Situaţia statelor din zona euro care se confruntă cu dificultăţi (dezbatere)
Preşedintele
Următorul punct este declaraţia Consiliului şi Comisiei cu privire la situaţia monetară, economică şi socială dificilă a ţărilor din zona euro.
Diego López Garrido
Doamnă preşedintă, ne aflăm într-o situaţie fără precedent în zona euro, deoarece ne confruntăm cu prima criză financiară globală de când există moneda euro. Ştim că actuala criză a început în Statele Unite dar, cu toate acestea, în zona euro şi pe întreg teritoriul Uniunii Europene am suportat efectele acesteia în aceeaşi măsură ca şi ţara în care a început.
Evident, situaţia deficitelor publice a apărut ca o consecinţă a crizei şi a acţiunilor pozitive adoptate de guverne pentru a preveni, între alte aspecte, prăbuşirea sistemului financiar. Aceste deficite limitează, în mod inevitabil, spaţiul de manevră al guvernelor în ceea ce priveşte politicile lor bugetare.
Dezbaterea se referă la situaţia economică, la situaţia monetară şi la situaţia socială. Referitor la situaţia economică, trebuie specificat că zona euro, în ansamblu, a ieşit, în prezent, din recesiune şi, de asemenea, că a evitat riscul de deflaţie, cu toate că există disparităţi evidente între ratele de creştere, şi nu avem încă o creştere într-adevăr susţinută. Trebuie să asigurăm o creştere susţinută şi consolidată, acesta fiind un obiectiv fundamental al politicii economice în întreaga zonă euro, însă nu ne mai aflăm în recesiune. În ansamblu, zona euro nu se mai află în recesiune.
Totuşi, este adevărat că aspectul legat de crearea de locuri de muncă nu a avut aceeaşi evoluţie. Zona euro se va confrunta şi anul acesta cu un şomaj grav, însă ne aflăm pe drumul cel bun în direcţia creşterii. De fapt, acesta este unul dintre aspectele care vor fi analizate în cadrul reuniunii informale a Consiliului European de joi: importanţa creşterii pentru revenirea la creşterea durabilă, pentru menţinerea modelului social european şi pentru reînceperea creării de locuri de muncă de bună calitate.
Referitor la sistemul monetar, cu toate că există tensiuni pe pieţele de valori mobiliare, Uniunea Europeană şi instituţiile sale au acţionat corect. Banca Centrală Europeană a desfăşurat şi continuă să desfăşoare o excelentă activitate calibrând strategiile prin care să ieşim din criză. Prin urmare, este rezonabil ca stimulentele să nu fie abandonate în cursul anului 2010. De fapt, Banca Centrală Europeană reduce treptat aceste stimulente şi elimină deja câteva dintre măsurile pe care le-a adoptat. Un exemplu este eliminarea avantajelor în numerar acordate băncilor, acest lucru fiind posibil deoarece pieţele de credit au revenit, treptat, la normal.
Trebuie subliniat şi faptul că Eurogrupul şi Ecofin au gestionat foarte bine criza şi au creat, de asemenea, o structură de supraveghere pentru sistemul financiar, care va fi supusă dezbaterii în acest parlament. Sperăm că acesta va fi unul dintre elementele centrale ale dezbaterii politice din cursul mandatului Preşedinţiei spaniole.
Referitor la situaţia socială, suferim, în mod evident, consecinţele şomajului ridicat din întreaga zonă euro. Deşi există disparităţi şi între nivelurile şomajului din zona euro, acesta reprezintă, fără îndoială, una dintre problemele principale ale europenilor în acest moment. Cetăţenii doresc locuri de muncă, doresc revenirea la creştere, care va crea locuri de muncă. Nu locuri de muncă precare şi nesigure, care este posibil să fi existat în anumite state din zona euro, ci locuri de muncă de bună calitate.
De asemenea, trebuie subliniat faptul că, în mod evident, şomajul ridicat a fost cel care a declanşat "stabilizatorii automaţi", care au avut ca efect ajutor de şomaj şi subvenţii. În schimb, acestea au influenţat deficitele pe care le înregistrează statele membre, sistemului nostru politic şi social protejându-i pe cei care se află în cele mai vulnerabile situaţii, cum sunt cei care îşi pierd locul de muncă.
În viitor - iar acesta este un alt subiect care va fi analizat joi, în cadrul reuniunii informale a Consiliului European - va fi necesar să existe o politică de inserţie profesională, pe care o numim "Europa 2020", care să funcţioneze ca model de creştere şi de creare a unor locuri de muncă de calitate.
Doamnă preşedintă, în încheiere, cred că, în acest caz a fost demonstrat faptul că a fost absolut vital să coordonăm şi să consolidăm zona euro şi că aceasta continuă să fie un loc unde există protecţie monetară şi economică semnificativă. A fost demonstrat faptul că zona euro trebuie să fie consolidată şi că o viitoare extindere care, de asemenea, este un lucru pozitiv, va fi posibilă când vor exista state care pot îndeplini cerinţele.
În plus - şi voi încheia acum - este esenţial să avansăm pe calea integrării şi a convergenţei economice în Uniunea Europeană. Există, încă, disparităţi între poziţiile economice din Uniune. Astfel cum se menţionează în tratate, trebuie să progresăm de la uniunea monetară la o adevărată uniune economică. Tratatele făceau referire la o uniune economică şi monetară, descriind-o ca atare, însă uniunea monetară a fost pusă în aplicare înaintea uniunii economice.
Coordonarea politicilor economice, de ocupare a forţei de muncă şi socială este prevăzută în tratate. Este o obligaţie şi este unul dintre principiile şi una dintre direcţiile sau ideile prezentate de preşedinţia spaniolă. Politicile publice coordonate au fost eficiente atunci când au fost coordonate cu adevărat. Acesta a fost cazul atunci când a fost elaborat Planul european de redresare economică, când au fost puse în aplicare politici fiscale în vederea menţinerii credibilităţii Pactului de stabilitate şi creştere, acest lucru fiind vital. Acesta a fost cazul şi când au fost adoptate politici financiare coordonate, ca, de exemplu, garanţiile bancare şi majorarea fondurilor garanţiilor pentru depozite. Pe scurt, este vorba de ceea ce economiştii denumesc "economii de scară", aplicate şi la nivel politic, deoarece, la nivel politic, coordonarea semnificativă produce la rezultate bune.
Aceasta este viziunea Consiliului asupra acestei situaţii dificile, pe care însă o depăşim şi din care trebuie să ieşim cu mai multă fermitate şi determinare. Acesta va fi, fără îndoială, unul dintre obiectivele centrale ale reuniunii informale a Consiliului European de joi:
Joaquín Almunia
-vicepreşedinte al Comisiei. - Doamnă preşedintă, Comisia este îngrijorată de provocările economice şi fiscale majore cu care se confruntă Grecia. Situaţia dificilă din Grecia este o problemă de interes comun pentru zona euro şi pentru Uniunea Europeană în ansamblu, deoarece marile dezechilibre externe la nivel intern, care persistă, ameninţă stabilitatea macrofinanciară a ţării, existând riscul unui efect de contagiune a altor părţi ale zonei euro.
Autorităţile elene şi poporul elen sunt conştienţi de provocarea care se află în faţa lor. La 15 ianuarie, guvernul a prezentat un program de stabilitate ambiţios, vizând combaterea acestor probleme. Programul urmăreşte reducerea deficitului de la o valoare estimată la 12,7 % în 2009 la mai puţin de 3 % în 2012, începând, în acest an, cu o ajustare de patru puncte a PIB-ului. Ambiţia care însoţeşte acest program concentrat este adecvată, dată fiind amploarea consolidării necesare. Mai detaliat, autorităţile elene au anunţat un pachet de măsuri concrete pentru 2010. Unele dintre aceste măsuri au fost deja prezentate Parlamentului elen şi vor fi puse în aplicare în scurt timp. Planurile pentru următorii ani ai programului sunt mai puţin detaliate în această etapă.
Săptămâna trecută, la 3 februarie, Comisia a adoptat un mecanism integrat de abordare şi supraveghere, care combină evaluarea noastră privind programul de stabilitate, o recomandare referitoare la procedura privind deficitul excesiv, necesară pentru a reduce deficitul bugetar la mai puţin de 3 % în 2012, astfel cum a stabilit guvernul în program, şi o altă recomandare, întemeiată pentru prima dată pe articol 121 alineatul (14) din Tratatul UE, pentru a asigura faptul că politicile economice ale Greciei sunt coerente cu orientările generale ale politicilor noastre economice şi cu funcţionarea adecvată a Uniunii Economice şi Monetare Am iniţiat şi o procedură privind încălcarea dreptului comunitar pentru a garanta faptul că Grecia abordează problemele care au afectat raportarea de date statistice fiabile până în acest moment, iar Comisia şi-a anunţat iniţiativa imediată referitoare la acordarea de competenţe de audit pentru Eurostat.
În ceea ce priveşte programul de stabilitate, Comisia susţine pe deplin Grecia în eforturile acesteia de redresare a situaţiei economice şi fiscale dificile. Măsurile şi intenţiile politice prezentate în acest program reprezintă un pas important în direcţia corectă. Emiterea cu succes a unui număr semnificativ de obligaţiuni de stat la 25 ianuarie pare să indice faptul că participanţii pe piaţă împărtăşesc această opinie, deşi prima are dobândă mare, iar creşterea spreadurilor ulterioare arată, de asemenea, că rămân precauţi.
Totuşi, există anumite riscuri în legătură cu obiectivele programului şi ajustarea fiscală pe termen scurt. Scenariul macroeconomic prezentat în program este mai curând optimist şi există un anumit nivel de incertitudine cu privire la proiecţiile de venit subiacente, în special la impactul estimat al eforturilor de combatere a evaziunii fiscale în cursul crizei economice. Date fiind recentele evoluţii de pe piaţă, dobânda şi proiecţiile de cheltuieli par, de asemenea, să fie prea optimiste. În ceea ce priveşte recomandarea referitoare la procedura privind deficitul excesiv, recomandările noastre cu privire la măsurile care trebuie luate în cursul acestui an se bazează, în totalitate, pe măsurile anunţate de autorităţile elene în programul de stabilitate. Acestea includ măsuri care trebuie să fie puse în aplicare în primul trimestru al acestui an, cum sunt reducerea costurilor salariale, reducerea locurilor de muncă din sectorul public, progrese în reforma sănătăţii şi în cea a pensiilor, majorarea impozitelor şi a accizelor şi reforma administraţiei fiscale. Unele dintre măsurile de consolidare fiscală au fost deja prezentate Parlamentului elen şi ar trebui să fie puse în aplicare în scurt timp. Prin propunerea noastră către Consiliu, autorităţile elene sunt invitate de Comisie să prezinte, până la jumătate lunii martie, un raport detaliat de punere în aplicare în care să anunţe măsurile adoptate şi calendarul măsurilor anunţate. De asemenea, trebuie să se efectueze o evaluare a riscurilor pentru ca, în caz de concretizare a acestora, să fie instituite măsuri compensatorii, după cum este necesar.
În acest context, Comisia salută anunţul din 2 februarie referitor la noile măsuri care vizează, în special, îngheţarea nominală a salariilor din sectorul public şi majorarea accizelor la combustibil pentru a garanta realizarea obiectivelor bugetare stabilite pentru acest an, precum şi disponibilitatea autorităţilor elene de a adopta şi a pune în aplicare rapid măsuri suplimentare, dacă este necesar.
În ceea ce priveşte evoluţia programului în următorii ani, solicităm o nouă ajustare cu caracter permanent, o continuare a reformei administraţiei fiscale şi îmbunătăţirea cadrului bugetar. De asemenea, Greciei i se solicită în mod evident să continue eforturile de a ameliora încasarea şi prelucrarea ajutorului guvernamental general. Dat fiind că planurile nu sunt încă detaliate, propunem instituirea unui sistem strict de raportare prin care autorităţile elene vor raporta trimestrial cu privire la măsurile puse în aplicare, la rezultatele obţinute şi la măsurile care urmează să fie puse în aplicare. Sistemul strict de raportare va asigura faptul că planurile se vor materializa după cum a fost planificat. Am adoptat şi recomandarea referitoare la eliminarea neconcordanţelor faţă de orientările generale ale politicilor economice şi a riscurilor de a pune în pericol funcţionarea adecvată a uniunii economice şi monetare, dată fiind diminuarea continuă a competitivităţii economiei elene, precum şi riscul de a accentua dezechilibrele externe şi prin spreadurile extinse de pe pieţele financiare aferente obligaţiunilor de referinţă.
Mai mult, mişcările comune din cadrul spreadurilor din alte ţări reprezintă, de asemenea, o dovadă a riscului de răspândire în alte state membre. În acest context, se aşteaptă din partea Greciei să adopte un program global de reforme structurale care să urmărească sporirea eficacităţii administraţiei publice, intensificarea reformei pensiilor şi a asistenţei medicale, îmbunătăţirea funcţionării pieţei muncii şi a eficienţei sistemului de negociere a salariilor, intensificarea funcţionării pieţei produselor şi a mediului de afaceri şi să menţină stabilitatea sectorului financiar-bancar. -
Care sunt următorii paşi în acest proces de supraveghere foarte detaliat? Recomandările noastre vor fi discutate săptămâna viitoare în cadrul Eurogrup şi Ecofin, iar apoi, un prim raport ar trebui să apară la jumătatea lunii martie în care va fi elaborat calendarul de punere în aplicare pentru a garanta realizarea obiectivelor pentru 2010. După care, începând cu luna mai, Grecia ar trebui să raporteze trimestrial modalitatea în care răspunde la decizia şi recomandarea Consiliului. Fiecare raport va face obiectului evaluării de către Comisie. Este clar faptul că, dacă apar semne care indică o materializare a riscurilor, va fi necesar să fie puse în aplicare măsuri suplimentare. Prin urmare, este crucial ca guvernul elen să fie pregătit să adopte măsuri suplimentare dacă este necesar, astfel cum a indicat deja.
În concluzie, trecem printr-o situaţie fără precedent, însă o confruntăm. Grecia a adoptat un program ambiţios pentru a-şi corecta deficitul şi a-şi reforma administraţia publică şi economia. Merită să fie susţinută în această sarcină dificilă, şi are tot sprijinul Comisiei. Punerea în aplicare, cu succes, a măsurilor de consolidare fiscală şi a reformelor structurale, care vor readuce Grecia pe o cale durabilă, va fi garantată de mecanismul de supraveghere integrat şi de disponibilitatea autorităţilor de a combate problemele. Punerea în aplicare riguroasă şi la timp a măsurilor bugetare şi a reformelor structurale - atât măsurile fiscale, cât şi reformele structurale fiind incluse în programul adoptat în Grecia de autorităţile elene -, împreună cu monitorizarea strictă a situaţiei, reprezintă elementul esenţial pentru stabilirea unei soluţii adecvate la tensiunile actuale de pe pieţele noastre.
Corien Wortmann-Kool
Grupul Partidului Popular European (Creştin-Democrat) a avut iniţiativa acestei dezbateri deoarece problemele statelor din zona euro face necesară, de urgenţă, o abordare europeană fermă. Este ceea ce ne îngrijorează.
În ultimii ani, statele membre s-au distanţat, de prea multe ori, de Pactul de stabilitate şi creştere. De aceea, invit astăzi Consiliul, ca în cadrul reuniunii informale la nivel înalt de joia viitoare şi la întâlnirea Ecofin de săptămâna viitoare, să-şi asume angajamentul că se va implica într-o mai mare măsură şi mai ferm în coordonarea mai solidă a politicii monetare, nu doar în ceea ce priveşte Grecia.
Preşedinţia spaniolă poate, de asemenea, să dea un bun exemplu în propria ţară, deoarece şi situaţia de acolo este urgentă.
Dle preşedinte, în numele grupului pe care îl reprezint, aş dori să îmi ofer sprijinul sincer pentru modalitatea în care Comisia Europeană abordează problema Greciei. Într-adevăr, cu o întârziere de câteva luni, însă este absolut necesar. Acelaşi lucru trebuie să se întâmple şi pentru alte ţări care se află în zona de pericol. Soluţia nu este să acordăm mai mulţi bani de la bugetul european, ci să punem în aplicare, în mod real, planurile de reformă.
Sper că elaboraţi şi un scenariu de urgenţă, în caz că va fi necesar şi că astfel analizaţi toate opţiunile, inclusiv cooperarea cu Fondul Monetar Internaţional (FMI). În acelaşi timp, trebuie să ne păstrăm calmul deoarece, dată fiind dimensiunea problemei bugetare, reacţiile de pe pieţele financiare sunt foarte exagerate. Acest lucru subliniază necesitatea de a consolida urgent reglementările europene ale pieţelor financiare.
Udo Bullmann
Doamnă preşedintă, dle Almunia, în special în cursul acestei perioade de tranziţie, vă mulţumesc pentru implicarea dvs în mandatul anterior şi vă urez succes în noul post. Aş vrea, de asemenea, să îndrept aceste urări şi către succesorul dvs, dl Rehn. Îi doresc curaj şi succes pentru sarcinile importante pe care le preia.
Putem învăţa trei lucruri din situaţia actuală. Primul este că Europa 2020 prezentată de dl Barroso nu are substanţă. Este departe de a fi suficientă pentru a crea în cadrul Uniunii Europene coerenţa de care avem nevoie rapid, pentru a putea preveni în viitor repetarea situaţiei cu care ne confruntăm în prezent. Această strategie are nevoie de fond şi sper că termenele programate în următoarele două săptămâni vor oferi posibilitatea de a-i aduce îmbunătăţiri. Avem nevoie, de urgenţă, de o mai bună coordonare a politicii economice. Preşedinţia spaniolă are dreptate să sublinieze acest lucru. Preşedinţia nu ar trebui să se lase intimidată.
Cel de-al doilea lucru pe care îl putem învăţa din situaţia actuală este că unele state membre au nevoie, bineînţeles, de modernizare, cifrele fiind corecte, fără îndoială. Cu toate acestea, nevoia de modernizare nu există numai într-o ţară. Există şi ţări care trebuie să realizeze mai mult, deoarece pot să realizeze mai mult. Nu am nicio îndoială cu privire la faptul că noul ministru de finanţe elen, dl Papakonstantinou, va desfăşura o activitate excelentă şi nu cunosc niciun politician sincer care să conteste acest lucru. Domnia sa merită încrederea noastră şi ar trebui să îi acordăm sprijinul nostru.
Cel de-al treilea lucru pe care îl putem învăţa este că Uniunea Europeană trebuie înarmată. Dacă pieţele testează zona euro, atunci Europa trebuie să fie în măsură să dea un răspuns, răspuns care trebuie să poată fi şi neconvenţional. Dacă există noi speculaţii împotriva anumitor ţări, trebuie să fim în măsură să punem la dispoziţie credite în condiţii de rating european mediu. Acest lucru trebuie organizat. Putem să găsim sprijin pentru acest tip de acţiune în Tratatul de la Lisabona. Aş dori să le spun Consiliului şi Comisiei: fiţi pregătiţi pentru nevoia de negociere.
Guy Verhofstadt
Cred că, spre deosebire de reprezentanţii Grupului Partidului Popular European (Creştin-Democrat), nu pledez, în realitate, pentru intervenţia Comisiei.
În primul rând, cred că trebuie să recunoaştem faptul că ceea ce se întâmplă acum în Grecia este şi consecinţa eşecului Strategiei de la Lisabona. Ţările s-au îndepărtat, într-adevăr, una de cealaltă în ultimii zece ani. Neînţelegerile dintre Germania şi Grecia nu s-au redus în ultimul deceniu, ci s-au intensificat, iar acest lucru este o consecinţă a faptului că am urmat o Strategie de la Lisabona care a fost mult prea slabă.
În al doilea rând, cred că instituţiile europene - Comisia Europeană şi Banca Centrală Europeană - au comis şi o eroare tactică, strategică prin lipsa de acţiune imediată. S-au luat măsuri mult prea târziu. Timp de şase săptămâni, liderii europeni au făcut tot felul de declaraţii, în care afirmau că liderii eleni trebuie să ia măsuri, că măsurile nu sunt destul de ferme, sau chiar că nu au încredere în capacitatea liderilor eleni şi aşa mai departe. Le-am auzit pe toate. Vă spun că noi, personal, suntem parţial responsabili pentru reacţia de pe pieţele financiare cu privire la Grecia. Cum vă puteţi aştepta, în prezent, ca pieţele financiare să aibă încredere într-un club dacă înşişi membri clubului respectiv nu au încredere în Grecia şi în măsurile care sunt propuse de Grecia? De aceea, cred că abordarea a fost eronată. Dacă Banca Centrală Europeană şi Comisia Europeană ar fi creat mult mai rapid, încă de la început, un pachet pentru Grecia, nu ar fi apărut o infectare a zonei euro de tipul celei la care asistăm în prezent.
Nici nu ar trebui să spunem că nimeni nu cunoştea problemele Greciei. S-a vorbit despre chestiunea Grecia în cadrul grupurilor de lobby ale Comisiei Europene timp de trei sau patru luni şi se spunea că, într-un anumit moment, va exista o problemă cu Grecia. Doamnelor şi domnilor, acesta este singurul motiv care explică de ce există o ofertă pentru Grecia, care are un deficit de 12,7 % şi nu există nicio ofertă pentru Regatul Unit, care are un deficit de 12,9 %. Prin urmare, în realitate, situaţia nu se mai referă numai la cifre; se referă la pieţele financiare care, din cauza faptului că noi, personal, nu dăm dovadă de coeziune, încredere şi solidaritate suficiente, se năpustesc asupra Greciei. Această situaţie ar fi putut fi evitată printr-o intervenţie foarte fermă din partea Comisiei Europene şi a Băncii Centrale Europene.
Dle comisar, iată o strategie sau o recomandare: să rezolvăm singuri această situaţie! Sunt cu totul împotriva faptului că implicăm Fondul Monetar Internaţional, FMI-ul, pentru a rezolva problemele din zona euro. Vom rezolva singuri această problemă din zona euro; prin urmare, nu avem nevoie de FMI.
În final, ultima afirmaţie pe care o fac nu se referă numai la Grecia. Situaţia actuală este un test pentru coeziune şi pentru unitatea internă a monedei euro.
Pascal Canfin
Doamnă preşedintă, în numele Grupului Verzilor/Alianţei Libere Europene, doresc să comunic preşedinţiei spaniole că susţinem, în totalitate, analizele sale cu privire la voinţa politică de a evolua către noi instrumente de guvernanţă şi către o uniune economică, şi nu doar monetară, astfel cum a fost subliniat de dl Bullman. Grupul nostru politic vă va susţine pe deplin în această acţiune.
În realitate, dincolo de cazul Greciei, care că miza este o revizuire a tuturor instrumentelor de guvernanţă economică ale zonei euro şi, în special, a Pactului de stabilitate şi creştere. Mai mult de jumătate dintre statele membre din zona euro nu mai respectă Pactul de stabilitate şi creştere.
În plus, să nu uităm că, până destul de curând - înainte de criză - Spania respecta pe deplin criteriile Pactului de stabilitate şi creştere, cu toate acestea însă, doi ani mai târziu, Spania s-a trezit într-o situaţie cu totul diferită, având o rată a şomajului de 20 %, şi fiind incapabilă să mai respecte acele criterii.
Ce înseamnă acest lucru? Înseamnă că, având un Pact de stabilitate şi creştere strict concentrat pe criteriile legate de finanţele publice, care sunt absolut necesare dar nu şi suficiente, până de curând, Spania şi-a controlat datoria publică şi deficitul public dar, în acelaşi timp, a permis ca datoria publică să se majoreze. A existat o explozie a datoriei private, bule speculative pe piaţa imobiliară şi recesiune la o scară mult mai mare decât oriunde altundeva, având ca rezultat necesitatea unei pompări masive de bani publici. Aceasta este, într-adevăr, o dovadă a faptului că, având o imagine obtuză asupra Pactului de stabilitate şi creştere şi o viziune asupra guvernanţei zonei euro concentrată exclusiv pe datoria publică, nu vedem imaginea de ansamblu, care ar putea să ne permită să anticipăm următoarea criză şi să o prevenim.
Prin urmare, aş dori să ştiu ce propuneri au fost prezentate de preşedinţia spaniolă şi de Comisie, bineînţeles, pentru reafirmarea Pactului de stabilitate şi creştere şi, mai presus de toate, pentru integrarea acestuia în cadrul unui sistem mai cuprinzător.
În al doilea rând, afirmaţi pe bună dreptate că finanţele publice trebuie să fie mai bine controlate, că este necesar să revenim la un nivel al datoriei mai stabil. În opinia domniilor voastre, depinde acest lucru numai de reducerea cheltuielii publice sau depinde şi de capacitatea de a majora anumite impozite? Dacă da, care dintre acestea? De asemenea, ce rol poate juca cooperarea fiscală dintre noi pentru a ajuta statele membre să obţină, din nou, o marjă de manevră care să le permită să-şi recupereze deficitele, nu numai prin reducerea cheltuielii, dar şi prin obţinerea, din nou, a unei marje de manevră prin care să îşi majoreze veniturile?
Kay Swinburne
în numele Grupului ECR. - Doamnă preşedintă, spreadurile aferente datoriei publice s-au intensificat dramatic în cursul ultimelor luni pentru anumite state membre din zona euro, determinând apariţia unui mare nivel de speculaţii pe piaţă cu privire la neîndeplinirea obligaţiilor de plată, planuri de salvare şi chiar la viabilitatea anumitor state membre în contextul monedei euro.
UE nu poate impune acestor state membre criterii fiscale prin intermediul BCE. Totuşi, efectele acestei crize au repercusiuni asupra UE şi a BCE în sensul că trebuie să găsească o soluţie, să dezvolte încrederea internaţională în modelul monedei euro şi să asigure buna funcţionare viitoare a pieţelor datoriei publice din zona euro.
Am irosit mult timp şi energie în ultimul an pentru investigarea procedurilor, pentru supraveghere, transparenţă şi o gestionare eficientă a factorilor de risc aferenţi participanţilor pe pieţele de capital internaţionale. Aceste măsuri afectează pieţele secundare de valori mobiliare, însă cred că este foarte justificat să se aplice aceleaşi principii ca şi în cazul pieţei principale, în special în situaţia unică a membrilor zonei euro care emit obligaţiuni.
În mod specific, în Regatul Unit, Northern Rock a intrat în insolvenţă deoarece obţinea bani pe pieţele pe termen scurt pentru a finanţa datorii pe termen lung. Atunci când piaţa a pus la îndoială modelul de afaceri şi a refuzat să acorde împrumuturi, modelul de afaceri de facto s-a prăbuşit. Unele state membre din zona euro se confruntă cu aceleaşi probleme chiar în acest moment. Dat fiind că BCE nu are nicio autoritate asupra bugetelor sau a atragerii de capital, propun ca aceasta să poată interveni la profilul de scadenţă a datoriei în cazul în care consideră că unul dintre statele membre este mult prea expus prin mişcările de pe piaţa pe termen scurt.
Grecia trebuie să atragă 31 miliarde de euro în următoarele săptămâni. Portugalia trebuie să reînnoiască datoria actuală, echivalentă cu 17 % din PIB-ul său într-un moment în care şi Franţa trebuie să reînnoiască datoria actuală, echivalentă cu 20 % din PIB-ul său. Profilul de scadenţă a datoriei este lăsat la latitudinea statelor membre, însă efectul cumulat de exploatare simultană a pieţei face ca UE să fie expusă în perioade de criză, ducând la dificultăţi în atragerea de capital pe pieţe.
Poate ar trebui ca, în zona euro, BCE să aibă responsabilitatea supravegherii emisiunilor cumulative de titluri de creanţă şi să ofere consiliere statelor membre asupra gestionării responsabile.
În încheiere, un prim pas simplu ar fi ca UE şi, în special, statele membre din zona euro, să dispună de o strategie durabilă referitoare la scadenţa datoriei, deoarece, în prezent, nivelul absolut al datoriei este mai puţin important decât valoarea datoriei care poate fi reînnoită.
Nikolaos Chountis
Doamnă preşedintă, doamnelor şi domnilor, noua Comisie îşi începe mandatul cu un imens neadevăr: Tratatul de la Lisabona şi Strategia de la Lisabona nu numai că nu ne ajută să ne protejăm împotriva crizei; acestea reprezintă una dintre cauzele care ne-au împins către criză. Au avut un eşec răsunător.
Criza economică a subliniat limitele, punctele tari şi problemele structurale ale modelului european de dezvoltare globală. Pactul de stabilitate nu mai există; criza l-a anulat, astfel cum a fost dovedit prin deficite şi rata la care se majorează datoria publică în Germania, Spania, Italia, Portugalia, Marea Britanie şi Grecia.
Criza nu afectează numai la Grecia. Afectează Uniunea Europeană şi, din cauza deciziilor adoptate, afectează zona euro. Stânga a avertizat referitor la acest lucru şi s-a opus acestor politici. Din păcate, dreapta şi social-democraţii insistă în utilizarea aceloraşi instrumente pentru a rezolva criza.
Prin Strategia de la Lisabona am demontat statul social. Vorbim despre o Europă a cooperării, în timp ce Banca Centrală Europeană oferă împrumuturi băncilor comerciale cu o rată a dobânzii de 1 %, însă permite statelor membre să contracteze împrumuturi de pe pieţele financiare cu o rată de 6 %. Uniunea Europeană urmează Statele Unite în ceea ce priveşte modelul şi serviciile militare ale acestora. Cum se explică faptul că acceptăm firme de rating de credit din Statele Unite, cum sunt Moody şi altele, ca arbitri oficiali ai politicii economice a statelor membre şi le permitem să ne dicteze politica economică?
Prin urmare, trebuie să modificăm Pactul de stabilitate şi să îl înlocuim cu un Pact de dezvoltare şi ocupare a forţei de muncă. Uniunea Europeană nu poate şi nu trebuie să intre în concurenţă la nivel global pe baza costurilor salariale. În cele din urmă, trebuie să descurajăm promovarea competitivităţii în detrimentul relaţiilor şi a drepturilor de muncă.
Nikolaos Salavrakos
Doamnă preşedintă, am ascultat anterior declaraţia de programare a dlui Barroso şi a noii sale echipe de comisari.
Personal, am avut impresia că noi toţi de aici, suntem în aceeaşi barcă, nu în aceeaşi flotă. Este o mare diferenţă.
Prin urmare, bazându-mă pe declaraţiile de programare ale dlui Barroso, aştept cu interes elaborarea viitorului Uniunii pe baza unor legături mai puternice între statele membre, în special la nivel economic, social şi de dezvoltare. Totuşi, mă tem că va exista o creştere uriaşă a capitalului 'rătăcit', a capitalului 'nomad', care circulă şi este circulat pe pieţe. Prin promovarea şi apoi abandonarea pieţelor locale, ca o tornadă trecătoare, distruge economiile adevărate şi obţine profit fără o investiţie reală. Moneda euro a limitat, bineînţeles, posibilitatea ca acest capital 'rătăcit' să speculeze pe cursurile de schimb.
Prin urmare, acesta este motivul care a determinat atacurile suferite de Grecia, care are nevoie de sprijin special. Prin urmare, având în vedere că, în conformitate cu datele statistice din 2008, Uniunea Europeană produce aproximativ 38 % din bogăţia globală cred că, în actuala criză monetară, Uniunea Europeană nu a reuşit sau nu a dorit să îşi exercite competenţele de intervenţie economică pe pieţele financiare globale.
Doresc să transmit un mesaj atât acestui parlament, cât şi tuturor colegilor deputaţi; un mesaj de la Schumpeter. Există o distrugere creativă care nu va afecta Europa, moneda europeană şi Grecia, însă care este absolut necesară pentru a demonstra solidaritatea statelor membre, atât Greciei cât şi celorlalte state membre.
Jean-Marie Le Pen
(FR) Doamnă preşedintă, doamnelor şi domnilor, este scandalos ce se întâmplă în Grecia şi în Portugalia astăzi şi în Spania şi în Irlanda mâine. Aceste agenţii anglo-saxone, aceleaşi care au păstrat, în mod amabil, distanţa, în timp ce pungaşii emiteau şi tranzacţionau active toxice şi care nu preconizau nimic, sunt, acum, cele mai stricte dintre toate faţă de statele membre care s-au grăbit să obţină ajutorul unui sector financiar care nu merita acest lucru.
Criza, cauzată de iresponsabilitatea pieţelor şi de bănci şi această imensă valoare a ajutorului sunt direct responsabile pentru creşterea deficitului public şi a datoriei publice pe care, astăzi, aceleaşi pieţe încearcă să le penalizeze.
Capitalismul etic anunţat de dl Sarkozy, de Uniunea Europeană şi de G20 nu mai este valabil. Singura lecţie pe care "bangsterii" au învăţat-o din criză este aceea că în contribuabili poate fi găsită o sursă inepuizabilă de resurse, profituri şi garanţii, deoarece se zvoneşte că acest nivel de panică poate fi atribuit unei bănci din Statele Unite, care a primit ajutor din partea guvernului Statelor Unite şi a două fonduri speculative, de asemenea din Statele Unite, care vor să profite atât de ratele exorbitante de dobândă impuse Greciei, cât şi de piaţa de swap pe risc de credit, de acele poliţe de asigurare pentru finanţarea administraţiei publice, care sunt supuse, în sine, speculaţiilor independente.
Nu va fi suficient să reglementăm fondurile speculative - ceea ce vă este teamă să faceţi - sau pieţele de instrumente derivate, astfel cum propune dl Barnier. Nu are sens să creăm un guvern economic european. Cele douăzeci şi şapte de state membre sunt, oricum, în aceeaşi încurcătură şi solidaritatea nu este o opţiune. Libera circulaţie a capitalului este cea care trebuie pusă în discuţie; în caz contrar, nu va exista redresare, ci o repetare a crizei.
Jean-Paul Gauzès
(FR) Doamnă preşedintă, dle Preşedinte, dle comisar, ca şi dna Wortmann-Kool anterior, vă voi informa, bineînţeles, că aprobăm poziţiile adoptate de Comisie pentru rezolvarea situaţiei actuale din Grecia.
Referitor la preşedinţia spaniolă, ne bucurăm să remarcăm obiectivul pe care vi-l propuneţi pentru ameliorarea coordonării politicilor economice. Aceeaşi voinţă politică fermă trebuie investită pentru a duce la bun sfârşit două proiecte actuale importante: structurarea unei forme reale de supraveghere financiară şi reglementarea fondurilor speculative.
Desigur, Europa nu trebuie să fie o fortăreaţă, însă nu trebuie să fie nici o sită. Preşedinţia trebuie să aibă, cu adevărat, marjă de manevră în ambele domenii ca să poată negocia cu succes cu Parlamentul. Ne aşteptăm ca, în cadrul următoarei sale reuniuni, Consiliul să transmită un puternic semnal către public şi către piaţă: către public, pentru a reinstitui încrederea în moneda euro şi pentru piaţă, pentru a face dovadă de solidaritate faţă de Grecia. Consiliul trebuie să indice ferm că nu se va lăsa intimidat de încercările de destabilizare a monedei euro întreprinse de anumiţi speculanţi care nu au niciun fel de ezitări în a face speculaţii împotriva statelor membre care se confruntă, în prezent, cu dificultăţi economice şi sociale.
Pervenche Berès
(FR) Doamnă preşedintă, dle López Garrido, dlor comisari, prezenta dezbatere este importantă, nu numai pentru că moneda euro este atacată, dar şi pentru că, joi, se va desfăşura prima reuniune la nivel înalt sub conducerea dlui Preşedinte Van Rompuy.
Observ că, astăzi, europenii sunt hotărâţi şi convinşi că nu putem să permitem FMI-ului să intervină în Grecia. Salut acest lucru, deoarece ar însemna că închidem uşa a tot ceea ce am solicitat timp de mulţi ani, respectiv, guvernanţa economică a zonei euro.
Când solicităm guvernanţa economică a zonei euro, acest lucru înseamnă că, atunci când ne confruntăm cu volatilitatea pieţelor, trebuie să ne înzestrăm cu mijloace pentru a reacţiona şi a menţine ritmul impus de pieţe. Astăzi, în mod evident, nu avem succes în această privinţă.
Ceea ce mai observ este faptul că în cadrul aparatului nostru european ne aflăm într-o situaţie de aşa natură încât statele care nu fac parte zona euro pot fi "ajutate", în timp ce lucrurile sunt mult mai complicate pentru statele din interiorul acesteia. Nu mi-am imaginat niciodată că zona euro va deveni o zonă în care nu există solidaritate. Însăşi funcţionarea zonei euro se bazează pe conceptul de solidaritate.
Indiferent de strategia de export, indiferent care este nivelul deficitului, indiferent care este nivelul datoriei publice, niciunul dintre statele membre ale zonei nu are posibilitatea de a ieşi din criză dacă una dintre legături este atacată.
Totuşi, ce observăm astăzi? Un mecanism care face ca pieţele financiare să acţioneze una împotriva celeilalte, testându-ne capacitatea de a fi solidari şi abilitatea de a menţine în viaţă însuşi conceptul de zonă euro. Pentru că zona euro înseamnă că, dacă dorim să ne acordăm marjă de manevră, să privim dincolo de speculaţii ca singur mecanism disponibil, atunci trebuie să ne dezvoltăm propria strategie.
Totuşi, această abilitate de a deveni, practic, imuni, într-o anumită măsură, la modul în care pieţele de schimb valutar funcţionau înainte de adoptarea monedei euro, cu mecanismele de rating a datoriei publice, a fost reintrodusă chiar în zona euro.
Pe acest lucru trebuie să ne concentrăm atenţia. Această situaţie nu se rezumă numai la propunerile care sunt prezentate astăzi, iar dl Preşedinte Van Rompuy are datoria să se implice, joia următoare, în aceste proiecte, care sunt foarte importante.
Peter van Dalen
(NL) Grecia a oferit numai recent informaţii cu privire la dimensiunea reală a datoriilor sale. Acestea sunt mult mai mari decât ne-am imaginat. Deficitul bugetar se apropie de 13 %. Din păcate, şi Spania, Portugalia şi Italia au deficite bugetare importante.
Europa nu trebuie să aducă un cal troian. Aceasta ar fi, într-adevăr, situaţia, dacă am acorda sprijin acestor ţări, astfel cum doresc anumite persoane. Acest lucru nu trebuie să se întâmple, deoarece, atunci, am recompensa politicile eronate cu o primă. Pactul de stabilitate şi creştere indică, în mod clar, modul în care ţările trebuie să ia măsuri în cazul unei crize, iar pactul indică, în primul rând, ce trebuie făcut înainte de apariţia unei crize, şi anume instituirea la timp a unei politici bugetare şi de cheltuieli stricte. Ţările de Jos au început aceste măsuri cu un an în urmă. Statele membre din sudul Europei le-au amânat mult prea mult. Din fericire, au început acum - mai bine mai târziu decât niciodată - să îşi rezolve problemele.
Aştept cu mare interes efectele măsurilor pe care le adoptă. Dacă pieţele de valori şi moneda euro scad puţin între timp, nu va fi niciun dezastru nici pentru investitori, nici pentru companiile de export, ba dimpotrivă.
Charalampos Angourakis
(EL) Doamnă preşedintă, discuţia despre presiunile speculative asupra zonei euro şi a monedei euro şi discuţia despre riscul prăbuşirii economiilor din Grecia şi din alte ţări din sudul Europei ca urmare a problemelor finanţelor publice, a datoriilor excesive şi a deficitelor sunt folosite, pe deplin, de Uniunea Europeană, de guvernele burgheze şi de alte asociaţii imperialiste, ca scuză pentru accelerarea şi intensificarea restructurărilor capitaliste şi pentru creşterea gradului de exploatare a clasei muncitoare şi a celei de bază.
Uniunea Europeană şi guvernele şantajează şi terorizează lucrătorii pentru a-i determina să accepte normele economiei de piaţă şi dezvoltarea europeană a marilor afaceri, în scopul de a impune reduceri salariale şi de pensii, forme flexibile de ocupare a forţei de muncă, reduceri drastice ale beneficiilor sociale şi o barieră de măsuri fiscale dure, precum şi de a dezrădăcina agricultorii săraci şi pe cei de nivel mijlociu de pământurile acestora.
Afirmaţia conform căreia criza capitalistă este cauzată numai de administrarea defectuoasă şi coruptă este un neadevăr. Datoriile şi deficitele sunt plăsmuiri ale sistemului capitalist, ale Tratatului de la Maastricht şi, bineînţeles, ale Strategiei de la Lisabona. De aceea, guvernele burgheze şi Uniunea Europeană, care sunt pe deplin responsabile pentru situaţia care a apărut, solicită claselor muncitoare, claselor de bază să cedeze şi să se alăture campaniilor naţionale. Cu toate acestea, lucrătorii ar trebui să refuze, pentru că interesele plutocraţiei nu sunt aceleaşi cu interesele lor, dat fiind faptul că trăim într-o societate capitalistă.
Lucrătorii demonstrează în masă ca reacţie la războiul care a fost declarat, iar noi salutăm lupta lor şi îi sprijinim.
Barry Madlener
(NL) Grecia ar putea chiar să ameninţe că se va declara în faliment împreună cu alte ţări, din cauza anilor de politică de stânga slabă condusă de politicienii de stânga care au deţinut mandatul în Europa: Gordon Brown, Barroso, Schulz, Cohn-Bendit, Guy Verhofstadt. Dle Verhofstadt, puteţi, vă rog, să ascultaţi şi declaraţiile mele? Miliarde au fost pompate în statele membre mai slabe şi, chiar în momentul aderării sale, Grecia părea că manipulează cifrele, însă nu, aţi refuzat să vedeţi. Europa trebuia şi avea să se extindă. Din cauza nereuşitelor unor politicieni ca domniile voastre, aceste economii au fost umflate artificial iar acum se dezumflă.
Ce se întâmplă acum? Continuaţi ca de obicei cu politica dvs dezastruoasă. Cine bate la uşa Uniunii Europene? Ţări chiar şi mai sărace: Albania, Islanda, Macedonia, Croaţia, Serbia, Kosovo şi chiar Turcia. Ţări sărace, care suferă şi de corupţie cruntă. Apoi, mai este Spania, care, în ciuda şomajului ridicat, a acceptat intrarea în legalitate a aproximativ 700 000 de imigranţi ilegali, care şi-au adus acolo şi familiile - iar, în prezent, şomajul în Spania este de 20 %!
Dle Preşedinte, această politică a imigraţiei trebuie să înceteze.
Anni Podimata
(EL) Doamnă preşedintă, nu se poate pune la îndoială faptul că Grecia, ca alte ţări din zona euro, se confruntă cu un deficit public şi o datorie publică importante şi, după cum ştiţi, şi după cum a menţionat dl comisar, guvernul elen a prezentat deja un program pe deplin motivat şi ambiţios, însă realist, pentru a le rezolva.
De asemenea, nu există nicio îndoială că Grecia, ca alte ţări din zona euro, a fost şi este epicentrul unor presiuni speculative coordonate, al căror obiectiv principal este de a submina moneda euro şi coeziunea economică din zona euro. Nu este doar o problemă a Greciei, a Portugaliei sau a Spaniei; este o problemă europeană, iar noi avem obligaţia de a demonstra adevăratele cauze ale acestei situaţii.
Ca şi acum un an, subliniem faptul că această criză globală a creditelor este legată de funcţionarea necontrolată a pieţelor financiare şi, de asemenea, trebuie să afirmăm clar că funcţionarea necontrolată a capitalului speculativ este un parametru de bază al situaţiei actuale din zona euro şi este nefavorabilă pentru banii contribuabililor europeni.
Prin urmare, prima noastră obligaţie acum este să apărăm moneda euro şi zona euro împotriva presiunilor speculative şi, în al doilea rând, trebuie să ne dăm seama că nu mai putem să fim blocaţi pe ideea unei strânse unificări monetare şi că, până la obţinerea unei reale convergenţe monetare între statele din zona euro, vor fi afectate atât aşa numitele economii aflate în urmă, cât şi credibilitatea globală a zonei euro, precum şi stabilitatea monedei euro.
Burkhard Balz
(DE) Doamnă preşedintă, s-a întâmplat de puţine ori ca intervenţia mea să fie omisă. Cu toate acestea, voi fi bucuros să îmi încep acum intervenţia.
Ştim, cu toţii, că nu toate statele membre din zona euro au fost afectate grav de criza economică şi financiară. Totuşi, în opinia mea, ţările care au fost grav afectate trebuie să ia măsuri mai vaste decât cele care nu au fost afectate atât de grav.
Bineînţeles, stabilitatea monedei euro trebuie să rămână obiectivul crucial şi primordial. Acest lucru este valabil şi pentru măsurile de consolidare a bugetelor fiecărui stat membru din zona euro. Aceste măsuri nu sunt numai în beneficiul ţărilor în sine, dar şi în cel al ţărilor care nu sunt afectate atât de grav.
Cu toate acestea, trebuie să analizăm cu atenţie şi în egală măsură ce sunt măsuri sunt necesare şi ce măsuri s-ar dovedi, poate, mai puţin eficiente pentru ieşirea din criză a ţărilor afectate. Cu toate că am putea să ajutăm ţările din uniunea monetară care se confruntă cu cele mai mari probleme economice pentru a obţine bani în condiţii favorabile, de exemplu, prin intermediul unui împrumut din partea Uniunii acordat mai multor state din zona euro, acest credit extern favorabil nu ar putea să reducă problemele acute cu care se confruntă şi, de asemenea, nu ar rezolva, sub nicio formă, cauzele acestor probleme.
În opinia mea, aceste ţări nu au reuşit, în trecut, să întreprindă reforme importante, iar acum a sosit scadenţa. Prin urmare, problemele sunt produse, în mare parte, de ele, şi prin urmare, trebuie rezolvate în viitor de fiecare ţară implicată. Din acest motiv, trebuie să punem în aplicare programe de austeritate şi de reformă stricte, astfel cum a anunţat Comisia. În opinia mea, ar fi dezastruos ca, întotdeauna, contribuabilii să fie cei care ajung să plătească.
Patrick Le Hyaric
(FR) Doamnă preşedintă, dle comisar, multe lucruri interesante sunt discutate aici, însă cred că trebuie să avem curajul să repunem în discuţie chiar criteriile pe care se întemeiază Uniunea Europeană astăzi. Există chiar un articol din Tratatul de la Lisabona şi Tratatul de la Maastricht care interzic Uniunii Europene să ajute Grecia.
Faptul că am dat frâu liber speculatorilor prin libertatea totală de circulaţie a capitalurilor, faptul că am susţinut concurenţa fiscală, care are ca rezultat impozitarea zero a capitalului şi a companiilor, toate acestea înseamnă că, puţin câte puţin, bugetele naţionale se reduc şi, acum, prin propuneri cum este cea prezentată anterior de dl Almunia, oamenilor li se solicită să suporte consecinţele, reducându-li-se salariile, crescându-li-se vârsta de pensionare şi distrugându-li-se sistemul de asistenţă socială.
Prin urmare, fiecare dintre aceste criterii trebuie modificat, Pactul de stabilitate şi creştere trebuie înlocuit cu un pact de dezvoltare umană pentru muncă, pentru ocuparea forţei de muncă şi pentru formare, şi trebuie luată o decizie de modificare a rolului şi responsabilităţilor Băncii Centrale Europene, astfel încât moneda euro să devină o monedă comună care uneşte, nu o monedă folosită pentru speculaţii, cum este cazul în prezent. Trebuie luată decizia de a introduce noi iniţiative împotriva evaziunii fiscale şi a scurgerilor de capital şi pentru a elimina paradisurile fiscale, astfel cum a fost promis. În ultimul rând, trebuie să facem dovadă de curaj pentru a impozita circulaţia speculativă a capitalului.
Andrew Henry William Brons
Doamnă preşedintă, există o legătură normală între sănătatea actuală a economiei unui anumit stat şi valoarea monedei acestuia. Pe măsură ce economia se dezvoltă, acelaşi lucru ar trebuie să se întâmple şi cu moneda, astfel încât să beneficieze de accesibilitatea bunurilor şi serviciilor pe care alege să le importe. În acelaşi timp, pe măsură ce economia stagnează sau chiar scade, acelaşi lucru se va întâmpla şi cu valoarea monedei sale, ducând la o explozie a exportului şi la redresarea economiei, presupunând, bineînţeles, că industria de producţie şi cea a serviciilor nu au fost distruse de globalizare.
Cu toate acestea, moneda unei naţiuni blocate în corsetul monedei euro nu se poate adapta la nevoile economiei şi poporului său. Acest lucru a mutilat Mare Britanie în perioada dintre 1990 şi 1992, când ne aflam în mecanismul de schimb valutar. În prezent, acest lucru sugrumă Grecia şi alte state cliente ale monedei euro.
Ar trebui să fie un avertisment pentru orice ţară care nu face parte din zona euro. Aderaţi pe propriul risc. Pe termen scurt, veţi observa că nevoile economiilor voastre nu sunt rezolvate. Când veţi decide să vă retrageţi, vă veţi confrunta cu o datorie faţă de zona euro, care a fost majorată de propria monedă devalorizată.
José Manuel García-Margallo y Marfil
(ES) Doamnă preşedintă ne aflăm în acest parlament, pentru prima oară în istoria monedei euro, pentru a discuta despre situaţia financiară a câtorva ţări. Subliniez cuvântul "ţări”, deoarece preşedinţia spaniolă părea că vorbeşte despre univers, iar dl comisar Almudia a menţionat numai Grecia. Aş dori să ştiu dacă dl comisar continuă să susţină, în intervenţia de final, faptul că problemele Spaniei şi ale Portugaliei sunt similare celor din Grecia şi, dacă acesta este cazul, ce intenţionează să facă în acest sens.
Cu toate acestea, ne aflăm aici pentru a discuta despre aceste situaţii financiare pentru că finanţele câtorva state ar putea să afecteze credibilitatea monedei tuturor şi să deschidă uşa către o Europă cu două viteze. Decalajul ar putea să se adâncească atunci când strategia de ieşire din criză la care s-a referit preşedinţia spaniolă va fi pusă în aplicare, deoarece am putea constata că ţările mai puţin dezvoltate trebuie să rezolve dificultăţi monetare şi politici monetare mai stricte şi, mai important, că trebuie să folosească mult mai mulţi bani pentru a-şi achita datoriile şi mult mai puţini bani pentru a crea locuri de muncă. Doamnelor şi domnilor, credeţi-mă că, fără o economie durabilă, va fi imposibil să echilibrăm finanţele. Fără locuri de muncă, veniturile fiscale vor continua să se reducă iar indemnizaţiile de şomaj vor continua să crească.
Ne confruntăm cu o criză a încrederii, iar atunci când există o criză a încrederii, primul lucru pe care trebuie să-l facem este să spunem adevărul. Trebuie să spunem cum am ajuns aici. Ce fac ţările afectate pentru a reduce datoria? Sunt pactele de stabilitate credibile sau nu? Mai presus de toate, trebuie să ştim ce întreprind acestea pentru a-şi redresa economiile, deoarece, astfel cum am afirmat anterior, fără creştere durabilă nu va exista economie durabilă şi nici finanţe durabile.
Elisa Ferreira
(PT) Doamnă preşedintă, dle comisar, într-o uniune monetară nu pot să existe atacuri individuale asupra Greciei, Spaniei, Irlandei sau Portugaliei, ci, mai curând, atacuri asupra Uniunii şi atacuri asupra monedei euro, care profită de orice semn de fragilitate sau de orice breşă care se deschide în cadrul solidarităţii blocului în ansamblu. În acest context, trebuie să vă informez, dle comisar, că declaraţiile domniei voastre au fost nepotrivite şi periculoase însă, venind de la o persoană cu experienţa şi cunoştinţele domniei voastre, nu pot decât să presupun că sunt manifestarea unei revolte împotriva încăpăţânării şi lipsei de acţiune a Comisiei din care faceţi parte, pentru că, astfel cum ştiţi foarte bine, uniunea monetară reprezintă mult mai mult decât o monedă unică, un Pact de Stabilitate sau o Bancă Centrală unică.
Pentru ca uniunea monetară să fie durabilă pe termen lung, nu se poate limita la a analiza indicatori nominali pe termen scurt, nu poate să omită economia reală, creşterea economică sau ocuparea forţei de muncă şi nu poate să ignore divergenţele interne semnificative care decurg dintr-un caracter regional şi social şi pe care Comisia le-a identificat foarte bine în activitatea pe care a desfăşurat-o cu privire la 'UEM@10'.
Din aceste motive, fiecare ţară membră are anumite obligaţii proprii. Totuşi, oricine crede că uniunea monetară este un proiect încheiat deja, face o greşeală impardonabilă. Trebuie să încetăm discuţiile şi să trecem la acţiune. Strategia de la Lisabona nu a funcţionat pentru că nu dispunea nici de mijloace, nici de instrumente. Astăzi, dacă dorim ca uniunea monetară să reziste şi să rămână solidă este necesar să înlocuim termeni ca "solidaritate" şi "coordonarea politicilor economice" cu mijloace şi instrumente concrete, care nu au existat până acum.
Noua Comisie nu a fost numită pentru a continua să întreprindă ceea ce a întreprins anterior, ci pentru a trage concluzii şi a iniţia o nouă fază. Este ceea ce aştept de la domniile lor şi am încredere că se va realiza.
Ilda Figueiredo
(PT) Doamnă preşedintă, în această dezbatere a fost esenţial să se asigure faptul că Uniunea Europeană se va distanţa de politicile sale monetariste şi de criteriile opace ale Pactului de Stabilitate. A fost esenţial să susţinem progresul social, pentru a acorda prioritate rezolvării problemelor referitoare la şomaj şi sărăcie, pentru a sprijini producţia şi crearea de locuri de muncă bazate de drepturi, pentru a garanta coeziunea socială şi economică, pentru a pune în aplicare măsuri de sprijin bugetar pentru ţările care se află în cele mai grave situaţii, în special, prin avansarea de fonduri fără a fi necesar ca guvernele naţionale să le armonizeze. Din păcate, însă, niciunul dintre aceste subiecte nu a fost discutat în acest parlament.
Comisarul Almunia a insistat asupra aceloraşi politici şi a aceloraşi soluţii neoliberale, încercând, ca întotdeauna, să impună aceloraşi oameni să suporte consecinţele politicilor nereuşite ale Uniunii Europene, inclusiv, dle comisar, propria dvs responsabilitate pentru declaraţiile triste şi lamentabile pe care le-aţi făcut în privinţa Greciei, a Spaniei şi a Portugaliei care, în cazul Portugaliei, ţara pe care o reprezint, au avut ca efect declanşarea unui atac speculativ. Speculatorii au profitat, într-adevăr, de declaraţiile domniei voastre. Ţara mea şi altele au pierdut în urma declaraţiilor respective şi a actualelor politici. Din aceste motive, vă spunem că este timpul să schimbăm politica.
Othmar Karas
(DE) Doamnă preşedintă, dle comisar, moneda euro este scutul nostru şi s-a dovedit a fi o forţă stabilizatoare. Acest lucru demonstrează şi că principiile de la Maastricht şi Pactul de stabilitate şi creştere trebuie să reprezinte baza fundamentală pentru strategia referitoare la deficit şi pentru strategia de ieşire din criză. Însă nu trebuie să ne limităm doar la ele. Ambele strategii trebuie să fie sprijinite prin creştere durabilă şi o politică privind ocuparea forţei de muncă. Trebuie să combinăm strategia Europa 2020 cu alte strategii. Avem nevoie de un acord de inovare, de un acord de investiţii şi de un acord de coordonare în cadrul Uniunii Europene, care să cuprindă toate statele membre.
Prin urmare, sunt pentru punerea în aplicare, de către ministerele de finanţe, a planului în trei puncte propus de dl Almunia la 22 decembrie 2004 pentru consolidarea cât mai rapidă a Eurostat. Aceste măsuri raţionale şi necesare sunt blocate de cinci ani. Trebuie să conferim un statut mai solid Eurostat şi trebuie să revizuim datele statistice ale statelor membre şi să coordonăm datele statistice ale BCE şi ale Uniunii Europene. Avem nevoie de un bilanţ iniţial pentru Comisia Europeană, trebuie să revizuim finanţele statelor membre pe baza unor criterii comune instituite de Comisie şi avem nevoie de un comitet de conducere între Comisie, Eurostat, BCE, BEI şi statele membre pentru planurile de acţiune naţionale.
Sunt necesare responsabilitate, sinceritate şi transparenţă - nu jocuri de-a v-aţi ascunselea sau de-a prinselea între statele membre şi ministerele de finanţe.
Antolín Sánchez Presedo
(ES) Dle Preşedinte, criza economică ne-a permis să apreciem valoarea monedei euro şi a coordonării economice.
Este indiscutabil faptul că rolul jucat de zona euro şi Banca Centrală Europeană în asigurarea stabilităţii şi oferirea unui răspuns la criza creditelor, împreună cu acţiunea concertată întreprinsă la nivel european şi internaţional, în cadrul căreia, dle Almunia, aţi avut un rol de conducere important, au adus contribuit esenţial la prevenirea celor mai grave şi mai dezastruoase efecte ale crizei.
Criza a produs un declin major în activitatea economică, pierderi masive ale locurilor de muncă şi o deteriorare considerabilă a finanţelor publice. Cu toate că se pare că există semne ale unei redresări, previziunile pentru acest an indică o scădere a ocupării forţei de muncă şi o majorare a datoriei publice în Uniunea Europeană.
Criza a pus în lumină şi diversitatea de situaţii şi diferenţele care există între statele membre. Au apărut tensiuni care, să nu fim naivi, nu sunt întotdeauna legate de principiile sau potenţialul economic. Este esenţial să nu uităm de interdependenţa noastră economică profundă şi de angajamentele noastre importante.
Uniunea Europeană se confruntă cu cele mai mari provocări de la crearea sa. Cineva a descris redresarea internaţională folosind literele LUV: L pentru Europa, U pentru Statele Unite şi V pentru ţările emergente.
Europa nu trebuie să fie lăsată în urmă. Este timpul reformelor, al imaginaţiei şi al integrării. Prioritatea fundamentală ar trebui să fie sporirea potenţialului de creştere a economiei noastre.
Alfredo Pallone
(IT) Doamnă preşedintă, doamnelor şi domnilor, slăbiciunea şi recenta criză din anumite ţări din zona euro nu sunt numai rezultatul dificultăţilor din Grecia, Portugalia şi Spania, ci şi al celora din Uniune.
Nu este o problemă numai din punctul de vedere al resurselor economice, dar este şi o problemă politică. Înainte de a ajuta ţările afectate, Europa trebuie să se ajute pe ea însăşi, deoarece adevărata problemă care se ascunde în spatele acestei crize este slăbiciunea Uniunii. Sunt necesare norme şi instrumente comune şi eficiente.
În primul rând, trebuie să urgentăm reforma referitoare la supraveghere şi să creăm un sistem care într-adevăr funcţionează, nu doar reproduce autorităţile existente, care s-au dovedit a fi ineficiente în a anticipa şi a rezolva recenta criză şi trebuie să depăşim logica birocratică adoptată până acum pentru a rezolva crizele sistemice.
În al doilea rând, este necesar să coordonăm şi să armonizăm politicile fiscale, chiar cu preţul de a lăsa în urmă ţările mai ezitante. Anumiţi deputaţi susţin că este necesară intervenţia Fondului Monetar Internaţional, ignorând semnalul catastrofic pe care acest lucru l-ar lansa către pieţele financiare cu privire la direcţia în care s-ar îndrepta zona euro. În cazul actualei crize din mai multe ţări din zona euro, Uniunea Europeană are o datorie politică, socială şi morală să ia acţiune.
George Sabin Cutaş
Anumite state din zona euro se confruntă astăzi cu dificultăţi financiare serioase, exemplificate prin dimensiunea unor datorii publice şi deficite bugetare cu mult superioare pragului permis de Pactul de Stabilitate şi Creştere. Principala logică a Pactului de Stabilitate a fost evitarea unor comportamente de tip "pasager clandestin”, prin impunerea unor limite pentru datoria publică. Ceea ce nu a fost luat însă în considerare a fost nevoia creşterii datoriei publice în contextul degradării situaţiei financiare la nivel macroeconomic, căreia i s-a adăugat creşterea exponenţială a datoriei private.
Deteriorarea rapidă a situaţiei finanţelor în anumite state membre ameninţă atât stabilitatea monedei euro, cât şi coeziunea la nivelul Uniunii Europene. Pentru a evita astfel de consecinţe, este imperativă manifestarea solidarităţii între statele membre, prin adoptarea unor măsuri comune de întrajutorare a statelor aflate în dificultate. De asemenea, este nevoie de o relaxare a criteriilor Pactului de Stabilitate, posibilitate prevăzută într-o declaraţie anexată actului final al Tratatului de la Lisabona.
Rămâne, prin urmare, la latitudinea noastră să manifestăm o voinţă politică unitară şi să concretizăm reformarea Pactului, devenită astăzi o necesitate.
Theodoros Skylakakis
(EL) Doamnă preşedintă, numeroşi deputaţi au vorbit despre ajutorul de care are nevoie Grecia. Acesta este mesajul greşit. Dezbaterile, fără rezultat, despre ajutor nu ajută deloc. În mod evident, Grecia are probleme financiare semnificative, însă le poate rezolva. Există acum un consens larg cu privire la acest lucru, atât în rândul forţelor politice, cât şi, mai important, în rândul poporului elen.
Am auzit şi că principala problemă a monedei euro este reprezentată de speculatori. Ce erau speculatorii atunci când moneda euro a fost consolidată? Eurofilantropi? Trebuie să analizăm ce facem greşit.
Sunt discutate şi datele statistice elene. Cu toate acestea, să nu uităm că au existat şi datele statistice europene. Nu ştiau Eurostat, Comisia Europeană şi ECOFIN că datoria Greciei nu putea să se mai majoreze fără un deficit corespunzător? A scăzut vreodată datoria, nu numai datoria Greciei, în mod consecvent la 60 %? În opinia mea, problema fundamentală din zona euro este faptul că normele sale au fost aplicate, în principal, pe baza criteriilor politice şi că părţile care controlează şi cele care sunt controlate sunt unele şi aceleaşi.
O a doua problemă despre care s-a discutat mult prea puţin este pierderea globală a competitivităţii, iar concurenţa tot mai puternică separă nordul şi sudul. Nu există zonă euro, nu există zonă monetară dacă intensificarea concurenţei trage o linie de demarcaţie între membrii acesteia. Este un risc fatal pe termen lung pentru coeziunea zonei euro şi este o problemă care ar trebui, cu siguranţă, să ne preocupe.
Robert Goebbels
(FR) Doamnă preşedintă, cu această ofensivă totală din partea băncilor internaţionale împotriva monedei euro, lumea se confruntă, din nou, cu lipsa de raţiune şi lăcomia pieţelor.
Este adevărat că ţările anglo-saxone nu au fost niciodată în favoarea monedei euro. Cu toate acestea, moneda euro a devenit cea mai stabilă monedă din lume. De fapt, dolarul şi moneda euro formează un duopol. Un duopol va fi întotdeauna instabil. Vor exista întotdeauna mişcări între cele două monede. Totuşi, dacă pieţele ar avea puţină raţiune, ar trebui să observe că deficitele zonei euro, în ansamblu, sunt cu mult mai reduse decât cele din Statele Unite sau din Japonia.
Deşi este adevărat că noul guvern elen a moştenit o situaţie bugetară inevitabilă, este evident că, şi în situaţia în care Grecia ar intra în faliment, ceea ce este cu desăvârşire imposibil, nu ar avea ca rezultat dezmembrarea zonei euro. Guvernul Statelor Unite tocmai a prezentat un buget prezentând un deficit de 1 600 miliarde de dolari. Pentru a compensa acest deficit, Washington-ul trebuie să împrumute, în fiecare zi, peste 5 miliarde de dolari. Datoria anuală suplimentară a Greciei este echivalentă cu mai puţin decât valoarea datoriei suplimentare a Statelor Unite pentru o săptămână. Ce ţară pune în pericol stabilitatea financiară a lumii? Grecia sau Statele Unite?
Deoarece se confruntă cu lipsa de raţiune a speculatorilor, Europa trebuie să impună mai multă transparenţă şi mai multe norme practice pe pieţe, care, doamnă preşedintă, sunt, într-adevăr, mult prea lacome.
Diogo Feio
(PT) Doamnă preşedintă, în cadrul unei dezbateri referitoare la situaţia economică a anumitor ţări membre ale zonei euro, soluţia este clară: avem nevoie de mai multă uniune economică şi monetară, avem nevoie de competitivitate mai bună şi avem nevoie de solidaritate mai bună. Dle comisar, mă adresez domniei voastre cunoscând foarte bine, fiind portughez, dificultăţile pe care le implică faptul că datoria publică se majorează, că deficitul devine tot mai dificil de controlat sau că devin excesiv de ridicate cheltuielile publice. Aceste ţări au nevoie de solidaritate şi semnalele potrivite. Din păcate, semnalele transmise prin declaraţiile pe care le-a făcut recent comisarul Almunia nu au fost bune, atunci când domnia sa a comparat situaţia Portugaliei şi a Spaniei cu cea din Grecia. Declaraţiile au fost regretabile şi imprudente şi au avut efecte imediate pe piaţă. Pieţele de valori de la Lisabona şi Madrid au scăzut dramatic; lucrurile nu ar trebui să devină mai dificile decât sunt deja.
Conducerea politică este extrem de importantă. Este evident că trebuie să învăţăm din experienţă pentru viitor, deoarece, astfel, putem să avem o uniune economică mai bună, care să susţină Europa într-o mai mare măsură pentru a crea solidaritate şi pentru a înţelege că situaţiile din statele membre sunt complet diferite şi nu sunt comparabile. Dacă putem să reţinem această experienţă, este sigur că viitorul zonei euro va fi unul mai bun.
Frank Engel
(FR) Doamnă preşedintă, trebuie făcută următoarea observaţie: Uniunea Economică şi Monetară este, într-adevăr, monetară, însă mai deloc economică. Îngrijorările monetare ale Europei sunt în conflict cu suveranitatea economică şi bugetară a statelor membre.
În acest moment, atacurile speculative asupra monedei euro ar putea avea consecinţe dezastruoase. Grecia, Portugalia, Irlanda şi Spania sunt cele mai afectate. Totuşi, în spatele acestora, întreaga zonă euro este în pericol.
Pentru a evita ce este mai rău, Europa trebuie să introducă de urgenţă o formă comună de guvernanţă pentru politicile sale economice şi bugetare. În fond, la aceasta se referă uniunea economică. Numai în acest mod vom avea, împreună, o şansă reală de a consolida finanţele publice din zona euro şi dincolo de aceasta.
Mă tem că, cu instrumentele actuale şi insistând în privinţa suveranităţii bugetare a statelor membre, această consolidare este o himeră, cu toate consecinţele care decurg de aici.
Edward Scicluna
Doamnă preşedintă, trebuie să identificăm toate punctele slabe din zona euro şi să le rezolvăm cu fermitate, deoarece alternativa este prea sumbră pentru a fi analizată. Un punct slab evident este lipsa unei funcţii solide centralizate de monitorizare a economiei întregii zone euro.
În primul rând, trebuie acordată o atenţie specială întreruperii contabilităţii fluxurilor de numerar de oricare stat membru al UE şi finanţele acestora. În al doilea rând, finanţele publice şi raportarea trebuie auditate conform standardelor aprobate de UE. În al treilea rând, ar trebui să fie asigurată o supraveghere previziunilor economice, care au reprezentat o cauză a unor proiecţii financiare publice inutile şi înşelătoare. În al patrulea rând, rezultatele simulărilor de situații de criză efectuate de UE trebuie publicate periodic. În cele din urmă, cred că ar trebui să descurajăm membri zonei euro să aleagă calea uşoară de ieşire din ingineria financiară şi măsurile fiscale excepţionale care întârzie ajustările reale, care, ştim cu toţii, trebuie să rezulte din programe de cheltuieli credibile şi durabile.
Olle Schmidt
(SV) Doamnă preşedintă, problema Greciei nu îi îngrijorează doar pe cei care fac parte din zona euro, ci priveşte întreaga Uniune Europeană. Prin urmare, este important ca această situaţie dificilă să fie rezolvată în mod responsabil de UE. Grecia trebuie să îşi asume responsabilitatea, să se ridice la înălţimea promisiunilor sale şi să realizeze o reformă a politicii sale. Pentru mine, care aştept cu nerăbdare ca Suedia să adere la zona euro cât mai rapid posibil, este de o importanţă majoră să rezolvăm această situaţie dificilă în cadrul UE. În esenţă, ar trebui spus că moneda euro a rezistat, cu succes incredibil, celei mai grave crize financiare. Cine ar susţine că 16 monede ar fi fost mai bune decât o singură monedă solidă? Nimeni!
Grecia s-a furişat în zona euro pe uşa din spate, ceea ce arată, acum, cât este de important ca normele de admitere să fie stricte, dar corecte. O economie bine ordonată este o cerinţă prealabilă pentru creştere şi bogăţie, chiar şi pentru ţările din afara zonei euro şi, bineînţeles care se aplică în aceeaşi măsură şi ţărilor care fac parte din zona euro. Cei care vorbesc despre speculaţii ar trebui să reţină că o economie şi finanţe publice bine ordonate reprezintă temeiul acestui lucru.
Michail Tremopoulos
(EL) Doamnă preşedintă, pentru Grecia, despre care se discută foarte mult, problema nu este numai o problemă a finanţelor publice. Este vorba de prăbuşirea totală a modelului care a fost aplicat în cursul ultimilor cincisprezece ani şi care a urmărit ca economia Greciei să fie bazată pe creştere constantă şi pe extinderea consumului privat.
În plus, timp de mulţi ani, anumite persoane au susţinut că sumele cheltuite pentru arme sunt sume cheltuite pentru dezvoltare. Ca procent din PIB, SIPRI (Institutul Internaţional de Cercetări în Domeniul Păcii din Stockholm) raportează că Grecia iroseşte 3,3 %. Este cel de-al doilea procent ca valoare din NATO, după Statele Unite ale Americii. Este cel de-al cincilea mare importator de arme din lume în termeni absoluţi, înregistrând 4 % din comerţul global. Bineînţeles, în bugetul pentru 2010 au fost planificate reduceri ale cheltuielilor pentru apărare. Ministerul Apărării Naţionale are un buget de 6 miliarde de euro, cu 6,63 % mai puţin.
Aş dori să observ o schimbare a diplomaţiei referitoare la arme, care ne-a adus în acest impas. Grecia nu dispune de colonii pe cate să le exploateze, însă are putere de perseverare. De asemenea, trebuie să activăm solidaritatea europeană şi să promovăm iniţiative internaţionale referitoare la un nou aranjament ecologic global.
John Bufton
Doamnă preşedintă, care este viitorul monedei euro în lumina problemelor din Grecia şi, de asemenea, din Spania, Italia, Portugalia şi Irlanda? Marea Britanie trebuie să fie, într-o anumită măsură, liniştită că nu am aderat niciodată la zona euro. Se pare că promisiunile referitoare la forţă prin solidaritate nu ar putea fi mai departe de adevăr.
Problema cu cele 16 naţiuni din zona euro este cine trage baierele pungii. Cu o coordonare fiscală redusă şi fără trezorerie, a fi membru al zonei euro nu reprezintă deloc un elixir al unei bune situaţii economice. Se pare că, atunci când totul devine neplăcut, nu va exista nimeni care să ne salveze. În schimb, se profită pentru a se obţine un control şi mai puternic atunci când suntem în genunchi. Trebuie să aşteptăm să vedem cum va reacţiona Grecia dacă trebuie să devină un protectorat economic al Uniunii Europene şi dacă acest lucru va produce tulburări în rândul populației civile. Să fie acesta visul european? Cine va urma: Spania, Portugalia, Italia sau Irlanda? Poate că statele membre şi, în special, statele din zona euro, ar trebui să se gândească foarte mult la situaţia prezentă înainte să îşi îndrepte atenţia către discuţii despre politica economică după 2020, când este posibil să nu mai existe o monedă euro pe care să o protejăm.
În această dimineaţă, dl Barroso a vorbit despre visul european: pentru binele poporului elen, acesta a devenit un coşmar european.
Andreas Mölzer
(DE) Doamnă preşedintă, după cum ştim, Comisia Europeană a plasat Grecia sub supraveghere din cauza majorării deficitului bugetar al acesteia. Această imixtiune de proporţii în suveranitatea naţională poate fi justificată, în realitate, numai prin faptul că trebuie să salvăm şi moneda unică şi să evităm riscul de a afecta celelalte ţări participante. Cu toate acestea, piatra de temelie care este cerinţa prealabilă esenţială pentru introducerea monedei euro, respectiv, Pactul de Stabilitate, există, în mod evident, numai pe hârtie. În ultimii ani, numeroase state membre şi Consiliul au alocat mai puţină energie disciplinei bugetare decât au alocat diluării acestui important acord. Comisia s-a retras şi a urmărit această dezvoltare a unor proceduri timide împotriva celor care încălcau normele privind deficitul.
Prin urmare, trebuie să insistăm ca gradul net tot mai mare de îndatorare a statelor membre să fie redus în mod drastic dacă nu vrem să ne punem în mare pericol moneda şi zona economică. Din acest motiv sunt necesare măsuri cruciale şi convingătoare.
Elena Băsescu
Consider că orice stat membru trebuie să fie pregătit pentru a adera la zona euro, altfel efectele asupra economiei naţionale pot fi foarte negative. Instabilitatea economică a unor ţări aflate sub umbrela euro trebuie să fie ţinută sub control pentru a nu se răsfrânge asupra întregii Uniuni. Economiile Greciei, Spaniei şi Portugaliei au înregistrat în anul 2009 un deficit bugetar mare, datorită crizei economice globale, pe de o parte, dar şi măsurilor inadecvate promovate de propriile guverne naţionale.
România va prezenta planul de convergenţă în zona euro până la sfârşitul lunii februarie, conform negocierilor cu FMI şi cu Comisia Europeană. Ţara mea şi-a propus în anul 2012 să intre în mecanismul ratei de schimb, care reprezintă de fapt o anticameră a zonei euro, ceea ce ne obligă ca deficitul bugetar să scadă sub 3 %.
Stavros Lambrinidis
(EL) Doamnă preşedintă, dle comisar, vă mulţumesc pentru afirmaţiile binevoitoare pe care le-aţi făcut referitor la măsurile luate de guvernul elen. Guvernul a introdus, într-adevăr, măsuri stricte, iar Comisia Europeană a ratificat, într-adevăr, programul guvernului şi, într-adevăr, a fost ratificat un program foarte strict pentru a se monitoriza aplicarea măsurilor pe care guvernul le-a generat şi pe care le doreşte.
Şi, totuşi, spreadurile s-au intensificat. Problema nu este că pieţele au fost rezervate, astfel cum aţi afirmat dvs. Problema este că pieţele au speculat şi au tot speculat în mod nejustificat. Foarte puţinii oameni care au cauzat apariţia crizei câştigă acum bani pe seama ruinelor pe care le-au cauzat. Şi Comisia Europeană?
Vă adresez următoarea întrebare: în primul rând, veţi întreprinde acţiuni acum, nu numai pentru a monitoriza strict statele, dar şi pentru a monitoriza strict pieţele şi, dacă da, care vor fi acestea?
În al doilea rând: este inacceptabil că discuţiile despre Fondul Monetar Internaţional în zona euro trenează de atât de multe luni. Totuşi, Fondul Monetar Internaţional face un lucru: impune măsuri stricte şi apoi împrumută ieftin, ceea ce nu permite apariţia speculatorilor. Intenţionaţi să întreprindeţi acţiuni pentru a acorda sprijin financiar ţărilor care aplică astfel de programe stricte referitoare la finanţele publice?
Czesław Adam Siekierski
(PL) Situaţia care a apărut în anumite ţări din zona euro necesită atenţie considerabilă. Este numai parţial justificat să căutăm cauzele acesteia în criza economică. Multe dintre cauze sunt altele: În primul rând, diferenţele majore în ceea ce priveşte nivelul de dezvoltare economică din diferite ţări membre ale zonei euro au fost ignorate. În al doilea rând, disciplina Pactului de stabilitate şi creştere nu a fost susţinută. Disciplina bugetară nu a fost menţinută în mod responsabil, ceea ce a dus la o majorare semnificativă a deficitului finanţelor publice. În al treilea rând, băncile şi alte instituţii financiare nu au fost monitorizare adecvat - acest lucru nu se aplică numai ţărilor respective. Cum putem să combatem acest lucru? În conformitate cu principiul solidarităţii, programul de remediere pregătit de fiecare ţară trebuie să beneficieze de sprijin din partea Uniunii Europene, fapt care permite Comisiei Europene şi Băncii Centrale Europene să monitorizeze realizarea programului. Pentru că este inacceptabil şi ca cei mai săraci să fie principalii afectaţi de costurile crizei, un exemplu în acest sens constituindu-l protestele fermierilor eleni.
Georgios Papanikolaou
(EL) Doamnă preşedintă, la aproape zece ani de la crearea zonei euro este evident că Uniunea Europeană există însă, din păcate, suntem, încă, foarte departe de uniunea economică. Vedem că atacurile asupra monedei euro prin intermediul economiilor naţionale mai slabe iau proporţii epidemice şi că, în cele din urmă, Europa este un spectator, nu atât pentru că a fost surprinsă ci, mai curând, pentru că nu dispune de instrumente financiare prin care să reacţioneze.
Cu excepţia Comisiei pentru concurenţă nu există nicio instituţie care să poată să coordoneze intervenţiile şi acţiunile economiilor naţionale în perioadele de recesiune. Din păcate, nu există unanimitate şi determinare comună între statele membre, chiar dacă avem o monedă comună.
Consider că testul de astăzi nu vizează nicio ţară anume. Este un test pentru însăşi moneda euro. Aş vrea să cred că, atunci când am decis să avem o monedă unică, hotărâsem deja că vom avea, de atunci, o voce unică şi o poziţie comună.
Mairead McGuinness
Doamnă preşedintă, vă mulţumesc pentru că aţi acceptat atât de multe intervenţii de un minut privind acest aspect. Presupun că noua Comisie este mulţumită că şi-a început mandatul, însă va trebui să îşi înceapă activitatea în forţă din cauza problemelor pe care le discutăm în acest parlament.
Există şi persoane care se delectează cu problemele din zona euro, însă cred că majoritatea dintre noi doreşte să vadă o soluţie. După zece ani, nu cred că ar trebui să pierdem din vedere esenţialul. Acestea fiind spuse, ascultând această dezbatere, este foarte clar că există probleme grave în anumite state membre şi că gravitatea este diferită în rândul celor care au probleme, iar Irlanda este unul dintre acestea. Totuşi, în opinia mea, normele nu au fost eficiente. Trebuie să anticipăm mai curând decât să reacţionăm: când apare o criză, este prea târziu. Trebuie să fim înaintea pieţelor; nu putem să ne opunem pieţelor, astfel cum au încercat alţii să sugereze că putem face şi, prin urmare, trebuie să dispunem de supraveghere şi examinare stricte şi prompte şi apoi, să întreprindem acţiune imediată. Vă urez succes.
Hans-Peter Martin
(DE) Doamnă preşedintă, cu toată dezaprobarea pe care au exprimat-o persoane ca mine referitor la starea de fapt deosebit de deplorabilă din Uniunea Europeană, am fost, întotdeauna, cu totul pentru introducerea monedei euro. Atunci când eram corespondent pentru revista der Spiegel, am văzut speculaţii împotriva anumitor monede, iar moneda euro ne-a protejat împotriva acestui lucru.
Cu toate acestea, ce observăm în prezent este o pierdere masivă a încrederii deponenţilor şi, în special, a cetăţenilor din ţările în care, într-o anumită măsură, criteriile bugetare au fost respectate. Dle comisar, întrebarea pe care v-o adresez este următoarea: nu a devenit pe deplin clar pentru domnia voastră, în cursul ultimilor doi ani, că Grecia ne amăgeşte? Au existat nenumărate zvonuri în acest sens. Totuşi, am ştiut că, în realitate, Grecia nu a îndeplinit pe deplin criteriile la început. De ce nu a fost monitorizat acest lucru mai intens? Cum intenţionaţi să rezolvaţi o problemă atât de dificilă pe viitor? Adresez această întrebare luând în considerare numai ţara mea, Austria, unde, în prezent, circulă zvonuri similare, în acelaşi mod în care circulau şi referitor la Grecia în urmă cu doi ani.
Arturs Krišjānis Kariņš
(LV) Doamnă preşedintă, atacurile speculatorilor din Grecia, din Spania sau din Portugalia nu reprezintă cauza problemei, ci consecinţa acesteia. Ştim mult prea bine că nicio familie nu îşi mai permite să cheltuiască mai mult decât câştigă. Rezultatul este falimentul. Acelaşi lucru se aplică pentru guverne. Niciun guvern nu îşi mai permite să cheltuiască mai mulţi bani decât încasează din venituri fiscale. Rezultatul este fie falimentul guvernului, fie, astfel cum se întâmplă în prezent, atacuri ale speculatorilor asupra monedei. Ceea ce trebuie să întreprindă aceste ţări este ceea ce a întreprins Letonia, care a fost afectată de criză cu un an în urmă, de fapt, cu aproape un an şi jumătate în urmă. Respectiv, să reducă drastic cheltuielile guvernamentale prin aşa numita depreciere internă. Aş sugera ca guvernul elen să primească sfaturi de la guvernul leton privind modul în care au fost adoptate astfel de decizii. Acestea trebuie adoptate, iar în Europa au fost deja adoptate în trecut. Vă mulţumesc.
Diego López Garrido
Doamnă preşedintă, cred că am avut parte de o dezbatere globală, cu un nivel ridicat de conştientizare a şi cu îngrijorări referitoare la situaţia economică. De asemenea, a fost o dezbatere foarte constructivă, incluzând o serie de puncte asupra cărora putem fi de acord referitor la evaluarea situaţiei.
În primul rând, cred că, în cadrul acestei dezbateri, s-a exprimat o încredere generală în zona euro. Fără îndoială, zona euro va ieşi consolidată de aceste mişcări violente de pe pieţe, care nu pot fi explicate prin situaţia economiei reale. Astfel cum au subliniat dl Karas, dl Sánchez Presedo şi dl Goebbels, care au vorbit despre semnificaţia a ceea ce a fost descris de cineva ca scutul de protecţie din zona euro, suntem convinşi că, dacă nu ar fi existat zona euro, criza ar fi afectat mult mai mult ţările europene.
Mai mult decât atât, nu credem că Pactul de stabilitate şi creştere este în criză. Dovada este procedura detaliată pentru supravegherea programului pus în aplicare de guvernul elen, la care s-a referit comisarul Almunia.
Problemele din zona euro vor fi rezolvate în zona euro, ale cărei mecanisme sunt dotate în acest sens pentru o situaţie în care, astfel cum am afirmat în intervenţia mea anterioară, Europa iese, în mod evident, din recesiune şi depăşeşte cea mai gravă criză la care am fost martori în aproape un secol. Reuşeşte aceasta într-o perioadă de timp relativ scurtă, ceea ce demonstrează forţa economică a Uniunii Europene şi, de asemenea, faptul că guvernele au acţionat imediat atunci când a avut loc ceva ce ar fi putut să cauzeze prăbuşirea sistemului financiar internaţional. Bineînţeles, această intervenţie urgentă a trebuit să aibă ca rezultat deficite. În prezent, există 21 de ţări din Uniunea Europeană care au fost în această situaţie, ceea ce reprezintă consecinţa logică a intervenţiei esenţiale pentru că, printre altele, astfel cum am afirmat anterior, în Europa există sisteme de protecţie socială, ceea ce înseamnă că persoanele cele mai vulnerabile au beneficiat de ajutor din trezoreriile publice.
Dl Canfin m-a întrebat ce propuneri are Preşedinţia spaniolă în privinţa acestui lucru. Au existat intervenţii pe termen scurt din partea guvernelor, pe care le-am menţionat. Se impune o strategie pentru a depăşi această situaţie, însă, evident, pentru a ieşi din criză pe termen mediu, preşedinţia spaniolă a Consiliului propune, în mod clar, uniunea economică. Propune să nu existe numai uniune monetară, ci ca uniunea economică să ocupe, de asemenea, un loc important în Uniunea Europeană, fapt stipulat şi în Tratatul de la Lisabona.
Articolul 5 din Tratatul privind Funcţionarea Uniunii Europene stipulează foarte clar: "Statele membre îşi coordonează politicile economice”. "Uniunea ia măsuri pentru a asigura coordonarea politicilor de ocupare a locurilor de muncă”. "Uniunea poate adopta iniţiative pentru a asigura coordonarea [...] politicilor sociale”.
Toate sunt stipulate în Tratatul de la Lisabona şi, prin urmare, susţin orientarea către armonizare. De exemplu, dna Wortmann-Kool, dl Feio şi dl Papanikolaou s-au referit la aceasta în intervenţiile domniilor lor. Dl Bullman a menţionat necesitatea unei coordonări sociopolitice, la cum ca şi dna Podimata. În mod similar, a existat poziţia dlui Canfin din partea Grupului Verzilor/Alianţa Liberă Europeană şi cea a dlui Pallone şi a dlui Gauzès, care au vorbit despre necesitatea reglementării pieţelor financiare. Dl Verhofstadt a vorbit despre necesitatea coeziunii interne în cadrul Uniunii. Toate acestea reprezintă ceea ce am putea numi uniune economică, coeziune economică internă în cadrul Uniunii.
Spre aceasta trebuie să tindem, cu o conducere politică a Uniunii clară, ceea ce se întâmplă deja. Trebuie să ne gândim la faptul că poimâine, întâmplător, de îndată ce a început preşedinţia spaniolă a Uniunii, Consiliul European informal se va reuni pentru a lua frâiele situaţiei, din punct de vedere politic. Sunt sigur că va transmite şi un puternic mesaj european către public şi către actorii economici şi sociali, un mesaj pro-european, un mesaj al unităţii europene, al încrederii în guvernele europene, inclusiv în guvernul elen, şi de încredere în oportunităţile noastre.
Este o reuniune importantă a Consiliului European şi este organizată acum pentru a ne concentra eforturile asupra unei strategii de creştere şi de creare de locuri de muncă, pe care o numim Europa 2020. Sunt convins că la această reuniune imediată, foarte timpurie a Consiliului vor fi puse bazele iniţiale ale acestei strategii, ceea ce înseamnă că dorim să acţionăm imediat şi cu conducere politică în Uniunea Europeană în aceste vremuri de restrişte.
Joaquín Almunia
Doamnă preşedintă, le mulţumesc tuturor vorbitorilor pentru referirile pe care le-au făcut la politici, atitudini şi propuneri ale Comisiei Europene, de care am luat notă atât eu, cât şi colegul meu, Olli Rehn.
Permiteţi-mi să spun câteva lucruri, pe care le voi exprima în patru puncte. Au fost multe intervenţii şi nu pot să răspund la fiecare dintre acestea, însă cred că pot să răspund, în esenţă, la toate, prin patru puncte.
În primul rând, astfel cum am afirmat de multe ori în Parlament în decurs de aproape şase ani, în calitate de comisar pentru afaceri economice şi monetare, sunt total de acord cu necesitatea de a intensifica coordonarea în cadrul Uniunii Economice şi Monetare şi în cadrul Uniunii Europene. Toate statele membre ale Uniunii care nu sunt încă membre ale zonei euro, cu alte cuvinte, ale fazei finale a Uniunii Economice şi Monetare, vor deveni membre, cu excepţia a două state membre, care dispun de o opţiune de excludere voluntară. Însă cred că, în următorii ani, vom vedea că îşi vor abandona opţiunile de excludere voluntară şi că vor dori să adere şi la Uniunea Monetară şi Economică.
Pentru a avea coordonare, trebuie să intensificăm şi să extindem supravegherea şi activităţile de analiză, de dezbatere şi de recomandare bazată pe analizele şi dezbaterile respective, cu privire la politica fiscală şi la alte politici macroeconomice şi structurale.
Dacă vă amintiţi, aceasta a fost una dintre primele concluzii ale raportului pe care l-am prezentat aici în numele Comisiei în prima jumătate a anului 2008, în faţa Lehman Brothers, privind primii 10 ani de Uniune Monetară şi Economică. De atunci, am avut dezbateri în Comisie, în Eurogrup şi în Consiliu şi, de asemenea, în acest Parlament, despre cum să îmbunătăţim această supraveghere, despre cum să o extindem prin ceea ce reprezintă, acum, centrul supravegherii şi cadrul de disciplină bugetară, Pactul de stabilitate şi creştere, în timp ce îl extindem şi pe acesta.
Sunt de acord cu aceia dintre domniile voastre care au afirmat că nu este vorba doar de punerea în aplicare a unei politici fiscale şi bugetare care să fie conformă cu normele noastre, dar şi că trebuie să avansăm, pentru că există alte dezechilibre care pun în pericol creşterea, locurile de muncă şi situaţia finanţelor publice.
Sunt de acord cu toţi aceia dintre dvs care au afirmat că nu trebuie să apelăm la Fondul Monetar Internaţional. Este adevărat că toate ţările noastre sunt membre ale Fondului Monetar Internaţional, însă putem şi trebuie să reuşim singuri.
Dacă suntem destul de coordonaţi, dacă avem voinţă politică, dacă folosim instrumentele oferite de tratat, dacă ducem la îndeplinire declaraţiile de intenţie şi principalele noastre obiective până la ultimele consecinţe, avem capacitate şi instrumente mai mult decât suficiente ca să întreprindem ceea ce trebuie să întreprindem pentru a îndrepta situaţii dificile cum este cea cu care ne confruntăm în prezent.
În cazul Greciei, voi menţiona două aspecte care au fost supuse dezbaterii, pe care le-am discutat deja în detaliu. În primul rând, dl Verhofstadt, care, din păcate, nu mai este prezent, a afirmat că Comisia a intervenit prea târziu. Nu ştiu cât de repede a solicitat ţara dlui Verhofstadt Comisiei să ia acţiuni privind aspectele bugetare, însă aş dori să-i reamintesc că în Grecia au avut loc alegeri la începutul lunii octombrie. La două săptămâni după preluarea mandatului, guvernul elen a corectat notificarea pe care o primiserăm cu câteva zile înaintea alegerilor, modificând deficitul de la 6 % la 12,7 % în trei săptămâni!
Nu a fost doar o corecţie de statistică. În această majorare masivă a deficitului din Grecia, s-a manifestat într-o mare măsură o lipsă absolută a controlului politicii bugetare. Nu este o problemă statistică. Nu solicitaţi Eurostat să o rezolve. Este o problemă de administrare, cauzată de un guvern care a permis scăderea veniturilor sau nu a întreprins nimic atunci când veniturile scădeau şi care a permis creşterea cheltuielilor sau a provocat creşterea acestora pentru că se apropriau alegerile. Ca să fiu direct, iată ceea ce s-a întâmplat.
Mai mult decât atât, referitor la problemele statistice şi ca răspuns pentru dl Martin - astfel cum cred că a afirmat dl Karas -, la sfârşitul anului 2004, am propus Consiliului, în numele Comisiei, să consolidăm capacitatea Eurostat de a desfăşura controale atunci când au existat probleme statistice care nu au pot fi rezolvate prin notificări standard. Eurostat nu adună date. Eurostat primeşte notificări din partea statelor membre. Pentru a avea acces dincolo de autoritatea care transmite notificarea, Eurostat are nevoie de competenţe pe care nu le are. Comisia a solicita aceste competenţe, iar Consiliul nu le-a acordat. Am informat Consiliul că îi vom solicita din nou aceste competenţe. Colegul meu Olli Rehn, care, de mâine, va fi responsabil pentru afacerile economice şi monetare, fără a fi necesare alte tranziţii, a pregătit o propunere pentru a fi adoptată de noua Comisie la prima reuniune formală a acesteia, după ce vom fi obţinut, astăzi, aprobarea domniilor voastre.
În urma acestei notificări, guvernul elen a înaintat un buget pentru anul 2010 care nu fusese înaintat anterior alegerilor şi nu numai Comisia, dar şi Eurogrupul şi Ecofin au aprobat deficitul excesiv în lumina noii situaţii. Am făcut câteva recomandări care nu au putut fi pregătite până când nu am avut în faţa noastră un program, pe care guvernul elen l-a elaborat şi ni l-a transmis la 15 ianuarie. Astfel cum am afirmat anterior, pe baza programului, am făcut recomandările la 3 februarie.
Este adevărat că, dacă am fi avut o baghetă magică, am fi putut acţiona chiar în seara alegerilor. Cu toate acestea, vă pot spune că eu cred că guvernul elen, Comisia, Eurogrupul şi Ecofin au acţionat rapid. Cele două din urmă au început dezbaterea situaţiei chiar înainte să formulăm recomandările către acestea. Nu am putea să acţionăm mai rapid dacă scopul nostru este, într-adevăr, să rezolvăm problemele. Dacă tot ce dorim este să facem declaraţii, bineînţeles, am putea acţiona.
În al treilea rând, sunt total de acord cu necesitatea sporirii încrederii în moneda euro şi în Uniunea Monetară şi Economică. Aceasta este responsabilitatea fiecăruia: este responsabilitatea statelor membre, a Comisiei, a Consiliului şi a Parlamentului.
În paranteză fiind spus, deoarece câţiva dintre domniile voastre s-au referit la declaraţiile pe care le-am făcut la prezentarea recomandărilor privind programul elen, vă cer, de dragul încrederii, să vă referiţi la ceea ce am spus în realitate, mai curând decât să vă referiţi la ce spun alţii că aş fi afirmat eu. Este tot ceea ce vă cer.
În cele din urmă, reuniunea Consiliului de poimâine, 11 februarie, care a fost menţionată de dl López Garrido, între altele, este o reuniune foarte importantă. Este o reuniune specială a Consiliului pentru că nu sunt multe aspecte de discutat. Este o reuniune la care vor exista două contribuţii, din partea Preşedintelui Comisiei şi a Preşedintelui Consiliului European, cu o dezbatere politică deschisă care, în prezent, este extrem de importantă, având în vedere tensiunile de pe pieţele financiare, cu care nu ne-am confruntat în zona euro de la crearea monedei unice şi cea mai gravă criză din ultimii 80 de ani. Trebuie să răspundem acestei situaţii, nu numai printr-o strategie de ieşire din criză, dar şi cu o strategie pe termen mediu, pentru ca acest deceniu să fie unul al creşterii şi al forţei de muncă.
Dacă îmi acordaţi un minut pentru ultima mea intervenţie în calitate de comisar pentru afaceri economice şi monetare, vă voi spune ce aş dori să aud la încheierea acestei reuniuni a Consiliului European. Aş dori să aud o solicitare clară adresată fiecărui stat membru, în acest caz, începând cu Grecia, de a-şi îndeplini obligaţiile şi de a pune în aplicare măsurile la care s-au angajat ca membre ale uniunii economice şi monetare, precum şi recomandările făcute către acestea de autorităţile uniunii economice şi monetare. Trebuie să cerem ca toate statele membre să îndeplinească şi să aplice normele pe care le-am creat cu toţii.
În al doilea rând, aş dori, ca la cel mai înalt nivel, să se ia un angajament politic pentru coordonare mai intensă, coordonare mai bună şi pentru consolidarea Uniunii Economice şi Monetare ca zonă economică, nu numai ca bancă centrală pentru zona economică şi monetară, nu numai ca organism care formulează recomandări.
Atât în interiorul, cât şi în afara graniţelor noastre, uniunea economică şi monetară, zona euro, trebuie să vorbească răspicat, hotărât şi credibil, deoarece acest lucru sporeşte încrederea cetăţenilor noştri şi a altor cetăţeni ai Uniunii Europene şi ai lumii în moneda noastră şi în proiectul nostru, care nu este numai un proiect economic, ci este mult mai vast.
În cele din urmă, aş dori ca liderii Europei să spună autorităţilor elene: "În schimbul eforturilor voastre, vă acordăm sprijinul nostru". Sprijinul are un preţ al său. Acest lucru ar crea un climat pentru dezechilibre şi crize viitoare. Sprijinul trebuie să fie clar, şi dispunem de instrumente pentru acest lucru, în schimbul unui angajament clar privind faptul că fiecare îşi asumă responsabilităţile ce îi revin.
Preşedinta
Dezbaterea a fost închisă.
Declaraţii scrise (articolul 149 din Regulamentul de procedură)
José Manuel Fernandes  
Sper că noii comisari europeni vor fi un factor care promovează stabilitatea şi că vor emite declaraţii riguroase şi foarte bine întemeiate, în contrast cu ceea ce s-a întâmplat cu recentele declaraţii ale comisarului Joaquín Almunia, care a dat dovadă de lipsă de prudenţă şi a contribuit la pierderile de pe pieţele de valori şi la lipsa de încredere din rândul investitorul internaţional în ceea ce priveşte Portugalia şi Spania..
Pentru a combate criza, statele membre ale Uniunii Europene au lansat planuri de redresare şi au acordat stimulente economiei şi, drept consecinţă, şi-au majorat deficitele. Cu toate acestea, cunoaştem şi state membre care, fie din incompetenţă, fie intenţionat, s-au înşelat în privinţa deficitelor lor. Evenimentele recente au obligat Uniunea Europeană să dea un nou elan propunerilor de supraveghere şi să pună în aplicare o strategie consolidată de coordonare economică.
S-a fost propus, de asemenea, să fie pus în aplicare un sistem de monitorizare a valorii deficitului fiecărui stat membru, cu scopul de a defini rapid măsuri de corecţie, pentru a evita apariţia unor situaţii ireversibile. Acest sistem ar trebui să funcţioneze aproape în timp real. De asemenea, este important să clarificăm formula de calcul al deficitului pentru a evita disimularea conturilor publice şi pentru a evita utilizarea repetată a tehnicilor de debugetizare pentru a camufla valoarea deficitului.
João Ferreira  
Campania dezlănţuită ca urmare a situaţiei din Grecia, pe care anumite persoane încearcă acum să o extindă asupra altor ţări, este condamnabilă şi dezvăluie adevăratele obiective ale principalilor protagonişti ai săi, în rândul cărora ar trebui să fie inclusă însăşi Comisia Europeană şi unele dintre puterile economice principale ale UE.
Presiunea exercitată asupra unor ţări cum sunt Grecia, Portugalia şi Spania pentru combaterea deficitelor lor nu poate fi separată de interesele capitalului financiar speculativ şi de scopul său de a se implica într-un război încrâncenat pentru moneda euro, împotriva dolarului. Aceste interese sunt cele care sunt apărate, chiar şi cu preţul intereselor popoarelor din acele ţări.
Se ridică mai multe probleme:
Ce motive obiective există pentru ca noi să fim obligaţi să intrăm în anul 2013 cu deficite mai mici de 3 % (indiferent de ce s-ar putea întâmpla din punctul de vedere al creşterii economice)?
Care este scopul unei uniuni economice şi monetare care nu pune în aplicare nicio politică de solidaritate şi coeziune?
Dacă BCE poate împrumuta, periodic, băncilor naţionale bani cu rate mult mai mici decât cele care există pe pieţele internaţionale, de ce nu poate întreprinde acelaşi lucru pentru guverne?
De ce nu au fost create instrumente care ar permite ţărilor în cea mai mare dificultate să obţină finanţare la rate care să fie mai reduse şi mai asemănătoare cu cele obţinute de alte ţări?
Ivari Padar  
Situaţia financiară din anumite ţări din zona euro, care a fost analizată astăzi, arată, în mod clar, riscurile care sunt cauzate de îndepărtarea de acordurile din Pactul de stabilitate şi creştere. În contextul problemei globale, putem vedea cât este de important să dispunem de date statistice fiabile. Cu siguranţă, trebuie să tragem o concluzie importantă din această întreagă problemă şi, în fiecare ţară, atât din zona euro, cât şi în afara acesteia, calea de ieşire implică recunoaşterea, cu sinceritate, a problemelor noastre şi furnizarea propriilor măsuri de depăşire a dificultăţilor şi, în plus, solidaritate din partea Uniunii Europene. În acelaşi timp, problemele descrise nu pot fi rezolvate prin întârzierea extinderii zonei euro. Este evident că, dacă există ţări care au îndeplinit criteriile necesare, aceste ţări trebuie acceptate în zona euro. Timpul a demonstrat că o monedă unică a fost o garanţie suplimentară de fiabilitate în momente complicate.
Jarosław Leszek Wałęsa  
Dle Almunia, Polonia se pregăteşte să se alăture zonei euro, şi, astfel, analizăm cu atenţie problemele statelor membre din zona euro. Din păcate, mai multe ţări se confruntă cu probleme, iar moneda europeană se confruntă, acum, cu cele mai mari provocări de la crearea sa. Doamnelor şi domnilor, Grecia nu se va descurca singură. Sunt de acord cu aceia dintre dvs care au spus înaintea mea că avem nevoie de o coordonare mai intensă a politicilor economice ale statelor membre. Criza economică globală a determinat destabilizarea a numeroase economii, iar, în faţa redresării, chiar dacă este una fragilă, pieţele mondiale se tem că guvernele statelor membre ar putea lua acţiuni lipsite de competenţă pentru a preveni prăbuşirea pieţelor monedei euro. Prin urmare, o cale realistă de ieşire din această situaţie, singura cale de a preveni prăbuşirea pieţelor valutare, este ajutor intermediar pentru Grecia, precum şi acţiuni planificate, pe termen lung, pentru stabilizarea poziţiei monedei euro.
(Şedinţa a fost suspendată pentru câteva minute)
