synes også personligt, at betænkningen mangler nogle visioner. Jeg savner nogle skarpere tilkendegivelser på specielle områder som miljø og dyrevelfærd.
Hvad angår afsnittet om den forestående udvidelse i Cunhas betænkning er jeg dog meget glad for, at det ændringsforslag, som jeg selv har stillet, om at medtage de første ansøgerlande i ordningen for miljøvenlige produktionsmetoder fra 1999, er blevet vedtaget i Landbrugsudvalget. Vi skal jo ikke glemme, at miljøforbedring ikke kun er et emne for de nuværende 15 medlemslande. Forureningen af miljøet stopper jo ikke ved grænsen. De lande i Central- og Østeuropa, der har søgt om optagelse i EU, har også en stor landbrugsproduktion. Det er derfor vigtigt, at vi gennem støtte og samarbejde får sikret en god og miljørigtig produktion for disse landmænd. Det skulle nødig gå således, at vi kommer til at opleve, at disse landmænd ofrer miljøet i kampen for at klare sig i konkurrencen på det indre marked.

Keppelhoff-Wiechert
Hr. kommissær, hr. Cunha, hr. formand, hr. Cunha er i dag blevet rost så meget, at jeg med en let kritik vil lede det i en anden retning, nemlig ved at kritisere at han - og det ved han godt - ikke har medtaget det, kvinderne i landbruget præsterer, som et emne i sin betænkning. Han vil inden afstemningen nok overveje det endnu en gang og indhente det forsømte i beslutningsforslaget, for ret beset er han kvinder venlig stemt. På EU-plan er ca. 50 % af alle, der er beskæftiget i landbruget, kvinder. De tjener i høj grad penge til landbofamilierne ved arbejde i mark og i stald, ved bogføring, torvehandel, bondegårdsferier osv.
Kommissionens budskab er nået ud til landbrugsbedrifterne, og det forbavser os ikke særlig meget. Som helhed bliver det negativt modtaget, navnlig af landbokvinderne, og jeg tror, at landbrugskommissær Fischler også mærkede det, da han besøgte vores stævne i Berlin. Landbokvinderne protesterer mod Agenda 2000. Kritikken gælder den skærpede orientering af landbrugsmarkeds- og prispolitikken hen imod verdensmarkedsniveauet. Indkomst- og prispolitikken udlignes ikke i tilstrækkelig grad, f.eks. i forbindelse med de høje miljøafgifter, således at et stort antal landbofamilier inden længe vil komme i nød. Landbobefolkningen er bange for at miste deres materielle livsgrundlag og deres arbejdspladser. Vi mener endvidere, at den europæiske landbrugspolitiks øgede tempo i retning af verdensmarkedet ikke er nødvendig i den nuværende form.

Botz
Hr. formand, hr. kommissær, i hr. Cunhas betænkning er der bl.a. to målsætninger: for det første tiltaget til en driftsform, der omfatter hele landbrugsarealet, og for det andet landbrugsbedrifternes overlevelses- og tilpasningsevne, en styrkelse af deres overlevelses- og tilpasningsevne. Men netop disse målsætninger bringes navnlig i de ugunstigt stillede regioner i de nye tyske delstater fundamentalt i fare med kommissionsforslagene om degression og lofter.
Hvad angår tilpasnings- og overlevelsesevne skal ingen i Europa komme og lære østtyske landmænd noget. Mellem 1945 og 1992 måtte disse landmænd med kort varsel igennem tre radikale omstruktureringer. De klarede det. Med den sidste omstrukturering, som skete i løbet af to år, blev imidlertid 80 % af de beskæftigede ved landbruget afskediget. Det var nødvendigt. Hr. kommissær, navnlig i disse regioner er der ikke noget alternativ til de driftsstrukturer, som nu har overlevet - i overvejende grad fællesforetagender - er der ganske enkelt ikke noget alternativ, som - og det ønsker vi alle - ville kunne sikre en driftsform, der omfatter hele landbrugsarealet.
En forbedret, en moderne landbrugspolitik, som vi alle ønsker, må ikke føre til en yderligere destabilisering af denne driftsform alene af den grund, at dette nødvendigvis ville blive opfattet som værende i modstrid med Den Europæiske Unions nye beskæftigelsespolitik.

Lulling
Hr. formand, betænkningen af Cunha, som jeg glæder mig over, skal roses for ikke at falde i den fælde, som Kommissionen har lagt med sin strategi over for Ministerrådet, nemlig at divide et impera . Den tager således landbrugserhvervets bekymringer til efterretning.
Europa-Parlamentets holdning har derfor stor betydning for den europæiske landbrugsmodels overlevelse. Det luxembourgske formandskabs måde at tackle problemet på, nemlig at definere en identitet for det europæiske landbrug, der skal fungere som reference med henblik på at reformere den fælles landbrugspolitik og for at placere det europæiske landbrug på verdensmarkedet, er blevet stadfæstet af Det Europæiske Råd i Luxembourg i december. Den model, der opstår ved denne fremgangsmåde, er et multifunktionelt, bæredygtigt og effektivt landbrug, der er fordelt på hele det europæiske område, herunder i de ugunstigt stillede områder, som respekterer landskabet og naturområderne, og som er i stand til at leve op til forbrugernes forventninger med hensyn til kvalitet og sikkerhed inden for fødevarer.
En lang række reformforslag, der er fremsat af Kommissionen, tager desværre ikke højde for denne fremgangsmåde. Prisfaldet, der foreslås, er for stort og ubegrundet. De foreslåede kompensationer er utilstrækkelige og vil gøre landmændene til evige bistandsmodtagere, og de vil ligeledes påvirke de kommende forhandlinger inden for WTO. Det er stadig usikkert, hvad der efter udvidelsen skal ske med godtgørelserne, som de fleste landbrugsbedrifters overlevelse afhænger af, især i de ugunstigt stillede områder, for ikke, hr. formand, at tale om, at det er overdrevent at gøre kompensationerne betinget af miljøet, idet disse kompensationer således forvanskes.

Thomas
Hr. formand, jeg vil også gerne komplimentere hr. Cunha for hans udmærkede og betimelige betænkning. Jeg glæder mig meget over Kommissionens forslag som et skridt i den rigtige retning, men ingen her i salen bør gøre sig nogen illusioner. Det er ikke en omfattende reform af den fælles landbrugspolitik. Det er, som Kommissionen har sagt fra begyndelsen af sit dokument, en udvikling og udvidelse af MacSharry-forslagene.
Så længe disse grundlæggende mål og mekanismer er gældende inden for den fælles landbrugspolitik, vil der ikke ske nogen virkelig betydningsfuld omstrukturering af landbruget inden for EU. Et betragteligt flertal har angivet, at en fælles politik for landdistrikterne snarere end den fælles landbrugspolitik ville medføre større fordele for landbefolkningen i Europa. Jeg opfordrer Kommissionen til meget omhyggeligt at se på sine forslag igen og at sikre, at Europas landbefolkning ikke bliver forfordelt, når de må kæmpe om strukturfinansiering under forandringerne, når landdistrikterne bliver medtaget under det nye mål 2.
Desuden mener jeg, at selvom Agenda 2000 påstår at ville benytte en mere markedsorienteret holdning, så er de kompensationsbeløb, der er stillet forslag om, at landbrugerne skal have til gengæld for en prisnedsættelse, ikke tidsbegrænsede, og de vil ikke bidrage til at bryde den onde cirkel af afhængighed for Europas landbrugere af subsidier fra Unionen. De vil heller ikke tage hensyn til skatteydernes berettigede bekymringer. Kompensationen for en ændring af markedsforholdene bør nedsættes og med tiden standses efter en rimelig overgangsperiode. I betragtning af den uro, som BSE-krisen har ført til, og de mange uløste problemer med hensyn til sikre fødevarer og import fra tredjelande, mener jeg, at Kommissionen bør benytte den mulighed, som Agenda 2000 giver den for at sikre, at forbrugerne opnår det højest mulige niveau af beskyttelse, når vi går ind i næste århundrede, og at Europa kan konkurrere med de billigere produkter fra tredjelande.

Redondo Jiménez
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, først vil jeg lykønske ordføreren med betænkningen og med, at han med stor sikkerhed har opnået at fastlægge retningslinjerne, hovedlinjerne for, hvordan den fælles landbrugspolitik skal se ud med henblik på Agenda 2000, udvidelsen med landene i øst og de fremtidige forhandlinger i Verdenshandelsorganisationen.
Emner som prisnedsættelser eller landmændenes deltagelse på markedet er allerede blevet behandlet af alle mine kolleger, ligesom fastholdelsen af befolkningen i landdistrikterne og inddragelsen af unge og kvinder i sektoren. Hvilke indvirkninger, prisnedsættelserne får på forbrugerne, er noget, vi ikke ved endnu. Men vi bør forberede os til forhandlingerne i Verdenshandelsorganisationen og indtage en offensiv holdning for at beskytte vores landbrugsmodel og afvise dem, der kommer udefra, og gøre de faktiske forhold i landdistrikterne gældende ved at beskytte vores sociale og miljømæssige virkelighed.
Det er vigtigt med en samlet aktion i landdistrikterne, der går videre end landbrugsaktiviteten, der er dens grundlæggende kerne, omdrejningspunktet - så at sige - som skal udstyres med finansielle ledsageforanstaltninger til andre aktiviteter. Der skal også tages højde for det, der vedrører fysisk planlægning, miljø, landboturisme, jobskabelse samt forbedring og bevarelse af landskabsog kulturværdierne.
Hr. kommissær, hvis vi følger ånden fra Cork, skal udviklingen af landbrugsdistrikterne være den anden søjle i den fælles landbrugspolitik. Deres reform kunne og burde blive den fælles politik for landbruget og landbrugsdistrikterne.

Novo
Hr. formand, ærede medlemmer, en ægte reform af den fælles landbrugspolitik skulle være i stand til én gang for alle at opgive de retningslinjer, der blev indført med reformen i 1992. Dette sker imidlertid ikke, og derfor har Kommissionens forslag, der er indeholdt i Agenda 2000, mødt modstand fra landmændene og deres organisationer over det meste af Den Europæiske Union.
En reform af den fælles landbrugspolitik skulle være fuldstændig og medtage hele landbrugsproduktionen. Forslagene i Agenda 2000 privilegerer imidlertid kød-, korn- og mælkesektorerne, idet den foregiver isoleret og spidsfindigt at reformere sektorer som oliven, frugt og grøntsager samt vin, fundamentale for de sydeuropæiske landes landbrugsøkonomi.
På den anden side måtte man, hvis der skulle gennemføres en ægte reform og en ændring af strategien fra 1992, give en utvetydig støtte til landdistrikterne og fremfor alt generalisere fællesskabsbegunstigelsen, skabe særlige betingelser for landbruget på verdensplan, støtte de unge landmænd på afgørende vis og bekæmpe ørkendannelsen af landdistrikterne, opretholde og udvikle markedsreguleringsmekanismerne og fjerne forskellene mellem regioner, produktioner og landmænd samt give prioritet til familielandbruget.
Vi værdsætter, at disse aspekter har fundet vej ind i betænkningen, som vi i øvrigt, og i forlængelse af det, som vi har foreslået i årevis, har bidraget til med nogle ændringsforslag. Vi fastholder her på mødet de ændringsforslag, der sigter mod en gennemskuelig og universel kvalitetsmærkning, støtte til produktion og markedsføring af regionale produkter, forkastelse af kriterier, der bygger på produktivitet og fremfor alt en klart gradueringsbegreb.
Med disse retningslinjer og med en accept af disse ændringsforslag ville der være skabt en politisk ramme, som Kommissionen burde tage hensyn til, og i overensstemmelse med denne ramme burde den ændre de forslag, som den udsendte inden for Agenda 2000.

Santini
Hr. formand, betænkningen er god af to grunde, der kunne synes at være selvmodsigende: Den går omhyggeligt i detaljer, og samtidig giver den et samlet overblik over, hvordan det europæiske landbrug kommer til at se ud i fremtiden. Det er tilfældet dér, hvor ordføreren forbinder landbrugsreformens økonomiske dimension med dens naturlige bestemmelse, nemlig en bæredygtig udvikling af landdistrikterne, bevarelsen af levevilkårene for dem, der arbejder - det vil sige landmændenes indkomst - og ikke mindst anvendelsen af de regionale produkter.
Det kan forekomme paradoksalt, men for at sikre de grundlæggende principper i den fælles landbrugspolitik - der i dag lider af en "vækstkrise« i den forstand, at den er vokset for meget - er det nødvendigt at vende tilbage til det oprindelige. Det er nødvendigt at gå bort fra de store industrielle landbrug og at gå tilbage til den gammeldags familiebedrift, som det hele begyndte med, og som i mange områder stadig er den bedste garanti for beståen. Landbrugets fremtid i Europa - i det nuværende Europa og det kommende Europa, der også vil tælle en halv snes øst- og centraleuropæiske lande, som vi kan sammenligne os med - afhænger af dets evne til at være både drivkraft og redskab for den økonomiske og sociale samhørighed, navnlig i de svagest stillede områder, hvor det at være landmand stadig har karakter af at være en udfordring og en trossag. Jeg tænker her på bjergområderne, som hele tiden er truet af den fare, der hedder udvandring, og ikke mindst de unges udvandring, da disse er tiltrukket af de lettere indtjeningsmuligheder på sletterne. Jeg tænker også på de nordlige områder og på de områder, der trues af affolkning - det er den sidste udvej for dem, der ikke ville give op.
Jeg er derfor enig med ordføreren i, at produktionsstøtten kan være et tveægget sværd, som risikerer at kappe de solidariske bånd til de svagest stillede områder og at få to slags landbrug til at komme til syne, nemlig et rigt landbrug og et fattigt landbrug. Det risikerer også at skabe en kløft mellem de udviklede regioner og de mindre udviklede regioner. I den kommende planlægning er det nødvendigt at sørge for en række mekanismer til at regulere indgrebene og harmonisere produkterne fra kontinentet og fra middelhavsområderne. Disse mekanismer skal være baseret på indkomstgarantier og på en integration mellem de komplementære erhverv, og her får landbrugserhvervet i øvrigt uden tvivl rollen som hovederhverv.

Martin, Philippe-Armand
Hr. formand, kære kolleger, vi må ikke glemme, at den fælles landbrugspolitik er en af grundpillerne i den europæiske konstruktion. Det er i virkeligheden den eneste integrerede fællesskabspolitik.
Hvad foreslår Kommissionen i sin meddelelse Agenda 2000? Af budgetmæssige årsager, idet budgettet er begrænset til 1, 27 % af medlemsstaternes BNP, foreslår Kommissionen en fuldstændig reform af den fælles landbrugspolitik og af strukturpolitikken. Hvad angår landbruget nøjes Kommissionen med at foreslå et prisfald for de store afgrøder, prisen på mælk, prisen på oksekød, og dette - for at opretholde en såkaldt balance - ved at foreslå en delvis kompensation, der teoretisk giver landmændene mulighed for at tilpasse sig dette prisfald.
Det er dog således, at Den Europæiske Union og medlemsstaterne i slutningen af december 1999 skal sætte sig til forhandlingsbordet om WTO, hvor det naturligvis vil dreje sig om begrænsninger af landbrugsstøtten og især om en næsten total afskaffelse af fællesskabspræferencen.
Hvad foreslår Kommissionen i forhold til dette projekt? Intet eller nærmere sagt en forhøjelse af kompensationerne, der - som vi alle ved - ikke vil blive accepteret af vores forskellige partnere, eftersom denne støtte er underlagt en maksimumsgrænse inden for rammerne af GATT-aftalerne, og jeg kan ikke se, hvordan en forhøjelse vil blive accepteret. Hvilken strategi vil Kommissionen anvende? Vil den være modig nok til at gennemtvinge nogle sociale og miljømæssige klausuler over for vores amerikanske partnere?
Hr. kommissær, det europæiske landbrug er mere end 2.500 år gammelt. Man må ikke sammenligne det med landbruget i lande, der kun har eksisteret i to eller tre hundrede år. Hvis vi bare vil kopiere, vil vi helt sikkert ødelægge landbruget, og vi vil destabilisere balancen mellem områderne i hele Den Europæiske Union.
Jeg vil gerne slutte med at takke og rose hr. Cunha for det udmærkede forslag til betænkning, der desværre blev ændret meget i Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter, idet betænkningen således mistede lidt af sin sammenhæng.

Fischler
Hr. formand, mine damer og herrer, det ville naturligvis nu være meget tiltrækkende at gå udførligt ind på hr. Cunhas redegørelse og hans betænkning. I betragtning af det fremskredne tidspunkt vil jeg imidlertid bidrage til, at det bliver kort. Jeg vil tillade mig at lade det indlæg, jeg har forberedt, omdele og her kun fremsætte et par vigtige bemærkninger ud fra min synsvinkel.
Men først vil jeg gerne benytte lejligheden til at sige mange tak for denne betænkning til ordføreren, hr. Cunha, og til medlemmerne af Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter. Jeg har læst den med stor interesse, og også jeg er på mange punkter enig i betænkningen. Dog ville jeg have fordelt vægten lidt anderledes mellem de forskellige punkter. Lad mig nævne et par eksempler herpå. Det er og bliver naturligvis Kommissionens hovedformål at konsolidere den europæiske landbrugsmodel, men i en verden, der hele tiden ændrer sig, kan konsolidering ikke betyde, at det bestående cementeres. Dermed ville vi gøre landbruget og de europæiske landmænd en dårlig tjeneste.
Den fælles landbrugspolitik skal tilpasses og reformeres, fordi europæisk landbrug i de kommende årtier i øget grad vil stå over for nye realiteter, nye rammebetingelser og nye udfordringer. Kun på den måde kan vi sikre, at den europæiske landbrugsmodel bliver ved med at bestå. Det er netop det, Kommissionen vil opnå med sine forslag. Lad mig sige det ligeud: Jeg har til dato endnu ikke set et konsistent, troværdigt alternativ, der kunne opnås enighed om, til Kommissionens forslag, i det mindste ikke når det drejer sig om perspektiver på længere sigt.
Et væsentligt kendetegn, måske det væsentlige kendetegn ved europæisk landbrug er dets multifunktionalitet, således som der står i betænkningen. Her drejer det sig i første omgang om den økonomiske dimension. Vi har i dag principielt valget mellem to forskellige veje: Vi kunne ved hjælp af en skrap begrænsning af mængderne nedbringe produktionen; spørgsmålet er, om det virkelig er et attraktivt program for fremtiden, specielt når man ser på et landbrug, der omfatter hele landbrugsarealet, på udvidelsen mod øst eller på den nye runde i verdenshandelen.
Den strategi, Kommissionen foreslår, går i en anden retning. Den bygger på, at de europæiske landbrugsprodukters konkurrenceevne forbedres, internt og eksternt, således som det blev pålagt Kommissionen på topmødet i Luxembourg. Dermed er jeg nået til et punkt i betænkningen, hvor jeg gerne vil advare mod fejlvurderinger. De af Kommissionen foreslåede prissænkninger er ikke noget mål i sig selv. Det er vejen til at forbedre vores produkters konkurrenceevne og på den måde skabe nye afsætningsmuligheder. Sænkningen af de institutionelle priser skal derfor ske således, at der også i tilfælde af svingende markedspriser er tilstrækkeligt spillerum til at være til stede på markedet. Jeg mener ikke, at de prissænkninger, Kommissionen foreslår, kan anses for at være for store set ud fra dette synspunkt. Interventionen skal for fremtiden kun fungere som sikkerhedsnet i tilfælde af voldsomme prisfald.
Hvad angår udformningen af de direkte udbetalinger kan jeg på grundlag af de analyser, der er til min rådighed, ikke bekræfte, at den foreslåede ensartede støtte til korn og olieholdige frø skulle gøre dyrkningen af olieholdige frø urentabel i en stor del af EU. Heller ikke forholdet mellem markedet for oksekød og markedet for kalvekød er ud fra vores erfaring slet så direkte, som betænkningen synes at mene.
Noget, der undrer mig, er, at der for mælks vedkommende skal afviges fra den generelle regel. Den lyder, at omfanget af udbetaling af kompensation skal indrettes efter den regionale eller individuelle produktivitet. Det må være klart, at et sådant tiltag ville få ikke ubetydelige omfordelingseffekter. Også et andet sted kan det opfattes, som om betænkningen går ind for i øget grad at anvende de direkte udbetalinger til omfordelinger. Hvis det er Parlamentets ønske, skal det imidlertid også sige det meget klart og entydigt.
Jeg har med stor interesse taget det klart udtrykte ønske til efterretning, at arealrelateret støtte samt støtte, der er knyttet til tjenesteydelser over for vores samfund, skal øges væsentligt i forhold til den produktionsrelaterede støtte. Endelig ser jeg i det, betænkningen siger om subsidiaritet og om decentralisering, en bekræftelse af Kommissionens opfattelse. Subsidiaritet - ja, decentralisering - ja, renationalisering - nej!
Det glæder mig at kunne konstatere, at betænkningen følger samme ledetråd som Kommissionen, når det drejer sig om at udbygge politikken vedrørende landdistrikter og landbrugsmæssig miljøbeskyttelse til en solid anden søjle i landbrugspolitikken. Jeg tager til efterretning, at de i betænkningen opridsede retningslinjer på en række punkter tydeligt går videre end Kommissionens forslag, at de eksplicit henviser til konklusionerne fra konferencen i Cork samt at de går ind for, at Fællesskabet skal sætte flere penge ind på at udvikle landdistrikterne.
Muligheden herfor er til stede i landbrugsretningslinjen, hvis den politiske vilje dertil er der, og hvis landbrugsretningslinjen bevares i sin nuværende form, et punkt, som jeg ligeledes er enig med ordføreren om. Også i spørgsmålet om næringsmiddelkvalitet og -sikkerhed er jeg enig i de meninger, der kommer til udtryk i betænkningen.
Betænkningen - det kan jeg sige her - ansporer mig på mange punkter, men den rejser også mange spørgsmål, som vi skal drøfte med hinanden. Jeg er taknemmelig for begge dele, og jeg glæder mig allerede til de fortsatte drøftelser og et fortsat godt samarbejde.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.30.

Agenda 2000 - Den økonomiske og sociale samhørighed
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0210/98) af Schroedter for Udvalget om Regionalpolitik om Agenda 2000, Del I - Kapitel II "Økonomisk og social samhørighed« (KOM(97)2000 - C4-0523(97).

Schroedter
Hr. formand, den økonomiske og sociale samhørighed i EU skal i løbet af kort tid stå sin prøve for anden gang. Hver gang integrationsprojektet EU står over for en stor belastning, gøres der forsøg på at stille samhørighedspolitikken til disposition, selvom det er netop den, der gør det europæiske indre marked til et succeskoncept. Harmoni og ensartet udvikling er forudsætningerne for stabilitet. Derfor er det ligefrem bydende nødvendigt, at de store eksportlande, som kan takke konceptet det indre marked for deres overskud, deltager i gennemførelsen af den europæiske samfundsmodel i det mindste med en lille bitte procentsats. Vi må ikke tillade, at det afhænger af et tilfældigt påbud, om nogen i Den Europæiske Union er blandt vinderne eller blandt taberne. Jeg vil gerne her sige det meget klart endnu en gang: Den, der vil opsige EU's solidaritetsprojekt, angriber kernen i integrationsprocessen. Her siger vi klart nej til diskussioner om nettoindbetalere, for de savner ethvert grundlag. På den anden side må det gøre os betænkelige, at det trods en betydelig økonomisk indsats indtil nu ikke er lykkedes os at overvinde opsplitningen i fattige og rige regioner. Arbejdsløsheden i de ti fattigste regioner er stadig syv gange højere end i de ti rigeste. Denne opsplittede økonomiske udvikling fortsætter i mellemtiden også i rige regioner, danner velstandsøer og går tværs gennem samfundet. Den menneskelige tragedie, som massearbejdsløshed, fattigdom og udstødelse er, rammer stadig bredere kredse af befolkningen. På baggrund af dette faktiske misforhold i den økonomiske og sociale samhørighed er udvidelsen med de ti central- og østeuropæiske lande og Cypern en enorm udfordring, som gør politikstrukturen til nøglen til EU's evne til at udvide sig. Kommissionens forslag om en revision må ikke blot begrænse sig til en koncentration. Målsætningen effektivitet betyder først og fremmest at erkende, at den udfordring, der ligger i en stigende arbejdsløshed og i den transformationsproces, som den østeuropæiske økonomi skal igennem, ikke mere kan klares med traditionelle økonomiske metoder. Allerede Jacques Delors fastslår i hvidbogen om vækst, konkurrenceevne og beskæftigelse, at det er nødvendigt at styre hen imod en bæredygtig udvikling. Som noget centralt skal der findes udviklingsmodeller, som bygger på et lavt forbrug af ikke-fornyelige ressourcer og som skaber balance mellem økonomi, økologi og social udvikling.
Henvendt til medlemsstaterne vil jeg gerne endnu en gang klart fremhæve, at en forvaltningsaftale ikke er det samme som indskrænkning af demokratiet. De europæiske strukturfonde giver de lokale og regionale myndigheder og arbejdsmarkedets parter vidtgående rettigheder til at deltage. Disse rettigheder kan imidlertid kun udnyttes af de pågældende regioner, dersom medlemsstaterne i god tid giver dem mulighed for at være med til at udforme planer og programmer. Den omstændighed, at Rådet trækker strukturfondsforordningen i langdrag - første halvår af 1999 er for sent for planlægningen - sætter os i det dilemma, at partnerskabsprincippet ganske vist står i forordningen, men ikke kan bringes i anvendelse, fordi planerne allerede er blevet udarbejdet, for at gennemførelsesperioden kan påbegyndes i rette tid. Hvis vi tager »Borgernes Europa« alvorligt, skal det i hvert fald lykkes at sikre, at deltagelsen på lokalt og regionalt plan kan indledes på et tidligt tidspunkt og i tilstrækkeligt omfang. En forenkling kan ikke gennemføres ved at skubbe forskellige støtteområder sammen. Mål 2 i Kommissionens forslag synes således blot at skubbe problemet nedad. Efter min mening er det Kommissionens ansvar at bringe konkurrencen mellem by- og industriområder på den ene side og landdistrikter på den anden til ophør på europæisk niveau. Betænkningens forslag åbner mulighed for, at der udvikles gennemskuelige procedurer, og sikrer den ret, de berørte i landdistrikterne og Europa-Parlamentet har til at deltage. Parlamentet bekræfter i denne betænkning endnu en gang sin vilje til at fremme euroområdet langs grænserne til de østlige nabostater gennem en fælles fond. Vi har i Agenda 2000 en enestående mulighed for at oprette denne fond under en budgetkategori og under et generaldirektorats ansvar. Hvorfor vægrer Kommissionen sig fortsat ved at udarbejde konkrete forslag?
Jeg er meget glad for, at det er lykkedes at nå frem til bred enighed i denne betænkning og få den vedtaget enstemmigt i Regionaludvalget. Det er mit ansvar som ordfører at sørge for, at denne enighed bevares, og det er en enstående chance for Europa-Parlamentet til at vise Rådet, at vi på meget kort tid kan nå til enighed. Jeg takker alle de kolleger og medarbejdere, som i Europa-Parlamentet har bidraget til dette ærefulde resultat, og håber, at det lykkes os at føre det igennem lige til afslutningen.

Colom i Naval
Hr. formand, opbakningen til ordføreren går videre end til hendes eget udvalg, for på Budgetudvalgets vegne mener jeg, at vi ville tilslutte os størstedelen af betænkningens indhold.
Derfor vil jeg blot sige, at selvom størstedelen af vores ændringsforslag ikke er blevet formelt inkorporeret, er størstedelen af dem blevet inddraget implicit, og vores ændringsforslag afspejler dybest set kun beslutningen fra mødet den 4. december sidste år. Derfor mener jeg ikke, at der er problemer for vores vedkommende.
Men jeg vil gerne fremkomme med to kortfattede betragtninger. For det første forventede vi en kraftigere reaktion fra Udvalget om Regionalpolitik. Ud fra vores synspunkt er det midlertidige førtiltrædelsesinstrument ud fra et strukturelt synspunkt ikke, mine damer og herrer, en strukturfond men en ekstra samhørighedsfond. Og det kan medføre problemer i fremtiden. Den har nogle andre mekanismer og formål end strukturfondene, og derfor mener vi, at der endnu mangler en virkelig forberedelse af ansøgerlandene med hensyn til strukturfondene, for ansøgerlandene vil vænne sig til det, der er en samhørighedfond, og det er en anden sag.
I den generelle ramme for aftalen, vil jeg fremhæve et punkt, der måske er væsentligt, set fra vores side. Vi i Budgetudvalget ønsker en revisionsklausul vedrørende det finansielle resultat af reformen af strukturfondene - og vedrørende udvidelsen selvfølgelig. Men hvis vi går ind på hypoteserne og tallene fra Kommissionen, må vi sige, at hvis der til de aktuelle beløb til strukturfondene og Samhørighedsfonden lægges udgifterne til førtiltrædelse og udvidelse, er der stadig en aktionsmargen inden for loftet på 1, 27 %. Det vil sige, at hvis man reducerer strukturbevillingerne til de femten, er det ikke for ikke at overstige loftet på 1, 27 %, men for at holde det meget lavere. I år er vi på 1, 14 %. Og jeg spørger, hvor mange hundrededele af bruttonationalindkomsten det drejer sig om? Vi taler i virkeligheden - og i Cardiff er det blevet diskuteret - om procentuelle bagateller.
Hr. formand, jeg vil blot tilføje, at vi virkelig bør være bevidste om udgiftsområde 2's økonomiske og politiske betydning for den europæiske politiske integration.

Ettl
Hr. formand, mine damer og herrer, ud fra den synsvinkel, Udvalget om Sociale Anliggender og Beskæftigelse anlægger, kan jeg kun hilse fru Schroedters betænkning velkommen. Den viser, at ordføreren er sig problemerne bevidst og er i nær kontakt med spørgsmålene vedrørende udvidelsen. Den viser, at man har fulgt tilskyndelserne til at skabe økonomisk og social samhørighed, og den viser den politiske bestræbelse på at forebygge en vis mangel på samhørighed.
Udvidelsen er naturligvis ikke kun en chance for en postiv udvikling, men den signaliserer allerede i dag, at de forskellige spørgsmål vedrørende udvidelsen ikke alle kan ses udelukkende ud fra en økonomisk synsvinkel, og at der heller ikke bliver tale om en ren fornøjelsestur. I alt væsentligt genfinder vi samtlige beslutningsforslag og beslutningsspørgsmål fra den 4. december i betænkning af Schroedter. Det, det drejer sig om for mig, er, at vi har behov for en balance mellem områderne infrastruktur, transport-, miljø- og tillige menneskelige ressourcer for her at nå frem til samhørighed. Det må ikke betragtes ensidigt. Det skal skabes, laves på én gang og tages op til drøftelse i en dialog.
I denne sammenhæng er naturligvis også den rolle, arbejdsmarkedets parter skal spille, af betydning; det er kort blevet berørt her. Uden arbejdsmarkedets parter får vi det hverken omsat i udviklingslandene eller i ansøgerlandene. Til det formål skal man bruge instrumenter, og vi bliver nødt til at give PHARE en anden udformning med henblik på at kunne yde en effektiv bistand her. Alt det gælder det stadig om at få gjort. Det er derfor for mig stadig et diskussionspapir.
Den nye mål 2-definition er naturligvis også meget vigtig. Jeg vil blot gøre opmærksom på, at kombinationen industri og landdistrikter kan være en chance for fremtiden. Derudover gør jeg opmærksom på, at i de tre forslag til forordning, der skal behandles inden længe, og som beskæftiger sig med de strukturpolitiske instrumenter til forberedelsen til tiltrædelsen, er tid nok til drøftelser, så at der skabes en plausibel ramme til det hele, og vi kan leve op til det, vi vil have, nemlig en homogen udvidelse med de tidligere østblokstater.

McCarthy
Hr. formand, jeg glæder mig over dagens debat om Schroedter-betænkningen om Agenda 2000kapitlet om økonomisk og social samhørighed som et solidt grundlag for iværksættelse af Parlamentets mere detaljerede og omfattende arbejde vedrørende de forordninger, der styrer strukturfondene. Som fru Schroedter har sagt, var der enstemmighed i Udvalget om Regionalpolitik, men jeg tror, hun også vil indrømme, at det skyldtes meget væsentlige ændringsforslag stillet af mange politiske grupper, og vi har faktisk meget mere arbejde at gøre på dette område.
Som svar til hr. Colom i Naval vil jeg sige, at det ikke nu er tid at beskæftige sig med detaljerne i forordningerne om strukturfondene: Vi ser på dem, når vi udarbejder specifikke og detaljerede betænkninger.
Dette er en betimelig debat, der følger af sidste uges drøftelser under det britiske formandskab i det uformelle Råd i Glasgow og Rådet (almindelige anliggender) i Luxembourg, og i lyset af dagens meget aktuelle drøftelse ved topmødet i Cardiff om situationsrapporten om Agenda 2000, der er udarbejdet af det britiske formandskab for at udpege de områder, hvor der er enighed i Rådet.
Derfor, og i lyset af disse drøftelser, vil jeg gerne bruge lidt tid på at fremhæve den holdning, som min gruppe nok vil indtage i reformprocessen. Der er ingen tvivl om, at denne reform af struktur- og samhørighedsfondene udgør den væsentligste ændring i de sidste 10 år, når det gælder at møde udfordringerne fra udvidelsen og fra ØMU'en. Udvidelsen vil helt sikkert give vores regioner muligheder, men vi vil ønske at sikre, at de forslag, som Kommissionen fremlægger, stemmer overens med vores mål og prioriteringer som socialdemokrater, nemlig at sikre en videreførelse af arven efter Delors ved at fremme jobskabelse, bæredygtig vækst og konkurrencedygtighed for regionerne, sammen med det centrale mål, økonomisk og social samhørighed i traktaten for at sætte alle dens borgere, regioner og medlemsstater i stand til at deltage på lige fod. Fordelene ved Unionen må være centralt placeret i vores politiske proces. Dette handler lige så meget om at skabe lige muligheder som om at fjerne forskellene mellem de fattigere og de mere velstående regioner.
Vi må være helt opmærksomme på de indre udfordringer, vi står over for: én ud af hver fem af Europas unge er arbejdsløs, arbejdsløsheden blandt kvinder er hele tiden højere end blandt mænd, og den langvarige arbejdsløshed er fortsat en svøbe for det moderne samfund.
Reformprocessen må derfor kombinere fairness med overvejelser vedrørende omkostningerne og varighed med forenkling og effektivitet. Den må være fair for at sikre, at vi prioriterer vores svage regioner højest, uden dermed at opgive de problemplagede regioner, der gennemgår en proces med økonomisk og social omstrukturering i mere velstående medlemsstater. Solidaritet må, hvis den skal sikres massiv støtte, gå begge veje og ikke være en envejsproces. Subsidiaritet og decentralisering må være hjørnestenene under vores fremtidige politik for at sikre, at vores regionale politik er relevant for lokalsamfundenes behov og interesser.
Jeg glæder mig derfor over den beslutning, at Parlamentet skal gå fuldt ud ind i reformprocessen. Vi glæder os over den interinstitutionelle aftale og ønsker at se den undertegnet og forsynet med segl under dette formandskab. Vi har fået et positivt brev fra Robin Cook, formanden for Rådet, men vi må nu tage fat på de mere grundlæggende problemer.
Endelig vil jeg gerne rejse spørgsmålet om nogle områder, hvor vi må se mere på detaljerne i Kommissionens forslag: Effektivitet er naturligvis af afgørende betydning for at sikre en bedre udnyttelse af midlerne, men hvis effektiviseringspuljen fører til mere bureaukrati og øget overvågning af Kommissionens personale, så frygter jeg, at vi kun vil opnå at anvende flere private konsulenter for at overvåge disse processer. Så vi må se meget omhyggeligt på, hvordan en sådan pulje kan virke. Jeg vil gå ind for at se på en pulje til fornyelse med passende procedurer med hensyn til decentralisering og subsidiaritet.
Vi vil blive bedømt af vores borgere på, hvordan vi håndterer den udfordring, reformen frembyder. Kun når EU ses som bidragende til løsningen af større samfundsproblemer, såsom fattigdom og arbejdsløshed, kan vi forvente at få deres støtte og sikre troværdighed for Unionen og dens politik og institutioner.
Min gruppe vil tage udfordringen alvorligt, og vi ser frem til at samarbejde med Rådet og Kommissionen om en forbedring af Agenda 2000-forslagene for at vinde offentlighedens støtte. Vi håber meget, at vi får mulighed for at deltage i beslutningsprocessen - i den fælles beslutningstagnings ånd, hvis jeg må tilføje det. På denne måde kan vi forstærke den demokratiske legitimitet af reformprocessen.

Schiedermeier
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, allerførst mange tak til ordføreren for hendes samarbejdsvilje. Den har i høj grad bidraget til, at betænkningen blev til det, den er. På Det Europæiske Folkepartis vegne vil jeg gerne sige følgende: Strukturfondene skal indrette deres mål for støtte efter målene i traktaten og Fællesskabets opgaver. Hertil hører bl.a. en afbalanceret og bæredygtig udvikling af den økonomiske virksomhed, et højt beskæftigelsesniveau, et højt socialt beskyttelsesniveau, ligestilling mellem mænd og kvinder, økonomisk og social samhørighed samt solidaritet mellem medlemsstaterne. I den sammenhæng skal der stedse i udstrakt grad tages hensyn til subsidiaritetsprincippet og til den finansielle ramme. Udvidelsen må under ingen omstændigheder benyttes til at stryge loftet på 0, 46 % af Fællesskabets BNI for strukturpolitikkens og på 1, 27 % for de samlede udgifters vedkommende.
Set ud fra mit synspunkt kan lande, der deltager i Den Økonomiske og Monetære Union, ikke længere få ekstra støtte via Samhørighedsfonden. Solidaritet betyder jo heller ikke at gøre krav på mere bistand end nødvendigt. I forbindelse med mål 1 skal grænsen på 75 % af BNP per indbygger derfor nøje overholdes. I den sammenhæng er jeg virkelig glad for en overgansperiode for de regioner, som for øjeblikket kan få støtte inden for rammerne af mål 1, 2 eller 5b. Det nye mål 2 har desværre ikke nogen indre logik, fru kommissær, det er og bliver et materielt mål. 80 % af EU's borgere bor i byer, og hvis landdistrikterne fremover stilles endnu dårligere, når der uddeles EU-støtte, vil forholdet blive endnu værre. Det vil sige, at afvandringen fra land til by vil øges yderligere.
Der er to muligheder for at forbedre kommissionsforslaget. For det første et selvstændigt mål for landdistrikterne eller for det andet et underopdelt mål 2 med selvstændige budgetposter. Tilsvarende skal medlemsstaterne kunne udvide og vægte kriterierne inden for subsidiaritetens rammer. Den koncentration, der er fastsat, må under ingen omstændigheder helt kneble medlemsstaterne ved fastsættelsen af støtte til dem selv. De minimis -reglens loft skal derfor hæves mærkbart. Støttemidler under mål 3 skal kunne anvendes fleksibelt og enkelt. Begrænsningen af fællesskabsinitiativerne til tre skal hilsen velkommen: Men PHARE-CBC-midler, som indtil nu har været formålsbestemt til samarbejdet med INTERREG, kan under ingen omstændigheder bruges til grænseområderne mellem de central- og østeuropæiske lande også.
Fremme af små og mellemstore virksomheder skal øges, men endnu vigtigere, fru kommissær, forenkles. 10 % reserve er for meget! Kommissionen forsøger på denne måde at få øget indflydelse, for den træffer jo i sidste instans afgørelse om anvendelsen af disse midler i reserven. I mine øjne er det en klar overtrædelse af subsidiaritetsprincippet.

Vallvé
Hr. formand, fru kommissær, først vil jeg sige til fru Schroedter, at hun har lavet en god betænkning med overvejelser omkring Agenda 2000.
Jeg vil ikke gå i detaljer med det, som vil være den fremtidige diskussion vedrørende strukturfondene, men jeg insisterer på, at den økonomiske og sociale samhørighed er et af de grundlæggende aspekter i den europæiske integration, og i den forbindelse bør man vurdere staternes og regionernes rolle og bidrag ved siden af Den Europæiske Unions i en direkte anvendelse af subsidiaritetsprincippet.
Jeg ser positivt på den forenkling, man vil lave af strukturfondene med et stort mål 2, i hvilket det bør undersøges, på hvilken måde landdistrikter, industriområder i tilbagegang, byområder og fiskepladser kan inddrages på en passende måde alt sammen under anvendelse af subsidiaritetsprincippet. Den rolle, som regioner med lovgivningskompetence kan have ved anvendelsen af disse udviklingsrammer for mål 2, bør også overvejes.
Jeg mener i den forbindelse ikke, at en fælles ordning ville være gyldig, uden at der tages højde for, hvordan de enkelte stater alt efter deres interne organisation beslutter at anvende mål 2.
Jeg mener, at det princip, der lægges til grund for mål 3, er meget vigtigt, især med hensyn til det, der i dag er Den Europæiske Unions største problem, nemlig arbejdsløsheden. Og alt dette bør overvejes med henblik på den fremtidige udvidelse af Den Europæiske Union med staterne i Central- og Østeuropa. Derfor mener jeg, at det er positivt, at Fællesskabets initiativ INTERREG også overfører midler til staterne i Central- og Østeuropa men uden mindskelse af dem, der er rettet mod de eksisterende lande i Den Europæiske Union.
Til sidst vil jeg sige, at effektivitet i anvendelsen af strukturfondene og de tildelte ressourcer altid er en prisværdig ting, og derfor håber jeg, at der fastsættes et godt kriterium for så effektivt som muligt at fordele disse midler, som Den Europæiske Union yder.

Collins, Gerard
Hr. formand, hr. kommissær, dette er den sidste mulighed, vi i Parlamentet har for at give udtryk for vores holdning til de generelle principper for reformen af strukturfondene, før vi begynder at se på detaljerne i forslagene til lovgivningsmæssig beslutning i de kommende måneder, og det er derfor en yderst vigtig betænkning.
Jeg vil gerne begynde med at understrege, at økonomisk og social samhørighed er et helligt princip nu og i fremtiden. Det drejer sig ikke om, hvordan et enkelt nationalt politisk parti vil klare sig på kort sigt ved valgene. Vi har en forpligtelse til at tage bidraget til den fremtidige udvikling af Unionen alvorligt, og vores ambitioner om en bedre vej frem må leve op til de forventninger, som alle borgere i Den Europæiske Union nærer.
Stort set er jeg enig i Schroedter-betænkningen. Men der er et par punkter, som er af særlig interesse for mig. Jeg er helt enig i og støtter stærkt Kommissionens opfattelse, at der ikke er nogen forbindelse mellem deltagelse i ØMU'en og retten til støtte fra Samhørighedsfonden. Jeg vil over for visse kolleger understrege, at der ikke er nogen basis i traktaten for at støtte en sådan forbindelse. Ændringsforslag nr. 25 af hr. Novo Belenguer med flere afspejler korrekt denne holdning, og den vil jeg med glæde støtte. Jeg kan acceptere princippet om en midtvejsevaluering af Samhørighedsfonden. Men jeg vil finde det uacceptabelt, hvis der ikke skulle være bestemmelser om overgangsordninger for enhver medlemsstat, der efter midtvejsevalueringen ikke længere er kvalificeret.
Det er af afgørende betydning, at der tilvejebringes tilstrækkelige overgangsordninger for regioner som mit land, Irland, der ikke længere er kvalificeret til bistand under mål 1. Overgangsordningen for Irland må være tilstrækkelig med hensyn til niveauet og varigheden af midlerne, så man kan tage fat på vores fortsatte signifikante behov for udviklingshjælp. Omfanget af finansieringen må i særdeleshed imødekomme behovene hos de mindre udviklede underregioner i Irland, men det er min opfattelse, at de bør dække hele landet i hele den syvårige periode for de næste finansielle rammer. Det er en langsigtet investering at bygge et solidt hus. Man bygger ikke et hus på et fundament, som ikke er konsolideret. Vi i Irland har gjort hurtige fremskridt hen imod gennemsnitsnationalproduktet i EU, men, ja, vi behøver stadig nye høje finansieringsydelser i den periode, der ligger forude, hvis vi skal konsolidere de økonomiske fremskridt, der er opnået indtil nu. Afslutningsvis tror jeg ikke, at nogen alvorligt vil sætte spørgsmålstegn ved vores mål, at nå en situation, hvor vores højere velstandsniveau er nagelfast og sikret på permanent og bæredygtig basis.

Müller
Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, Agenda 2000 lader marionetterne danse, men det er endnu ikke til at få øje på nogen form for iscenesættelse, for medlemsstaterne afviser Kommissionens drejebog. Ophidsede kampe om fordelingen og de, der vil bevare den nuværende fordeling af goderne, blander sig højlydt i debatten samtidig med, at de slet ikke får øje på, hvad det ret beset drejer sig om, nemlig om den store, store udligning med Central- og Østeuropa. Men hvordan er instruktionen? For det første: udvidelsen er kun mulig med en reform af landbrugs- og strukturpolitikken. For det andet: en del af de mere velhavende regioner vil blive taget ud af de nugældende støtteordninger og det vil ske både i Tyskland og i Sverige eller f.eks. Spanien. Når de tyske delstater kræver, at i forbindelse med finansieringsbestemmelserne skal det forhindres, at delstaterne udsættes for budgetmæssige risici, råder jeg dem til at udnytte overgangsperioden på fire til seks år til selv at sikre det.
For det tredje: Samhørighedsfonden burde i teorien, og her er jeg af en anden opfattelse end den, der havde ordet før mig, opløses, når Den Økonomiske og Monetære Union er en realitet. Men når den spanske regering og andre med næb og klør vil bevare den, skal det - og ordføreren åbner mulighed derfor - helt ærligt siges, at man principielt heller ikke kan nægte Polen, Ungarn, Tjekkiet, Slovenien og Estland at få del i den; det er spillets logik. Den, der kræver noget til sig selv, giver også andre blod på tanden.
For det fjerde: hvis man vil sjakre om penge, skal det gøres ordentligt; det ville betyde, at der skulle kastes lys ind i nettoindbetalerdebattens mørke, navnlig hos hr. Waigel. Retfærdighedskløften kan ikke fyldes op på indtægtssiden, men kun på udgiftssiden. Den, der siger r for reformer, må også sige a for afvikling af landbrugsstøtten. En begrænsning af den britiske rabat på landbrugsstøtten samt en mulig gåen ind på medfinansiering ville samtidig åbne muligheden for en generel korrekturmekanisme. Retter man sig efter disse instruktioner, kommer iscenesættelsen, og så har vi også en drejebog, hvormed vi kan føre forhandlingerne frem til et positivt resultat.

Féret
Hr. formand, betænkningen af Schroedter, der ønsker et mere solidarisk Europa, hvor de rige områder i større omfang hjælper de fattige områder, der ønsker et udvidet Europa, som omfatter hele kontinentet, og hvor de første femten medlemsstater forpligter sig til at bringe de øst- og centraleuropæiske lande op på deres eget niveau, idet den gennemsnitlige købekraft pr. indbygger i disse lande er indtil fem gange lavere end i medlemsstaterne, på et tidspunkt, hvor vores tapre statschefer i Cardiff kun har kunnet blive enige om én ting, nemlig at betale mindre og modtage mere, sætter Europa langt tilbage.
På et tidspunkt, hvor man i min hjemegn, nemlig Hainaut, der er katastroferamt, hvilket er Kommissionens egne ord, af 40 års socialistisk enevælde, må konstatere, at fællesskabsmidlerne er blevet ødslet væk af socialistpartiets venner og slyngler, idet de således holder en gammel vallonsk og socialistisk tradition i hævd; på et tidspunkt, hvor man i øst både kritiserer og roser på samme tid, idet man siger til befolkningerne i de øst- og centraleuropæiske lande, som er vores brødre, at de skal gøre os følgeskab, samtidig med at man kritiserer dem for at have en splint i øjet, nemlig det demokratiske underskud, når man tænker på, at vores egne vestlige demokratier er døende, så er denne betænkning, hr. formand, kære kolleger, en moderne udgave af tantaluskvalerne: Jo mere vi vil nærme os Europa og dets fordele for borgerne, jo mere fjerner det sig fra os.

Walter
Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, der er mindre end 1 år til; så skal alt, hvad vi vil have drøftet og vedtaget vedrørende Agenda 2000, være trykt. Mindre end 1 år er ikke særlig megen tid. Vi må derfor se at få smøget ærmerne op og gå i gang. Jeg synes, at Elisabeth Schroedters betænkning er en god begyndelse. Den formulerer en del retningslinjer uden på forhånd at foretage fastlæggelser, som vi nu skal til at drøfte indgående. Jeg mener, at det er den helt rigtige vej.
Vi har under de foregående debatter set - jeg minder om plenarmødet i Bruxelles - hvad der sker, når man et eller andet sted overilet eller i et hasarderet ridt forsøger at fastlægge noget. Det kan ikke være vilkårene, vi bliver nødt til at drøfte sagerne seriøst med hinanden og dernæst nå frem til gode løsninger. Betænkningen indeholder en del retningslinjer, selvom jeg ikke uden videre vil sætte min underskrift under alt, som allerede nu står i den. Der er endnu nogle ændringsforslag. Dem vil vi stemme om i morgen. Så vil vi til slut får resultatet at se. Men jeg tror, det er vigtigt, at dette skridt blev taget.
Hvad drejer det sig om her? I forbindelse med videreudviklingen af Agenda 2000 drejer det sig ikke kun om at fordele penge. Det drejer sig om et afbalanceret system. Det drejer sig om, hvorledes vi sammen forbedrer og videreudvikler et hjælpeinstrument, hvorledes vi sammen kommer videre. Det kan ikke dreje sig om, at vi nu stiller os op og siger: «Vi har fået penge fra medlemsstaterne«, og medlemsstaterne siger: «Giv dem tilbage til os, vi ved bedst, hvordan de skal fordeles«. Nej, det er ikke nogen europæisk merværdi, der skal opnås. Her skal vi agere sammen. Jeg mener, at man her flere steder bliver nødt til at sætte fingeren på det ømme punkt. Det kan ikke være rigtigt, at det her i spændingsfeltet mellem globalisering og regionalisering kun drejer sig om så vidt muligt at få alt i hus igen og sige til dem derhjemme: «Gør med dem, hvad I vil«, og så er målet nået.
Vi bliver ganske vist også nødt til at se meget nøje på Kommissionens forslag. Her er der mange steder brug for forenkling og gennemskuelighed er stillet i udsigt. Det vil vi undersøge nøje, for på mange punkter får vi til gengæld at vide, at forenklingen f.eks. i forbindelse med partnerskabet eller programmeringen naturligvis også medfører et øget pres og øget bureaukrati, hvilket ikke var hensigten. Det vil vi se meget nøje på. Jeg anser det for i de kommende uger og måneder at være vores opgave at se på, hvilke regioner der har brug for penge og hvilke regioner der får nogle. Vi skal naturligvis også sørge for, at dette fællesskabsinstrument videreudvikles, så det bliver et gennemskueligt instrument, som vi sammen kan arbejde med til gavn for regionernes fremtid.

Rack
Hr. formand, fru kommisær, mine damer og herrer, at blive enig om principper er relativt nemt, i hvert fald når de principper, det drejer sig om, giver mening. Set på den måde stemmer vi principielt gerne for betænkning af Schroedter og forslagene til en reform af strukturpolitikken inden for rammerne af Agenda 2000. Hovedvægten lagt på punkter, der er til at få øje på, i stedet for vandkandeprincippet, objektive kriterier for uddelingen af EU's støttemidler, bottom-up -partnerskab og evaluering, hvad mere kan man ønske sig? Af hensyn til de involverede bliver man nødt til at ønske sig noget mere!
Landdistrikterne, og det er allerede blevet nævnt i dag, er der i hvert fald ikke i de første udkast blevet taget hensyn til på den måde, de har fortjent. Landdistrikterne må som minimum være et selvstændigt delmål værd under det nye mål 2 med garanterede økonomiske midler. INTERREG-muligheder og også her et garanteret volumen af INTERREG-penge til Unionens grænseegne får vi brug for til den kommende udvidelsesrunde, hvis vi vil have bred opbakning fra de europæiske borgere. Signaler om støtte fra Bruxelles er her en bedre rådgiver end ængstelige paroler fra forskellige politiske ydergrupper. Og uden finansielle lofter vil en del såkaldte nettoindbetalere mene, at de bliver spændt for hårdt for. Bred opbakning til denne gode betænkning af Schroedter kommer der kun, hvis man ud over til principperne også giver plads til forskellige særinteresser - og jeg har helt bevidst nævnt nogle af dem her. Lad os sammen med Kommission og Råd i de kommende måneder bestræbe os på at opnå en god balance, så at vi dernæst har et resultat at vise frem, som der virkelig er bred opbakning til i hele Unionen.

Ryynänen
Hr. formand, fru kommissær, fornyelsen af EU's regional- og strukturpolitik skal kunne svare til udfordringer, som kommer fra voksende regionale uligheder. Den globale økonomiske vækst, massearbejdsløsheden, udvidelsen og ØMU er faktorer, som alle kræver en strukturpolitik, der udjævner forskelle og skaber nye muligheder. EU's regionalpolitik skal bedre og mere fleksibelt end hidtil tage hensyn til forskellige forhold. Der er behov for en øget fleksibilitet tilpasset efter forholdene i landet f.eks. med hensyn til definering af befolkningsdækningen og den nationale finansiering.
Tidsskemaet for behandlingen af Agenda 2000 skal der absolut holdes fast i. En effektiv gennemførelse af programmerne og deltagelsen af forskellige parter kræver tid til forberedelse. I de store landdistrikter som f.eks. i Øst- og Nordfinland er situationen kritisk med hensyn til fremtiden. Områderne er ved at dø ud på grund af affolkning. Nu er der behov for en hurtig reformpolitik, hvorved udviklingsmuligheder for de menneskelige ressourcer, iværksættelse baseret på ny teknologi og alsidige opbakningsfaktorer bringes til disse områder. Hovedvægten skal ligge i lokale aktiviteter og virksomhed, der støtter initiativer og skaber nye arbejdspladser.

Amadeo
Hr. formand, jeg vil gerne understrege vigtigheden af partnerskabsprincippet, navnlig i forbindelse med fastlæggelsen af programmerne og af deres metodologi. Jeg vil især gerne understrege, at hvis man ikke klarlægger og fastsætter de foranstaltninger, der har at gøre med udviklingen af landdistrikterne, så risikerer det at gå alvorligt ud over det lokale og det regionale samarbejde. Samtidig er der et andet problem, som ikke må undervurderes, nemlig faren for, at den nye indfaldsvinkel for den økonomiske og sociale samhørighed i Agenda 2000 vil være tilbøjelig til at mindske Europa-Parlamentets beføjelser og kontrol. Hvis dette er tilfældet, ville det i sandhed være paradoksalt, om man skulle være foruden Europa-Parlamentets demokratiske garanti nu, hvor udvidelsesspørgsmålet trænger sig på.
Samtidig mener vi, at det ville være en fordel at lette samarbejdet med tredjelandene i forbindelse med INTERREG og PHARE ved at vi indfører nogle hensigtsmæssige juridiske og finansielle instrumenter, som f.eks. fælles fonde. Vi er usikre på, om den foreslåede reserve på 10 % rent faktisk er en god idé. Vi vil ligeledes gerne gøre opmærksom på, at de kreditter, der er til rådighed, er utilstrækkelige.
Udvidelsen kræver en rationel og effektiv strukturpolitik, selvom vi bliver pålagt nogle snævre, budgetmæssige rammer. Når vi betragter nyhederne i Agenda 2000, lægger vi generelt mærke til, at fællesskabsinitiativerne er gået fra 13 til 3, at samhørighedsfondens budget kun er på ECU 3 milliarder, og at man lader til at have forenklet kriterierne for støttetildelingen. Samtidig bemærker vi, at der ikke sker nogen væsentlige fremskridt på det strukturpolitiske område, som i dag er endnu vigtigere i betragtning af den forestående udvidelse.

Lage
Hr. formand, ærede medlemmer, de finansielle perspektiver for år 2000-2006, som sætter vilkårene for samhørighedspolitikken, bliver besluttet til marts næste år ifølge topmødet i Cardiff, efter at virkningerne af det tyske valg har fortaget sig.
Derfor har fru Schroedters betænkning kun status af et forarbejde, på trods af at det er et godt arbejde, som indeholder de bedste tanker om samhørigheden. Men på baggrund af den afstemning i Europa-Parlamentet for fjorten dage siden, der viste sig uventet fjendtlig over for de lande, der tilgodeses af samhørighedsfonden, tvinger omstændighederne os til at genoptage dette emne i dag via ændringsforslagene til Schroedter-betænkningen.
Afstemningen om disse forslag vil udgøre en afslørende prøve på europaparlamentarikernes aktuelle holdning. Den vil på uudslettelig vis markere forskellen mellem national egoisme og fællesskabssolidaritet, mellem markedets love og samhørighedens etiske bud, ja, mellem ord og handling. Og man skal ikke påstå, at samhørighedsfonden er beregnet på at hjælpe modtagerlandene til at nå euroen, og at dens funktion dermed er udtømt. Det er en sofisme, dvs. et forkert ræsonnement, der lyder, som om det er korrekt. Med indførelsen af euroen er det endnu mere retfærdiggjort at bevare samhørighedsfonden.
Geografien og den økonomiske historie lærer os, at når et marked forenes, harmoniseres, udvides og får en fælles mønt, er det helheden, der får fordele, men at der på den anden side kan konstateres en dybtgående tendens til styrkelse af de geografiske centrer og de økonomiske poler til skade for periferien og de fjerntliggende regioner. Disse risici er reelle og bør ikke undervurderes, men bekæmpes af alle femten lande. Hvordan? Ved at give prioritet til princippet om ligevægt inden for Fællesskabet og til samhørighedspolitik. Derfor er det, at samhørighedsfonden skal fastholdes, derfor er det, at det sagt helt kort ville være en alvorlig fejl at fjerne den.
Europa-Parlamentet, der gennem årene har været en fortaler for solidaritet, ville få en alvorlig plet på sit rygte, hvis det ikke utvetydigt nu viste sig tro mod sine traditioner og sine grundlæggende værdier.

Hatzidakis
Fru kommissær, EU's bestræbelser på at opnå indre økonomisk og social samhørighed bør fortsætte uformindsket, eftersom der stadig er store uligheder på både regionalt og nationalt plan, og de har i nogle tilfælde oven i købet en stigende tendens, til trods for de helt afgjort betydningsfulde skridt, der er sket i den rigtige retning i opnåelsen af en nominel tilnærmelse. Denne situation giver, i forbindelse med den kommende udvidelse med lande i Central- og Østeuropa, EU et større ansvar, som kræver en ny tackling af EU's strukturpolitik i fremtiden.
Inden for disse rammer, er det første store spørgsmål, der må stilles, de finansielle perspektiver, et spørgsmål, der bør afklares snarest, for at vi præcis kan vide, hvor mange penge vi har, så vi senere kan fastlægge den relevante politik på en ansvarlig måde. Det er et spørgsmål, der jo især hører under Rådets kompetencer.
EU's budget på indtil 1, 27 % af EU's bruttonationalprodukt, hvoraf 0, 46 % går til strukturpolitikken, kan udmærket i fremtiden vise sig at være utilstrækkeligt til at dække de eksisterende samt også de nye lande og politikker tilfredsstillende. Udvidelsen må ikke på nogen måde ligge de nuværende og især de fattigste medlemslande til byrde. Derfor skal de finansielle perspektiver undersøges igen, inden den første udvidelse, for at man bedre kan tackle de nye behov og den nye udvikling, som er opstået, eller som til den tid vil fremstå tydeligere.
Egnene i mål 1, det er dem med et BNP mindre end 75 % af EU's gennemsnit, det vil sige de fattigste lande, dem med de største behov, skal fortsat i fremtiden modtage to tredjedele af struktursubventionerne, ligesom i øvrigt også Rådet foreslår. Procentsatsen af pengetilførslerne til disse egne skal forblive høj, ligesom den også for øregionerne skal være endnu højere på grund af de specielle problemer, som disse står over for, sådan som det nu vedgås af artikel 130A i Amsterdam-traktaten. For øerne skal der ligeledes, ud fra hvad der står i den nye Traktat, iværksættes en integreret politik for at tackle de specielle problemer, der opstår af deres ønatur. Det er desuden rigtigt at sænke målene fra 6 til 3, ligesom også at sænke EU's initiativer fra 15 til 3 for forenklingens og centraliseringens skyld. Finansieringen af disse med 5 % af midlerne forekommer mig desuden logisk, men der kræves afgjort en fordobling af bevillingerne til de nyskabte aktiviteter, som netop på grund af deres banebrydende og pilotagtige karakter, kan vise sig særligt gavnlige.
Til sidst vil jeg gerne betone, at der også i fremtiden skal vedblive at eksistere en Samhørighedskasse til finansiering af store anlægsarbejder af infrastrukturen inden for områderne transport og miljø, og i hvilken også lande med et bruttonationalprodukt på mindre end 90 % af EU's gennemsnit kan deltage.

Izquierdo Collado
Hr. formand, jeg vil lykønske fru Schroedter med hendes betænkning og sige til hende, at det bedste ved betænkningen, og det skal ikke tynge hende, er, at den står i gæld til Kommissionens forslag og helt konkret til den kommissær, der er hos os i dag, fru Wulf-Mathies.
Denne betænkning følger retningen i Kommissionens forslag, og netop deri ligger dens styrke og dens positive karakter. Den har en anden positiv side, og det er, at den tillader os at vende tilbage til den utrolige begivenhed på sidste plenarforsamling, hvor man på grund af en sammenkædning af fejltagelser nåede frem til en konklusion vedrørende Samhørighedsfonden, der ikke repræsenterer holdningen hos flertallet i forsamlingen, hvilket vi får lejlighed til at konstatere ved afstemningen i morgen.
Samhørighedsfonden - og jeg vil bede fru Schroedter om være en smule pædagogisk over for nogle af medlemmerne i hendes gruppe, for hun har holdt sig meget for øje, hvad der er Samhørighedsfonden, og hvad samhørighed er - er omfattet af traktaterne og skal blive ved med at være omfattet af traktaterne, og at ændre den ville være at ændre traktaterne. Det kan ikke udlægges som en mulighed for nogle af de lande, der ikke ønsker at forlade visse former for støtte. Vi taler om traktaterne, og de lande, der har mindre end 90 % af Fællesskabets indkomst, har ret til at fortsætte i Samhørighedsfonden, for det er reglerne for femten, vi har.
Fru Schroedter har virkelig forstået, hvad samhørighed er. Og samhørighed kan ikke forstås uden den grundlæggende forbindelse med indre marked, som med den fælles valuta nu fuldt ud er et indre marked.
De holdninger, der er opnået, er også dem, der er opnået i de lande, regioner og virksomheder, der i et fælles marked har draget fordel af et konkurrencemæssigt privilegium, og derfor opstår samhørigheden, for at der tages højde for dette konkurrencemæssige privilegium, og de mindst begunstigede regioner støttes.
Lad os være logiske, når vi taler om samhørighed, hr. formand.

Arias Cañete
Hr. formand, jeg vil indlede med at tilslutte mig lykønskningerne til fru Schroedter - som hun uden tvivl fortjener - for det seriøse arbejde, der er blevet udført i forberedelsen af betænkningen, og særligt for hendes bestræbelser på at finde frem til kompromisser mellem de forskellige politiske grupper, kompromisser, der har bevirket, at denne betænkning blev vedtaget næsten enstemmigt i Udvalget om Regionalpolitik.
Af betænkningens konklusioner vil jeg på grund af dens betydning for samhørighedspolitikken fremhæve den udtrykkelige anerkendelse af, at to tredjedele af de samlede midler i strukturfondene skal afsættes til mål 1-regionerne, for kun en koncentration af ressourcerne i de mindst begunstigede regioner kan sikre, at de regionale uligheder mindskes inden for en overskuelig tidshorisont.
Jeg synes, at omtalen af den vigtige rolle som Samhørighedsfonden spiller for at fremme den harmoniske udvikling af Fællesskabet, der nævnes i punkt A, er meget positiv, men jeg mener, at erklæringen i punkt L ikke blot burde være indeholdt i konklusionerne, men også skal formuleres, således at den afklarer den løbende diskussion, når man tænker på afstemningen om Berend-ændringsforslaget på det forrige plenarmøde i Bruxelles.
Derfor mener jeg, at ændringsforslag 5, 6 og 14, der er fremsat af parlamentsmedlemmer fra PPE-gruppen, ARE-gruppen og PSE-gruppen, hvori opretholdelsen af en Samhørighedsfond efter år 2000 støttes, uden på forhånd at dømme EuropaParlamentets endelige holdning, der kommer til udtryk inden for rammerne af lovgivningsprocessen vedrørende Samhørighedsfonden, fører debatten tilbage på sporet uden forudindtagede udtalelser og med mulighed for, at Parlamentet kan begynde at diskutere med den fornødne sindsro med hensyn til respekten for traktaterne og i et klima af parlamentarisk ro, som ikke bliver ændret af valgudtalelser, der skyldes, at et vigtigt nationalt valg er i gang.
Jeg mener, som det understreges i betænkningen, at det har stor betydning, at der gøres krav på kompetence til de organer, der er ansvarlige for den europæiske regionalpolitik med hensyn til udformningen og evalueringen af programmerne inden for rammerne af udviklingen af landdistrikterne, for i modsat fald vil den samhørighed, som skal være at finde på alle områder af regionalpolitikken, forsvinde.
Og jeg vil slutte med igen at takke vores ordfører for det fremragende arbejde, der tjener som vejledende kriterium for det arbejde, Udvalget om Regionalpolitik udfører i de kommende måneder, når det analyserer de lovforslag, som Kommissionen med stor fornuft og ligevægt har fremsat.

Bösch
Fru kommisær, hr. formand, mine damer og herrer, jeg synes, at vi i forbindelse med den igen og igen anførte solidaritet i Unionens økonomiske samhørighed skal passe på, at vi ikke plaprer de samme eventyr efter, som Rådet og andre herrer, af og til også i Kommissionen, fortæller. Man kan ikke på den ene side planlægge sådan en udvidelse, således som det åbenbart er sket, endog enstemmigt fra alle medlemsstaters side, nemlig den fattigste og største udvidelse, den europæiske integrationshistorie nogen sinde har set, og så på den anden side tro, at man kan indbetale mindre eller endog bibeholde de eksisterende strukturpolitikker og indtægter på medlemssiden således, som det hidtil har været tilfældet.
Den køber vores medborgere ikke, og det er ret beset også en fornærmelse mod vores eget intellekt. Derfor kommer det til at dreje sig om en ordentlig fordeling. Heri har nogle af kollegerne ret. Vi har ikke kun en nord-syd-konflikt i spørgsmålet om samhørighed, men til dels en nord-nord-konflikt. Her bliver jeg også nødt til at sige til nogle af dem, der har haft ordet før mig, at det ikke giver nogen mening kun at betragte strukturpolitikker som sådanne. Naturligvis vil vi senest i oktober, når Kommissionen tæller agendaens indtægtsside op og siger, det land skal betale så meget, og det land skal betale så meget, få en ny debat om udgifterne i kategori 2 til strukturpolitikkerne. Derfor er det endvidere vigtigt, at vi f.eks. også tager udgifterne på landbrugsområdet med ind i dem. Her kan Landbrugsudvalget ikke lave sine egne beslutninger og sige, at det alt sammen ikke kommer udvalget ved. Det siger jeg endvidere henvendt til den herværende repræsentant fra Bayern. Naturligvis skal det med her, for når vi for fremtiden får nye store opgaver - og det får vi givet - betyder det en ny udfordring til vores solidaritet. Så vil det ikke længere være muligt, at det næstrigeste land i Unionen på grundlag af denne - ja forrykte - landbrugspolitik er nettomodtager, for så vil vores medborgere i Unionen ikke længere være med til en sådan politik.

Berend
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, først vil jeg gerne erklære mig indforstået med prioriteringerne i betænkningen, som ikke mindst takket være ordførerens vilje til kompromis og mange ændringer fra udvalget har fået sin nuværende form. Vi går ind for den i betænkningen og af Kommissionen foreslåede koncentration om fremme af udviklingen og den strukturelle tilpasning i de regioner, der har et udviklingsefterslæb (mål 1). Vi støtter den strenge overholdelse af kriteriet om en regional BNI per indbygger på mindre end 75 % af fællesskabsgennemsnittet målt i købekraftparitet på NUTS 2-plan, når det gælder udpegningen af de fremtidige mål 1-områder.
To tredjedele af strukturfondsmidlerne til mål 1 sikrer faktisk den nødvendige koncentration af støtten til kun at omfatte de regioner, der har størst behov for den. Jeg opfordrer i denne sammenhæng Kommissionen til ikke at fravige den strenge overholdelse af dette kriterium. Det betyder i klar tekst, at ligeberettigelsen mellem samtlige mål 1-områder skal sikres, når støtten fordeles. Det nationale velstandskriterium er på baggrund af den regionale oreintering af mål 1 ikke velegnet til at sørge for ligebehandling. Tværtimod, det skaber nye uretfærdigheder, og derfor forkaster vi det.
Vi går i lighed med betænkningen og Kommissionen ind for, at den europæiske strukturpolitik skal finansieres under bibeholdelse af loftet over de egne indtægter på 1, 27 % og af strukturfondsandelen på 0, 46 % samt for, at disse vigtige punkter ikke må fraviges, heller ikke i forbindelse med udvidelsen. Hvad Samhørighedsfonden angår, er vi enige med ordføreren i, at vi efter år 2000 skal råde over en Samhørighedsfond som støtte for opnåelsen af konvergenskriterierne. Vi ønsker dog ikke en fremskrivning af den nuværende, således som det for øjeblikket er fastsat i Agenda 2000. En oversættelsesfejl i denne sammenhæng i ændringsforslagene vil der komme en rettelse til i morgen.

Varela Suanzes-Carpegna
Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, den økonomiske og sociale samhørighed er en væsentlig målsætning for den europæiske integration i lighed med Den Monetære Union eller enhedsmarkedet, og selvom indsatsen for samhørighed har været stor, viser de økonomiske tal, at den stadig er utilstrækkelig.
Og for at ingen skal misforstå det, taler vi ikke her om velgørenhed ej heller om uafgrænset eller udifferentieret støtte. Samhørighed er synonymt med solidaritet og retfærdighed i de forskellige europæiske regioners forsøg på at opnå konkurrencedygtighed. Samhørigheden er enhedsmarkedets og Den Monetære Unions anden side, og i set i denne sammenhæng og med tanke på udvidelsen, vil den økonomiske og sociale samhørighed rimeligvis være mere nødvendig end nogensinde før.
Den Monetære Union og enhedsmarkedet forstærker koncentrationen af investeringer i de rige lande. Udvidelsen medfører et større behov for solidaritet, men der er stadig ikke opnået samhørighed blandt de femten.
Samhørighedsfonden er derfor et vigtigt instrument. Uanset om man deltager i Den Monetære Union, er Samhørighedsfonden nødvendig for de eksisterende medlemsstater hvis BNP pr. indbygger ligger under 90 % af EU-gennemsnittet, som det fremgår af traktaten.
Til sidst, i udtalelsen fra Fiskeriudvalget, der er vedlagt Schroedter-betænkningen nævnes en uretfærdighed, som jeg vil fremhæve: den mangelfulde strukturelle opmærksomhed på fiskerisektoren i Agenda 2000. Kystområdernes særegenhed, som regel periferiske, meget afhængige af fiskeri og uden lette beskæftigelsesalternativer kræver strukturstøtte gennem en horisontal forordning, som omfatter hele det europæiske kystområde og konkretiserer de aktioner, der skal iværksættes, og som ikke eksisterer i øjeblikket, men er meget nødvendige for disse områder.
Jeg vil slutte med at lykønske ordføreren, og jeg fremsætter disse opfordringer, for at den økonomiske og sociale samhørighed i Europa virkelig forbedres.

Viola
Hr. formand, fru kommissær, ærede kolleger - herunder også ordføreren, som jeg lykønsker - Agenda 2000 bremser udviklingen af samhørighedspolitikken ved at nedsætte den procentsats for udgifterne, som blev vedtaget i Edinburgh, fra 0, 46 % til 0, 39 %, fordi udgiftsområde 2 på budgettet skal bevilge ECU 7 milliarder til føroptagelsen. Vi anmoder derfor om, at der oprettes et nyt udgiftsområde på budgettet, nemlig udgiftsområde 7; at man overvejer de 1, 27 %, der skal tages op til revision, når vi kender datoerne og tallene for udvidelsen, og at man fordeler midlerne sådan, at samhørighedspolitikken får det, der var blevet vedtaget, så den ikke gøres til en slags privilegium for de få.
Jeg spørger faktisk mig selv, om Agenda 2000 i sit forsøg på at koncentrere tildelingen af midlerne så meget som muligt har taget udgangspunkt i de reelle regionale behov, eller om kriteriet snarere har været en eller anden statistisk oplysning. Jeg har også denne tvivl med hensyn til valget af BNI pr. indbygger som det absolutte kriterium. Denne statistiske oplysning burde uddybes, så den nøjagtigt afspejler en regions socioøkonomiske forhold, ellers vil vi, hvis vi fortsætter på denne måde, få et forvrænget billede af virkeligheden, som det f.eks. er tilfældet med øregionerne. Hvordan kan et parameter fra EUROSTAT nemlig tage højde for den store forskel, der er mellem et resultat på 76 % i en øregion og et resultat på 76 % i en region på kontinentet?
Der er flere ting i Agenda 2000's kapitel om samhørighedspolitik, som jeg er i tvivl om, ikke mindst reserven på 10 %. Jeg vil her blot nøjes med at anmode om, at vi snarest muligt tager samhørighedsfonden op til fornyet overvejelse, så den i en nær fremtid bliver regionaliseret og ikke afskaffet.

Wulf-Mathies
Hr. formand, mine damer og herrer, allerførst mange tak til Dem, fru Schroedter, for betænkningen og beslutningerne, som er kritiske og konstruktive og endnu en gang giver lejlighed til at drøfte Agenda 2000 i Europa-Parlamentet. Som noget specielt positivt vil jeg fremhæve den vidtgående overensstemmelse mellem Europa-Parlamentet og Kommissionen, navnlig for så vidt angår betydningen af den økonomiske og sociale samhørighed, men også fælles idéer om mål som bæredygtighed, bekæmpelse af arbejdsløsheden, styrkelse af regionernes konkurrenceevne, de menneskelige ressourcers betydning og lige muligheder.
Også i Rådet går det langsomt fremad. Det britiske rådsformandskab har ikke kun i Rådets arbejdsgrupper, men også på det uformelle rådsmøde i Glasgow i sidste uge bestræbt sig meget på at sætte en første politisk drøftelse af reformen af strukturfondene i gang.
Det måske vigtigste budskab fra Glasgow er ud fra min synsvinkel: Der er ikke nogen fundamental opposition. Den politiske filosofi bag kommissionsforslagene blev i vidt omfang godtaget. Det er endvidere vigtigt, at ministrene accepterede sammenhængen mellem forenkling og decentralisering på den ene side og øget regnskabsaflæggelse på den anden side. Men hvad angår selve sagen - det har også flere talere her været inde på - er der naturligvis stadig et stort behov for drøftelser.
Om balancen i den samlede pakke vil jeg gerne præcisere følgende. For det første: udvidelsen sker ikke på bekostning af de dårligst stillede regioner. Tværtimod, ægte mål 1-regioner bliver reformens vindere. Her vil jeg udtrykkelig gøre opmærksom på, at også Samhørighedsfondens beholdning og tilpasningen til stabilitetspagten er en del af Kommissionens samlede forslag.
For det andet: koncentrationsbestræbelserne vil blive fordelt ligeligt og retfærdigt mellem alle medlemsstater og hverken på bekostning af landdistrikter eller andre problemregioner.
For det tredje: førtiltrædelsespakken indeholder et attraktivt tilbud til ansøgerlandene og pålægger ikke de nuværende medlemsstater for store byrder.
Angående Deres tvivl om muligheden for at finansiere udvidelsen vil jeg gerne sige, at den samlede pakke Agenda 2000 er finansieret omhyggeligt. Ganske vist - og her understreger jeg, hvad der er blevet nævnt her - udgør forslagene til en reform af vigtige fællesskabspolitikker og til en trinvis indlemmelse af ansøgerlandene en enhed. Det ene går ikke uden det andet. Der stilles også krav til ansøgerlandene om ikke at slække på deres bestræbelser på at nå Fællesskabets acquis .
Dersom alle involverede bærer sig fornuftigt ad, kan udvidelsen finansieres, uden at de europæiske skatteborgere pålægges ekstra byrder selv i tilfælde af, at væksten skulle blive lavere. Når vi drøfter finanserne, bør vi i øvrigt ikke glemme den gavn, vi får af udvidelsen, politisk, sikkerhedspolitisk og frem for alt, hvad demokrati og økonomiske fremskridt angår. Jeg tror ikke, at vi giver de medlemmer, som forbinder tiltrædelsen af Fællesskabet med et tilhørsforhold til et demokratisk, fredssikrende system, det indtryk, at vi er særlig villige til at tage imod dem.
Med hensyn til Deres krav om, at der til førtiltrædelsesstrategien fastsættes et selvstændigt finansinstrument, gør jeg opmærksom på, at Kommissionen i overensstemmelse med den opgave, den fik af Det Europæiske Råd i Luxembourg, har foreslået tre finansinstrumenter. Da retsgrundlagene ikke er ens, ville kun et instrument i sidste instans heller ikke gøre det enklere end det, vi nu forsøger, nemlig via koordineringsforordningen og via den måde, de tre forordninger fungerer på, at udforme proceduren så fælles som muligt.
De går i lighed med mange medlemsstater ind for, at førtiltrædelsesinstrumentet knyttes tæt sammen med INTERREG. Jeg vil blot endnu en gang gøre opmærksom på, at det ikke er tilstrækkeligt at begrænse sig til ISBA i forbindelse med grænseoverskridende aktiviteter, men at hovedvægten her fortsat skal lægges på INTERREG, PHARE-CBC. PHARE vil for øvrigt også fremover skulle tage sig af indøvelsen af regionalpolitikken i ansøgerlandene gennem små projekter og institution building . Hvad angår videreførelsen af PHARE-CBC, anser Kommissionen det imidlertid i modsætning til det bestemte nej i beslutningsforslaget for nødvendigt at vise grænserne mod øst øget opmærksomhed inden for rammerne af det grænseoverskridende samarbejde, netop også som et led i førtiltrædelsesstrategien. Men, og her er vi igen enige, det må ikke føre til, at grænserne mod vest forsømmes. En uddybning af det grænseoverskridende samarbejde er her af særlig betydning ikke kun for accepten af udvidelsen mod øst, men også for indøvelsen af regionalpolitiske procedurer og indhold af særlig betydning.
Partnerskab og et integreret tiltag er de innovative elementer i den nye strukturfondsforordning. Jeg takker for EuropaParlamentets støtte til udbygningen af partnerskabet. Men det overrasker mig, at det integrerede tiltag pludselig drages i tvivl efter årelange drøftelser om nødvendigheden af integrerede regionaludviklingsstrategier. Alle de erfaringer, der er sammenfattet i samhørighedsberetningen, viser, at strukturpolitikkerne især har været en succes dér, hvor infrastrukturforanstaltninger, fremme af private investeringer og udviklingen af de menneskelige ressourcer har været en del af et helstøbt koncept for regional udvikling.
Jeg ville anse det for farligt, om det kom til en opsplitning af aktiviteterne og et sektoragtigt kludetæppe, som ville være i modstrid med en integreret strategi til udvikling af regionerne og samtidig tillige med effektiviteten af støtten. For øvrigt er et program per region også en væsentlig forenkling, som ganske vist på ingen måde udelukker et differentieret syn på forskellige problemstillinger eller en sagligt korrekt hensyntagen til landdistrikterne.
Den underopdeling af mål 2 i to delmål, som De kræver, eller endog oprettelsen af et selvstændigt mål ser jeg negativt på. Vi vil jo netop overvinde konkurrencen mellem by og land ved hjælp af en fælles strategi til udvikling af regionerne, fru Schroedter. Der kan vel næppe for øjeblikket, kære hr. Schiedermeier, være tale om en diskriminering af landdistrikterne! Når vi ser på fremtiden, nemlig for det første, at mål 1 bruges i overensstemmelse med subsidiariteten med den mulighed for lande og regioner, at de selv udvælger en væsentlig del af områderne, og den horisontale støtte under mål 3, kan det da vel ved gud ikke anses for at være en forsømmelse af landdistrikterne!
Det glæder mig, at Europa-Parlamentets forslag om en ydelsesreserve i hvert fald i princippet kan accepteres, og jeg håber, at vi kan nå at få Deres skepsis med hensyn til omfang og gennemførlighed ryddet af vejen. Det gælder også for Kommissionens forslag om at tilskynde til et godt økonomisk management af programmerne. Jeg er enig i, at vi bliver nødt til at drøfte det kritisk med hinanden, men jeg vil indstændigt anmode Dem om ikke at lade ministerielle særinteresser i disse spørgsmål lægge beslag på Dem.
Det østrigske formandskab er besluttet på at gøre hovedpunkterne i reformen modne til, at der kan træffes beslutning derom på topmødet i Wien, så at den samlede pakke kan vedtages i begyndelsen af 1999. Jeg håber i den forbindelse på effektiv støtte fra Europa-Parlamentet og anmoder Dem om at koncentrere alle Deres kræfter om den og ikke om en interimsforordning.

McCarthy
Hr. formand, til forretningsordenen. Kan De informere hr. Fischlers kabinet om, at mobiltelefoner ikke er tilladt her i salen. Det er uhøfligt over for medlemmerne, og det forstyrrer debatten.

Formanden
Mange tak, fru McCarthy. Vi har alle taget Deres bemærkning til efterretning. Kommissæren selvfølgelig også.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.30.

Den fælles markedsordning for bananer
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0220/98) af Thomas for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter om forslag til Rådets forordning om ændring af Rådets forordning (EØF) nr. 404/93 om den fælles markedsordning for bananer (KOM(98)0004 - C4-0046/98-98/0013(CNS)).

Thomas
Hr. formand, i dag ser vi på Kommissionens forslag, der vil bringe Den Europæiske Unions bananordning på linje med en beslutning fra WTO's forligsorgan. Selvom mange af os gerne ville, har vi ikke mulighed for at ændre denne beslutning, og mange af os, herunder jeg selv, kunne nok ønske at kritisere den måde, hvorpå man nåede frem til den beslutning og den metode, efter hvilken den oprindelige klage blev behandlet.
Men når det er sagt, så kræves det, at Den Europæiske Union får nye ordninger på plads inden 1. januar 1999. Verdenshandelen med bananer er meget kompliceret, med mange deltagere og modstridende interesser. Det er min faste overbevisning, at selvom vi må arbejde inden for den juridiske ramme af vores internationale forpligtelser, så må vores primære mål være at beskytte EUproducenterne og de lande, som vi har forpligtet os til at støtte inden for Lomé-konventionen.
Leveringen af frugt af høj kvalitet til en fornuftig pris er bare ét mål med bananordningen. Men verdenshandelen bør ikke drives udelukkende ud fra økonomiske hensyn. Vi har en pligt til at bidrage til kampen mod fattigdom og til at arbejde for beskyttelse af acceptable sociale og miljømæssige standarder.
Jeg støtter stort set Kommissionens forslag, der foretager så få ændringer som muligt af den eksisterende ordning. Kommissionen foreslår at opretholde det eksisterende toldkontingent på sit nuværende niveau, 2, 2 millioner t til samme afgift på ECU 75 pr. t med et yderligere selvstændigt toldkontingent på 353.000 t til en afgift på ECU 300 pr. t, der skal tage højde for den udvidede Europæiske Union.
Det, der bekymrer mig mest ved Kommissionens forslag, er, at den toldfrie adgang til bananer fra traditionelle AVS-leverandører op til et loft på 857.000 t vil fortsætte, samtidig med at det eksisterende licenssystem bliver afskaffet, og individuelle lande ikke længere vil få tildelt en del af kontingentet på landebasis. Licenssystemet er ét element i bananordningen, som fordømmes af WTO og som må erstattes.
Kommissionens forslag specificerer ikke, hvordan licenserne skal fordeles, og det giver anledning til bekymring. Jeg opfordrer Kommissionen til at opretholde en balance med hensyn til forsyningen med bananer til EU's marked og at sikre, at de, når de fordeler kvoter, bruger den bedst mulige statistik, der tager hensyn til forandringer i handelsstrømmen i de senere år. Det ville være helt uacceptabelt, hvis de AVS-lande, der traditionelt har leveret bananer til EU's marked, og hvis økonomi er afhængig af de indtægter, de får fra bananhandelen, mister noget, når nye ordninger træder i kraft.
Lomé-konventionen taler om individuelle stater og ikke om AVS under ét, og i WTO-beslutningen erkender man den forpligtelse, EU har påtaget sig over for AVS-staterne. Traditionelle AVS-leverandører risikerer også at blive tabere som følge af den stigende involvering af amerikanske multinationale selskaber i bananproduktionen i nogle af de ikke-traditionelle AVS-lande. Jeg stoler på, at Kommissionen vil overvåge denne situation meget omhyggeligt og have den i tankerne, når den fordeler adgang til markedet.
Jeg er i denne forbindelse glad for, at Kommissionen har fremsat forslag om en finansiel pakke på ECU 370 millioner til at hjælpe AVS-bananproducenter og slå bro over den konkurrencemæssige kløft mellem AVS og de latinamerikanske bananer. Hr. Liese er ordfører for Udvalget om Udvikling og Samarbejde for disse forslag, og de hænger sammen med mine. De bør behandles uopsætteligt i denne uge.
Det er vigtigt at have en mekanisme, der vil sætte AVS-staterne i stand til at udvide deres produktion. Jeg har foreslået, at Kommissionen medtager en udvidelseskoefficient i sine beregninger. Det er let for en englænder at glemme, at 17 % af de bananer, der spises i Europa, bliver produceret inden for EU's grænser. Jeg vil gerne takke mine spanske og portugisiske kolleger for den tid, de har brugt på at sikre, at jeg blev fuldt ud underrettet om dette.
Vi har drøftet bananproduktionen i EU og dens betydning for erhvervslivet i nogle af de fjernere randområder i Unionen i detaljer. Kommissionens forslag indeholder ikke nogen specifikke foranstaltninger til at støtte vores egne bananproducenter, der har udsigt til at blive tabere som følge af ændringer af ordningen. Jeg har derfor i min betænkning foreslået, at maksimumsmængden for bananer fra EU forøges med 15 % fra det nuværende niveau på 854.000 t til 982.000 t, og at standardreferenceindkomsten bliver hævet med 20 %.
På denne måde kan vi sikre, at EU-producenterne også nyder godt af markedets vækst. De ECU 78 millioner, som vil blive sparet som følge af højere told, bør genanvendes til at fremme bananproduktionen i de regioner i EU, såsom Madeira, De Kanariske Øer og Kreta, hvis økonomier i vid udstrækning er afhængige af denne afgrøde.
Endelig vil jeg i særdeleshed nævne Somalia. Borgerkrigen og de svære oversvømmelser har ødelagt bananindustrien. Vi har pligt til at give Somalias befolkning en hjælpende hånd og sikre, at de kan genopbygge det, der har været en blomstrende industri. Jeg opfordrer Kommissionen og Rådet til at være fleksible og vise medlidenhed. Der er meget mere, jeg kunne sige om min betænkning. Jeg håber, at kollegerne vil støtte den, da den fik fuld opbakning i Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter.

Cardona
Hr. formand, kære kolleger, Den Europæiske Union konsumerer årligt ca. fire millioner t bananer. 76 % heraf hidrører fra import fra tredjelande, på hvis plantager især amerikanske firmaer råder.
Denne produktion, eller denne form for produktion af bananer, tager så vidt det vides hverken miljømæssige eller sociale hensyn. Derfor er der på baggrund af produktionen i Den Europæiske Unions sammenhæng - hvor Madeira, der er en del af Portugal, som bekendt placerer sig - sket en beskyttelse såvel af den fælles produktion som af produktionen fra de traditionelle AVS-lande. Denne beskyttelse er blevet sikret gennem støtte og gennem en præferencebehandling i form af importlicenser og et toldfrit importkontingent.
Som bekendt er denne behandling blevet angrebet af USA og nogle bananproducerende lande i Latinamerika for at være i strid med artikel XIII i GATT. Derfor er EU af WTO's organ vedrørende bilæggelse af tvister blevet opfordret til at ændre denne ordning.
Kommissionen har derfor fremlagt et forslag til ændring af forordning nr. 404/93 om den fælles markedsordning for bananer. Vores udtalelse er blevet udarbejdet om dette forslag. Efter at have analyseret og undersøgt alle aspekter, herunder navnlig de budgetmæssige implikationer, tiltræder Budgetudvalget i det væsentlige det fremlagte forslag, hvad angår dets juridiske side; med tanke frem for alt på de implikationer, der følger deraf for producenterne i EU og for de traditionelle AVS-producenter, har Budgetudvalget imidlertid udarbejdet en række ændringsforslag - som det håber kan optages i Landbrugsudvalgets betænkning - og som gennem en årlig rapport fra Kommissionen sigter imod at kontrollere og undersøge konsekvenserne af den nye ordning og analysere den foreslåede særlige ramme for bistand

Carlotti
Hr. formand, kære kolleger, hr. kommissær, indførelsen af et europæisk marked for bananer i 1993 gav overvejende positive resultater, nemlig at handelen inden for Fællesmarkdet blev ganget med syv, ensartede og stabile priser, fornyet tillid i produktionslandene og endelig større markedsandele til de europæiske aktører over for de amerikanske aktører.
For at være mere nøjagtig er det blandt de tre store multinationale selskaber, der kontrollerer tre fjerdedele af verdensmarkedet for bananer, kun Chiquita, der mister markedsandele, og det skal tilføjes, at det skyldes virksomhedens stratetiske fejltagelser og dårlige forvaltning. Chiquita har derfor kun sig selv at bebrejde, men dette selskab med sin kolonialistiske opførsel, der er vant til at få sin vilje, nogle gang med anvendelse af magt, og som flere gange er blevet dømt for at udnytte sin dominerende position, bebrejder de europæiske regler, og hvad der er mere dramatisk er, at den amerikanske regering følger trop efterfulgt af visse andre lande. Man må erkende, at direktøren for Chiquita spiller en betydelig politisk rolle og har stor politisk indflydelse, eftersom han har doneret mere end USD 1 million til de store partier i forbindelse med præsidentvalget i USA.
Diskussionen drejer sig således ikke om princippet om liberalisering af det europæiske bananmarked. Den fælles markedsordning har helt klart fået dette marked til at udvikle sig. Diskussionen drejer sig om noget grundlæggende, der adskiller vores opfattelse af økonomi fra den amerikanske, især når dette store land lader sig diktere af et selskab, der ikke har nogen skrupler.
Over for påbuddene fra WTO og efter at have benyttet alle appelmuligheder har EU til sidst besluttet at bringe den fælles markedsordning for bananer i overensstemmelse med de internationale handelsregler. Udvalget om Udvikling og Samarbejde accepterer den løsning, der foreslås af Kommissionen, og som er ændret af ordfører Thomas, som jeg takker for at have indarbejdet mange af vores forslag. Vi accepterer det, fordi det respekterer 1993-kompromisset, nemlig ved at respektere de forskellige producenters interesser under hensyntagen til Fællesskabets tidligere indgåede forpligtelser, det vil sige fællesskabspræferencen, den begunstigede adgang for AVS-staterne og GATT-bestemmelserne, for så vidt angår tredjelande, som fastsat i protokol nr. 5 til Lomé-konventionen.
I mange AVS-lande er bananer den vigtigste produktion, den eneste, der skaber eksport, og den største arbejdsgiver. Den udgør den eneste motor for disse stadig meget skrøbelige økonomier, der tappert og stædigt forsøger at blive moderne. Denne nye forordning vil bidrage til at afprøve Unionens politiske evne til at forsvare sine politikker og sin identitet.

Cunningham
Hr. formand, jeg vil gerne begynde med at komplimentere ordføreren, David Thomas, for hans udmærkede arbejde angående dette vigtige spørgsmål om vores bananhandel. Jeg vil også gerne undskylde over for Dem, hr. formand, og over for Parlamentet og kommissær Fischler, at jeg er nødt til at gå umiddelbart efter dette indlæg til en bilateral drøftelse med min nederlandske kollega, Jozias van Aartsen, om denne sag og prisfastsættelse generelt før rådsmødet i næste uge.
Efter alt det hårde arbejde, der er blevet gjort på denne sag, er jeg optimistisk med hensyn til, at Rådet vil være i stand til at nå til en aftale ved vores møde i juni. Dagen i dag er derfor en mulighed for mig til at give udtryk for min oprigtige påskønnelse over for Parlamentet, David Thomas og alle hans kolleger for den fart, hvormed dette spørgsmål, denne komplicerede og, som vi ved, kontroversielle sag er blevet behandlet.
Lige siden den sidste uenighed begyndte i WTO for to år siden, har vi accepteret, at Unionen i tilfælde af, at beslutningen gik os imod, ville blive nødt til at bringe sine ordninger på linje med disse WTO-regler. Unionen forpligtede sig til at gøre dette øjeblikkelig, så snart kendelsen blev offentliggjort. Vi har nu indtil 1. januar næste år til at få det reviderede system på plads. Det er derfor, vi må nå til en aftale ved rådsmødet i næste uge, så der er tid nok til, at man kan enes om detaljerne i reglerne og få dem gennemført før denne frist.
De reviderede ordninger vil ikke være så gunstige som de nuværende for producenterne i AVS-landene, som vi har en forpligtelse over for under Lomé-konventionen. Hvis jeg et øjeblik tager min formandskabskasket af, så bekymrer vi i Det Forenede Kongerige os i særdeleshed om situationen for de caraibiske producenter. På grund af vores lange forbindelse med denne region er vi meget opmærksomme på deres øjeblikkelige afhængighed af bananproduktionen som støtte for hele deres økonomi.
Rådet erkender vigtigheden af bananer, både når det gælder eksport og beskæftigelse for disse caraibiske og faktisk for alle AVSlande og for de meget yderligtliggende områder i Unionen. Samtidig accepterer vi, at de revisioner, Kommissionen foreslår, er den bedste vej frem under de meget vanskelige omstændigheder, der følger efter WTO's beslutning. Det er derfor vigtigt at nå den aftale så snart som muligt, både inden for Den Europæiske Union og uden for den, for at give den den stabilitet på markedet, som både producenter og forhandlere behøver.
Desværre er det sådan, at selvom vi synes at bevæge os i retning af en acceptabel ordning inden for Den Europæiske Union, så er tegnene fra nogle af klagerne i WTO mindre gunstige. Disse lande har naturligvis fulgt forhandlingerne om revisionen af ordningerne med stor interesse. De hævder, at det, Kommissionen foreslår, ikke er tilstrækkeligt til at bringe bananordningen på linje med beslutningen.
Jeg må sige, at jeg finder denne holdning meget skuffende. Jeg håber, at USA og andre, når de først har haft mulighed for at se på, hvad Rådet enedes om, vil acceptere, at vi, der arbejder sammen med Kommissionen, har fundet en rimelig måde at overholde alle vores internationale forpligtelser på - det vil sige forpligtelser under Lomé-konventionen såvel som under WTO.
Det håber jeg i hvert fald, for den usikkerhed, der skabes af den foreliggende trussel om yderligere aktioner fra WTO, kan hverken føre til, at markedet kommer til at fungere ordentligt, eller til at AVS- og EU-producenterne kan tilpasse sig de nye ordninger.
Det er min faste overbevisning, at forslagene repræsenterer en omhyggeligt afvejet balance mellem Unionens forpligtelser i henhold til WTO og dens forpligtelser over for AVS-landene under Lomé-konventionen. Jeg er fast besluttet på at nå frem til en aftale ved mødet i Rådet (landbrug) i juni, og jeg er meget taknemmelig for Europa-Parlamentets hjælpsomhed med at gøre dette mål opnåeligt. Jeg undskylder igen, at jeg er nødt til at gå.

Fischler
Hr. formand, hr. formand for Rådet, mine damer og herrer, som det første vil også jeg gerne sige mange tak til hr. Thomas i hans egenskab af ordfører for betænkningen om ændring af den fælles markedsordning for bananer. Det udgangspunkt, der har gjort det nødvendigt at ændre de punkter i markedsordningen for bananer, der indeholder bestemmelser om handel med tredjestater, er kendt. Jeg vil her gerne tilføje, at WTO-reglerne ingen indvirkning har på de interne fællesskabsregler; de skal derfor heller ikke ændres.
Blandt det ret store antal ændringsforslag tegner der sig ni store problemstillinger. Den første handler om de autonome toldkontingenter og balancen. Efter Kommissionens opfattelse svarer de pågældende ændringsforslag ikke til Fællesskabets behov for forsyninger, når det udvides fra de nuværende 15 medlemmer. Endvidere er vi nødt til at sikre, at vi opfylder de retmæssige forventninger hos de involverede parter, der tidligere havde forret til 353.000 t.
Endvidere vil jeg gerne gøre opmærksom på, at enhver forhøjelse af de autonome toldkontingenter kommer de ikke-traditionelle AVS-stater til gode og at EU-producenterne altid nyder godt af en stigning i forbruget, fordi deres produktionsmængder ikke er begrænsede. Kommissionen kan derfor ikke acceptere ændringsforslag 11, 15, 23, 27, 28, 30, 31, 46 og 53.
Den anden problemstilling handler om udligningsstøtteordningen. Kommissionsforslaget sikrer, at ordningen harmonerer med WTO-reglerne, som dog ikke har nogen indvirkning på de interne fællesskabsregler. Derfor er det efter Kommissionens opfattelse hverken nødvendigt eller hensigtsmæssigt at ændre udligningsstøtteordningen. Jeg vil dog understrege, at indtægtsgarantien til EU-producenter altid er sikret gennem fuld udligning uanset det faktiske prisniveau på markedet.
Ændringsforslag 5 til 8, 10, 21, 22, 24 til 26, 48 og 51 er derfor problematiske for Kommissionen. Hvad de traditionelle AVSproducenter angår, som ændringsforslag 3, 6, 9, 36, 48, 55 og 57 refererer til, bibeholdes de eksisterende AVS-præferencer i Kommissionens forslag. Vi mener, at adgangen til Fællesskabet er sikret i tredje betragtning i den oprindelige forordning. Der skal fastsættes bestemmelser om en særlig støtte i Kommissionens forslag om en særlig ramme om støtte til de traditionelle AVSproducenter; dette forslag bliver forhåbentlig snart vedtaget og har allerede for lidt siden været sat til afstemning om uopsættelig forhandling. Derfor mener Kommissionen, at ændringer af vores forslag ikke er nødvendige i denne sammenhæng. Jeg skal angående ændringsforslag 48 og 55 tilføje, at en revision af WTO-mekanismerne ligger uden for denne forordnings rammer.
Hvad angår ændringsforslag 14, 28, 45, 50 og 52 om de ikke-traditionelle AVS-bananer, er efter Kommissionens opfattelse ikketraditionelle AVS-bananers adgang til Fællesskabet allerede tilstrækkelig sikret gennem 200 ECU-præferencen.
Om ændringsforslag 50 bemærkes, at mængden på 857.000 t kun tilkommer de traditionelle AVS-producenter og at denne fastsættelse af mængden sikrer adgangen til Unionens marked. Ændringsforslag 16, 17 og 32 vedrører specielt Somalia. Dersom vi gav Somalia en særlig kvote, ville det helt entydigt være en overtrædelse af WTO-reglerne i lighed med at give fortrinsret til licenser. Somalia nyder alligevel godt af den samlede AVS-kvote, selvom landet ikke har undertegnet den seneste Lomékonvention.
Den næste problemstilling vedrører importlicenserne og licensordningen. En afbalanceret forsyning sikres ved hjælp af kvoterne til tredjelande og ikke ved hjælp af licensordningen. Desuden vedtages detaljerne i licensordningen for bananer og udvidelseskoefficienten til beregning af, hvor mange licenser der hvert år skal gives til hver enkelt af de involverede producentgrupper, ved en procedure i forvaltningskomitéen. Derfor kan jeg ikke acceptere ændringsforslag 12, 13, 33 til 35, 44 og 49.
Men nu til spørgsmålet om fair trade-reglerne, der, som jeg ved, ligger mange af parlamentsmedlemmerne stærkt på sinde. Dette spørgsmål vedrører ændringsforslag 1 til 4, 18, 19, 37, 38, 40, 44, 54, 55 og 58 til 60. Jeg vil gerne understrege, at Kommissionen absolut går ind for fair trade-regler og økologisk landbrug. Efter vores opfattelse skal de relevante foranstaltninger imidlertid orienteres horisontalt og ikke kun være indrettet på bananer. Dette spørgsmål drøftes for øjeblikket i de berørte tjenestegrene med henblik på at klargøre Kommissionens standpunkt vedrørende fair trade-reglerne. Jeg vil derfor ikke her foregribe udfaldet af disse kommissionsdrøftelser.
Med ændringsforslag 29 skal det sikres, at de mindre producenter, navnlig de mindre AVS-stater, ikke diskrimineres, når der indføres toldkontingenter. WTO-reglerne giver allerede mindre producenter øget beskyttelse, og disse regler vil vi rette os efter. En ændring af den oprindelige ordlyd er derfor ikke nødvendig ud fra Kommissionens synspunkt.
Efter Kommissionens opfattelse er der frem til revisionen ved udgangen af 2005 tilstrækkelig tid til, at bestemmelsernes funktionsdygtighed kan bevises fuldt ud og undersøges med henblik på deres effektivitet. Derfor kan jeg ikke acceptere de ændringsforslag, hvori der foreslås andre løbetider for bestemmelserne eller andre tidspunkter for revisionen.
Kommissionen er glad for det konstruktive samarbejde med Europa-Parlamentet om dette meget vanskelige, til dels følelsesladede emne, som både set ud fra en EU-intern og ud fra en international synsvinkel er af den allerstørste betydning. Kommissionens forsigtige fremgangsmåde over for de ændringsforslag, der er stillet, skyldes, at vi bliver nødt til at bestræbe os på at undgå endnu et WTO-panel i denne sag, da det under alle omstændigheder ville skade Det Europæiske Fællesskabs og alle dets institutioners internationale anseelse i betydelig grad.

Formanden
Mange tak, hr. Fischler.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.30.

Spørgetid (Kommissionen)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er spørgetid til Kommissionen (B4-0474/98).

Formanden
Efter at have budt kommissær Wulf-Mathies velkommen foreslår jeg, at hun, når hun er klar, besvarer spørgsmål nr. 45 af Richard Corbett (H-0501/98):
Om: Hvidvaskning af penge og overgangen til euroen
I henhold til artikel 3 i Rådets direktiv af 10. juni 1991 om forebyggende foranstaltninger mod anvendelse af det finansielle system til hvidvaskning af penge skal pengeinstitutternes kunder i forbindelse med enhver transaktion vedrørende et beløb på ECU 15.000 eller derover legitimere sig. Vil denne bestemmelse finde anvendelse på veksling af nationale valutabeløb til euroen? I benægtende fald, hvorfor er det ikke tilfældet? Agter Kommissionen i påkommende fald at forelægge forslag for at sikre, at overgangen til euroen benyttes som en enestående anledning til at nullificere værdien af store pengebeløb, som er i hænderne på kriminelle grupper o.lign?

Wulf-Mathies
Hr. formand, forpligtelserne i Rådets direktiv til forhindring af anvendelse af det finansielle system til hvidvaskning af penge gælder på det tidspunkt, hvor euroen indføres, også i fuldt omfang ved veksling af national valuta til den fælles valuta. Ganske vist forbyder direktivet for øjeblikket kun hvidvaskning af narkopenge. Derfor er det planen at udvide forbuddet til også at omfatte et bredere spektrum af alvorlige forbrydelser. I henhold til direktivet skal alle, som vil oprette en konto i en bank eller sparekasse, legitimere sig, og de data, der registreres med henblik på at fastslå identiteten, skal opbevares i mindst fem år. Derudover skal alle kunder, hvis transaktioner beløber sig til ECU 15.000 eller mere, legitimere sig. Det sker, uanset om transaktionen sker ad én eller flere gange, dersom der er eller synes at være en forbindelse mellem dem.
Er der grund til at antage, at kunden ikke handler i eget navn, skal der gøres forsøg på at få fastslået identiteten af den, der ejer pengene. Kundens identitet skal altid fastslås uanset transaktionens omfang, hvis der er mistanke om hvidvaskning. Samtlige mistænkelige transaktioner skal meldes til de kompetente myndigheder. Kommissionen forventer uafbrudt årvågenhed af banker og pengeinstitutter i tiden frem til indførelsen af euroen, hvor kriminelle kunne tænkes at prøve på at sluse deres likvide midler tilbage i det finansielle system eller veksle nationale valutaer til andre valutater. Det gælder også for selve omstillingsperioden.
Men samtidig indrømmer Kommissionen, at der kan opstå ekstra vanskeligheder for bankerne, når de skal afsløre mistænkelige transaktioner, specielt når de ligger under grænsen på ECU 15.000, hvis et stort antal ukendte kunder dukker op ved deres kasser. Kommissionen fortsætter sine interne drøftelser af de mulige virkninger, omstillingen til euroen kan få på bekæmpelsen af hvidvaskning af penge. Også den i henhold til direktivet nedsatte hvidvasknings-kontaktkomité skal beskæftige sig med problemet. Kommissionen vil for øvrigt inden længe vedtage den anden beretning om gennemførelsen af direktivet om hvidvaskning og sandsynligvis forelægge den for Parlamentet inden sommerferien.

Corbett
Tak for det detaljerede svar, hr. kommissær; det er meget opmuntrende. Men jeg vil opfordre Dem til at gå endnu videre og sikre, at man benytter denne enestående lejlighed. Den sorte økonomi er stort en kontantøkonomi. Narkotikaforhandlere og andre kan lide at handle i rede penge snarere end over bankkonti, fordi de derved ikke efterlader nogen spor. Med overgangen til euroen vil de på et eller andet tidspunkt blive nødt til at veksle gamle sedler og mønter til euro, og på det tidspunkt er der en mulighed for at kontrollere og følge de spor, der måske er kommet fra andre kilder. Det er derfor, at det er af afgørende betydning at få en fuldstændig og passende gennemførelse af dette direktiv og de yderligere foranstaltninger, som det nævner, så vi kan benytte denne lejlighed til at få ekstra bonus ved overgangen til den fælles valuta ud over de økonomiske fordele, som den vil bringe os. Må jeg opfordre Dem til at blive ved.

Wulf-Mathies
Hr. formand, jeg tror, at vi er enige om det væsentlige. Vi vil fortsat holde alt under omhyggelig observation og vil endvidere med det nye direktivforslag forsøge at reagere på mulige problemer. Blot må man ikke glemme, at gamle pengesedler måske også ombyttes af helt uskyldige borgere, som foretrækker at have deres penge under madrassen i stedet for i banken. Derfor bliver man nødt til meget omhyggeligt at sørge for navnlig oplysninger og de nødvendige forberedelser i bankerne.

Formanden
Spørgsmål nr. 46 af Georgios Anastassopoulos (H-0542/98):
Om: Kommissionens pligt til at føre kontrol med anvendelsen af fællesskabsbevillingerne for at undgå, at de bruges til politisk propaganda fra regeringens side
På baggrund af, at der i Grækenland bruges betydelige beløb i fællesskabsbevillinger (såsom f.eks. 1, 5 milliarder drakmer fra fællesskabsstøtterammen) til regeringspropaganda, udsendelse af reklamespots på tv samt progammer med et lignende sigte uden hensyntagen til den politiske balance, idet Europa-parlamentarikerne samtidig afskæres fra at oplyse den græske offentlighed, bedes Kommissionen besvare følgende:
Hvor store beløb i fællesskabsbevillinger er der hidtil og i de seneste tre år stillet til rådighed til sådanne handlinger? Hvorfor er der ikke ført kontrol med henblik på at overholde de principper, som man er enedes om med Parlamentet? Har Kommissionen på baggrund af, at der i Grækenland i løbet af 1998 skal afholdes kommunal- og amtsvalg, til hensigt at ændre den hidtidige ordning for at forhindre den ensidige anvendelse af fællesskabsmidlerne til reklame for regeringen og dens ministre samt gennemtvinge, at der også slås til lyd for Fællesskabets bidrag til landets udvikling?

Wulf-Mathies
Hr. formand, i henhold til den nugældende fællesskabsret sørger medlemsstaterne for passende reklame for de aktioner, der modtager støtte fra strukturfondene, med henblik på at gøre de mulige modtagere og erhvervssammenslutningerne opmærksom på disse aktioner og informere den brede offentlighed om de europæiske strukturfondes arbejde.
Det operationelle program om teknisk bistand fra fællesskabsstøtterammen til Grækenland fastsætter, at der gennemføres en handlingsplan om reklame og oplysning, og den har fået ECU 6, 2 millioner stillet til rådighed. De nationale og regionale programmer samt fællesskabsinitiativerne omfatter ligeledes reklame- og oplysningsforanstaltninger, som har fået færre penge stillet til rådighed. I overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet er det de græske myndigheder, der er ansvarlige for den regelrette gennemførelse af udbuds- og tildelingsprocedurerne.
Inden åbningen af dette udbud er Kommissionen blevet rådspurgt om beskrivelserne af de relevante ydelser. Det kompetente græske ministerium har rådspurgt Kommissionen angående handlingsplanen samt den nationale retningslinje om reklame og oplysning for at sikre en sammenhængende indsats. Alle de aktioner, de græske myndigheder har truffet beslutning om inden for reklame og oplysning overholder bestemmelserne i den pågældende retningslinje fra Fællesskabet.
Så vidt Kommissionen ved, er de pågældende reklamespots i tv, radio og presse politisk neutrale. Der er til dato heller ikke kommet klager over det handlingsprogram, der blev indledt i 1997. Således var i henhold til vores informationer også spørgeren selv, hr. næstformand, stærkt involveret i foranstaltningerne. I forbindelse med de talkshows, der blev arrangeret i 1997, blev det gentagne gange sikret, at der fra Europa-Parlamentet deltog medlemmer, som repræsenterer de store politiske retninger.
Kommissionen vil opfordre de kompetente græske myndigheder til også for fremtiden at sikre balance blandt deltagerne. Da der skal være kommunalvalg i Grækenland i oktober 1998, er der med den græske regering indgået en aftale om, at den reklame- og oplysningskampagne, som medfinansieres af strukturfondene, udsættes fra august til oktober for dermed at komme enhver kritik i forkøbet.

Anastasopoulos
Jeg spørger mig selv, om kommissæren kan være tilfreds med det svar, som hun gav mig, mens anklagerne stadig findes. Jeg er også bange for, at den neutralitet, som kommissæren hævdede, slet ikke findes. Har Kommissionens tjenester ikke underrettet Kommissionen om, at der anvendes EU-bevillinger til propaganda for regeringen og til at promovere ministre? Lad os ikke forveksle visse oplysningsaktiviteter, som både Europa-Parlamentet deltager i, og som jeg sammen med kommissær hr. Marcelino leder et udvalg om, hvor vi afstikker retningslinjer, og hvor der i visse af disse aktiviteter også har deltaget græske kolleger, der er europaparlamentarikere. Det ene har ikke nogen forbindelse med det andet. I den senere tid har der ikke deltaget nogle græske europaparlamentarikere i nogen af disse oplysningsudsendelser, og det er et af punkterne i anklagen.

Wulf-Mathies
Hr. formand, jeg mener, at jeg har gjort det tilstrækkelig klart, at vi bortset fra et eneste tilfælde ikke har modtaget nogen klager og at vi nu har grebet forebyggende ind. Jeg synes, det sikrer tilstrækkelig neutralitet. Naturligvis kan man i forbindelse med sådanne oplysninger ikke forhindre, at også de kompetente ministre giver disse oplysninger. Det er efter min mening også nødvendigt af hensyn til oplysningernes rigtighed.
Men lad mig endnu en gang udtrykkelig fremhæve, at efter vores mening er i Grækenland som helhed ikke kun den partipolitiske neutralitet sikret, men derudover træffes der nogle særlig positive foranstaltninger gående ud på at oplyse om f.eks. Kommissionens og Europa-Parlamentets indsats på de øverste klassetrin i skolerne, hvilket i hvert fald set ud fra vores synspunkt er forbilledligt. Jeg kunne ønske mig af en del af de øvrige medlemsstater, at de også lod dette indgå i undervisningen i skolerne. Derfor går vi ud fra, at de nødvendige foranstaltninger er blevet truffet med henblik på at forhindre, at ordningen kan misbruges.

Formanden
Mange tak, fru Wulf-Mathies, men jeg fastholder Deres opmærksom på dette spørgsmål lidt endnu, for der er to, der har bedt om ordet, og det skal jeg i henhold til forretningsordenen give dem. Først har hr. Hatzidakis ordet i to minutter.

Hatzidakis
Fru kommissær, det er afgjort positivt at høre Dem sige, at fremstødet af disse "politisk neutrale« budskaber vil stoppe fra slutningen af august og indtil slutningen af oktober, for efter min mening er de ikke helt så neutrale. Under alle omstændigheder vil jeg gerne takke Dem personligt for denne indgriben fra Kommissionens side, for det er en stor ting set i lyset af kommune- og amtsvalgene i Grækenland, men herefter vil jeg gerne stoppe op ved to punkter.
Der er ikke ligevægtig deltagelse i udsendelserne. Der var en udsendelse, fru kommissær, hvor der ikke deltog nogen repræsentant fra N.D. Vi er det næststørste parti i det græske Parlament, med 38 % af stemmerne, og så havde vi ingen repræsentant med. Det må De kontrollere. Det er karakteristisk, at jeg som koordinator for PPE i spørgsmål om regionalpolitik aldrig er blevet indkaldt til sådan en udsendelse. Jeg nævner det ikke som en personlig klage, men blot for at De kan forstå, hvordan klimaet er, så De kan handle derefter.
Jeg vil til sidst gerne spørge Dem om følgende: ved De, om reglerne om, at reklamebudskaber skal overlades til reklamebureauer, er blevet overholdt i de regionale, kommercielle programmer, PEP? Jeg taler ikke om den nationale del, hvor reglerne er blevet overholdt, men om de regionale programmer. Er Kommissionen orienteret om, at reglerne ikke er blevet overholdt dér?

Wulf-Mathies
Efter de oplysninger, vi har, er fællesskabsdirektiverne og -bestemmelserne blevet overholdt. Jeg ville anse det for mere rigtigt, om De ville forelægge os konkrete tilfælde, som De vil klage over. Vi er ikke nogen generel fjernkontrolmyndighed. Er der problemer, undersøger vi dem enkeltvis. Men jeg tror ikke, at en teoretisk debat i Parlamentet nu og her hjælper os videre.

Formanden
Mange tak, fru Wulf-Mathies. Men som jeg har sagt, fastholder jeg Deres opmærksomhed på dette emne, for hr. Seppänen ønsker også at stille Dem et supplerende spørgsmål. Hr. Seppänen får ordet i et minut.

Seppänen
Hr. formand, fru kommissær, problemet gælder ikke kun Grækenland, men også for mit eget lands vedkommende påstår jeg, at der med Kommissionens midler og af Kommissionen udøves en politisk propaganda, som ikke er ligelig fordelt, og som ikke tager højde for, at forskellige nationale grupper i vores land forholder sig kritisk over for de beslutninger, som tages i Den Europæiske Union. Derfor vil jeg henlede deres opmærksomhed på, at der anvendes midler f.eks. til indføringen af euroen på markedet, og disse midler er kun tilgængelige for de nationale grupper, som forholder sig positivt over for euroen. Fru kommissær, er det efter Deres mening rigtigt, at i dette land er det kun de såkaldte ja-sigere, som får adgang til midlerne for en sådan propaganda, som de anser for at være vigtig?

Wulf-Mathies
Altså én gang til: Det drejer sig om subsidiaritetsprincippet. Det vil sige, at medlemsstaterne er ansvarlige for disse reklameforanstaltninger inden for rammerne af de generelle bestemmelser, Kommissionen har fastsat. Er der konkrete klager, skal vi undersøge dem. Jeg anser det for vanskeligt at fortsætte den teoretiske drøftelse af emnet nu.

Formanden
Spørgsmål nr. 47 af Charlotte Cederschiöld (H-0556/98):
Om: Punktafgiftskontrol
Ifølge et lovforslag (forslag 1998/97: 100) fra den svenske regering skal mulighederne for at foretage punktafgiftskontrol øges. Baggrunden er den øgede grænseoverskridende handel med alkohol og tobak. Et eksempel herpå er den tyske virksomhed Warendienst OCC GmbH, som via Internettet formidler leverancer fra Tyskland til privatpersoner i Sverige. Regeringen foreslår, at toldvæsenet skal have ret til at beslaglægge og i visse tilfælde konfiskere varer, når der er risiko for, at punktafgifterne ikke bliver betalt. Endvidere foreslås det, at toldvæsenet skal have beføjelse til at åbne private forsendelser, når det formodes, at de indeholder alkohol eller tobak.
Mener Kommissionen, at dette lovforslag er foreneligt med principperne for det indre marked og den europæiske menneskerettighedskonventions bestemmelser om beskyttelse af korrespondance?

Wulf-Mathies
Hr. formand, fru Cederschiöld, bestemmelserne om det indre marked hindrer ikke medlemsstaterne i at foretage kontrol i eget land. Fællesskabsbestemmelserne siger udtrykkeligt, at punktafgifterne skal opkræves i henhold til de enkelte medlemsstaters procedurer. Medlemsstaterne kan således indføre egne kontrolsystemer forudsat, at de ikke medfører formaliteter ved grænsen og er i harmoni med fællesskabsrettens almene principper, for så vidt angår ikkeforskelsbehandling og balance.
Kommissionen har ikke været i stand til at undersøge de foreslåede ændringer i detaljer, men ud fra de foreliggende oplysninger lever de pågældende bestemmelser sandsynligvis op til principperne for det indre marked.

Cederschiöld
Tak for svaret. Mit spørgsmål var imidlertid, om dette forslag er foreneligt med menneskerettighedskonventionen, eftersom privat indførsel af tobaks- og alkoholvarer fra andre EU-lande er en borgerrettighed i henhold til EF-retten.
Den lov, der nu træder i kraft den 1. juli, giver toldvæsenet ret til at åbne privat post og forsendelser fra andre EU-lande. Det er ikke foreneligt med svensk forfatningsret eller EF-retten, ifølge de retslærde EU-specialister, som har udtalt sig. Lovrådet, justitskansleren og advokatforeningen i Sverige mener heller ikke, at dette er tilladt. Forslaget strider faktisk mod menneskerettighederne. De tillader nemlig kun indskrænkning af brevhemmeligheden, hvis landets økonomiske velstand trues, hvilket ikke sker i dette tilfælde. Her skal man altså kunne beslaglægge og konfiskere »mistænkte« lastbiler med en enkelt domstolsbeslutning uden en offentlig, upartisk retssag.
Jeg vil bare spørge, om kommissær Wulf-Mathies mener, at dette stemmer overens med menneskerettighederne, og om ikke grænsehandelen er vigtigere end medlemsstatens ret til at opkræve skat.

Wulf-Mathies
Ja, fru Cederschiöld, jeg må desværre skuffe Dem, for Fællesskabet er ikke medlem af Den Europæiske Menneskerettighedskonvention. Det tilkommer derfor ikke Kommissionen at udtale sig om, hvorvidt national lovgivning er i overensstemmelse med enkeltregler i den omtalte konvention.

Andersson
Jeg vil gerne takke kommissæren for svaret, som var afklarende. Dette spørgsmål fra Cederschiöld er nemlig, som jeg ser det, et indslag i den svenske valgkamp, da vi har valg i september. Der er et parti i Sveriges Rigsdag, som er imod det forslag, som nu ligger på Rigsdagens bord, nemlig det konservative parti. Resten af partierne mener derimod, at de forslag, som nu gælder for at opretholde punktskattereglerne og for at opretholde de aldersregler, vi har for alkohol- og tobakssalg, er forenelige både med det indre marked og med Europa-konventionen. Disse spørgsmål kan for øvrigt prøves. Et overvældende flertal af partierne i Sverige er enigt i kommissærens opfattelse af, at de forslag, som vi skal behandle her, ikke strider mod det indre marked.

Formanden
Mange tak, hr. Andersson. Fru Wulf-Mathies ønsker ikke at tale om dette emne. Fru Cederschiöld ved godt, at jeg i henhold til forretningsordenen ikke kan give hende ordet. Derfor, fru kommissær, mine damer og herrer, foreslår jeg, at vi går videre med spørgsmål nr. 48 af Pedro Marset Campos (H-0573/98):
Om: Aftalen af 18. maj 1998 mellem EU og USA om ekstraterritoriale sanktioner i medfør af Helms-Burton(Cuba)- og ILSA(Libyen/Iran)-lovene
Vil Kommissionen, eftersom EU har forpligtet sig til i fremtiden at standse og hindre europæiske investeringer i eksproprieret ejendom i Cuba, oplyse, om den er af den opfattelse, at denne aftale giver USA's unilaterale bestemmelser ekstraterritorial gyldighed, hvorved de internationale retsprincipper krænkes?
Er Kommissionen af den opfattelse, at denne aftale i alvorlig grad vil berøre europæiske investorers interesser i Cuba?
Er Kommissionen af den opfattelse, at EU bør overholde nævnte aftale, hvis den amerikanske Kongres nægter at opfylde sin del?
Er Kommissionen af den opfattelse, at nævnte aftale underminerer medlemsstaternes nationale suverænitet og svækker EU's forhandlingsposition i MAI og WTO? Fru Wulf-Mathies, jeg beder Dem venligst besvare hr. Pedro Marsets spørgsmål.

Wulf-Mathies
Hr. formand, den enighed mellem Den Europæiske Union og USA, der blev opnået på topmødet i London den 18. maj, er en pakkeløsning, der giver et realistisk håb om en varig bilæggelse af striden med USA om Helms-Burton-loven, loven om sanktioner mod Iran og Libyen samt om det mere generelle problem vedrørende ekstraterritoriale sanktioner.
Trods denne enighed fastholder Kommissionen sit standpunkt, at disse love er en krænkelse af folkeretten. Fællesskabet har derfor på intet tidspunkt anerkendt deres rigtighed. I tilfæde af at der på grundlag af disse love træffes foranstaltninger imod personer eller virksomheder i Fællesskabet, har den uden indskrænkninger forbeholdt sig ret til at genoptage sagen inden for WTO's rammer. Den enighed, der er opnået, er af ren politisk art og indebærer ikke nogen legitimering af de amerikanske love, der nu som før er retsstridige.
Pakkeløsningen består af tre punkter: for det første enighed om visse bestemmelser, som forbyder, at der investeres i ejendom, der i strid med loven er blevet eksproprieret, for det andet et løfte fra USA om, at USA i en aftale om det transatlantiske partnerskab for politisk samarbejde for fremtiden vil undlade ekstraterritorial lovgivning og, hvad der er det vigtigste for Fællesskabet, en forsikring fra den amerikanske regering om, at den vil udsætte anvendelsen af de to omstridte love på Fællesskabet og virksomheder i Fællesskabet, det vil sige et løfte om den såkaldte waiver . Fællesskabet har fået det klare tilsagn, at den amerikanske regering ufortøvet vil anmode Kongressen om fuldmagt til, at der uden tidsbegrænsning gives dispensation fra afsnit 4 i hhv. Helms-Burton-loven og waiver .
Det er vigtigt, at Fællesskabet ikke vil bringe de aftalte bestemmelser i anvendelse, før dispensationen rent faktisk foreligger. Den Europæiske Union vil først efterkomme de forpligtelser, det har afgivet løfte om, når USA overholder sin del af aftalerne. Der bliver derfor ikke tale om forlods indrømmelser fra Den Europæiske Unions side. I forbindelse med de aftalte bestemmelser om forhindring af nye investeringer i ejendom, der er eksproprieret i strid med loven, er det meget vigtigt, at investeringer, der er foretaget inden den 18. maj, er undtaget fra dette forbud.
Bestemmelserne gælder derfor kun for fremtidige investeringer i ejendom, hvor medlemsstaterne føler sig overbevist om, at ekspropriationen er sket i strid med loven. De betyder hovedsagelig, at der ikke må ydes statsstøtte eller handelspolitisk bistand til investeringer i ejendom, der er eksproprieret i strid med loven. Altså endnu en gang for at gøre det helt klart: Bestemmelserne vil ikke blive anvendt af Fællesskabet, før USA's Kongres har givet USA's præsident beføjelser til at dispensere fra afsnit 4 i Helms-Burton, og denne dispensation rent faktisk er trådt i kraft.
Endvidere er det i aftalen om bestemmelser vedrørende investeringer i ejendom, der er eksproprieret i strid med loven, fastsat, at Fællesskabet og USA sammen inddrager disse bestemmelser i forhandlingerne om den multilaterale investeringsaftale.

Marset Campos
Fru kommissær, jeg vil først takke Dem for Deres svar, som var fuldstændigt og udtømmende.
Alligevel er jeg i berettiget tvivl om Den Europæiske Unions optræden ved den forhandling den 18. maj, og det er af følgende årsag:
For det første tror jeg, at fru kommissæren allerede ved, hvor vigtige Spaniens forbindelser - økonomiske, sociale, kulturelle, af enhver art - med Cuba er, og derfor ville enhver form for sanktion være til meget alvorlig skade.
Men det andet spørgsmål, jeg ville stille i lyset af Deres svar, er, at det i den tekst, der blev offentliggjort, bekræftedes at Den Europæiske Union forpligtede sig til at standse og hindre fremtidige investeringer, og i Deres svar nævner De også direkte, at dette vedrørte illegale ekspropriationer.
Derfor er det konkrete spørgsmål, om dette betyder en accept af USA's holdning vedrørende disse spørgsmål y en indirekte overtagelse af Helms-Burton-loven?

Wulf-Mathies
Hr. formand, jeg vil gerne endnu en gang understrege, at det reelt kun drejer sig om fremtidige investeringer og om den offentlige støtte til fremtidige investeringer. Før vi rent faktisk gennemfører dette, er det afgørende, at den amerikanske regering forpligter sig til at undlade ekstraterritorial lovgivning og tillige giver denne waiver . Det vil altså sige, at det - om De vil - er en gensidig aftale, og i første omgang skal den amerikanske regering sætte virkningen af Helms-Burton ud af kraft, for så vidt angår europæiske investeringer, inden Den Europæiske Union foretager sig noget i denne sag.

Formanden
Mange tak, fru kommissær. Jeg har stadig to supplerende spørgsmål om aftalen den 18. maj vedrørende HelmsBurton-loven, og det første har hr. Newens et minut til at stille.

Newens
Hr. formand, hvis afsnit 3 og 4 i Helms-Burton-loven frafaldes - hvilket er usandsynligt i betragtning af senator Jesse Helms' udtalelser - vil forsøg på at afskrække fra kommende offentlig støtte til investeringer i såkaldte eksproprierede ejendomme så ikke være i modstrid med den aftale, som de enkelte medlemsstater af Den Europæiske Union og Cuba har indgået? I dette tilfælde, hvad ville så have forrang? Bør man ikke opfordre USA til at træffe en aftale med Cuba om kompensation for nationaliseret ejendom, som andre stater, herunder de europæiske, har gjort? Under disse omstændigheder ville der ikke være nogen begrundelse overhovedet for Helms-Burton-loven.

Wulf-Mathies
Hr. formand, jeg bryder mig ikke om at tænke på, hvad der ville ske, dersom Kongressen ikke vedtager denne bestemmelse, fordi vi og også den amerikanske regering naturligvis vil sætte alt ind på, at denne bestemmelse træffes. For øvrigt drejer aftalen sig heller ikke om et forbud mod investeringer i Cuba, det drejer sig kun om denne del af den offentlige støtte.

Formanden
Hermed har vi afsluttet spørgsmålene i denne del. Jeg takker fru Wulf-Mathies for hendes svar og tilstedeværelse.

Formanden
Fru Cresson, vi byder Dem velkommen og beder Dem tage ordet for at besvare spørgsmål nr. 49 af Bernd Posselt (H-0567/98):
Om: Embryoforbrugende forskning
Hvad er Kommissionens holdning til den såkaldte »embryoforbrugende forskning«, og ydes der EU-støtte til en sådan forskning?

Cresson
Spørgsmålet om det legitime i embryoforbrugende forskning er et af de mest komplekse og mest følsomme etiske spørgsmål inden for videnskabens verden. Det er også et område, hvor opfattelserne, indfaldsvinklerne og reglerne varierer mest mellem medlemsstaterne. Hele problemet består i at finde en balance mellem på den ene side hensynet til de sterile par og de syge, og på den anden side respekten for de grundlæggende etiske principper samt de moralske og religiøse overbevisninger i de forskellige samfundsgrupper.
De etiske aspekter i forskningen inden for biovidenskab og bioteknologi er generelt genstand for særlig opmærksomhed ved iværksættelsen af Unionens forskningsprogrammer. Visse former for arbejde er således udtrykkeligt udelukket fra forskningsprogrammet om biomedicin og sundhed i det fjerde rammeprogram. Det er især tilfældet for forskning om menneskelig kloning eller om kloning, der kan føre til overførbare genetiske ændringer. Derimod er forskning, der anvender embryonært væv eller føtalt væv, ikke i sig selv udelukket. Man bør således ikke glemme, at denne forskning er af stor betydning på områder som medicinsk støttet forplantning samt til diagnosticering og behandling af cancer eller genetiske sygdomme.
Ligesom alle de forslag, der er fremsat inden for rammerne af forskningsprogrammet om biomedicin og sundhed, skal de forslag, der vedrører forskning, hvori der anvendes humane embryoner eller fostre, dog være i overensstemmelse med de love eller administrative bestemmelser, hvormed fastsættes de etiske krav, der er gældende i de lande, hvor forskningen finder sted.
Forslag af denne art, der blev fremsat i det fjerde rammeprogram, er blevet undersøgt af en ekspertgruppe vedrørende embryoner og fostre. Denne gruppe er blevet nedsat af Kommissionens tjenestegrene og har bl.a. til opgave at evaluere de etiske aspekter i forskningen, der udføres inden for rammerne af EU's programmer. Et af de elementer, der blev taget højde for ved denne evaluering, var manglen på erstatningløsninger til den foreslåede metode. Gruppens udtalelser er blevet videregivet til de lokale eller nationale etiske råd, som er ansvarlige for at udstede den forhåndstilladelse, der kræves af Kommissionen. Samtlige etiske bestemmelser på det biomedicinske og bioteknologiske område bliver overført til det femte rammeprogram.
Dette emnes følsomhed taget i betragtning vil jeg bede den etiske gruppe, der ledes af fru Noëlle Lenoir, om at udtale sig inden det specifikke program om biovidenskab træder i kraft. Indfaldsvinklen til de etiske spørgsmål vedrørende embryoforbrugende forskning bygger således på viljen til at tage højde for nødvendigheden af denne forskning for at opnå større viden og i patienternes interesse, samtidig med at man respekterer de grundlæggende etiske principper og de forskellige nationale opfattelser.

Posselt
Fru kommissær, hvis jeg har forstået Deres svar rigtigt, ydes der støtte til projekter inden for den embryoforbrugende forskning. De har i hvert fald ikke udtrykkelig udelukket det, og De henviste til nationale standarder.
Men foreligger der ikke også i mellemtiden EU-standarder? Jeg gør opmærksom på det for nylig vedtagne direktiv om udtagning af patent på bioteknologiske opfindelser; her sagde vi i forbindelse med kloning helt klart, at mennesket fra begyndelsen, altså så at sige fra undfangelsen, er menneske og derfor skal have den beskyttelse, og vi har her endvidere i det interinstitutionelle dossier gjort flere punkter mere klare på en måde, der går langt videre end udtalelsen fra den rådgivende gruppe om bioetik. Jeg er nu af den opfattelse, at de standarder, vi udarbejdede i sammenhæng med patentdirektivet, er de til dato klareste EU-standarder, og at vi på dette grundlag bliver nødt til at udarbejde selvstændige EU-standarder, for det kan da ikke i længden være tilfredsstillende, at Kommissionen her, som nævnt, når det drejer sig om støtte, handler forskelligt alt efter, hvilken nationalstat det drejer sig om.

Cresson
Ja, hr. parlamentsmedlem, jeg er fuldstændig enig med Dem i, at det ville være på sin plads med europæiske normer.
Ud over et vist antal grundlæggende regler, som jeg henviste til for lidt siden, som f.eks. forbuddet mod menneskelig kloning, sagde jeg også, at reglerne var forskellige, endog meget forskellige i de enkelte medlemsstater. Jeg har i øvrigt fået udarbejdet et skema, der land for land viser situationen, som den er i dag. Jeg siger ikke, at det er en god situation, og vi skal gøre alt for at nå frem til nogle generelle regler. Det kræver naturligvis, at de forskellige medlemsstater accepterer dette.
Kommissionen er dog ikke af den opfattelse, at den embryoforbrugende forskning i sig selv skal udelukkes fra Unionens forskningsprogrammer, og jeg omtalte for lidt siden de muligheder, som denne forskning indeholder, og dette på meget vigtige områder.
Hvis det sker med respekt for de grundlæggende etiske principper, som jeg også omtalte for lidt siden, mener Kommissionen, at forskning af denne type er fuldt ud legitim, idet den har stor betydning for videnskabens fremskridt og patienterne.
Ved at tilpasse bestemmelserne på dette område til de mest restriktive nationale lovgivninger - idet man naturligvis godt kan forsøge at finde fælles regler med udgangspunkt i de mest restriktive bestemmelser - ville man i øvrigt efter min mening skabe en præcedens, der kunne føre til, at man valgte denne løsningsmodel, hver gang de nationale lovgivninger adskiller sig fra hinanden. Som De ved, er dette jo tilfældet i en lang række sektorer med alle de negative konsekvenser, som dette medfører for forskningen og borgerne.
Vi er således ikke nået til vejs ende i vores overvejelser, og jeg forstår udmærket godt, at De stiller dette spørgsmål. Vi står dog over for en situation, hvor visse medlemsstater har en meget restriktiv holdning og andre en meget mere forsonlig holdning.
Skal det være tilladt at fremstille embryoner til forsøg? Visse medlemsstater, herunder især ét, tillader dette, og andre medlemsstater - i øvrigt de fleste - har en meget mere restriktiv holdning.
Kommissionen kan ikke gennemtvinge en fælles norm, som er den mest restriktive, og jeg mener heller ikke, at dette er ønskeligt. Vi skal desuden på det etiske plan være meget påpasselige, og vores overvejelser befinder sig således kun i en indledende fase. Vi skal efter min mening således stadig gøre os lange overvejelser, og jeg gentager, at vi med de instrumenter, som vi i dag er i besiddelse af, kun kan fortsætte disse overvejelser og forsøge at overbevise medlemsstaterne om at vedtage fælles bestemmelser. Vi har dog ikke midlerne til at kræve, at de gør det.
Dette er grunden til, at vi - med udgangspunkt i en principiel holdning, nemlig respekten for de grundlæggende etiske værdier - er nødsaget til i øjeblikket at acceptere situationen, således som den er i medlemsstaterne.

Formanden
Da spørgeren ikke er til stede, bortfalder spørgsmål nr. 50.
Hermed afslutter vi gruppen af spørgsmål inden for fru Cressons ansvarsområde. Jeg takker Dem derfor for Deres tilstedeværelse og samarbejde.

Formanden
Spørgsmål nr. 51 af Alexandros Alavanos (H-0498/98):
Om: Samarbejde mellem Den Europæiske Union og internationale organisationer på det kulturelle område
I artikel 128, stk. 3, i traktaten om Den Europæiske Union hedder det, at »Fællesskabet og dets medlemsstater fremmer samarbejdet med tredjelande og med de internationale organisationer, der beskæftiger sig med kulturelle forhold«. UNESCO, der er en underorganisation af FN, er en pålidelig og generelt anerkendt verdensomspændende organisation for kulturelt, uddannelsesmæssigt og videnskabeligt samarbejde.
Samarbejder EU med UNESCO? Hvilke bestræbelser gøres der for at få gennemført Europa-Parlamentets beslutninger? Hr. Oreja, jeg byder Dem velkommen og beder Dem venligst besvare hr. Alavanos' spørgsmål.

Oreja Aguirre
Hr. Alavanos, samarbejdet mellem de europæiske institutioner og UNESCO har varet i mange år og det blev grundlæggende indledt gennem en udveksling af noter i 1964, der blev fulgt af en anden i 1973, og det blev bekræftet i artikel 128 stk. 3 i traktaten. Senere fjernede en samarbejdsaftale mellem Fællesskabet og UNESCO, der blev underskrevet i 1996, nogle forhindringer af retlig karakter, som tidligere havde bremset samarbejdet meget. Men der er stadig samarbejdsproblemer med hensyn til projekter, problemer der skyldes de eksisterende forskelle mellem Fællesskabets og UNESCOs finansielle forordninger og anvendelsen af disse.
I praksis har samarbejdet mellem dem, til trods for at forbindelserne mellem organisationen og EU-institutionerne er fremragende, ikke indtil videre udmøntet sig i gennemførelsen af et stort antal fælles aktiviteter, hvilket skyldes forskellige faktorer og især det, at UNESCO på grund af sit engagement i hele verden og sine få økonomiske midler ikke prioriterer Europa højt på regionalt plan. Og i dette perspektiv må det blot understreges, at Den Europæiske Unions og UNESCOs interventionsområder supplerer hinanden.
Med hensyn til det kulturelle område kan det bekræftes, at UNESCO og Den Europæiske Union inden for rammerne af deres respektive kompetenceområder fra tid til anden udveksler oplysninger på visse område af fælles interesse, som f.eks. statistik eller varer, ofte deltager i specialistmøder, hvad enten de er organiseret af den ene eller den anden, og nogle gange sammen finansierer visse projekter. Og der er ligeledes et samarbejde med UNESCO inden for uddannelse, information og kampen mod ulovlig brug af narkotika. Dette samarbejde vil kunne tjene som eksempel for et snævrere samarbejde med UNESCO på det kulturelle område, hvad angår Den Europæiske Unions udadvendte aktiviteter.
Med hensyn til fremtiden er samarbejdet mellem Unionen og UNESCO omtalt i artikel 5 i forslaget til rammeprogrammet for kultur for perioden 2000-2004, som jeg har haft æren af at fremsætte for Kommissionen for nylig, og som er blevet vedtaget af kommissærkollegiet, og som jeg har fremlagt for Europa-Parlamentet og Rådet.
Når dette program er vedtaget, vil det være den referenceramme, som et paritetisk samarbejde også ud fra et finansielt synspunkt kunne styrkes inden for. Jeg håber, at Parlamentet vil vedtage dette rammeprogram, og på basis af det skal vi se, hvordan vi kan handle i fremtiden.

Alavanos
Jeg vil gerne takke kommissæren mange gange for det omfattende svar, som han gav mig, og som giver mig mulighed for at komme med en replik, som måske er det væsentligste punkt i spørgsmålet. En af de basale sager hos UNESCO, som har forbindelse med Europa, som ikke er fuldstændigt afskåret fra Europa, og som blev besluttet af Generalforsamlingen i 1892, er tilbageleveringen af marmorfriserne fra Parthenon fra British Museum til Athen. Det er en sag, der direkte vedrører Europa, og som De ved, er der en intens aktivitet blandt EU's medlemslande desangående.
Jeg vil gerne spørge kommissæren, om et land efter hans mening har ret til at fremføre denne sag inden for rammerne af EU, der støtter sig til netop artikel 128, stk. 3 i Amsterdam-traktaten, som omtaler samarbejdet med internationale, kulturelle organisationer. Jeg vil også gerne benytte denne lejlighed, hr. formand, til at spørge kommissæren, hvorledes han vil kommentere den store skade, der er sket på marmorfriserne fra Parthenon, og som blev afsløret i de britiske aviser sidste uge.

Oreja Aguirre
Hr. Alavanos, jeg ved, hvad dette betyder, og jeg deler Deres bekymring. Men De ved, at med de midler, vi har, med de midler, som traktaten afsætter og på den anden side inden for rammerne af samarbejdet med UNESCO, er dette ikke en løsning.
Det jeg bør sige er, at det problem De har taget op - og mange andre - kræver - og jeg kender Deres ømfindtlighed over for en institution som UNESCO - at vi samarbejder mere, og at vi ikke vender ryggen til.
Og der er noget andet, jeg vil sige. Vi er i den mødesal, som Europa-Rådet også bruger. Og fra den har jeg i andre hverv råbt op om nødvendigheden af, at de tre institutioner, der har kulturelle interesser - en af mindre omfang, Den Europæiske Union, en anden af større omfang, Europarådet, og så UNESCO - arbejder mere koordineret. Det vil vi i det mindste forsøge.
For nogle år siden var det ikke muligt, fordi vi manglede instrumenterne til at gennemføre det. Sådan er det ikke længere. I dag har Fællesskabet et instrument, og det er artikel 128. Det, jeg gerne ville se, er, hvordan vi kan bevæge os i samme retning i tre institutioner, der alle beskæftiger sig med det kulturelle område, og som i mange tilfælde vender ryggen til hinanden i stedet for at se i samme retning.

Ephremidis
Hr. formand, jeg må sige, at kommissæren forsøgte at leve op til sagens og spørgsmålets vigtighed. Men jeg vil gerne bede ham om ikke at anse sagen som et følsomt emne kun fra græsk side. Det er et følsomt emne, som bør bevæge ethvert dannet menneske og selve dette Fællesskab som organisation, for det siger meget om respekten for den kulturarv, der i den foreliggende situation er i fare, sådan som hr. Alavanos nævnte, og som der er blevet skrevet anklagende om i den engelske presse, men også på grund af det faktum, at disse marmorfriser ikke er selvstændige, kunstneriske værdigenstande. Vist kan de stå alene, men deres værdi kommer rigtigt frem, når de er forenet med hele det værk, som de er en del af, og det er Akropolis. Den engelske historie trækker ud på en - hvordan skal jeg sige det? - pinefuld måde, og man nægter fortsat at levere dem tilbage. Der findes også tilsvarende, som kan interessere Deres land.
Jeg vil faktisk gerne bede Dem i deres egenskab af EU om at gøre noget mere dristigt, mere realistisk ved sagen, uafhængigt af de samarbejder, som De eventuelt måtte sikre Dem med andre organisationer.

Oreja Aguirre
Hr. Ephremidis, jeg vil sige til Dem, at når man ser på det klassiske Grækenland og dets kunstskatte, er vi alle grækere. Derfor kan jeg identificere mig med Deres ønske og vilje til at identificere Dem med noget, som naturligvis er langt ud over det, en national virkelighed betyder. Og tillad mig at sige, at i min egenskab af europæer deler jeg denne ømfindtlighed med Dem.
Jeg vil også sige, at vi ikke i øjeblikket har flere retlige muligheder for at behandle de emner, De fremlægger - det ved De udmærket, for De kender traktaten ud og ind. Men derfor vil jeg vende tilbage til idéen om ømfindtligheden. Jeg tror den er meget vigtig, for til syvende og sidst er ømfindtligheden også en del af den europæiske kulturarv.

Formanden
Mange tak, hr. Oreja.
Mine damer og herrer, vi går nu videre til spørgsmål nr. 52, som er stillet af hr. Mihail Papayannakis. Hr. Mihail Papayannakis er ikke til stede. Faktisk kan han ikke være til stede, da hans 25-årige søn har været ude for en brutal ulykke. Tillad mig, at jeg hermed udtrykker vores solidaritet og vores medfølelse med ham. I henhold til forretningsordenen vil hr. Alavanos med hensyn til spørgsmålet træde i stedet for hr. Papayannakis.
Spørgsmål nr. 52 af Mihail Papayannakis, som repræsenteres af hr. Alavanos (H-0544/98):
Om: Anvendelse af direktivet »Fjernsyn uden grænser«
Efter gentagne klager fra fjernsynsseerne i Grækenland om en ophobning af reklameindslag i udsendelser med et højt seertal samt under henvisning til beretningen fra Kommissionen (KOM(97) 0523 endelig udg.) om anvendelsen af direktiv 89/552/EØF , ifølge hvilket der i Grækenland rent faktisk er tale om overtrædelser, hvad angår de tilladte reklameindslag, bedes Kommissionen oplyse følgende:
Anvendes artikel 10-18 i det nævnte direktiv korrekt af de græske myndigheder og agter Kommissionen i tilfælde af en ukorrekt anvendelse heraf at indlede en traktatbrudsprocedure mod Grækenland i henhold til artikel 169 i EF-Traktaten?

Oreja Aguirre
Hr. Alavanos, Kommissionen har allerede indledt proceduren mod Grækenland i medfør af artikel 169 i traktaten for ukorrekt anvendelse af visse bestemmelser i direktiv 89/552.
Kommissionen er i øjeblikket ved at gennemgå de bemærkninger, Grækenland fremkommer med i sit svar, og jeg er sikker på, at De vil forstå mig, når jeg siger, at jeg ikke kan give flere oplysninger i denne præjudicielle fase af proceduren. Det ville være meget indiskret af mig at give flere oplysninger.
Men jeg kan gentage, at proceduren er blevet indledt i henhold til reglerne i traktaten.

Alavanos
Hr. formand, jeg vil allerførst gerne takke for de varme ord, de gav udtryk for i anledning af det ubehagelige oplevelse, som vores kollega Michalis Papayannakis har været ude for. Jeg er sikker på, at De talte på alle kollegernes vegne, hele Parlamentets vegne.
Dernæst vil jeg gerne takke kommissæren for det svar, han gav på hans spørgsmål, og jeg vil blot sige, at jeg forstår svaret. Jeg vil kun udtrykke min frygt, denne intense uro for, at, mens alle disse bureaukratiske og tidskrævende procedurer, som gælder i forbindelse med artikel 169 og proceduren med at indbringe det for retten, foregår, så vil den voldsomme omgåelse, der foregår i Grækenland i forbindelse med reklametiden, fortsætte en rum tid endnu.

Oreja Aguirre
Jeg kan kun sige, at da proceduren er indledt, er der allerede etableret kontakt med de græske myndigheder. Kommissionens tjenestegrene studerer i øjeblikket det seneste svar, de har modtaget fra de græske myndigheder.
Det er et vanskeligt tilfælde. Det er ikke let, fordi Grækenland har inkorporeret direktivet korrekt og har idømt de sendestationer, der ikke overholder reglerne, bøder. Derfor er det, Kommissionen må gøre nu, at vise at disse bøder måske ikke er tilstrækkelige til rent faktisk at få sendestationerne til at holde op med ikke at overholde reglerne.
Det er, hvad vi er i gang med at undersøge i øjeblikket.

Formanden
Spørgsmål nr. 53 af Robin Teverson (H-0568/98):
Om: Europæiske kulturinstitutter
Jeg kan forstå, at der er ved at blive åbnet et institut for kulturelle udviklingsveje i Luxembourg sammen med et center, som finansieres af UNESCO, Europarådet og Kommissionen. I betragtning af betydningen af Europas kulturmønstre bedes Kommissionen nærmere redegøre for dens rolle i disse centre lige fra den oprindelige idé samt for de finansielle følger. Desuden bedes Kommissionen oplyse, hvilke andre former for organisationer, som har til formål af fremme Europas rige kulturarv, den støtter?

Oreja Aguirre
Hr. Teverson, Kommissionen deltager ikke i finansieringen af instituttet for kulturelle udviklingsveje i Luxembourg. Ifølge de oplysninger, vi har fået fra de luxembourgske myndigheder, er instituttet blevet oprettet inden for rammerne af en samarbejdsaftale mellem Europarådet og de luxembourgske myndigheder.
Kommissionen ser naturligvis positivt på dette initiativ, da instituttet, på grund af det europæiske kulturelle skelets betydning, på en positiv måde kan bidrage til en forbedring af båndene mellem kulturarven og turismen med kulturelt sigte på europæisk plan.
I øjeblikket råder Kommissionen over midler til finansielt at støtte europæiske kulturinstitutter inden for rammerne af Rafaelprogrammet, der støtter fælles aktiviteter og samarbejde, men det yder ikke støtte til etablering. Det yder støtte til udvikling af fælles aktiviteter og samarbejde, men ikke til etablering.
Det er den afklaring, jeg ville give vedrørende det spørgsmål, hr. Teverson har stillet.

Teverson
Jeg takker kommissæren for hans svar, som stort set var dækkende. Jeg vil ikke sige meget mere som supplement, bortset fra, at vi i Cornwall - den sydvestlige del af Det Forenede Kongerige - som jeg repræsenterer, har været meget taknemmelige for den støtte, som nogle af Kommissionens og Det Europæiske Råds programmer har givet til at bevare vores keltiske kulturelle identitet.
Der er én udtalelse, jeg gerne vil fremsætte som britisk medlem af Europa-Parlamentet som svar på nogle af mine kollegers kommentarer tidligere, nemlig at jeg personligt gerne vil støtte kampagnen for at flytte Parthenon-frisen tilbage til Grækenland. Det er retfærdigt, og det har min støtte.

Formanden
Det er der måske mulighed for, for hr. Rübig har bedt om ordet for at stille et supplerende spørgsmål. De har ordet i et minut, hr. Rübig

Rübig
Hr. formand, jeg mener, at kulturelle udviklingsveje har en ganske særlig prioritet i Europa, da vores kultur jo hovedsagelig beror på dannelsesværdier. Det ville ikke kun være et væsentligt bidrag til dannelsesturismen, men navnlig også et væsentligt bidrag til at lære hele livet. Derfor skal også den metode undersøges, om ikke best practice -modeller og benchmarking kunne tages med, så at vi kan se, hvorledes der i de forskellige dannelsestilbud kan udvikles en chance for Europa.

Oreja Aguirre
Jeg vil sige til medlemmet, at jeg mener, at en af de ting, vi skal gå i gang med, når rammeprogrammet iværksættes, er netop ikke på det kulturelle område at hænge fast i det, der kan være finkultur, vi skal derimod planlægge med henblik på andre områder, som kunne være kultur og natur, kultur over for problemerne med manglende solidaritet, det vil sige med udgangspunkt i kulturen bidrage til social inddragelse og også kulturen og turismen.
Og jeg mener, at uddannelse er grundlæggende for alt dette. Derfor vil de forslag, jeg fremsætter med henblik på udviklingen af rammeprogrammet, hvis De vedtager det, pege i den retning.
De må ikke tro, at jeg ikke anerkender finkulturens rolle. Den er naturligvis en del af vores kulturarv, men jeg mener ikke, vi skal begrænse os til det. Jeg har for to uger siden deltaget i et møde mellem ni store byer, hvor man behandlede spørgsmålet om kultur mod udelukkelse, og jeg vendte meget opmuntret hjem fra det møde. Det peger i samme retning, som det medlemmet lige har sagt. Lad os derfor vende kulturen mod nye horisonter og nye grænser.

Formanden
Spørgsmål nr. 54 af Ioannis Theonas, som repræsenteres af hr. Ephremidis (H-0595/98):
Om: Bevarelse af den historiske bro ved Monemvasia
Broen, der forbinder Peloponnes og den historiske borg ved Monemvasia er i direkte fare for at falde sammen. Broen, der stammer fra det 6. århundrede, er et monument af stor historisk betydning og er fortsat den eneste tilførselsvej til borgen. Den er svært beskadiget som følge af havet, der slår op omkring den, og det store antal biler, som passerer den, især i turistsæsonen.
Omfatter fællesskabsprogrammerne til bevarelse af den kulturelle og arkitektoniske arv medfinansiering af reparationer af skaderne på broen ved Monemvasia, således at der via disse kan ydes et bidrag til en direkte intervention, som er nødvendig for at bevare et vigtigt monument fra den byzantinske periode?

Oreja Aguirre
Hr. Ephremidis, Kommissionen deler Deres bekymring for bevarelsen af den historiske bro ved Monemvasia, som jeg har glæden af at kende, og som virkelig er en del af den fælles kulturarv.
Aktionsrammen for at støtte samarbejdsinitiativer til bevarelse og forbedring af den arkitektoniske arv er - som De ved - Rafaelprogrammet, der blev vedtaget sidste år, og som har en budgetbevilling på ECU 30 millioner for en periode på fire år fra 1997 til 2000.
Jeg vil sige til hr. Ephremidis, at Kommissionens tjenestegrene - de tjenestegrene, der er i GD X - med største opmærksomhed studerer enhver anmodning fra de kompetente myndigheder, når betingelserne for Rafael-aktion er opfyldt i henhold til det, der blev offentliggjort i EF-Tidende af 31. marts. Og jeg vil også sige til Dem, at fristen for indsendelse af ansøgninger i år er den 10. september. Derfor vil jeg bede Dem om, at De inden 10. september fremsætter forslaget, og De kan være sikker på, at jeg personligt, om ikke tager den endelige beslutning, så overvåger, at dette vigtige spørgsmål får særlig opmærksomhed.

Ephremidis
Jeg vil gerne takke kommissæren og forsikre ham om, at for mit vedkommende vil jeg gøre, hvad jeg bliver pålagt, nemlig at videregive den interesse, som De fremviste, til indbyggerne i Monemvasia. Jeg vil fortælle, at de inden september - som De sagde - skal aflevere deres forslag på den måde, de mener, det bør ske. Og jeg skal endog ledsage Dem, for jeg er overbevist om, at indbyggerne spontant vil invitere Dem til at besøge Monemvasia igen. Selvfølgelig alt efter i hvor høj grad De har fremskyndet spørgsmålet, og skaderne på broen er blevet genoprettet, vil De kunne tage ned at se såvel dette monument af en borg som resten af Monemvasia, for hele byen er et historisk sted fyldt med monumenter, med historie, med minder, med kultur. De vil på denne måde også hjælpe de tusindvis af turister, som ustandseligt rejser til Peloponnes, fordi de vil besøge stedet, men som ødelæggelserne og skaderne på broen forhindrer dem i.

Formanden
Hr. Ephremidis, formandskabet glæder sig over den entusiasme, hvormed De holder indlæg, men det ville også glæde sig over, at De først tog ordet, når formanden havde givet Dem det. Vær venlig ikke at erstatte mig, for jeg skal tjene min løn.
Hr. Marcelino Oreja, vil De sige noget til det supplerende spørgsmål af hr. Ephremidis?
(Ephremidis afbryder)

Formanden
Jeg har altså ikke givet Dem ordet nu. Hvorfor afbryder De?
Hr. Marcelino Oreja, formanden har givet Dem ordet.

Oreja Aguirre
Hr. formand, jeg vil sige til hr. Ephremidis, som jeg har kendt i mange år og har stor respekt for, at jeg holder fast ved det, jeg har sagt her i salen, og jeg håber, at vi sammen kan tage ned og se arbejdet gå i gang. Naturligvis skal ansøgningen have den korrekte udformning, og selvom jeg ikke skal tage den endelige beslutning, har jeg, og påtager jeg mig, ansvaret for at sikre, at beslutningstagningen foregår korrekt.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær. De kan være sikker på, at hr. Ephremidis vil følge Dem, om så arbejdet først begynder om 20 år.
Mine damer og herrer, så er vi færdige med denne gruppe af spørgsmål. Vi takker kommissær Marcelino Oreja.

Formanden
Efter at have budt hr. Van Miert velkommen foreslår jeg, at vi nu går videre til spørgsmål nr. 55 af Felipe Camisón Asensio (H-0500/98):
Om: Illoyal konkurrence i international handel
Hvilke fælles principper bør der efter Kommissionens mening opstilles for at forhindre illoyal konkurrence i international handel? Hr. Van Miert, jeg beder Dem venligst besvare hr. Camisóns spørgsmål.

Van Miert
Jeg vil gerne svare på dette spørgsmål, fordi det drejer sig om et problem, som Kommissionen har erkendt i flere år, og det er også grunden til, at Kommissionen allerede i 1994 har taget initiativ til oprettelsen af en gruppe, som vi har bedt om at komme med foranstaltninger, som vi eventuelt vil kunne foreslå. Denne gruppe har gjort et godt stykke arbejde, Kommissionen har derefter fremsat en række forslag til Rådet, som også har godtaget dem, hvorved dette spørgsmål for første gang er sat på Verdenshandelsorganisationens dagsorden. Det forklarer, hvorfor der nu inden for rammen af Verdenshandelsorganisationen er en gruppe i gang, der beskæftiger sig med problemet om konkurrence og handel med henblik på at komme med forslag.
Jeg kan selvfølgelig ikke tage forskud på resultatet af dette arbejde, men det ser ud til at arbejdet i sig selv går godt. Jeg må ikke skjule for Dem, at ikke alle er glade for Kommissionens initiativ. Bl.a. er amerikanerne noget tilbageholdende, men under mit sidste besøg i Washington har jeg konstateret, at der både er en vilje til og et ønske om sammen med Den Europæiske Union at tænke nærmere over, hvordan dette problem skal behandles i fremtiden.
Hvad tænker vi bl.a. på? For det første at forsøge på at få en række grundregler om konkurrencepolitik til at sprede sig i hele verden og få dem optaget i de forskellige landes lovgivning. Endvidere at sørge for at overholdelsen af disse spilleregler kan aftvinges og eventuelt at kunne behandle tvister herom inden for en specifik ramme, som vi meget gerne ser bliver en verdensramme.
Sådan ser situationen tilnærmelsesvis ud. Mere kan jeg desværre ikke sige i øjeblikket, men jeg står gerne til Parlamentets disposition for på et senere tidspunkt, når arbejdsgruppens arbejde er afsluttet, at komme tilbage til dette emne, særligt med hensyn til de videregående drøftelser herom med vores amerikanske kolleger.

Camisón Asensio
Hr. kommissær, De forsikrede for nylig - og De bekræfter det her i dag - over for ambassadørerne fra Verdenshandelsorganisationen, at der i den nuværende globale økonomi er stor illoyal konkurrence i international handel, og at dette skaber alvorlige problemer, da retsplejesystemerne er forskellige.
De nævnte endda i dag - og også da - at en ideel løsning vil være en global aftale, som kunne løse de nationale problemer, der opstår: at skifte målestoksforhold.
Det ville faktisk være det ideelle at skabe konkurrencestrukturer, der omfatter grundlæggende principper, som begrænsning af misbrug og koncentrationer, fælles principper, der forhindrer illoyal konkurrence i international handel, og udvikling af en samarbejdsforanstaltning, der er baseret på den indhentede erfaring på området. Det er meget godt, hr. kommissær, det er det ideelle. Og jeg synes, det er fint, at De fortsætter med at overveje det, men vi er i en nødsituation. Hvornår sker der noget i praksis i en sag, der er så presserende?

Van Miert
Jeg kan desværre ikke spå om, hvornår der vil komme konkrete resultater, fordi der, som jeg lige har antydet, er der en del tøven fra amerikansk side og også fra Sydøstasien, i Asien er modstanden meget stor. Jeg behøver ikke fortælle Dem hvorfor, fordi deres markeder ofte er meget lukkede og kun tillader konkurrencepolitik for at åbne markeder.
I øjeblikket forsøger vi inden for rammen af Verdenshandelsorganisationens arbejdsgruppe at opnå størst mulig støtte til initiativet. For en ting er helt tydelig: Den Europæiske Union er her det mest aktive medlem eller den mest aktive autoritet med hensyn til at opnå reelle fremskridt. Men det er også meget vigtigt, at vi når til forståelse med vores amerikanske venner for med større kraft at kunne nå målene. Men når dette er sagt, jeg er ikke naiv, og det er Kommissionen heller ikke, det kommer til at tage lang tid, men det vigtigt, at vi skubber på denne vogn, og at vi klart udsender dette budskab. Eftersom globaliseringen fortsætter, og der opstår flere og flere problemer på verdensplan, er det også nødvendigt, at man har bestemte spilleregler, der også kan gennemtvinges.

Watson
Som De siger, hr. kommissær, så er konkurrencepolitikken en måde, hvorpå man kan åbne markeder. Vi i Parlamentet har anmodet Dem om at bruge den på billetterne til Verdensmesterskaberne, som jeg nu ser er blevet gjort til genstand for interkontinental handel. Må jeg spørge Dem, hr. kommissær, hvad De synes om, at præsident Chirac skal have angrebet formand Santer under Det Europæiske Råd for den måde, hvorpå Kommissionen greb ind for at stille flere billetter til Verdensmesterskaberne til rådighed for andre end franske borgere, og hvad Kommissionen vil gøre for at forsvare de beføjelser, den har i henhold til traktaterne; hvad De synes om det nuværende billetarrangement i lyset af de nyligt stedfundne kampe ved Verdensmesterskaberne? Og om De nu vil slæbe FIFA og CFO for Den Europæiske Domstol på basis af den juridiske udtalelse, som man har fået fra Parlamentet?

Van Miert
Det forekommer mig at være et lidt andet spørgsmål, men jeg vil med glæde besvare det og gøre rede for min stilling. Der er slet ingen tvivl om, at dette spørgsmål går langt videre end til de nationale grænser: Det er et spørgsmål om fælles interesser. Derfor måtte Kommissionen, der, som De ved, modtog et betydeligt antal klager, gøre sit arbejde, hvilket betyder, at den måtte undersøge disse klager. Siden der foregik, og stadig foregår, klar diskrimination, så gælder konkurrencereglerne. Derfor vil vi fortsætte med denne sag, og formuleringen af indvendingen er under forberedelse. Men som De ved, må vi selv holde os til reglerne, i særdeleshed procedurereglerne. Hvis vi blev gjort opmærksomme på nye ting, så skal vi naturligvis også have organisationskomitéens udtalelse. Det er den måde, tingene må ordnes på. Så til trods for nogle af de kommentarer, der er blevet fremsat, vil vi fortsætte.
For resten, hvis vi ønsker at komme nærmere på publikum - på borgerne - må vi gøre det, vi gør. Det bringer vores institutioner nærmere til offentligheden, når den ser, at vi faktisk tager dens klager alvorligt.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær. Formandskabet takker Dem for den generøsitet, hvormed De har fortolket indholdet af det indledende spørgsmål, da forretningsordenen ikke forpligter Dem til at besvare spørgsmål, der ikke nøje ligger inden for det indledende spørgsmåls område. Men formandskabet takker for Deres generøsitet, og jeg håber, at vi stadig bevæger os inden for hr. Camisóns spørgsmål. Hr. Wibe har bedt om ordet for et supplerende spørgsmål. Der har ordet i et minut, hr. Wibe.

Wibe
Jeg vil forsøge at være meget kort og koncis. Jeg blev interesseret, da De, hr. kommissær, fortalte, at De diskuterer tvingende indgreb over for illoyal konkurrence. Kan De mere konkret fortælle, hvad disse indgreb går ud på? Drejer det sig om told, om kapitalindkomster, eller drejer det sig om en slags fælles behandling af udenlandske investorer? Kunne jeg få lidt mere konkret information om dette?

Van Miert
Hr. formand, dette bliver faktisk i øjeblikket drøftet og overvejet yderligere, for at man kan se, hvad der skal lægges i, hvad man kunne kalde en kurv af grundlæggende konkurrenceregler, som så skulle gælde på verdensplan, men overvåges af nationale konkurrencemyndigheder.
En af de ting, vi overvejer, er f.eks., at eksportkartellerne deler markederne op på verdensplan. At dette kunne ske i nogle tilfælde må af alle konkurrencemyndigheder ses som klart stridende imod et af de mest grundlæggende pricipper for fornuftig konkurrencepolitik. Det er kun ét eksempel på, hvad der kunne drøftes. Når det er sagt, bør vi fortsætte med at skelne mellem handelsspørgsmål og konkurencespørgsmål, for handelsspørgsmål drejer sig om holdninger og foranstaltninger, som myndighederne træffer, mens konkurrencerelaterede spørgmål hovedsagelig af selskaber afledes af folks holdninger, og således udgør en privat holdning. Vi bør bevare denne skelnen.
Lad mig give et konkret eksempel for at illustrere, hvad slags vanskeligheder der kunne vise sig. Amerikanerne havde en meget højt pioriteret sag, Kodak-sagen, hvor det, de klagede over, var, at det japanske marked var for lukket og ikke tillod amerikanske konkurrenter reel adgang til markedet. De indbragte sagen for WTO, men det endte med, at dommerpanelet sagde, at det ikke kom dem ved, fordi disse begrænsninger eller de vanskeligheder, der blev lagt i vejen for adgang til markedet i Japan, ikke var et resultat af regeringsforanstaltninger, men af japanske konkurrenters private adfærd. Så det drejede sig om konkurrence, og denne sag viste amerikanerne, at de ikke kunne håndtere spørgsmål af den art ved hjælp af WTO. Til det formål måtte man enten have en bilateral aftale med Japan for at sikre, at de også ville anvende konkurrencereglerne på normal måde for åbne markeder, eller også kunne vi tænke os, hvad der kunne gøres inden for bredere rammer som WTO, men noget, der var specielt beregnet til at håndtere konkurrencespørgsmål og konkurrenceproblemer.

Formanden
Spørgsmål nr. 56 af Sören Wibe (H-0511/98):
Om: Støtte til produktion i randområder
For nylig blev det klart, at Volvos fabrik i Umeå ikke ville få tilladelse til transportstøtte fra den svenske stat. Konsulentrapporten, som lå til grund for Kommissionens afgørelse, var hemmelig. Volvo og den svenske stat mente, at den var fejlagtig, men da den var stemplet som hemmelig, kunne eventuelle fejl ikke rettes.
Nu er afgørelsen imidlertid truffet. Men samtlige involverede parter må dog tage ved lære for fremtiden, således at sådanne hændelser ikke gentages.
Vil Kommissionen for fremtiden arbejde mere åbent og lade de berørte medlemsstaters myndigheder deltage i det, der ligger til grund for Kommissionens afgørelser? Hr. kommissær, jeg beder Dem venligst om at fortsætte dialogen med hr. Wibe og besvare hans spørgsmål om produktion i randområderne.

Van Miert
Jeg får igen stillet dette spørgsmål af det ærede medlem, og jeg er glad for at svare på dette spørgsmål. For det første har vi sammen med de svenske myndigheder fået klaret, hvordan denne ordning kan afvikles gradvis. Som De ved, bliver den betragtet som en driftsstøtte, som slet ikke kan komme i betragtning inden for transportsektoren. Vi har indgået en aftale. Det er en fair og afbalanceret aftale, som vil sørge for afvikling af denne form for støtte inden udgangen af 2002. Så der er en aftale.
Spørgsmålet hænger sammen med en betænkning udarbejdet af en ekspert, der af og til bliver rådspurgt af GD IV, når vi må behandle spørgsmål eller problemer vedrørende bilindustrien. Men det gøres kun til internt brug af mit departement. I dette tilfælde blev denne betænkning udarbejdet med henblik på at afklare spørgsmålet, om Kommissionen skulle åbne proceduren: ikke træffe en afgørelse, men åbne proceduren. Nogle af elementerne i denne betænkning blev medtaget. De kendsgerninger, der blev forelagt af Kommissionen, da vi indledte proceduren, er blevet offentliggjort på alle de officielle sprog. Alle interesserede blev opfordret til at give udtryk for deres mening om vores undersøgelser i forbindelse med åbningen af proceduren.
Derfor er det et indre anliggende, og det vil jeg gerne have, at man forstår. Det kan være, at nogle af disse betænkninger ikke er til megen nytte for vores tjenester. Undertiden kan de være nyttigere. Men det er et rent internt anliggende.
Det er klart, at den holdning, som Kommissionen indtager, når den åbner en procedure, og det grundlag, hvorpå dette bliver gjort, kan anfægtes af regeringerne eller af de berørte selskaber. Den svenske regering og Volvo kunne derfor ved åbningen af proceduren svare på, hvad vi fremlagde som vidnesbyrd i henhold til det, vi havde fundet ud af.
Der bør ikke være nogen misforståelse om målet med sådan en rapport. Det drejer sig ikke om at træffe den endelige afgørelse. Det drejer sig kun om at åbne proceduren, som så indleder den egentlige undersøgelse. Som jeg allerede har sagt, er vi heldigvis nu nået frem til en aftale med den svenske regering, og det er en fair aftale. Det er den generelle kontekst. Jeg vil bede Dem om at forstå én ting. Vi må behandle så mange sager - omkring 600 sager med statsstøtte pr. år. Nogle af dem er meget komplicerede. Tid efter anden må vi mobilisere eksperter for at hjælpe vores tjenester; ikke for at træffe afgørelser som sådan, men for at forsøge at få hold på kendsgerningerne. Det håber jeg, De vil tillade os fortsat at gøre.
Tag f.eks. sagen med Crédit Lyonnais. Vi måtte indkalde nogle eksperter. Hvis hver detalje i eksperternes rådgivning skulle offentliggøres, ville det være umuligt for mine tjenester at fungere, sådan som de bør. I øvrigt er de pågældende informationer undertiden meget følsomme, og selskaberne er de første, der beder os om ikke at offentliggøre dem. Så De må forstå, at vi står helt fast på at være så åbne, som vi kan. Kommissionen er blevet kritiseret i Cardiff af nogle mennesker, fordi vi forklarer vores politik igen og igen, hvorfor vi træffer afgørelser, og hvorfor vi ikke gør det. Nogle er ikke tilfredse med, at vi forklarer vores politik, og forsøger at være åbne som muligt. Jeg vil bede Dem forstå, at for at kunne gør vores arbejde ordentligt, må vi af og til indkalde eksperter i fortrolighed.

Wibe
Jeg vil først takke kommissæren for det meget udførlige svar. Jeg tror dog, at vi har lidt forskellige synspunkter, når det gælder åbenhed. I Sverige er det sådan, at det er helt umuligt at tænke sig, at noget, som tjenestemænd foretager sig, kunne være hemmeligt for de folkevalgte. Som kommissæren helt rigtigt siger, er sagsindholdet i den aktuelle rapport i og for sig overspillet, men rapporten i sig selv er blevet en vigtig principiel sag for os i Sverige, når det gælder åbenhed.
Nu har Parlamentets ombudsmand Jacob Söderman jo også grebet ind i denne sag og har skrevet et brev til Jacques Santer med anmodning om, at denne rapport sådan ex post skal offentliggøres. Mit konkrete spørgsmål er: Vil De nu offentliggøre denne rapport, og i så fald hvornår?

Van Miert
Vi har allerede haft et møde med ombudsmandens embedsmænd. Det er klart, at vi lod dem se på dokumentet. Men af de grunde, som jeg allerede har forklaret, må vi holde fast ved den arbejdsmetode, som har været brugt med held. For at kunne foretage en undersøgelse - for det er en del af undersøgelsen, ikke en del af beslutningstagningen, det er forskellen - må vi tid efter anden finde ud af en eller anden detalje, og så indkalder vi eksperter.
Så vi føler meget stærkt, at dette bør forblive fortroligt inden for rammerne af tjenesterne. Derfor hører det ikke hjemme i den del, der bør offentliggøres. Det er en del af undersøgelsen.
Når det er sket, så har man næste fase, der er helt gennemskuelig. Hvad Kommissionen offentliggør, er tilgængeligt for alle. Det er en forskel, vi gerne vil bevare. Bortset fra det, har vi igen og igen vist vores iver for at være så åbne som muligt. I øvrigt bliver Kommissionen nu stillet for Domstolen, fordi nogle selskaber og nogle mennesker synes, at vi er for åbne.

Sjöstedt
Jeg vil også takke kommissæren for det udførlige svar.
Jeg har to tillægsspørgsmål. For det første: Er denne sag formelt afgjort af Kommissionen i og med, at ombudsmanden har sendt en formel anmodning til Kommissionen om at offentliggøre rapporten? Er sagen afvist af Kommissionen som kollegium, eller er det kommissærens egen opfattelse, at denne rapport ikke bør udleveres?
For det andet: Spiller det faktum, at den berørte virksomhed og den svenske stat, det vil sige de berørte parter, vil læse rapporten og have adgang til informationen, nogen rolle i Kommissionens bedømmelse? Eller er det kun Kommissionens interne situation, der afgør bedømmelsen?

Van Miert
Jeg er lidt ked af, at hr. Sjöstedt har stillet et spørgsmål, som allerede tidligere er blevet stillet til mig. Som jeg allerede har forklaret, så fik vi stillet dette spørgsmål af ombudsmanden, og vores tjenester kunne straks forklare for ham, hvad der skete, og han fik forelagt en kopi af rapporten. Det er den korrekte måde at behandle tingene på, når ombudsmanden fremsætter en anmodning. Vi forklarede også, hvorfor vi mener, at vi i fortsat bør kunne arbejde, som vi har gjort hidtil, for denne rapport så på forskellige former for aktiviteter, der foregik på fabrikken. Der kan ikke ydes nogen driftsstøtte i forbindelse med bilproduktion. Det er en generel regel. Det kan ikke tillades i Tyskland eller i Belgien eller i Sverige. For så vidt angår dette problem, var der ikke nogen meningsforskel, men vi havde fået nogle råd om arten af de forskellige aktiviteter på fabrikken.
Når man først har fået råd, så forsøger tjenesterne under mit ansvar - og de drøfter situationen med mig - at vurdere, hvad der er relevant for åbningen af proceduren, men dette er ikke nogen afgørelse. Vi føler, at vi bør have mulighed for at fastslå kendsgerningerne og bygge en sag op. Hvad der sker senere, bør være helt gennemskueligt. Der er jeg helt enig med Dem, men hvis vi bliver bedt om at offentliggøre hver enkelt råd, vi får, undertiden i meget komplicerede sager, vil det gøre livet helt umuligt. Vi har allerede en masse besvær med at overvåge sagerne om statsstøtte. Der mangler arbejdskraft. Sagerne bliver mere og mere komplicerede, så vil De ikke nok være så venlige at lade Kommissionens tjenester gøre deres arbejde ordentligt. Hvis vi bliver bedt om at forklare ting - det vil sige, hvorfor noget er blevet gjort eller ikke gjort - så er vi altid til rådighed for Dem og ombudsmanden og også for andre.

Formanden
Mange tak, hr. Van Miert.
Mine damer og herrer. Klokken er 19. Den tid, der er afsat til spørgsmål til Kommissionen, er udløbet. Derfor vil spørgsmål nr. 57 til 105 blive besvaret skriftligt.
Hermed er spørgetiden til Kommissionen afsluttet.
(Mødet udsat kl. 19.00 og genoptaget kl. 21.00)

Den fælles markedsordning for bananer (fortsættelse)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er fortsættelse af debatten om betænkning (A4-0220/98) af Thomas for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter om forslag til Rådets forordning om ændring af Rådets forordning (EF) nr. 404/93 om den fælles markedsordning for bananer (KOM(98)0004 - C4-0046/98-98/0013(CNS)).

Kinnock, Glenys
Hr. formand, mange af os i Parlamentet og i AVS var ret utilfredse med forslagene til et globalt kontingent. Med det i tankerne sikrede jeg i sidste uge enighed i min gruppe om et ændringsforslag, som jeg håber vil hjælpe med til at mildne konsekvenserne af de foreslåede ændringer. Jeg håber meget, at Parlamentet vil støtte dette ændringsforslag.
Kommissionens forslag beskytter ikke på nogen måde de mindre og svagere AVS-leverandører. Risikoen er, at de vil blive erstattet af andre, fordi den traditionelle mængde vil blive dyrket og leveret af andre. Hvis vi derfor skal have et globalt kontingent, kan vi så ikke få en garanti for, at alle de traditionelle leverandører vil kunne sælge deres traditionelle mængde? Vi bør insistere på, at vi, hvis der indføres et globalt kontingent, får gennemførlige og effektive garantier for, at traditionelle AVS-bananer kan komme ud på markederne, i det mindste i samme mængde som sikret af Lomé.
Jeg håber, at man kan finde frem til en formulering på rådsmødet på mandag, som vil tage hensyn til dette spørgsmål om garanteret adgang. Cameroun, Elfenbenskysten og Belize udvider deres produktion og eksportkapacitet. De vil kunne forøge produktionen op til og ud over det punkt, hvor kvoterne bliver overudnyttet. Således vil multinationale selskaber i disse lande følge deres sædvanlige vej ved at sætte profitten først, og AVS's interesser vil slet ikke indgå i deres beregninger.
Er det rimeligt at give disse multinationale selskaber endnu større fordele frem for vores traditionelle producenter? Bør vi lade os overtale til at gøre deres arbejde for dem og lade os intimidere af de multinationale selskabers og USA's fortsatte evne til at rotte sig så godt sammen med WTO imod vores og de traditionelle leverandørers interesser? Faktisk kunne formanden for Rådet i dag fortælle os om et meget krænkende brev, han havde fået fra USA's handelsminister. Jeg synes ikke, Den Europæiske Union bør lade sig koste rundt med på denne måde af USA og deres venner i de multinationale bananproducerende lande.

Fraga Estévez
Hr. formand, allerførst vil jeg gerne lykønske ordføreren, hr. Thomas, med hans afbalancerede betænkning og hans forhandlingstalent, som har fremmet hele dialogen og kompromiset mellem repræsentanterne for de forskellige interesser, der findes omkring den fælles markedsordning for bananer.
I mine øjne er det nødvendigt at give Kommissionens forslag en grundlæggende kritik, hvis formål det er at bringe den fælles markedsordning for bananer i nøje overensstemmelse med WTO's beslutninger på et punkt: Projektet er uligevægtigt med hensyn til behandlingen af Fællesskabets producenter og operatører, da det ikke omfatter alternative mekanismer for at kompensere dem for tabet af kategori B-licenserne, selvom det var Kommissionen selv, der foreslog at indføre denne mekanisme for at garantere markedsføringen af Fællesskabets bananer, og nu, hvor den er et af WTO's væsentligste kritikpunkter, erstattes den ikke af en anden.
Vi mener derfor, at det er bydende nødvendigt at anvende en mekanisme, der stimulerer salget, for den nuværende udligningsstøtte ydes kun til det markedsførte produkt, og dette bevirker, at Fællesskabets bananproducenter for at modtage denne støtte ville være nødt til at vælge at gå ned i pris for således at øge handelen med bananer med den følge, at markedet ville blive forstyrret, og at støtteomkostningerne ville stige uforholdsmæssigt.
Ligeledes ville det være nødvendigt som beskrevet i artikel 12 i Rådets forordning (EØF) 404/93 at revurdere støtteordningen i lyset af indtægtstabet ved at forøge den faste referencemængde og den faste referenceindtægt, hvilket på udmærket vis afspejles i ændringsforslagene 22 og 33 til betænkningen af Thomas.
Hvad angår licensordningen, er vi helt og holdent enige i de kriterier i betænkningen, som påpeger, at det bør være den korteste og seneste referenceperiode, for hvilken der foreligger oplysninger, som anvendes som referenceperiode, og i bibeholdelsen af en overgangsperiode på to år med den begrundelse, at operatørerne med en B-licens har en legitim tillid til den overførsel af certifikater, som den nuværende fællesskabslovgivning giver dem mulighed for.
Hvad angår Kommissionens forslag om et autonomt toldkontingent, vil jeg blot minde om, at også på det punkt er vi enige i betragtningerne i betænkningen af Thomas og den tradition, der dermed er fulgt efter Santini-betænkningen.
Og sluttelig, med hensyn til eksportcertifikaterne bør disse genindføres i fællesskabslovgivningen og afkræves af alle Fællesskabets leverandørlande, herunder AVS-landene, idet en sådan indførelse vil være i overensstemmelse med GATTreglerne. Gennemførelsen heraf bør udformes med det formål at undgå svig i forbindelse med bananernes oprindelse og risiko for forfalskning af importmængderne.

Aldo
Hr. formand, efter at have hørt Kommissionen her i eftermiddags og efter at have hørt hr. Fischlers mange og kategoriske afvisninger af vores ændringsforslag, så mener jeg, at man må spørge sig selv om vores Parlaments nyttighed og rolle på dette område samt om vigtigheden af den politiske vilje, som vi giver udtryk for via de udtalelser, vi bliver anmodet om at afgive.
Jeg vil ikke komme tilbage til årsagerne til Unionens manglende beherskelse af skæbnen for denne sektor, der er blevet ofret på globaliseringens alter. Jeg vil dog minde om, at Fællesskabets bananproduktion er en produktion, der er specifik på alle punkter, da den foregår i randområderne og under de vanskelige forhold, som vi godt kender. Jeg vil også minde om, at den kun dækker 20 % af markedets behov. Når man tænker på de ambitioner, der gives udtryk for i forordning 404/93, og navnlig ønsket om at sikre producenterne en tilstrækkelig indkomst, er det derfor svært for os at forstå, at Kommissionen ikke har fundet det nødvendigt at tage højde for en ændring af afsnit 3 i forordningen som følge af de væsentlige ændringer, der vil ske med udvekslingsordningen med tredjelandene.
På trods af en vis tilbageholdenhed fra ordførerens side glæder jeg mig derfor over forslagene fra vores Udvalg om Landbrug, og jeg vil gerne gentage, at Fællesskabets produktion bør få gavn af følgevirkningerne af den sidste udvidelse og af en eventuel forøgelse af markedet. Ordningen for støtte til Fællesskabets produktion bør tilpasses til de nye regler, takket være forbedringen af referenceindtægten og en udvikling i de bestemmelser, der giver ret til udligningsstøtte. Det er nødvendigt at genindføre artikel 16 i forordningen for at forbedre perspektiverne for markedet.
Hr. formand, dette var en kort redegørelse for den retning, som Europa-Parlamentets udtalelse efter min mening bør gå i, så vi kan forene vores interesser med de andre producentlandes interesser.

Querbes
Hr. formand, kære kolleger, vores Parlament har med rette gjort opmærksom på de amerikanske multinationale selskabers ønske om med WTO's hjælp at ødelægge Fællesskabets ordning for handel med bananer. Vores beslutsomhed har gjort det muligt at håndhæve Fællesskabets præferenceordning og ordningen for støtte til Unionens producenter, der i meget lang tid har overholdt såvel sociale regler som miljøregler. Kommissionens holdning var desværre en helt anden, og Kommissionen bøjer sig i sit forslag for WTO's påbud, eftersom den foreslår en stigning i toldkontingentet på 16 % og således ikke tager højde for risikoen for, at Fællesskabets producenter mister afsætningsmarkeder og indtægter.
I modsætning hertil foreslår vores kollega Thomas i sin betænkning nogle foranstaltninger for at opretholde Fællesskabets bananproducenters indtægter. Han retter på Kommissionens forslag ved at sætte stigningen i toldkontingentet ned fra 353.000 til 100.000 t, ved at forøge kontingentet for fællesskabsbananer, for hvilke der kan ydes udligningsstøtte, med 15 %, og ved at øge denne udligningsstøtte med 20 %. Ved at godkende disse foranstaltninger og denne betænkning, som jeg er fuldstændig enig i, vil vi sende et budskab til Rådet om, at det for sin del bør overtage Europa-Parlamentets ændringsforslag.

Greafe zu Baringdorf
Hr. formand, denne markedsordning for bananer viser, at politik alligevel kan prioriteres højere end økonomi. Heller ikke klagen til panelet ændrer på den kendsgerning, at vi udsender politiske signaler, at vi opretter en beskyttelse udadtil, som er orienteret efter sociale og ikke mindst økologiske synspunkter. Men det viser også, at det her ikke kun er producenternes interesser, der varetages. Når man ser på det standpunkt, amerikanerne indtager, som jo knap nok selv producerer bananer, eller slet ikke eller kun på Hawaii, så ser man, at de indbringer sagen for panelet for at gennemtrumfe deres egne kapitalinteresser eller de store frugtselskabers kapitalinteresser.
Heller ikke Forbundsrepublikkens standpunkt skyldes jo hensynet til bananavlerne eller producenterne, men varetager handelsselskabernes interesser. Men det er et virkeligt godt tegn, at vi her alligevel kan tale om en politisk ordning.
Hr. kommissær Fischler, det bør give os mod til også på de andre områder ved landbrugsproduktioner, hvor vi heller ikke producerer overskud, at fremføre politiske synspunkter i diskussionerne med WTO og ikke lader os skræmme af et eventuelt panel, men også tager dette med i købet, for at vi derefter kommer frem til fornuftige ordninger for landbrugsproduktionen i Europa.

Barthet-Mayer
Hr. formand, kære kolleger, bananproduktionen, som er verdens største produktion af tropefrugter, er et vigtigt økonomisk spørgsmål for producenterne i Unionens yderste randområder og for AVS-landene. Dollarbananerne, der produceres under urimelige forhold, som ofte kendetegnes af manglende eller dårlige sociale kriterier, konkurrerer på illoyal eller endog umoralsk vis med de producenter, hvis produktionssystem er sundere og mere regelbundet, men naturligvis også dyrere. Jo, dollarbananerne er ganske rigtigt billigere at producere, og det er der en god grund til! Fru Carlotti fortalte os her i eftermiddags meget klart om selskabet Chiquitas fremgangsmåde. Mange velunderbyggede oplysninger afslører i øvrigt, at visse eksportørlande anvender nogle produktionsmetoder, der er i modstrid med vores egne tekniske og miljømæssige regler. Jeg tænker her på de mange helbreds- eller sågar dødsulykker, som indtræffer på grund af de pesticider, man anvender i bananplantagerne. Det er endnu mere alvorligt, at man her møder nogle uacceptable sociale forhold, der bør anspore os til at få indført nogle moralske regler for den internationale handel under de kommende drøftelser i WTO, hvor forhandlerne fra Kommissionen burde være blevet inspireret til at sætte de sociale og miljømæssige bestemmelser på dagsordenen igen.
Med hensyn til presset fra WTO og de multinationale selskaber fra eksportørlandene på Den Europæiske Union for at få nogle nye kontingenter, så lad os ikke strække os længere end til det reelle behov, som det for det autonome kontingents vedkommende er fornuftigere at anslå til 100.000 t. Lad os ikke mindst gøre vores handel betinget af de principper, som vi forsvarer i Den Europæiske Union, nemlig først og fremmest respekten for menneskerettighederne og et bæredygtigt landbrug, og lad os opfordre producenterne til at træffe foranstaltninger i den retning, sådan som det foreslås i en række ændringsforslag. Endelig skal vi også anvende princippet om fællesskabspræference, samtidig med at vi overholder de aftaler, vi har indgået i forbindelse med Lomékonventionen.
Afslutningsvis vil jeg også gerne lykønske hr. Thomas for hans betænkning, som vi alle bifalder.

Van Dam
Hr. formand, revision af markedsordningen for bananer er stærkt påkrævet. Under dække af udviklingshjælp har Unionen skabt en kostbar og ineffektiv markedsordning. Allerede i 1995 udtalte Verdensbanken sig negativt om den europæiske bananpolitik. Selvom ordningen er lavet af hensyn til de små producenter i udviklingslandene, kommer den ifølge Verdensbanken dem stort set ikke til gode.
Den europæiske bananpolitik hviler på et system af importtilladelser. Med introduktionen af B-licenser fik europæiske forhandlere, der traditionelt importerede bananer fra AVS-landene, fat i en vigtig del af markedet med dollarbananer. Det var ganske vist vigtigt for importørerne, men det hjalp ikke bønderne i AVS-landene. Den levende handel med B-licenser har øget prisen på bananer på det europæiske marked, hvilket har resulteret i et fald i forbruget. Der er derfor god grund til at tage WTOklagen om B-licenser alvorligt.
Men Kommissionen har i sine forslag med hensyn til denne vigtige del af markedsordningen ikke udvist større kreativitet. Kommissionen vælger på ny en fordeling af tilladelserne på basis af traditionelle handelskanaler. Også i betænkningen af kollega Thomas overtages dette forslag. Det er virkelig at lade en chance gå fra sig.
Det er på høje tid, at der sker en ændring. I stedet for de traditionelle importører, skal vi privilegere de parter, der miljømæssigt og socialt producerer på en ansvarlige måde. Denne ændring finder jeg i utilstrækkelig grad i Kommissionens forslag og i betænkningen af hr. Thomas.
Ordførerens forslag om en særlig fond og særlige bestemmelser om fair trade -bananer støtter jeg. Men så længe det europæiske marked forbliver lukket for nye initiativer på grund af tilladelsessystemet, frygter jeg, at fair trade -bananer ikke får en ærlig chance.

Martinez
Hr. formand, med betænkningen af hr. Thomas drejer det sig således om at ændre den fælles markedsordning for bananer fra 1993, da den ifølge Verdenshandelsorganisationen er i strid med artikel 12 i GATT. Det er den første kendsgerning, der, om jeg så må sige, er juridisk.
Den anden kendsgerning, som er statistisk, er, at Den Europæiske Union konsumerer fire millioner t bananer, hvoraf 20 % kommer fra Kanarieøerne, Madeira, Guadeloupe, Martinique og Kreta, mens 80 % kommer fra lande uden for Unionen, nemlig AVS-bananerne og 2, 2 t mellemamerikanske bananer.
Den tredje kendsgerning er en historisk kendsgerning. Lige fra starten var undertegnelsen af Rom-traktaten blevet forsinket med nogle timer, fordi general de Gaulle ville redde bananerne fra Cameroun og Elfenbenskysten, mens tyskerne ville redde de mellemamerikanske bananer. Der var nemlig en del tyskere, som i 1945 slog sig ned i Mellemamerika, og disse tyskere har i øvrigt aldrig accepteret den fælles markedsordning, som de indbragte for De Europæiske Fællesskabers Domstol.
Hvis man ser bort fra disse tal og fra historien, så er resten uklart. Også juridisk uklart. Der findes naturligvis en fælles markedsordning fra 1993, men man ved ikke rigtigt - der er nogle toldsatser, nogle tariffer på ECU 850 pr. t og nogle tariffer på ECU 75 pr. t, og der er nogle importkvoter og A og B licenser samt tredjelande og AVS-lande. Alt dette sætter de spørgsmålstegn ved i panelerne i Genève, og man kender hverken panelernes sammensætning, funktion eller beslutninger. Der er ikke et eneste parlamentsmedlem, der har set teksterne til disse beslutninger. Det er således juridisk uklart. Man må nøjes med denne forvirring, men det varer ikke ved.
De to eneste ting, som man forstår, men som naturligvis er væsentlige, er for det første, at den fælles markedsordning fra 1993 fungerede godt. Det lykkedes os at skabe en balance mellem Fællesskabets bananer, AVS-bananerne og sågar dollarbananerne. Det var USA, der ikke længere ønskede denne ordning. Vi havde bevilget dem 2, 2 millioner t, men de ville have 2, 3 millioner t, og da Østrig, Finland og Sverige også kom med, ville de have 2, 5 millioner t. Vi forærede dem endda ECU 775 pr. t i form af toldafgifter - en gave på ECU 1, 9 milliarder til tre multinationale selskaber! Det var ikke tilstrækkeligt!
For det andet er der USA's imperialisme, og her vil jeg gerne tilføje en formaning: Panelerne i Genève sætter spørgsmålstegn ved seks europæiske politikker og lader som ingenting. Det er udviklingspolitikken i Afrika, eller i hvert fald i AVS-landene, beskæftigelsespolitikken på Madeira, Kanarieøerne, Guadeloupe, Martinique og Kreta, regionalpolitikken i randområderne, menneskerettighederne (det talte fru Barthet-Mayer om for lidt siden), fordi dollarbananer faktisk er slavebananer, og tre multinationale selskabers udnyttelse af de ansatte (de får ECU 50 om måneden i stedet for ECU 50 om dagen, som på Guadeloupe eller Martinique!).
De sætter også spørgsmålstegn ved budgetpolitikken, for Den Europæiske Union forærer trods alt ECU 1, 9 milliarder til tre multinationale selskaber. Hvor er Den Europæiske Unions økonomiske interesser henne? Desuden skal man tilføje ECU 370 millioner til finansiel støtte til AVS-landene, der bliver ofre for den nye markedsordning. Endelig sætter de spørgsmålstegn ved - og det er efter min mening væsentligt - Europas juridiske politik, for retten fra Bruxelles, Luxembourg og De Europæiske Fællesskabers Domstol har måttet vige for retten fra Genève med hensyn til bananerne, hormonkødet, hormonmælken og, så sent som i går, rævesaksene.
Hver gang kan man konstatere det samme, nemlig at den lovgivende magt har forladt Bruxelles for at begive sig til Genève i stedet for. Og det gælder i øvrigt også for normerne i Codex Alimentarius . Den Europæiske Union er med andre ord allerede blevet overhalet rent juridisk, før den overhovedet er blevet indført.

Medina Ortega
Hr. formand, jeg er glad for, at hr. Fischler har været imødekommende og er kommet tilbage til os i aften, for jeg synes, at det er meget vigtigt, at forhandlingen fortsætter, selvom jeg må indrømme, at mødesalen ikke ligefrem er fyldt.
Jeg er ikke helt enig med hr. Martinez med hensyn til det kendskab, som vi havde angående Verdenshandelsorganisationens beslutninger. Spørgsmålet er blevet drøftet i Udvalget om Retlige Anliggender og Borgernes Rettigheder i Europa-Parlamentet, og dér drøftede vi såvel udtalelsen fra arbejdsgruppen i Verdenshandelsorganisationen som beslutningen i appelinstansen.
Og vi fandt, at EF var blevet forsvaret meget dårligt. Vi fandt, at appelinstansen i Verdenshandelsorganisationen havde en tidligere amerikansk senator som formand, og at der såvel i arbejdsgruppen som i Verdenshandelsorganisationen kun var repræsentanter for frihandelsteorierne eller de nye teorier eller dominerende teorier, således at synspunkterne i Den Europæiske Unions landbrugs sektorer praktisk talt ikke blev forsvaret.
Og Kommissionens juridiske rådgiver fortalte os, at han i alt kun havde fem jurister til sin rådighed til at forsvare Kommissionens synspunkt i modsætning til de hundredevis af jurister, som den amerikanske regering med hjælp fra multinationale virksomheder rådede over.
Jeg vil gerne takke hr. Fischler for at være til stede. Lige nu er der på balkonen en delegation af kanariske bananproducenter, som er folk, der har viet deres liv til arbejdet, og de har i øjeblikket ikke noget alternativ til banandyrkningen. Hvis Kommissionens forslag vedtages, som det ser ud nu, og uden at styrke beskyttelsen af denne sektor, kommer vi til at stå med en produktionssektor, som før vedtagelsen af Rådets forordning (EØF) 404/93 nød godt af en fuldstændig beskyttelse, og som nu befinder sig i en situation, hvor den ikke er beskyttet. Og disse folk har ikke mulighed for at flytte et andet sted hen eller dyrke alternative afgrøder.
Jeg synes derfor, at Kommissionen bør støtte mange af de ændringsforslag, der er blevet fremlagt her i Parlamentet af Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter, og jeg håber, at Rådet i næste uge endeligt kan vedtage en god fællesskabsforordning, som gør det muligt at bibeholde et vist beskyttelsesniveau.

Sonneveld
Hr. formand, Den Europæiske Union bør modstå fristelsen til at foretage en grundig revidering af den nuværende bananordning. De forskellige interesser i denne sektor er meget store. Derfor er der stor fare for, at man løser et problem, men derved skaber et nyt. Derfor skal man ved en revision først koncentrere sig om at løse de WTO-problemer, der er opstået. Det har åbenbart været Kommissionens hensigt. Derfor støtter jeg Kommissionens forslag i forbindelse med den sidste EU-udvidelse om at fastsætte det autonome kontingent til 353.000 t. Jeg accepterer endvidere toldsatsen på ECU 300 pr. t for dette autonome kontingent, idet jeg går ud fra, at det ikke giver anledning til nye WTO-problemer. Den nuværende sats er jo på ECU 75 pr. t. Den Europæiske Union afgiver derved et godt signal. Det kostbare, meget kunstige og bureaukratiske Btilladelsessystem skal afskaffes og AVS-landene kompenseres på indtægtssiden, og det liberale bananimportsystem i de nye medlemsstater integreres yderligere politisk i det betydeligt mindre liberale EU-system. Udgifterne til denne ekstra beskyttelse betales proportionalt af skatteyderne og forbrugerne i EU, og det diskriminerer ikke mellem de ikke-priviligerede bananeksporterende tredjelande.
Det ville være godt, hvis Den Europæiske Union også kunne give et adækvat svar på en anden umiskendelig udvikling, nemlig EU's interesse for fair trade -bananer. Her drejer problemet sig ikke så meget om behovet for støtte til markedsføringen. Adgang til importkontingenterne er her det største problem. Det må Kommissionen ikke lukke øjnene for. Den skal i den daglige styring af importtilladelserne for denne kategori klart reservere plads med fuldmagt fra Rådet og Parlamentet.

Wibe
Hr. formand, med denne forordning får vi fem forskellige importkvoter og toldsatser for import af bananer. Det er urimeligt! Jeg tror heller ikke, at denne nye ordning vil blive godkendt af Verdenshandelsorganisationen, så formodentlig får vi en ny løsning om nogle år.
Jeg synes heller ikke, at det er rigtigt, at vi bruger handelspolitikken i vores ulandsbistand. Den store risiko med en sådan politik er, at vi fastlåser landene i en forældet produktionsstruktur, i dette tilfælde i produktion af bananer. Vores politik over for AVSlandene ligner det, vi i Sverige kalder for »Döbelns medicin«, det vil sige, den hjælper umiddelbart, men på længere sigt er den skadelig.
Både for de europæiske forbrugere og for befolkningen i AVS-landene ville det være bedre med frihandel i kombination med direkte bistand end med det nuværende komplicerede kvote- og toldsystem.

Liese
Hr. formand, mine damer og herrer. Jeg kan ikke støtte betænkningen af Thomas. Jeg taler på vegne af en stor del af Det Europæiske Folkepartis Gruppe, ikke for gruppen som helhed, men for en meget stor del. Betænkningen af Thomas kræver mere protektionisme, hvor der imidlertid faktisk er behov for mindre protektionisme. Særligt ubehagelige for os er ændringsforslagene 11 og 28, efter hvilke kontingentet til de tre nye medlemsstater skal nedskæres drastisk. I alt fjernes 10 % af de latinamerikanske bananer, og det vil give endnu flere problemer.
Jeg tvivler på, at Kommissionens forslag er i overensstemmelse med WTO's regler. Men jeg er meget sikker på, at det, som hr. Thomas og med ham Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter forlanger, i hvert fald vil føre til meget store problemer i WTO. Man siger igen og igen - også under debatten i dag - at vi skal beskytte de små og uafhængige producenter i de traditionelle AVS-lande og i EU mod de »slemme« multinationale selskaber i Latinamerika. Men det gør markedsordningen helt klart ikke.
Jeg indbyder Dem alle til en samtale i pressesalen i morgen tidlig med en uafhængig producent fra Costa Rica, som producerer fair trade -bananer, og som har enorme vanskeligheder med denne markedsordning. De små i Latinamerika - og dem er der mange af, f.eks. også i Ecuador - er dem, der skades mest, og derfor skal vi gøre en større indsats for fair trade -bananerne og på disse punkter stemme imod betænkningen af Thomas.

Correia
Hr. formand, ærede medlemmer, jeg begynder med at lykønske ordføreren, David Thomas, for det fremragende arbejde om forslaget til Rådets forordning om ændring af Rådets forordning (EØF) nr. 404/93 om den fælles markedsordning for bananer.
De forslag, som ordføreren lægger frem, forsøger, og dét godt, på en retfærdig og afbalanceret måde at forlige alle de involverede parters interesser, d.v.s. fællesskabsproducenternes, AVS-landenes, tredjelandenes og forbrugernes, med respekt for det indre markeds og den fælles markedsordnings regler.
Imidlertid tager spørgsmålet om B-licensernes ophør ikke hensyn til de følger, som dette har for fælleskabsproducenterne. Som bekendt er fordelingen af importlicenser en del af grundlaget for den fælles markedsordning, der har været i kraft siden 1993, og som tjener til at begrænse adgangen for mellemamerikanske bananer med henblik på at sikre markedsadgangen for Fællesskabets egen bananproduktion.
Kommissionen og Rådet må definere klart og uden tidsgrænse, hvilke forholdsregler de agter at indføre for at udfylde dette hul. Blandt de forholdsregler, der kan tages, mener vi, at man må benytte den samlede referenceindkomst og forøge den med ca. 20 %, således at fællesskabsproducenterne kan opnå den nødvendige mindsteindkomst, og at Fællesskabet bør forpligte sig til at justere det nedadgående autonome kontingent for at undgå en eventuel overforsyning af markedet til skade for markedsføringen af fællesskabsbananerne. Dette må ske ved siden af den uomgængelige tillægsstøtte med det formål, at gengive fællesskabsproducenterne de nødvendige midler til afsætning af deres produktion, idet der på denne måde kompenseres for de høje transportomkostninger.
Af alle disse årsager støtter vi derfor uden forbehold ændringsforslag 25, artikel 1 (ny), for på den måde at beskytte interesserne hos bananproducenterne på Madeira.

Fernández Martín
Hr. formand, vi står på ny over for en forhandling om reformen af den fælles markedsordning for bananer, og det er nødvendigt at erkende, at reformen i dette tilfælde er blevet nødvendig som følge af resultatet af den tvist, der er blevet behandlet i Verdenshandelsorganisationen.
Jeg må indrømme, hr. kommissær, at denne gang er vi i hovedtræk enige i de kriterier, som Kommissionen opstiller i sit forslag, eftersom det er nødvendigt at ændre importlicensordningen, der indtil nu har været gældende, og bringe den i overensstemmelse med Verdenshandelsorganisationens regler.
Erfaringerne med markedets opførsel gennem de senere år gør det tilrådeligt at have dette i tankerne, når importkontingenterne skal fastsættes, for at undgå den mætning af markedet og de prisfald, som Frankrig har oplevet i løbet af det sidste år.
Derfor synes vi, at et autonomt toldkontingent på 100.000 t, som Parlamentet allerede har opfordret til, passer bedre til markedets behov end de 350.000 t, som Kommissionen foreslår.
Derudover er det nødvendigt at finde en formulering, der gør det muligt at bibeholde nultoldsadgangen for de traditionelle AVSproducenter, med hvem vi har økonomiske, handelsmæssige og politiske relationer, som der ikke kan ses bort fra.
I øvrigt er bibeholdelsen af banansektoren i Unionens producerende regioner selve eksistensgrundlaget for denne fælles markedsordning, hvis gyldighed og retmæssighed ikke har kunnet anfægtes trods de gentagne angreb, som den er blevet udsat for.
Det er nødvendigt at garantere bibeholdelsen af fællesskabsproduktionerne, og det er nødvendigt for Unionens bananproducenter, at deres aktuelle indtægtsniveauer sikres.
Randområderne i Unionen har i banansektoren en af deres vigtigste økonomiske ressourcer, og de kan ikke undvære den, ikke kun på grund af det økonomiske aspekt, men også på grund af det beskæftigelsesmæssige aspekt.
Underforstået at Kommissionen deler disse synspunkter, kender vi endnu ikke de mekanismer, der overvejes for at regulere importordningen for tredjelandenes produktioner, og vi ved heller ikke, hvordan Kommissionen vil kompensere fællesskabsproducenterne for de tab, de vil lide som følge af manglen på en licensordning som den, der endnu gælder.
Hr. kommissær, det ville være godt at få afklaret og løst usikkerheden omkring disse to spørgsmål, som jeg her har nævnt: garantier for bibeholdelsen af produktionen og bibeholdelsen af indtægtsniveauet. Det er det, som sektoren håber, kommer ud af den nye reform.

Iversen
Hr. formand, jeg vil starte med at rose Kommissionens forslag, som er et udmærket forsøg på at skabe en balance mellem alle de forskellige producenters interesser. Der skal tages et rimeligt hensyn til EU-producenterne, samtidig med at vi skal overholde forpligtelserne over for Lomé-konventionen og WTO-bestemmelserne. I virkeligheden er der ikke særlig mange manøvremuligheder. Et af de steder, hvor vi faktisk kan forbedre Kommissionens forslag, er i forbindelse med fair trade bananer. Kommissionens forslag om støtte til AVS-producenterne lægger op til en omlægning af produktionen, og der skal tages miljøhensyn, men det er langt fra konkret nok. Det er derfor utrolig vigtigt, at vi i vores ændringsforslag foreslår en ordning for fair trade -bananer. Her mener jeg ikke på en særlig kvote, men derimod støtte til omlægning af produktionen, en definition vil komme både EU-producenterne og AVS-producenterne til gode, og derfor håber jeg, at man vil tænke disse ting ind i dette forslag.

Mendonça
Hr. formand, ærede medlemmer, problemet med markedsføringen af bananer giver os atter anledning til her i Parlamentet at fastslå, at Den Europæiske Unions institutioner under alle omstændigheder først og fremmest skal forsvare medlemsstaterne og deres regioners interesser og overholde de forpligtelser, som er indgået i aftaler med andre lande uden at underkaste sig WTO's interesser.
I den sag, der her er til diskussion, kan tvivlen komme Kommissionen til gode, når den forsøger at forlige interesserne hos bananproducenterne i Fællesskabet og i AVS-landene med de krav, som kommer fra WTO's beslutningspanel. Kommissionen bør forstå, at adgangen til det europæiske marked for store mængder lavprisbananer fra tredjelande vil påvirke indkomsten alvorligt hos fællesskabsproducenterne og gøre det næsten umuligt for de traditionelle AVS-lande at konkurrere med producenterne fra Latinamerika.
Man bør ikke se bort fra det forhold, at der blandt de europæiske bananproducerende regioner befinder sig nogle af de fjerntliggende øregioner, karakteriseret ved isoleret beliggenhed og lavt økonomisk udviklingsniveau. Det er ikke nok, at traktaten fastslår eksistensen af fjerntliggende regioner; det er vigtigere, at der i alle situationer gives substans og konkret indhold til den støtte, som disse regioner efterlyser og med enorm forventning regner med fra Fællesskabets side.
På Madeira, en autonom region inden for Portugal, vil de økonomiske, sociale og miljømæssige skader ikke være til at overskue, hvis de europæiske institutioner skulle give efter på dette område over for den pression, bag hvilken der står interesser, som ikke er de europæiske borgeres.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.30.

Adgang til erhvervet godstransport
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er indstilling ved andenbehandling (A4-0215/98) for Udvalget om Retlige Anliggender og Borgernes Rettigheder om Rådets fælles holdning (C4-0174/98-97/0029(SYN)) fastlagt med henblik på vedtagelse af Rådets direktiv 98/.../EF om ændring af direktiv 96/26/EF om adgang til erhvervet godstransport ad landevej og erhvervet personbefordring ad landevej samt om gensidig anerkendelse af eksamensbeviser, certifikater og andre kvalifikationsbeviser, som skal lette den faktiske udøvelse af etableringsfrihed for de pågældende udøvere af transportvirksomhed inden for indenlandsk og international transport. (Ordfører: Berger).

Berger
Hr. formand, hr. kommissær, selvom han nu forlader os, kære kolleger. Fællesskabet har allerede i 1974 første gang udformet en ordning med det formål at harmonisere betingelserne for adgangen til erhvervene godstransport og personbefordring, men i de sidste år har centrale rammebetingelser for transporterhvervet ændret sig meget stærkt.
Med det nu foreliggende direktivforslag skal der reageres på disse ændringer. Forslaget sigter mod at sikre, at der for alle transportvirksomheder på EU-plan gælder i det mindste tilnærmelsesvist samme retlige betingelser. Transporterhvervet er allerede i dag mere end noget andet erhverv et virkeligt europæisk erhverv. Fra den 1. juli 1998, altså om få dage, forstærkes dette yderligere med den endelige frigivelse af cabotagen. Dermed skabes der også for dette erhverv fuldstændige indre markeds-vilkår, og vognmændene får på unionsplan ubegrænset adgang til markedet.
Egentlig skulle det direktiv, diskussionen drejer sig om i dag, træde i kraft allerede den 1. juli 1998. Jeg skal derfor fastholde, at Parlamentet har arbejdet meget, meget hurtigt, men at det er Rådet, som er ansvarlig for forsinkelserne, idet det har givet sig særdeles god tid med den fælles holdning, så det tilstræbte tidspunkt ikke har kunnet overholdes.
Uafhængigt af det konkrete tidspunkt skal vi imidlertid reagere på, at ændrede drifts- og produktionsforløb i industrien og detailhandelen på grund af »just in time«-strategier har ført til hurtigere, mere fleksible og samtidig mere krævende transportydelser, hvortil der kræves forgrenede og sindrige logistiksystemer.
Vi står i dag over for, at stadigt mindre fragter transporteres stadigt hyppigere. Der sker også en flytning fra den traditionelle værksejede transport til erhvervsmæssig godstransport, og der udvikles stadigt større udbydere, som også tilbyder speditions- og logistiktjenesteydelser. Men vi ser også, at der af hensyn til fleksibilitet og omkostningsbesparelser kommer stadigt flere små virksomheder ind på markedet, som kun påtager sig transporter med mindre lastbiler, også i den grænseoverskridende transport.
Også offentligheden stiller stadigt højere krav til transporttjenesteydelserne, især med henblik på miljøbeskytttelse, den tekniske sikkerhed og overholdelse af sociale forskrifter. Det er dog meget forskelligt fra land til land, hvor stor vægt man lægger på disse ting. Sikkert er det, at standarden på dette område er betydeligt lavere især i de kommende tiltrædelseslande i Central- og Østeuropa.
Vi skal derfor være klar over, at virksomheder fra netop disse lande i stadig stigende grad vil konkurrere med Unionens virksomheder. Derfor vil jeg endnu en gang nævne mit forslag fra førstebehandlingen om også uden for det nu foreliggende konkrete direktiv at overveje, hvorvidt der via de eksisterende europæiske aftaler med de central- og østeuropæiske lande allerede før disses tiltrædelse kan tages skridt til gradvist at tilnærme dem til EU-bestemmelserne på dette område.
Som led i førstebehandlingen har Udvalget om Retlige Anliggender og Borgernes Rettigheder udtrykkeligt bifaldet alle de harmoniseringsforanstaltninger, der er foreslået af Kommissionen. Det drejede sig om at stille højere krav til den økonomisk evne, den personlige ydeevne og de faglige kundskaber og om at udvide direktivets anvendelsesområde.
Som ordfører ville jeg endvidere opnå, at der optages strengere bestemmelser imod bedrageri inden for den fælles forsendelsesprocedure og om transport af levende dyr, at der stilles højere krav til den økonomiske evne, og at begreberne egenkapital og reserver defineres mere præcist. Mine daværende forslag blev accepteret med meget stort flertal både af Retsudvalget og af plenarforsamlingen.
Rådet har dog i sin fælles holdning kun overtaget to af vores ændringsforslag, og det drejede sig nærmest om retstekniske ændringer. Især er jeg skuffet over, at transportministrene ikke i den fælles holdning har overtaget de ændringer vedrørende bekæmpelse af bedrageri, som også støttedes af Kommissionen. Jeg har derfor nu fremsat de fleste af mine eller vores krav fra førstebehandlingen igen, og de er også denne gang igen blevet vedtaget enstemmigt af Retsudvalget. Særligt vigtigt er det for mig nu som før, at der også på transportvirksomhedernes område optages bestemmelser med henblik på at bekæmpe bedrageri. Jeg foreslår også, at visse artikler, som Rådet har indføjet, stryges, og at der indføres supplerende prøver for personer, der har erhvervet deres bevis for faglig dygtighed i en anden medlemsstat. Jeg skal bede om Deres støtte ved afstemningen.

Sindal
Hr. formand, andenbehandlingen af fru Bergers tekst fortjener en god skæbne. Ved førstebehandlingen synes jeg, at vi sammen med Kommissionen var nået ganske langt. Jeg kan forstå, at Rådet er mere tilbageholdende i den tekst, vi har fået tilbage. Men hvad drejer det sig om? Ja, som fru Berger sagde i indledningen, så er det noget med fair konkurrence. Det har også noget med sikkerhed i transporten at gøre, med miljøvenlighed, hæderlighed osv. Jeg er ikke i tvivl om, at vi her i Parlamentet er enige om, hvad det drejer sig om, men vi er måske mere bekymrede over, hvordan vi så får det gennemført. Det er godt med regler. Det er udmærket. Men det er min opfattelse, at vi også når langt ad frivillighedens vej. Jeg har f.eks. tillid til, at man i erhvervet selv - i medlemslandene - udvikler landevejstransporten i retning af bæredygtighed med kvalitet og service i centrum. Viljen er væsentlig, så håndhævelsen bliver reel i alle medlemslandene.
Forslaget fra udvalget vedrørende fællesskabsforsendelser og procedurer er fornuftigt og bør nyde Parlamentets støtte og siden hen også Kommissionens og Rådets. Der er ét forslag, som jeg vil advare mod. Det er ændringsforslag 11, hvor man så at sige differentierer overtrædelserne. Man skriver i Parlamentets ændringsforslag: «Hvis alvorlige overtrædelser af forskrifterne for godstransport ...« Hvad er »alvorlige«? Hvem skal definere, hvor alvorligt det er, før man skal skride ind? Det er en slags gråzone, hvor mulighed for chikane kan optræde, så jeg foretrækker, at vi beholder den oprindelige tekst, der hedder: «Hvis overtrædelse af forskrifterne ...«

Mosiek-Urbahn
Hr. formand, mine damer og herrer. Nu som før fører forskellige nationale ordninger til konkurrenceforvridninger. Hertil kommer, at konkurrencepresset fra tredjelande i den seneste tid er blevet betydeligt større.
De foreslåede ændringer i den fælles holdning bringer harmoniseringsprocessen et yderligere stykke videre og forholder sig til de ændrede rammebetingelser, f.eks. de nyudviklede »just in time«-strategier. De tager hensyn til udviklingen inden for godstransport ad landevej. For min gruppe er det vigtigt, at det som supplement til de ønskede højere krav til virksomhedens pålidelighed, til miljøbeskyttelse og til erhvervsmæssige forpligtelser også er nødvendigt at stille højere krav til bekæmpelsen af bedrageri inden for fællesskabsforsendelsen og den fælles forsendelsesprocedure.
Dette er en konsekvens af konklusionerne i betænkningen fra det pågældende undersøgelsesudvalg. Ændringsforslag 8, første del, kan vi desværre ikke tilslutte os. Vi foretrækker for så vidt teksten fra den fælles holdning.
Ved undersøgelsen af en virksomheds økonomiske evne bør der tages hensyn til egenkapital og reserver. En transportvirksomhed skal i krisetider, f.eks. hvis en stor kunde bortfalder og skal erstattes, være i stand til i en periode i øget omfang at anvende egenkapital til omstrukturering uden at risikere i en sådan undtagelsessituation ikke at kunne bestå en prøve af den økonomiske ydeevne, hvis virksomhedens ydeevne i øvrigt kan vurderes positivt, i hvert fald under hensyntagen til de elementer, der indgår i reserven, såsom skjulte reserver, sikkerhed for lån og relevante bankoplysninger. Dermed sikres det, at en virksomheds økonomiske ydeevne først og fremmest bedømmes på grundlag af dens faktiske solvens.
Kriteriet om transportvirksomhedens pålidelighed skal beskytte offentligheden mod skader og risici. Derfor skal en virksomhed ved alvorlige overtrædelser af relevante bestemmelser kunne fratages sin licens. En inddragelse af licensen ved enhver overtrædelse, som det oprindeligt blev foreslået, ville betyde, at blot en overtrædelse af en hastighedsbegrænsning i ekstremt tilfælde ville kunne få vidtrækkende følger for en virksomheds fremtid. Det ville bestemt ikke svare til princippet om proportionalitet, og derfor afviste vi dette forslag allerede i Retsudvalget.
Jeg skal ikke undlade at takke ordføreren, også for, at hun har tilsluttet sig dette sidste synspunkt.

Fitzsimons
Hr. formand, jeg glæder mig over fru Bergers betænkning, som forsøger at skabe fælles normer for vognmænd i Europa. Men jeg må sige, at det simpelthen er for dårligt, at de britiske myndigheder tillader, at der opstår en situation, hvor irske vognmænd nægtes adgang til og brug af britiske veje, som det skete, da havnene blev blokeret i søndags i 16 timer. I de europæiske traktater er der en forpligtelse til at tage hensyn til behovet for fri bevægelighed af gods, personer og tjenesteydelser inden for Den Europæiske Unions territorium. Dette bør beskyttes og hævdes til enhver tid. Denne frihed er en del af det retsgrundlag, som Den Europæiske Union hviler på. Faktisk må man glæde sig over den holdning, som Rådet (indre anliggender) for nylig indtog, hvor man enedes om, at proceduremæssigt bureaukrati skulle skæres væk, så Kommissionen kunne forlange et rimeligt initiativ fra medlemsstaternes side til at rydde veje eller havne inden for de nærmeste dage efter, at der var etableret blokade som følge af strejker, eller belave sig på at blive indklaget for Domstolen.
Endelig vil jeg gerne gentage den opfordring, jeg for nylig kom med om, at kommissæren for transport, Neil Kinnock, igen skulle gribe ind i spørgsmålet om at sikre, at de franske myndigheder betaler de erstatninger, som nationale vognmandssammenslutninger har krævet som direkte følge af blokaden af de franske motorveje sidste år. De irske vognmænd mangler stadig EIP 2 millioner som resultat af strejken, og dem må den franske regering betale.

McIntosh
Hr. formand, jeg glæder mig over denne fælles holdning, og jeg tror, at den vil give vognmændene fri adgang på samme betingelser, og i særdeleshed vil give adgang for cabotage. Jeg komplimenterer ordføreren og glæder mig over den fælles holdning.
Den er gunstig over for mindre virksomheder med én undtagelse, som jeg kommer til om et øjeblik. Efter min opfattelse passer den positivt sammen med subsidiaritetsprincippet. Men jeg kan ikke støtte ændringsforslag nr. 8. Efter min opfattelse ville det skabe et højt niveau for bunden kapital i transportforetagender, hvilket ville være uacceptabelt. Det ville skabe en meget vanskelig stilling, især for små virksomheder, og det vil interessere mig meget at høre kommissærens opfattelse i denne forbindelse. Som hr. Fitzsimons, der ønsker at holde alle veje åbne under blokader, opfordrer jeg her til aften kommissæren til at sikre, at hendes eget land fortsat tillader fri bevægelighed; faktisk er dette princip blevet overtrådt to gange i de sidste to år under påskud af faglige konflikter. Hr. Kinnock følte sig ude af stand til at gribe ind her, men det er en overtrædelse af den frie bevægelighed, og jeg håber, at kommissæren vil tilslutte sig ånden bag det fælles marked i aften og sikre, at det ikke sker i fremtiden.
Jeg håber også, at kommissæren her til aften vil bevæge sig noget i retning af at udtrykke vilje til at få opklaret, om der er stor ulighed i beskatningen. I særdeleshed forekommer brændstofpriserne i Det Forenede Kongerige at være astronomisk høje, hvorimod de i mange andre medlemsstater er meget lave, og det skaber forvridninger inden for det fælles marked.

Cresson
 - (FR) Hr. formand, mine damer og herrer, først vil jeg gerne takke Dem for Deres arbejde i forbindelse med dette initiativ, der tager sigte på at styrke den eksisterende lovgivning ved at gøre adgangsbetingelserne til disse erhverv strengere, ved at harmonisere anvendelsen af de tre kriterier og ved at udvide direktivets anvendelsesområde.
Jeg glæder mig således over at kunne acceptere flere af de ændringsforslag, som er blevet fremlagt af Udvalget om Retlige Anliggender og Borgernes Rettigheder. Først vil jeg gerne fortælle Dem, at jeg er glad for de ændringsforslag, som gør teksten mere klar, og som gør forslaget mere sammenhængende. Vi godkender således ændringsforslag 2, 3, 8 og 11.
Herefter vil jeg sige, at selvom Rådet oprindeligt ikke mente, at det var nødvendigt at tage højde for bekæmpelse af svindel, så mener Kommissionen stadig, at der er tale om et væsentligt aspekt, og at vi bør træffe nogle alvorlige foranstaltninger med hensyn til de uærlige personer inden for denne sektor. Jeg godkender derfor ændringsforslag 1 og 11 samt anden del af ændringsforslag 7. Første del af dette ændringsforslag er dog for vagt formuleret, og det vil kunne føre til nogle uforholdsmæssige kontrolaktioner.
Endelig mener Kommissionen stadig, at det er ønskeligt at tage højde for en mulig fleksibilitet i kontrolforanstaltningerne, navnlig hvad angår de små og mellemstore virksomheder, som måske har nogle forbigående økonomiske vanskeligheder på det tidspunkt, hvor de vurderes ud fra kriteriet om finansiel kapacitet. Denne mulighed er specielt vigtig, fordi der på europæisk plan i øjeblikket lægges særlig vægt på beskæftigelsen. Vi kan således godt acceptere ændringsforslag 10.
Hr. formand, der er et område, hvor Kommissionen ikke kan godkende de fremlagte ændringsforslag. Selvom Kommissionen er meget positivt stemt over for det princip, der ligger til grund for de ændringsforslag, som tager sigte på at afskaffe den fælles holdnings punkter om problemerne i forbindelse med det, man kalder "diplom-turisme«, så kan den ikke acceptere, at denne kompromisløsning, der har været vanskelig at nå frem til, bliver forkastet. Kommissionen er overbevist om, at bestemmelsens midlertidige karakter samt nødvendigheden af under alle omstændigheder at høre Kommissionen er et tilstrækkeligt restriktivt grundlag for dens anvendelse. Kommissionen er ligeledes overbevist om, at gennemførelsen af de nye krav med hensyn til den erhvervsmæssige kapacitet vil gøre denne bestemmelse overflødig. Kommissionen kan derfor ikke godkende ændringsforslag 4, 5, 6 og 9.
Hr. formand, fru Berger har fremlagt en både realistisk og velunderbygget betænkning. Hun fortsætter med at give et konstruktivt bidrag til Kommissionens initiativ, og hun gør det muligt for os at tage visse spørgsmål op igen sammen med Rådet. Jeg håber, at Rådet ved den lejlighed bliver klar over fordelene ved disse ændringsforslag. Vi ønsker alle, at man anvender nogle strengere normer og nogle fornuftige kriterier inden for denne sektor, så det kun er de speditører, der har et godt ry, som bliver på markedet for at yde en service af høj kvalitet i deres kunders og hele samfundets interesse.
Jeg vil gerne takke Dem for Deres støtte, og jeg er sikker på, at De fortsat vil støtte Kommissionen.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.30.

Femte rammeprogram for Fællesskabets indsats inden for F&U
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er indstilling ved andenbehandling (A4-0226/98) for Udvalget om Forskning, Teknologisk Udvikling og Energi om Rådets fælles holdning (1998-2002) (C4-0182/98-97/0119(COD)) fastlagt med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse om femte rammeprogram for Det Europæiske Fællesskabs indsats inden for forskning, teknologisk udvikling og demonstration. (Ordfører: Quisthoudt-Rowohl).

Quisthoudt-Rowohl
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger. De ser i aften foran Dem en meget glad ordfører, det må jeg ærligt tilstå. Vi begyndte i sin tid med et forslag fra Kommissionen. Jeg husker, at vi ved førstebehandlingen behandlede ca. 750 ændringsforslag, som vi her, med blik på den anden side i Parlamentet, fik igennem eller ikke fik igennem i temmelig kontroversielle diskussioner.
Der skal nu rettes en tak til Rådet. Med glæde har vi som Parlament og specielt jeg som ordfører konstateret, at Rådets fælles holdning er så tilfredsstillende for os, at der nu kun er ganske få punkter, vi ønsker at forbedre. Lige meget hvor godt et dokument er, er der altid noget, der kan forbedres. Vi har derfor også koncentreret os om relativt få punkter. Vi har i udvalget i løbet af den sidste uge vedtaget knap 40 ændringsforslag, næsten alle enstemmigt. Som altid har der været nogle detaljer, som vi har diskuteret en smule.
Det kan ikke undre, at vi som Parlament ønsker at forøge den samlede størrelse af budgettet for det femte forskningsrammeprogram. Vi har derfor i udvalget igen enstemmigt overtaget det oprindelige beløb på ECU 16 milliarder, som blev foreslået af Kommissionen. Kommissæren har altid forsikret os, at dette beløb er fastsat efter grundige undersøgelser og nøje overvejelser. Vi vil tage hende på ordet og ikke kun håbe på Kommissionens støtte, men vi har under forliget stolet fuldt og fast på den.
Vi har også enstemmigt vedtaget ændringsforslag, som omhandler Europa-Parlamentets deltagelse i gennemførelsen af programmet. Vi ønsker nemlig som lovgivende organ ikke at slippe forskningspolitikken, efter at vi sandsynligvis i morgen og derefter efter forliget har vedtaget dette rammeprogram.
Den meget roste fleksibilitet, som Kommissionen påberåber sig, betyder ikke samtidig, at den udøvende magt kan handle vilkårligt. Derfor mener vi, at Kommissionen skal være underkastet en rapporteringspligt over for Parlamentet. Vi mener også, at der midtvejs i programmets gennemførelse sagtens kan finde en kontrol af og en ny definition af den indholdsmæssige side sted. Vi skal måske ikke ændre de store linjer, men kan trods alt gøre os visse overvejelser om, hvorvidt alt det, vi vedtager nu, stadig er aktuelt.
Endvidere er vi faktisk skuffede over, at alle forbedringer for de små og mellemstore virksomheder ikke er blevet overtaget af Rådet. Jeg må ærligt tilstå, at dette egentlig også undrer mig, fordi netop støtten til de små og mellemstore virksomheder som arbejdsgivere konstant lovprises, også med henblik på at skabe nye arbejdspladser. Dér vil der også blive indført beskæftigelsesfremmende foranstaltninger. Derfor har vi vedtaget disse ændringsforslag enstemmigt og fremsat dem igen.
Til sidst endnu en bemærkning, som jeg ved, angår et vanskeligt punkt. I traktaten står der entydigt, at forskningen er en del af de interne politikker, og at der for disse budgetspørgsmål eksisterer en budgetbeføjelse for Parlamentet sammen med Rådet. Svarende hertil har vi også ændret den fælles holdning dér, hvor der er tale om forskningsbudget og ikke om interne politikker. Dette er i øvrigt sket i fuld forståelse med vores Budgetudvalg. Vi håber, at vi dermed vil opnå større gennemsigtighed og en højere kvalitet. Det er nemlig den europæiske forsknings kvalitet, som også udgør dens styrke. Hvis kvaliteten er god nok - ikke kun tilstrækkelig, men fremragende - og hvis beslutningsvejene er gennemskuelige, vil vi også opnå en højere accept for den europæiske forskningsstøtte. Vi møder nemlig i dag alt for tit det spørgsmål, om det da er nødvendigt, at det skal gå gennem Den Europæiske Union, er der ikke andre veje? Vi skal i fremtiden kunne bevise, at det er absolut nødvendigt.
Som sidste sætning vil jeg gerne rette en tak til alle medlemmer af Udvalget om Forskning, Teknologisk Udvikling og Energi og til alle medlemmer af de rådgivende udvalg, fordi det er lykkedes os - og jeg må sige, efter til dels hårde diskussioner - at vedtage et så konsistent dokument med et meget bredt flertal.

Tannert
Hr. formand, mine damer og herrer. Der har aldrig være tvivl om, at vi socialdemokrater kun delvist støtter Rådets fælles holdning til det femte forskningsrammeprogram. Vi er frem for alt enige i den tematiske struktur, da den tager hensyn til de vigtigste af vores forslag fra førstebehandlingen, bl.a. nøgleaktionerne med henblik på den socioøkonomiske grundforskning. Men vi tvivler på, at Rådets forslag om budgettet, finansieringsproceduren og forvaltningen er tilstrækkelige. Lad mig gøre fire principielle bemærkninger.
Det første punkt er koncentration. Der ses stadigvæk ikke en signifikant reduktion af støtteområderne. Det er imidlertid nødvendigt at reducere antallet af projekter og begrænse bredden af de specifikke programmer, hvis det skal være alvor med koncentrationen. Det andet punkt er institutionel modernisering. En effektiv administration kræver, at Kommissionen overdrager hovedansvaret for gennemførelsen af programmerne. Programudvalgene skal begrænse sig til koordinerende strategiske og normative spørgsmål. Parlamentet skal deltage aktivt i overvågningen af programmernes udførelse.
Det tredje punkt er social innovation. Innovation er et hovedmål for programmet. Innovation er dog ikke kun en teknisk, men også en social proces, som skal optimeres ved investering i de ansattes kvalifikationer og i nye former for organisering af arbejdet. Her ville Europa kunne opnå en afgørende konkurrencemæssig fordel. Bl.a. derfor kræver vi en supplerende nøgleaktion inden for informationssamfundets område. Det fjerde punkt er vækst. Begrebet vækst skal omsider bringes ud af den blindgyde, hvor der kun regnes med den rent kvantitative betydning af ordet. Økologisk stabilitet skal fremstå som en særlig fordel for det europæiske erhvervsliv og skal derfor stå som overordnet grundsætning i programmet.
Nu endvidere nogle ord om budgettet. Det er en skandale i forskningsstøttens historie inden for Fællesskabet, at Rådet i forbindelse med forskningsstøtten ikke engang vil bevilge en kompensation for inflationen. Det vil tværtimod reelt foretage en beskæring på 4 %. Det kompromis på ECU 16, 3 milliarder, der er indgået mellem grupperne før denne andenbehandling, er et beløb, som min gruppe kun har tilsluttet sig på grund af kravet om kvalificeret flertal, men som vi ellers ville forhøje betydeligt. Ved overgangen til det 21. århundrede er der nemlig behov for en større fælles indsats for på afgørende måde at forbedre industriens konkurrenceevne og undgå store økologiske skader samt overvinde den økonomiske udstødelse af hele befolkningsgrupper. Investeringerne i forskning burde fastsættes ud fra dette, det vil sige efter princippet om at spare fremtidige udgifter til offentlige foranstaltninger. Men det kunne der desværre ikke opnås enighed om med den konservative side af Parlamentet.
Lad os så i fællesskab i det mindste kræve det, som der som mindste fællesnævner kunne opnås enighed om i betænkningen fra Udvalget om Forskning, Teknologisk Udvikling og Energi, nemlig Kommissionens budgetoverslag. Jeg skal til sidst takke ordføreren for hendes bestræbelser, også for hendes succesrige indsats for at opnå ganske mange bæredygtige kompromiser og for, at Parlamentet kan optræde nogenlunde konsistent.

Scapagnini
Hr. formand, afstemningen om det femte rammeprogram er en vigtig lejlighed for vores Parlament til at fastslå nødvendigheden af at sikre den europæiske forskning den støtte, som den behøver for at kunne tage globaliseringens store udfordring op. Den europæiske forsknings værditilvækst er efterhånden en kendt realitet, og her ved indgangen til år 2000 er der en klar og tydelig sammenhæng mellem forskning og økonomisk udvikling.
Borgerne beder netop forskningen og den teknologiske udvikling om at komme med nogle konkrete løsninger på f.eks. ældres eller handicappedes behov. Jeg tænker også på beskæftigelsen, der er den store udfordring i slutningen af dette århundrede, og her vil jeg gerne understrege nødvendigheden af at inddrage virksomhederne i det femte rammeprograms aktiviteter - her tænker jeg særligt på de små og mellemstore virksomheders rolle. I den forbindelse tror jeg faktisk, at to - og ikke tre, som planlagt - små eller mellemstore virksomheder vil kunne samarbejde med hensyn til deres forskningsaktiviteter og sammen overlade løsningen af fælles teknologiske problemer til juridiske personer, der har den nødvendige forskningskapacitet. Samtidig vil jeg gerne understrege nødvendigheden af, at Det Fælles Forskningscenter styrker sine forbindelser med andre forskningsinstitutter, så det kan udvikle sin funktion som center for teknologioverførsel. Vi har alle givet udtryk for dette ønske flere gange i vores udvalg.
Det er klart, at man ikke skal skære ned på finansieringsrammen for en sektor, der er fremtiden for vores unge og for vores økonomier. Hvis vi skal undvære forskningen i dag, bliver vi mindre effektive og mindre konkurrencedygtige i morgen. Det er yderst vigtigt, at vi fastslår Europas rolle på denne måde. Afslutningsvis vil jeg gerne sige, at jeg håber, at hver især udfører sin opgave, og at Kommissionen og Rådet vil støtte Parlamentets holdning med hensyn til finansieringen, sådan som talerne før mig ønskede det.

Plooij-Van Gorsel
Hr. formand, kære kolleger, hr. kommissær, jeg vil gerne på vegne af Den Liberale Gruppe ønske fru Quisthoudt tillykke med hendes betænkning og takke hende for det arbejde hun har gjort. Fordi det først og fremmest på grund af hendes indsats er lykkedes Forskningsudvalget at komme med et enstemmigt budgetforslag til det femte rammeprogram.
Den Liberale Gruppe er meget glad for budgetforslaget både med hensyn til størrelsen og den indholdsmæssige fordeling. Jeg håber derfor, at Parlamentet i samrådsproceduren også vil tale med en stemme.
Min gruppe har dog problemer med ændringsforslag 31. Dette ændringsforslag muliggør en afvigelse fra den almindeligt anvendte definition af små og mellemstore virksomheder. På den måde kan virksomheder med op til 500 ansatte i stedet for 250 komme i betragtning for forskningsstøtte specifikt bestemt for de små og mellemstore virksomheder.
Som ordfører for det specifikke program om innovation og SMV er jeg uenig heri. Det er min erfaring, at de små virksomheder særligt med hensyn til europæisk stimulering af innovation falder uden for. Ved en definition, hvor virksomheder med op til 500 ansatte betragtes som små og mellemstore virksomheder, vil de fleste penge til forskning gå til virksomheder med 300, 400 og 500 ansatte.
Imidlertid skal også og ikke mindst de små virksomheder stimuleres i innovationsprocessen. Det er her den største vækst finder sted, hvorved der skabes arbejdspladser. Særligt inden for informations-, kommunikations- og bioteknologien er der mange små innoverende virksomheder. De skal profitere optimalt af europæiske forskningsmidler. En begrænsning af definitionen udelukker ikke større virksomheder fra at deltage i det femte rammeprogram. En udvidelse af definitionen giver små virksomheder endnu dårligere chancer for at få del i det meget minimale SMV-budget for de kommende fire år. I så fald stemmer min gruppe imod dette ændringsforslag.

Pompidou
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, Udvalget om Forskning, Teknologisk Udvikling og Energi er nået frem til enstemmighed med hensyn til det nødvendige minimumsbudget for det femte rammeprogram for forskning og udvikling, og det er sket takket være vores ordførers takt og lydhørhed. Det vil jeg gerne lykønske hende for.
Vores Parlament, der er af samme mening som Kommissionen, bør give Rådet et enstemmigt budskab med hensyn til finansieringsspørgsmålet, så vi står stærkt, når vi skal give os i kast med et forlig, der viser sig at være vanskeligt.
Jeg vil gerne henlede Deres opmærksomhed på et begrænset antal ændringsforslag, der har at gøre med det centrale for europæisk forskning. Og det centrale, det er mænd og kvinder, nemlig vores videnskabsmænd og vores ingeniører. Den Europæiske Union bør give dem den anerkendelse, de fortjener, og den nødvendige motivation ved hvert år at uddele en europæisk pris for videnskabelig og teknologisk forskning, sådan som det foreslås i ændringsforslag 34. Det centrale, det er også vores infrastrukturer til forskning. Den Europæiske Union bør mobilisere alle sine kræfter for at støtte disse. Det gælder om at sørge for, at det femte rammeprogram ligeledes er baseret på strukturfondene, Den Europæiske Investeringsfond og Den Europæiske Investeringsbank. Dette er formålet med ændringsforslag 18.
På samme måde skal Det Fælles Forskningscenter have en højere grad af selvstyre, og til gengæld herfor skal der naturligvis indføres en uafhængig evalueringsprocedure, som det foreslås i ændringsforslag 19.
Endelig sørger ændringsforslag 20 og 21 for at sammenfatte det femte rammeprogram og gøre det sammenhængende, idet de behandler de sundhedsmæssige spørgsmål, der er forbundet med såvel vores ernæring som vores miljø. Her er det alle europæernes sundhed, der står på spil.
Kære kolleger, ved at godkende disse ændringsforslag med et meget stort flertal vil vi skabe de bedste betingelser for den fælles beslutningstagning. Det gælder om at skabe en europæisk videnskabs- og forskningspolitik, der er på højde med vores ambitioner, og som således er i alle europæeres tjeneste.

Marset Campos
Hr. formand, jeg vil allerførst lykønske ordføreren med hendes grundige arbejde, der har taget hensyn til alle de udtalelser, der er kommet fra udvalgene, og som har bevirket, at betænkningen er nået frem til os med stor enstemmig støtte i anerkendelse af ordførerens arbejde.
Jeg vil gerne benytte de få sekunder, som jeg råder over, til at fokusere på det, der for mig er den store modsigelse i denne integration, der kaldes Den Europæiske Union.
Vi er bevidste og siger, at Europa står tilbage i forhold til USA eller Japan, ja endda andre regioner, som målt i forhold til BNP øger udgifterne til forskning i disse spørgsmål, og ikke desto mindre er vi i færd med at mindske investeringerne, og det endog i alle Den Europæiske Unions medlemsstater.
Jeg spørger mig selv om, hvordan det er muligt at gå videre med en reduktion af udgifterne til forskning.

Bloch von Blottnitz
Hr. formand, tillad mig, at jeg på grund af min korte taletid kun anfører nogle stikord til min kritik. For det første angående de finansielle bevillinger: I henhold til Dublin-aftalen skulle der gives 6 %. Det kan der nu ikke være tale om. Jeg vil kun henvise til, at USA netop har vedtaget en årlig forhøjelsestakt på 8 %, det er så i alt 32 % på fire år. Desuden vil jeg gøre opmærksom på det absolutte misforhold mellem nuklear og ikke-nuklear energi. Til den nukleare energi har vi afsat ECU 1.260 millioner og til den ikke-nukleare energi - det omfatter også kul og vedvarende energikilder - er det ECU 1.004 millioner.
Jeg mener, at det kun skyldes, at vi evig og altid jager efter dette fantasifoster, fusionsenergien, og dermed opfylder vi ikke vores forpligtelser, jeg henviser f.eks. blot til Kyoto-aftalen. Desuden er det en stadigt mere nødvendig opgave omsider at spørge, hvem der skal have glæde af væksten, og hvordan væksten skal se ud. Betyder den, at menneskene bliver lykkeligere, sundere eller mere tilfredse? Får vi mindre arbejdsløshed? Det skal vi i langt højere grad rette opmærksomheden mod.
Det andet er informationsteknologierne. Vi er på vej ind i en tid, hvor højst sandsynligt en del af befolkningen i EU og frem for alt i andre lande overhovedet ikke mere har adgang til viden, fordi disse mennesker er afskåret fra, det vil sige ikke kan deltage i de nye informationsteknologier. Dette vil føre til en stor diskrepans, ikke kun i Den Europæiske Union, men også i mange andre lande, som vi jo skal samarbejde med, også i det asiatiske område eller i udviklingslandene. Jeg ved ikke, hvordan vi får bugt med dette problem. Vi skal bruge langt flere penge på at arbejde i denne retning. Det drejer sig altså ikke om energi eller miljø, men også og netop om følgerne af en hurtigt voksende informationsteknologi.

Desama
Hr. formand, fru kommissær, som alle andre vil jeg gerne tilslutte mig de lykønskninger, som vores ordfører med rette har modtaget, og minde om, at da vi begyndte på vovestykket med det femte rammeprogram, havde Parlamentet to stærke krav, der skulle formuleres. Det første havde at gøre med rammeprogrammets form og struktur. Vi ønskede at bryde med den lineære forskningsmodel, der hørte fortiden til, og at anvende en samspilsmodel, som forener målrettede aktioner med generiske teknologier. Dette blev efterkommet lige fra stadiet for Kommissionens forslag.
For det andet ønskede vi, at dette rammeprogram ikke bare skulle imødekomme ønsket om at sikre vores industriers konkurrenceevne, men at det også skulle være et redskab, der efterkommer de sociale krav. Også på dette punkt gik Kommissionen i meget stor udstrækning i retning af vores forventninger. Og den glædelige overraskelse i Rådets fælles holdning var, at Rådet ikke alene bekræftede det, som vi havde opnået sammen med Kommissionen, men at det også i endnu højere grad end Kommissionen var enigt med Parlamentet.
Til gengæld var den kedelige overraskelse, at Rådet ikke giver sig selv - eller ikke giver os - midlerne til den politik, som det selv bifaldt. Vi kan ikke give vores mening til kende i stedet for Rådet, men vi kan i det mindste sørge for at blive hørt, og derfor vil jeg gerne sige tre ting til Rådet. For det første, at vi ikke har tænkt os at give særligt mange indrømmelser - det hørte De godt - da vi er helt på linje med Kommissionen. Vi rokker os således ikke. For det andet vil jeg sige, at hvis vi alligevel skulle blive nødt til at acceptere at komme længere ned end de 16, 3 milliarder, så vil der ikke blive nogen lineær reduktion. Det er bare ærgerligt for visse af Rådets prioriteringer. Og endelig for det tredje, så er der nogle ting, som er fundamentale for os, nemlig de nødvendige midler til Det Fælles Forskningscenters uafhængighed og, for at svare fru Bloch von Blottnitz, de væsentlige opgaver i forbindelse med Euratom-traktaten, herunder den termonukleare fusion. Men det forpligter ikke andre end mig.

Matikainen-Kallström
Hr. formand, jeg takker ordfører Quisthoudt-Rowohl varmt for udfærdigelsen af betænkningen. EU's beslutningstagningsmølle skal hurtigst muligt få færdigmalet det femte rammeprogram, så en konkurrencedygtig europæisk forskning kan fortsætte uden afbrydelser også efter afslutningen af den nuværende programperiode. Kommissionen må ikke ved sin egen behandling forhale denne beslutningsproces ved at trække forhandlingen ud til et forlig. En hårdnakket fastholdelse af egne holdninger fører ikke til noget slutresultat.
Set ud fra et fremtidens perspektiv er vand et meget vigtigt forskningsområde i det femte rammeprogram. Rent drikke-, overfladeog bundvand har nu og i fremtiden en stor betydning for hele EU; f.eks. er 20 % af EU's overfladevand truet af forurening. Derfor skal denne svindende naturressource også ved hjælp af forskning opretholdes i de områder, hvor der stadig findes rent vand. F.eks. bør der ved grundvandsforskningen fokuseres meget mere på georåvarernes indikatorevne end før. Hvis der f.eks. findes radioaktivitet i et bestemt område, vil georåvarerne afsløre dette uden langvarige grundvandsundersøgelser.
Det er vigtigt for den europæiske forskning og konkurrenceevne, at rammeprogrammets budget er størst muligt. Kun på den måde kan opretholdelsen af en europæiske fremtid på højt niveau sikres.

Elmalan
Hr. formand, de fire rammeprogrammer for forskning, som har afløst hinanden, finansierede hovedsagelig nogle projekter med konkurrencebetonet forskning, der var en mellemting mellem grundlæggende forskning og handelsmæssig produktudvikling. Disse programmer havde den fordel, at de skabte et samarbejde mellem forskere, universiteter og virksomheder, men de havde kun en ringe økonomisk og social virkning, og de gjorde det ikke muligt for Europa at indhente sin forsinkelse på mange områder, navnlig inden for fremtidens sektorer. Disse mangler skyldtes hovedsagelig, at man spredte bevillingerne over et alt for stort antal programmer, og at der manglede fleksibilitet i tildelingen af bevillingerne med henblik på opfyldelsen af nye behov.
Med hensyn til det femte rammeprogram, så har Kommissionen rettet disse fejl ved at koncentrere bevillingerne på et mere målrettet og mere begrænset antal aktiviteter og ved at forsøge at forbedre administrationen af disse og forenkle proceduren. Disse retningslinjer er i det store og hele blevet godkendt af Parlamentet og Rådet, men der opstod uenighed med hensyn til bevillingernes beløb. Mens Kommissionen og Parlamentet kræver en væsentlig forhøjelse af bevillingerne, så de kommer op på ECU 16, 3 milliarder over fem år, så går Rådet ind for 14 milliarder, hvilket reelt svarer til en nedgang i forhold til det fjerde rammeprogram. I betragtning af, at Den Europæiske Union er bagud på forskningsområdet i forhold til sine konkurrenter, er det nødvendigt at øge bevillingerne til ECU 16, 3 milliarder og at forbedre anvendelsen af dem samt iværksættelsen af projekterne væsentligt.

Linkohr
Hr. formand, også jeg vil gerne takke ordføreren hjerteligt. Jeg ved, at det er en vanskelig opgave, som ligner cirklens kvadratur. Man skal bringe interesser sammen, som ofte ikke kan bringes sammen. Det afgørende er, at Parlamentet nu fortsat optræder enigt. Vi har en klar modstander, nemlig Rådet. Dette kan vi kun give modstand, hvis vi fortsætter ad det spor, vi nu har lagt, og jeg beder Kommissionen om at støtte Parlamentet heri.
Min anden bemærkning angår et problem, som vi desværre ikke kan løse med det femte forskningsrammeprogram, men som jeg vil gøre opmærksom på på dette sted. Det er den voksende nord-syd-konflikt inden for industriens konkurrenceevne. Desværre har landene i Syden i de sidste år reduceret deres forskningsudgifter endnu mere end landene i Norden, selvom de førstnævnte allerede i forvejen har et relativt lavt udgiftsniveau. Dette vil føre til, at vi i fremtiden får en endnu dybere kløft mellem nord og syd.
Jeg vil bede Kommissionen om at vise dette emne særlig opmærksomhed, ikke fordi jeg tror, at det femte forskningsrammeprogram kan løse problemet, det har vi alt for få penge til. Men der skal opstå en politisk vilje, både i Syden, og derved forstår jeg landene med et lavt bruttonationalprodukt, og i Norden. Disse lande er heller ikke altid de rigeste, men som regel bruger de flere penge på forskningen.
Vi skal finde en løsning på dette problem, ellers har vi en kløft, der bliver stadigt dybere, og som vi betaler en høj pris for og heller ikke med en mere intensiv regionalpolitik kan slå bro hen over. Det er min bøn, at man vil overveje dette. I øvrigt endnu en gang hjertelig tak, og jeg håber, vi kan optræde enigt over for Rådet.

van Velzen, W.G.
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, for det første vil jeg gerne ønske ordføreren, fru Quisthoudt, tillykke med det gode arbejde hun har leveret. Det centrale punkt ved denne andenbehandling vedrører uenigheden med Rådet om budgettet for det femte rammeprogram. Rådet forslår et maksimumsbeløb, uden Euratom, på ECU 12, 740 milliarder, hvor Parlamentet foreslår ca. ECU 15 milliarder, og forskellen er altså 2 milliarder, som Parlamentet ønsker at bruge mere på de fire forskningsemner, nemlig kvaliteten af det eksisterende og brugervenlige informationssamfund, konkurrence og bæredygtig vækst samt energi og miljø.
Hr. formand, det er meget vigtigt at øge Europas konkurrenceevne og at løse samfundsmæssige problemer på dette område, og at Rådet overbevises om Parlamentets standpunkt. Forskning er en af de gode metoder til at sikre beskæftigelsen i Den Europæiske Union på længere sigt. Som tingene nu står ser det ud til, at en samrådsrunde med Rådet er uundgåelig. På grundlag af Parlamentets erfaring i forbindelse med Kommissionens rolle ved samrådsproceduren om de ekstra ECU 700 millioner til det fjerde rammeprogram, anmoder jeg indtrængende Kommissionen om i nært samarbejde med Parlamentet at fastsætte strategien for samrådsproceduren med Rådet. Kun hvis Parlamentet og Kommissionen optræder i fællesskab på dette punkt er det muligt at få Rådet over på vores side. Kommissionen skal undgå at give Rådet indtryk af, at den lægger mindre vægt på forskningsbudgettets størrelse end Parlamentet. Jeg kræver en reaktion fra kommissæren på dette spørgsmål, og jeg vil gerne vide, om hun er villig til at udvikle en sådan fælles strategi sammen med Parlamentet.

McNally
Hr. formand, jeg er ret ked af, at vi drøfter sådan et vigtigt emne så sent om aftenen. Det synes jeg ikke er passende. Men jeg vil gerne komplimentere ordføreren. Jeg må sige, at hun er en hård forhandler. Men jeg nød vores interessante drøftelser, og jeg er meget glad for, at vi har nået et resultat.
Denne uges tema, sådan som det kommer til udtryk i Cardiff, er »lad os bringe Europa ud til folket.« Hvilken bedre måde at gøre dette på kan man tænke sig, end at hyre de bedste hjerner i Europa til på folkets vegne at tage fat på de problemer, der foruroliger folket? Det er det, rammeprogrammet er beregnet til.
Jeg er meget glad for den opmærksomhed, man nu giver emnet ligestilling mellem kønnene, som man forsøger at gøre til et vigtigt emne i alle Fællesskabets politikker, herunder det femte rammeprogram. Jeg vil gerne oprigtigt takke vores kommissær, fru Cresson, for hendes opmærksomhed, som mange her i Parlamentet vil værdsætte.
Et andet hovedtema i det femte rammeprogram må være bæredygtig udvikling. Vi må hele tiden huske på, at ressourcerne er begrænsede, og at vi må forbedre livskvaliteten for alle i Fællesskabet. I lighed med andre nærer også jeg tvivl om det kloge i Euratom-delen af det femte rammeprogram, hvor man bruger hundreder og atter hundreder af millioner ECU til forskning i kernefusion, der ikke vil skabe elektricitet inden for den tid, nogen, der er til stede her i salen i aften, lever. Men lad det så være.
Socioøkonomisk forskning, der fortæller os, hvordan vores samfund vokser, og hvad vi kan gøre for at gøre det bedre, er af afgørende betydning. Det, jeg gerne vil se i det femte rammeprogram, som ikke på alle områder skete i det fjerde, er at man er opmærksom på virkningerne på samfundet af den forskning, disse hjerner arbejder med. Det skulle være sket i det fjerde rammeprogram, men det gjorde det ikke. Vi ønsker helt alvorligt, at man i det femte rammeprogram ser på de socioøkonomiske implikationer af hvert enkelt forskningsprojekt. Det er også meget vigtigt for visse områder, såsom informationsteknologi med videre, hvor der er meget klare implikationer for samfundet.
Jeg håber, at Ministerrådet agter at handle rationelt. Det er ikke rationelt at foretage en reel nedskæring i forskningen i 1999 og begyndelsen af næste århundrede. Det er irrational adfærd. Jeg håber derfor, at de er helt klar over, at vi ikke vil acceptere noget, som reelt reducerer det femte rammeprogram sammenlignet med det fjerde. Det er præcis, hvad Parlamentet ikke ønsker. Vi vil bringe Europa ud til befolkningen. Som jeg tidligere har sagt, så kan vi kun gøre det med et tilstrækkeligt budget.

Schierhuber
Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer. Som ordfører for udtalelsen fra Landbrugsudvalget lykønsker jeg ordføreren og glæder mig over Rådets fælles holdning, som har overtaget Landbrugsudvalgets forslag og i emnet har optaget et særskilt punkt vedrørende energi, miljø og bæredygtig udvikling. I den forbindelse skal jeg særligt fremhæve, at Rådet i sit kapitel »Miljøvenlige energisystemer«, inklusive vedvarende energikilder, udtrykkeligt fremhæver biomasse. Det er et stort fremskridt, som understreger den positive nytænkningsproces i EU's politik. At en øget anvendelse af vedvarende energikilder absolut er mulig, viser tallene fra Østrig, Finland og Sverige, hvor de vedvarende energikilders andel i energiforbruget ligger mellem 20 og 25 %.
Den Europæiske Unions politik sigter mod en bæredygtig udvikling og en bæredygtig udnyttelse af naturlige ressourcer, hvilket er sikret ved den øgede anvendelse af sådanne energikilder.
For mig er dette også meget vigtigt med henblik på miljøbeskyttelsen, frem for alt i henseende til videreudviklingen af landdistrikterne. I den forbindelse skal jeg også hilse det velkomment, at Rådet udtaler sig til fordel for den bæredygtige udvikling inden for landbrug, fiskeri og skovbrug. Jeg vil gerne samtidig fremhæve, at der med henblik på en virkelig integration af landdistrikter ligeledes skal tages hensyn til bjeglandskabet. Jeg skal kritisere, at bevillingerne er for små.

Adam
Hr. formand, jeg vil gerne komplimentere ordføreren, fordi han i aften har bragt Parlamentet en betænkning, som har støtte i vide kredse, og som jeg håber vil tjene os godt ved de forhandlinger, der ligger forude.
Det første, jeg gerne vil sige med hensyn til finansiering, er, at vi ikke må tillade et fald i faste priser i det beløb, vi giver til forskning. Lad mig give et enkelt eksempel. Olieprisen pr. tønde er nu på det laveste niveau nogen sinde. Men USA firedobler alligevel den støtte, de giver til forsynings- og serviceindustrien i oliesektoren. Da vi formulerede det fjerde rammeprogram, det tredje rammeprogram, det andet rammeprogram, det første rammeprogram, var samfundet fattigere end nu. Og alligevel skal vi tro, at vi nu er fattigere i vores forventninger til, hvad vi ønsker af fremtiden? Det kan ikke være rigtigt.
Der er to helt specifikke ting, jeg gerne vil nævne. For det første må vi have bragt fast brændsel inden for rammerne af dette program. Det er muligt, vi ikke kan lide kul, men kul bliver i stigende grad brugt i hele verden, og det bør vi ikke glemme. For det andet må vi gøre en større indsats for handicappede såvel som for de ældre. Det er ikke altid det samme, men vi må tage hensyn til dette problem i vores samfund.
Det sidste, jeg vil sige, er, at vi må forstå, at vi er rige i kraft af, hvad vi allerede har nået i vores forskningsprogram, og at vi må udnytte det mere, end vi har gjort indtil nu. Hvis vi kan nå det i femte rammeprogram, så vil vi være meget tilfredse.

Cresson
Hr. formand, fru ordfører, de damer og herrer parlamentsmedlemmer, vi er nu ved begyndelsen af den afgørende fase i den fælles beslutningstagnings vedtagelsesprocedure for det femte rammeprogram for forskning og teknologisk udvikling. Takket være det arbejde, der er blevet udført i de tre institutioner, og navnlig i dette Parlament, har vi nu defineret spørgsmålene og klarlagt vores holdninger. Nu er afgørelsens time snart inde.
Mit indlæg vil være centreret omkring tre punkter. Det første punkt er det femte rammeprograms økonomiske beløb, som der var meget snak om i indlæggene for lidt siden; det andet punkt er Kommissionens holdning til den indstilling ved andenbehandling, som De nu har fået til andenbehandling; og det sidste punkt er spørgsmålet vedrørende tidsplanen for det femte rammeprograms iværksættelse.
Med hensyn til det femte rammeprograms finansielle beløb, så vil jeg gerne starte med at takke ordføreren, fru QuisthoudtRowohl, og alle medlemmerne af Udvalget om Forskning, Teknologisk Udvikling og Energi for kvaliteten af det arbejde, der er blevet udført. Denne indstilling ved andenbehandling er blevet udarbejdet på mindre end tre måneder. Dette er særligt bemærkelsesværdigt, da det drejer sig om en vanskelig og kompleks sag, og da holdningerne til denne sag langt fra var overensstemmende i begyndelsen, sådan som fru Quisthoudt-Rowohl og andre talere mindede om for lidt siden. De har alle forstået at gøre den nødvendige indsats for at komme hinanden i møde, og jeg vil naturligvis gerne lykønske ordføreren for hendes forhandlingsegenskaber, men jeg vil ligeledes lykønske alle de parlamentsmedlemmer, der har været berørt af denne indsats, for at være nået frem til et kompromis og for at have forstået at skelne mellem det vigtige og det mindre vigtige og at blive enige om det vigtige.
Jeg vil i dag gerne på Kommissionens vegne rette en varm tak til Udvalget om Forskning, Teknologisk Udvikling og Energi, der har støttet Kommissionens forslag om at give det femte rammeprogram et budget på ECU 16, 3 milliarder. Det er sandt, at dette tal er resultatet af en overvejelse, hvor der for det første er taget højde for inflationsprocessen og for det andet for stigningen i bruttonationalproduktet (som hr. Adams sagde for lidt siden, så er vi rigere, end vi var for nogle år siden, og det bør man trods alt tage hensyn til) og, når man i alle politiske taler og på alle topmøder hører, at forskning er en meget vigtig prioritering, så mener vi ikke, at en realstigning på 3 % er for meget. Som jeg har understreget offentligt flere gange, så er de 14 milliarder, som Rådet vedtog den 12. februar, ikke et acceptabelt beløb, tværtimod. I den forbindelse vil jeg gerne berolige dem, der måske stadig har deres tvivl. Jeg hørte for lidt siden hr. van Velzen spørge sig selv, om Kommissionen stadig havde den samme holdning, og om den var rede til at fastlægge en strategi sammen med Parlamentet. Til det må jeg naturligvis svare ja, vi har stadig den samme holdning, og vi er fast besluttede på at kæmpe sammen med Dem, så vi ikke får et reduceret forskningsbudget, men derimod et større forskningsbudget.
Som man gjorde opmærksom på fra alle sider i Parlamentet, står vi nemlig, i forhold til vores største konkurrenter, i en situation, hvor alle (eller næsten alle) medlemsstater skærer ned på deres forskningsbudget, selvom man bliver ved med at sige, at budgettet skal være større. Hver dag minder de aktuelle begivenheder os om den vigtige rolle, som forskningen spiller for det økonomiske og sociale fremskridt, og om forskningens uundværlige bidrag til væksten, konkurrenceevnen, beskæftigelsen og vores medborgeres livskvalitet. Jeg vil i øvrigt gerne takke dem, som lagde vægt på denne dimension af forskningen, der har at gøre med livskvalitet, samt på dens sociale og samfundsmæssige dimension, for forskning har ikke udelukkende det formål at øge konkurrenceevnen.
Med hensyn til de nye veje, som den europæiske forskning er gået, såsom kræftbekæmpelse, forøgelsen af nye tjenester i forbindelse med de elektroniske informationsnet og studier af jordskælv og klimafænomener, så er forskning og teknologisk udvikling både kernen til enhver økonomisk succes og uundværlig for løsningen af de problemer, som samfundet står overfor. Det kan man i øvrigt godt se i konceptet "nøgleaktion«, som er den nye forskningsmæssige indfaldsvinkels instrument par excellence, og jeg glæder mig over, at Parlamentet bifalder denne fuldt ud. Det er sandt, at vi har forsøgt at koncentrere programmerne, men vi har også forsøgt at have en overordnet indfaldsvinkel for alle disse problemer. Hr. Adam talte for lidt siden om befolkningens aldring, og der er netop en nøgleaktion med hensyn til dette emne. Men lad os ikke gøre os nogen illusioner - man vil kun kunne opnå en reel effekt, hvis man giver det femte rammeprogram nogle midler, der er på højde med ambitionerne. Det bliver ikke nemt at nå dette mål, eftersom der er stor forskel på den opfattelse, der deles af Parlamentet og Kommissionen, og så Rådets opfattelse. Jeg tror således, at en forligsprocedure er uundgåelig.
Det er med udsigt til en sådan procedure, at det spørgsmål rejser sig, som jeg vil komme ind på som det andet punkt, nemlig Kommissionens holdning til forslaget til udtalelse ved andenbehandlingen. Vores fælles mål bør være at nå frem til en samlet aftale så hurtigt som muligt inden for Forligsudvalget. Med hensyn til det femte rammeprograms opbygning og indhold, så afspejler Rådets fælles holdning på udmærket vis mange af de ændringsforslag, som De fremsatte ved førstebehandlingen, og som Kommissionen overtog i sit ændrede forslag, men dette er ikke tilfældet med flere af de andre ændringsforslag. Kommissionen ønsker at undgå at forsinke Rådets beslutningstagning ved andenbehandlingen. Det er i dag stadig nødvendigt med enstemmighed - eftersom Amsterdam-trakataten endnu ikke er blevet ratificeret - også selvom det var blevet besluttet, at vi fra nu af skulle tage stilling til forskningsspørgsmålet med kvalificeret flertal. Chancerne for at nå frem til enstemmighed omkring en ny ændring af forslaget er i øvrigt meget små. Kommissionen har derfor valgt at fastholde sit ændrede forslag uden at integrere andre ændringsforslag heri end dem, som den allerede havde overtaget, som de var, eller som stort set var uændrede efter førstebehandlingen. Denne holdning forekommer mig at være forsvarlig, da vi er i færd med at forberede en lang række bestemmelser, der går i samme retning som en stor del af disse ændringsforslag. Jeg tænker navnlig på alle de ændringsforslag, der generelt drejer sig om rammeprogrammets iværksættelse og administration.
Under ministrenes kollokvium om administrationen af rammeprogrammet, der blev afholdt i London den 28. april i år på foranledning af Rådets britiske formandskab, fik jeg lejlighed til at fortælle forskningsministrene om de foranstaltninger, som Kommissionen påtænker at træffe. Jeg havde i forvejen bedt om en undersøgelse, og jeg havde hørt medlemsstaterne, der havde samlet deres repræsentanter i tre arbejdsgrupper. Der var således tale om nogle meget indgående forberedelser, som mundede ud i dette interministerielle rådsmøde i London. Jeg vil gerne give et par eksempler på nogle af disse foranstaltninger. Først er der indførelsen af en ny hørings- og udtalelsesstruktur, der navnlig består af nogle rådgivende grupper, som er sammensat af eksperter alle mulige steder fra. Herefter er der en forenkling af procedurerne og så vidt muligt en forkortelse af fristerne for behandlingen af forslag, hvilket alle beder om. Hver gang medlemsstaterne anmoder om oprettelsen af yderligere udvalg, betyder det nemlig - det skal man være klar over - at proceduren bliver forsinket endnu en gang. Det var, hvad jeg forklarede i London. Man kan ikke både bede om en ting og om det modsatte.
En anden foranstaltning er styrkelsen af informations- og bistandsnettene for de små og mellemstore virksomheder. Hr. Scapagnini og andre talere nævnte for lidt siden SMV'erne. Vi har været særligt opmærksomme på disse. I øvrigt vil jeg gerne minde Dem om, at antallet af SMV'er, der har nydt godt af Fællesskabets forskningsmidler, er steget med ca. 30 %, og at 75 % af disse SMV'er aldrig før havde deltaget i et forskningsprogram. Det er sandt, at alt det, der lige er blevet sagt om virksomhederne, er vigtigt, såsom definitionen af SMV'erne og de 500 i forhold til de innoverende virksomheder, de innoverende SMV'er og de start-ups , som findes overalt. Vi skal tænke over, hvordan vi kan hjælpe de små virksomheder, der reelt er innoverende, mest muligt - og det skal være de virksomheder, der reelt er små, om jeg så må sige.
Lad os nu gå over til den regelmæssige gennemførelse af sammenligninger mellem de nationale organisationers og de europæiske organisationers præstationer med hensyn til administrationen af forskningsprogrammerne. Man har i øvrigt allerede påbegyndt denne sammenligning, der godt kan give visse medlemsstater nogle overraskelser, fordi man til syvende og sidst bliver klar over, at de administrative omkostninger, som man altid bebrejder Kommissionen, ofte er lavere end visse organisationers omkostninger i medlemsstaterne. Så når man foretager det, der kaldes bench-marking , kan jeg fortælle Dem, at den falder ud til fordel for Kommissionen og dens administration.
Alle disse initiativer burde ikke blot hjælpe os med at få det femte rammeprogram til at skride frem og gøre dette til et effektivt, gennemskueligt og åbent instrument, men også lette evalueringen af dets måde at fungere på og dets resultater i den retning, som Parlamentet har ønsket det. Jeg er helt enig i dette synspunkt. Jeg mener, at vi for at være troværdige skal skabe åbenhed og klarhed samt - meget villigt - gå med til nogle evalueringer, der foretages af uafhængige eksperter, og i forbindelse med hvilke vi kan opfordre alle repræsentanterne for medlemsstaterne til at se nærmere på resultaterne. På dette punkt har vi ikke noget at frygte, for vores administration er af god kvalitet, og vores procedurer er fuldstændig klare.
Jeg vil gerne fremsætte to bemærkninger. For det første har Kommissionen til hensigt at øge indsatsen for at forbedre informationen af Parlamentet om programmernes forløb og om iværksættelsen af de foranstaltninger, der skal gøre administrationen af programmerne mere effektiv. Vores samarbejde vil ikke høre op efter Rådets beslutning om det femte rammeprogram, det vil tværtimod fortsætte. Jeg har haft stor glæde af og stor interesse i at diskutere med navnlig repræsentanterne for Udvalget om Forskning, for de forslag, som De har fremsat, og som i høj grad har givet os stof til eftertanke, har gjort det muligt for os at nå et langt stykke videre. Hvis de damer og herrer parlamentsmedlemmer ønsker det, så er Kommissionen meget villig til at tilrettelægge et seminar sammen med Parlamentet om administrationen af rammeprogrammet. Hvis De ønsker det, vil jeg med glæde tilrettelægge dette seminar.
For det andet er Kommissionen i forbindelse med forligsproceduren besluttet på at arbejde på at nå frem til et overordnet kompromis, som Europa-Parlamentet har sat sit tydelige præg på, og hvis der indgås et forlig på visse punkter, lader det faktisk til, at vi vil kunne blive enige om indholdet af de fleste ændringsforslag.
Jeg kommer nu til mit sidste punkt. Det femte rammeprogram bør iværksættes om så kort tid som muligt, og jeg vil derfor sige noget om tidsplanen. Som jeg før har haft lejlighed til at understrege over for Deres Parlament, så skal det femte rammeprograms særprogrammer være operative fra starten af 1999, hvis man skal undgå en skadelig afbrydelse af den europæiske indsats på forskningsområdet. Takket være bl.a. Europa-Parlamentets indsats har vedtagelsesproceduren for rammeprogrammet kunnet følge en stabil rytme. Denne indsats skal nu opretholdes, hvis vi ønsker at kunne overholde de planlagte frister. Det bliver ikke let, når man tænker på de uoverensstemmelser, der er med hensyn til det finansielle beløb, og som mange af Dem fremhævede. Men jeg er sikker på, at jeg kan regne med Europa-Parlamentet i den henseende, og jeg vil gerne på forhånd takke Dem for Deres indsats. De kan være rolig for, at vi er helt solidariske med Dem i denne sag. Jeg vil gerne understrege kraftigt, at De i forbindelse med forhandlingerne kan regne med Kommissionens fulde støtte til at bevilge et samlet beløb til rammeprogrammet, der er på højde med ambitionerne for dette program.
Jeg vil gerne sige et par ord om visse indgreb. Jeg talte for lidt siden om de små og mellemstore virksomheder. Fru Plooij-van Gorsel nævnte maksimumsbeløbet. Det er sandt, at vi har gjort en indsats, og det vil vi fortsætte med. Jeg har et stort ønske om at støtte de små innoverende virksomheder.
Hr. Pompidou nævnte muligheden for en europæisk pris for videnskabelig og teknologisk forskning. Jeg vil sige, at dette forslag ikke hører ind under rammeprogrammet for forskning og udvikling, men at det naturligvis er en udmærket idé, som bør undersøges nærmere. Han henledte ligeledes vores opmærksomhed på ernæringsproblemerne, som i stor udstrækning er på dagsordenen, og som vores medborgere vil være mere og mere opmærksomme på.
Jeg er helt enig i det, som hr. Marset Campos sagde. Man kan faktisk kun undre sig over, at Europas forskning skrues ned på lavt blus, mens USA og Europas andre vigtige konkurrenter reelt øger deres forskningsindsats, og det undertiden betydeligt.
Fru Bloch von Blottnitz, har vi forsinket beslutningstagningen med hensyn til fusionsproblemet. Vi har forsinket den med mindst tre år. Jeg tror, at denne forsinkelse gør hendes bekymring berettiget.
Jeg vil gerne takke hr. Desama for hans bidrag. Han sagde, at vi har brudt med den lineære model for at gå i retning af en samspilsmodel, og at vi prioriterede problemernes generiske aspekt frem for deres punktuelle aspekt. Vi bekymrer os ligeledes om det sociale aspekt. Jeg er lydhør over for det, han sagde om FFC. Jeg har ganske rigtigt sagt til Rådet, at hvis man skar for meget ned på budgettet, blev man måske nødt til at overveje at lukke et af FFC's syv hjemsteder, og så måtte Rådet fortælle mig, hvad det skulle være for et. Når man går i detaljer på den måde, bliver det naturligvis altid meget vanskeligere.
Jeg er helt enig i det, som fru Matikainen-Kallström sagde for lidt siden om vandet. Der er ganske rigtigt også nogle elementer inden for nøgleaktionerne, der går i den retning.
Fru Elmalan talte om problemet med at forbedre tilrettelæggelsen af forskningsaktionerne i forbindelse med det femte rammeprogram, da disse aktioner havde været alt for spredte. Vi har forsøgt at koncentrere aktionerne og at rette vores fejl, og det har vi gjort ved hjælp af de forslag, som De har været så venlige at give os.
Jeg lyttede som altid meget opmærksomt til det, som hr. Linkohr sagde, navnlig om forskellen mellem nord og syd. Det er sandt, men faktisk udgør vores budget kun 5 % af medlemsstaternes samlede budget. Så hvis medlemsstaterne ikke foretager sig noget særligt, kan jeg ikke se, hvad vi kan gøre. Når det er sagt, så har vi nogle samarbejdsaftaler med en række stater, navnlig i syd.
Som jeg sagde for lidt siden, var jeg meget glad for hr. van Velzens indlæg. Det er helt korrekt, at der vil være en fælles strategi, og at vi vil få lejlighed til at drøfte denne i forbindelse med forligsproceduren.
Fru McNally understregede navnlig Kommissionens ønske om, at andelen af kvinder bliver lidt mere, jeg vil ikke sige tilfredsstillende, for så vil vores forventninger ikke blive indfriet, men bare lidt mere ligelig i forhold til den aktuelle situation. Det er sandt, at det kollokvium om "Kvinder og Videnskab«, som vi arrangerede i Bruxelles, blev en stor succes, og at det i høj grad gav genlyd, ikke så meget i den almene presse, men derimod i det videnskabelige miljø. Personligt var jeg meget tilfreds med den måde, som dette kollokvium foregik på. Og jeg tror, at deltagerne af begge køn var helt tilfredse.
Det, som fru Schierhuber sagde om biomasse, er meget interessant. Men det forekommer mig, at selvom man kan sige, at der er et problem med forskningen inden for de nye teknologier på energiområdet, så har der været mange opdagelser. Det er viljen til at tage dem i anvendelse, der mangler. Her tror jeg for en gangs skyld, at det i højere grad er viljen, der mangler, end de midler, der er sat af til forskningen. Hvis der eksisterer en politik for alternativ energi, og hvis nogle medlemsstater ønsker at fremme denne form for energi, vil vi naturligvis være helt på deres side.
Hr. Adam sagde, at vi var blevet rigere. Vi er faktisk ikke ret rige, men vi er alligevel lidt rigere, end vi var for et par år siden, og jeg kan ikke se, hvorfor vores forskning så skulle være fattigere, når det i hele verden er det modsatte, der sker.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.30.

Fremtidens energi - Elektricitet fra vedvarende energikilder
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende betænkninger:
A4-0207/98 af Rothe for Udvalget om Forskning, Teknologisk Udvikling og Energi om meddelelse fra Kommissionen om energi for fremtiden: Vedvarende energikilder - Hvidbog vedrørende en strategi og handlingsplan på fællesskabsplan (KOM(97)0599 - C4-0047/98); -A4-0199/98 af Linkohr for Udvalget om Forskning, Teknologisk Udvikling og Energi om adgang til at tilføje elektricitet fra vedvarende energikilder til elektricitetsnettet - udarbejdelse af et fællesskabsdirektiv om tilførsel af elektricitet fra vedvarende energikilder i Den Europæiske Union.
Rothe
Hr. formand, Europa-Parlamentets positive syn på vedvarende energikilder er allerede dokumenteret i mangfoldige beslutninger. Efter mottoet »ikke mere snak, vi vil se handling« har Parlamentet allerede i to betænkninger krævet en strategi og en konkret handlingsplan og fremsat egne forslag hertil. Kommissionen skulle vide, at Parlamentet stiller store forventninger til hvidbogen.
Hr. kommissær, jeg kan i dag sige Dem, at De ikke har skuffet vores forventninger. Selvom vi på nogle punkter kunne have ønsket os en højere grad af konkretisering, viser hvidbogen den rigtige vej. Udvalget om Forskning, Teknologisk Udvikling og Energi støtter uden forbehold målet om fordobling af de vedvarende energikilders andel frem til år 2010 som minimumsmål, som det står i betænkningen. Vi forventer dog, at Kommissionen og medlemsstaterne fastsætter forpligtende mål herfor for de enkelte lande, opdelt efter energitype og mål for elektricitet pr. år. For netop medlemsstaterne skal være parate til at påtage sig dette ansvar.
I hvidbogen henvises der korrekt til, at de vanskelige konkurrencevilkår har stor betydning for de vedvarende energikilder. Jeg vil her koncentrere mig om ét punkt, nemlig rimelig adgang til nettet. Den energipolitiske virkelighed i Unionen beviser, at lande med specifikke tilførselsordninger for elektricitet fra vedvarende energikilder kan notere de højeste vækstrater. Både i min betænkning og mere detaljeret i betænkningen af kollega Linkohr opfordrer vi Kommissionen til omgående at fremsætte forslag til et direktiv, som regulerer betingelserne for den »grønne« elektricitets adgang til nettet, således at investeringer i anlæg til udvinding af elektricitet af vedvarende energikilder og driften af disse anlæg er rentabel og muliggør en bred markedspenetration, uanset hvilket system der vælges.
Til støtte af den vedvarende energi er lovgivningsmæssige tiltag som bl.a. de ovenfor beskrevne og konkrete støttepolitikker nødvendige. Derfor er jeg meget glad for, at Kommissionen planlægger en stor kampagne for et gennembrud for vedvarende energikilder og dermed også efterkommer et krav fra Parlamentet. Vi foreslår nu kun, at denne kampagne suppleres med en informationskampagne »solvarme og solvarmekraftværker«.
Ved fordoblingen af de vedvarende energikilder får biomasse en særlig betydning i hvidbogen. Det er et meget positivt signal, især for landdistrikter i Den Europæiske Union. Men, hr. kommissær, hvis vi skal tage disse forslag alvorligt, skal de imidlertid også have tilsvarende konsekvenser i forslagene til reform af landbrugspolitikken. Her er der en betydelig mangel at rette op på, måske kunne De overbringe dette til Deres kollega Fischler.
Som helhed er støtten til de vedvarende energikilder ikke en opgave for energipolitikken alene. Den er en tværgående opgave for alle Fællesskabets politikker, og den skal have en betydeligt højere prioritering i Den Europæiske Unions finansielle støtteprogrammer, både inden for Fællesskabet og i programmer med tredjelande, for de nødvendige midler til kampagnen for gennembruddet anslås alene fra offentlige kasser at udgøre ECU 4 milliarder.
Hvis den politiske vilje sammen med politisk kreativitet på unionsplan og på de nationale og regionale politiske planer rettes mod de vedvarende energikilder, vil fordoblingen kunne nås allerede før 2010, det er jeg sikker på. Hertil hører også nye tiltag, f.eks. inden for byggepolitikken. F.eks. kræver vi af medlemsstaterne et handlingsprogram »solarkitektur«. På tilsvarende måde som den succesrige model »det blå flag« bør der uddeles f.eks. »gyldne sole« til feriehoteller og ferieområder.
Den politik at skaffe et gennembrud for de vedvarende energikilder er både nødvendig og også en chance. Fordoblingen inden år 2010 giver en årlig reduktion på ca. 400 millioner t CO2 pr. år, og dermed ville alene ca. to tredjedele af Kyoto-målet være opfyldt. Der kan opstå 500.000 til 900.000 nye arbejdspladser, der udløses nye industripolitiske impulser, åbnes nye eksportmuligheder, og ikke mindst er den øgede anvendelse af vedvarende energikilder det nødvendige svar på de begrænsede fossile energikilder og problemerne i forbindelse med de atomare energikilder. Men, hr. kommissær, nu vil vi også virkelig se handling!

Linkohr
Hr. formand, jeg fortsætter der, hvor fru Roth slap. Olien koster for tiden ca. USD 13 pr. barrel. Priserne på elektricitet og gas vil på grund af den øgede konkurrence falde med 20 % til 30 % i Den Europæiske Union. Sådan har vi jo også villet det. Men det rejser det spørgsmål, hvilke chancer de vedvarende energikilder så overhovedet vil have, når vi i forvejen ved, at de normalt er lidt dyrere, nogle endda meget dyrere end de konventionelle energiformer.
Det forslag, der her foreligger, og som jeg håber, Parlamentet vil tilslutte sig, giver et svar på dette spørgsmål, nemlig en rimelig adgang til elnettene for elektricitet fra vedvarende energikilder mod en godtgørelse, som gør, at investeringen er rentabel for ejeren af anlægget. Det drejer sig her om en procedure, som vi i øvrigt allerede har anvendt flere gange. For øjeblikket foreligger der f.eks. også fra Udvalget om Retlige Anliggender og Borgernes Rettigheder et initiativ fra Parlamentet om en nyhedsskånefrist i de nationale patentlovgivninger. Det er en procedure, som Maastricht-traktaten muliggør. Parlamentet kan tage et initiativ. I hvert fald kan det stemme om det. Det står så Kommissionen frit for, om den vil tage dette initiativ op. Normalt gør den klogt i at holde sig til Parlamentets beslutning.
Da jeg er fuldstændigt klar over, at det her drejer sig om et meget kompliceret emne, påstår jeg heller ikke, at det, der her er nedfældet, er den endelige sandhed. Det kan man jo i forvejen kun sige om få af vores vedtagelser i Europa-Parlamentet. Det ville være formasteligt at sige om sit eget dokument, at det virkelig er det bedste, vi har i de næste hundrede år. Men det er et bidrag. Jeg skal derfor også anbefale Parlamentet at stemme for forslaget til beslutning samt bilaget, for dette siger også kun, at Kommissionen tager den vedlagte tekst med i betragtningerne. De bør ganske nøje overveje det, der står i det. Måske har De endnu bedre idéer. Det formoder jeg med så megen ekspertise. Det bør De yderligere tage i betragtning. Jeg vil derfor bede alle kolleger om også officielt at lade denne hjælp tilgå Kommissionen, idet vi stemmer om den.
Hidtil har det været sådan, at Europa-Parlamentet har demonstreret enighed, når det drejede sig om vedvarende energikilder. Vi har behandlet adskillige betænkninger, betænkningen af Mombaur, betænkningen af Wim van Velzen om energipolitik, de to Rothe-betænkninger om grønbogen og hvidbogen. Vi har nu denne betænkning, som bærer mit navn. Hver gang har Parlamentet med stor enighed bakket op om de vedvarende energikilder, og det har ikke forfejlet sin virkning. Det vil jeg i al beskedenhed fastholde over for Parlamentet. Det er også en hjælp for Kommissionen, at den ved, at der er stor opbakning i Parlamentet, hvad de vedvarende energikilder angår. Jeg vil derfor bede kollegerne om at fortsætte ad det spor, som vi har lagt.
Forslagets indhold - jeg vil ikke bruge den korte tid til oplæsning, enhver kan læse det på sit eget modersmål - det egentlige budskab med dette forslag er, at vi mobiliserer privat kapital for at fremme vedvarende energikilder i Den Europæiske Union. Som vi jo ved fra den hvidbog, fru Rothe har talt om, vil strategien til fremme af vedvarende energikilder i de næste ti år koste ca. ECU 80 til 100 milliarder. Jeg spørger, hvor kommer disse penge dog fra? De kommer med sikkerhed ikke fra vores nationale budgetter. De kommer ikke fra vores regionale budgetter, der har vi ikke meget råderum. Heller ikke fra det europæiske budget. Vi gør os bestemt umage, men ECU 80 til 100 milliarder kan vi ikke fremskaffe.
Det kan kun ske ved at mobilisere privat kapital. Det er det egentlige mål for dette dokument. Jeg beder Dem endnu en gang om støtte hertil. Den debat, vi fører her, bidrager i øvrigt også til, at der opstår sådan noget som en offentlig opinion i Europa, for uden denne fælles offentlige opinion i spørgsmål om vedvarende energikilder vil vi ikke kunne overholde de løfter, vi gav i Kyoto og sikkert vil gentage i Buenos Aires. Ligesom fru Rothe siger jeg: Lad ordene følges af handling! De, der kommer efter os, vil takke os.

Schierhuber
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer. På alle politiske planer diskuterer vi for tiden det europæiske landbrugs fremtid. Støtten til landdistrikter med deres mange funktioner er et af de væsentligste punkter. De fornyelige vegetabilske råstoffer som vedvarende energikilde muliggør dette mål, og derfor hilser jeg udtrykkeligt Kommissionens hvidbog om vedvarende energi velkommen.
Men jeg vil også på dette sted straks rette min kritik mod de utilfredsstillende reformforslag i Agenda 2000. Kommissionens målsætning, hvorefter de vedvarende energikilder skal nå en andel på 12 %, skal hilses velkommen og svarer til en fordobling af den nuværende andel. En yderligere forøgelse er dog ubetinget nødvendig og absolut mulig, som det er bevist i Østrig, Finland og Sverige.
Biomasse indeholder et stort potentiale for den fremtidige udvikling af landdistrikterne som helhed. Ved decentral produktion og udnyttelse skabes der arbejdspladser og støttes den integrerede udvikling. Ud over værdiskabelsen forøges også den regionale købekraft, og indkomst og levestandard stiger. Som følge deraf aftager befolkningens afvandring, og dermed bevares intakte landdistrikter med deres uundværlige balancefunktioner. For på passende måde at støtte de vedvarende energikilder skal der også gennemføres afgiftssænkninger eller afgiftsfritagelser på europæisk plan. Ligeledes er der på europæisk plan behov for en godtgørelse for tilført elektricitet fra vedvarende energikilder for at opstille en stabil retsramme for udviklingen og udnyttelsen. Parallelt hermed bør Kommissionen også arbejde for at forhøje afgifterne på fossile energikilder.
Af særlig betydning er de fornyelige vegetabilske råstoffer, også med henblik på den forestående udvidelse af EU. Kommissionen bør - og det beder jeg den om - starte en informationskampagne på europæisk plan for indførelse af vedvarende energikilder. Succes for biomassen afhænger i høj grad af befolkningens accept.

Ojala
Hr. formand, jeg vil udtrykke min varme tak til fru Rothe for et godt arbejde, som hun har udført ved udfærdigelsen af betænkningen om fremtidens energi, vedvarende energikilder. Jeg synes, at det er lykkedes ganske godt for fru Rothe i sin betænkning at fremlægge de vedvarende energikilders indflydelse på beskæftigelsen og regionalpolitikken. Den beskæftigelsesfremmende virkning er større ved vedvarende energikilder end ved andre energikilder. Specielt i Unionens fjerne, tyndtbefolkede egne med høj arbejdsløshed findes der vægtige begrundelser for anvendelsen af vedvarende energikilder og en decentraliseret energiproduktion. Ved at støtte forsknings- og udviklingsaktiviteterne inden for vedvarende energikilder kan der skabes højteknologiske arbejdspladser i disse områder, og på den måde kan deres udvikling forbedres på en holdbar måde.
Forskellige områder har meget uens muligheder for at udnytte f.eks. biomasse-, sol- og vindenergi. Ved udviklingen af energipolitik skal man også altid tage højde for de lokale forhold.
Efter min mening tager Kommissionens meddelelse ikke tilstrækkeligt højde for træs betydning som en vigtig vedvarende energikilde. Træråvarer, som er egnet til energiproduktion, forbliver i stort omfang uudnyttet f.eks. i EU's nordlige regioner. Dette faktum har Rothe heller ikke lagt tilstrækkelig vægt på i sin betænkning.
Opbakning af anvendelsen af de vedvarende energikilder gennem beskatning er nødvendig, såfremt medlemslandene ønsker at opfylde formålene fastsat for Unionen i klimaaftalen i Kyoto. Gennem skattestyring kan også energianvendelsen af træ og anden træmasse samt industriens kraftvarmeproduktion øges. På denne måde kan Unionens energipolitik klarere end før tilslutte sig de vedvarende kilder og ikke f.eks. en øget udbygning af kernekraften, som indeholder mange risikofaktorer.

Graenitz
Hr. formand, Kommissionen har kaldt sin hvidbog »Energi for fremtiden«. Det er virkelig fremtidsemner, vi her drøfter, nemlig menneskenes sundhed, bevarelsen af det naturlige livsgrundlag, den skånsomme omgang med ressourcer, forsyningssikkerheden og forsyningens uafhængighed af eventuelle kriseområder i denne verden og til sidst, men særdeles vigtigt for alle medlemmer af min gruppe: arbejdspladser. Jeg mener, at de vedvarende energikilder kan bidrage til at opnå alle disse mål, som er nødvendige for en bæredygtig, miljømæssigt forsvarlig udvikling i Unionen. Jeg takker derfor Kommissionen for dens hvidbog, fru Rothe for hendes betænkning og alle dem, der har arbejdet på, at det skulle blive en god og vigtig betænkning. Det er nødvendigt så hurtigt som muligt i alle medlemsstater at opnå en stigning i andelen af vedvarende energikilder. Til det formål skal vi anvende strategier, som fremmer konkrete foranstaltninger, for vedvarende energikilder er regionale værdikilder. Det er her nødvendigt at handle, både inden for regionalpolitikken, landbrugspolitikken, transportpolitikken, men naturligvis også inden for forskningsog erhvervspolitikken og endelig også inden for skatte- og afgiftspolitikken.
Det er også nødvendigt, at vi drøfter, hvordan vi på en bedre måde kan motivere menneskene til at udnytte de vedvarende energikilder. I min egen region udgør andelen af vedvarende energi 30 % af energiforbruget, og meget ofte siger folk med stolthed: Jeg opvarmer mit hus med solenergi! Denne sætning bør vi høre fra mange andre mennesker i Unionen, hvad enten det drejer sig om solenergi, vindenergi eller noget andet.
Jeg skal afslutningsvis nævne endnu et punkt. Hvis vi virkelig vil støtte de vedvarende energikilder, er det nødvendigt at skabe et retsgrundlag, så vi også har mulighed for at gennemføre programmer svarende hertil.

Kronberger
Hr. formand, først angående betænkningen af fru Rothe. Der er ingen tivl om, at hvidbogen om vedvarende energikilder er et af de vigtigste, hvis ikke det vigtigste økologiske dokument, som i de seneste år er fremlagt af Kommissionen. Allerede ved grønbogen blev der ud over den store ros for den fremragende analyse rejst kritik af, at der blev taget for lidt hensyn til de praktiske overvejelser vedrørende gennemførelsen. Denne svaghed er ganske vist ikke helt overvundet, men dog mildnet ved hjælp af et fornuftigt take-off-program.
Betænkningen af fru Rothe er et yderligere kvalitativt fremskridt i retning mod anvendelse af vedvarende energikilder. De 41 anførte punkter udgør en yderst vellykket kombination af kompetente konkrete krav angående udviklingen af den tanke, som hvidbogen er baseret på. Det må håbes, at de tilgodeses i så omfattende grad som muligt. Ændringsforslag 3 fra fru McNally erkender, at der under hensyntagen til social og økologisk udnyttelse skal fastsættes en minimumsgodtgørelse for elektricitet, der er genereret af vedvarende energikilder.
Jeg vil gerne tilføje to overvejelser. For det første har omlægningen til vedvarende energikilder ikke kun betydning af økologiske årsager og ud fra socialøkonomiske overvejelser såsom skabelse af arbejdspladser. Også med henblik på at skåne ressourcerne og støtte et fremtidigt eksporterhverv skal vedvarende energikilder tilstræbes. Et væsentligt yderligere punkt er, at vedvarende energikilder frem for alt også har fredspolitisk betydning. Både i Afrika og i Mellemøsten, i Kaukasus-området og rundt om Det Kaspiske Hav befinder vi os midt i kampene om fordeling af de resterende ressourcer på jorden. En fredsordning for det 21. århundrede kan derfor kun opnås ved omlægning til vedvarende energikilder.
Den anden overvejelse er følgende. Vedvarende energilkilder har faktisk kun en eneste fjende. Det er ikke de multinationale koncerner og naturgasselskaber eller de traditionelle energikoncerner. Det er ene og alene uvidenheden om de fantastiske muligheder, som disse energikilder giver menneskene.
Betænkningen af hr. Linkohr har ganske vist nogle yderst konstruktive ansatser, som f.eks. i kapitel 2, stk. 3, som siger, at der skal eksistere en ret til at indføre elektricitet produceret af vedvarende energikilder i nettet. Men i det væsentlige begrænser betænkningen sig desværre til såkaldte fonde og særfonde til fremme af vedvarende energikilder. Derfor kan man egentlig ikke tale om et indførelsesdirektiv, men om et direktiv om indførelsesfonde. Det er en graverende forskel. Det er en forudsætning for at gennemføre udnyttelsen af vedvarende energikilder, at der i alle medlemsstater findes en godtgørelse efter ensartede og harmoniserede kriterier. Disse kriterier skal fastsættes sådan, at investeringer i anlæg til produktion af vedvarende energikilder fremmes. Der findes i Europa tilstrækkeligt mange modeller, der kan tjene som forbillede. Jeg tænker her på den tyske indførelseslov eller den danske model. Ændringsforslag nr. 3 fra fru McNally opfylder dette krav og skal derfor udtrykkeligt bifaldes.
Denne kritik af betænkningen er ikke en principiel afvisning af den foreslåede fondsmodel, men dog en tydelig henvisning til, at den foreliggende form ikke kan opfylde sit formål, nemlig at omsætte hvidbogens retningslinjer til praksis. Vi i EuropaParlamentet bør ikke stå tilbage for Kommissionen, hvad vores krav angår.

McNally
Hr. formand, vi kunne ikke have holdt denne debat, hvis kommissær Papoutsis ikke havde forelagt os sin hvidbog, og det takker vi ham meget for. Det, vi har prioriteret højest under den nuværende formandsperiode, er miljøet, arbejdspladser og forbrydelser. For så vidt angår miljøet og arbejdspladserne, er vedvarende energi yderst relevant - jeg er ikke så sikker på det med forbrydelserne! Vi ved bestemt, at det er et vigtigt bidrag til begge disse højt prioriterede områder.
Fru Rothe har skrevet en meget vidtfavnende betænkning, og jeg er meget glad for at se, at der er tillægsbetænkninger fra tre andre damer. Det må være en rekord, at alle betænkningerne vedrørende dette vigtige spørgsmål er af kvindelige medlemmer. Fru Rothe har 41 konklusioner, og jeg anmoder kollegerne om at læse disse konklusioner omhyggeligt. De er alle fornuftige. Vi kender forhindringerne for vedvarende energi. De er juridiske, finansielle, administrative osv. Her gør punkt G det klart, at vi ikke får meget fremskridt uden en fornuftig juridisk ramme af den ene eller den anden art. Vi kan håbe på et energicharter. Vi kunne have håbet på en energitraktat i lighed med Euratom-traktaten. Det var mit ønske, men jeg erkender, at charteret er lidt mere realistisk. Så lad os prøve at få det. Fru Rothe og fru Graenitz har helt ret i at påpege, at mange andre politikker berøres af vedvarende energi, og der er en helt lang liste: miljø, landbrug, regionale forhold, transport osv.
Jeg vil gerne nu vende mig til hr. Linkohr. Man har i mit påhør bebrejdende sagt, at det ikke er Europa-Parlamentets opgave at fremlægge initiativer af denne art. Hvorfor i alverden har vi så fået beføjelser til at gøre det? Har vi fået beføjelser på betingelse af, at vi aldrig ville bruge dem? Det er absurd. Naturligvis ikke. Hensigten har været, at vi skulle bruge disse beføjelser, og jeg opfordrer Dem til at tænke Dem meget omhyggeligt om, før de afviser denne konstruktive foranstaltning.

Robles Piquer
Hr. formand, hr. kommissær, Parlamentets og Rådets direktiv om det indre marked for elektricitet, som naturligvis blev til på foranledning af Kommissionen, og som vores kollega, hr. Desama, arbejdede meget på, indeholder på to punkter en klar anerkendelse af betydningen af vedvarende energikilder, og i forbindelse med et af disse punkter siges det klart, at medlemsstaterne kan kræve af operatørerne af systemet, at de prioriterer de anlæg, der producerer energi fra vedvarende energikilder.
Den anden og glimrende betænkning af fru Rothe, som omhandler Kommissionens hvidbog, hvor den første drejede sig om grønbogen, følger den samme linje, og derfor kan vi kun give den vores varmeste støtte.
Tillad mig af tidsmæssige årsager blot at fremhæve punkt 40, i hvilket de kompetente myndigheder anmodes om at forberede det, der i betænkningen kaldes en traktat om vedvarende energikilder, EURENEW, som kombinerer den europæiske forkortelse med det engelske verbum for at »renovere«.
Jeg håber, såfremt ændringsforslaget af fru McNally godkendes, at vi i den forbindelse ikke taler om en traktat, men derimod om et charter. Vi har et eksempel i det europæiske energicharter, som var inspireret af nogle særlige omstændigheder vedrørende Østeuropa, og nu har vi så nogle nye særlige omstændigheder, som består i at omsætte teorien til praksis og nedfælde den nye udfordring, som de vedvarende energikilder udgør, i juridisk gyldige dokumenter. Derfor har jeg, hvad dette angår, ikke så meget at sige.
Da tiden er knap, vil jeg også gerne meget kort henlede opmærksomheden på hr. Linkohrs initiativ. Jeg synes, at det er et glimrende initiativ, selvom jeg også må indrømme, at det afstedkommer negative reaktioner, hvilket de efterfølgende talere vil bekræfte. Ikke på grund af det principielle, fru McNally, ikke fordi vi ønsker at give afkald på vores rettigheder, men derimod på grund af indholdet i visse af bestemmelserne, som i mine øjne kræver flere overvejelser og en bedre analyse af dette dokument i Udvalget om Forskning, Teknologisk Udvikling og Energi, for i modsat fald er der alvorlig risiko for, at dette vigtige dokument bliver forkastet og ikke opnår det nødvendige antal stemmer i denne forsamling, hvilket, hr. formand, ville være en stor skam.

Plooij-Van Gorsel
Hr. formand, kære kolleger, hr. kommissær, jeg vil gerne ønske begge ordførere, fru Rothe og hr. Linkohr, tillykke med deres betænkninger med mange gode henstillinger om stimulering af brugen af vedvarende energikilder.
Vores fremtidige energiforsyning skal være baseret på vedvarende energikilder. Udviklingen af vedvarende energikilder, der tilfører elektricitet, skal derfor også prioriteres højt. Hertil hører også regler om levering til el-nettet.
Min gruppe støtter hr. Linkohrs initiativ om et direktiv om levering af elektricitet til el-nettet fra vedvarende energikilder. Men vi står her overfor et klassisk dilemma. På den ene side er det et godt signal i retning af Kommissionen og medlemsstaterne at fremsætte forslag herom. Men på den anden side er den foreslåede regelgivning i bilaget for detaljeret og efter min gruppes mening ikke altid i overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet. På et liberaliseret energimarked er der ikke plads til overregulering.
Til sidst må jeg derfor sige, at vi stemmer for lovgivningsbeslutningen, men vi kan desværre ikke støtte forslagene i bilaget.

Seppänen
Der er lagt forbavsende lidt mærke til, at forøgelsen af anvendelsen af vedvarende energikilder også indebærer sikkerhedspolitik. EU's afhængighed af importeret energi vokser. Om tyve år importeres 94 % af olien, 80 % af kullene og 75 % af naturgassen fra områder, som ofte er meget ustabile. Også dette taler for en forøgelse af anvendelsen af vedvarende energikilder.
Der er udsigt til konflikt mellem et godt formål og utilstrækkelige midler. Det er helt klart, at med den nuværende fart opnås hverken andelen af de vedvarende energiressourcer på 15 % eller reduceringen af drivhusgasemissionerne på 5 % inden år 2012. En særlig stor konflikt er der, som det er kommet frem her, mellem hvidbogen og Agenda 2000 -programmet. Det er nemlig således, at forøgelsen af anvendelsen af biomasse først og fremmest gavner landbrugspolitik og ikke energipolitik. Selv vil jeg foretrække solvarme og jordvarme.

Ahern
Hr. formand, vedvarende energi har været vindsteg og luftfrikadeller i Fællesskabet. Vi taler om den, men vi bruger den ikke. De praktiske virkninger har været ret begrænsede. Selv i Den Europæiske Unions og Parlamentets bygninger er der ikke gjort noget reelt og seriøst forsøg på at indpasse vedvarende energi. Hvidbogen kunne være tegn på en ændring, og jeg takker Kommissionen for dens initiativ på dette område og også for de udmærkede betænkninger af fru Rothe og hr. Linkohr, der til en afveksling stiller praktiske forslag.
Vi kunne være på vej til virkelig at påvirke dagsordenen for energi i år 2000, og hr. Linkohrs forslag om ret til adgang til elektricitetsnettet for vedvarende energi er af afgørende betydning. For elproduktionen er indførelsen af en lovgivning på fællesskabsplan om adgang til at levere strøm til nettet et meget vigtigt skridt. I hele Europa er det at overføre elektricitet til bestemte priser et instrument, hvorved man gradvis tackler den centraliserede struktur ved at sikre adgang til markedet for decentraliseret vedvarende elproduktion.
Fru Rothes betænkning har også udmærkede praktiske forslag, og selvom Kommissionens mål er yderst beskedne i betragtning af, hvad der er teknisk gennemførligt, er det den faktiske gennemførelse af selv beskedne mål, som må være vores første skridt, hvis vi skal opnå noget af betydning. Kampagner såsom den om 1 million tage, de hundrede solsamfund og prisen for "den gyldne sol« er visionære måder, hvorpå man kan gøre vedvarende energi virkelig for folk i det praktiske liv, og jeg ved, at det vil være meget interessant, hvis vi faktisk kan tage fat på den på en praktisk måde.
En af de sektorer i Den Europæiske Union, hvor der er en høj procentdel af CO2 -udledning, er bygningsindustrien, og teknologiske beslutninger i bygningssektoren har en langsigtet virkning på mængden af udledninger i alle vores medlemsstater. Den opmærksomhed, vi må vie bygninger, hvilket vi ikke gør endnu, er et afgørende aspekt af disse betænkninger, og jeg anbefaler de praktiske virkninger af dem til os alle.

Weber
Hr. formand, som jeg mindede om, da vi drøftede ALTENER 2-projektet, så råder Luxembourg allerede over et forsyningssystem, det vil sige en statsgaranti med hensyn til prisen på den elektricitet, der kommer fra alternative energikilder. Jeg vil gerne lykønske fru Roth og hr. Linkohr for deres betænkning, og jeg vil nu komme ind på et teknisk problem, der faktisk stadig eksisterer, nemlig at retten til at få adgang til nettet via et garanteret mindstebeløb ikke er tilstrækkelig. Ofte ønsker grundejerne ikke at sælge deres jord til dem, der har et anlæg med vedvarende energi (f.eks. en vindmølle), så de kan tilslutte denne vindmølle til den nærmeste forsyningsstation.
Hvad skal vi så gøre? Vi skal forankre princippet om den alternative energiproduktions almene nytte i de nationale lovgivninger, så det bliver muligt at ekspropriere hos de grundejere, der ikke vil have, at denne elektriske energi bliver ført tværs over deres jord. Vi ved udmærket godt, at atomindustrien benytter sig meget af lobbyisme, især over for de kulturelle foreninger og navnlig i mit land. Vi skal forhindre denne lobbyisme, så vindmøllerne reelt får en chance.
Når det er sagt, hr. formand, så vil jeg til sidst gerne insistere på, at Kommissionen for alvor indfører princippet om den almene nytte.

Van Velzen, W.G.
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, jeg takker ordføreren for dette initiativforslag. PPE-gruppen er en varm tilhænger af tilførsel af vedvarende energi til det eksisterende el-net. Ordføreren har gjort sig den ulejlighed at fordybe sig i praksis i de forskellige medlemsstater og har på dette grundlag udarbejdet et konceptdirektiv.
Hr. formand, der er dog en række indvendinger af principiel karakter mod udarbejdelsen af dette konceptdirektivs bilag. For det første er spørgsmålet, skal Parlamentet sætte sig på Kommissionens stol ved at komme med en så detaljeret udarbejdelse af et direktiv, som skal laves af Kommissionen. Min gruppe havde hellere set, at man havde indskrænket sig til at formulere generelle principper, så der er plads til, at Kommissionen i samråd med medlemsstaterne kan komme med en nærmere udarbejdelse af direktivet, hvor der i højere grad kan tages hensyn til subsidiaritetsprincippet og med de forskellige gennemførelsesvarianter og forløb i den enkelte medlemsstat.
Som eksempel vil jeg nævne, at ordføreren går ud fra to hovedmodeller, der findes i medlemsstaterne. Den nederlandske model om grønne certifikater, hvor der gives energiparterne meget mere plads til at gøre deres eget ansvar gældende, står derfor også i et modsætningsforhold til denne ordning. Ændringsforslag 1 fra fru McNally løser ikke dette problem. Dette eksempel viser, at forslaget til direktiv endnu ikke er udkrystalliseret.
For det andet er der en overflod af ordninger. Vi mener, at det er et forkert signal til det stadigt mere liberaliserende energimarked. Vi finder, at der kan anvendes en anden mix af instrumenter, nemlig mekanismer som pris, udvikling af en energibørs, tilbagekøbspligt, men også oplysning. Vi finder det meget beklageligt, at man har valgt reguleringsinstrumentet.
Der skal ikke herske tvivl om, at PPE-gruppen fuldt ud støtter ordførerens intentioner, men principielt er uenige i hans udarbejdelse. Derfor kan min gruppe med stor beklagelse ikke støtte bilaget til hans forslag. Jeg anmoder ordføreren om at sende sin betænkning tilbage til udvalget for at opnå en bedre og bredere konsensus.

Desama
Hr. formand, hele energidebatten er nu centreret omkring to poler. Den ene pol er begrebet forsyningssikkerhed, der nødvendigvis skal ske ved hjælp af en stor differentiering. Den anden pol er naturligvis energiens konsekvenser for klimaet.
Det er således hele problematikken fra Rio og Kyoto. Med hensyn til denne klimaproblematik, så er der faktisk nogle alternativer til energi fra fossile brændstoffer. Disse alternativer er dels kernekraften - hvad enten man bryder sig om det eller ej, så er den en væsentlig løsning på problemet - og dels de vedvarende energikilder, der har det eneste handicap, at de langt fra har nået det samme udviklingsstadium som kernekraften, og at de på det økonomiske plan giver anledning til en række problemer for dem, der investerer i denne sektor.
Når vi står over for disse vanskeligheder, hvordan skal vi så bære os ad med at øge andelen af vedvarende energi; en andel, som vi under alle omstændigheder godt ved vil forblive beskeden? Vi kan dels vise tillid til markedet og sige til os selv, at det indre marked for energi er blevet liberaliseret, men vi ved godt, at der vil gå lang tid, før den vedvarende energi rigtigt får fodfæste på markedet. Det er derfor nødvendigt med en fuldstændig voluntaristisk aktion, og det er dér, hele interessen ligger i hr. Linkohrs initiativ, når man ser bort fra de indvendinger, man kan komme med til det ene eller det andet aspekt i hans forslag. Hr. Linkohr har nemlig behandlet problemet uden omsvøb og er gået et skridt videre end de glimrende foregående betænkninger, hvor den sidste til dato er betænkningen af fru Roth.
At bruge problemets indviklethed som undskyldning - sådan som PPE-gruppen gør det - for ikke at stemme ja til betænkningen af Linkohr, er en ret paradoksal holdning. Det svarer til at fratage sig selv en initiativret, som traktaterne har givet os. Vi kan således ikke acceptere dette synspunkt. Jeg mener, at vi skal stemme ja til Linkohrs betænkning. Og det skal vi gøre for at give Kommissionen et effektivt middel til at foreslå os en bred vifte af aktioner, der fremmer den vedvarende energi.

Adam
Hr. formand, vedvarende energi drejer sig i alt væsentligt om elproduktion. Vi har et begrebsmæssigt problem i at forstå efterspørgslen efter elektricitet i vores samfund, og hvordan den vokser; og faktisk hvor meget elektricitet, der kommer fra et konventionelt kraftværk. En bemærkelsesværdig statistik er, at hvis man tog alle verdens vindmølleparker og anbragte dem i Det Forenede Kongerige, så ville de stadig kun producere 10 % af Det Forenede Kongeriges elforbrug. Det giver Dem en forestilling om, hvor langt vi er kommet i retning af at fremme vedvarende energi.
Der er tre væsentlige punkter. For det første må vi bane vejen for planlægningstilladelser. I Det Forenede Kongerige er det planlægningstilladelser, der mere end noget andet holder udviklingen af vedvarende energi tilbage. Vi må også, som der står i Linkohr-betænkningen, have adgang til nettet og måske endog sikre, at nettet findes i nærheden af de steder, hvor denne vedvarende energi befinder sig. Der er noget af et problem i den geografiske beliggenhed: Vindenergi forekommer f.eks. ofte i områder, hvor der ikke er nogen forbindelser til nettet overhovedet. Så der er et problem.
Det, der holder alt dette sammen, er behovet for at finde en mekanisme til at give finansiel støtte, mens disse energikilder vokser i betydning - en mekanisme, der ikke kun er ubegrænset, men også indeholder et element af konkurrence, som med tiden vil hjælpe med til at drive omkostningerne ned. Vi har set tegn på, at det er muligt. Jeg håber, at Kommissionen som et resultat af disse drøftelser - og jeg ved, at vi alle har forbehold omkring detaljer - vil fremlægge et forslag, der vil hjælpe os til at bevæge os ind i en tidsalder, hvor vedvarende energi vil bidrage mere til vores elforsyning.

Papoutsis
Hr. formand, mine damer og herrer parlamentsmedlemmer, jeg vil gerne til en start gratulere de to ordførere, fru Rothe og hr. Linkohr, for deres glimrende arbejde. De to betænkninger bidrager sandeligt væsentligt til fremme af anvendelsen af vedvarende energikilder. Deres synspunkter beriger virkelig de forslag, vi allerede har indbragt, men også dem, som vi nu forbereder.
Under forberedelsen af Hvidbogen gjorde Kommissionen alt for at tage hensyn til Parlamentets afstemning i 1997 om Grønbogen om vedvarende energikilder. Følgelig giver Hvidbogen i sin substans i høj grad udtryk for Europa-Parlamentets synspunkter.
Vi er startet på et tilbageblik på alle de eksisterende programmer og aktiviteter, der skal fremme de vedvarende energikilder på medlemslands niveau og selvfølgelig også på Fællesskabs niveau. Jeg skylder at sige, at i fortsættelse af Hvidbogen er vi blevet oplyst om udviklingen af en række nationale handlingsprogrammer til fremme af de vedvarende energikilder. Det er tydeligt, at det betydelige forsøg, vi opfordrer medlemslandene til at gøre i det næste årti, allerede nu er begyndt at tage konkret form. Alligevel er der endnu stort behov og stort spillerum for yderligere aktiviteter. Og der er naturligvis ikke længere nogle undskyldninger for at være passiv, hvis vi tager de forpligtelser, som blev indgået i Kyoto, i betragtning.
Inden for denne ramme vil jeg også gerne give udtryk for min tilfredshed over Europa-Parlamentets ratifikation af programmet ALTENER. Vi vil desuden gerne orientere Dem om, at ALTENER er trådt i kraft ved Rådets nylige beslutning d. 18. maj.
Hr. formand, i betænkningen af Rothe indgår en række konstruktive forslag. Først og fremmest vil jeg gerne forsikre Dem om, at vi gør alt, hvad der står vi vores magt, for at undersøgelsen af de eksisterende programmer og foranstaltninger i hele EU bliver fuldendt inden for nærværende år.
Angående den såkaldte kampagne for at få de vedvarende energikilder til at blomstre, er vi i Kommissionen i gang med planlægningen af foranstaltningerne inden for forskellige områder og forberedelsen af de nødvendige oplysnings- og udspredningsaktiviteter. Nærmere bestemt vil vi for bygningernes vedkommende undersøge lovgivningen om byggeri, med det formål at der kommer til at indgå bestemmelser til fordel for de vedvarende energikilder, især solenergi.
For at formindske udslippet af kuldioxid vil vi fremme en blanding af vedvarende energikilder og energibesparende foranstaltninger i bygningerne. Vi undersøger ligeledes, hvordan vi bedre kan fremme, at der blive indført brug af solenergi, nærmere bestemt af solfangere på markedet. For at disse gode praksiser kan blive mere udbredt, undersøger vi endvidere bl.a. institutionaliseringen af priser, samt iværksættelsen af andre handlinger, sådan som det foreslås i kampagnen for opblomstring.
Angående spørgsmålet om fremme af vedvarende energikilder gennem andre af Fællesskabets politikker, undersøger vi, hvordan vi bedre kan gøre brug af den fortsatte reformering af Strukturkasserne og Den fælles landbrugspolitik, ligesom også politikken om energiafgrøder. Især inden for rammerne af Den europæiske Kommissions forslag om forordning om Den europæiske Kasse for Regional Udvikling, artikel 2, der anfører de sektorer, der vil blive støttet i prioriteret rækkefølge i den næste finansramme, nævnes det udtrykkeligt, at udviklingen af vedvarende energikilder bliver prioritet højt. Jeg er sikker på, at det kan udgøre fundamentet for overdragelsen af betydelige midler, samtidig med at subsidiaritetsprincippet bliver overholdt til fulde, så det kan formes efter EU's støtterammer til gavn for de vedvarende energikilder.
Jeg er ligeledes sikker på, at spørgsmål, der har forbindelse med finansieringen af aktiviteterne i forbindelse med de vedvarende energikilder fra andre EU programmer, vil blive taget op under forhandlingerne, ligesom også under de budgetforhandlinger, der forventes allerede i de kommende år. Jeg håber, at Europa-Parlamentet vil give de vedvarende energikilder en særlig prioritet inden for rammerne af dets egen rolle, i forhold til budgettet.
Med den regelmæssige udarbejdelse af rapporter, der følger udviklingen, sådan som der nævnes i handlingsplanen, håber vi på at sikre, at de fastlagte mål bliver realiseret bedst muligt, og for så vidt det er nødvendigt, at tilpasningen af dem bliver sikret bedst muligt. Naturligvis vil der altid foreligge mulighed for diskussion af, hvordan indførelsen af de vedvarende energikilder skrider frem med alle de interesserede institutioner samt naturligvis også med Europa-Parlamentet. Det gælder under hele den tolvårige periode, hvor denne strategi bliver afviklet. Handlingsplanen vil sikkert blive modificeret efter anbefalinger, hvor det er hensigtsmæssigt.
Angående hr. Linkohr's betænkning, må jeg sige at Kommissionen er enig med Europa-Parlamentet om, at adgangen til vedvarende energikilder på elektricitetsmarkedet er af afgørende betydning, især for vores målsætning om at fordoble de vedvarende energikilders andel i energibalancen inden år 2010. Sidste marts afgav Kommissionen sin første betænkning om kravene til harmonisering, som nævnes i direktivet om elektricitetsmarkedet. Denne betænkning koncentrerer sig næsten udelukkende om spørgsmålet om vedvarende energikilder og betoner de basale spørgsmål, der bør undersøges på et indledende stadium. Kommissionen fortsætter sin analyse af på hvilken måde alle eventuelle forhindringer kan undgås, idet den tager hensyn til situationen i medlemslandene.
Kommissionens formål er inden slutningen af nuværende år at afgive et forslag til et direktiv om fælles regler om tilførsel af elektricitet af vedvarende energikilder. Dette forslag skal på den ene side give et voldsomt skub til produktionen af elektricitet med vedvarende energikilder og på den anden side sikre en harmoniseret tilnærmelse inden for Fællesskabet.
Jeg vil takke hr. Linkohr for hans detaljerede og seriøse bidrag. Hans betænkning vil især hjælpe os i den fase, vi befinder os i i dag, hvor vi er i gang med at forberede vores forslag om netop dette emne.
Hr. formand, med betænkningerne af Rothe og Linkohr fortsætter Europa-Parlamentet sin faste støtte og bidrag til fremme af de vedvarende energikilder. Jeg vil endnu en gang takke Dem og forsikre Dem om, at Den Europæiske Kommission anser fremme af vedvarende energikilder som en af sine højst prioriterede energi- og miljøsager for den nærmeste fremtid.

Formanden
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.30.

Varemærkeforfalskede og piratkopierede varer
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0223/98) af Valdivielso de Cué for Udvalget om Eksterne Økonomiske Forbindelser om forslag til Rådets forordning om ændring af forordning (EF) nr. 3295/94 om foranstaltninger med henblik på at forbyde overgang til fri omsætning, udførsel, genudførsel og henførsel under en suspensionsprocedure af varemærkeforfalskede og piratkopierede varer (KOM(98)0025 - C4-0159/98-98/0018(CNS)).

Valdivielso de Cué
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, slyngelagtigheden, viljen til at tjene penge og den menneskelige natur i al almindelighed får os ofte til at bruge ulovlige metoder, der er nemmere og mere rentable end dem, som loven tillader, med henblik på at kunne tilfredsstille vores ønsker om hurtig rigdom.
Generelt handler min betænkning om dette: vedtagelsen af foranstaltninger for at forhindre visse former for misbrug såsom varemærkeforfalskning og fremstilling af eller handel med piratkopierede varer, som er udbredte fænomener i EU, men som ikke desto mindre er ulovlige.
Jeg vil gerne give en kort definition på både varemærkeforfalskede og piratkopierede varer.
Ved varemærkeforfalskede varer forstås varer, herunder deres emballage, på hvilke der uden tilladelse er anbragt et varemærke, som er identisk med et gyldigt registreret varemærke for varer.
Ved piratkopierede varer forstås varer, som er eller indeholder kopier, der er fremstillet, uden at indehaveren af ophavsretten eller beslægtede rettigheder til et design eller mønster, har samtykket.
Da jeg nu har bevæget mig ind på betænkningen, er det på sin plads at nævne, at der i betænkningen gøres opmærksom på omfanget af varemærkeforfalskning og piratkopiering, som har både makroøkonomiske, sektorspecifikke og sociale følger.
Disse følger er virkelig svære at måle. Trods dette har jeg fundet det passende at opfordre Kommissionen til at gøre en ekstra indsats med hensyn til evalueringen og den efterfølgende underretning af parterne om overvågningen og de virkninger, som ikrafttrædelsen af denne rådsforordning kan medføre.
Kommissionen har foreslået at indarbejde en række forslag i denne nye forordning, som vil ændre den tidligere forordning væsentligt.
Blandt disse vil jeg gerne fremhæve følgende: udvidelse af forordningens anvendelsesområde til at omfatte nye intellektuelle ejendomsrettigheder, f.eks. visse opfindelsespatenter, der udgør et væsentligt element i den intellektuelle ejendom, og som har stor betydning blandt de midler, der rådes over til beskyttelse af innovationen. Beskyttelsen heraf er af grundlæggende betydning, for den indeholder den passende ramme for investeringerne i forskning og udvikling, der er af vital betydning for de europæiske produkters udvikling og konkurrenceevne på det internationale marked.
Det foreslås også, at udvidelsen skal gælde toldvæsenets muligheder for at gribe ind i enhver toldmæssig situation, varer i frizoner og frilagre samt varer, der befinder sig under toldopsyn. Forordningen tilpasses ligeledes til indførelsen af EF-varemærket for at gøre det muligt for rettighedsindehaveren at indgive en enkelt anmodning om toldmæssig beskyttelse i stedet for 15, som det i øjeblikket er nødvendigt med, når ansøgeren ønsker at dække sig ind på hele EU's område.
Dette er altså de væsentligste nyheder, som er medtaget i ændringen af forordningen. Ud over dette holdt Europa-Kommissionen, som jeg vil benytte lejligheden til at takke for et godt stykke arbejde, en række møder og drøftelser med forskellige erhvervsorganisationer og interessegrupper, som ønskede, at den nye forordning indeholdt deres idéer. I denne henseende har Udvalget om Eksterne Økonomiske Forbindelser afgivet udtalelse om følgende spørgsmål: I forbindelse med det omdiskuterede spørgsmål om indførslen af varer uden erhvervsmæssig karakter i rejsendes personlige bagage forkastede Udvalget om Eksterne Økonomiske Forbindelser to ændringsforslag, der gik ud på at begrænse den type situationer.
Europa-Kommissionen finder, at det er tilladt at indføre varer, der ikke har erhvervsmæssig karakter, inden for en grænse på ECU 175. Min holdning er, at dette spørgsmål udgør et grundlæggende problem, idet sådanne indførsler, selvom de sandsynligvis er ulovlige, faktisk alligevel er hjemlet i denne forordning. På trods af dette er det Europa-Kommissionens holdning, at denne relative tilladelse medfører en favorisering af handelen i lille målestok og fremmer turismen.
Problemet med Fællesskabets samordning af de sanktioner, som medlemsstaterne ser sig nødsaget til at anvende, er blevet til et spørgsmål, som det er meget vanskeligt at løse, og det skyldes især sameksistensen af forskellige retssystemer og -traditioner i medlemsstaterne. Under alle omstændigheder peges der i betænkningen på, at disse sanktioner skal være effektive, stå i forhold til overtrædelsen og være afskrækkende.
Til sidst vil jeg gerne fremhæve og understrege den betydning, som jeg i betænkningen har ønsket at tillægge de mulige ikkekommercielle formål, som de konfiskerede varer kan anvendes til. I en verden med millioner af mennesker, der bor under forhold med ekstrem fattigdom og nød, håber jeg, at Parlamentet vil vise forståelse og støtte dette forslag. Det er fuldstændigt vanvittigt at tilintetgøre konfiskerede varer i stedet for at forsøge at finde en ikke-kommerciel anvendelse af dem og dermed afhjælpe nogle af disse menneskers behov, omend det sker på en simpel og utilstrækkelig måde.

Plooij-Van Gorsel
Hr. formand, kære kolleger og hr. kommissær, for det første vil jeg ønske hr. Valdivielso tillykke med hans betænkning. Problemet med piratkopiering og forfalskninger af varer er meget reelt og en trussel mod den europæiske industri. Virksomhederne mister ikke kun muligheder for at sælge på det europæiske marked, men de får heller ikke mulighed for at udvide deres eksport til udviklingslandene, fordi markedet der er ødelagt, man kan roligt sige er oversvømmet med efterligninger. Det har jeg for nylig selv kunnet konstatere i Indonesien. For digitale produkter er problemet meget stort. På grund af den teknologiske udvikling er det for forbrugerne ikke mere muligt af produktets kvalitet at aflede dets autenticitet.
Hr. formand, min gruppe glæder sig over medtagelsen af patenter i forordningens virkeområde, men gør sig bekymringer med hensyn til kontrollen heraf. Hvor og af hvem skal den udføres? Af toldembedsmænd? Vil de i så fald få en uddannelse? Kolleger, handelsstrømmene må ikke ændre sig på grund af forskelle ved grænsekontrollen. Min gruppes spørgsmål til Kommissionen er derfor også, hvordan Kommissionen har til hensigt at sikre ensartet grænsekontrol på dette punkt, særligt der hvor de europæiske ydergrænser i fremtiden, efter udvidelsen, vil blive bevogtet af toldembedsmænd fra en anden juridisk tradition, der endnu ikke har tilegnet sig det europæiske regelværk.
Til sidst, parallelimporten må ikke og kan ikke forbydes. Det er ikke løsningen. Det indre marked må ikke hindres af protektionisme. Varernes frie bevægelighed sørger for sund konkurrence, og det er godt for forbrugerne.

Linser
Hr. formand, beskyttelse af materiel og intellektuel ejendomsret er et fast forankret element i vores retsorden. Denne ordning har ikke kun en enorm betydning for hvert enkelt menneske, men derudover i særlig grad for erhvervslivet. Beskyttelse af ejendomsretten vil også sige beskyttelse af patenter på opfindelser, og er dermed en garant for rentabilitet på området forskning og udvikling. Afviklingen af de indre grænser gør toldstederne for trafikken til og fra tredjelande til den sidste kontrolinstans, som kan hindre overgreb mod ejendomsretten ved ind- og udførsel af ulovligt efterlignede varer.
Men effektiv beskyttelse kræver høje sikkerhedsstandarder uden huller på europæisk plan for at forhindre, at ulovligt foretagne efterligninger kommer ind på det europæiske marked via svage steder, det vil sige lande, som er kendt for mindre energiske toldforholdsregler. Vi opfordrer derfor Kommissionen til med største omhu at overvåge, at toldstederne i alle disse medlemsstater garanterer den høje grad af sikkerhed, som lever op til den betydning, beskyttelse af intellektuel og materiel ejendomsret har.

Ferrer
Hr. formand, der hersker ingen tvivl om, at de europæiske virksomheder har været nødt til at gennemgå store omstruktureringer for med succes at kunne imødegå de udfordringer, som følger med en stadig mere konkurrencedygtig og åben økonomi.
Ikke desto mindre er disse bestræbelser i sig selv ikke tilstrækkelige. Det er bl.a. nødvendigt også at fastlægge en juridisk ramme, som garanterer overholdelsen af de spilleregler, som gælder for den internationale handel.
Set i denne sammenhæng bør vi tage positivt imod det forslag til ændring af forordningen vedrørende handelen med varemærkeforfalskede og piratkopierede varer, som Kommissionen har fremlagt med henblik på at udvide anvendelsesområdet for forordningen og tilpasse den til udviklingen af fællesskabsregler inden for intellektuel ejendomsret.
Stillet over for konkurrencen fra tredjeverdenslande, især fra landene med økonomisk opsving og meget lavere lønudgifter, som det derfor er meget sværere at konkurrere imod, er bekæmpelsen af forfalskning af varemærker, design og modeller og beskyttelsen af den intellektuelle ejendomsret af vital betydning, eftersom de væsentligste fordele for den europæiske industri med hensyn til konkurrenceevnen er kvaliteten af produkterne og især dens kreative kapacitet.
Af denne grund er Kommissionens forslag meget passende, idet det foreslås efter anmodning fra rettighedsindehaveren at blokere for indførslen ved toldovergangen af varer, som formodes at være en varemærkeforfalskning eller piratkopier af et produkt, som er beskyttet af en intellektuel ejendomsrettighed. Og deraf kommer behovet for, at Kommissionen accepterer de ændringsforslag, som Valdivielso-betænkningen indeholder, idet de foreslåede foranstaltninger vil bidrage til at sikre overholdelsen af de internationale handelsregler inden for intellektuel ejendom og gøre det muligt at bekæmpe de handelsmetoder, som er til alvorlig skade for de europæiske virksomheder.

Papoutsis
Hr. formand, mine damer og herrer parlamentsmedlemmer, Europa-Parlamentets støtte til Udvalgets forslag viser tydeligt vores alles vilje til dynamisk at bekæmpe import, som omfatter svindel, inden for rammerne af en lovlig og velovervejet konkurrence.
Først og fremmest vil jeg gerne takke Dem alle og især Deres ordfører hr. Valdivielso de Cué ligesom også Udvalget om Eksterne Økonomiske Forbindelser for det detaljerede og analytiske arbejde, der er blevet færdigt inden for en meget kort tidsfrist. Jeg glæder mig især over denne betænkning, sådan som den forelægges i dag, for det er nødvendigt for Parlamentet at få mulighed for at udtrykke sin mening om de tre basale fornyelser i denne tekst. Jeg tænker i første række på udvidelsen af bestemmelsen om toldbeskyttelse til at omfatte visse patenter. Jeg tænker på udvidelsen af forordningen om alle de varer, der er under toldtilsyn, og endelig tænker jeg på indførelsen af proceduren med fremlæggelse af den fælles ansøgning om toldbeskyttelse, som vil gælde i mange medlemslande til gavn for indehaverne af EU-mærker.
Angående spørgsmålet, som hr. Plooij-van Gorsel stillede mig, vil jeg gerne sige, at Kommissionen faktisk koordinerer et forsøg i medlemslandene med uddannelsen af toldbetjente i forbindelse med den forenede toldanvendelse. Vi tror på, at vi i fremtiden, i de kommende år, og naturligvis med henblik på udvidelsen, vil have opnået den bredeste og bedst mulige uddannelse af toldbetjentene.
De foreslåede ændringsforslag tager i hvert fald hensyn til Kommissions mål, der består i, at mulighederne for at der gennemføres en kontrol ved Fællesskabets ydre grænser, forstærkes. Alligevel kan Kommissionen ikke acceptere de samlede foreslåede ændringsforslag, mere af tekniske end af politiske grunde. Kommissionen kan acceptere ændringsforslag nr. 6 uden noget forbehold overhovedet. Den kan ikke acceptere ændringsforslagene nr. 4 og 5, undtagen hvis der kommer visse ændringer af syntaktisk karakter. Holdningen i ændringsforslag nr. 4 til forordningens tekst burde faktisk være anderledes, og Kommissionen kunne acceptere den, hvis der ville være en sådan overenskomst. Angående ændringsforslag nr. 5, så kunne fritagelsen for kontrol af medicin, der er forenelig med lovgivningen om patenter, og som allerede er accepteret på basis af en tilladelse om omløb, som den Europæiske Kommission bifalder, indrammes med større præcision. Derimod kan Kommissionen ikke acceptere ændringsforslagene nr. 1, 2, 3 og 7. Den kan ikke acceptere ændringsforslag nr. 1, eftersom afgiften skal svare til omkostningen på den ydede ydelse, en omkostning der pr. definition varierer i de enkelte medlemslande i forhold til størrelsen af midler, der skal mobiliseres. Kommissionen kan ikke acceptere ændringsforslag nr. 2, eftersom garantien, som toldmyndighederne kan kræve, bruges til at dække deres eget ansvar i tilfælde af, at varer bliver uberettiget tilbageholdt. Idet vi tager det for givet, at der er tale om et statsligt ansvar, er der ikke nogen grund til at gøre garantien obligatorisk, eftersom de offentlige myndigheder i alle tilfælde altid må anses for at være betalingsdygtige. Kommissionen kan ligeledes ikke acceptere ændringsforslag nr. 2, eftersom erstatningen, hvis detaljer falder ind under hvert enkelt medlemslands lovgivning, til ejeren af varen altid anses for at være total. Endelig kan Kommissionen ikke acceptere ændringsforslag nr. 7, fordi i praksis har erfaringen vist os, at de data, der opgives inden for rammen af forordningens anvendelse, ikke giver mulighed for, at der kan foretages en analyse af den art, det omtalte ændringsforslag omtaler. Resultaterne af dette middel, der tages af Toldunionen, er målelige, og Kommissionen analyserer dem i detaljer i den betænkning, den har præsenteret for Dem.
Begrebet ureglementeret udnyttelse af copyright, rødderne til dette begreb og dets samlede følger, udgør i sig selv et anderledes spørgsmål, som ligger langt ud over den nærværende forordning.
Hr. formand, til slut vil jeg endnu en gang takke Deres ordfører og ligeledes alle dem, der har bidraget til arbejdet i dag under præsentationen og undersøgelsen af dette direktiv.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.30.

Anden ministerkonference om WTO
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er Kommissionens redegørelse om resultatet af den anden ministerkonference om WTO den 18.-20. maj i Genève.

Brittan, Sir Leon
Hr. formand, mellem den 18. og den 20. maj anførte jeg Den Europæiske Kommissions delegation til ministerkonferencen i WTO, der blev holdt sammen med festligholdelsen af 50 års jubilæet for GATT, WTO's forgænger. Hr. Santer repræsenterede Den Europæiske Union sammen med mange statsoverhoveder fra alverdens lande.
Både ministerkonferencen og højtideligholdelsen af 50 års jubilæet gik godt. Man anerkendte med rette, at GATT-systemet havde ydet et enormt bidrag til væksten i beskæftigelse og økonomisk stabilitet i de sidste 50 år, og deltagelsen af så mange lande i det system og det forhold, at mere end 30 ekstra lande venter ivrigt på medlemskab, afspejler klart denne erkendelse.
Der var også erkendelse af, at en yderligere liberalisering af handelen inden for et system baseret på regler som WTO -systemet i dagens globale økonomi, er den sikreste måde til at opretholde og udbrede denne velstand. Disse budskaber til støtte for WTO kom til udtryk fra næsten alle lande, der deltog i konferencen, både udviklede lande og udviklingslande.
Den 20. maj vedtog konferencen en erklæring fra ministrene, der støtter og sætter os i stand til at arbejde for at nå det mål yderligere at liberalisere handelen som middel til at sikre større velstand og stabilitet. Konferencen gentog vigtigheden af, at alle WTO-medlemmer fuldt ud opfylder deres forpligtelser i henhold til WTO, sådan som de er klart forpligtede til at gøre. Hvad angår Fællesskabet, udtrykte det den opfattelse, at gennemførelsen af Uruguay-runden stort set er gået godt, men hvor et enkelt land har vanskeligheder, er vi parat til at give teknisk assistance for at sikre, at implementeringen skrider fremad, som den skal. Dette løfte hilste nogle af de mindre udviklede lande velkommen.
For det andet indvarsler erklæringen fra ministrene en proces, der skal berede jordbunden for en afgørelse, som skal træffes ved næste års konference i USA om yderligere multilateral liberalisering. Den proces, det arbejdsprogram, der er blevet vedtaget, foregriber ikke afgørelserne til næste år, men gør det muligt at træffe ambitiøse afgørelser næste år, hvis vi, som jeg håber, beslutter os til at gøre dette. Den proces, vi har sat i gang, vil respektere nugældende tidsplaner, men også gøre det muligt, at arbejdet intensiveres dér hvor det er nødvendigt, så at alle elementer er på plads til beslutningstagningen næste år.
Vi håber, at der næste år vil blive truffet beslutning om at starte en omfattende ny runde af forhandlinger - årtusindrunden - som skal dække ikke bare de emner, man er enedes om at forhandle om, såsom landbrug og tjenesteydelser, men også andre områder og sektorer af betydning for Europas industri og erhvervsliv, såsom told på industrivarer, investeringer, konkurrenceregler, regeringsindkøb osv. Det er Den Europæiske Unions opfattelse, at vores økonomi ville have stor gavn af aftaler på disse områder, og jeg mener, at det ikke blot er i vores industrialiserede partneres interesse, men også i udviklingslandenes.
Jeg har gennem ministerkonferencen bestræbt mig på at forklare, hvorfor en ny runde ville være den rigtige vej frem, og måske er det nyttigt at referere til denne argumentation i dag. For det første er det kun gennem en konkurrencepræget tilgang, at alle sektorer og interesser kan være sikre på, at det, der især ligger dem på sinde, vil blive dækket ved forhandlingerne. Uden en omfattende runde er der risiko for, at visse sektorer og legitime områder, hvor man kan forvente arbejde i fremtiden, vil blive lagt på hylden. Med en runde bliver dagsordenen langt mere omfattende, og der vil være langt flere valgmuligheder for de beslutninger, der til sidst skal træffes, end det ville være tilfældet, hvis en snævrere og sektorpræget holdning blev fulgt.
For det andet betyder denne brede tilgang, at den indbyggede dagsorden, Singapore-arbejdsprogrammet og også nye projekter kan drøftes. En runde involverer også den såkaldte single undertaking approach , ifølge hvilken alle deltagere, som i tidligere runder må acceptere det samlede resultat af forhandlingerne, ikke bare vælge og vrage. Det betyder, at spørgsmål, der er vanskelige for nogle, men vigtige for andre, ikke kan blokeres isoleret. Det er nøglen til et godt resultat.
Endelig implicerer en bred tilgang en enkelt slutdato, som tiltrækker sig stærk politisk opmærksomhed på højeste niveau inden for medlemsstaternes regeringer og derved genererer pres for at afslutte forhandlingerne til tiden.
Ved ministerkonferencen var der omfattende støtte til vores holdning, og det er meget sigende, at præsident Clinton var omhyggelig med ikke at udelukke en sådan holdning, og at også fru Barshefsky antydede, at man kunne udføre forberedende arbejde, som ville gøre det muligt at forfølge en sådan holdning, hvis der næste år blev truffet en afgørelse herom. Naturligvis har vores idéer endnu ikke vundet almindelig støtte overalt, og jeg håber, at processen med at skabe enighed vil fortsætte på en sådan måde, at det bliver muligt at nå en aftale herom næste år. Det er det, vi arbejder hen imod.
Når vi argumenterer for yderligere udvidelse og liberalisering af handelen, må vi klart forklare over for vores respektive vælgerkorps, hvor vigtig liberalisering af handelen er for at fremme vækst og jobskabelse. Vi må over for alle interesserede grupper demonstrere de fordele, dette fører til, og vi må vise, at handel og andre emner, som helt rimeligt bekymrer offentligheden, f.eks. de, der har at gøre med miljøet, ikke er indbyrdes uforenelige, men i stedet kan arbejde til gensidig fordel.
På ministermødet udtalte jeg min tro på, at vi må tage direkte fat på den kritik, at handel nødvendigvis er skadelig for miljøet. En beslutsom anstrengelse for at løse nogle af de vanskelige handels- og miljøspørgsmål ville i høj grad bidrage til at berolige offentligheden. Og denne opfordring blev støttet, ikke mindst af præsident Clinton, for vores idé om et møde på højt plan som den rigtige måde at fremme dette på.
Slutdokumentet afspejler den erkendelse, at vi må overtale det bredere samfund, efterhånden som vi udfører vores arbejde i WTO, og finde nye måder at engagere repræsentanter for befolkningen i processen. Vi må over for den demonstrere fordelene ved systemet for at sikre, at det forbliver gennemskueligt, og vi må lytte til deres bekymringer. Fællesskabet har i høj grad været førende, når det gælder efterlysninger af en sådan holdning.
Før jeg slutter, vil jeg henvise til Europa-Parlamentets beslutning om resultatet af ministerkonferencen. Jeg glæder mig over beslutningen og er enig i meget af den. Den noterer med rette det enorme positive bidrag fra GATT i de sidste 50 år, og de resultater, det mulilaterale system i almindelighed har opnået. Den afspejler også Parlamentets støtte til yderligere multilateral liberalisering, et budskab, vi glæder os over og agter at fremføre, efterhånden som vi forbereder den nye runde.
Parlamentet rejser også nogle legitime spørgsmål om nødvendigheden af at sikre, at udviklingslandene får fuld gavn af WTOsystemet. Jeg deler ikke den opfattelse, at WTO kun har været til gavn for industrilandene, men jeg er den første til at erkende, at vi fortsat bør gøre alt, hvad vi kan, for at sikre, at en yderligere liberalisering fortsat gavner de fattigere medlemsstater.
I beslutningen understreges også - og det glæder jeg mig over - vigtigheden af en bedre integration af miljøspørgsmål og andre spørgsmål i WTO-arbejdet og en øget dialog om WTO med vores forskellige arbejdsmarkedspartnere.
Endelig har Parlamentet gjort nogle bemærkninger om den aftale om Helms-Burton-loven, vi for nylig indgik med USA. Her er jeg ikke enig med medlemmerne. Forliget var helt sikkert et godt resultat for Fællesskabet, og trækker på ingen måde fra vores mere langsigtede mål om at få disse love afskaffet igen. Det er godt for Europa, fordi det vil sætte vores lande i stand til at investere i Cuba og Iran, men det inkluderer også en stærk forpligtelse fra den amerikanske regeringsadministrations side til at modsætte sig yderligere forsøg på ekstraterritoriale foranstaltninger. Det er helt i overensstemmelse med ånden i WTO, hvis regler stærkt støtter bilæggelse af uoverensstemmelser med bilaterale midler. Og naturligvis, hvis amerikanerne ikke opfylder deres forpligtelser - hvilket jeg ikke har nogen grund til at tro skulle blive tilfældet, så vil vi forbeholde os retten til at vende tilbage til WTO's forligssystem, sådan som vi kan gøre.
Jeg vil endelig gerne have lov til at give udtryk for min påskønnelse af den måde, Europa-Parlamentets medlemmer deltog i den konference på. Deres deltagelse var både velkommen og effektiv. Jeg ser frem til et lignende tæt samarbejde med Parlamentet i de kommende måneder, når vi skal forberede den tredje ministerkonference.

Elchlepp
Hr. formand, kære kolleger, hr. kommissær. Ministerkonferencen i Genève har naturligvis ikke kunnet besvare de mange åbne spørgsmål om en passende videreudvikling af WTO. Jeg tænker på overholdelse af sociale standarder, reduktion af produktionsbetingede miljøbelastninger, men også på inddragelse af udviklingslandene, som ikke er repræsenteret i OECD, i de aktuelle forhandlinger om den multilaterale investeringsaftale. En sådan adfærdskodeks i WTO for internationale firmaer skal anbefales. Den ville kunne skabe klarhed og fastlægge en international referenceramme. For at de ubestridte fordele, der følger af den verdensomspændende handel, kan blive til håndgribelig virkelighed for så mange mennesker som muligt, ikke kun for aktionærerne og koncernerne, skal vi inden for WTO's rammer også fortsat intensivt beskæftige os med verdenshandelens følger og bivirkninger for den nationale velstandsfordeling. Hvis disse opgaver fortsat er uløste, vil frihandelen som helhed blive bragt i miskredit, og de velstandsfordele, der hidtil er opnået gennem WTO, vil igen gå tabt.
Det er ganske vist godt, at WTO-ministerkonferencen i betragtning af de internationale økonomiske aktørers usikkerhed som følge af den asiatiske krise har bekræftet, at man vil fastholde kursen med multilateral liberalisering af verdenshandelen. Men denne liberalisering er ikke en værdi i sig selv. Den skal, som det også kræves i ministrenes erklæring, bringe fordele for alle. Det er desværre endnu ikke sket i fuldt omfang, for det er nødvendigt, at de løfter, der blev givet på topmødet i Singapore og også senere på det high level meeting , der blev afholdt 1997 i Genève, om at lette adgangen til markedet for de mindst udviklede lande, omsider indfries af alle WTO's medlemmer. EU har her ved harmonisering af betingelserne for adgang til markedet også for ikkeAVS-landene blandt de mindst udviklede lande taget et skridt i den rigtige retning.
Men også de mindst udviklede lande skal selvfølgelig gøre noget selv og på deres side sætte gang i den gradvise integration i verdensmarkedet og øge den nationale vækst ved økonomisk diversificering. Men dette kræver i mange tilfælde også nytænkning i de derværende ledende kredse, det skal også siges tydeligt. Ikke kun den gældsætning, der omtales i ministrenes erklæring, men også andre faktorer, som f.eks. fastholden ved traditionelle energiimporter, belaster i dag i høj grad mange udviklingslandes betalingsbalancer.
Vi må derfor f.eks. også forstærke det ægte samarbejde mellem EU og udviklingslandene inden for energisektoren for at give udviklingslandene og også tredjeverdenslandene en chance for at udvikle egne alternativer til energiudvinding i eget regi. I Parlamentet er dette i aften blevet udførligt behandlet i en anden sammenhæng.
Som helhed vil jeg gerne benytte denne betænkning som anledning til at gøre opmærksom på, at Europa-Parlamentet bør udtale sig tydeligere om verdenshandelspolitikkens fremtid for mere kritisk at kunne følge op på regeringssamarbejdet netop på dette område, som også er meget vigtigt med henblik på beskæftigelsespolitikken. Jeg har indtryk at, at dette område på nationalt plan i alt for høj grad overskygges af den indenrigspolitiske diskussion.
Vi værdsætter højt, Sir Leon Brittan, at De personligt altid har erklæret Dem parat til at aflægge rapport for Udvalget om Eksterne Økonomiske Forbindelser om aktuelle udviklinger i WTO. Men det, vi har behov for, er en formel deltagelse for Parlamentet, hvad WTO angår, især skriftlige årsberetninger om Kommissionens aktiviteter på dette område. Det ville vi være meget taknemmelige for.

Kittelmann
Hr. formand, først et venligt godmorgen i denne sene time. Det glæder mig, Sir Leon, at De har benyttet lejligheden til at give en redegørelse, uden at vi på grund af den begrænsede tid kan svare eller komme ind på det, De har sagt. Jeg glæder mig over anerkendelsen af Europa-Parlamentets arbejde, af resolutionen og takken for vores tilstedeværelse i Genève. Jeg garanterer Dem, at vi vil udbygge samarbejdet yderligere og er taknemmelige for det tætte samarbejde.
Denne runde i Genève havde naturligvis i starten også mere højtideligholdelse og proklamation i tankerne, for 50-året for GATT skulle fejres. Det var et tilbageblik på en succesrig periode. Man skal tænke på det, vi har opnået, for at relativere kritikken af det, som ikke er opnået.
Vi som Europa-Parlament havde forventet mere, vi kunne have opfordret Kommissionen og Rådet til ikke at lade USA indtage førstepladsen alene. Men vi ved også, at Europa-Parlamentets kritik af det faktum, at der ikke er opnået så meget inden for handel, miljø og sociale standarder, i det væsentlige skyldes, at det netop er udviklingslandene, der af forståelige grunde tøver i dette spørgsmål. Vi bør også være forsigtige og ikke overdrive vores krav, for at det, vi i fællesskab vil opnå, virker troværdigt. Den foregående taler sagde, at han forventede en smule mere, hvad krav fra Europa-Parlamentet angår. Jeg vil med tilbagevirkende kraft sige, at ved beslutningerne, høringen og meget andet, som vi har gjort, er vi i vores forventninger ofte gået ud over det, der for øjeblikket var gennemførligt. Men måske er det også rigtigt at gøre dette.
Sir Leon, det glæder mig, at vi har en runde foran os i New York, som Kommissionen går ud fra, vil blive en stor runde. De må ikke lægge begrænsninger på Dem selv. De skal sørge for, at alt kommer på bordet. Til denne politik, hr. kommissær, vil De kunne regne med Europa-Parlamentets støtte.

Kreissl-Dörfler
Hr. formand, ministerkonferencen om WTO i Genève var ikke nogen imponerende forestilling! Selv vores superoptimist, Sir Leon Brittan, kunne kun give karakteren »en relativ succes«. Pressens reaktion var endnu mere entydig. Modforanstaltningerne i Genève udtrykte det klart: 50 år efter oprettelsen af GATT-systemet er der ikke noget at feste for. Globalt set er ulighederne nemlig blevet større. De fattige lande er blevet endnu fattigere, miljøet står mange steder foran et sammenbrud, landvindinger inden for arbejdsretten sættes ud af kraft.
I stedet for fortsat at intensivere liberaliseringen bør det i allerførste række dreje sig om at foretage en evaluering af de forløbne år. Hvad er gået galt, når udviklingslandene i stigende grad mister handelsandele? Hvad er forkert reguleret, når WTO-paneler regelmæssigt træffer afgørelser, der går imod miljøet og menneskene? Vi har ikke brug for liberalisering af handelen med bioteknologisk modificerede levnedsmidler, men for en mekanisme, der beskytter imod det! Vi har brug for en ændring af WTO's statut! Handelen med produkter, der er fremstillet under skadelige betingelser, må ikke længere gennemtvinges af et panel. Helt konkret, Sir Leon Brittan, er De parat til at arbejde for en ændring af GATT's artikel 20?
Endnu en ting er helt væsentlig. Vi har brug for gennemsigtighed. »Good government« kræver EU i dag af tredjeverdenslandene, før vi giver dem udviklingshjælp. »Good government« kræver vi af WTO. Og hvad der er ganske vigtigt - det gælder også for den græske regering - «good government« kræver vi også af vores egne regeringer, før vi indtræder i en ny forhandlingsrunde!

Newens
Hr. formand, man siger altid, at en forøgelse af verdenshandelen som følge af en fjernelse af handelshindringer er et middel til at nå større velstand og højere levestandard for alle. Vi bør derfor bekymre os om standarder for arbejdets udførelse. Jeg vil meget gerne stærkt plædere for, at WTO skal samarbejde fuldt ud med ILO for at sikre, at de centrale standarder bliver overholdt, sådan som det blev anbefalet i sluterklæringen fra topmødet i Singapore i 1996. Udviklingslandene bør gennemføre ILO-konventionen, for at vi kan få lige konkurrencevilkår og for at fortsætte kampen mod fattigdom i verden.
Det andet spørgsmål, jeg gerne vil rejse, drejer sig om Cuba og Helms-Burton-loven. Til trods for kommissærens forsikringer mener jeg, at det var en fejl, at Den Europæiske Union gik med til at afvikle det WTO-panel, der blev nedsat for at behandle indvendingerne mod Helms-Burton-loven til gengæld for aftalen den 18. maj mellem Den Europæiske Union og USA, da det synes at være en accept af et element i gyldigheden af amerikansk lovgivning uden for USA. Som jeg forstår det, vil Den Europæiske Union, hvis man giver afkald på afsnit 3 og 4 i Helms-Burton-loven, samarbejde om at oprette et register over påstået eksproprieret ejendom og vil tilbageholde offentlig støtte fra og advare mod investering i sådan ejendom i fremtiden for dets medlemmer eller borgere.Til trods for kommissærens optimisme forekommer det usandsynligt, at USA's Kongres vil gå med til at opgive afsnit 3 og 4 uden nogen ændring af den politiske kontrol, hvis man tager hensyn til de udtalelser, Jesse Helms er kommet med.
Jeg glæder mig over kommissærens udtalelse om, at vi om nødvendigt må gå tilbage til WTO-panelet. Men hvis han går ind på dette afkald, vil det så være foreneligt med principperne i WTO, hvis Den Europæiske Union accepterer idéen om at tilbageholde offentlig støtte til investeringer i Cuba og fraråde selskaber at investere? Vil en enighed om at gøre dette have forrang frem for aftaler mellem Cuba og enkelte medlemsstater i Den Europæiske Union og kunne håndhæves ved Domstolen? Tager man slet ikke hensyn til, at USA i modsætning til andre stater ikke har forsøgt at nå en aftale om kompensation for nationaliseret ejendom? Og hvorfor skal Den Europæiske Union under disse omstændigheder gå ind på at overholde en aftale, der, for så vidt som den accepterer idéen om at tilbageholde investeringstøtte for eksproprieret ejendom, er i harmoni med et element i Helms-Burtonloven?
Ved at tage et initiativ for at sikre en slags forlig uden om domstolene forekommer det mig, at Den Europæiske Union har givet indrømmelser, der ikke er forenelige med princippet i WTO. Jeg vil være meget taknemmelig, hvis kommissæren kan kommentere disse spørgsmål og klargøre situationen, særlig for så vidt angår handel med Cuba.

Castellina
Hr. formand, hr. kommissær, jeg vil naturligvis ikke indlede en debat om Verdenshandelsorganisationens skæbne nu. Jeg ønsker blot at give udtryk for mit synspunkt, og her må jeg sige, at jeg ikke har noget entusiastisk syn på denne konference og den funktion, som dette organ udfører. Man havde ambitioner om, at liberaliseringen af handelen skulle føre til fremgang og beskæftigelse, idet man overvandt de skader, der var sket som følge af førkrigstidens protektionisme. Det var ikke tilfældigt - og det husker jeg, fordi det forekommer mig betydningsfuldt - at den første konference i Havanna havde titlen "Handel og beskæftigelse«. Beskæftigelse var nemlig en af målsætningerne. Sådan kom det ikke til at gå. Havanna-overenskomsten trådte aldrig i kraft, fordi USA aldrig ratificerede den, og alle de tiltag, som man havde planlagt for at liberaliseringen af handelen skulle ledsages af de nødvendige foranstaltninger for udviklingen, blev aldrig vedtaget. I dag har vi ikke andet end frihandelen tilbage, og den har været årsag til nogle alvorlige spændinger, også i Genève. Man behøver blot at tænke på de vanskeligheder, der hersker i FN's Konference om Handel og Udvikling.
Liberaliseringen af handelen skaber ikke frie markeder, men gør ofte skævhederne mere udtalte, fordi den giver de stærke større frihed til at dominere. Jeg tror, at vi skal overveje disse ting meget nøje, før vi går i gang med det tredje årtusindes runde.
Lige en sidste bemærkning om spørgsmålet vedrørende Helms-Burton-loven, som vi har talt om mange gange, hr. kommissær. Jeg ved ikke, om amerikanerne vil overholde deres forpligtelser, men jeg har mine tvivl. Allerede som det ser ud nu, forekommer det mig, at europæerne har accepteret nogle alvorlige forpligtelser til ikke at investere i Cubas statsejede virksomheder - og det er de næsten alle sammen. Hr. kommissær, ligesom jeg hørte De selv Brasiliens præsident Cardoso beklage sig over i Genève, at de ikke-europæiske lande naturligvis er udelukket fra enhver aftale. Det er ikke særlig rart, at Europa spiller en international rolle, hvor det beskytter sine egne virksomheder og er ligeglad med, hvad der sker med de virksomheder fra resten af verden, som har færre kontraktmæssige beføjelser end os.

Brittan, Sir Leon
Hr. formand, først og fremmest er det rigtigt, som hr. Elchlepp sagde, at ikke alle spørgsmål er blevet løst ved mødet. Der var ingen mulighed for eller hensigt om at gøre dette: Mødet havde til formål at tilvejebringe en plan og en retning for fremtiden og at udpege problemerne, og det er, hvad der er sket. Mange af de spørgsmål, som hr.Elchlepp nævnte, skal vi arbejde på, efterhånden som vi udvikler os i den retning. Jeg må tage til mig, hvad han sagde om Den Europæiske Unions stærke holdning med hensyn til de mindst udviklede lande. Vi vil fortsætte med at presse på i den retning. Jeg er enig i, hvad han sagde om samarbejde i energisektoren.
Hvad hr. Kittelmann sagde om udviklingslandene er også meget vigtigt. Det er vigtigt for dem af os, der har stærke bånd til udviklingslandene, at overbevise dem om, at det er i deres egen interesse at samarbejde under drøftelser af spørgsmål såsom handel og miljø; at forklare, at vi ikke har protektionistiske hensigter i den retning, og at vi forstår deres følelser, når vi beder dem om at gøre det, som vi har råd til, men som de føler, at de ikke har råd til. Vi må forsøge at komme ind i en konstruktiv dialog om de spørgsmål.
Jeg er naturligvis ikke enig i hr. Kreissl-Dörflers fundamentale præmis. Men med hensyn til artikel 20, mener jeg, at muligheden for at få en yderligere fortolkning af den - om ikke en ændring - er et meget reelt problem, som det er nødvendigt at drøfte på et møde på højt plan om handel og miljø - hvis vi, som jeg håber, får det.
Jeg er bestemt enig med hr. Newens i, at WTO og ILO bør samarbejde, som man enedes om i Singapore. Men for så vidt angår Helms-Burton, er der absolut ikke opnået enighed om noget, der er uforeneligt med WTO, der, som jeg sagde under mine indledende bemærkninger, positivt etablerer et system, der ikke er beregnet til at føre retssager til den bitre ende og til at score point, men til at opmuntre parterne til at forliges. Naturligvis, hvis der bliver forlig, kan ingen få alt, hvad de gerne vil have. Men vi har gjort det helt klart, for det første, at hvis USA ikke kan honorere sine forpligtelser, så har vi ret til at gå tilbage til WTO; og for det andet, at det ikke, som fru Castellina sagde, er tilfældet, at vi er forpligtede til ikke at investere i Cuba. Det er simpelthen ikke rigtigt! Der er ikke nogen som helst restriktioner mod investeringer i Cuba: Der er kun en udtalelse om, at vi, hvis amerikanerne retter sig efter aftalen, ikke vil give offentlig støtte til investeringer, men kun for nye investeringer, i ejendomme, som vi mener er blevet eksproprieret i modstrid med international lov. Dette vil skulle afgøres i hvert enkelt tilfælde.

Formanden
Jeg har om denne sag modtaget beslutningsforslag B4-0666/98 for Udvalget om Eksterne Økonomiske Forbindelser jf. forretningsordenens artikel 40, stk. 2 :
Afstemningen finder sted torsdag kl. 12.00.
(Mødet hævet kl. 00.35)

