SIDA/HIV în perspectiva celei de-a XIII-a conferinţe internaţionale privind SIDA (Viena, 18-23 iulie 2010) (dezbatere) 
Preşedinta
Următorul punct pe ordinea de zi este declaraţia Înaltei Reprezentante a Uniunii pentru afaceri externe şi politica de securitate şi vicepreşedintă a Comisiei cu privire la SIDA/HIV, în vederea celei de-a 18-a Conferinţe internaţionale pe tema SIDA (Viena, 18-23 iulie 2010).
Catherine Ashton
vicepreşedintă a Comisiei şi Înaltă Reprezentantă al Uniunii pentru afaceri externe şi politica de securitate. - Doamnă preşedintă, distinşi deputaţi, mă bucur că am ocazia să particip la această sesiune despre drepturile omului şi HIV/SIDA. Este o dezbatere de actualitate, având în vedere că doar 11 zile ne mai despart de deschiderea celei de-a 18-a Conferinţe internaţionale pe tema SIDA, care va avea loc la Viena.
Răspândirea virusului HIV continuă să provoace multă suferinţă. Impactul virusului HIV este mai grav în situaţiile în care drepturile omului nu sunt respectate, şi ştim că situaţiile de conflict pot duce la o creştere a numărului de infecţii cu HIV, mai ales când abuzurile sexuale împotriva femeilor şi copiilor sunt frecvente. În absenţa unor legi relevante împotriva discriminării, persoanelor infectate cu virusul HIV le este de multe ori teamă să ceară ajutor, de teamă că vor fi stigmatizate.
În ţările în care homosexualitatea este incriminată, unii se mai confruntă şi cu teama pedepsei cu închisoarea, iar, în cazuri extreme, chiar pedeapsa cu moartea. Drepturile omului ar trebui să responsabilizeze oamenii, inclusiv persoanele infectate cu HIV. Dreptul fiecăruia de a se bucura de cele mai înalte standarde de sănătate fizică şi mentală presupune ca cei care sunt afectaţi de HIV să aibă acces la informaţii, precum şi la măsuri de prevenţie eficiente şi la tratament. Nu trebuie să se facă discriminări împotriva persoanelor afectate din cauza statutului lor.
Distinşi deputaţi, ştim că infecţia cu HIV este folosită în unele state ca motiv de excludere a solicitanţilor de azil, încălcându-li-se astfel dreptul de a căuta protecţie. Persoanele infectate îşi pot pierde dreptul de a lucra, iar copiii infectaţi sunt câteodată excluşi din şcoli. Uniunea Europeană este lider în protecţia drepturilor persoanelor afectate şi infectate cu HIV. Consiliul European a adoptat, în concluziile din noiembrie 2009, un program de acţiune al UE pentru a adopta o abordare externă a problemei HIV/SIDA, inclusiv nevoia de a se referi la aspectul drepturilor omului.
Uniunea Europeană este foarte activă în promovarea libertăţii de a călători pentru persoanele infectate cu HIV. Poziţia adoptată de noi este că restricţiile de intrare, şedere şi rezidenţă ale persoanelor infectate cu HIV sunt discriminatorii şi nu protejează sănătatea publică. În consecinţă, salutăm modificările recente ale reglementărilor SUA şi Chinei ca semne pozitive. În ultimele luni, reprezentanţii UE, atât la Bruxelles, cât şi în statele partenere, au făcut câteva demersuri în această problemă, inclusiv prin exprimarea preocupărilor UE faţă de incriminarea comportamentului sexual între adulţi care consimt la aceste relaţii - Uganda, Burundi, Malawi - sau de hărţuire a activiştilor SIDA prin intermediul poliţiei şi al autorităţilor judiciare din Senegal.
Recenta adoptare a unui set de instrumente de către UE pentru a promova şi proteja respectarea drepturilor omului persoanelor lesbiene, homosexuale, bisexuale şi transsexuale va consolida acţiunile UE în acest domeniu.
Lena Kolarska-Bobińska
Doamnă preşedintă, doresc să îi mulţumesc doamnei Ashton, pentru că, deşi afară toată lumea se uită la meci, noi dezbatem aici drepturile persoanelor bolnave de SIDA. Dezbatem, pentru că este o problemă supărătoare pentru noi toţi. Deşi în ultimi ani s-au înregistrat progrese în ceea ce priveşte tratamentele aplicate şi metodele de prevenţie, mai avem în acest moment doar cinci ani pentru a realiza Obiectivele de dezvoltare ale mileniului, în care statele membre ale ONU s-au angajat să reducă răspândirea HIV/SIDA şi să reducă numărul de infecţii.
Adevărul este că, între timp, numărul persoanelor infectate cu acest virus este în creştere. Această situaţie este întâlnită în anumite regiuni în special şi în cazul anumitor grupuri sociale de femei şi fete. În consecinţă, în rezoluţia noastră, ne afirmăm şi ne oferim sprijinul pentru trei tipuri de acţiuni. În primul rând, măsuri legale menite să încurajeze statele cu risc ridicat de infectare să facă din lupta împotriva SIDA o prioritate şi să pregătească planuri de luptă împotriva bolii, inclusiv pregătirea şi introducerea unor legi împotriva discriminării menite să protejeze grupurile sociale expuse la risc.
În al doilea rând, punem un deosebit accent pe măsurile educaţionale. Este extrem de important să asigurăm accesul la educaţie şi la informaţii cu privire la virusul HIV pentru a transforma discriminarea în înţelegere şi acceptare. Acesta este o măsură importantă nu numai în cazul ţărilor în curs de dezvoltare şi subdezvoltate, ci şi în statele UE, unde rămâne în continuare o chestiune dureroasă şi importantă.
Pe lângă activităţile educaţionale, punem accent şi pe importanţa accesului la anumite medicamente. De exemplu, în toamnă, se va semna un acord de liber schimb cu India. Una dintre problemele fundamentale cu care ne-am confruntat în timpul vizitei în India a fost când s-a evidenţiat modul în care ţara produce medicamente foarte ieftine care pot preveni şi lupta împotriva SIDA. Când se va semna acordul cu Uniunea Europeană, această producţie va fi restricţionată, deci şi acest aspect trebuie luat în considerare.
Michael Cashman
în numele Grupului S&D. - Doamnă preşedintă, ascultând nota introductivă a baroanei Ashton, nu pot spune decât că pot pleca liniştit acasă. Mi-am terminat treaba. Nu de multe ori am ascultat pe cineva în poziţia dumneaei care să înţeleagă nu numai acţiunile realizate, ci şi ceea ce trebuie să facem pentru a-i proteja pe cei mai vulnerabili.
De aceea sunt foarte încântat că Parlamentul s-a hotărât să adopte o abordare bazată pe drepturi, deoarece, odată ce ai obţinut drepturile, acestea pot fi exercitate chiar de tine, de către societate civilă care acţionează în numele tău sau de către guvernul statului tău - şi vorbesc acum şi în calitate de raportor al Parlamentului în chestiunea Obiectivelor de dezvoltare ale mileniului.
Din păcate, în cazul SIDA şi HIV, cifrele sunt în creştere: în prezent, în jur de 33 de milioane de oameni trăiesc cu SIDA şi HIV. Numai în 2008, 2,7 milioane de noi cazuri de infecţie cu HIV au apărut în mare parte în Africa Subsahariană, iar majoritatea - 60 % - este reprezentată de femei şi copii. Este clar că trebuie să facem mult mai mult. Trebuie să responsabilizăm oamenii cu privire la deciziile pe care le iau referitoare la corpurile lor şi în negarea drepturilor de către ceilalţi - în special bărbaţii - sau aceia, precum transsexualii, care de multe ori lucrează în industria sexului şi, neavând de ales, trebuie să cedeze în faţa solicitărilor celorlalţi. De aceea mă bucur că am făcut referire la cei care sunt afectaţi în primul rând.
Niveluri ridicate ale infecţii se înregistrează în rândul celor care lucrează în industria sexului, bărbaţi care întreţin relaţii sexuale cu alţi bărbaţi şi îşi neagă propria sexualitate din cauza unui nivel scăzut de stimă de sine, persoanele transsexuale, prizonierii, consumatori de droguri injectabile, membri ai populaţiilor migratoare, refugiaţi şi lucrători mobili în aproape toate regiunile. Chiar în vecinătatea noastră, în Ucraina şi Rusia, precum şi în alte ţări, există niveluri epidemice.
Cu toate acestea, nu sunt numai veşti proaste: UE ocupă un loc de frunte în lupta împotriva SIDA şi sper că va lupta şi în cadrul Conferinţei anuale de la Viena.
Vreau doar să spun un lucru. Gândiţi-vă că, în spatele acestor statistici de milioane de persoane, este o viaţă afectată de realitatea traiului cu SIDA şi HIV. Gândiţi-vă la generaţiile pierdute, vieţile pierdute, iubiţi pierduţi, părinţi pierduţi, surori şi fraţi pierduţi, vieţi pierdute din cauza pierderii altor vieţi. Gândiţi-vă la pierderi - la pierderi totale, abjecte, de vieţi omeneşti din cauza transmiterii virusului HIV care poate fi prevenită.
Sophia in 't Veld
în numele Grupului ALDE. - Doamnă preşedintă, înainte de toate, aş vrea să le mulţumesc baroanei Ashton, pentru discursul său introductiv, şi colegilor mei, dna Kolarska şi dl Michael Cashman, pentru cuvintele adresate.
Subscriu întru totul la ceea ce s-a spus. Trebuie să spun că ultimul din aspectele la care Michael Cashman a făcut referire - faptul că această boală poate fi prevenită - este foarte frustrant pentru mine. Cu mijloace foarte simple şi gratuite - nu costă nimic - am putea preveni atât de multe cazuri de HIV/SIDA. Am putea pune capăt atâtor suferinţe.
Am să analizez câteva cuvinte cheie, începând cu stigmatizarea. Dna Kolarska a menţionat discriminarea, care a fost menţionată şi de către dvs., baroană Ashton. Chiar şi în UE există stigmate. Gândiţi-vă că în anumite state membre, de exemplu, persoanelor homosexuale încă le este interzis să doneze sânge. Sau că încă există state membre care, în ciuda tuturor normelor şi a tuturor principiilor pe care le apărăm, cer persoanelor care doresc să intre în ţară o declaraţie din care să reiasă că sunt HIV negative, chiar şi în interiorul UE. Acestea sunt aspecte pe care ar trebui să le luăm în considerare când dăm indicaţii altor ţări despre cum ar trebui să se comporte. Deci, dacă salutăm ridicarea interdicţiei de călătorie în SUA, ar trebui să aplicăm aceleaşi principii şi în Uniunea Europeană.
Pe lângă stigmatizare, mai există şi problema obtuzităţii faţă de comportamentele sexuale. Eu sunt şocat să aflu că în acest Parlament încă mai există persoane care simt că nu ar trebui să susţină genul de rezoluţie pe care o vom vota mâine pentru că face referire la drepturile de sănătate sexuală şi reproductivă şi la autonomia sexuală a femeilor. Dacă am recunoaşte pur şi simplu acele principii şi noţiuni şi dacă am avea sprijinul tuturor deputaţilor din acest Parlament, am putea deja pune capăt atâtor suferinţe. Nu reuşesc să înţeleg cum pot oamenii refuza să susţină aceste principii şi să poată privi în ochi oamenii - în special femeile, trebuie să spun - care suferă de aceste boli istovitoare. Cred că autonomia şi drepturile femeilor sunt aspecte care trebuie clarificate. Să se recunoască faptul că femeile sunt stăpâne pe propriile lor corpuri şi că pot lua decizii - nu numai în afara UE, ci şi în interiorul acesteia.
Acestea sunt lucruri care nu ne costă nimic - accesul la medicaţie şi la servicii de sănătate adecvate. Sunt principii de bază. În interiorul Uniunii Europene, considerăm că acesta este un drept uman principial, adică însăşi tema dezbaterii de azi. Atunci, de ce negăm drepturile altor persoane sau le considerăm privilegii sau favoruri? Nu, acesta este un drept fundamental. În plus, dacă eşti o persoană pragmatică, suntem în mijlocul unei crize economice care loveşte îndeosebi ţări din afara Uniunii Europene. Trebuie să admitem că o forţă de muncă sănătoasă este prima condiţie prealabilă pentru dezvoltarea economică. Aşadar, să investim în sănătate.
Prin urmare, aş dori să fac apel la acele ţări care se gândesc în acest moment să taie din bugetele dedicate asistenţei pentru dezvoltare şi, în special, ale asistenţei pentru sănătate publică. Aceasta ar trebui să fie una dintre priorităţile noastre şi nu ar trebui să luăm în considerare reducerea bugetelor. Ar trebui să vorbim despre susţinerea acestor ţări şi să nu uităm, în acelaşi timp, să facem apel la responsabilitatea autorităţilor naţionale.
În concluzie, i-aş îndemna pe membrii tuturor grupurilor din Parlament să susţină mâine votarea acestei rezoluţii.
Heidi Hautala
în numele Grupului Verts/ALE. - Doamnă preşedintă, susţin fără rezerve tot ceea s-a spus de către cei trei colegi din alte grupuri politice despre HIV şi SIDA şi aş dori să-i mulţumesc şi Înaltei Reprezentante pentru felul în care a abordat această problemă. Rezoluţia pe care o vom adopta mâine va reprezenta o contribuţie importantă la cea de-a 18-a Conferinţă internaţională pe tema SIDA, care va avea loc la Viena în această lună. Acolo vom putea sublinia cât de important este ca UE să lucreze cu acele ţări care încă mai au legi şi politici care reprezintă adevărate obstacole în îngrijirea persoanelor infectate cu HIV/ SIDA. Acestea sunt obstacole cruciale în prevenirea acestei boli. În rezoluţia noastră afirmăm că mai există încă 106 state de acest fel. Avem o sarcină majoră în politica externă şi politica de dezvoltare în a evidenţia faptul că avem nevoie de abordări bazate pe probe în chestiunea HIV/SIDA.
Trebuie să luptăm împotriva ideilor preconcepute şi a discriminării care există încă. Este trist să vedem că multe state încă incriminează comportamentul homosexual. Trebuie să le transmitem acestor ţări faptul că orientarea sexuală nu se bazează pe tradiţii şi cultură. Este vorba de adoptarea unui tratament decent faţă de oameni, este vorba de drepturile lor, iar abordarea bazată pe drepturi este cea corectă.
Marisa Matias
Doamnă preşedintă, domnule comisar, trebuie să repetăm aceste statistici pentru toată lumea, pentru că nu putem spune niciodată că le-am repetat suficient. În 2008, existau 2,4 milioane de cazuri noi de persoane cu SIDA şi 2 milioane de decese, şi cifrele cresc în fiecare an. Astăzi sunt 33,4 milioane de oameni cu această boală, şi aceasta este doar o cifră estimativă. Două treimi - repet, două treimi - din aceste persoane nici măcar nu au acces la tratament. Vorbim despre o boală a cărei incidenţă crescută este invers proporţională cu accesul la tratament. Se estimează că peste 22 de milioane din numărul total de persoane infectate trăiesc în Africa Subsahariană.
Mai sunt şi alte dezechilibre: de exemplu, numărul femeilor cu această boală continuă să fie mult mai mare decât numărul bărbaţilor. O problemă urgentă este astăzi, aşa cum a fost şi ieri şi alaltăieri, angajarea faţă de prevenire, accesul la tratament şi un răspuns bazat pe drepturile omului.
Solicităm Comisiei şi Consiliului să iniţieze angajamentele exprimate şi să vadă SIDA ca pe o prioritate globală de sănătate publică. Avem, aşadar, nevoie de politici pentru a reduce vulnerabilitatea şi pentru a combate diferite tipuri de discriminare, cum ar fi cea cu care se confruntă donatorii de sânge dintre persoanele infectate, chiar în Europa, pentru că au o orientare sexuală diferită de cea obţinută. Sprijinul existent s-a dovedit clar inadecvat şi, astfel, este necesar să consolidăm Fondul global pentru lupta împotriva HIV/SIDA, tuberculozei şi malariei şi să recunoaştem că reducerile generale ale fondurilor pentru programele de sănătate sexuală şi reproductivă din ţările în curs de dezvoltare au agravat situaţia.
Suntem mândri de Europa pentru că este un campion în domeniul dezvoltării de asistenţă, dar acest campion nu poate avea două feţe şi asta ni se aplică tuturor.
Seán Kelly
Doamnă preşedintă, as vrea să o felicit pe baroana Ashton pentru activitatea sa desfăşurată în legătură cu convingerile sale. În timpul scurtei sale prezenţe aici, s-a comportat foarte bine.
Experienţa mea în domeniul HIV/SIDA a început acum câţiva ani, când am lucrat ca voluntar în Malawi. Am văzut acolo efectul devastator al HIV/SIDA asupra copiilor şi adulţilor. Este o ţară cu12 milioane de locuitori, cu o speranţă de viaţă de 42 de ani şi cu una dintre cele mai ridicate rate de prevalenţă a HIV/SIDA din lume, cu aproape trei sferturi dintr-un milion de copii care suferă de HIV/SIDA. Se estimează că 86 000 de persoane decedează anul din acest motiv, iar cel puţin alţi 80 000 sunt infectaţi cu HIV/SIDA anual.
Doar 50 % din cei care au avut nevoie de terapie antiretrovirală au acces la aceasta, aşa că sunt foarte multe de făcut. Trebuie făcute trei lucruri. Unu - îngrijire medicală: mai întâi să încercăm să prevenim, apoi să tratăm unde apare. Doi - educaţia, astfel încât oamenii să ştie cum să o prevină şi să aibă o atitudine de mai multă compasiune faţă de cei care au contractat-o. Trei - şi baroana Ashton s-a referit la acest lucru - eliminarea anumitor practici bazate pe drepturile unor persoane din triburi care au libertatea de a face ce doresc cu tinerele şi femeile văduve. Acest lucru trebuie să înceteze, şi cei din triburi trebuie să realizeze acest lucru. Cred că în UE am putea ajuta la eliminarea acestei practici tradiţionale.
La final, vreau să adaug, de asemenea, faptul că, pentru a face acest lucru, trebuie să lucrăm cu autorităţile locale. Am observat ceva în Malawi: cumpăram ziarul în fiecare zi şi citeam câteva articole care criticau ONG-urile pentru că nu reuşeau să lucreze în colaborare cu grupurile locale. Aşadar, pentru a evita ceea ce ar fi văzut ca colonialism intelectual sau cultural, lucrăm cu oamenii pentru a le asigura o viaţă mai bună şi pentru a elimina această calamitate care este HIV/SIDA.
Ulrike Lunacek
Doamnă preşedintă, mă bucur foarte mult că vom ajunge la o decizie comună, sper cu voturile majorităţii Parlamentului, cu privire la această rezoluţie. Este - aşa cum s-a spus - în pregătirea celei de-a 18-a Conferinţe internaţionale despre SIDA de la Viena - care este oraşul meu natal - şi care are ca subiect "aici şi acum”. Este o abordare a HIV sau SIDA bazată pe drepturi, ceva ce a lipsit în trecut. Aşa cum ştim cu toţii - şi aşa cum au spus toţi vorbitorii de aici - că HIV şi SIDA duc la faptul că persoanele afectate - persoanele infectate - sunt văzute ca persoane marginalizate. Sunt date la o parte. Nu sunt considerate persoane care fac parte din societatea normală. Iată de ce este nevoie: să îi punem în centrul atenţiei, prevenirii şi îngrijirii medicale.
Aş vrea să vă reamintesc tuturor că chiar şi OMC în declaraţia sa de la Doha din 2001 cu privire la TRIPS a spus clar că sănătatea trebuie să fie o prioritate înaintea intereselor comerciale, lucru important mai ales în ţări precum cele din Africa, unde 60 % din persoanele infectate sunt femei şi fete - care au, de obicei, mai puţin acces la îngrijire medicală şi mai puţini bani. Aşadar întreaga problemă a brevetării medicamentelor şi a pune medicamentele la dispoziţia persoanelor sărace - segmentelor sărace ale populaţiei - este un aspect cheie în lupta împotriva infecţiei cu SIDA şi HIV. Aşa cum s-a mai spus, femeile şi fetele sunt mai afectate acum decât la începutul epidemiei, când erau afectaţi mai ales bărbaţii homosexuali. Însă nu mai este o boală care afectează preponderent bărbaţii homosexuali. În contextul mondial, mai ales femeile şi fetele sunt afectate, dar şi bărbaţii.
Aşa că vă întreb pe toţi - şi îi rog pe cei care nu au semnat declaraţia - să voteze pentru mâine, să spună clar că sănătatea şi drepturile sexuale şi reproductive sunt pentru toată lumea, şi mai ales pentru cei afectaţi de HIV şi SIDA.
Miroslav Mikolášik
(SK) SIDA continuă să fie o afecţiune fatală şi, în ciuda progreselor medicale, încă ucide milioane de locuitori ai planetei noastre. Virusul HIV atacă sistemul imunitar în aşa fel încât pacientul decedează mai devreme sau mai târziu de o altă infecţie, spre exemplu, de tuberculoză sau de altă infecţie.
Conform studiilor epidemiologice, marea majoritate a oamenilor sunt infectaţi prin contact sexual neprotejat cu o persoană infectată.
Totuşi, să fim sinceri. Dacă ne întrebăm cine sunt aceste persoane infectate, atunci cred că răspunsul este că sunt de obicei bărbaţi sau femei care lucrează în industria sexului, care au numeroase contacte sexuale în fiecare zi, deseori fără nicio formă de protecţie. Aceştia devin un mijloc de răspândire a afecţiunii şi nu trebuie să fim naivi să ne imaginăm că nişte controale medicale mai frecvente, de exemplu, o dată pe săptămână vor rezolva ceva.
Vorbesc în calitate de medic şi ştiu, ca profesionist, că, atunci când examinezi pe cineva luni, şi următorul control va fi peste o săptămână, acesta se pot infecta între timp şi poate deveni o sursă de infecţie el însuși.
Un alt grup de risc, aşa cum a spus dl Cashman mai devreme, sunt persoanele care sunt angajate în industria sexului, deseori cu orientare homosexuală. Aşa cum ştim cu toţii, există în această comunitate - pentru că este o comunitate închisă şi mică - practica schimbării frecvente a partenerilor, şi este doar o problemă de timp până când oamenii dintr-o astfel de comunitate devin infectaţi.
Noi trebuie, așadar, să facem ceva, şi eu sprijin cercetarea pentru a găsi noi remedii. Desigur, antiretroviralele deseori nu sunt complet eficiente, şi sper că în contextul celui de-al şaptelea program cadru pentru cercetare şi dezvoltare ştiinţifică, pe care ştiinţa europeană îl sprijină, de asemenea, se vor descoperi noi molecule care vor aduce cu adevărat un remediu pentru aceste persoane infectate.
Am mai multe comentarii aici. Sunt în favoarea ideii ca noi, Europa, să oferim asistenţă majoră pentru Africa. Sunt milioane de oameni, mai ales în regiunea subsahariană, şi este datoria noastră morală să ajutăm Africa.
Salvatore Iacolino
(IT) Doamnă preşedintă, doamnelor şi domnilor, nu există nicio îndoială asupra faptului că, în prezent, SIDA continuă să fie o ameninţare pentru sănătate, şi nu numai pentru sănătatea cetăţenilor europeni. În fiecare an mor mii de oameni, iar această problemă este şi mai acută în ţările în curs de dezvoltare.
Din acest motiv nu trebuie să lăsăm garda jos. De aceea, trebuie să existe mai multă prevenire, informare şi reabilitare, dar, mai presus de toate, mai multe resurse care să fie utilizate într-un mod corespunzător. Este necesară existenţa sprijinului pentru familii, deoarece problemele victimelor bolnave de SIDA devin probleme familiale şi trebuie să acţionăm pentru adoptarea unor comportamente şi stiluri de viaţă sănătoase şi mai adecvate. Obiectivul este de a avea rezultate concrete privind sănătatea, iar obiectivul specific este de a ne asigura că, în timp, aceste probleme vor fi din ce în ce mai reduse.
Angelika Werthmann
(DE) Doamnă preşedintă, în ultimii ani majoritatea noilor infecţii au afectat persoane cu vârste între 15 şi 24 de ani. Tinerii, în special, sunt cei care subestimează potenţialul risc al infecţiei. Aceasta este o consecinţă a necunoaşterii bolii. Aceştia sunt prea tineri să îşi amintească campaniile de informare din anii '80, iar educaţia sexuală nu este una dintre materiile obligatorii în şcoli.
Un sondaj Eurobarometru din 2005 arată faptul că majoritatea cetăţenilor europeni ar fi în favoarea unei implicări mai ridicate a UE în combaterea HIV/SIDA. Totuşi, acest sondaj scoate, de asemenea, la iveală problema ideilor pe jumătate adevărate încă prezente în rândurile populaţiei. Trebuie lansate noi campanii pentru a furniza informaţii adecvate diferitelor categoriilor interesate şi pentru a evita, încă o dată, stigmatizarea persoanelor care suferă de această boală.
Georgios Papanikolaou
(EL) Doamnă preşedintă, așa a spus dna Werthmann mai devreme: deşi, în prezent, în jur de 33 de milioane de persoane din întreaga lume sunt purtătoare ale unui virus fatal, există numeroase persoane, în special tineri, care nu cunosc riscurile implicite ale unei lipse de atenţie, şi trebuie în mod serios să continuăm campaniile de informare care, de fapt, nu sunt la fel de intense cum erau în trecut.
Un al doilea punct căruia trebuie să îi acordăm atenţia cuvenită este lupta împotriva excluziunii sociale care rezultă din dezvăluirea contaminării, în urma căreia aproximativ 30 % dintre persoanele din Uniunea Europeană care au virusul nu sunt conştiente de faptul că sunt purtătoare, ceea ce duce la o creştere a riscului de transmitere.
Având în vedere aceste două obiective, virusul trebuie combătut ca o prioritate pentru sănătatea mondială. Comisia şi Consiliul trebuie să întreprindă demersuri responsabile şi să promoveze finanţarea programelor. Acest lucru este crucial. Accentul trebuie pus pe ghidarea şi informarea tinerilor şi, în cele din urmă, creşterea sensibilizării publicului, iar acesta trebuie informat în mod corect, pentru a reduce în mod semnificativ riscul excluziunii sociale.
Catherine Ashton
Vicepreşedintă a Comisiei/Înaltă Reprezentantă a Uniunii pentru afaceri externe şi politica de securitate. - Doamnă preşedintă, doresc să încep prin a spune că sunt convinsă de ajutorul pe care conferinţa de la Viena ni-l va furniza pentru a avansa în ceea ce priveşte punerea în aplicare a drepturilor persoanelor de a fi protejate împotriva infecţiilor HIV evitabile şi obţinerea accesului la strategiile de prevenire fundamentate şi tratamente cu grad ridicat de eficienţă, la care numeroşi distinşi deputaţi au făcut referire în această seară.
Doresc să vă asigur, de asemenea, că vom menţine şi creşte angajamentul de a apăra aceste drepturi, atât în Europa, cât şi în cadrul relaţiilor noastre cu ţările terţe, indiferent dacă acestea sunt în apropierea graniţelor noastre sau pe alte continente. Din păcate, eu mă voi afla în Orientul Mijlociu şi nu voi putea participa la conferinţa de la Viena, dar colegul meu, comisarul Dalli, care, bineînţeles, posedă un portofoliu privind sănătatea şi politica în domeniul protecţiei consumatorilor, va reprezenta Comisia Europeană şi va ţine un discurs în cadrul sesiunii de deschidere a conferinţei.
Vor fi prezente numeroase servicii ale Comisiei din diferite domenii precum sănătatea, cercetarea şi dezvoltarea şi, dacă îmi permiteţi, aş dori să invit distinşii deputaţi care participă la conferinţă să se întâlnească cu serviciile din zona UE în care vor fi prezentate politicile şi demersurile pe care le întreprindem în UE sau chiar să se alăture sesiunilor prin satelit organizate de Comisie.
Dacă îmi permiteţi, îmi voi încheia observațiile făcând ceva ce au făcut și alţi distinşi deputaţi în cadrul acestei dezbateri. Istoria mea personală privind acest subiect începe amintind că în această seară a avut loc un meci important în Africa de Sud. Îmi amintesc că, atunci când am fost în Africa de Sud acum câţiva ani, am fost dusă cu maşina la o plimbare în afara oraşului Johannesburg, să văd ţara. Persoana care m-a condus vorbea despre problemele din Africa de Sud în ceea ce priveşte HIV şi SIDA - problemă care a fost abordată de multe persoane şi chiar de cineva cu care am avut privilegiul să lucrez, cântăreaţa Annie Lennox.
În timp ce conduceam, şoferul a spus: "alegeţi un sat, orice sat pe care aţi dori să-l vedeţi în următoarea oră”. Am continuat să mergem şi am spus că am văzut multe sate, dar l-aş alege pe acela. I-am arătat un sat, am condus până acolo şi el m-a dus la cimitir. A spus că, în Africa de Sud, conform tradiţiei, piatra funerară este pusă numai după un an de la moartea persoanei, aşa că orice cruce pe care o vezi, crucile mici, reprezintă persoane care au murit în ultimul an. Am intrat în cimitir şi erau sute de astfel de cruci. Mi-a spus într-o manieră foarte simplă: acestea sunt victime ale SIDA.
Distinşi deputaţi, ceea ce am văzut era tragedia unei devastări inutile şi aduc omagiu distinşilor deputaţi care au propus această rezoluţie şi promit să fac tot ce îmi stă în putere pentru a susţine punerea acesteia în aplicare.
Preşedinta
Am primit şase propuneri de rezoluţie depuse în conformitate cu articolul 110 alineatul (2) din Regulamentul de procedură.
Dezbaterea a fost închisă.
Votarea va avea loc joi, 8 iulie 2010.
Declaraţii scrise (articolul 149 din Regulamentul de procedură)
Elena Oana Antonescu  
în scris. - Numărul persoanelor seropozitive continuă să crească, estimările arătând că, la nivel mondial, 33,4 milioane de persoane sunt infectate cu HIV/SIDA, dintre care nu mai puţin de 2,7 milioane au fost infectate în 2008.
Consider că atât Comisia Europeană cât şi Consiliul trebuie să îşi intensifice eforturile de a aborda problema HIV/SIDA ca pe o prioritate de sănătate publică la nivel mondial, acordând un loc central drepturilor omului în prevenirea şi tratamentul acestei boli şi în îngrijirea şi asistenţa acordată persoanelor afectate. Aceste două instituţii trebuie să încurajeze ţările cele mai afectate de virusul HIV şi SIDA să pună bazele unor cadre naţionale de politică împotriva HIV coordonate, care să garanteze eficienţa măsurilor de prevenire şi îngrijire în caz de îmbolnăvire cu HIV.
Atât Comisia Europeană cât şi statele membre, precum şi comunitatea internaţională, trebuie să adopte cât mai rapid legislaţia prin care să fie asigurat accesul la medicamente eficiente şi accesibile pentru tratarea virusului HIV, la diagnosticare şi la tehnologiile de îngrijire preventivă, curativă şi paliativă a infecţiei cu HIV.
John Attard-Montalto  
în scris. Este important să ne pregătim bine pentru această conferinţă esenţială, în special în ceea ce priveşte metodele de reducere a costurilor enorme ale medicamentelor administrate părţilor afectate. În Malta, importatorii de medicamente şi secretarul parlamentar naţionalist au căzut de acord să reducă preţul a 63 de medicamente. Acest lucru este şocant, de vreme ce peste 3 000 de medicamente sunt distribuite în Malta. Asta înseamnă că numai 2 % au fost selectate. Dintre medicamentele al căror preţ a fost redus, două au fost luate drept exemple prezentate Comisiei pentru a compara preţurile exorbitante din Malta cu cele din Belgia. Zocor 20mg a fost redus, dar este încă cu 240 % mai scump în Malta decât în Belgia. Dintre celelalte exemple oferite, toate sunt mai scumpe în Malta, cel mai ridicat preţ fiind pentru Tegretol 200 mg, al cărui preţ este cu 150 % mai ridicat, şi Lexotan 3 mg - mai scump cu 113 %. Medicamentul la preţul cel mai redus este Actonel 35, care este cu 20 % mai scump în Malta. Faptul că preţul medicamentelor a început să scadă, deşi nu de ajuns, arată doar câtă dreptate am avut să nu acceptăm scuzele prezentate de anumiţi furnizori de medicamente. Să sperăm că acesta este doar începutul în realizarea obiectivului nostru.
