1. Iran: cazul Roxana Saberi
Preşedintele
Următorul punct pe ordinea de zi este dezbaterea asupra celor şase propuneri de rezoluţii privind Iranul: cazul Roxanei Saberi.
Tunne Kelam
autor. - Dnă preşedintă, Iranul este faimos pentru trecutul său în ceea ce priveşte drepturile omului, după cum s-a consemnat ieri în cursul dezbaterii privind situaţia drepturilor omului în lume.
Astăzi abordăm cazul Roxanei Saberi, o ziaristă care a fost judecată cu trei săptămâni în urmă şi care a fost condamnată la opt ani de închisoare pentru aşa-numita acuzaţie de spionaj. Adevărul este că dra Saberi nu a avut acces la serviciile avocatului său timp de mai mult de o lună. Nu avea cum să fie un proces echitabil sau transparent, deoarece procesul s-a ţinut cu uşile închise. Dra Saberi a fost în greva foamei timp de cel puţin două săptămâni. Este adevărat că a renunţat la grevă, dar starea sănătăţii sale este foarte precară.
Prin urmare, ne aflăm astăzi aici pentru a adresa un mesaj autorităţilor iraniene prin care condamnăm în mod clar sentinţa pronunţată de Tribunalul revoluţionar iranian la 18 aprilie 2009 şi solicităm ca dra Saberi să fie eliberată imediat şi în mod necondiţionat, în baza faptului că procesul s-a ţinut cu uşile închise, fără respectarea procedurilor judiciare corespunzătoare.
Aş dori să mai adaug faptul că Iranul este faimos pentru numeroasele execuţii publice sistematice, fie prin practica lapidării, fie prin cea a spânzurării, inclusiv a delincvenţilor minori. Acest lucru face parte, de asemenea, din mesajul nostru.
Erik Meijer
Două minute şi jumătate, dnă preşedintă. În ultimii cinci ani, am purtat multe dezbateri privind Iranul. Grupul meu a aprobat revoluţia de la sfârşitul anilor 1970, nu datorită vreunei afinităţi cu extremiştii religioşi ai acelei perioade, ci deoarece guvernul precedent, condus de familia Pahlevi, nu reprezenta poporul. Acel guvern a putut supravieţui doar datorită legăturilor sale strânse cu Statele Unite ale Americii şi cu Europa.
Deoarece guvernul anterior aceluia, care a fost condus de prim-ministrul Mossadeq şi care s-a bucurat de mai mult sprijin din partea poporului, a fost eliminat ca urmare a presiunii externe, marea majoritate a populaţiei care s-a opus guvernului a dobândit o atitudine anti-occidentală extremă. Occidentul nu era considerat un aliat în lupta pentru democraţie şi progres, ci un profitor şi asupritor colonial.
În prezent, nu mai există nicio îndoială asupra faptului că puterea a căzut în mâinile unor grupuri care nu numai că urmăresc conflictele cu Statele Unite ale Americii şi cu Israelul, dar care sunt, de asemenea, deosebit de conservatoare, intolerante şi nedemocrate. Acestea îşi asupresc proprii cetăţeni, au supus sistemul judiciar şi armata controlului ferm al fanaticilor religioşi şi împiedică electoratul să voteze pentru oamenii care au perspective mai moderate. Drepturile femeilor şi drepturile minorităţilor etnice şi religioase au fost împinse într-un colţ, iar pedeapsa cu moartea este adesea executată în public, în cele mai crude moduri cu putinţă, ca mijloc de reprimare a comportamentelor nonconformiste.
Mai mult, desfăşurarea de activităţi împotriva regimului în interiorul Iranului poate duce la detenţie. Membrii opoziţiei care au fugit peste graniţe sunt persecutaţi şi discreditaţi de guvernele, de presa şi de opinia publică a ţărilor în care locuiesc în prezent. Acest lucru reiese din încercările acestora de a include opoziţia aflată în exil pe o listă a organizaţiilor teroriste, cât şi din încercările de închidere a taberei de refugiaţi din Ashraf, în Irak. În mod întemeiat, Parlamentul a criticat recent aceste două practici.
(Preşedintele l-a întrerupt pe vorbitor)
Paulo Casaca
Dnă preşedintă, 1 mai, care este o zi de sărbătoare pentru noi, occidentalii, continuă, din păcate, să fie o zi de luptă în Iran. Anul acesta a fost marcată nu doar de obişnuita represiune brutală a demonstraţiilor organizate de lucrătorii iranieni, ci şi de execuţia unei tinere în vârstă de 17 ani, Delara Darabi, care a fost condamnată pentru crimă, în ciuda tuturor probelor care indicau faptul că nu comisese această crimă.
Conform organizaţiei Amnesty International, în ziua dinaintea execuţiei, tânăra îi vorbise mamei ei despre planurile sale de viitor, în speranţa că impresionanta campanie derulată pentru eliberarea sa va avea succes.
Delara Darabi este încă un martir al fanatismului religios, ca mulţi alţii ale căror execuţii le-am blamat în această Cameră.
De asemenea, organizaţiile pentru drepturile omului au confirmat săptămâna aceasta informaţiile, publicate la 1 mai de către Consiliul Naţional al Rezistenţei iraniene, privind execuţia prin lapidare în închisoarea Lakan a unui bărbat acuzat de adulter şi au anunţat lapidarea iminentă a unui alt bărbat în provincia Gilan, dezminţind încă o dată zvonurile privind existenţa unui moratoriu iranian în ceea ce priveşte această practică barbară.
După cum a fost raportat de către mişcarea care luptă pentru abolirea pedepsei cu moartea, Tire as Mãos de Caim, Iranul este ţara cu numărul cel mai ridicat de execuţii pe cap de locuitor din lume. Chiar în această dimineaţă, patru persoane au fost executate în închisoarea Evin, iar alte opt persoane au fost executate în închisoarea Taibad, la data de 2 mai.
Întemniţarea cetăţenilor ţărilor terţe, precum cetăţeana americană, Roxana Saberi, este, de asemenea, o practică obişnuită de şantajare a altor ţări în vederea acordării de concesii diplomatice.
În această privinţă, comentariul făcut de secretarul organizaţiei Tire as Mãos de Caim, Sergio D'Elia, este extrem de pertinent şi evidenţiază cel mai important punct: brutalitatea regimului mulahilor nu este doar responsabilitatea regimului fundamentalist iranian. Guvernele europene consimt la aceasta prin tăcerea, toleranţa şi dorinţa lor constantă de aplanare şi cedează şantajului politic şi comercial al Iranului. Regimul de la Teheran ameninţă pacea şi securitatea întregii lumi şi, într-un mod mai evident, pe cea a propriilor cetăţeni, prin intermediul unor acte practicate de decenii. În loc să ia în considerare acest lucru, Europa face din Iran soluţia la problemele din Orientul Mijlociu, când, de fapt, acesta reprezintă principala problemă.
Cu această ultimă ocazie pe care o am de a mă adresa Parlamentului European, solicit celor care vor fi aici în cadrul următoarei sesiuni să nu îi lase pe iranieni pe mâna temnicerilor lor şi să nu îi abandoneze pe locuitorii din Orientul Mijlociu în prăpastia fanatismului religios.
Marios Matsakis
autor. - Dnă preşedintă, nu voi repeta ceea ce s-a afirmat deja în ceea ce priveşte necruţătorul regim teocrat iranian. Sunt de acord cu acele poziţii, dar doresc să abordez subiectul dintr-un unghi similar celui utilizat de colegul meu deputat european, dl Mayer, care tocmai a plecat.
Iranul, o ţară cu mii de ani de civilizaţie şi cultură, se află astăzi într-o stare deplorabilă în ceea ce priveşte democraţia, drepturile civile şi justiţia. O parte dintre ţările noastre din Vest nu sunt inocente în ceea ce priveşte această situaţie. Să nu uităm că guverne precum guvernul SUA şi guvernul Marii Britanii au sprijinit, au înarmat şi au menţinut la putere timp ce ani de zile binecunoscuta dictatură monstruoasă a şahului din Iran. Era inevitabil ca, atunci când şahul a fost răsturnat de revolta poporului, extremiştii islamici să găsească terenul fertil pentru a se instala la putere şi pentru a cultiva sentimente de ură faţă de Occident.
Apoi a urmat comportamentul excesiv de agresiv al administraţiilor succesive ale SUA şi poziţia sancţiunilor drastice, care doar au provocat şi mai multă suferinţă cetăţenilor iranieni obişnuiţi, agravând şi mai mult sentimentele ostile ale acestora faţă de Occident. Să sperăm că noul preşedinte al SUA, dl Obama, care a dat semne că preferă să lupte inteligent, nu fizic, după cum preşedintele anterior, dl Bush, a procedat fără succes, va da speranţe noi în ceea ce priveşte îmbunătăţirea stării cetăţenilor iranieni şi a relaţiilor cu Occidentul.
O astfel de abordare îi va ajuta pe cetăţenii iranieni obişnuiţi să înţeleagă că Vestul le doreşte prietenia, nu duşmănia, şi, în final, cetăţenii iranieni vor răsturna ei înşişi regimul fundamentalist islamic care le controlează vieţile într-o manieră atât de nedemocratică şi care le provoacă atât de multă suferinţă, ca în cazul aflat în centrul dezbaterii noastre de astăzi.
Ewa Tomaszewska
Dnă preşedintă, Roxana Saberi este o ziaristă în vârstă de 32 de ani cu cetăţenie dublă, americană şi iraniană, absolventă a mai multor universităţi din Statele Unite ale Americii, Regatul Unit şi Iran. Aceasta lucra ca ziarist în Iran şi a continuat să îşi practice meseria şi după expirarea acreditării sale şi a fost arestată şi condamnată la opt ani de închisoare pe baza unei false acuzaţii de spionaj pentru Statele Unite ale Americii. În semn de protest faţă de acuzaţiile false şi de lipsa unui proces echitabil, aceasta a intrat în greva foamei. Este foarte slăbită. A început să bea apă îndulcită sub control medical şi a încetat greva foamei şi aşteaptă ca recursul său să se facă auzit. Sănătatea şi viaţa sa se află încă în pericol.
Iranul este faimos pentru pedepsele sale draconice şi pentru realizarea de execuţii publice, inclusiv a delincvenţilor minori. Noi solicităm eliberarea dnei Saberi. Solicităm să i se acorde dreptul la un proces echitabil. Cred că din partea comunităţii internaţionale ar trebui să se exercite presiune asupra Iranului în vederea opririi acestor practici draconice.
Laima Liucija Andrikienė
Vorbim despre Roxana Saberi, o ziaristă americano-iraniană care a lucrat pentru postul de radio ABC, pentru BBC şi pentru televiziunea sud-africană. Acuzată de spionaj, condamnată la opt ani de închisoare şi întemniţată, aceasta a intrat în greva foamei. La 1 mai, foarte slăbită, a fost transferată în spitalul închisorii. Ştim că timp de cinci săptămâni i s-a refuzat accesul la serviciile unui avocat. Procesul său nu a fost nici echitabil, nici transparent.
Ieri, BBC a anunţat că săptămâna viitoare, la 12 mai, Curtea de Apel va audia recursul Roxanei Saberi, dar că acest lucru se va întâmpla, încă o dată, cu uşile închise. Condamnăm decizia nefondată a Tribunalului revoluţionar iranian în ceea ce o priveşte pe Roxana Saberi. În plus, cred că este foarte important să le pretindem din nou instituţiilor guvernamentale iraniene să respecte prevederile tuturor instrumentelor internaţionale privind drepturile omului ratificate de Iran, în special Pactul internaţional privind drepturile civile şi politice şi Declaraţia universală a drepturilor omului, ambele garantând dreptul la un proces echitabil.
Justas Vincas Paleckis
În ultima zi a acestei legislaturi, o zi atât de frumoasă de primăvară, ar fi plăcut să sperăm că, într-un fel, acest subiect, al încălcărilor drepturilor omului, nu va mai fi pe agenda Parlamentului într-o zi, că noi nu va mai trebui să-l discutăm în această Cameră. Cu toate acestea, din păcate, aceasta este doar o iluzie şi astăzi, ca întotdeauna, agenda noastră este supraîncărcată şi nici măcar nu conţine toate cazurile dureroase din diverse ţări din întreaga lume.
Aceasta nu este prima oară când am discutat despre Iran în cadrul acestei sesiuni plenare. De data aceasta suntem preocupaţi de întemniţarea ilegală a Roxanei Saberi. Aceasta a fost arestată prima oară pentru un delict aparent minor - achiziţionarea de vin - deşi, în Iran, acest lucru reprezintă un delict. Cu toate acestea, ulterior a apărut acuzaţia conform căreia ar lucra ca ziarist fără acreditare oficială, care mai târziu s-a transformat în acuzaţia că ar fi spion american. Guvernul iranian a organizat un proces de o zi cu uşile închise, fără martori sau acuzaţii concrete, declarate în mod public.
Aceasta nu este prima oară când guvernul iranian desconsideră drepturile omului, întemniţează în mod ilegal oameni şi dă verdicte care contravin standardelor internaţionale. Execuţia Delarei Darabi, detenţia ziaristei Maryam Malek şi a apărătorilor drepturilor lucrătorilor - acestea sunt doar câteva exemple. Trebuie să recunoaştem că fundamentaliştii iranieni continuă să organizeze procese politice, în încercarea de a intimida şi mai mult persoanele cu idei liberale. Este regretabil faptul că Iranul îşi continuă astfel politica de auto-izolare şi că nu reuşeşte să profite de iniţiativele venite din partea comunităţii internaţionale şi a noii administraţii a SUA, în vederea normalizării relaţiilor.
Am afirmat întotdeauna că dialogul şi înţelegerea reciprocă sunt mai bune decât confruntarea, dar de data aceasta propun să reacţionăm într-o manieră foarte strictă, dură în legătură cu acest caz şi să solicităm instanţei regimului iranian să respecte toate standardele internaţionale.
Struan Stevenson
Dnă preşedintă, întemniţarea ziaristei Roxana Saberi în baza unor acuzaţii de spionaj născocite este ruşinoasă şi reprezintă o altă crimă îngrozitoare de pe lunga listă de abuzuri criminale practicate de regimul fascist de la Teheran.
Vinerea trecută, după cum ne-a comunicat Paulo Casaca, călăii iranieni au luat o fată în vârstă de 23 de ani din celula sa şi au dus-o la spânzurătoare fără a-i permite mai întâi să îşi vadă părinţii. Aceştia au spânzurat-o pe Dilara Darabi pentru o crimă pe care aceasta a negat că a comis-o la vârsta de 17 ani.
Iată ce înseamnă justiţie în Iran. Tortura şi execuţia în stil medieval a femeilor - chiar a femeilor gravide - şi a copiilor este un lucru obişnuit. Încălcarea drepturilor omului reprezintă o realitate cotidiană şi, cu toate acestea, există persoane în acest Parlament care susţin acest regim corupt şi malefic: exact ca acele companii europene care continuă să aibă relaţii de afaceri cu Iranul, ochii şi urechile lor fiind închise la ţipetele celor oprimaţi. Să le fie ruşine lor şi mulahilor brutali. Aceştia ar trebui să-şi aducă aminte de lecţiile de istorie: fiecare regim fascist este sortit eşecului; libertatea şi justiţia vor câştiga întotdeauna în faţa răului.
Erik Meijer
(NL) Dnă preşedintă, timpul alocat iniţial discursului meu a fost scurtat pe nedrept deoarece s-a apropiat de limita de două minute şi jumătate, dar concluzia argumentului meu era că nu se poate crea o schimbare prin intervenţii externe sau alte forme de violenţă militară. Exact acest tip de abordare a dus în trecut la naşterea regimului actual. Dacă ameninţaţi Iranul cu intervenţii externe, mulţi oameni din Iran care urăsc guvernul actual vor căuta susţinerea acestuia pentru a-şi apăra tărâmul natal.
Cu toate acestea, nu trebuie nici să cădem în cealaltă extremă. Este greşit să încercăm să cooperăm cu acest regim având credinţa că gruparea actuală va rămâne la putere în mod definitiv sau că sprijinirea stabilităţii în această ţară va fi favorabilă aprovizionării cu energie a Europei. Numai prin apărarea cu consecvenţă a drepturilor omului şi sprijinirea opoziţiei democrate se pot aduce îmbunătăţiri. Acestea vor include şi tipul de îmbunătăţire de care va beneficia victima care este subiectul acestei dezbateri.
Christopher Beazley
Dnă preşedintă, doresc să-mi susţin colegul - deşi este scoţian -, Struan Stevenson.
Persia, după cum ştim cu toţii, a fost una dintre marile civilizaţii ale continentului nostru şi ale acestei lumi. Există mulţi iranieni care sunt oameni buni şi decenţi. Struan a vorbit din inimă şi are dreptate. Nimeni nu ucide femei şi bărbaţi şi trăieşte pentru a se lăuda cu acest lucru. Ce vom face? Suntem doar membrii Parlamentului European. Putem doar să strigăm pentru a ne exprima furia împotriva acestei forme de brutalitate, a acestei forme de cruzime.
Singura mea concluzie este că ar trebui să-i susţinem pe acei iranieni democraţi, civilizaţi şi să lucrăm cu ei pentru a asigura o guvernare decentă, umanitară, civilizată pentru cetăţenii buni ai Iranului şi să permitem condamnarea asasinilor.
Leonard Orban
membru al Comisiei. - Dnă preşedintă, Comisia urmăreşte îndeaproape cazul drei Roxana Saberi, inclusiv pregătirile pentru recursul procesului care va începe săptămâna viitoare. Comisia este preocupată de sănătatea drei Saberi, slăbită de o grevă a foamei pe care, conform tatălui drei Saberi, a început-o după ce a fost condamnată, luna trecută, de către Tribunalul revoluţionar de la Teheran, la opt ani de închisoare pentru o presupusă acuzaţie de spionaj.
Comisia consideră că procesul drei Saberi, care a avut loc cu uşile închise, nu a îndeplinit standardele minime necesare pentru un proces echitabil şi transparent. Comisia a sprijinit pe deplin declaraţia din 22 aprilie 2009 a preşedinţiei cehe a Consiliului privind cazul drei Saberi. Sperăm că sistemul judiciar din Iran va asigura organizarea rapidă a unui proces de recurs echitabil şi transparent, cu toate garanţiile date de legislaţia iraniană.
Comisia este profund preocupată de deteriorarea constantă a situaţiei drepturilor omului şi a libertăţilor fundamentale din Iran. Recenta execuţie a drei Delara Darabi, spânzurată la 1 mai pentru o crimă neconfirmată pe care ar fi comis-o pe vremea când era minoră, este o altă confirmare a acestei situaţii îngrozitoare. Şi în acest caz, UE a dat publicităţii o declaraţie care condamnă puternic execuţia.
În repetate rânduri, Comisia a îndemnat şi va continua să îndemne autorităţile iraniene să îşi respecte angajamentele internaţionale privind drepturile omului, inclusiv cele care decurg din Pactul internaţional privind drepturile civile şi politice şi din Declaraţia universală a drepturilor omului. Îmbunătăţirea situaţiei drepturilor omului din Iran este, pentru Comisie, un element esenţial pentru a-şi intensifica dialogul politic şi cooperarea cu Iranul în viitorul apropiat.
Preşedintele
Dezbaterea este închisă.
Votarea va avea loc la sfârşitul dezbaterii.
Declaraţii scrise (articolul 142 din Regulamentul de procedură)
Glyn Ford  
în scris. - Condamnarea Roxanei Saberi la 18 aprilie 2009 pentru "spionaj” a fost făcută fără ca aceasta să aibă acces la serviciile unui avocat şi pe baza unui proces care nu a fost nici echitabil, nici transparent.
Nu sunt naiv. SUA se angajează în activităţi de spionaj dar, dacă Roxana Saberi era un spion, autorităţile iraniene nu au făcut nimic prin acţiunile lor pentru a convinge pe cineva de acest lucru. Părtinirea şi manipularea procesului şi a acuzatei au fost o parodie a conceptului de justiţie.
Pot doar saluta solicitarea inclusă în rezoluţie, de eliberare imediată a Roxanei Saberi pe motiv că procesul s-a ţinut cu uşile închise, fără respectarea procedurilor judiciare corespunzătoare şi pentru că a existat o încălcare flagrantă a normelor internaţionale.
