
Corbett
Fru formand, som De ved, afholder De Forenede Nationers Konference for Handel og Udvikling i øjeblikket møde i Parlamentets bygning i Bruxelles. De ved måske ikke, at to repræsentanter for den burmesiske militærjunta deltager i denne konference. Som De ved, har EU vedtaget en fælles holdning - med støtte fra Europa-Parlamentet - om ikke at udstede indrejsevisa til medlemmer af den burmesiske militærjunta. Og alligevel opholder de sig nu i vores egen bygning.
Så vidt jeg forstår, har Rådet ophævet forbuddet under konferencen, fordi det finder det nødvendigt af hensyn til forpligtelserne over for De Forenede Nationer. Hvis det er tilfældet, vil jeg anmode Dem, fru formand, om at få Rådet eller hr. Solana til at understrege, at der var tale om en undtagelse, og at visumforbuddet og den fælles holdning stadig er gældende.

Formanden
Tak, hr. Corbett, jeg agter at drøfte dette spørgsmål med hr. Solana. Endvidere formoder jeg naturligvis, at ministeren har lyttet opmærksomt til Deres indlæg og noteret sig indholdet heraf. Jeg ved ikke, om ministeren ønsker at svare ... Ikke på nuværende tidspunkt. Udmærket. Vi har imidlertid hørt Deres budskab, hr. Corbett, og jeg vil personlig følge sagen på behørig vis.

Van Orden
Fru formand, jeg har en bemærkning til forretningsordenen. Jeg vil gerne gøre opmærksom på nogle uvelkomne gæster på vores område. I går var der en skammelig kommunistisk demonstration i gården over for Parlamentets tårnbygning. Det er meget intimiderende for medlemmerne med en sådan indtrængen på Parlamentets område. Vil De venligst undersøge de nærmere omstændigheder? Hvor går Parlamentets grænser, og hvilken ret har vi til at udelukke folk fra vores område?

Formanden
Jeg har fornøjelsen straks at kunne give ordet til fru Banotti, som ønsker at besvare Deres spørgsmål.

Banotti
Fru formand, som De ved, gjorde jeg i sidste uge Præsidiet opmærksom på en meget intimiderende og forstyrrende demonstration foran parlamentsbygningen i Bruxelles, så det overraskede mig også noget at se præcist det samme gentage sig i går.
Pladsen foran Parlamentet er åbenbart et offentligt sted, der falder ind under de lokale myndigheders kompetenceområde. Der har åbenbart været nogle kommunikationsforstyrrelser, for Parlamentet var ikke blevet informeret om den demonstration, der fandt sted i går. Jeg er enig med hr. Van Orden. Alle har ret til at udtrykke deres demokratiske synspunkter, men det var bestemt intimiderende for både parlamentsmedlemmerne og gæsterne, der i hundredvis forsøgte at komme ind i Parlamentet samtidig. Derfor håber jeg meget, at forvaltningen i Strasbourg vil sørge for, at noget lignende ikke gentager sig.
Jeg har ingen bemærkninger til den aktuelle sag, men det er anden gang, at adgangen til Parlamentet er blevet besværliggjort af de samme demonstranter.

Caudron
Fru formand, mandag aften, efter Deres meddelelse om Berlusconi-sagen i Spanien, forespurgte jeg, om det ville være muligt at sende os de dokumenter, De havde modtaget fra de spanske politiske og juridiske myndigheder. De svarede, at De straks ville sørge herfor. Her til morgen, onsdag, har jeg imidlertid stadig ikke modtaget de pågældende dokumenter.

Formanden
Det er helt uacceptabelt, hr. Caudron. Jeg skal straks undersøge, hvad der er sket. Jeg har to gange rejst spørgsmålet over for de berørte tjenestegrene, og man har forsikret, at dokumenterne var tilgået alle Europa-Parlamentets medlemmer. Jeg skal følge op på sagen.

Maij-Weggen
Fru formand, jeg vil gerne kommentere det samme som hr. Corbett. Vi er også blevet underrettet om, at officielle repræsentanter fra Burma er i Bruxelles. Det er Unionens officielle politik ikke at modtage regeringsmedlemmer fra Burma på grund af landets skandaløse styre. Bemærk, at fru Aung San Suu Kyi, som har modtaget Sakharovprisen, stadigvæk sidder fængslet. Det er en skandale, at disse mennesker kan være til stede her og tale i Parlamentet. Derfor tilslutter jeg mig fuldt ud hr. Corbett og anmoder om, at der reageres øjeblikkeligt.

Staes
Fru formand, jeg går videre med Berlusconi-sagen. Først et positivt punkt: Jeg vil gerne meddele Dem og hr. Caudron, at den dokumentation, som De lovede os, er blevet sendt af tjenestegrenene. Vi modtog den i går, godt nok efter kl. 21.00, pr. e-mail på alle sprog, og derfor tror jeg, at flere kolleger endnu ikke har åbnet deres e-mail i dag.
Men nu en anden ting, fru formand. Foran mig har jeg et telegram, som De har sendt til hr. Berlusconi, leder af Forza Italia. De lykønsker hr. Berlusconi, ganske vist på egne vegne, men jeg må sige, at jeg undrer mig over den forholdsvis hjertelige måde, hvorpå De udtrykker håb om, at Italien med hans valgprogram får ny styrke. Jeg vil minde Dem om, fru formand, og understrege, at Berlusconis valgsejr ikke giver ham immunitet over for beskyldningerne om korruption og magtmisbrug. Jeg vil gøre det helt klart, at der er meget stor uklarhed om hans formues oprindelse. Endvidere udgør det monopolistiske greb om medierne en fare for det italienske demokrati, fru formand. De ved, at Berlusconi kontrollerer en stor del af den italienske presse. Det er ikke acceptabelt. Jeg håber, at Kommissionen hurtigt iværksætter en undersøgelse af denne krænkelse af den europæiske konkurrenceret.
Fru formand, jeg havde håbet, at De til trods for de pæne ord, som De har sendt til Berlusconi, ville tage initiativet under denne aktion for at gøre det klart, at det, der finder sted i Italien i øjeblikket, ikke er helt, som det burde være.

Formanden
Hr. Staes, tak for Deres meddelelse om, at De har modtaget de omtalte dokumenter i går aftes. Jeg må anmode hr. Caudron om at kontrollere, at han har modtaget meddelelsen via det elektroniske postsystem.
Hvad angår det telegram, jeg har sendt til hr. Berlusconi, præciserede jeg, som De også bemærkede, hr. Staes, at der var tale om en personlig lykønskning. Jeg inddrog selvsagt på ingen måde Europa-Parlamentet, men udtrykte mig på egne vegne i dette lykønskningstelegram.

Fiori
Fru formand, selv et roligt og moderat menneske som mig mister tålmodigheden til sidst. Vi har været vidner til en række personlige angreb på formanden for en politisk gruppe, og disse angreb blev begrundet med presseoplysninger, hvis rigtighed endnu ikke er blevet bevist. Parlamentet er en institution, og en institution ønsker, at alle dens medlemmer respekteres, hvilket efter min mening ikke er sket i de sidste to måneder. Det italienske folk har truffet et klart valg, der ikke kan bestrides, og vi har fået en regeringschef. Alle har således ret til at have deres egen mening, hvilket er helt legitimt, men når man befinder sig her i Parlamentet, bør man være så venlig ikke at give udtryk for sine holdninger i den forbindelse!

Galeote Quecedo
Fru formand, for nogle timer siden blev der begået et attentat mod hr. Landaburu, en baskisk journalist, som nyder stor anseelse både for sit faglige virke og for sit engagement for demokratiet og imod franquismen. Heldigvis lykkedes det at redde hans liv, men det gør ikke hændelsen mindre chokerende her kun nogle få dage efter valget i Baskerlandet, hvor man ud over resultatet bør fremhæve den positive kendsgerning, at 80% af de baskiske borgere afgav deres stemme.
Netop i denne uge forhandler Europa-Parlamentet en beslutning om ytringsfrihed, og min gruppe vil stille et ændringsforslag, som vedrører forfølgelsen af de frie og uafhængige medier i Baskerlandet, og jeg er sikker på, at dette ændringsforslag vil få hele Parlamentets støtte.
Jeg beder Dem om på vegne af Europa-Parlamentet at udtrykke vores solidaritet med hr. Landaburu.

Formanden
Hr. Galeote Quecedo, jeg omtalte i går kl. 17 her i Europa-Parlamentet det seneste attentat og beklagede dette. Mine udtalelser lå helt på linje med Deres. Jeg gav naturligvis straks på vegne af Europa-Parlamentet udtryk for vores medfølelse med journalisten.

Katiforis
Fru formand, i mandags havde jeg den glæde at kunne meddele Parlamentet, at hr. Tsiakourmas, som havde været bortført af tyrkisk-cyprioter, var blevet frigivet, og at han var blevet frigivet, efter at Parlamentet havde vedtaget en beslutning med krav om hans frigivelse. Jeg sagde ved den lejlighed, at jeg håbede, dette var indledningen til en ændret adfærd, hvor Tyrkiet og det tyrkisk-cypriotiske samfunds repræsentanter ville opgive vold og provokationer, så vi kunne indlede en forsoningsproces.
Desværre viste det sig alt for hurtigt, at jeg tog fejl, for der skete en ny bortførelse - tilsyneladende skal der hele tiden være en bortførelse i gang, for så snart den ene er blevet frigivet, holdes en anden tilbage - denne gang af en ældre mand på 75 år, som cyklede i den neutrale zone og blev tilbageholdt, fordi han cyklede i beruset tilstand. Det er første gang, jeg hører, at den form for spirituskørsel er en kriminel handling, og oven i købet en kriminel handling, der skal straffes med overskridelse af grænser!
Jeg vil anmode Dem, fru formand, og de øvrige medlemmer om at bemærke begivenheden og gentage den holdning, Parlamentet udtrykte forrige gang over for de tyrkiske myndigheder, da der ellers ikke kan ske fremskridt hen imod en fredelig løsning på problemerne.

Velkomstord
Formanden
Kære kolleger, det er mig en stor glæde at kunne byde velkommen til en delegation fra Knesset, som har taget plads i den officielle loge. Delegationen ledes af formanden, fru Dayan.

Det er altid en glæde for Europa-Parlamentet at modtage delegationer fra Knesset, idet der længe har eksisteret nære forbindelser mellem vores institutioner. I september 2000 besøgte formanden for det israelske parlament, hr. Avraham Burg, sammen med formanden for det palæstinensiske lovgivende råd, hr. Abu Ala, Europa-Parlamentet. Besøget var løfterigt. Siden er situationen i Mellemøsten som bekendt desværre forværret ganske betydeligt. Europa-Parlamentet følger udviklingen meget opmærksomt, hvilket den følgende debat utvivlsomt vil vidne om. Jeg ønsker Dem hjerteligt velkommen og håber, at Deres besøg må bidrage til at styrke dialogen.

Situationen i Mellemøsten
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er redegørelser fra Rådet og Kommissionen om situationen i Mellemøsten.
Jeg giver straks ordet til formanden for Rådet, fru Lindh.

Lindh
Fru formand, ærede medlemmer, situationen i Mellemøsten forværres nu. Parterne bliver mere og mere mistroiske over for hinanden. Volden kræver nye ofre hver eneste dag.
Palæstinenserne har længe ikke haft mulighed for at leve et normalt liv, og forholdene bliver stadig dårligere. EU tager afstand fra overgrebene i Gaza og på Vestbredden: israelsk indtrængen og kampvognsild mod palæstinensisk kontrollerede områder, skydning langs forskellige veje, drab på visse udvalgte personer. Disse hændelser har krævet uskyldige menneskeliv, heraf mange børn. Den økonomiske situation er også vanskelig. Den Palæstinensiske Myndighed har befundet sig i en dyb økonomisk krise, siden de israelske overførsler stoppede, og de normale økonomiske aktiviteter hørte op i områderne. Myndigheden lever i praksis af økonomisk bistand fra arabiske donorer og EU.
Også Israel rammes af den økonomiske nedgang, der følger af krisen, om end i mindre udstrækning end det palæstinensiske samfund. Også israelernes daglige tilværelse bliver stadig værre. Volden i form af morterild, bilbomber og selvmordsangreb rammer Israel i stadig højere grad. Israelske civile og børn bliver dræbt.
Premierminister Sharon blev valgt på et løfte om øget sikkerhed. I stedet er der kommet flere konfrontationer, den militære indsats er blevet intensiveret, og man har været villig til både at gå ind i palæstinensisk kontrollerede områder og angribe syriske mål i Libanon. Sikkerhedssituationen er ganske enkelt blevet forværret.
Der findes ingen militær løsning på langt sigt. Kampene kan hverken vindes eller tabes. Den eneste løsning på konflikten er forhandlinger. Derfor må fredsprocessen fortsættes.
Formandskabet og EU er i tæt kontakt med parterne, og vi opfordrer dem til at fortsætte fredsforhandlingerne med udgangspunkt i resultaterne af tidligere forhandlinger med henblik på en endelig løsning baseret på folkeretten, herunder FN's resolutioner 242 og 338.
Et afgørende problem er den grundlæggende mangel på tillid mellem parterne. Begge parter gør sig skyldige i den fejlkonklusion, at det er den anden side, der alene har ansvaret for volden og for, at fredsprocessen er gået i stå. Ingen vover at vise tegn på forsoning eller fleksibilitet, da man frygter, at det vil blive opfattet som et svaghedstegn.
Der er behov for et diplomatisk initiativ for at komme ud af dødvandet. Det Europæiske Råd i Stockholm gav den højtstående repræsentant Javier Solana til opgave sammen med Kommissionen at aflægge rapport ved topmødet i Göteborg i juni om, hvordan EU kan fremme fredsbestræbelserne. På Gymnich-mødet i Nyköping den 5. maj aflagde Javier Solana rapport om situationen for dette arbejde.
EU glæder sig over og støtter Mitchell-kommissionens rapport og forslag, og det samme gælder det egyptisk-jordanske fredsinitiativ, der bygger på aftaler, som Israel har underskrevet. I begge forslag opfordres parterne til umiddelbart at indgå en aftale om våbenhvile, at bekræfte deres vilje til at overholde indgåede aftaler og at have en genoptagelse af forhandlingerne som målsætning. Tillidsskabende foranstaltninger udgør en forudsætning for, at forhandlingerne kan lykkes.
Et af de mest kritiske spørgsmål for fredsprocessen er den israelske bosættelsespolitik. I både det egyptisk-jordanske initiativ og Mitchell-rapporten stilles der krav om et totalstop for alle bosættelser. I Mitchell-rapporten antydes det endda, at israelerne bør overveje at trække sig ud af kontroversielle og udsatte bosættelser. EU finder disse krav velbegrundede. Vi mener, at bosættelsespolitikken strider mod folkeretten og udgør en alvorlig hindring for fred. EU har opfordret Israel til at begynde at afvikle bosættelserne.
Vi støtter også Mitchell-rapportens forslag om, at israelerne bør indstille brugen af skarp ammunition mod demonstranter. De tillidsskabende foranstaltninger indebærer også, at Israel betaler de skattemidler tilbage, som man skylder Den Palæstinensiske Myndighed.
En forhandlingsløsning, eller en etape på vejen imod en sådan, skal omfatte en målsætning om at oprette en demokratisk, levedygtig og fredelig palæstinensisk stat. EU har defineret sine holdninger i spørgsmålet i Berlin-erklæringen i marts 1999 og i New York-erklæringen den 12. september 2000. EU har fortsat til opgave sammen med andre interesserede lande og aktører at hjælpe palæstinenserne med at opbygge en sådan demokratisk og fredelig palæstinensisk stat.
En varig fred i regionen er umulig uden en fredsaftale også mellem Israel og Syrien samt mellem Israel og Libanon. Der er gjort betydelige fremskridt i forhandlingerne mellem Israel og Syrien. Nu gælder det om at bringe disse til afslutning og finde en løsning baseret på de folkeretlige principper, jeg tidligere var inde på. Den israelske tilbagetrækning fra Sydlibanon i maj sidste år var en vigtig forudsætning for en kommende fredsaftale. I perioden frem til indgåelsen af fredsaftalen er det vigtigt for alle parter at undgå hændelser og andre handlinger, der kan føre til en fortsættelse af volden.
EU vil aktivt bidrage til den fortsatte fredsproces i samarbejde med andre berørte stater samt gennem den højtstående repræsentant Javier Solana, den særlige udsending Miguel Moratinos og Kommissionen.
Mellemøsten er den menneskelige civilisations arnested. Det er et område præget af en sjælden kulturel rigdom og religiøs betydning, som nu i højere grad forbindes med den langvarige konflikt, som regionen synker længere og længere ned i. Det er en forudsætning for en positiv udvikling i regionen, at den igangværende konflikt bringes til ophør. Det svenske formandskab vil sammen med de øvrige EU-partnere gøre alt, hvad det kan, for at bidrage til dette.

Patten
Fru formand, jeg er selvfølgelig meget ked af, at situationen i Mellemøsten, som ministeren gav en udmærket beskrivelse af, ikke er blevet bedre, siden jeg sidst talte om emnet her i Parlamentet. Volden fortsætter, ligesom drabene på begge sider fortsætter med uformindsket styrke - også af børn - ejendom ødelægges, specielt agerjord og boliger i flygtningelejre, og bosættelserne på Vestbredden og i Gazastriben udvides fortsat.
EU opfordres ofte til at spille en større rolle i Mellemøsten. Vores grundlæggende holdning er, at fred skal bygges på international ret - på de relevante FN-resolutioner, herunder FN's resolutioner 242 og 338, samt på princippet om "land for fred". Vi - det vil sige EU's institutioner - bør klart gentage disse principper i alle vores kontakter med parterne i denne bitre strid.
EU støtter fortsat alle bestræbelser på at finde en fredelig løsning på konflikten. Som ministeren sagde, støtter vi det egyptisk-jordanske initiativ samt henstillingerne fra den prisværdige Mitchell-kommission om bl.a. bosættelsesstop samt et hurtigt og konsekvent ophør af vold og terrorisme.
Der har været for mange blodsudgydelser og kampe. Volden skal høre op. På den israelske side er der intet, der retfærdiggør den uforholdsmæssigt voldsomme brug af vold mod civile samt ødelæggelsen af værdier. På den palæstinensiske side skal Den Palæstinensiske Myndighed gøre, hvad den kan, for at standse angrebene på civile israelere. Det betyder også, at man skal lade være med at opfordre til sådanne angreb, og Den Palæstinensiske Myndighed skal naturligvis have en effektiv kontrol med sin sikkerhedstjeneste. Vi kan ikke fordømme voldshandlinger hos den ene part, men ikke hos den anden. Jeg synes, at Mitchell-kommissionens forslag lyder fornuftigt, og det er måske den eneste måde, hvorpå man kan standse de gensidige beskyldninger, drab og lemlæstelser og vende tilbage til forhandlingsbordet. Forhandlingerne skal genoptages, og parterne skal leve op til deres internationale forpligtelser. Israel har bl.a. forpligtet sig til at overholde den internationale humanitære folkeret, der bl.a. handler om respekt for menneskerettigheder, sådan som EU fastslog på Menneskerettighedskommissionenes møde i Genève, og om bosættelser. Israel skal ligeledes overholde de bilaterale forpligtelser over for Den Palæstinensiske Myndighed - f.eks. med hensyn til overførsel af skatteprovenu - og forpligtelserne i henhold til associeringsaftalen mellem EF og Israel. Hvad angår Den Palæstinensiske Myndighed, er der behov for en gennemførelse af de økonomiske og politiske reformer, der skulle have været gennemført for længst, bl.a. vedrørende demokratisk gennemsigtighed, korruptionsbekæmpelse og styrkelse af retsstatsprincippet.
Jeg vil gerne komme ind på to konkrete og praktiske punkter, som Parlamentet ofte spørger til: effekten af den økonomiske blokade mod Den Palæstinensiske Myndighed og bosættelsespolitikken. På det seneste er der sket visse forbedringer i den frie bevægelighed for varer og personer inden for og ud af Gaza. En række forretningsmænd har f.eks. fået rejsetilladelser, men de økonomiske aktiviteter i de palæstinensiske områder er fortsat stærkt begrænsede. Den Palæstinensiske Myndighed står stadig på randen af et økonomisk og institutionelt sammenbrud. Det internationale donormøde i Stockholm den 11. april i år var et vigtigt skridt i retning af en løsning på Den Palæstinensiske Myndigheds budgetkrise. Vi glæder os specielt over de arabiske landes engagement.
I kølvandet på mødet i Stockholm diskuterer Kommissionen betingelserne for vores fremtidige bistand med Den Palæstinensiske Myndighed. Det drejer sig bl.a. om foranstaltninger til styrkelse af den økonomiske forvaltning og en komplettering af de institutionelle reformer. Nogle af disse foranstaltninger - specielt vedrørende de institutionelle reformer - er en klar bekræftelse af de forpligtelser, som Den Palæstinensiske Myndighed har indgået. Vi har noteret os, at Den Palæstinensiske Myndighed har truffet foranstaltninger vedrørende en budgetstramning. Den Palæstinensiske Myndighed arbejder også på andre kærkomne reformer af den økonomiske forvaltning, herunder en konsolidering af indtægterne. Den Internationale Valutafond overvåger processen, og på baggrund af dette sparebudget agter vi i de kommende seks måneder at udbetale 10 millioner euro om måneden, hvis vi når frem til den aftale, vi alle ønsker. Men jeg vil gentage det, jeg og ministeren allerede har sagt om, at det er vigtigt at ophæve blokaden og genoptage betalingerne.
Nu vil jeg vende mig imod Israels bosættelsespolitik. EU har en klar holdning til bosættelser. Alle bosættelsesaktiviteter i Gaza, på Vestbredden inklusive Østjerusalem og i Golanhøjderne er ulovlige i henhold til international ret, og de udgør en stor hindring for fred. Det gælder også for bosættelsernes naturlige vækst, der er en krænkelse af international ret, der ikke skal have lov til at fortsætte med uformindsket styrke. Jeg bliver ofte spurgt - specielt i lyset af vores manglende held med at løse problemet - hvad det betyder for vores associeringsaftale med Israel og i særdeleshed for de oprindelsesregler, der er en del af denne aftale. Ud fra det, jeg har sagt, siger det sig selv, at Vestbredden, Gaza og Golanhøjderne falder uden for aftalens anvendelsesområde. Det er ikke noget nyt, og der er ikke tale om en politisk gestus. Det vil jeg gerne gøre helt klart. Det blev allerede nævnt i Kommissionens meddelelse fra 1998 om samme emne. I denne meddelelse blev det understreget, at fortrinsret for varer fra israelske bosættelser i Østjerusalem, Golanhøjderne, Vestbredden eller Gazastriben til Fællesskabets markeder er, og jeg citerer "i strid med de vedtagne oprindelsesregler, da disse områder i henhold til international ret ikke er en del af Staten Israel". Derfor indikerede meddelelsen, at - og jeg citerer igen - "varer med oprindelse på Vestbredden og i Gazastriben, der indføres i Den Europæiske Union, som om de havde oprindelse i Israel, er en krænkelse af interimsassocieringsaftalen mellem EF og Israel, da den ikke gælder for disse områder."
EU skal værne om retsreglerne. Det var et punkt, man for nylig så alvoren af i en lignende sag, hvor Retten i Første Instans fastslog, at politiske spændinger - og jeg citerer - "ikke fritager Kommissionen som vogter af traktaten og de aftaler, der er indgået herunder, for at sikre, at tredjelande lever op til deres forpligtelser i henhold til en aftale med Fællesskabet". Sagen er helt klar. Hvis - og jeg understreger ordet hvis - Israel ønsker at deklarere varer fra bosættelserne som værende af israelsk oprindelse, så er det en fortolkning, som EU's toldvæsen ikke kan dele.

Fortoldning hører ind under Fællesskabets virksomhedsområde, og fortolkningen af denne fællesskabspolitik er uddelegeret til medlemsstaterne, men Kommissionen skal sikre kohærens og undgå forskellige fortolkninger fra forskellige medlemsstater. En række medlemsstater har i de seneste måneder sat spørgsmålstegn ved israelske oprindelsescertifikater, og nu modtager medlemsstaternes toldmyndigheder Kommissionens svar. Det er Kommissionens opgave at undgå en ukoordineret indsats. Derfor har jeg foreslået, at toldmyndighederne diskuterer svarene og en eventuel indsats på det kommende møde i Toldkodeksudvalget den 31. maj.
Hvilke tekniske foranstaltninger vil der så blive truffet? Emnet vil blive diskuteret i associeringsudvalget mellem EU og Israel den 21. maj. Sagen er på den dagsorden, der er fastsat med Israel, og som jeg netop nævnte, vil medlemsstaternes toldeksperter i slutningen af maj nøje overveje, hvordan man skal fortolke de israelske svar, og hvilken fælles linje, man skal anlægge. I lyset af de konklusioner, der er truffet i den anledning, vil det blive diskuteret på Toldsamarbejdsudvalgets møde mellem EU og Israel, der normalt finder sted i juli. Jeg vil gerne understrege, at vores beslutning udelukkende vil blive truffet på baggrund af loven og dens fortolkning i de enkelte sager. Vi kan ikke gøre mere og bør ikke gøre mindre. Som nævnt i den tidligere omtalte retsafgørelse, skal Kommissionen vogte traktaten og de aftaler, der indgås i medfør heraf. Vi hverken kan eller skal undslå os denne pligt.
Jeg vil vende tilbage til mit udgangspunkt. Som alle andre ønsker vi, at volden hører op. Vi ser gerne en genoptagelse af forhandlingerne, og vi er villige til at hjælpe med det vanskelige og krævende arbejde med at skabe varig fred. Det er den eneste mulige løsning.

Formanden
Tak, kommissær Patten.

Galeote Quecedo
Fru formand, som hr. Patten netop har sagt, er det efterhånden blevet en vane, at Europa-Parlamentet på plenarmøderne drøfter den kritiske situation i Mellemøsten, hvilket især er chokerende, hvis vi sammenligner situationen med drøftelserne for blot nogle få måneder siden, som De har mindet om, da vi analyserede indholdet af forskellige forslag til planer, som så ud til at kunne føre til endelig fred i dette område.
I dag er det tilsyneladende de mest ekstremistiske parter på begge sider, der sætter dagsordenen med en permanent voldsspiral. Jeg vil ikke nævne konkrete navne eller komme med sammenligninger, men ét er sikkert, nemlig at usikkerheden - berettiget eller uberettiget - er større i Israel nu end nogensinde tidligere, mens opfattelsen af, at Den Palæstinensiske Myndighed ikke kan eller ikke ønsker seriøst og endeligt at afslutte konflikten, breder sig.
Imens er det virkelig alarmerende at se, hvordan leveforholdene hurtigt forringes i de palæstinensiske områder, hvilket danner grobund for de mest radikale grupper. Over for dette synes Den Palæstinensiske Myndighed at være ved at miste kontrollen med situationen, samtidig med at der er en stigende støtte i befolkningen til intifadaen og endda direkte til terroriseringen af Israel, som bør fordømmes og bekæmpes med største beslutsomhed. Så sent som i går aftes forspildte formand Arafat chancen til at gøre dette i sin fjernsynstale.
I de arabiske lande vokser modløsheden generelt, og stillingerne skærpes. I denne sammenhæng appelleres der fra området til det internationale samfund og især til EU om større deltagelse i fredsprocessen, men man må spørge sig selv, om konfliktens parter virkelig er interesseret i at vende tilbage til forhandlingsbordet, eller om nogen mener, at der findes en militær løsning på problemet.
Jeg vil gerne over for delegationen fra det israelske parlament, som i dag beærer os med sin tilstedeværelse, sige - og de har kunnet bekræfte det på egen hånd - at EU-institutionernes engagement i dag er større end nogensinde før. EU står fast besluttet på at optræde upartisk, hvis parterne ønsker det, således at den tillid, der er nødvendig for at genoptage fredsprocessen, kan genetableres.
EU's betydelige økonomiske indsats er uden for diskussion, og den modsvarer en politisk og global vision for regionen. Og vores politiske interesse vokser, efterhånden som EU's udenrigspolitiske instrumenter finpudses, selv om der uden tvivl er lang vej endnu. Men hverken EU eller andre kan indgive parterne forhandlingsvilje. Vi tror fuldt og fast på, at hvis det, der ønskes, er en fremtid med virkelig sikkerhed og velstand i området, er det nødvendigt at vende tilbage til fred og forhandling og opgive konfrontationen. Alle bør igen være fælles om at ønske fredelig sameksistens og samarbejde. Gid dette kunne ske hurtigst muligt, fru formand.

Poos
Fru formand, næsten 500 personer er blevet dræbt, siden fjendtlighederne på ny er blusset op i de besatte områder, og det palæstinensiske folk er i dag i materiel henseende ringere stillet end før Oslo-aftalernes indgåelse. Arbejdsløsheden ligger på 50%, investeringerne i freden er gået tabt, befolkningen er spærret inde, idet deres hjem i de omhandlede byer og landsbyer er under konstant bevogtning. En hel generation har mistet ethvert håb.
EU skylder i denne situation at stille sig på rettens side. Vi bør med andre ord koncentrere os om sagens kerne, og det glæder mig, at det netop var, hvad kommissær Patten klart gjorde i sit indlæg. Den retsstridige besættelse bør bringes til ophør, og de områder, der er erhvervet ved magtanvendelse, bør afstås. Der bør sættes en stopper for koloniseringen af Vestbredden, Gaza, Østjerusalem og Golanhøjderne, og det palæstinensiske folks ret til selvbestemmelse bør anerkendes.
Skal den eskalerende vold bringes til ophør, skal problemet løses én gang for alle, og skal der findes en retfærdig og varig løsning, sådan som alle ønsker, bør første skridt vel bestå i at sikre, at FN's resolutioner overholdes. Det var også, hvad paven gav udtryk for i sin tale i Damaskus, og jeg håber ikke, PPE-Gruppen denne gang tager afstand fra disse tanker.
(Bifald)Der er under alle omstændigheder grund til at glæde sig over, at betragtning D og punkt 13 i det fælles beslutningsforslag påpeger dette forhold, som er helt afgørende. Israel har som alle andre lande ret til at leve i fred og ret til sikre og anerkendte grænser. Men Israel må som alle andre lande anerkende de internationale grænser. Dette er ikke tilfældet i dag. I en samtale for nylig gav hr. Sharon udtryk for sine strategiske overvejelser og erklærede, at uafhængighedskrigen fortsætter, så længe hele det israelske territorium ikke er erobret. Hele det israelske territorium? Hvilket territorium tales der om? Det internationale samfund er vidne til den ene grusomhed efter den anden uden at reagere. I lørdags ramte israelske granater på ny en palæstinensisk flygtningelejr. Søndag dræbte hæren fem palæstinensiske politifolk, som var mistænkt i sagen. Og voldshandlingerne fortsætter! Fru formand, det er på høje tid, vi klart lader hr. Sharon forstå, at nu er det nok!
(Bifald fra venstre)

Van der Laan
Fru formand, det kan ikke være rigtigt, at de, der kritiserer Israel, med det samme placeres i palæstinensertilhængernes lejr og omvendt. Hvis Europa vil yde et troværdigt bidrag til denne debat, skal vi ikke vælge den ene eller den anden side, men altid fred, demokrati og menneskerettigheder. Det betyder, at vi altid skal tage til orde, når disse værdier kommer i fare, uanset hvem den ansvarlige er på et givet tidspunkt.
Europa har ofte munden fuld af den eventuelle indflydelse, som det måske kan få i Mellemøsten. Efter vores mening er det tomme ord, når man ser på de manglende initiativer fra EU's side og især den manglende sammenhæng mellem medlemsstaterne. Derfor anmoder vi Kommissionen, formandskabet og Solana, idet jeg undrer mig over, at han ikke er til stede i dag, om at gøre alt for at opnå enighed i Unionen.
Med hensyn til Israels eventuelle krænkelse af de oprindelige regler i associeringsaftalen vil jeg gerne lykønske hr. Patten med hans klare ord og anmode ham og Rådet om at give Parlamentet et klart svar på følgende fire spørgsmål: For hvor mange produkter har medlemsstaterne anmodet om verificering hos de israelske myndigheder, hvilke svar har de fået, og hvilke skridt overvejer de at tage inden for hvilken frist?
Min gruppes holdning i denne sag er klar. Hvis der virkelig hersker tvivl om de certifikater, som Israel udsteder, og medlemsstaterne og Kommissionen ikke optræder slagfærdigt med det samme, er EU medskyldig i den bosættelsespolitik, som vi alle forkaster.
Endelig er jeg glad for, at vores tekst om nødvendigheden af, at der i regionen sørges for undervisning, som tager sigte på tolerance og gensidig forståelse, støttes af de andre grupper.

Lagendijk
Fru formand, styrken i den europæiske behandling af problemerne i Mellemøsten skal være, og er det heldigvis også tit, en afbalanceret analyse baseret på den holdning, at der ikke er én skyldig i den nuværende eskalation. Efter at have sagt det er det for min gruppe helt klart, at den største del af ansvaret for den nuværende eskalation ligger hos Israels Sharon-regering.
To eksempler. Min gruppe mener, at de israelske sikkerhedstjenesters førte strategi om henrettelse af palæstinenserne er en skandale, som er en demokratisk stat uværdig og desuden en udsigtsløs strategi, fordi den kun øger vreden og frustrationen blandt palæstinenserne.
Ved at afvise Mitchell-rapporten har den israelske regering forpasset en god mulighed. Standsningen af udvidelsen af bosættelserne, ikke engang selve bosættelserne, ville have været et første signal til palæstinenserne om, at israelerne også ønsker at indgå et kompromis, men desværre ville den israelske regering ikke sende det signal.
Ovenstående er for EU en god grund til at øge presset på den israelske regering. Jeg vil derfor gerne spørge både Kommissionen og Rådet - med al respekt for de udtalte ord om produkterne fra bosættelserne - hvad vil Kommissionen præcist sige den 21. maj til den israelske delegation med hensyn til handlen med Israel? Er det efter Kommissionens mening business as usual for produkterne fra Israel? Ikke ifølge min gruppe. Produkterne fra bosættelserne skal der gøres noget ved, men vi mener endvidere, at den normale handel skal kigges efter i sømmene, og at Kommissionen skal tage initiativer inden den 21. maj.
Med ovenstående mener jeg ikke, at palæstinenserne er på rette vej. Palæstinenserne fører en krig, som de ikke kan vinde. Jeg mener endvidere, at Kommissionen skal tage sit ansvar og gøre Den Palæstinensiske Myndighed opmærksom på, at den - hvor vanskeligt det end er - skal undgå angreb på civile og vælge en anden løsning, for palæstinenserne bærer også et ansvar.

Morgantini
Fru formand, jeg vil gerne takke kommissær Patten og rådsformanden, fru Lindh, for deres redegørelser. Palæstinas dage og nætter vil fortsat være præget af tragedier og lidelse, hvis ikke Israel og det internationale samfund i almindelighed griber ind for at genindføre de internationale rettigheder og menneskerettighederne. I går var endnu en sorgens dag, hvor over 200 mennesker blev såret ved check points - herunder en fransk journalist - selv om palæstinenserne ikke havde åbnet ild. Om aftenen var der endnu et offer - denne gang en kvinde - nemlig en israelsk bonde. Over 500 palæstinensere er blevet dræbt, 23.000 er blevet såret og hundredvis af mennesker er livsvarigt handicappede. Der finder bombeangreb sted, stakkels mennesker får deres huse ødelagt af bomberne, og man fjerner tusindvis af træer, som er bøndernes levebrød. Veje afspærres, og desperate mænd og kvinder, som er fanget i deres egne landsbyer, begynder at mærke sulten. Palæstinensiske ledere, der betragtes som militære mål, henrettes. De israelske pacifister fra Peace Now og jeg begræd mordet på Tabet Tabet, som var en gammel ven. Skoler lukkes, jord konfiskeres til nye bosættelser, og en anden tragedie var drabet på 80 israelere, herunder børn og unge.
Vi må standse denne voldsspiral, for ethvert dødsfald - hvad enten det er en palæstinensers eller en israelers - er et tab for menneskeheden. Jeg kan godt forstå desperationen, vreden, ydmygelsen, de kollektive afstraffelser, repressalierne og, at de palæstinensere, der har været tvunget til at leve under militærets besættelse i 34 år, har behov for frihed. Jeg kan også godt forstå den israelske befolknings angst, der har rødder i fortiden, de forfølgelser, israelerne har været ude for, og den forfærdelige shoah, som vi europæere har ansvaret for. Og jeg kan godt forstå angsten for, at der eksploderer en bombe i en bus, eller at en granatkanon kan ramme en skole, men denne angst giver ikke ret til at besætte et andet folk og krænke de internationale menneskerettigheder.
Det er vores ansvar, at der ikke er nogen antisemitisme i Europa, og vi skal forsikre israelerne for, at Israels sikkerhed ligger os på sinde, ligesom det palæstinensiske folks sikkerhed ligger os på sinde. Vi har sagt alt for længe, at vi skal standse voldsspiralen. Hvilken politik skal vi så føre? Vi skal rette en kraftig opfordring til den israelske regering om at genoptage forhandlingerne med det samme og bringe områdernes lukning og bombeangrebene til ophør. Vi skal sikre palæstinenserne international beskyttelse - det er der også over 400 israelske borgere, som har anmodet om - og vi skal ikke mindst kræve, at forøgelsen af kolonier og veje ophører, hvilket også Mitchell-kommissionen har bedt om.
I går gjorde Daniel Bensimon i avisen Ha'aretz opmærksom på, hvor falsk Sharons forklaring er om koloniernes naturlige demografiske forøgelse. Hans kilder er amerikanske spioner, som oplyser, at der er 20.000 tomme huse, og at mange bønder - selv de mest fanatiske - rejser væk. Han skriver, at hvis landets interesser virkelig lå regeringen på sinde, burde den standse bosættelserne. Det ville være et positivt budskab til palæstinenserne, araberne og det internationale samfund.
Vi skal standse voldsspiralen, og Den Palæstinensiske Myndighed skal gøre alt, hvad den kan for at hindre, at ekstremismen får overtaget. Der er ingen militære løsninger. Som Parlamentet har sagt, skal EU spille en politisk rolle. International ret er ikke noget, der kun skal slås fast i erklæringer, men skal også eksistere i virkeligheden. Man skal i den forbindelse sørge for, at de aftaler, som Israel underskriver, bliver overholdt, og det gælder også den aftale, der er indgået med EU, og som forbyder eksport til Europa af varer, der er fremstillet i bosættelserne. Det gav kommissær Patten meget klart udtryk for, og det blev også gentaget af fru van der Laan. I den beslutning, som Parlamentet nu skal vedtage, anmoder vi Rådet og Kommissionen om at overveje, om ikke de kollektive afstraffelser og den uforholdsmæssigt store magtanvendelse er i strid med associeringsaftalens principper, og om at drage de nødvendige konsekvenser heraf. Det er ikke hensigten at straffe nogen, men derimod at sørge for retsreglernes overholdelse. Når det gælder freden, er der er ingen tid at spilde, for den er nødvendig for palæstinenserne, israelerne og området, men den er også nødvendig for os selv.

Collins
Fru formand, jeg er dybt rystet over den seneste voldsomme optrapning af volden i Mellemøsten. Den må høre op.
Man er nødt til at finde et svar på følgende spørgsmål: Hvem kan optræde som mægler og bringe volden i Mellemøsten til ophør? Det glæder mig meget, at EU's højtstående repræsentant for den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik spiller en meget aktiv rolle i Mellemøsten.
Jeg tror, at EU kan spille en konstruktiv rolle ved først at standse volden i Mellemøsten og derefter indføre strukturer, der kan danne grundlaget for en genoptagelse af fredsforhandlingerne mellem de forskellige grupperinger. Jeg fordømmer uden forbehold vold fra alle parter. Det er ikke et spørgsmål om at forsøge at hindre vold fra de forskellige grupperinger i Mellemøsten, det er primært et spørgsmål om at skabe bedre betingelser i håbet om, at volden ophører og forhandlingerne bliver genoptaget.
Det kan godt lade sig gøre at finde en fredelig løsning i Mellemøsten. Så sent som sidste sommer forhandlede den israelske regering og det palæstinensiske folk om de essentielle spørgsmål. Jeg er skuffet over, at sidste års fredsforhandlinger i USA ikke mundede ud i en endelig fredsløsning, men de var heller ikke en komplet fiasko. I fjor diskuterede de to parter spørgsmål som Jerusalems status, den palæstinensiske stat, de jødiske bosættelsers skæbne og de palæstinensiske flygtninges ret til at vende tilbage. Hvis man kan gøre en ende på volden i Mellemøsten og skabe de rette betingelser for en genoptagelse af forhandlingerne, kan vi atter få en situation, hvor man kan diskutere de essentielle spørgsmål.
EU har ved en række lejligheder bekræftet behovet for til enhver tid at sikre israelernes og palæstinensernes sikkerhed, både kollektivt og individuelt. Overordnet set kommer det til at tage tid at sikre fred i Mellemøsten. Det første skridt i den aktuelle fredsproces blev taget, da Israel og Egypten underskrev fredstraktaten i Camp David i 1979. Der gik endnu 12 år, før en generel fredsproces blev startet med Madrid-konferencen i oktober 1999, hvor man fastlagde princippet om "land for fred". Forhandlingerne om en permanent status blev genoptaget i september 1999. Jeg vil opfordre de involverede parter til at kæmpe i god tro for at afslutte volden i Mellemøsten samt for at finde en forhandlingsløsning på baggrund af principperne i de eksisterende aftaler.

Belder
Fru formand, da jeg i forrige uge var på parlamentsmission i Washington, chokerede nyheden om de yderst grusomme og onde mord på to israelske skoledrenge mig meget. Hvordan kan denne voldsspiral i Mellemøsten brydes? Hvordan kan EU-medlemsstaterne præcist bidrage hertil?
Med denne noble hensigt rejste den nederlandske udenrigsminister, van Aartsen, i starten af denne måned til regionen. Den skriftlige beretning om resultaterne af hans indgående undersøgelser får mig til at stille tre følgespørgsmål til det tilstedeværende Råd og Kommissionen. Således stødte den nederlandske udenrigsminister under sit møde med den israelske premierminister Sharon på klar kritik af Unionens mellemøstpolitik. Sharon kendetegnede den som "uligevægtig". Premierministeren tilføjede i øvrigt, at det ikke vedrørte Nederlandene. Jeg vil gerne høre Rådets og Kommissionens forsvar af Sharons udtalelser, for de implicerer endvidere forskellige fremgangsmåder fra EU-medlemsstaternes side i den israelsk-palæstinensiske konflikt.
Van Aartsen peger endvidere på den farlige radikalisering i den palæstinensiske lejr. Er Rådet og Kommissionen enige i denne analyse, og hvilke muligheder har Europa for at bekæmpe denne tendens?
For det tredje slår den nederlandske udenrigsminister til lyd for "en mere effektiv international indsats til fremme af en sund institutionel og demokratisk udvikling af det palæstinensiske styre". Ifølge van Aartsen er der i øjeblikket fare for, at Den Palæstinensiske Myndigheds forvaltningsmæssige svaghed bevirker, at dens magt udhules til to sider, nemlig over for befolkningen og ikke mindst Israel. Hvad er der så tilbage af politisk perspektiv for det israelsk-palæstinensiske naboskab? Erkender Rådet og Kommissionen som donorer til Den Palæstinensiske Myndighed også dette tomrum, og hvordan vil De konkret udfylde det?
I den forbindelse kan De i hvert fald regne med den israelske vicepremierminister Nathan Sharanskys støtte. I The Wall Street Journal fra sidste mandag slår han for Israels vedkommende til lyd for en direkte sammenkobling af koncessioner til palæstinenserne med, at det palæstinensiske samfund gøres mere åbent og gennemskueligt. "Sådan et samfund skal give palæstinenserne de rettigheder, som de fortjener, uden at true Israel," håber Sharansky. Denne jødiske drøm kræver da også en europæisk indsats.

Bigliardo
Fru formand, kære kolleger, for ikke mere end et par måneder siden drøftede vi her i Parlamentet under israelske og palæstinensiske repræsentanters tilstedeværelse muligheden for endelig at finde en løsning på fredsprocessen i Mellemøsten. Men så sent som i morges fik vi stadig tv-nyheder om, at Mellemøsten er præget af drab og desperation. FN's resolutioner og Europa-Parlamentets beslutninger er efterhånden blevet gentaget forgæves i flere årtier, og det gælder også hele verdens anmodninger om et indgreb. Også i vores parlamentsforhandling her til morgen siger vi alle sammen de samme ting. Jeg tror ikke længere på de beslutninger, som ofte ligger i parlamentsudvalgenes støvede arkiver og venter på at blive makuleret.
Kære kolleger, her gælder det ikke om at stemple de palæstinensere, der forsvarer et folks ret til et fædreland, som ekstremister. Det, som det egentlig gælder om, er at spørge sig selv, hvorfor et folks selvstændighed på trods af beslutningerne stadig er underlagt Israels godkendelse, hvorfor en nyligt opført lufthavn ikke fungerer, hvorfor det ikke anses for at være et folkedrab, der sker på et folk på fire millioner mennesker, som siden Kippur-krigen er blevet reduceret med næsten 10% som følge af en skarp, snigende, perfid, ondskabsfuld, kynisk og grusom krig, som ikke skåner kvinder og børn.
Kære kolleger, jeg spørger mig selv, hvordan et folk, der selv har lidt, kan være så opsat på at påføre andre den samme smerte. Siden en vis hånd - nemlig Sharons - har fået et fast greb om Israel, har resten af verden desværre mistet kontrollen med den overordnede situation, eftersom han følger denne vanvittige politik. Man må derfor bifalde et initiativ, der ikke blot er et stykke papir - sådan som hele verdens parlamenter har praktiseret i alt for mange år - men som får os til at foretage en beslutsom, konkret og definitiv aktion for at redde kvindernes, børnenes og de gamles uskyldige sjæle ved hjælp af freden. Det var ikke tilfældigt, at Jesus blev født i Palæstina!

Sichrovsky
Fru formand, i fredsmæglingens historie i Mellemøsten har navnene på europæiske politikere desværre manglet i de seneste år. Den østrigske forbundskansler Bruno Kreisky var en af de første, som opfordrede israelske politikere til at indlede direkte forhandlinger med Arafat. Det, der dengang blev anset for en utopisk forestilling, er i dag en politisk realitet. Men hvor er de europæiske Kreisky'er i dag? Hvor er visionerne, idéerne, kreativiteten og modet til at gøre mere end de rent bureaukratiske obligatoriske øvelser?
Foruden de økonomiske og politiske aktiviteter i Mellemøsten har Europa i de seneste år forsøgt at overdrage rollen som politisk mægler til USA og at koncentrere sig om rent økonomiske spørgsmål i dette område. Måske var dette en reaktion på Europas kaotiske og ukoordinerede politiske holdning over for konfliktens parter.
En af de største hindringer for EU's repræsentanter for at påtage sig en aktiv rolle i fredsbestræbelserne er den til dels uforståelige og ulidelige ensidige tillæggelse af skylden og stærkt forenklede fordømmelser. Det er f.eks. uforståeligt, hvorfor det svenske udenrigsministerium efter et besøg i Israel og de selvstændige områder under det svenske formandskab offentliggør en ensidig og aggressiv fordømmelse af Israels voldshandlinger og dermed opgiver muligheden for at støtte EU's mæglerrolle under det svenske formandskab.
Ingen kan for alvor ignorere ønsket om fred fra israelsk side. Den tidligere premierminister Barak vovede sig med sine forslag længere frem end nogen anden israelsk politiker. Resultatet er den nuværende katastrofale situation. At gøre den nye regering under Sharon ansvarlig herfor, som det var tilfældet her, vanskeliggør kun EU-repræsentanternes mæglingsforsøg.
Europa må endelig forstå, at der ikke kun findes venner eller fjender i Mellemøsten. Europas eneste chance for at blive taget alvorligt som mægler forudsætter et fælles sprog på det udenrigspolitiske område, en neutral holdning over for konfliktens parter samt udarbejdelse og formidling af realiserbare fredsudspil. En ren støtteerklæring til kravene fra den ene eller den anden side udgør langtfra en fredspolitik.
Emner som palæstinensernes ret til at vende tilbage, opdelingen af Jerusalem eller Tempelbjerget, problemet med bosættelsespolitikken og den palæstinensiske statsdannelse og også den israelske befolknings berettigede krav på sikkerhed må diskuteres direkte af konfliktens parter. Vores holdninger i den forbindelse er sekundære, hvis vi vil tages alvorligt som mæglere.
Det kræver alt sammen overbevisende personligheder, som repræsenterer Europa, og som bliver taget alvorligt af alle involverede parter i Mellemøsten.
Jeg kom direkte her til Strasbourg i går aftes efter et besøg i Israel. Måske er mine udtalelser lidt påvirket af mine private forbindelser. Men De må tro mig, dette folk ønsker fred på begge sider. Det hører med til vores opgaver at kunne tale med begge sider. Det behøver ikke altid udelukkende at være de politikere, som er aktive nu.

Formanden
Jeg har modtaget seks beslutningsforslag i henhold til forretningsordenens artikel 37, stk. 2.
Afstemningen finder sted torsdag.

Salafranca Sánchez-Neyra
Fru formand, som Rådet og Kommissionen har erkendt, er vi vidner til en optrapning af blind vold og uhæmmet had i Mellemøsten, som i de værste tilfælde har omfattet stening af mennesker samt død og mord på børn og uskyldige ofre.
Det internationale samfunds opfordringer til dialog og fred er blevet overhørt og forvist til kulisserne. Fru formand, derfor haster det med at fremme de initiativer, som nu er på bordet, den egyptisk-jordanske plan og Mitchell-kommissionens konklusioner, som opfordrer til straks at standse volden og genoptage dialogen med henblik på en fredelig løsning på konflikten.
Hvis disse opfordringer ikke giver resultat, kan det internationale samfund ikke forholde sig ufølsomt, blindt, stumt og døvt over for volden, det permanente had og "øje for øje, tand for tand"kulturen.
Fru formand, jeg tror, at hvis de to initiativer, som er på bordet, ikke giver resultat, bør det undersøges, hvilken løsning der så kan gøre det muligt at komme ud af dette dødvande.
Ministerrådets formand - og jeg taler her om forsvarsministrene, som afholdt et uformelt møde i mandags før mødet med udenrigsministrene - har erkendt, at EU inden årsskiftet vil være i stand til at deltage i enkelttilfælde af krisestyringsmissioner, selv om en stor del af vores kræfter for øjeblikket faktisk er engageret på Balkan.
Jeg mener ikke, at vi kan vente til årsskiftet, og jeg mener, fru formand, at vi bør overveje muligheden for andre alternativer, hvis de planer, som er på bordet, svigter. Det kunne f.eks. være en FN-fredsstyrke eller, som hr. Patten udmærket sagde, at anvende de instrumenter, som EU har til rådighed, nemlig associeringsaftaler.
Der er også andre alternativer, som vi ikke bør se bort fra, nemlig Den Internationale Domstol i Haag og Menneskerettighedskommissionen i Genève, men fru formand, jeg ville foretrække, at det ikke var nødvendigt at ty til disse, for parterne ønsker virkelig at vende tilbage til forhandlingsbordet og søge en fred, som bør være baseret på retfærdighed.

Napoletano
Fru formand, der er allerede blevet sagt mange ting, og da jeg kun har tre minutter til rådighed, vil jeg forsøge at gå lidt mere i dybden med forslagene i stedet for at beskrive situationen, også fordi rådsformand Lindh og mange af vores kolleger i deres indlæg understregede situationens alvor og omfang i de besatte områder og i hele Mellemøsten. Der er således ingen grund til at beskrive situationen yderligere.
Også her skal Parlamentet efter min mening spille en vigtig rolle. Vi har haft mange forhandlinger, men ikke så mange beslutninger, og Parlamentet er ved at blive klar over, at der skal være en mening og et formål med beslutningerne og udtalelserne. Som De mindede om, står vi i dette tilfælde med en beslutning - som jeg håber bliver vedtaget med et meget bredt flertal - hvor praktisk taget alle de politiske grupper kræver nogle initiativer af Kommissionen og Rådet. Jeg vil gerne takke kommissær Patten for hans klarhed og beslutsomme henvisninger til retten og de internationale bestemmelser, også når det gælder de økonomiske forbindelser med Israel. Hvis vi ikke holder os til retten og de internationale bestemmelser, bliver det efter min mening meget svært at komme ud af det morads af vold og repressalier, der er opstået i denne situation.
Jeg vil dog gerne understrege over for Rådet, at det måske ikke er tilstrækkeligt med hr. Solanas redegørelse i Göteborg. Amsterdam-traktaten har efter min mening givet os nogle instrumenter, som endnu ikke er blevet brugt i dette tilfælde. Det er lidt paradoksalt, at EU ikke har fastlagt en fælles strategi for Mellemøsten, og det er lidt paradoksalt, at de 15 medlemsstater optræder med forskellige holdninger i FN's Sikkerhedsråd og til Menneskerettighedskommissionens møder i Genève. Dette er paradoksalt og af stor betydning. Jeg mener, at det er Unionens pligt at styrke den højtstående repræsentants rolle og hr. Moratinos' rolle ved hjælp af en fælles strategi, hvor man angiver, hvilken vej man vil gå. Vi anmoder om, at man gør dette i Göteborg. Jeg er enig i det, vores kollega Salafranca sagde. Mitchell-kommissionen har udstukket nogle retningslinjer, og det første skridt kunne være udsendelsen af observatører. Måske kunne udsendelsen af observatører være en forløber for en fredsstyrke. Hvis ikke volden hører op, bør vi efter min mening fremme denne proces udefra. Jeg tror, at denne forhandling har været nyttig, og jeg er ikke mindst af den opfattelse, at Rådet bør efterkomme beslutningen.

De Clercq
Fru formand, kære kolleger, den seneste bølge af vold og terror i Mellemøsten skal fordømmes på det kraftigste. Det er på høje tid, at den israelsk-palæstinensiske konflikt kommer ud af det dødvande, som den i øjeblikket befinder sig i. Jeg mener, at begge parter skal yde en stor indsats i den forbindelse. Som en start skal begge parter se bort fra alle former for ensidet optræden, hvorved konflikten kan eskalere yderligere.
Vi skal endvidere insistere på gensidig respekt og god vilje. I den forbindelse vil jeg gerne pege på den efter min mening meget vigtige erklæring fra søndag den 13. maj af den israelske udenrigsminister, Shimon Peres, om, at der ikke kommer flere bosættelser.
Med hensyn til Unionen er det vores pligt at styrke vores stilling ved fredsforhandlingerne i betragtning af alle vores humanitære og geografisk-strategiske interesser i regionen samt vores vigtige handelsforbindelser. Kommissionen og medlemsstaterne skal endvidere opfordres til at støtte projekter, som fremmer opbygningen af forståelse og partnerskab. Der vil naturligvis stadigvæk være en masse uløste problemer og ubesvarede spørgsmål. Vi ved alle, at fredsprocessen er en langvarig og vanskelig proces, men jeg er fortsat overbevist om, at vi med den nødvendige tillid, den uundværlige politiske vilje og den nødvendige udholdenhed kan nå vores fælles mål, nemlig et fredeligt og rigt Mellemøsten.

Couteaux
Fru formand, det mest forbavsende ved vores debat er den omstændighed, at vi er forbavsede. Israels ekspansionistiske politik er et uundgåeligt og forventeligt resultat af den tiltagende ubalance i området. Og denne ubalance bærer vi selv en stor del af ansvaret for. Først og fremmest fordi de fleste af EU's medlemsstater - dog med undtagelse af Frankrig - siden 1967 har givet Israel den opfattelse, at landet, hvis optræden er stadig mere selvsikker og dominerende, ustraffet kunne bryde international ret og FN's resolutioner.
Vi har i dette forhold som i andre fulgt den linje, USA har lagt, og vi lukker fortsat øjnene for den teokratiske udvikling, der kendetegner Israel, hvis regeringer er underkastet fanatiske partiers og minoriteters betingelser. Disse står på ingen måde tilbage for andre fanatiske religiøse kræfter i området. Af disse årsager burde vi iværksætte sanktioner over for Israel.
Der er imidlertid grund til at pege på en anden alvorlig ubalance, som vi er medansvarlige for, nemlig styrkeforholdet. Jeg må derfor åbent sige, at vi bør udstyre de arabiske kræfter med den fornødne styrke, herunder den fornødne nukleare styrke, således at Israel ikke tror, at alt er tilladt. Frankrig fulgte i 1970'erne en sådan politisk linje og gjorde Irak til en atommagt. Vi har ødelagt denne. Vi vil således fortsat føre en politik, som skaber ubalance. De begivenheder, vi er vidne til i dag, er det ulykkelige, men uundgåelige resultat af vores blindhed og kollektive fejhed.

Dupuis
Fru formand, fru formand for Rådet, hr. kommissær, kære kolleger, jeg så gerne, jeg ser gerne, at Europa-Parlamentet, Kommissionen og Rådet viser samme beslutsomhed over for Tjetjenien, hvor voldshandlingerne har kostet 100.000 mennesker livet på mindre end to år, og over for det besatte Tibet, hvor voldshandlingerne har kostet 1.200.000 mennesker livet over en periode på 40 år. Imidlertid har såvel Kommissionen som Rådet og Europa-Parlamentet en vis evne til at glemme disse forhold.
Hvad angår formiddagens debat, vil jeg indledningsvis påpege, at fru Lindh indtager en noget selektiv holdning, når hun taler om Israels tilbagetrækning fra Libanon, men glemmer, at Libanon stadig er besat af Syrien. Det undrer mig, at man overser disse forhold. Den politik, fru Lindh, kollegerne i Europa-Parlamentet og Kommissionen foreslår, er nærmest en besværgelse. Man glemmer, at hr. Barak har stillet forslag, som ingen israeler før ham har stillet. Og man glemmer, at disse blev afvist af palæstinenserne. Jeg tvivler på, at man ved at trænge israelerne op i en krog får dem til at acceptere en fredsplan, som hr. Arafat i øvrigt ikke synes parat til at acceptere.
Vi burde imidlertid se spørgsmålet i et videre perspektiv. Vi burde også huske vores egen historie gennem de seneste 100 år. Vi burde måske i lidt højere grad vise storsind over for Israel og måske alvorligt overveje, om det var muligt at optage Israel i Den Europæiske Union. Man ville dermed imødegå ikke blot det israelske folks grundlæggende bekymring - hvilket intet ændrer ved palæstinensernes frustrationer og deres særdeles vanskelige levevilkår - man ville også imødegå det palæstinensiske folks dybe bekymring, som udgør et helt grundlæggende spørgsmål. EU burde vise storsind og tilbyde Israel medlemskab af Den Europæiske Union. EU ville set i dette perspektiv kunne gøre større indrømmelser, herunder også territoriale indrømmelser, og kunne åbne mulighed for, at Palæstina kunne udvikle sig og Israel eksistere i sikkerhed i dette område.
Omtalte forslag er allerede underskrevet af 30 medlemmer af Europa-Parlamentet og flere af Knessets medlemmer. Jeg opfordrer Europa-Parlamentets medlemmer til hurtigst muligt at underskrive forslaget og dermed skabe grundlag for en bred debat om dette.

Morillon
Fru formand, Mellemøsten venter på Den Europæiske Union. Den er allerede langt mere synlig i området end tidligere takket være den høje repræsentants indsats. Men EU må styrke denne indsats. Den tid er forbi, hvor EU kan nøjes med at se passivt til fra sin platform i Middelhavsområdet.
Der kræves en aktiv indsats. I politik som i krig gælder det, at kun passivitet er vanærende. Historien vidner herom. Skal vi gøre os håb om, at vores indsats nytter, må den være upartisk i enhver henseende. Og heri består den største vanskelighed ved denne indsats, eftersom de involverede parter hver især forventer, at vi tager parti imod modparten. Et gammelt ord siger, at min fjendes fjende er min ven, og min fjendes ven er min fjende. Skal vi vende udviklingen og bryde den onde cirkel af blodsudgydelser og hævn, gælder det imidlertid her som andetsteds, at vi ikke bør være nogens fjende.
Hvad skal vi da gøre? Jeg føler mig overbevist om, at ingen kan skabe fred i Mellemøsten, medmindre de to parter er indstillet herpå, og medmindre der tages hensyn til de forskellige forslag, der er stillet også i dagens debat dels af Europa-Parlamentets medlemmer, dels af Rådet og Kommissionen. Vi håber fortsat, at viljen til fred er til stede, og hvis dette er tilfældet - og kun da - bør vi støtte tanken om at indsætte et internationalt observatørkorps, som EU kan og bør deltage i. Som min gode ven og kollega Salafranca og vores kollega fru Napoletano vil jeg gerne fremhæve dette forhold over for vores kolleger fra det israelske parlament, som er til stede i Europa-Parlamentet i dag. Jeg ved, at Israel fortsat vender sig skarpt imod denne tanke. De voldsomme begivenheder, som fortsat giver anledning til blodsudgydelser i det hellige land, vækker stærke følelser, og for at dæmpe disse må der være neutrale observatører til stede Disse vil med deres indsats og vidnesbyrd kunne sikre, at de stridigheder, der uundgåeligt vil opstå i forbindelse med en egentlig våbenhvile, ikke breder sig og udvikler sig til ny opblussen af krigshandlingerne i området. Jeg og mine kolleger fastholder håbet om, at det en dag omsider vil lykkes at etablere en sådan våbenhvile.

Caudron
Fru formand, kære kolleger, uagtet at jeg er en ven af Israel, vil jeg i dag stemme for et beslutningsforslag, som retter et ganske hårdt angreb mod Israel.
Jeg beklager, at man i Europa for ofte undervurderer de gentagne terrorhandlinger, der rammer uskyldige civile i israelske byer. Jeg beklager, at Yassir Arafat ikke havde mod til at gribe Ehud Baraks udstrakte hånd og besvare det tilbud, der så modigt blev fremsat få dage før valget. Yassir Arafat havde blot behøvet at sige "ja, men..." eller "ja, hvis...". Men han valgte at sige nej. Israel er imidlertid en demokratisk og magtfuld stat, som råder over våben og udstyr. Israel skylder derfor også at sikre, at presset ikke skærpes, og Israel skylder at tage initiativer, som er acceptable for det palæstinensiske folk, for at skabe fred i Mellemøsten.
Lad mig tilføje, at jeg har forståelse for det israelske folks bekymring for sikkerheden. Men jeg kan ikke acceptere ord eller handlinger fra Ariel Sharons side, som jeg personlig ville fordømme i enhver anden sammenhæng.
Endelig vil jeg netop som ven af Israel sige til israelerne, at magtanvendelse ikke bringer landet den sikkerhed, det er berettiget til, og bosættelserne er et alvorligt fejlgreb. Jeg vil også sige, at palæstinenserne har ret til en stat. Og endelig vil jeg sige, at såvel israelerne som palæstinenserne har behov for, at der stilles forslag om en reel løsning, som nødvendigvis vil indebære indrømmelser fra begge parter, hvis freden skal sikres.
EU kan og bør bidrage hertil og indtage en afbalanceret og engageret holdning. Redegørelserne fra Rådet og Kommissionen vidnede om en sådan holdning. Jeg håber også, at vores beslutningsforslag vil bidrage hertil, og jeg føler mig overbevist om, at Mitchell-rapporten kan danne grundlag for nye forhandlinger.

Bowis
Fru formand, Israel og Palæstina er to uafhængige nationer, men de er endnu ikke to uafhængige stater. Der er tale om to befolkninger, der skal leve sammen som naboer eller give deres børnebørn udsigt til evige slægtsfejder. Der kommer desværre provokationer fra de folk, der burde udvise lederskab. Provokation fører til vold, der mødes med vold, hvilket aftvinger hævn, og så er man på vej ned ad et glat skråplan væk fra en retfærdig og fredelig sameksistens.
Det er primært Israel, der sidder med nøglen til løsningen, men Palæstina og nabostaterne skal også være positivt indstillet. Jeg forstår, at Israel er nervøs for at tage de første skridt. Libanon har f.eks. befundet sig i en umulig situation i årevis, idet landet er blevet bombarderet af Israel og infiltreret af Syrien, og nu skal begge lande hjælpe for at sikre stabilitet på egne landområder. Libaneserne reagerede ansvarligt på Israels tilbagetrækning. Israel sidder imidlertid stadig på lommer af libanesisk territorium i syden, og man har endnu ikke udleveret kort over landminernes placering, så de kan fjernes, og derfor er ni fårehyrder døde siden tilbagetrækningen. Man mangler fortsat at udlevere fanger fra begge sider, og libanesiske saba-gårde på grænsen til Golanhøjderne er fortsat besat af Israel.
Den primære kilde til provokation har ministeren og kommissæren stået for, bl.a. ved salg i EU af varer, der er mærket som værende israelske, men som stammer fra bosættelserne.
Der er 145 bosættelser på Vestbredden, 16 i Gaza og ni i Østjerusalem. Der bor 400.000 mennesker i disse bosættelser. Kun 42% af Vestbreddens område kontrolleres af palæstinenserne, mens 58% enten er militærlejre eller bosættelser, og alt for ofte fører militærlejre til bosættelser. Vores resolutioner skaber ikke fred alene, men vi kan hjælpe. Der bliver fred, når og hvis Israel, Palæstina og nabostaterne erkender, at deres ønske om fred er så stort, at de er villige til at leve i overensstemmelse dermed.

Lindh
Fru formand, jeg vil gerne takke medlemmerne for en god forhandling. Jeg synes, at det gennemgående her har været, at det er vigtigt, at EU udøver sin indflydelse og spiller en aktiv rolle her. Hvis vi skal have indflydelse, skal vi også i EU være enige om, hvordan vi vil påvirke den igangværende proces.
Det er glædeligt at se, at der er betydeligt større enighed i Rådet i dag, end vi nogensinde har haft tidligere. Jeg mener også, at man kan se det i denne sammenhæng. Selvom der er forskellige beslutningsforslag, og selv om der findes forskellige opfattelser, er forskellene mellem os dog mindre end tidligere. Det tror jeg også er en grund til, at vi aldrig før har set EU vise så stort engagement i konflikten i Mellemøsten. Men det er desværre ikke nok, og som hr. Poos sagde indledningsvis, drejer det sig også om parternes forhandlingsvilje og ikke mindst om, at Israels regering i dag bærer det største ansvar.
Jeg kan tilslutte mig meget af det, som hr. Poos sagde med hensyn til beskrivelsen af den nuværende situation: den katastrofale økonomiske situation, den ulovlige besættelse. Problemet er, at det fører frem til hr. Galeote Quecedos konstatering af, at der nu er risiko for, at ekstremisterne sætter dagsordenen. Der er risiko for, at hadepropagandaen på begge sider og den palæstinensiske fattigdom medfører, at volden skærpes yderligere.
Hr. Lagendijk sagde, at det er uacceptabelt, at modstandsfolk på den palæstinensiske side henrettes af israelerne. Jeg kan kun erklære mig enig. Jeg var allerede inde på det i mit første indlæg. Det strider fuldstændig imod både folkeretten og internationale normer og mod det, de fleste af os betragter som selvfølgelige menneskerettigheder. Vi har flere gange rejst spørgsmålet over for den israelske regering. Vi har også fået garantier for, at det vil høre op, men desværre er det endnu ikke sket.
Med hensyn til mødet den 21. maj, som flere af talerne har været inde på, bakker Rådet fuldt og helt op om Kommissionen med hensyn til den løsning, som kommissær Patten har beskrevet, og som betyder, at vi nu må følge reglerne og tydeligt vise, at EU ikke kan acceptere, at Israel fortsætter med at bryde reglerne.
Flere talere har været inde på fordelingen af skylden, hvem vi tillægger skylden, i hvor høj grad EU kan fungere som mægler. Jeg vil gerne sige til hr. Salafranca Sánchez-Neyra og mange andre, som har været inde på disse spørgsmål, at selv om EU naturligvis skal stille krav til begge parter, er det i dag naturligt, at vi stiller strengere krav til den israelske regering og Sharon. Sharon har faktisk hovedansvaret i dag, hvis udviklingen skal vendes. Som mange af Dem har konstateret, øger den nuværende politik risikoen for, at de ekstreme grupper får medvind. Sharon er nødt til at påtage sig sit politiske ansvar.
Fra Rådets side stiller vi naturligvis også krav til den palæstinensiske side: at palæstinenserne skal have et mere åbent budget, at de i højere grad skal arbejde ud fra demokratiske, åbne principper, at de skal gøre, hvad de kan, for at standse terrorhandlingerne.
Hvad kan EU så gøre mere? Præcis som fru Napolitano sagde, er det nemlig vigtigt, at vi også handler. Jeg kan garantere, at vi ikke sidder passivt og venter på beretningen fra Javier Solana på Det Europæiske Råds møde i Göteborg. Vi henvender os til den israelske regering og kræver, at den standser overgrebene, bringer lukningerne af palæstinensiske områder til ophør og straks indstiller bosættelsespolitikken, som er ulovlig og en ulovlig besættelse. Som sagt har vi også stillet krav til den palæstinensiske side om, at den skal gøre, hvad der er muligt, for at forhindre terrorhandlinger og reducere volden. Vi støtter forslagene i Mitchell-rapporten. Det var glædeligt at se, at der også var støtte til rapporten her i salen. Vi støtter også det jordansk-egyptiske initiativ. Ikke mindst tager vi, også som følge af Kommissionens indsats, størstedelen af det økonomiske ansvar for de palæstinensiske områder og for, at situationen ikke bliver endnu værre i de palæstinensiske områder.
Præcis som general Morillon sagde, er EU i dag mere aktiv end nogensinde. Jeg tror dog, at vi alle har behov for ikke bare at påtage os det ansvar, vi har gjort hidtil - ikke bare det store økonomiske ansvar, som vi har påtaget os hidtil - men at vi også har behov for at påtage os et endnu større politisk ansvar, som også modsvarer det økonomiske ansvar, vi har i regionen.
Ved at give Javier Solana til opgave at udarbejde en roadmap til topmødet i Göteborg regner vi med, at EU kan yde endnu et væsentligt bidrag til fredsprocessen og skabe en bedre og mere langsigtet strategi for EU's engagement i Mellemøsten.
Til syvende og sidst er det dog parterne, der må besinde sig, som må bryde voldsspiralen, som må bryde de stadig mere optrappede overgreb og vende tilbage til den eneste mulige vej til freden: våbenhvile, stop for bosættelserne, tilbagevenden til forhandlingsbordet.
Jeg vil sige til både den israelske side og til den palæstinensiske side: Dette er ikke et spørgsmål, som kun vedrører jer. Dette har stor international betydning, og derfor kræver vi også, at parterne påtager sig deres ansvar. Som hr. Caudron sagde, drejer det sig i øjeblikket ikke om, hvorvidt man er israelervenlig eller palæstinenservenlig, men det drejer sig om, at vi i EU må gøre, hvad vi kan, for at bidrage til fredsprocessen.

Patten
Jeg vil blot forsøge at besvare tre spørgsmål, der kom fra parlamentsmedlemmerne under forhandlingen, og jeg håber, at jeg kan gøre det på nogenlunde tilfredsstillende vis.
For det første spurgte fru van der Laan om oprindelsesreglerne, og hvis der er nogen punkter, jeg ikke dækker i mit indlæg, vil jeg sende skriftlige besvarelser til det pågældende medlem. Jeg vil gerne opsummere præcist, hvad der hidtil er sket. Spørgsmålet om oprindelsesregler stammer fra Kommissionens meddelelse til Rådet og Europa-Parlamentet, som jeg tidligere nævnte. I slutningen af juni 1998 tog Rådet (almindelige anliggender) vores meddelelse til efterretning og bad Kommissionen om at finde en teknisk løsning på problemerne. Meget er sket siden da. Der blev taget tekniske kontakter med Israel på forskellige planer umiddelbart efter meddelelsen. Den 16. december 1999 informerede Kommissionen COREPER om resultatet af disse møder.
I starten af 2000 fik Kommissionen konkrete oplysninger om import fra israelske bosættelser. På baggrund af disse oplysninger mindede Kommissionen på Toldkodeksudvalgets møde den 6. april 2000 medlemsstaterne om deres pligt til at anvende bestemmelserne i artikel 32 i associeringsaftalens toldprotokol ved varepartier, som angiveligt stammer fra bosættelserne. Efter dette møde sendte medlemsstaterne omkring 2000 EUR1-certifikater til verifikation i Israel. I nogle tilfælde blev varerne kun frigivet til fri cirkulation i EU efter indbetaling af en toldgaranti. Svarene på verifikationsskrivelserne indløber, efterhånden som Israels svarfrist på 10 måneder udløber.
Der har hele tiden foreligget en bekendtgørelse for importører, der første gang blev offentliggjort i De Europæiske Fællesskabers Tidende den 8. november 1997, med en advarsel om tvivlsomme EUR1-certifikater fra Israel. Denne bekendtgørelse gælder stadig, selv om henvisningerne til appelsinjuicesagen naturligvis ikke længere er aktuel. Det er alt, hvad jeg kan oplyse om oprindelsesregler. Som tidligere nævnt er jeg indstillet på at føre sagen i henhold til aftalen og gældende lov.
Hr. Lagendijk spurgte, hvad vi agter at sige til israelerne i næste uge på vores møde den 21. maj, og han sagde, at vi bør stræbe efter en afbalanceret løsning i Mellemøsten. Jeg synes ikke - og det tror jeg heller ikke, han gør - at vi skal lede efter et punkt på den politiske dagsorden, hvor ingen af parterne er uenig med os. Det er ikke det, der menes med en afbalanceret løsning. Jeg synes faktisk, at Mitchell-kommissionens rapport var et meget afbalanceret og fornuftigt dokument. Efter min opfattelse støtter Mitchell-kommissionen - ligesom vi forhåbentlig gør - dem, der fortsat arbejder for fred under hensyntagen til begge parter. Det er en afbalanceret og fornuftig løsning. Med hensyn til, hvad vi vil sige den 21. maj, så kan vi diskutere menneskerettigheder i henhold til aftalens klausul om væsentlige punkter, og denne sommer vil vi for første gang diskutere oprindelsesregler - hvilket allerede er på dagsordenen - men jeg vil gøre mig stor umage for at holde mig til aftalens bogstav og ånd. Det vil være noget af et skråplan at gå ud over dette, og derfor holder jeg mig til aftalens bogstav og undlader at gå videre med andre politiske tiltag.
Hr. Belder spurgte til bemærkningerne fra vores kollega og ven - den hollandske udenrigsminister - om specielt Den Palæstinensiske Myndighed og vigtigheden af, at den fungerer på en mere gennemsigtig og demokratisk måde. Jeg må sige, at det, som vores kollega hr. van Aartsen sagde under sit besøg i Mellemøsten, ikke blot var helt i overensstemmelse med vores opfattelse af den demokratiske udvikling i de palæstinensiske områder, men - som man kunne forvente sig af ham - var det tilmed en meget udførlig og præcis præsentation af vores synspunkter. Selv under disse langt fra perfekte omstændigheder skal vi presse Den Palæstinensiske Myndighed til at være mere åben, gennemsigtig og pluralistisk, til at beskytte borgernes friheder og menneskerettigheder samt til at blive mere demokratisk. Jeg tror, at det var det, ministeren sagde, og han har vores fulde opbakning.

Formanden
Tak for Deres svar, kommissær Patten.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen, torsdag.

Den transatlantiske dialog
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er redegørelserne fra Rådet og Kommissionen om den transatlantiske dialog.

Lindh
Hr. formand, forholdet mellem EU og USA er af central betydning for både Europa og USA og for den øvrige verden.
De transatlantiske relationer er udmærkede. I dag samarbejder vi tæt på en række områder, og vores dialog omfatter stort set alle vigtige spørgsmål. Vi har et fælles ansvar for at tage globale udfordringer op og bidrage til en mere fredelig og demokratisk verden og arbejde for et dynamisk, multilateralt handelssystem. Der er også meningsforskelle på forskellige områder, men vi er i tæt dialog om disse spørgsmål.
Siden vores dialog blev formaliseret i 1990 og med vedtagelsen af den transatlantiske erklæring, er den blevet både dybere og bredere. I 1995 vedtog vi også den nye transatlantiske dagsorden.
Rådet (almindelige anliggender) bifaldt på sit møde i mandags Kommissionens meddelelse om, hvordan vi kan styrke den transatlantiske dialog yderligere, og gav formandskabet og Kommissionen til opgave sammen med USA at sørge for, at dialogen bliver mere effektiv og handlingsorienteret.
Rådet ønsker, at dialogen, som omfatter regelmæssige topmøder, skal fokusere på en række strategiske temaer og prioritere spørgsmål, som er vigtige for at fremme kontinuiteten. Rådet har specifikt krævet, at "miljø" og "klima" skal udgøre et af disse strategiske temaer.
Ved topmødet i Göteborg den 14. juni skal EU og USA i fællesskab nå frem til en klar struktur og entydige retningslinjer for det videre samarbejde. Ved topmødet vil alle de spørgsmål, som er blevet prioriteret under det svenske formandskab, blive rejst på den ene eller anden måde.
EU og USA har samordnet indsatsen for at hjælpe Rusland med at gennemføre nedrustnings- og ikkespredningsforanstaltninger, navnlig med hensyn til destruktion af kernevåben og den såkaldte multilaterale MNEPR. Vi har samarbejdet inden for rammerne af EU's initiativ for den nordlige dimension. Vi har indledt et flerårigt samarbejde om rets- og indenrigsanliggender i tæt samråd med de kommende belgiske og spanske formandskaber, der fokuserer på bekæmpelse af narkotika, bekæmpelse af børnepornografi på internet samt støtte til Ruslands bekæmpelse af organiseret kriminalitet og kamp for konsolidering af retsstaten.
Vi har samarbejdet om spørgsmål vedrørende den nye økonomi. Vi har samarbejdet om bekæmpelsen af hiv/aids og andre smitsomme sygdomme i Afrika.
På det handelspolitiske område har det svenske formandskab givet høj prioritet til at søge at skabe enighed mellem EU og USA om en platform, der skal gøre det muligt at påbegynde nye WTO-forhandlinger til efteråret. Desuden har vi understreget betydningen af, at der gøres konkrete fremskridt for at løse de bilaterale handelstvister, som udgør et alvorligt irritationsmoment i relationerne. Den principielle løsning, som vi nåede frem til i bananstriden for nylig, er et eksempel på dette.
Men der findes som sagt også meningsforskelle. Den nye regerings udtalte modstand mod Kyoto-protokollen har skuffet os dybt. Det er yderst foruroligende, at USA, som tegner sig for 25% af verdens udslip af kuldioxid, vælger at stille sig uden for en international aftale, som vi har forhandlet os frem til i løbet af et årti. Den nye regering har begrundet sin modstand mod Kyoto-protokollen med, at der ikke kræves de samme forholdsregler af udviklingslandene, og at den desuden er skadelig for den amerikanske økonomi. Vi accepterer ikke disse begrundelser, og frem for alt accepterer vi ikke, at USA dermed tager afstand fra aftalen.
EU's reaktion på USA's optræden har været hurtig og kontant. Statsminister Persson har sammen med Kommissionens formand Romano Prodi i et brev kritiseret beslutningen. Ved det uformelle miljøministermøde i Sverige konstaterede den svenske formand, miljøminister Larsson, at ingen enkeltlande har ret til at erklære en multilateral aftale for ugyldig, og han udtrykte håb om, at USA vender tilbage og deltager i den fortsatte Kyoto-proces.
EU-trojkaen rejste under ledelse af miljøminister Larsson til Washington i april for at fortsætte forsøgene på at opretholde dialogen med USA om det globale problem, som klimaforandringerne udgør. Under disse samtaler kom det frem, at USA ikke stiller spørgsmålstegn ved problematikken vedrørende klimaforandringer. USA erkender betydningen af at finde globale løsninger på problemet. EU mener, at løsningen findes inden for rammerne af Kyoto-protokollen, mens USA fastholder behovet for at finde alternative løsninger.
Det er EU's målsætning, at protokollen skal kunne ratificeres i løbet af et år med eller uden USA. USA's manglende deltagelse vil dog svække protokollen betydeligt. Vi glæder os derfor over, at USA deltager i miljømødet i Bonn i juli, og vi håber her på en konstruktiv dialog og en frugtbar meningsudveksling.
Jeg vil understrege, at både EU og USA bærer et tungt ansvar for de globale problemer og udfordringer som truslen fra klimaforandringerne. Vi får aldrig landene i den tredje verden og udviklingslandene til at stille op, hvis ikke vi tager et fælles ansvar fra EU's og USA's side.
Til slut nogle ord om de områder, hvor det er lykkedes EU og USA at tage, og hvor vi fortsat tager, et fælles ansvar. I den sammenhæng vil jeg især fremhæve vores fælles indsats for at fremme fred og stabilitet på Balkan og vores høringer om situationen på Den Koreanske Halvø samt fredsprocessen i Mellemøsten.
Forbindelsen mellem EU og USA er af største vigtighed i verden i dag. Kun gennem samarbejde og dialog kan vi tage de globale udfordringer op og skabe forudsætninger for en verden med fred, demokrati og økonomisk udvikling.
Jeg ser derfor med stor tilfredshed på, at Europa-Parlamentet søger at udvikle og styrke dialogen med den amerikanske Kongres.
Jeg vil dog pointere, at en meningsfyldt dialog også skal omfatte spørgsmål, hvor EU og USA er uenige. En konstruktiv dialog bygger på oprigtighed, og oprigtighed indebærer, at man ikke må tøve med at udtale kritik. Dette betyder, at EU også fremover vil rette kritik mod bl.a. USA's anvendelse af dødsstraf.
Tak, hr. formand, nu ser jeg frem til at høre medlemmernes synspunkter.

Patten
Hr. formand, jeg er glad for at få denne lejlighed til at diskutere transatlantiske forhold med Europa-Parlamentet. Der tales meget om samarbejdet mellem EU og USA. Der findes ganske mange kritiske røster i koret, og vi kan ofte læse om den ene eller den anden sky, der kaster en skygge over forholdet. Men midt i alt dette vil jeg hævde, at vi glemmer at anerkende det transatlantiske bånds enestående natur og styrke, så det her er en udmærket mulighed for at få bragt denne misforståelse ud af verden.
Denne forhandling giver mig også mulighed for kort at forklare, hvorfor Kommissionen for nylig præsenterede en meddelelse om styrkelse af det transatlantiske forhold, og hvordan vi håber, at Parlamentet og Rådet vil følge op på dette initiativ.
Med den nye transatlantiske dagsorden fra 1995 skiftede vores forhold fokus fra samråd til en fælles indsats. Siden da har samarbejdet mellem EU og USA gennemgået en enorm udvikling, således at det i dag praktisk taget omfatter alle EU's aktivitetsområder, og det med rette. Vi har utroligt meget til fælles med USA i form af visioner, historie og værdier. Der findes ingen anden nation, med hvilken vi har så stort et interessefællesskab og så stort et økonomisk fundament at bygge på. Som jeg senere vil komme ind på, er vi ikke enige om alt, men det faktum, at vi er enige om mange ting, betyder, at der altid vil være uforholdsmæssig meget fokus på det fåtal af spørgsmål, hvor vi ikke har samme syn på tingene.
Jeg ønsker ikke her at kortlægge samarbejdet mellem EU og USA. Min pointe er, at vi inden for næsten alle Unionens aktivitetsområder har en interesse i at skabe et tæt forhold og et tæt samarbejde med USA. Jeg nærer ingen sympati for anti-amerikanisme eller anti-nogen som helst anden for den sags skyld. Jeg føler mig ikke kaldet til at definere mit europæiske tilhørsforhold i forhold til min holdning til USA. En sådan holdning afslører en eklatant mangel på selvtillid til det at være europæer.
Inden for mit særlige ansvarsområde ses merværdien og de positive resultater tydeligt i vores tætte partnerskab med Balkanlandene. Ministeren talte også med rette om Mellemøsten og Korea, og vi kunne have fortsat og nævnt mange andre dele af verden. EU og USA er også førstekræfterne i bestræbelserne på at løse de nye grænseoverskridende punkter på den internationale dagsorden: smitsomme sygdomme, organiseret kriminalitet, narkotika og menneskesmugling samt hvidvaskning af penge. Alle disse manifestationer af globaliseringens mørke side kræver en samordnet aktion, og de får vores fælles bevågenhed. Adgang til lægemidler er f.eks. kommet øverst på dagsordenen i forholdet mellem EU og USA såvel som i multilaterale fora.
Det fører mig videre til endnu et vigtigt punkt vedrørende det transatlantiske partnerskab. Det ville være trist, alvorligt og en skæbnens ironi, hvis Europas indtræden som en global aktør i en multilateral verden var sammenfaldende med, at nogle amerikanske sjæle vender sig mod ensidighed. Jeg håber ikke, at det sker. Det vil være et omslag i de seneste 50 års tendenser. Jeg blev meget opmuntret over den nye regerings ønske om at bevare USA's førende rolle i internationale anliggender. Præsident Bush valgte at understrege dette punkt i sin åbningstale, da han sagde, at "USA er fortsat engageret i verden af historiske årsager og efter eget ønske". Som ministeren sagde, blev luften taget noget ud af forhåbningerne med den efterfølgende erklæring om, at Bushs regering ikke har nogen interesse i at gennemføre Kyoto-protokollen. Det blev med rette mødt med forfærdelse i Europa og andre steder, herunder i dele af USA, men der er ingen grund til, at vi lader vores skuffelse udvikle sig til nyttesløs konfrontation. Det er afgørende vigtigt, at vi overtaler USA til at leve op til landets multilaterale forpligtelser, og det gør vi ikke bedst ved at pege fingre og moralisere, men derimod ved at leve op til vores eget ansvar og føre vores egne forpligtelser ud i livet gennem økonomisk bistand og andre politiske instrumenter. Når USA og EU samarbejder, sætter vi den internationale dagsorden. Hvis vi er uenige, mister vi ofte muligheden for at skabe internationale fremskridt.
Jeg vil fatte mig i korthed, da jeg ved, at der er visse tidsmæssige begrænsninger. Men man kunne selvfølgelig tale længe om sikkerheds- og forsvarssamarbejdet som et vigtigt element i vores partnerskab. Tiden er inde til, at Europa løfter sin del af den sikkerhedsmæssige byrde. Vi forsøger blot at reagere på amerikanske bekymringer over, at vi ikke har trukket vores del af læsset. Som NATO's generalsekretær lord Robertson meget rammende udtrykte det i fjor, handler det ikke om, at Europa skal trække læsset alene, men om at Europa skal yde en større indsats. En velfinansieret og effektiv udviklingsplan for EU's område vil sætte EU i stand til at yde et langt større bidrag til den transatlantiske sikkerhed. Jeg er primært bange for, at vi ikke er i stand til at levere varen, ikke for at en europæisk succes vil fornærme USA.
Jeg vil et kort øjeblik vende tilbage til meddelelsen om en styrkelse af det transatlantiske forhold, som vi præsenterede inden påske. På mange måder var den samarbejdsform, vi udtænkte i 1995, forud for sin tid, men vi hviler ikke på laurbærrene og vil heller ikke blive tilskyndet hertil af dem, der har føjet denne vigtige parlamentariske dimension til vores forhold.
Det er rimeligt at sige, at samarbejdsmaskineriet i årenes løb er blevet noget mere kompliceret, end det oprindeligt var hensigten. Der er derfor behov for en gennemgang af samarbejdsstrukturerne og -processerne - arkitekturen, om De vil - samt af forholdenes sanitære indretning for at sikre, at hele maskineriet er bedst muligt gearet til at handle og skabe resultater.
Arkitekturen er beskrevet i strategiske temaer, der udgør det centrale element i den transatlantiske dagsorden. Det er et stort element, fordi forholdet er så omfattende. Vi fandt frem til otte sådanne strategiske temaer, der spænder fra de nye internationale sikkerhedsmæssige udfordringer, globaliseringen og det multilaterale handelssystem over energispørgsmål og forbrugerbeskyttelse til den digitale økonomi og bekæmpelse af kriminalitet.
Disse strategiske temaer skal ikke ses som et udvalg af prioriteringer, men snarere som overordnede principper, der vil have gyldighed i flere år og skabe rammerne for specifikke emner og prioriteringer, der skal løses inden for en kort tidshorisont. Meddelelsens sanitære indretning ser på de såkaldte NTA-strukturer og de mange møder, der finder sted på både politisk og officielt plan.
Vores budskab er enkelt: færre møder, mere substans og mere politisk lederskab. De første to punkter er beslægtet med det tredje, men vi vil gerne have politiske ledere på begge sider af Atlanten til at opstille de prioriteringer og udfordringer, som deres regeringer skal leve op til inden for en fastsat tidsfrist. Det vil kun ske, hvis der er reelle opgaver, der skal løses, og det bliver kun tilfældet, hvis vi gør møderne mere fokuserede.
Det er et ambitiøst mål. Den nye transatlantiske dagsorden er ligesom en supertanker, eller måske skulle man snarere kalde det et skib, der sejler med blandet gods. Det kan sejle med en stor og forskelligartet last. Vi skal sørge for, at det har et strømlinet, enkelt og solidt design for at sikre gnidningsfri passage og minimal vedligeholdelse. Som parlamentsmedlemmerne kan regne ud, har jeg på det seneste tænkt meget på den koreanske skibsbygningsindustri og dens indflydelse på den globale handel. Når man står ved roret, skal man ikke dreje det vildt fra side til side, men blot justere kursen med små velafvejede drejninger.
Jeg vil derfor slutte, hvor jeg begyndte. Efter min mening er den transatlantiske forbindelse vores vigtigste forhold. Den er vigtig for både EU og USA samt for resten af verden. Selvfølgelig kan vi ikke altid være enige om alting. Jeg tænker ikke blot på handelsspørgsmål, der altid skal sættes i perspektiv af de enorme handelsstrømme - mere end 1 milliard amerikanske dollars om dagen - der er til gavn for begge regioner, men også på mere grundlæggende spørgsmål såsom miljøbeskyttelse, som ministeren nævnte, og dødsstraf. Der findes ingen lette svar eller tryllestave, der med et slag kan fjerne vores forskelligheder. I de mange spørgsmål, hvor USA og EU samarbejder, sætter vi også den internationale dagsorden. Ved at samarbejde på tværs af Atlanten kan vi fremme vores og borgernes interesser og bidrage til den globale sikkerhed i almindelighed.

Elles
Hr. formand, det er en vigtig forhandling at afholde på dette kritiske tidspunkt efter Bush-regeringens første par måneder ved magten, med præsident George Bushs besøg i Göteborg i juni og med Kommissionens første tanker om den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik. Hvor står vi så i dag? Vi har en rettidig meddelelse, der påpeger bredden og væksten i det transatlantiske forhold fra erklæringen i 1990 til den nye transatlantiske dagsorden i 1995. Den vil fortsat dække et voksende antal emner, og vi vil sandsynligvis komme til at se en konsolidering af tanker om den monetære dialog og andre aspekter.
For det andet indeholder meddelelsen idéer til en effektivisering af processen. For det tredje understreger den vigtigheden af at involvere det civile samfund og opbygge parlamentariske forbindelser. Men jeg tror, at vi gør klogt i at spørge os selv, om disse perspektiver virkelig er tilstrækkelige for de kommende fem år. Fælles økonomiske interesser og problemer er i stigende grad globale og ikke bilaterale, mens regionaliseringen i stigende grad ses som et alternativ til WTO og multilateralisme.
USA's sikkerhedsmæssige interesser går i retning af Stillehavet, selv om NATO og EU's udvidelser vil nødvendiggøre transatlantiske politiske tiltag i de kommende måneder. Det er vanskeligt at definere fælles strategiske interesser i forhold til f.eks. Ukraine. I lyset af disse aspekter er min gruppe skuffet over meddelelsen. Der er mere tale om en lageropgørelsesøvelse end noget, der vil fremme et bredere transatlantisk partnerskab fremover.
Hvorfor skal vi f.eks. have færre topmøder, hvis der bliver flere og ikke færre punkter at diskutere? Hvordan prioriterer man dagsordenen, hvis man allerede har opstillet otte strategiske temaer? Hvordan inkluderer man den amerikanske Kongres og Europa-Parlamentet i rammerne uden at formulere tanker om en sådan integration? Meddelelsen nævner en interparlamentarisk forsamling. Det er ikke det, det er. Det er en delegation, der har omdannet sig til Transatlantic Legislators' Dialogue.
Der er således behov for at tænke bredere for at udvikle det transatlantiske partnerskab inden 2004. Det er på tide at gå væk fra den ensformige massegodstankegang. Jeg tror, at der netop nu er behov for noget mere visionært. Først og fremmest bør vi afstikke grunden for et bredere transatlantisk partnerskab. Hvorfor ikke sørge for at bringe fornyet energi ind i den transatlantiske erhvervsdialog? Det er vanskeligt. Hvorfor ikke overveje et årligt atlantisk topmøde mellem EU, USA og NATO, for politik, økonomi og sikkerhedspolitik hænger uløseligt sammen.
Dernæst bør vi følge idéerne i Houston-erklæringen fra den amerikanske Kongres og Europa-Parlamentet og i højere grad involvere det parlamentariske samfund i topmødeprocessen. Sidst, men ikke mindst bør vi udnytte topmødet med George W. Bush til at udarbejde en dagsorden for perioden frem til 2004 til at skabe et dybere transatlantisk partnerskab samt til at opfylde den målsætning, som Rådet og Kommissionen har opstillet.

Barón Crespo
Hr. formand, fru formand for Rådet, hr. næstformand i Kommissionen, de transatlantiske forbindelser spiller en grundlæggende rolle og udgør en grundpille for fred og stabilitet i vores verdensdel og også i resten af verden. Og sådan har det været siden Anden Verdenskrigs slutning.
Præsident Bush vil være til stede på topmødet i Göteborg, og jeg håber, min gruppe håber, at han vil få at vide, at vores gruppe i hvert fald tror på, at disse forbindelser i fremtiden skal være baseret på et forhold mellem ligestillede, og at vores dialog skal være åben og ærlig. Jeg siger ikke brutal, men jeg må klart udtrykke vores bekymringer, som jeg har set afspejlet i begge indlæg.
I en stadigt mere globaliseret verden er den ensidighed, som Bush-regeringen roser sig af, bekymrende. Præsident Bushs første erklæring har været USA's nej til at ratificere Kyoto-aftalen om klimaændringer. Men der har også været andre nyere initiativer, f.eks. truslen om at trække sig tilbage fra OECD's fælles aktioner i forbindelse med skattely. Det er vores opfattelse, at denne politik kolliderer frontalt med opnåelsen af en stabil og sikker verdensorden.
Endvidere mener jeg også, at vi bør udtrykke vores bekymring over USA's ensidighed i forbindelse med forhold, der vedrører begge parter, f.eks. den aktuelle fredsproces i Mellemøsten og USA's afkøling af afspændingsprocessen mellem Nord- og Sydkorea.
Jeg vil her gerne nævne et projekt, nemlig missilskjoldet, som er blevet genoplivet på baggrund af den gamle stjernekrig, og som er mere bekymrende, fordi det også kan berøre vores egen sikkerhed. Jeg mener, at vi bør sige klart til vores amerikanske venner, at hvis man ønsker større sikkerhed i verden, er det nødvendigt at bekæmpe fattigdommen, at bekæmpe ustabiliteten i de fattige lande og ikke at opbygge nye mure mellem rige og fattige. Det eneste, man opnår ved at oprette missilskjold, er at få flere missiler, altså at gå imod alle anstrengelser siden ABM-traktaten om begrænsning af verdens missilsystemer.
Et andet punkt, som efter vores mening også bør nævnes over for vores amerikanske allierede, er, at vi må optræde samlet i forhold til FN og ikke gennem ensidige foranstaltninger. Og jeg siger dette, for rent konkret i sagen om Menneskerettighedskommissionen er det nødvendigt at tage udgangspunkt i, at alle lande afholder valg, og nogle gange vælges den ene og andre gange den anden, og man kan ikke anvende modforanstaltninger som annullering af en allerede forfalden gæld, som er blevet ensidigt reduceret.
Til sidst, hr. formand, det er to uger, siden jeg havde mulighed for at lede et besøg fra min gruppe til Kongressen i Washington. Uanset hvad vi får at vide, mener vi, at vi også bør tale direkte. Besøget var meget positivt. Jeg fik mulighed for at tale til underudvalget for europæiske anliggender i Repræsentanternes Hus, og vi havde en dialog, som sig hør og bør, nemlig åben, direkte og nogle gange hård, men vi mener, at dette også bør være en del af vores fremtid. I denne forbindelse, hr. formand, vil jeg gerne slutte med at sige, at min gruppe beklager, at de amerikanske myndigheder i sidste øjeblik - og dette vedrører Dem som ordfører for Echelon-udvalget - ikke har kunnet bekræfte et møde, der også er vigtigt for at fastholde og skabe tillid mellem os.

Cox
Hr. formand, jeg lyttede med stor interesse til den lange og vedholdende skibsmetafor fra kommissæren, der nu kan kalde sig en slags skibsfører. Uanset om der er tale om hans massegodsskib eller om den speedbådsversion, som hr. Elles anbefaler, så glæder jeg mig generelt over kommissærens fokus på at uddybe forholdet og lægge mere vægt på det strategiske element - selv om der er uenighed om detaljerne.
Min gruppe støtter hovedtrækkene i beslutningen, så jeg vil ikke opremse alle de forskellige emner. Jeg deler mine kollegers frygt for, at der i visse tilfælde kan ske en bevægelse i retning af unilateralisme, og jeg er enig i nogle af punkterne om bilateral versus multilateral handel samt spørgsmålene om Kyoto, Echelon-udvalget, dødsstraf m.m.
Jeg vil gerne sige lidt om, hvad vores rolle som parlamentsmedlemmer bør være. Vi har både formelt og uformelt opbygget en betydelig dialog med aspekter af den amerikanske lovgivningsprocedure, men som parlamentarisk proces er dialogen stadig ikke optimal. Det skal der arbejdes meget mere med. Vores enestående bidrag som parlamentsmedlemmer til at højne kvaliteten af denne dialog bliver et forbedret forhold med specielt kollegerne i den amerikanske Kongres. For mig at se er vores opgave i den henseende i Washington DC såvel som i Strasbourg og Bruxelles at skabe en arena, hvor verdens Lamy'er, Zelleck'er eller andre - afhængig af, om det handler om sikkerhed og forsvar eller noget helt andet - kan udfolde sig. For det er tydeligt - specielt for Kongressens vedkommende - at de har stor betydning for USA's udøvende magt, og at vi også har en voksende indflydelse på den udøvende magt, selv om vi stadig klager over, at søjlesystemet marginaliserer os med hensyn til udenrigspolitik, kriminalitetsbekæmpelse osv.
Men der er en vigtig rolle her, og den skal vi arbejde videre med som et enestående parlamentarisk bidrag til en arena, hvor den udøvende magt kan levere varen. Jeg og min gruppe vil gerne engagere os i dette arbejde.
Dernæst vil jeg tale om globalisering. Vi har bemærket skleroseeffekten, når enten Kongressen eller vi selv lovgiver først og derefter opdager, at tingene ikke går op. I den globale sammenhæng skal vi insistere på passende bestemmelser, og som parlamentsmedlemmer skal vi forsøge at finde ud af, hvad det er. Er det blød lovgivning eller hård lovgivning? Selvregulering eller medregulering? Vi skal have fat i en lovgivningsmæssig kreativitet, så der ikke bliver skleroselignende funktionsfejl, hvor man ønsker at gøre det rette, men tilfældigvis ender med endnu en konflikt.
Endelig skal vi sætte konflikterne i perspektiv, sådan som kommissæren har forsøgt at gøre. Selv bananer, Boeing, oksekød m.m. udgør kun 2% af den transatlantiske handel. Selvfølgelig har de høj prioritet, men de er ikke alt, og vi skal fokusere på helheden.

Hautala
Hr. formand, fru formand for Rådet, hr. kommissær, de transatlantiske forbindelser lader til at være havnet i en temmelig vanskelig situation. Efter min mening kunne man endog tale om en form for krise. Jeg er glad for fru Lindhs udsagn om, at vi også kan fremsætte kritik, når der er grund til det. En anden gang kan vi sikkert tage ved lære af USA, når der er anledning til det, så der er slet ikke tale om nogen antiamerikansk grundindstilling, men om en saglig drøftelse.
Efter min mening ser det ud til, at det, der frem for alt forener EU og USA, er, at vi tilsammen i høj grad har ansvaret for den globale udvikling, da vi tilsammen udgør en af verdens største handelsblokke. Efter min mening burde man fremover inden for de transatlantiske forbindelser sørge for at finde løsninger på de problemer, som forårsages af verdens sociale ulighed, og sammen søge efter midler til en bæredygtig udvikling.
I denne forbindelse må man også takke Rådet og Kommissionen for, at den svenske statsminister Persson og kommissionsformand Prodi under topmødet i Stockholm sendte et brev til USA's præsident, hvori de understregede betydningen af Kyoto-protokollen og særligt betonede, at Kyoto-protokollens klimapolitik var en central del - og ikke en biting - i vores opfattelse af de transatlantiske forbindelser. Dette er min uformelle fortolkning af sagen.
Jeg vil også fortsætte kommissærens udmærkede sammenligning med et tankskib lidt i samme stil. Jeg kunne nemlig tænke mig, at vores tankskib skulle have verdens bedste, miljøvenlige teknik, og som hr. Cox sagde, skulle det som minimum have dobbeltskrog, og dets motor skulle være meget effektiv og brændstoffet så rent som muligt - helst solenergi, hvis det var muligt, hr. kommissær!
Jeg vil også gerne sige, at hvis USA ønsker at blive verdens sidste frilandsmuseum for gammel teknik, altså frilandsmuseum for "gammel" teknik, fordi landet vægrer sig ved at begynde at udvikle miljøvenlige løsninger, hvilket vi ikke kan gøre noget ved, så bør EU alligevel blive verdens førende område i denne forbindelse, og vi kan alligevel godt invitere USA med til at deltage i miljøpolitikken, som også medfører god business.
Jeg vil også gerne sige et par ord om sikkerhedspolitikken. Min gruppe er meget bekymret over, at man i USA har planer om at anvende globale ressourcer til et missilforsvarssystem. Vi mener, at det sandsynligvis vil øge truslen på globalt plan, og at EU bør afholde sig fra at deltage i det og i stedet overbevise USA om, at man fremmer sikkerheden i verden ved løsninger, der er baseret på global støtte til en socialt og økologisk bæredygtig udvikling.

Wurtz
Hr. formand, fru formand for Rådet, hr. kommissær, vi befinder os efter min opfattelse ved en milepæl, når det gælder de transatlantiske forbindelser. Først og fremmest står vi med arven efter Clinton-æraen. Den omfatter alvorlige kommercielle modsætningsforhold, den symbolske bananstrid, striden om hormonbehandlet oksekød, om GMO'er og adskillige andre spørgsmål, som enten behandles eller har været behandlet i WTO. Endvidere har USA i de senere år vist flere tegn på unilateral tankegang, hvilket er et ulyksaligt stormagtssyndrom.
Modstand mod traktaten, som forbyder antipersonelminer, modstand mod chartret om børns rettigheder, modstand mod oprettelsen af en international strafferet, som en dag kunne få til opgave at afsige dom over en amerikansk statsborger. USA optræder med politisk nonchalance og praktiserer regulær økonomisk afpresning over for FN. Vi kunne også nævne USA's økonomiske blokade og militære aktion i strid med international ret. Vi kunne nævne Echelon-affæren, Colombia-planen mv. Det har været så godt som umuligt at etablere en dialog med vores amerikanske samtalepartnere om samfundsspørgsmål, hvor den amerikanske holdning vækker anstød, eksempelvis holdningen til dødsstraf og afvisningen af kravet om at sikre alle adgang til aids-medicin.
Vi må imidlertid konstatere, at Bush-regeringens første beslutninger overgår alt, hvad vi hidtil har set. Det var i sig selv foruroligende at høre den nye præsidents rådgiver i sikkerhedsspørgsmål, fru Condoleezza Rice, præsentere sin opfattelse af den nye arbejdsdeling mellem USA og Europa, når det gælder den fredsbevarende indsats i Balkanlandene. Med kløgt og elegance understregede hun, at det ikke er den internationale styrkes opgave at ledsage børnene til børnehaven.
Når der sættes spørgsmålstegn ved Kyoto-protokollen og føres kampagne for missilskjoldet, er der imidlertid tale om regulær uansvarlighed ikke blot over for Europa, men over for hele menneskeheden.
Må vi så, stillet over for denne optrapning, protestere af rent formelle årsager for derpå at indgå forlig i realismens navn? Det er ikke min opfattelse. Viser EU sig åben over for den transatlantiske dialog, samtidig med at vi står fast på de principper, som bør kendetegne det civiliserede og ansvarlige internationale samfund, vil EU's holdning vinde genklang i den offentlige mening på alle kontinenter, i den amerikanske Kongres og i en række stater.
Det drejer sig naturligvis ikke om at give næring til en antiamerikansk holdning eller udvikle en aggressiv retorik over for en helt nødvendig partner på den internationale scene, hr. kommissær. Men det drejer sig om, at EU's 15 medlemsstater i det mindste gør fælles front og viser klar politisk vilje til at forfølge målsætninger, som vil indfri de forventninger, der stilles ikke blot i Europa, men overalt hvor mennesker søger at gøre sig fri af de snærende bånd, der i stigende grad kendetegner en unipolar verdensorden.

Queiró
Vi er nødt til at behandle de transatlantiske relationer mellem EU og USA på baggrund af den amerikanske regerings strategiske nytænkning. Det er normalt, for valg i USA betyder, at en ny præsident og en ny regering kommer til magten, og det er vores pligt at lægge mærke til de signaler, der kommer til os fra den anden side af Atlanterhavet. Det afgørende træk, der efter vores opfattelse skiller den nuværende regering fra den foregående, er, at den på det udenrigspolitiske område igen lægger vægt på at konsolidere og udvikle alliancer med alle dem, der viser vilje til at agere i samklang med amerikanerne, og at udskifte den model, hvor den handlede på grundlag af en vedvarende multilateralisme med permanent forhandlingsproces og søgte at skabe og definere multilaterale og universelle regler, normer og værdier, der var inspireret, selvfølgelig, af de amerikanske institutioner.
Det er ikke her stedet at foretage en nøjere analyse af, hvilke praktiske konsekvenser denne tilbagevenden til USA's mere traditionelle geopolitiske opfattelser vil indebære på det militære, diplomatiske og økonomiske plan. Vi skal dog være opmærksomme på, at den demokratiske regering stod for en voluntaristisk aktivisme, der betød stadig større ansvar for og involvering i en næsten dag til dag-forvaltning af kriser overalt i verden, en opfattelse, som nu synes at blive forladt. Revisionen af denne interventionistiske holdning gør, at vi er enige med Kommissionen og den strategiske opfattelse, som beskrives i Kommissionens dokument "En ny élan i forholdet mellem USA og EU". EU skal nu tage udgangspunkt i, at der er kommet en ny amerikansk regering, og benytte det til at se nærmere på den måde, som de transatlantiske relationer forvaltes på, og opstille sine prioriteringer, så en ny transatlantisk dagsorden bliver mere produktiv og konstruktiv i form af konkrete resultater. Ligesom Kommissionen mener vi også, at Unionens ledere bør koncentrere sig om et mere begrænset antal strategiske emner. Til gengæld skal de opretholde et højt niveau af politisk engagement og undgå, at udvekslingsprocessen ikke bliver for tung og bureaukratisk. Hvor mange gange har møde efter møde med tunge dagsordener ikke blot ført til opløsning af interesser og fravær af visioner og klare mål? Vi satser derfor på et fornyet transatlantisk samarbejde, hvor EU og USA effektivt, i fællesskab og til gensidig fordel kan tage sig af de mange internationale udfordringer, som de uundgåeligt står over for.

Couteaux
Hr. formand, uvejrstunge skyer samler sig over Atlanten. Jeg tænker ikke blot på optrapningen af volden i det amerikanske samfund, som bl.a. giver sig udslag i det store antal henrettelser. Dette samfund, som har sit udspring i et folkedrab, og hvis værdier til stadighed viger for den junglelov, der går under betegnelsen liberalisme, vil uundgåeligt være præget af vold, hvilket i realiteten er os uvedkommende.
Til gengæld vedkommer det os, at amerikansk politik efterhånden er kendetegnet ved, at amerikanerne gør, hvad de vil, overalt på kloden og lader hånt om alle internationale regler, herunder dem, de pålægger andre. Vi kan tænke på Kyoto-aftalerne. Vi må heller ikke glemme, at USA har nægtet at underskrive aftalen om kernevåbenforsøg, idet denne efter USA's opfattelse gælder for alle stater undtagen USA. Vi kunne pege på adskillige andre aftaler, som vidner om, at USA ønsker at pålægge alle verdens nationer snærende bånd uden selv at føle sig bundet heraf. Vi kan også tænke på den skandaløse Echelon-affære, som med al ønskelig tydelighed viser, at Big Brother - storebror, som det så smukt må oversættes med - ønsker at overvåge hele kloden, men ikke selv accepterer den mindste grad af aktindsigt. Vi så, hvilken uforskammet og skandaløs modtagelse EU's undersøgelsesudvalg om Echelon fik for nylig. Dette netværk er topmålet af imperialistisk magtbrynde. Det værste er, at vi blot ser til og tager imod. Vi følger denne imperialistiske politik. Jeg sætter min lid til, at Frankrig trods alt vil modsætte sig denne globale ydmygelse.

Salafranca Sánchez-Neyra
Hr. formand, jeg tror, at vi i dag kan sige, at historien bøjes i nutid, og at EU og USA i denne historiske nutid, hvor det er vores lod at leve, er de to hovedaktører.
Hvis vi tager udgangspunkt i, at der er mere, der forener os end adskiller os, er det indlysende, således som både Kommissionen og Rådet har erkendt, at der er en række punkter, hvor der er uoverensstemmelser, og jeg mener, at det netop er det, som den transatlantiske dialog skal bruges til.
Vi skal tale om Kyoto-protokollen, om missilskjoldet - som ikke kun kommer til at berøre vores sikkerhed, men også vores lommer - om dødsstraffen, om narkotikaspørgsmålet - hvor jeg mener, vi bør handle med fuld respekt for international ret og løse dette problem ud fra et fælles ansvar - om globaliseringen - med kommissærens terminologi. Jeg vil mene, at USA og Europa har et stort ansvar for, at dette skib får færre skibbrudne end besætningsmedlemmer. Og vi bør også fokusere på udviklingen af handlen og være tilfredse med USA's initiativ fra topmødet i Québec om oprettelse af et frihandelsområde i hele Amerika og for, at de har fundet ud af, at dette handelsinitiativ bør have et demokratisk grundlag, således som vi har fremhævet det i vores samarbejdsaftaler med tredjelande, der, som vi så i går i Udvalget om Udenrigsanliggender med hr. Patten, indeholder en klausul om demokrati, hvilket har været tradition nu i 10 år.
Jeg vil blot interessere mig for en enkelt ting, hr. kommissær, fru rådsformand, og det er at få at vide, om Bush-regeringen vil følge Clinton-regeringens praksis med at fritage europæiske virksomheder for anvendelsen af afsnit III i Helms-Burton-loven, og om denne sag vil blive omfattet af det transatlantiske topmøde.

Read
Bonn-erklæringen var meget kærkommen, idet den engagerede EU og USA i et fuldgyldigt og lige partnerskab, og selvfølgelig er EU og USA både partnere og konkurrenter i specielt handelsanliggender. Det er vigtigt at understrege omfanget af det økonomiske forhold, der i øjeblikket beløber sig til 2 milliarder amerikanske dollars om dagen, men hvor der er konkurrence, vil der uundgåeligt være nogle konfliktområder, og noget af forholdet går ud på at forsøge at begrænse konflikterne. Jeg vil gerne citere fra en kommissionsmeddelelse om, hvordan man kan undgå eller minimere antallet af nye handelstvister. Ifølge denne meddelelse skal der være samråd før lovgivning, forhandling før retssager, kompensation før gengældelse og overholdelse for enhver pris. Det er et højt mål, men det er værd at stræbe efter.
Jeg vil også gerne kommentere kommissær Pattens kærkomne erklæring om, at han ikke ser nogen sammenhæng mellem det at være europæer og antiamerikanisme. Han har helt ret. At være europæer betyder også en accept af, at andre mennesker har andre holdninger end ens egen. Der er selvfølgelig vigtige uløste handelstvister - specielt vedrørende eksportskatten - og det er mildt sagt bekymrende, at præsident Clintons sidste tale som præsident indeholdt nogle slet skjulte trusler om Airbus-handlens fremtid og en mulig tvist.
Til slut vil jeg rose den del af beslutningen, der bifalder den transatlantiske lovgivningsdialog, som Europa-Parlamentet har tillagt meget stor vægt. Jeg håber meget, at vi kan fortsætte og styrke den transatlantiske lovgivningsdialog som en del af en konstruktiv og ligevægtig dialog.

Lucas
Hr. formand, udgangspunktet for denne forhandling var USA's afvisning af Kyoto-protokollen. Derfor glæder jeg mig over den stærke sprogbrug i vores kompromisbeslutning om dette emne. Men der er brug for mere end ord. Vi skal have Kommissionen til at se på mulige EU-aktioner som svar på, at USA fortsat nægter at reagere på klimaændringerne - bl.a. i form af aktioner i WTO - fordi USA ved ikke at internalisere sine eksterne energiomkostninger giver en uretfærdig regeringsstøtte til sine egne varer, hvilket er imod verdenshandelsreglerne.
Men det handler ikke kun om Kyoto. Lad os også se på USA's ønske om at løbe fra traktaten om begrænsning af anti-ballistiske raketsystemer. Dette "stjernekrigssystem" truer med at skabe et nyt våbenkapløb. Det er ikke tilstrækkeligt at bede USA om samråd, inden landet fortsætter med sine planer. Vi skal gøre det helt klart, at EU opfordrer USA til at skrinlægge dette initiativ, og at vi pålægger vores medlemsstater ikke at deltage i dette projekt på noget plan.
Hvis amerikanerne blot brugte en brøkdel af de ressourcer, de i øjeblikket bruger på missilforsvaret, til i stedet at forsvare sig mod klimaændringer, ville verden være et langt mere sikkert sted.

Brok
Hr. formand, kære kolleger, den amerikanske handelsrepræsentant Zelleck er utvetydigt, men alligevel positivt, kommet med et tilbud til Parlamentet i de ansvarlige udvalg via Kangaroo Group, som går ud på at udarbejde en åben handelspolitik i fællesskab for at øge velstanden i hele verden, herunder også i udviklingslandene. Jeg mener, at vi bør tage imod dette tilbud og betragte handelspolitikken som en mulighed for at udvide de transatlantiske forbindelser som helhed. Vi er alle sammen klar over, at NATO må spille en stor rolle i lang tid endnu for at sikre det kollektive forsvar af Europa.
Også bevidstheden om den fælles sikkerhed er af forståelige grunde gået tabt siden 1990. Derfor skal vi være opmærksomme på at styrke forbindelserne mellem USA og Europa på alle andre politiske felter. Vi bør tage imod dette tilbud fra USA's regering.
I den forbindelse bør vi også udvikle mulighederne mellem Europa-Parlamentet og den amerikanske Kongres yderligere, for så vidt vi kan yde vores bidrag hertil. Når man ser, hvilke vanskeligheder vi har haft inden for databeskyttelse i de seneste år, fordi vi ikke har nogen fælles lovgivning for økonomiske områder, som er globale, viser det sig, hvor langt f.eks. transatlantic legislators' dialogue må gå.
Lad mig berøre et sidste punkt: USA er nu den eneste supermagt i verden og tackler også ikke-politiske problemer som en sådan global magt. Forholdet til Rusland defineres ud fra denne globale position, hvorimod vi europæere definerer det ud fra vores regionale position og også ser det i sammenhæng med udvidelsesprocessen. Det må ikke føre til, at vi forspilder chancen for at forfølge fælles strategiske initiativer i denne region. Jeg har en fornemmelse af, at vi i de seneste uger ikke har ført en fælles politik i forbindelse med Ukraine. Detroniseringen af den derværende vestligt orienterede regering og overtagelsen fra Tjernomyrdins side som stedfortræder under betegnelsen ambassadør i Kiev viser, at vi her har begået strategiske fejl, som vi ikke må undervurdere, som vi dog - jeg beklager det - ikke engang har diskuteret i Rådet (almindelige anliggender) i denne uge.

Van den Berg
Hr. formand, i tillæg til det, som vores gruppeformand hr. Barón Crespo sagde, har jeg en række bemærkninger inden for rammerne af den ligeværdige transatlantiske dialog om de internationale sikkerhedsaspekter.
For det første er Den Socialdemokratiske Gruppe bekymret for og modstander af præsident Bushs unilaterale planer om gennem et missilforsvarssystem at investere trillioner i hightech-våbenindustri og dermed både bringe ABM-traktaten i fare og fremlokke et eventuelt nyt våbenkapløb. For os er det grundlæggende at modsætte os våbenkapløbet. Vi slår til lyd for multilateralt samarbejde og aftaler samt støtte til et fornyet FN. Vi slår til lyd for, at Europa og USA i den forbindelse samarbejder. Unilateral optræden af enten Europa eller USA er en anakronisme i en tid, hvor vi er fælles ansvarlige for det globale samfund. Det er dette fælles ansvar, som netop skal få Europa til at dele og bære ansvaret inden for NATO ved hjælp af den hurtige interventionsmagt og betalingen af omkring 80% af udgifterne for genopbygningen af Balkan. På den anden side kræver vi også af USA, at landet samarbejder ved konfliktforebyggelse og udviklingssamarbejde og betaler de økonomiske bidrag til FN, for som socialdemokrater ser vi, at omkring 100 konflikter i det globale samfund skyldes fattigdom, underudvikling og etniske forhold. Det bedste sikkerhedsskjold er bekæmpelse af fattigdom. Bekæmpelse er den bedste sikkerhedsgaranti imod fundamentalistisk terror af etnisk eller religiøs art, krigsherrer og skurkestater. Det er nødvendigt med en ny og bred sikkerhedsopfattelse, og vi håber, at Kommissionen og Rådet i Göteborg tager denne opfattelse som udgangspunkt i den åbne, ærlige, frie og selvbevidste dialog med præsident Bush. Det er den vej, som vi gerne vil slå ind på.

Peijs
Hr. formand, partnerskabet mellem EU og USA er meget vigtigt. Vi er hinandens største handelspartnere, og gennem samarbejde kan EU og USA blive den afgørende faktor, når internationale handelsspørgsmål skal afgøres. Nu, hvor Europa er på vej til også på udenrigs- og sikkerhedsområdet at opnå større enighed, bliver nødvendigheden af et samarbejde endnu større. Også med hensyn til beskyttelse af miljøet og reducering af udledningen af CO2-gasser er samarbejde afgørende.
I de nederlandske aviser stod der en opfordring til præsident Bush i brevform fra, hvad forfatteren selv kaldte "den udbytterige del af den amerikanske industri", om at bede præsidenten om ikke kun at lytte til ineffektive virksomheder, når det drejer sig om miljøafgørelser. Virksomhederne bliver gennem en streng miljølovgivning stadig mere innovative, mere teknologiorienterede og effektive. Hr. Zelleck sagde i går under Kangaroo-frokosten, at efter hans og hans regerings mening skal regeringerne ikke løse alle problemer i den private sektor. Hvis man kombinerer begge dele, er det måske muligt at indgå nye aftaler med USA. Det er ligegyldigt, om en aftale hedder Kyoto eller New York, men vi skal samarbejde.
Mit sidste punkt vedrører de parlamentariske forbindelser. I flere år har vi glædet os gensidigt over stadig bedre forbindelser. Den transatlantiske dialog mellem lovgivere kom endvidere i gang og gav resultater. Siden den nye Kongres er trådt til med alle medfølgende personudskiftninger, ser alle kontakter imidlertid ud til at være blevet vanskelige. Den fælles hukommelse fra amerikansk side ser ud til at være slettet. Vi skal begynde helt forfra. Det er desto mere beklageligt, fordi handelskonflikter kan forebygges effektivt gennem "early warning"systemer inden for TABD og den transatlantiske dialog mellem lovgivere.
Det er endnu for tidligt at være alvorligt foruroliget. Min bemærkning skal ses som passende i et europæisk "early warning"system. En lampe er tændt, men den er endnu ikke rød. Men hvad sker der i en verden, hvor en supermagts ord ikke er det papir værd, som underskriften er sat på?

Andersson
Hr. formand, jeg vil koncentrere mig om et enkelt tema, nemlig miljøspørgsmålet. Der er grund til bekymring i samarbejdet mellem USA og EU på netop dette område. Jeg sætter pris på det svenske formandskabs tydelige udmeldinger i sin indledning til disse spørgsmål.
Eksperterne bliver jo mere og mere enige om problemerne med den globale opvarmning og dens konsekvenser. Desuden er det helt entydigt den rige verdens ansvar at nå de internationale mål ved at ratificere Kyoto-protokollen. USA har et særligt ansvar, da dette land står for det allerstørste udslip.
Spørgsmålet er, hvordan vi skal reagere. Skal vores reaktion munde ud i en udpræget antiamerikansk holdning? Nej, naturligvis ikke. Derimod bør vi fortsat udtale os tydeligt og oprigtigt, når vi fører en dialog med USA om disse spørgsmål.
At USA ikke ratificerer protokollen, må ikke hindre os i EU i at gå videre. Vi må indtage en førerstilling i verden med hensyn til ratificeringen og fortsætte dialogen med USA for at få landet med på et senere tidspunkt.
Dette må være vores indstilling. Topmødet i Göteborg er en udmærket lejlighed til at tage disse spørgsmål op. Ud over Bushs besøg er bæredygtig udvikling jo hovedtemaet for Göteborg-topmødet.

Jarzembowski
Hr. formand, fru formand for Rådet, hr. kommissær, den transatlantiske dialog må også udvides til at omfatte den globale transportpolitik, for både USA og europæerne har et særligt ansvar for større sikkerhed i luften og til søs, for bedre miljøbeskyttelse og fair konkurrence- og kartelvilkår.
Vi skal for det første have som mål at udvikle et transatlantisk transportmarked gennem fornuftige harmoniserede bestemmelser - det være sig inden for luftfart eller skibstransport - og derudover forsøge at opnå globale ordninger på grundlag af ordninger, der er udviklet og harmoniseret mellem USA og europæerne, f.eks. med hensyn til flystøj. Det må ikke ske for os igen, at vi kommer op at skændes med amerikanerne på grund af hushkitted airplanes, men vi må forsøge på forhånd at regulere miljøbeskyttelse og sikkerhedsstandarder aktivt i fællesskab.
Det er ikke kun en opgave for Kommissionen og den amerikanske regering, men vi må i den transatlantiske dialog mellem parlamentsmedlemmer også forsøge at organisere faglige samtaler mellem transporteksperterne i den amerikanske Kongres og Europa-Parlamentet, så vi undgår, at der opstår et politisk pres mellem regeringen og Parlamentet eller fra regeringen efter pres fra lobbyisterne. Vi må i fællesskab kæmpe for, at vi får mere miljøbeskyttelse og mere sikkerhed. Det er af stor betydning for vores befolkning, forhindrer konflikter mellem USA og Europa og kan være grundlaget for en global fælles løsning.

Martin, Hugues
Hr. formand, debatten om den transatlantiske dialog er efter min opfattelse særdeles ønskelig. Vi ved alle, at dialogen er afgørende for samarbejdet mellem ligeværdige parter, i dette tilfælde mellem USA og EU. Dialogen giver os mulighed for at drøfte eksisterende meningsforskelle og mulighed for at få løst de kommercielle tvistigheder, der længe har eksisteret. Jeg tænker ikke mindst på bananstriden, der omsider fandt sin løsning for nogle uger siden.
Jeg vil gerne fremhæve spørgsmålet om EU's forsvar. Det er et spørgsmål, som efter min opfattelse er særdeles vigtigt, ikke mindst fordi den nye amerikanske administration allerede har fremlagt sine planer i forsvarsmæssig henseende. Bush-regeringen er tydeligvis langt mere skeptisk end Clinton-regeringen over for EU's fælles udenrigs-, sikkerheds- og forsvarspolitik, hvilket imidlertid ikke kan undre. Det tog flere år for EU at forklare, hvad der var målsætningen for denne politik, fastsætte midlerne og overbevise vores amerikanske allierede om, at det europæiske forsvar kunne udvikles side om side med NATO.
Vi må for enhver pris fastholde de resultater, der således allerede er opnået i den transatlantiske dialog. Begrebet allieret må gå begge veje. EU viste en høj grad af åbenhed over for USA i forbindelse med præsentationen af den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik og dernæst den fælles udenrigs-, sikkerheds- og forsvarspolitik. Der er grund til klart at påpege, at USA skylder at høre landets allierede, når det gælder større projekter, herunder projektet om etablering af et missilskjold.
Når det gælder EU's forsvarspolitik som sådan, bør vi klart tilkendegive, hvad vi ønsker, sådan som vi altid har gjort, og ikke systematisk lade ethvert spørgsmål om EU's forsvar være afhængigt af NATO's reaktion. EU har altid lagt vægt på komplementariteten mellem EU's og NATO's aktion, i særdeleshed i forbindelse med Petersberg-opgaverne. Det er i denne forbindelse ikke et spørgsmål om konkurrence eller frigørelse for forpligtelser, men om samdrægtighed.

Lindh
Hr. formand, jeg skal fatte mig i yderste korthed, da jeg fornemmer, at Parlamentet nu har andre ting på sinde.
Jeg er enig med hr. Barón Crespo om, at EU og USA har et fælles globalt ansvar for kampen mod fattigdom og for afspænding og nedrustning. Diskussionen om det amerikanske missilforsvar lader til at fortsætte.
Topmødet i Göteborg bliver en god lejlighed til at demonstrere, på hvilke punkter der hersker enighed, f.eks. Balkan og Mellemøsten, og hvor der hersker uenighed, det være sig om ensidig optræden i FN, bidrag til FN, Kyoto-protokollen eller miljøspørgsmålene.
Hvis vi skal kunne påvirke USA på de punkter, hvor der hersker uenighed, er det imidlertid ikke tilstrækkeligt at have kontakt med den nye regering. Der er også behov for kontakter med den amerikanske Kongres. Jeg ønsker Parlamentet held og lykke i kontakterne med den amerikanske Kongres.

Formanden
Jeg skal meddele, at jeg i henhold til forretningsordenens artikel 37, stk. 2, har modtaget seks beslutningsforslag.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted på torsdag kl. 12.

AFSTEMNING
Forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om ændring af artikel 21 i Rådets forordning (EF) nr. 1292/96 om fødevarehjælpspolitik og fødevarehjælpsforvaltning og om særlige aktioner til støtte for fødevaresikkerheden (KOM(2001) 1 - C5-0007/2001 - 2001/0005(COD))

(Forslaget vedtoges)   
Forslag til Rådets forordning om berigtigelse af forordning (EF) nr. 2201/96 om den fælles markedsordning for forarbejdede frugter og grøntsager (KOM(2001) 111 - C5-0094/2001 - 2001/0052(CNS))
(Forslaget vedtoges)  
Kongeriget Sveriges initiativ med henblik på vedtagelse af Rådets afgørelse om tilpasning af vederlag og tillæg til Europols ansatte (7494/2001 - C5-0142/2001 - 2001/0806(CNS))
(Initiativet vedtoges)  
Betænkning uden forhandling (A5-0139/2001) af Garriga Polledo for Budgetkontroludvalget om ændring af retsgrundlaget for forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af direktiv 76/308/EØF om gensidig bistand ved inddrivelse af fordringer i forbindelse med foranstaltninger, der er finansieret af Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget, samt af landbrugsafgifter og told og i forbindelse med merværdiafgift og visse punktafgifter (C5-0019/2001 - 1998/0206(COD))
(Forslaget til beslutning vedtoges)  
Forslag til indstilling uden forhandling (B5-0340/2001) af Ludford for Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender om Den Europæiske Unions holdning på Verdenskonferencen mod racisme og fremmedhad, antisemitisme og intolerance
(Forslaget til indstilling vedtoges)  
Forslag til beslutning (B5-0339/2001) om fremskridtene ved etableringen af et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed i 2000
(Forslaget til beslutning vedtoges)  
Indstilling ved andenbehandling (A5-0133/2001) fra Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om Rådets fælles holdning (14614/1/2000 - C5-0045/2001 - 2000/0073(COD)) med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om produktsikkerhed i almindelighed (Ordfører: González Álvarez)
Patten, Kommissionen. (EN) Hr. formand, ændringsforslag 2, 9 og 13 vil udvide eksportforbuddet ved at fjerne undtagelsesbestemmelserne, mens ændringsforslag 12 vil fjerne princippet om et midlertidigt forbud mod eksport af en bestemt vare. Kommissionen finder begge fremgangsmåder for vidtgående, og i øvrigt går de i hver sin retning. Kommissionen kan derfor ikke acceptere disse ændringsforslag. Efter vores opfattelse er ændringsforslag 3 om ekstern certificering også for vidtgående. Kommissionen kan kun acceptere en enkelt henvisning til deres værdi i en betragtning. Kommissionen kan acceptere henvisningen i ændringsforslag 1 til en indsats vedrørende tjenesteydelser i første betragtning, men ikke de konkrete indrømmelser i ændringsforslag 11.
Kommissionen kan således helt eller delvis acceptere ændringsforslag 1, 4, 5, 6, 7, 8 og 10, mens den ikke kan acceptere ændringsforslag 2, 3, 9, 11, 12 og 13.
(Formanden erklærede den ændrede fælles holdning for godkendt)
Indstilling ved andenbehandling (A5-0140/2001) fra Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme om Rådets fælles holdning (5179/1/2001 - C5-0074/2001 - 2000/0065(COD)) fastlagt med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af Rådets direktiv 95/21/EF om håndhævelse over for skibe, der anløber Fællesskabets havne og sejler i farvande under medlemsstaternes jurisdiktion, af internationale standarder for skibes sikkerhed, for forureningsforebyggelse samt for leve- og arbejdsvilkår om bord (havnestatskontrol) (Ordfører: Watts)

Patten
Der er to ændringsforslag, der bekymrer os vedrørende havnestatskontrol. Vi kan delvis acceptere både ændringsforslag 1 og 2 med de forbehold, der blev nævnt på plenarmødet.

Formanden
Hr. Watts har bedt om ordet.

Watts
Hr. formand, jeg er glad for, at kommissæren i princippet kan love os Kommissionens støtte til begge de ændringsforslag, der blev fremsat under dagens plenarmøde. Men jeg vil gerne have en afklaring vedrørende ændringsforslag 1. Når Kommissionen i princippet støtter vores krav om installation af "sorte kasser" i form af de såkaldte VDR-systemer (voyage data recorder), kan den så bekræfte, at det ikke kun gælder for nye skibe, men også for eksisterende og ældre skibe. Det er en vigtig afklaring, og jeg vil gerne have en redegørelse fra kommissæren på dette punkt.

Patten
Jeg er ikke i en position, hvor jeg kan gå videre end kommissæren selv, men jeg kan gøre det klart, at vi i princippet accepterer målsætningen i ændringsforslaget. Vi agter at følge denne linje under forligsproceduren med Rådet, idet vi tager hensyn til det faktum, at begge de forslag, som parlamentsmedlemmet nævnte, er dele af en samlet pakke, men vi vil bestemt følge denne linje under forligsproceduren.
(Formanden erklærede den ændrede fælles holdning for godkendt)
Indstilling ved andenbehandling (A5-0144/2001) fra Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme om Rådets fælles holdning (5178/1/2001 - C5-0075/2001 - 2000/0066(COD)) fastlagt med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af Rådets direktiv 94/57/EF om fælles regler og standarder for organisationer, der udfører inspektion og syn af skibe, og for søfartsmyndighedernes aktiviteter i forbindelse dermed (Ordfører: Ortuondo Larrea)

Patten
Kort fortalt kan vi acceptere ændringsforslag 2, 5 og 6. Vi kan delvis acceptere ændringsforslag 3, 4 og 7, men vi kan desværre ikke acceptere ændringsforslag 1.
(Formanden erklærede den ændrede fælles holdning for godkendt)   
Betænkning (A5-0151/2001) af van Dam for Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om ændring af Rådets forordning (EØF) nr. 881/92 om adgang til markedet for vejgodstransport i Fællesskabet, som udføres fra eller til en medlemsstats område eller gennem en eller flere medlemsstaters områder, hvad angår en ensartet førerattest (KOM(2000) 751 - C5-0638/2000 - 2000/0297(COD))
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)  
Formanden. Vi afbryder afstemningen her. Afstemningen fortsætter efter det højtidelige møde.
(Mødet udsat kl. 11.55 og genoptaget kl. 12.35)

Formanden
Næste punkt på dagsordenen er afstemning om Formandskonferencens forslag til kalender for Europa-Parlamentets mødeperioder i 2002.

Doyle
Fru formand, jeg sætter pris på Deres taktik, men ville det ikke være mere demokratisk, om De ventede, til alle medlemmer er kommet ind og har sat sig ned, så de kan deltage i afstemningen? Det er den sidste afstemning ifølge dagens tidsplan, og det er ikke tilfældigt, at den ikke kommer i den rigtige rækkefølge.

Formanden
Nej, fru Doyle, det er ikke formiddagens sidste afstemning! Og jeg beklager i øvrigt, at ikke alle Europa-Parlamentets medlemmer er mødt frem for at høre hr. Schusters tale. Dette ændrer dog intet ved, at de er velkomne til at støde til inden det højtidelige møde.
Inden afstemningen om blok 1 ved hr. Posselt m.fl.

Posselt
Fru formand, denne afstemning er meget vigtig, for efter at fredagsmøderne er blevet sløjfet, er minimødeperioderne illegale! For hvis man ikke har brug for fredagen, så har man heller ikke brug for et ekstramøde. Det er derfor meget vigtigt, at vi gennemfører disse afstemninger enkeltvis, at vi afviser hver eneste minimødeperiode!
Inden afstemningen om blok 2 ved Den Tekniske Gruppe af Uafhængige Medlemmer

Dell'Alba
Fru formand, når ændringsforslag præsenteres, nævnes ophavsmandens navn altid. Hvad angår Den Tekniske Gruppe, vil jeg gerne meddele plenarforsamlingen, at de to ændringsforslag, de to blokke af ændringsforslag, er stillet af gruppens syv radikale medlemmer.

Formanden
Tak for Deres præciserende bemærkning.
Efter afstemningen

Thorning-Schmidt
Fru formand, da det nu to år i træk er blevet fastslået, at et flertal af Parlamentet ikke ønsker, at fredagen skal medtages på mødekalenderen for Strasbourg, vil jeg bede Dem om næste år at fremlægge en mødeplan, hvor fredagen ikke er medtaget. Det synes jeg ville være foreneligt med vores demokrati her i salen.

Formanden
Tak, fru Thorning-Schmidt. Det bliver Formandskonferencens afgørelse.
Jeg må forlade mødet for at tage imod Slovakiets præsident. Afstemningen fortsætter.

Langenhagen
ordfører. (DE) Hr. formand, det drejer sig om et mundtligt ændringsforslag fra mig til fru Figueiredos ændringsforslag 9. Efter aftale særligt med den oprindelige forslagsstiller, fru Figueiredo, vil jeg gerne stille dette mundtlige ændringsforslag, som skal erstatte det foreliggende forslag 9 i Deres dokumenter. Det mundtlige forslag har følgende ordlyd: "Under forberedelserne til midtvejsrevisionen af aftalen skal spørgsmålet om, hvorvidt fiskere fra alle Fællesskabets medlemsstater indrømmes fangstmuligheder i grønlandske farvande, drøftes". Jeg beder om Deres godkendelse.
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)   
Forslag til beslutning (B5-0341/2001) om de fremtidige mål for uddannelsessystemerne
(Forslaget til beslutning vedtoges)  
Betænkning (A5-0128/2001) af Miranda for Udvalget om Udvikling og Samarbejde om forslag til Rådets forordning om ændring af Rådets forordning (EF) nr. 2820/98 om anvendelse af et flerårigt arrangement med generelle toldpræferencer for perioden 1. juli 1999 til 31. december 2001 med henblik på at udvide toldfritagelsen til også at omfatte varer med oprindelse i de mindst udviklede lande, uden mængdebegrænsning (KOM(2000) 561 - C5-0136/2001 - 2000/0239(COS))
(Forslaget til beslutning vedtoges)
STEMMEFORKLARINGERFødevaresikkerhed (C5-0007/2001)

Bordes, Cauquil og Laguiller
Når vi har stemt for dette forslag til forordning, skyldes det udelukkende, at vi vil undgå, at vi ved at stemme imod forslaget støtter dem, der endog er imod den her foreslåede minimale hjælp til de fattige lande.
Når dette er sagt, må vi konstatere, at de foreliggende forslag er både utilstrækkelige, kyniske og hykleriske. Man hævder eksempelvis, at denne hjælp vil bidrage til den globale fødevaresikkerhed og bidrage til at løse de mest påtrængende behov for fødevarehjælp, og det til trods for, at flere hundrede millioner verden over befinder sig i den yderste nød og har et påtrængende behov for hjælp. Dette skyldes ikke mindst den udplyndring, de har været udsat for fra europæiske magters side - de samme magter, som er repræsenteret her i Europa-Parlamentet, og som med forslag som dette søger at dulme samvittigheden med små midler.
Indstilling af Ludford (B5-0340/2001)

Bordes, Cauquil og Laguiller
Det foreliggende forslag er ganske vist blot udtryk for en stillingtagen, uden at der siges noget om, hvordan henstillingerne sikres gennemført. Vi har ikke desto mindre stemt for forslaget, eftersom racisme, fremmedhad og antisemitisme er blandt de værste former for grusomhed, der optræder i dagens samfund.
Vi ønsker også ved at stemme for forslaget at give udtryk for vores solidaritet med dem, der er direkte involveret i denne kamp, og dem, der er ofre for denne svøbe. Vi tænker i særdeleshed på dem, der befinder sig inden for Den Europæiske Union, idet denne beklageligvis har frembragt de mest nedrige former for krænkelser, og fortsat er berørt heraf.
Forslag til beslutning om et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed (B5-0339/2001)

Krivine og Vachetta
Forslaget til indstilling om Den Europæiske Unions holdning på Verdenskonferencen mod racisme og fremmedhad, antisemitisme og intolerance indeholder flere positive elementer. Europa bør dog ikke forfalde til selvtilfredshed. 50 år efter holocaust var der medlemslande, som tog aktivt del i folkedrabet i Rwanda. Og adskillige minoritetsgrupper i Europa, eksempelvis sigøjnerne, er fortsat ofre for forfølgelser.
Århundreders slaveri og kolonisering er et trist kapitel i medlemslandenes historie. Imidlertid holdes adskillige lande fortsat under pres og i afhængighed. Og indvandringspolitikkerne må give anledning til bekymring. Vi har tidligere haft lejlighed til at udtale os om dette spørgsmål. Indvandrere kriminaliseres, hvilket er en helt skandaløs behandling af mennesker, som flygter fra politisk og økonomisk undertrykkelse.
Ønsker vi aktivt at bekæmpe racisme og fremmedhad, må vi respektere asylretten. Vi må føre en politik, som sikrer alle illegale indvandrere i Europa statsborgerskab. Og vi må give tredjelandes statsborgere stemmeret ved alle valg. Det er nogle af de foranstaltninger, som på effektiv vis vil bekæmpe racisme og fremmedhad. Med henblik på at opfylde borgernes behov bør EU endvidere træffe afgørelse om gældseftergivelse og indføre Tobin-afgiften.

Miranda
Verdenskonferencen mod racisme, fremmedhad, antisemitisme og intolerance kan og bør være en enestående anledning til en dyberegående analyse af disse bekymringsvækkende fænomener og til at vedtage forholdsregler, der kan gøre en ende på dem. Det er imidlertid særdeles vigtigt ikke at overse, at mange af de udtryk for intolerance, som kan konstateres i vores samfund, hænger sammen med en følelse af usikkerhed betinget af kollektive afskedigelser af tusinder af lønmodtagere, stadig mere usikre ansættelsesforhold og tab af rettigheder.
På baggrund af de stadig mindre beløb, som EU og dens medlemsstater bevilger til samarbejdet med udviklingslandene, og den almindelige mangel på støtte til deres udvikling er det imidlertid let at forstå, at det for mange mennesker i disse lande ser ud som den eneste overlevelsesmulighed at emigrere til de "rige" lande. Med de stadig flere forhindringer, der skabes for indvandrernes frie bevægelighed inden for EU (der dog måske bliver gjort lettere nu for at tiltrække de specialister, der er mangel på), og de systematiske vanskeligheder, der skabes for samme borgeres familiesammenføringer, er det desuden vanskeligt at forestille sig, at deres integration befordres.
Vi stemmer for dette beslutningsforslag, men vi mener, at der i stedet for politisk korrekte hensigtserklæringer bør gribes til handling. Det er på den måde, at EU kan foregå med et godt eksempel.

Paisley
Jeg undlod at stemme, fordi der ikke blev nævnt noget om det franske parlaments nylige forsøg på at stemple og ulovliggøre visse franske bibelprotestanter som værende sekteriske.
Man burde have nævnt og fordømt den franske stats og de franske domstoles intolerance over for disse protestanter.
Alt for ofte lukker Europa-Parlamentet øjnene for forfølgelse af protestanter inden for sine egne grænser.

Berthu
Europa-Parlamentet udtrykker i det netop vedtagne beslutningsforslag om politi, retsvæsen og fri bevægelighed for personer endnu en gang ønsket om, at indvandringspolitikken bliver et rent overstatsligt anliggende med alle dertil knyttede politikker, herunder asylpolitikken og spørgsmålet om midlertidig beskyttelse. Og endnu en gang må vi påpege, at koordinering på europæisk plan selvsagt er afgørende, men den enkelte nation bør have suveræn myndighed til at træffe den endelige afgørelse om, hvem der har ret til ophold i det pågældende land.
Med Amsterdam-traktaten blev disse spørgsmål overført til det overstatslige niveau og dermed fjernet fra de nationale parlamenter. Imidlertid indeholder Amsterdam-traktaten to afgørende undtagelser i forhold til de normale procedurer. For det første skal Kommissionen i en overgangsperiode på fem år efter Amsterdam-traktatens ikrafttræden (altså til den 1. maj 2004) dele initiativretten med medlemsstaterne. Og for det andet træffer Rådet i en periode på minimum fem år afgørelse med enstemmighed, ikke med kvalificeret flertal, hvilket midlertidigt sikrer den enkelte nation suveræn beslutningsmyndighed. Det er netop de her omtalte to undtagelser, som især anfægtes i det beslutningsforslag, Europa-Parlamentet har vedtaget i dag. Europa-Parlamentet anfægter medlemsstaternes initiativret med henvisning til, at disse kunne udnytte denne ret på uhæmmet vis. Endvidere ønskes det, at afgørelser i videre udstrækning (eller - det fremgår ikke klart af teksten - i alle tilfælde?) træffes med kvalificeret flertal. Ratificeres Nice-traktaten, vil dette ønske i vidt omfang være opfyldt.
Vi indtager den modsatte holdning. Såfremt indvandringsspørgsmål blev afgjort ved flertalsafgørelser, ville nationerne være frataget beslutningsmyndigheden, og den ville være overladt til lobbyister, som unddrager sig enhver kontrol, eller til et medlemsland, som står stærkere end de øvrige i beslutningsprocedurerne. For Europas skyld bør disse spørgsmål fortsat henhøre under den enkelte nations kompetence, hvad enten det drejer sig om initiativretten eller beslutningsmyndigheden. Det er i særdeleshed vigtigt at sikre de nationale parlamenter direkte beslutningsmyndighed.

Bordes, Cauquil og Laguiller
I beslutningsforslaget erkendes det, at det ikke er lykkedes medlemsstaterne at fastlægge en fælles politik på asyl- og indvandringsområdet. Hvad angår de nationale politikker, kan det tilføjes, at disse ikke lempes, men tværtimod bliver stadig mere restriktive.
Der har længe været fri bevægelighed for kapital og for varer i EU. Men ikke for personer. Dette vidner om, at Den Europæiske Union ikke er oprettet for menneskers skyld, men for kapitalens og kapitalbesiddernes skyld.
Vi har selvsagt stemt imod beslutningsforslaget.
Og vi må gentage, at vi kræver fri etableringsret og fri bevægelighed for alle, der lever og arbejder i et af EU's medlemslande. Vi kræver, at disse personer sikres de samme politiske, juridiske og sociale rettigheder som Fællesskabets borgere.

Sacrédeus
Jeg stemte nej til beslutningsforslaget.
Dette initiativ og dets kategorisering er efter min mening en fejlagtig måde, hvorpå man i Europa-Parlamentet behandler så fundamentale, konstitutionelle spørgsmål som hele EU's beslutningsmekanisme, herunder forslaget om at afskaffe søjlestrukturen på det retlige område til fordel for den fælles beslutningsprocedure med fuld medbestemmelse til Europa-Parlamentet.
Posselt-betænkningen er ikke blevet behandlet i Udvalget om Institutionelle Spørgsmål, hvilket er en klar fejl.
F.eks. er formuleringerne i punkt 33 meget uklare og desuden ikke underbyggede med hensyn til et så relevant spørgsmål som, hvorvidt Den Europæiske Union skal oprette sin egen enhed for europæisk grænsekontrol eller ej.
Betænkning af González Álvarez (A5-0133/2001)
Fatuzzo (PPE-DE). (IT) Hr. formand, tillad mig at komme med en bemærkning til fru González Álvarez, for i går aftes ringede den store italienske designer Valentino til mig. "Hallo, er det hr. Fatuzzo?" "Ja, det er mig", svarede jeg. "Hr. Fatuzzo," sagde Valentino til mig, "vi italienske, franske og europæiske designere er meget bekymrede." "Hvorfor er I bekymrede?", spurgte jeg ham. "Vi er bekymrede over Laura González Álvarez' betænkning om produktsikkerhed, for ser De, vores produkter og vores tøj er farligt. Det er efter vores mening farligt, fordi det er sexet, udfordrende og fascinerende." "Det er rigtigt", sagde jeg, "men hvorfor ringer De til mig, som er repræsentant for Pensionistpartiet?" "Det gør jeg", svarede Valentino, "fordi pensionisterne som bekendt ofte har dårligt hjerte, og så er Deres stemmer endnu farligere for dem. De må hjælpe os!"
Jeg stemte derfor for betænkningen, så farlighedskriterierne også kommer til at gælde for tøjet.

Caudron
Med ophævelsen af de indre grænser og gennemførelsen af det indre marked pr. 1. januar 1993 var der skabt et marked med mere end 370 millioner forbrugere, hvilket stillede krav om ledsageforanstaltninger for at sikre disse visse rettigheder. Rådets direktiv 92/59/EØF om produktsikkerhed i almindelighed skal ses i dette perspektiv. Det overordnede sigte med direktivet, der blev vedtaget i 1992, har vist sig at være tilfredsstillende, men ikke alle direktivets målsætninger er opfyldt, bl.a. på grund af mangler og manglende præcisering af visse bestemmelser.
Det foreliggende forslag er som helhed betragtet interessant. Imidlertid er adskillige særdeles vigtige ændringsforslag, som Europa-Parlamentet vedtog under førstebehandlingen, ikke medtaget. Det drejer sig eksempelvis om sikkerheden ved tjenesteydelser, om forsigtighedsprincippet, om tilsyn med produkter og om det europæiske netværk for produktsikkerhed. Det ansvarlige parlamentariske udvalg har derfor helt berettiget besluttet at genfremsætte disse ændringsforslag.
I Rådets fælles holdning overtages til gengæld Europa-Parlamentets ændringsforslag om butikker med velgørende formål, idet det i en betragtning anføres, at det i forbindelse med velgørende aktiviteter kan vise sig umuligt at give oplysninger om produktets oprindelse og de eventuelle risici, der måtte knytte sig til dette.
Rådet har endvidere tilføjet visse nye aspekter i forhold til Kommissionens oprindelige forslag. Det drejer sig især om følgende forhold:
Ændring af definitionerne af "produkt" og "sikkert produkt" med henblik på at præcisere direktivets anvendelsesområde, især når det gælder tjenesteydelser.
Tilføjelse - igen med henblik på at sikre større klarhed - af supplerende definitioner af "alvorlig risiko" og "tilbagetrækning".
Indføjelse af en procedure i tre etaper med anvendelse af forskriftsudvalgsproceduren for udarbejdelse af europæiske standarder.
Tilføjelse af bestemmelser til fremme af en mere proaktiv rolle for producenter og distributører.
Disse forslag peger alle i den rigtige retning. Hensynet til fødevaresikkerheden bør indgå, når der vedtages nye regler for det indre marked. Det er en væsentlig forudsætning for at genvinde forbrugernes tillid, som er noget svækket efter den seneste tids skandaler af forskellig art. Dette er afgørende for at sikre et velfungerende indre marked.
Ændringen af omhandlede direktiv er således et skridt i den rigtige retning!

Figueiredo
I Rådets fælles holdning, vedtaget den 12. februar 2001, er 21 af Europa-Parlamentets 30 ændringsforslag blevet accepteret. Der er imidlertid udeladt vigtige spørgsmål, som ordføreren derfor genopfører under Europa-Parlamentets andenbehandling, og som vi har stemt for.
Fremfor alt indføres forsigtighedsprincippet ved markedsføring og foranstaltninger, der skal træffes i tilfælde af risiko. Det er et almindeligt princip i offentlig forvaltning og bør anføres eksplicit blandt medlemstaternes beføjelser og forpligtelser.
Dernæst opgiver Rådets fælles holdning idéen om et totalt eksportforbud for produkter, som frembyder en alvorlig risiko, og der skabes i stedet for mulighed for at indføre delvise forbud eller slet intet forbud, selv om der ikke angives noget kriterium. Det bliver derfor nødvendigt at vende tilbage til Europa-Kommissionens oprindelige forslag.
Endelig er der det vigtige spørgsmål om sikkerheden ved tjenesteydelser. Som ordføreren nævner, opfordres Kommissionen til snarest at stille forslag vedrørende sikkerheden ved tjenesteydelser. Kommissionen skal på baggrund af de præciseringer, som Rådets fælles holdning indeholder med hensyn til nærværende direktivs anvendelsesområde, fastslå behovene og de vigtigste mål for en indsats fra Fællesskabets side på dette område samt leverandørernes ansvar.

Meijer
Med hensyn til dette emne støder erhvervslivets interesser fortsat sammen med forbrugernes og miljøets. De fleste virksomheder er ikke mere imod, at forbrugerne skal beskyttes mod usikre produkter. På det indre marked er de villige til at tage produkter tilbage, som skader deres gode navn. Hvis det derimod drejer sig om konkrete foranstaltninger fra statens side, mener de hurtigt, at de begrænser deres frihed alt for meget, og der lægges pres på parlamenterne for at få dem forkastet. Kommissionen har med rette krævet retten til at indføre et fuldstændigt eksportforbud for farlige produkter. Det er vanvittigt, at virksomheder, som er etablerede i vores lande, forsøger at tjene penge på produkter, som vi ikke anser for forsvarlige for de europæiske forbrugere. Rådet har svækket denne kompetence alvorligt, sandsynligvis efter pres fra protesterende virksomheder, som presser deres nationale regeringer til at beskytte landets eksport. Jeg støtter ordføreren i hendes bestræbelser på at opretholde denne kompetence og desuden træffe nærmere sikkerhedsforanstaltninger inden 2003. Det er ikke godt, at gode beslutninger fra Parlamentet skal have 314 stemmer ved andenbehandlingen og derfor ofte ikke kan holde stand over for Rådets modstand.

Tannock
Som britisk medlem var jeg, da direktivforslaget første gang blev diskuteret i Miljøudvalget, meget bekymret for, at det ville give alvorlige økonomiske og bureaukratiske skader på de blomstrende britiske og irske butikker med velgørende formål - der stort set er et ukendt fænomen andre steder i EU - som skaffer mange penge til godgørende formål. Samtidig er butikkerne også meget miljøorienterede, idet man indsamler og genbruger store mængder brugte varer, der sælges billigt til forbrugerne i butikkerne.
Jeg var derfor henrykt over at se, at den fælles holdning, som Rådet har sendt til andenbehandling i Europa-Parlamentet, og som er inspireret af mit oprindelige ændringsforslag, har fritaget butikker med velgørende formål for at føre lister over købere af specielt brugte elektriske og elektroniske varer, der kun udgør en beskeden del af det samlede salg. Det var en sejr for fornuften, der har glædet industrien og mine vælgere i London, og jeg takker ordføreren og Kommissionen for denne undtagelsesbestemmelse.

Titley
Jeg bifalder denne betænkning om produktsikkerhed i almindelighed, som er endnu et bevis på, at EU arbejder for borgerne.
Europas befolkning bekymrer sig i stigende grad om sikkerheden i forbindelse med forbrugsprodukter som f.eks. legetøj. Her i Europa-Parlamentet håndterer vi denne bekymring på en fornuftsbaseret måde. Mange frygtede, at den britiske tradition med butikker med velgørende formål var truet af disse forslag. Det glæder mig, at Labour-medlemmerne i Europa-Parlamentet forsøgte at hindre, at direktivet skadede disse butikker. Det er latterligt at tro, at den gennemsnitlige butik med velgørende formål, loppemarkederne eller bagagerumssælgerne kan give myndighederne oplysninger om oprindelse og eventuelle risici vedrørende varer, der stammer fra offentligheden.
Overordnet set er dette direktiv et stort skridt i retning af at sikre forbrugerbeskyttelsen et konstant højt niveau. Det betyder også, at det indre markeds effektive funktion bliver til glæde for borgerne og ikke kun for erhvervslivet.
Vi må ikke lade de skjulte farer for forbrugerne snige sig usete ind ad bagdøren. Jeg opfordrer Europa-Parlamentet til at arbejde videre med disse forslag, til at se på tjenesteydelsernes sikkerhed og leverandørernes ansvar samt til at anvende forsigtighedsprincippet.
Offentlighedens tillid til produkternes sikkerhed har lidt et voldsomt knæk i de seneste år efter en række skrækeksempler - specielt med legetøj. Kun ved at sætte sikkerheden i højsædet kan man atter vinde offentlighedens tillid.
Betænkning af Watts (A5-0140/2001)
Fatuzzo (PPE-DE). (IT) Hr. formand, i forbindelse med hr. Watts' betænkning om leve- og arbejdsvilkår om bord på skibe var der en gammel ven, som ringede til mig, nemlig purseren Augusto Fazio, der sejlede sammen med mig mellem New York og Bahamas, og som sejler endnu. Han beklagede sig til mig over følgende: "Levevilkårene om bord er vanskelige og anstrengende. Vi arbejder både dag og nat, og vi får ikke ret meget i løn. Jeg ville ønske, at EU virkelig interesserede sig mere for vores løn og vores pension - EU interesserer sig allerede for dette, men ikke nok - for jeg når snart pensionsalderen."
Derfor bifalder jeg hr. Watts' betænkning, og jeg stemte med glæde for den.

Blak, Lund og Thorning-Schmidt
 - De danske socialdemokrater har stemt for forbedrede europæiske regler for sikkerheden til søs. Vi har stemt for, at antallet af inspektioner skal udvides, at alle skibe, som sejler med sortlistede flag, skal nægtes adgang til EU's havne, og at alle nye skibe skal have en såkaldt blackbox. Mange forureningsulykker kunne have været undgået med en bedre sikkerhed. Vi har set alt for mange ulykker de sidste par år. Der har været tankskibet Erikas forlis ud for Bretagne i december 1999, som var årsag til en omfattende olieforurening, og det forliste italienske kemikalietankskib Ievoli Sun. Senest har vi haft et omfattende olieudslip i Østersøen.
Olieudslippet i Østersøen kunne have været undgået. Det havde krævet nogle bedre europæiske regler. Skibsrederne mener ikke, at en blackbox har noget med sikkerheden at gøre. Men det er ikke rigtigt. En blackbox er meget nyttig i opklaringsarbejdet, når to skibe kolliderer, som det f.eks. var tilfældet i Østersøen. Hvis vi bliver bedre til at finde årsagen til ulykker, bliver vi også bedre til at forebygge dem. Vi kan ikke vente på internationale regler i IMO. EU skal gå foran i IMO ved at vedtage nogle bedre regler. Vi kan ikke gå på kompromis med sikkerheden. Vi skal have sikkerhed for, at fisk, fugle og mennesker kan opholde sig i havet uden at blive smurt ind i olie og kemikalier.

Krivine og Vachetta
Kommissionens forslag tager sigte på at styrke havnestatskontrollen ved at øge antallet af inspektioner og ved at skærpe procedurerne. Vi må imidlertid spørge, hvad der her 16 måneder efter Erikas forlis er blevet af den politiske vilje til at undgå olieforureningskatastrofer.
Lovgivningen skal gennemføres i alle medlemsstaterne, herunder også i Belgien, Portugal, Frankrig, Irland og Nederlandene. Og der må afsættes de fornødne ressourcer til gennemførelse af kontrollen, hvilket konkret betyder, at der bør ansættes flere inspektører, at disse bør have øget kompetence, og at kontrollen bør udvides, bl.a. når det gælder overholdelse af sociale standarder og besætningens leve- og arbejdsvilkår. Det er positivt, at kravet om, at skibe skal være udstyret med en sort boks (VDR-system), foreslås udvidet til at omfatte flest mulige fartøjer - det være sig olietankskibe, bulkcarriers eller passagerskibe. Men staterne bør ikke af den grund fritages for forpligtelsen til at foretage den fornødne kontrol. Der bør endvidere hurtigst muligt etableres et europæisk korps af inspektører og kystvagter, som råder over tilstrækkelige økonomiske, menneskelige og materielle ressourcer.
Rådets forslag om sortlistede flagstater er fortsat utilstrækkelige. Der bør iværksættes en langt mere effektiv indsats over for skibe, der sejler under bekvemmelighedsflag, i særdeleshed dem, der har nære bånd til medlemsstaterne, eksempelvis skibe, som er indregistreret i flagstater som Kerguelen-øerne, Wallis og Futuna. Disse bekvemmelighedsflag bør kræves fjernet, og skibe, som ikke overholder disse regler, bør nægtes adgang til EU's farvande.

Souchet
Der er nu gået 18 måneder siden Erikas forlis. Er det virkelig nødvendigt at erindre om, hvilken fortvivlelse, hvilken lidelse og hvilken vrede denne begivenhed har forårsaget i befolkningen, som er bosat langs Atlanterhavets kyst, og som har været hårdt ramt, både når det gælder aktiviteterne på havet, og når det gælder turismen? Er det virkelig nødvendigt at erindre om, at godtgørelsen har været utilstrækkelig, og at udbetalingerne har ladet vente på sig? I flere tilfælde er godtgørelsen sågar endnu ikke udbetalt.
Umiddelbart efter det tragiske forlis stillede jeg i Europa-Parlamentet forslag om en politik med fokus på følgende aspekter:
Princippet om, at forureneren rydder op. Vil man pålægge samfundet, borgerne, som er ofre for disse katastrofer, at rengøre vores kyststrækninger?
Princippet om, at forureneren betaler. Der er grund til at understrege redernes og befragternes ansvar i forbindelse med disse katastrofer.
Fuld godtgørelse til ofrene og hurtig udbetaling af denne.
Opretholdelse af et acceptabelt niveau, når det gælder EU's flåde og skibsværfter. Vi bør ikke acceptere, at der på vores have og i vores havne opbygges en flåde, som unddrager sig vores kontrol, og som sejler under bekvemmelighedsflag uden mindste grad af sporbarhed.
Styrkelse af fællesskabsretten med henblik på at muliggøre inspektion og certificering af skibe, som sejler i EU-farvande, og at forbyde farlige skibe adgang hertil.
Hvad er der så sket med de ønskede foranstaltninger, når vi gør status efter 18 måneder?
Vi kan glæde os over de tekster, der i dag sættes under afstemning i Europa-Parlamentet. De peger i den rigtige retning.
Watts-betænkningen tager sigte på at styrke havnestatskontrollen og skærpe inspektionen og procedurerne. Vi støtter ordførerens krav om anvendelse af VDR-systemer.
Ortuondo-betænkningen tager sigte på en skærpelse af lovgivningen om skibscertificeringsselskaber, hvilket vi finder glædeligt.
Endvidere følger vi med interesse arbejdet med den længe imødesete "Erika II-pakke".
Der er imidlertid lang vej igen, når det gælder de nødvendige foranstaltninger vedrørende godtgørelse til ofrene, vedrørende princippet om, at forureneren rydder op og vedrørende fornyet balance i skibstrafikken til de forskellige havne i EU. Det samme er tilfældet, når det gælder foranstaltninger, som fremmer vedligeholdelsen og udviklingen af vores handelsflåde.
De europæiske havne er overbelastet, i særdeleshed havnene ud mod Den Engelske Kanal og Nordsøen, hvilket øger behovet for de omhandlede foranstaltninger.
Betænkning af Ortuondo Larrea (A5-0144/2001)
Fatuzzo (PPE-DE). (IT) Hr. formand, når det gælder hr. Ortuondo Larreas betænkning om inspektion og syn af skibe, må jeg sige, at selv om jeg stemte for betænkningen, havde jeg gerne set, at de organisationer, som regeringerne giver til opgave at udføre syn af skibe og give grønt lys for de skibe, der sejler på vores have og på havene uden for Middelhavet, også fik hjælp til disse inspektioner af pensionerede søfolk, kaptajner, maskinchefer og pursere, som har mange års erfaring, og som godt kan kontrollere, om skibene virkelig er sikre.
Formanden. Nu forstår jeg endelig, hvad der er årsagen! Jeg kunne nemlig ikke forstå, at der var et bifald, som ikke var et bifald! Nu er jeg med.

Krivine og Vachetta
Vi vedtager i dag under andenbehandlingen Ortuondo-betænkningen om klassifikationsselskaber. Nogle af ændringsforslagene peger i den rigtige retning, idet der bl.a. stilles forslag om, at myndighederne under ingen omstændigheder må anvende anerkendte organisationer, som har økonomiske forbindelser til skibenes ejere eller redere. Det er endvidere positivt, at betænkningen på ny påpeger behovet for sammenhæng mellem EU's standarder og IMO's resolutioner.
Der er imidlertid også ændringsforslag, som vi finder uacceptable, idet de tager sigte på at begrænse det økonomiske ansvar. Forslagene har udelukkende til formål at sikre, at EU's konkurrenceretlige regler overholdes uden hensyntagen til de anerkendte organisationers fejl og forsømmelser og de alvorlige konsekvenser heraf.
Ansvaret bør fuldt og helt kunne placeres, og EF-Domstolen eller Retten i Første Instans bør frit kunne pådømme den konkrete sag på grundlag af katastrofens faktiske omstændigheder.
Betænkningen foreslår, som det så ofte er tilfældet, forbedringer med hensyn til gennemskuelighed eller harmonisering, samtidig med at forslagenes reelle rækkevidde begrænses, idet der ikke i fornødent omfang åbnes mulighed for økonomiske sanktioner.

Markov
Den foreliggende pakke til forbedring af sikkerheden til søs er en reaktion på tankskibet Erikas forlis den 12. december 1999.
Til trods for at en lang række af Europa-Parlamentets ændringsforslag er blevet overtaget, f.eks. udelukkelse af klassifikationsselskaber, som har en eller anden form for erhvervsmæssig, personlig eller familiemæssig tilknytning til et skibs ejer eller reder, forbedring af gennemskueligheden som følge af klassifikationsselskabernes pligt til at gøre alle oplysninger, som vedrører deres aktiviteter, tilgængelige for alle interesserede på en internetside, kontrol med klassifikationsselskaber, som har en for høj ulykkesprocent for klassificerede skibe, så er der fortsat ikke enighed mellem Rådet og Parlamentet på to vigtige punkter, hvorfor en forligsprocedure synes uundgåelig, hvis de foreliggende indstillinger, som vi støtter, bliver vedtaget.
For det første foreslog Europa-Parlamentet, at der skulle fastsættes lofter for klassifikationsselskabernes finansielle ansvar i tilfælde af en ulykke, som skyldes en uagtsom handling i forbindelse med deres inspektionsarbejde. Rådet går ind for bestemmelser, hvor det overlades til medlemsstaterne at fastsætte de maksimumsbeløb, der skal betales, idet de beløb, som Parlamentet har fastlagt, i den sammenhæng dog er minimumsbeløb og ikke maksimumsbeløb.
For det andet har Rådet ikke accepteret, at der skal finde regelmæssige rådslagninger sted mellem de anerkendte organisationer med henblik på at opretholde deres tekniske standarder i overensstemmelse med IMO-resolution A.837 (29), at der skal være en pligt til regelmæssigt at tilstille Kommissionen rapporter om de fremskridt, der er gjort i forbindelse med disse standarder, og at der skal være en vilje til at samarbejde med tilsynsmyndighederne i havnestaten.
Da min gruppe er overbevist om, at der kan findes en fælles holdning til de to uafklarede problemer, er forligsproceduren efter vores opfattelse relevant.
Betænkning af van Dam (A5-0151/2001)
Fatuzzo (PPE-DE). (IT) Hr. formand, som De kan se, får Pensionistpartiet undertiden nye tilhængere blandt medlemmerne af Europa-Parlamentet, selv om der kun er tale om stemmeforklaringer til enkelte betænkninger. Jeg håber, at der er lige så stor tilslutning til hr. van Dams betænkning. Jeg stemte for denne betænkning om en forordning om sikkerheden for vejtransport og for lastbilchaufførerne i Europa. I betænkningen står der også, at det er nødvendigt, at de europæiske chaufførers løn og arbejdsvilkår er de samme, så man ikke fordrejer konkurrencen. Men for ikke at fordreje konkurrencen burde chaufførernes pensioner og reglerne for indbetaling af pensionsbidrag også være de samme. Så lad os straks give EU kompetence til at træffe beslutning om alle europæeres løn og pension!

Bordes, Cauquil og Laguiller
I den betænkning, der ligger til grund for dette beslutningsforslag, konstateres det, at "en række transportvirksomheder i EU via alle mulige konstruktioner indsætter billigt materiel og personale fra tredjelande. Omkostningerne både til materiel og personale ligger i disse lande betragteligt under EU-niveau". Det betyder, at adskillige arbejdsgivere inden for landevejstransporten, når de påtager sig ture uden for den medlemsstat, hvori virksomheden er hjemmehørende, anvender underbetalte chauffører, hvis ansættelsesforhold er usikre.
Det, der bekymrer betænkningens ophavsmand, er imidlertid ikke chaufførernes vilkår, deres utilstrækkelige aflønning eller uacceptable arbejdsvilkår, men derimod den heraf følgende konkurrenceforvridning. Det foreslås for at løse disse problemer, at der indføres en ensartet førerattest, som gøres obligatorisk i alle EU-landene.
Vi havde foretrukket, at man pålagde arbejdsgiverne inden for denne sektor at aflønne chaufførerne ens, uanset om de er statsborgere i et af medlemslandene eller ej. Det bedste middel i kampen mod social dumping ville være at fastsætte en mindsteløn, som lå på linje med lønniveauet i det land, som aflønner chaufførerne bedst. De europæiske myndigheder foretrækker imidlertid at stille krav om en ensartet administrativ formular på europæisk plan i stedet for at stille krav om, at arbejdsgiverne inden for landevejstransporten skal sikre alle chauffører, uanset nationalitet, rimelige aflønnings- og arbejdsvilkår.
Den påtænkte reform tager således ikke sigte på arbejdstagerne, hvorfor vi har valgt hverken at stemme for eller imod forslaget.

Krivine og Vachetta
Van Dam-betænkningen, som tilsigter, at der efterhånden indføres en ensartet førerattest for alle førere af fragtkøretøjer inden for EU, er et skridt i den rigtige retning. For ordføreren er løsenet imidlertid fair konkurrence inden for den omhandlede sektor, hvilket vi ikke kan erklære os enige i. Med gennemførelsen af det indre marked er landevejstransporten liberaliseret. Transportvirksomhederne har brugt og misbrugt alle tænkelige konstruktioner for at indsætte billigt materiel og personale især fra tredjelande. Der har udviklet sig et system med bekvemmelighedsflag i lighed med det system, der eksisterer inden for søtransporten. For arbejdsgiverne inden for transportsektoren gælder det om for enhver pris at sikre indtjeningen, hvilket medfører, at der drives rovdrift på arbejdskraften, hvilket igen øger risikoen ved denne transportform.
Vi ønsker at understrege, at der er behov for harmonisering af de arbejdsretlige bestemmelser for førere, som er beskæftiget inden for landevejstransporten og kører inden for EU. Harmoniseringen bør især omhandle bestemmelser om disses uddannelse, arbejdstid og -vilkår, aflønning og pensionering, og udgangspunktet bør være de eksisterende bestemmelser, der bedst tilgodeser arbejdstagerne. Det er endvidere nødvendigt, at medlemsstaterne ansætter det fornødne antal personer til at varetage kontrol- og tilsynsopgaverne og dermed til at sikre, at den eksisterende lovgivning overholdes. Dette er de primære årsager til, at vi har stemt for betænkningen.
Kalender for Europa-Parlamentets mødeperioder i 2002

Bordes, Cauquil og Laguiller
Da vi ikke har særlige præferencer med hensyn til mødeperiodernes varighed, har vi valgt hverken at stemme for eller imod forslaget til kalender for Europa-Parlamentets mødeperioder.
Uanset hvilken afgørelse der træffes af Europa-Parlamentets medlemmer, er vi imidlertid af den opfattelse, at denne ikke på nogen måde må være til ugunst for Europa-Parlamentets ansatte, hvad enten der er tale om fastansatte eller ej. Afgørelsen bør således heller ikke indebære en lønnedgang for personalet. Der er tale om et valg, som udelukkende vedrører medlemmernes arbejdsform og disses bekvemmelighed, hvilket på ingen måde bør gå ud over personalet.

Van den Berg
På vegne af den nederlandske delegation vil jeg gerne meddele, at vi har støttet afskaffelsen af fredagsmødet, idet vi antager, at det er nødvendigt med en grundig reform af det parlamentariske arbejde, for at få mere tid til lovgivende arbejde. Vi håber, at vores beslutning betragtes som pragmatisk og ikke som moralsk.
Betænkning af Stihler (A5-0150/2001)

McKenna
Hr. formand, det her var en meget vigtig betænkning. Overalt i Europa er børn og unges alkoholmisbrug et voksende problem. I Irland er de unges alkoholmisbrug vokset voldsomt i årenes løb.
En af de ting, vi er nødt til at se på, er alkoholindustriens reklamekampagner. Alkoholindustrien præsenterer alkohol som en nødvendighed for at nyde livet. Den fremstiller alkoholmisbrug som noget, der er acceptabelt i samfundet. Men når man ser på, hvad der sker i samfundet - ikke blot med unge, men også med ældre mennesker - så er et af de største problemer alkoholmisbrug, der bidrager til vold i hjemmet, vold på gaderne samt alvorlig kriminalitet. Vi er nødt til at se nærmere på dette problem. En af de bedste måder at gøre det på er ved at se på reklameindustrien.
Der er f.eks. forbud mod cigaretreklamer på fjernsynet, men ikke mod alkoholreklamer. Der er et eller andet helt galt her. Det er rigtigt, at rygning er skadeligt for helbredet og giver store problemer for aktive såvel som passive rygere. Men alkohol giver store problemer overalt i samfundet - det være sig sundhedsmæssige problemer, vold eller krænkelser af andre mennesker.
Vi skal overveje, om det er acceptabelt, at alkoholindustrien har frie hænder til at reklamere, som den vil. Det er helt uacceptabelt. Vi skal se nærmere på dette problem. Vi har brug for ordentlige restriktioner vedrørende alkoholreklamer. Der er tale om et rusmiddel, der skal behandles som sådant. Det skal ikke fremmes som noget, der er nødvendigt for at nyde livet, for det er ikke sandt.

Fatuzzo
Hr. formand, jeg går helt og aldeles ind for den betænkning, der omhandler henstillingen om børns og unges alkoholforbrug. Hvem ville ikke gøre det? Det er dog vigtigt, at der ikke bliver vedtaget nogen henstillinger om en reduktion af ældres alkoholforbrug, da et moderat alkoholindtag som bekendt er gavnligt for helbredet.

Korakas
 I sin indledende del påviser betænkningen bl.a. meget overbevisende og grundigt, at a) sandsynligheden for, at man som voksen udvikler afhængighed (alkoholisme), øges væsentligt, hvis forbruget er startet, mens man var barn eller ung, b) der er et konstant stigende forbrug/misbrug af alkohol hos børn og unge i alle EU-lande, c) i mange EU-lande fremstilles særlige drikke, som er læskedrikke med et indhold af alkohol, der ukontrolleret sælges til børn og unge, d) der er en direkte, foruroligende forbindelse mellem vold og asocial adfærd samt færdselsulykker (med død eller handicap til følge) og børns og unges alkoholforbrug.
Ordføreren gør således helt korrekt rede for disse store problemer. Af den grund skulle man netop forvente egentlige forslag til løsning af dette meget alvorlige problem, men i stedet får vi en række ændringsforslag, som enten "henstiller" eller "tilskynder" eller opfordrer til, at producenterne "bevidstgøres", så de ophører med at fremstille de særlige drikke, og til at serveringspersonale på barer og barernes indehavere bevidstgøres, så de undlader at sælge alkoholholdige drikke til børn og unge, men i stedet fører billige ikke-alkoholholdige drikke! Reklamer må kun henvende sig til voksne, uerfarne bilister skal undgå at have mere end 0,2% alkohol i blodet, forældre, myndigheder og sportstrænere skal overbevise børn og unge om, at de skal modstå det massive pres fra producenter, detailhandlende, barer og diskoteker samt reklamefolk. Samtidig skal de sidstnævnte udvise filantropisk adfærd og undlade at sælge alkohol samt henvende salgsreklamer til børn.
Det vil sige uvæsentlige, harmløse, sporadiske forslag, som i bedste fald er naive, da de på ingen måde imødegår et problem, der koster millioner af unge deres helbred og liv. Vi har ikke set en eneste henvisning til de årsager, der ligger til grund for problemet, ikke et eneste forslag, der går imod de enorme økonomiske interesser, der ligger bag fremstilling, distribution og salgsfremme af alkohol til børn og unge på alle lovlige og ulovlige måder. Det står klart, at hvis disse problemer ikke løses, vil et hvilket som helst forslag være som en aspirin, være lutter pæne ord, og det eneste, der kommer ud af det, er, at problemet trækkes ud og forværres.
Til sidst vil vi påpege, at det desuden fremhæves i betænkningens indledning, at selv disse forslag, der er harmløse og ikke rører de økonomiske interesser og profitmagerne, under ingen omstændigheder må have bindende betydning eller gøres til lovgivning, men blot skal være henstillinger til medlemsstaterne.

Eriksson, Frahm, Herman Schmid, Seppänen og Sjöstedt
Vi mener, at alkoholpolitikken skal fastlægges på nationalt plan. Spørgsmål om beskatning, salgsmonopoler, reklamer, importrestriktioner og aldersgrænser bør udformes af medlemsstaterne.
I Stihler-betænkningen behandles en henstilling fra Rådet på dette område. Da der ikke er tale om retsakter for medlemsstaterne, har vi stemt for betænkningen, da vi er enige i dens overordnede politiske målsætning.

Figueiredo
Det er velkendt, at forbruget af alkohol er stort, med alle de dystre konsekvenser, som dette har især for unge. Som en undersøgelse blandt unge på 15-16 år har vist, findes det største alkoholforbrug i Irland, Storbritannien og Danmark. Det er dog de to sidste lande, der sammen med Finland, Frankrig og Sverige har det største antal procenter af unge, som har været fulde som 13-årige eller yngre. Undersøgelser har vist, at der særligt blandt unge er nær forbindelse mellem alkoholforbrug og antisocial adfærd som f.eks. vold, og at umådeholden indtagelse bevisligt hænger sammen med følgefænomener som uønsket graviditet, seksuelt overførte sygdomme, kriminalitet og trafikulykker. Derudover kan alkoholvaner erhvervet i ungdommen også påvirke helbredet og være bestemmende for forbruget på langt sigt, hvorfor der ikke alene må sættes ind med sundhedsfremmende politikker, undervisning og oplysning, men også med foranstaltninger, der begrænser forbruget af alkohol blandt børn og unge, samt med langsigtede behandlings- og resocialiseringstiltag. Kommissionens forslag er desværre ret overfladisk og går ud fra princippet om, at de interesser, der står bag markedsføring af alkohol, vil samarbejde om at nedbringe forbruget blandt børn og unge, hvilket som bekendt er temmelig utopisk, selv om ordføreren går lidt længere i de forslag, som hun fremsætter, idet hun vil gennemtvinge nogle regler og peger på behovet for et mere præcist adfærdskodeks. Medlemsstaterne må imidlertid skænke dette problem større opmærksomhed.

Grossetête
Som ansvarlige politikere bør vi være optaget af spørgsmål vedrørende de europæiske borgeres sundhed, i særdeleshed spørgsmål vedrørende de yngste borgeres sundhed.
Børns og unges stigende alkoholforbrug må således også følges med den største opmærksomhed. Jeg har på denne baggrund støttet Europa-Parlamentets henstilling, som søger at tilskynde medlemsstaterne til at træffe foranstaltninger til beskyttelse af de unge.
Det er set i dette perspektiv ønskeligt, at der i medlemslandene gennemføres oplysningskampagner, som sikrer øget viden om de farer, der knytter sig til overdreven alkoholindtagelse, med henblik på at gøre børn og unge samt forældre mere ansvarsbevidste.
Børn og unge er meget modtagelige for de budskaber, de modtager, og det vil derfor være muligt at opnå konkrete resultater, hvis der anvendes en pædagogik, som er tilpasset til målgruppen.
Der er grund til at erindre om, at det først og fremmest er de unge, der er ofre for de dødbringende trafikulykker, der skyldes overdreven indtagelse af alkohol. Ved at udbrede de centrale budskaber og tidligt bibringe de unge en mere ansvarsbevidst holdning til de risici, der knytter sig til alkoholmisbrug, kan vi måske undgå nogle af de tragiske hændelser, vi oplever i dag.
Der bør imidlertid skelnes mellem forskellige former for alkohol. Det er eksempelvis velkendt, at moderat indtagelse af vin kan gavne helbredet. Vi ønsker derfor under ingen omstændigheder at fordømme producenterne. Vi ønsker at dæmme op for de unges overdrevne indtagelse af alkoholiske drikke.
Producenterne spiller ikke desto mindre en rolle i denne henseende. De burde således ikke tilrettelægge reklamekampagner og salgsfremstød, som sigter mod de unge som den primære målgruppe. Vi ved, i hvor høj grad sådanne kampagner kan påvirke de unge, hvorfor der af præventive hensyn bør lovgives på dette område, således at producenterne afskæres fra denne mulighed.
Endelig burde man undersøge, om anvendelse af advarselsmærker på produkterne ville være en effektiv foranstaltning. En sådan undersøgelse pågår i øjeblikket i Frankrig med hensyn til reklamer og disses effekt.

Lang
De unges, ja, i stigende omfang sågar børns alkoholforbrug giver anledning til reel bekymring, og vi bør som voksne og såkaldt ansvarlige gøre vores yderste for at beskytte de unge i EU mod misbrug eller mod "skadeligt alkoholforbrug", som det udtrykkes af ordføreren. Vi stemmer derfor også for Stihler-betænkningen og de fleste af ændringsforslagene.
Jeg vil imidlertid gerne tilføje, at beskyttelsen af børn og unge mod forskellige former for misbrug bør omfatte alle aspekter. Ja, vi bør beskytte de unge i EU mod alkoholmisbrug. Men de bør også beskyttes mod narkotika, herunder mod stoffer, nogle vover at betegne som "bløde stoffer". Vi bør endvidere beskytte børn og unge mod perversion, mod seksuel praksis, som visse venstreorienterede i 1970'erne priste for at "dupere borgerskabet" og retfærdiggøre deres skændige pædofile tilbøjeligheder.
Jeg undrer mig således over, at Stihler-betænkningen kan vinde genklang i Europa-Parlamentet, hvor der også lyder militante indlæg til fordel for en afkriminalisering af indtagelsen af cannabis eller imod dødsstraf.
Det er ikke acceptabelt, at der anlægges en partisk holdning i spørgsmål, som vedrører vores børns sundhed, ligevægt og fremtid.

Malmström, Paulsen og Olle Schmidt
Den svenske alkoholpolitik adskiller sig på mange måder fra politikken i EU's øvrige medlemsstater. Det restriktive salg af alkohol, reklameforbuddet og de høje aldersgrænser er vigtige instrumenter til begrænsning af alkoholens skadevirkninger, både blandt unge og voksne. Det system ønsker vi at bevare.
Stihler-betænkningen om børns og unges alkoholforbrug er meget detaljeret og et eksempel på vidtgående indgreb. Vi er overbeviste om, at det europæiske niveau ikke er det rette til at træffe afgørelse om sådanne detaljerede bestemmelser, f.eks. om, hvordan alkohol skal placeres i butikker. Arbejdet for at reducere alkoholens skadevirkninger blandt børn og unge skal tilpasses de forskellige medlemsstaters regler for salg af alkohol. Derfor stemmer vi imod denne betænkning.

Poos
Jeg tilslutter mig fuldt ud de målsætninger og foranstaltninger, der foreslås i dette forslag til lovgivningsmæssig beslutning med henblik på at begrænse børns og unges alkoholforbrug. Til gengæld kan jeg ikke acceptere de forslag, der direkte eller indirekte sidestiller alkohol, tobak og narkotika, og heller ikke de forslag, der antager en repressiv karakter.
Bekæmpelsen af mindreåriges drikkeri bør bero på opdragelse til sund levevis, oplysning, overbevisning og aktivt samarbejde mellem producenter og forhandlere af alkoholiske drikke.
Kommissionens oprindelige forslag opfyldte denne målsætning i højere grad end visse af de ændringsforslag, der er indarbejdet i den foreliggende tekst.
Jeg har af disse årsager valgt hverken at stemme for eller imod.
Betænkning af Sturdy (A5-0142/2001)

Schierhuber
Hr. formand, der kræves til stadighed miljørigtige, økologiske produktionsmetoder i det multifunktionelle landbrug. I Østrig har det allerede en lang tradition, og mentalt startede denne nytænkningsproces for meget længe siden hos landmænd og forbrugere, hvilket ikke har været tilfældet i mange andre EU-stater. Vi landmænd i Østrig spiller her en pionerrolle. Derfor er jeg overbevist om, at denne vej også er den rigtige for det europæiske landbrug. Jeg støtter derfor Kommissionens forslag, som kan inkorporeres i konceptet for modellen for det europæiske landbrug. Derfor stemte jeg ved afstemningen imod de ændringsforslag, som sigter på at overstige loftet på 90 dyr for præmiebetaling - det er ændringsforslagene 1, 10, 2 og 12 - og jeg beklager meget, at der var flertal for ændringsforslagene ved afstemningen.

Raschhofer
Hr. formand, kære kolleger, med dagens ændring af den fælles markedsordning for oksekød bliver der taget et bydende nødvendigt skridt i den rigtige retning, nemlig ekstensivering af kvæghold. Samtidig med nedgangen i produktionen går jeg ind for at sikre en minimumsindtægt for små bedrifter samt at forhøje dyrepræmierne. Men EU må også i fremtiden være rustet til pludselige kriser. Det er endnu uklart, om finansieringen af denne forordning ved besparelser på reformen under Agenda 2000 holder.
Både ubegrænset støtte til landbruget og vilkårlige omfordelinger af penge fra markedsordningen til udvikling af landdistrikter vælter på langt sigt enhver budgetplanlægning. Dette problem er endnu ikke løst.

Fatuzzo
Hr. formand, vi taler om de betænkninger, der er en følge af BSE-bekæmpelsen. Koen Karoline snakker med koen Matilde og siger til den: "Ved du hvad? Det var heldigt, at vi fik BSE-krisen! Måske ender vi ikke alle sammen som bøffer." "Du har ret", svarer koen Matilde koen Karoline, "men tror du ikke, at EU-regeringerne vil vende og dreje det, så de ender med at sige, at køerne lever for længe og får pension i alt for lang tid, og at regeringerne ikke har penge nok? Tror du ikke, at vi ender med at blive til bøffer, ligesom vi gjorde tidligere?" "Det håber jeg ikke!", svarer den anden ko. Og det håber jeg! Derfor stemte jeg for betænkningen.

Blak, Lund og Thorning-Schmidt
De danske socialdemokrater har i dag stemt imod Kommissionens forslag om markedsordningen for oksekød. Vi har ligeledes stemt imod Parlamentets betænkning. Begge forslag går i den forkerte retning. Krisen i oksekødssektoren skal bruges til at reformere markedsordningen, ikke til at indføre endnu mere støtte. Vi har derfor stemt imod alle ændringsforslag, der har til formål at hæve støtten.
Forslaget er alt for kortsigtet. Det begrænser ikke produktionen af oksekød. Forslaget vil i stedet indføre endnu mere bureaukratiske og dyre præmieordninger. Man skulle i stedet benytte lejligheden til at reformere markedsordningen. Det vil primært sige at sætte priserne ned. Krisen i oksekødssektoren handler både om strukturel uligevægt på markedet for oksekød, men bestemt også om en svigtende tillid til fødevaresikkerheden hos forbrugerne. Krisen er derfor en naturlig anledning til at tage fat på en grundlæggende reform af landbrugspolitikken.

Bordes, Cauquil og Laguiller
EU's institutioner har længe med støtteordninger fremmet intensivt landbrug og intensive opdrætsformer, hvilket er i overensstemmelse med landbrugsfødevareindustriens interesser.
Intensiv husdyravl og massiv anvendelse af kød- og benmel har ført til BSE - bovin spongiform encephalopati. Selv om det var klart dokumenteret, at udbredelsen af denne sygdom ikke mindst skyldtes anvendelsen af kød- og benmel, medvirkede EU's institutioner til at skjule denne viden om sygdommen, og de medvirkede til støtteordninger til fremme af produktionen og markedsføringen.
Da katastrofens omfang var åbenbart, ændrede de europæiske myndigheder omsider holdning. Under henvisning til, at der var tale om at råde bod på fortidens fejl, indførte man i al hast en ordning om opkøb til tilintetgørelse, som EU's budget har svært ved at bære.
Efter at have ansporet til intensivt landbrug søger man nu at fremme ekstensive opdrætsformer og økologisk landbrug.
Vi har valgt hverken at stemme for eller imod denne betænkning, som i virkeligheden søger at opnå accept af en kaotisk "landbrugspolitik", hvor den eneste konstant er anvendelsen af betydelige beløb til støtteordninger. Disse kommer kun delvis de mindre opdrættere til gode, men gavner i langt højere grad oksekødsbranchen og de mange virksomheder, der producerer kvægfoder eller varetager forædling og markedsføring af kød.

Figueiredo
Oksekødssektoren er blevet hårdt ramt af den seneste reform af den fælles landbrugspolitik, da prisreduktionen ikke er fuldt kompenseret gennem den direkte støtte, der kun godtgør mellem 30 og 50% af faldet i produktionspriserne. Derudover har kogalskabskrisen, hvortil er kommet mund- og klovesygen, betydet et lavere forbrug, som har medført et fald i produktionspriserne. På de portugisiske producenter hviler endvidere et forbud mod eksport af oksekød.
I denne krisesituation har Kommissionen fremlagt en plan med syv forslag til at afhjælpe de forrykninger, der karakteriserer denne sektor, men i stedet for et velovervejet og sammenhængende forslag stiller Kommissionen et forslag, der rammer ved siden af, og hvis sigte udelukkende er at opnå budgetbesparelser.
Selv om Sturdy-betænkningen ikke undslipper Kommissionens tankegang, fremlægger den alligevel nogle interessante idéer om f.eks. slagtning af kalve og øget støtte. Den forkaster imidlertid Kommissionens forslag om nøje overholdelse af loftet på 90 dyr pr. bedrift og indførelse af en fremtidig ordning med individuelle lofter, positive forslag, der ikke blot kan imødegå intensiveringsprocessen, men også befordre gennemførelse af en differentieret støtteordning. Hvis den nuværende ordning opretholdes, må det i alle tilfælde sikres, at den ved en overskridelse af loftet proportionale præmienedsættelse ikke rammer producenter med en besætning på under 15 dyr.
Kommissionens forslag om at nedsætte belægningsgraden fra 2,0 til 1,9 storkreaturer pr. ha foderareal ville for Portugals vedkommende betyde et årligt tab på 300 millioner escudos (9.000 præmier), hvad der især ville berøre små og mellemstore familiebedrifter. Her går ordføreren endnu længere end Kommissionen og indfører nye præmier for større nedsættelser af belægningsgraden pr. ha foderareal.
Af alle disse grunde har vi ikke stemt for betænkningen, men valgt at undlade at stemme.

Martinez
Kommissionen er fortsat et skridt bagefter, når det gælder BSE. Man nægtede at søge til ondets rod i 1990. Jacques Delors og hans folk modsatte sig en sådan indsats for ikke at lægge hindringer i vejen for den glorværdige udvikling mod i første omgang det indre marked og dernæst euroen. Siden har man uophørligt iværksat lindrende foranstaltninger af finansiel og teknisk art for at afbøde følgerne af den sundhedsmæssige, kommercielle og ikke mindst økonomiske katastrofe. Men der har været tale om lappeløsninger.
Den samme betegnelse kan anvendes om det seneste forslag om ændring af den fælles markedsordning for oksekød, som vores kollega Sturdy på udmærket vis kommenterer med sin betænkning. Kommissionen søger at redde markedet, som den selv har påført de aktuelle vanskeligheder, og den sætter på ny Malthus' teorier i højsædet. Der lægges på ny loft over de særlige præmierettigheder for handyr og over ammekopræmien. Med et loft på 90 dyr eller 1,8 storkreaturer pr. ha reduceres udbuddet af kød for at sikre en tilpasning til den faldende efterspørgsel. Medlemsstaterne skal fastsætte et individuelt loft for den enkelte producent. Vores kollega Sturdy stiller en række ændringsforslag, som tager sigte på at opretholde kvægavlernes indtægter, især når der er tale om ekstensiv drift. Det foreslås eksempelvis, at præmien for stude forhøjes. Endvidere indgår det klassiske forslag om salgsfremmende foranstaltninger for oksekød, idet det nuværende utilstrækkelige budget på 10 millioner euro foreslås forhøjet.
Det er dog topmålet, når Kommissionen foreslår en særlig opkøbsordning, som skal omfatte kød fra dyr, som er mere end 30 måneder gamle. Kødet opkøbes til oplagring og senere frigivelse til markedsføring på et ikke nærmere bestemt tidspunkt i fremtiden. Ganske som den syge, der lader sig nedfryse i håbet om på et tidspunkt at blive bragt til live igen, når lægevidenskabens udvikling tillader det. Når man ved, at de offentlige lagre øges med 50.000 t pr. måned, at Kommissionen allerede i april 2001 opkøbte 175.000 t oksekød, og at krisen i oksekødssektoren i 2001 ventes at kræve øgede bevillinger på 7 milliarder euro, vil man forstå, at Jacques Delors og hans folk ved bevidst at lukke øjnene for de første tegn på BSE lagde kimen til en økonomisk katastrofe. Man vil indse dennes rækkevidde så meget mere, som de foranstaltninger, der nu bringes i forslag - og som i øvrigt er utilstrækkelige - vil forøge regningen med 1 milliard. Og sagen fortsætter.

Ribeiro e Castro
Vi har stemt for ændringsforslag 1, 10, 2 og 12, ikke så meget fordi vi er enige i den produktionsfikserede linje inden for den fælles landbrugspolitik, som må revideres i producenternes, forbrugernes, miljøbeskyttelsens og fødevarekvalitetens interesse, men fordi vi mener, at nedskæringer, i dette tilfælde i antal handyr, der udløser særpræmien for oksekød, uden forbindelse med en samlet og gennemtænkt reform, ikke har nogen som helst mening og skaber uretfærdighed i forhold til de præmier, der er indført for andre produktionstyper inden for landbrug og kvægavl, og som forbliver uændrede.

Sacrédeus
Jeg har stemt nej til Sturdy-betænkningen.
Grunden er, at forslaget bygger på det fortsat fejlagtige princip om at lappe og reparere på en uoverskuelig landbrugspolitik inden for EU i stedet for at gennemføre et samlet og radikalt indgreb. Problemerne flyttes til nye områder eller afhjælpes ikke.
Desuden er betænkningen baseret på øgede økonomiske forpligtelser for EU og skatteborgerne inden for fødevareproduktion, i dette tilfælde for at øge salget af oksekød til forbrugerne.

Martinez
Datoen for topmødet i Doha rykker nærmere. Det afholdes i november 2001. Efter fiaskoen i Seattle er det afgørende, at Doha bliver en succes for WTO. Hjælpen kommer dog næppe fra USA. Har man nogensinde oplevet, at et kejserdømme gør indrømmelser til den yderste bagtrop i magtens imperium? Vi skal derfor heller ikke forvente, at den største af alle stormagter, USA, på nogen måde vil slække på kravene. Slet ikke, når landet ledes af Texas-guvernøren Bush, hvis aktie i folkedrabet i Irak er velkendt. Det er med andre ord Europa, som må bøje sig. Og det er da også det, der sker.
Vi har gennemført en reform af den fælles landbrugspolitik og dermed bøjet os for den amerikanske regerings krav under Uruguay-runden. I Doha skal der imidlertid opnås enighed, hvorfor det ikke er tilstrækkeligt, at vi på forhånd har bøjet os for USA's og Cairns-gruppens krav og overladt vores landbrug til et ultraliberalt og produktionsfikseret verdensmarked. Der skal også opnås accept fra de fattigste afrikanske og asiatiske lande. Disse lande modsatte sig som bekendt aftalen i Seattle.
Det er formålet med Rådets nye forordning om ophævelse af EU's toldafgifter på bananer, sukker og ris fra de 48 mindst udviklede lande. Der gennemføres en fuldstændig liberalisering for de tre produkters vedkommende i 2006-2009. I perioden indtil 2009 reduceres toldafgifterne gradvist med henholdsvis 20%, 50% og 80%.
Sudan kan dermed eksportere sukker til EU uden toldbarrierer af nogen art med henvisning til, at landet er fattigt. Sudan er ikke desto mindre i stand til at finde de fornødne ressourcer til at bombe landsbyer for at sikre vejen til mulige olieforekomster. Man udsulter befolkningen i Sydsudan.
Rådets forordning, som beror på tanken om "alt undtagen våben", er således særdeles hyklerisk. Vi tilbyder eksempelvis Sudan øgede eksportmuligheder og -indtægter, som Sudan vil vide at anvende til øgede indkøb af våben, som kan sættes ind mod de kristne i Sydsudan.
Så storsindede er Socialdemokraterne og de kristelige demokrater, personificeret ved kommissær Lamy. Det kristne Europa sikrer det åbenlyst fundamentalistiske Sudan de fornødne økonomiske midler, hvilket kun vil øge de kristnes martyrium i Sydsudan.
Det er chokerende, ikke mindst fordi de 48 mindst udviklede lande vil bane vejen for en strøm af bananer, sukker og ris fra andre lande, som ikke er omfattet af toldfritagelsen. Vi kender fortilfælde. Eksempelvis hvidløg fra Kina, som strømmer ind i Europa via Malaysia, Jordan eller andre lande, der anvendes som den trojanske hest.
Ser man imidlertid Den Europæiske Union som den trojanske hest, der skal bane vejen for et ideologisk og kommercielt imperium med centrum i USA og forgreninger overalt på kloden, må vi konstatere, at vores kollega Joaquim Miranda optræder som den ærbødige tjener for en sådan verdensorden.

Souchet
Oksekødsbranchen er kriseramt i dobbelt forstand. Dels på grund af kogalskabskrisen (BSE), dels på grund af mund- og klovsygen. Det indenlandske forbrug er faldet som følge af forbrugernes i vid udstrækning overdrevne frygt. Hertil kommer nu et betydeligt fald i eksporten til tredjelande. Tusindvis af dyr er destrueret. Samtidig arbejdes der i nedsat tempo på slagterierne, og kvægopdrætterne lider hårdt under den svigtende afsætning og de faldende priser. De lider endvidere i moralsk henseende, idet krisen radikalt ændrer deres verden og giver anledning til uberettiget mistillid fra forbrugernes side.
Kommissionens syvpunktsplan til imødegåelse af den omhandlede krise indeholder to former for foranstaltninger:
Først og fremmest nødforanstaltninger rettet mod markedet med henblik på at forsøge at genetablere balancen mellem udbud og efterspørgsel. Herunder hører eksempelvis forslaget om indførelse af en særlig opkøbsordning og forslaget om ikke at opretholde maksimumsgrænsen for interventionsopkøb. Vi bifalder disse foranstaltninger, idet vi dog anbefaler, at man undgår interventionsopkøb til oplagring, hvilket kun udskyder problemet. Det er at foretrække, at kødet anvendes som fødevarehjælp, under forudsætning af at dette kan ske uden at destabilisere markederne i modtagerlandene.
Planen indeholder endvidere langsigtede foranstaltninger, som ændrer den fælles markedsordning i betydeligt omfang, eller som endog ødelægger den fælles landbrugspolitik. Flere af disse foranstaltninger kan være udmærkede, men der bør ikke træffes afgørelse om disse forhold i al hast. Andre foranstaltninger er imidlertid helt uacceptable, herunder forslaget om at indføre individuelle præmierettigheder for handyr, hvilket indebærer, at der indføres en kvoteordning, som er både tung og bureaukratisk. Endvidere kan nævnes forslaget om at nedsætte belægningsgraden, hvilket næppe vil bidrage til at fremme ekstensiv produktion, sådan som det er målet. Forslaget vil til gengæld med sikkerhed indebære en indkomstnedgang for kvægavlerne, hvilket de ikke just har brug for.
Vi støtter i alt væsentligt Landbrugsudvalgets ændringsforslag, idet disse lykkeligvis har korrigeret Kommissionens forslag og tendensen til at sammenblande hasteforanstaltninger, som er foranlediget af den aktuelle krise i oksekødsbranchen, og en tilsneget reform af den fælles markedsordning, hvilket er i modstrid med Berlin-aftalen. Vi benægter ikke, at der er behov for en reform af denne ordning, men en sådan reform bør ikke gennemføres helt uventet og på ureglementeret vis.

Van den Bos og van der Laan
Vi har stemt imod hele Sturdy-betænkningen og de fleste tilhørende ændringsforslag inklusive dem fra ELDR-Gruppen og De Grønne, fordi de omfatter en forhøjelse af støtten til og fremme af intensiv, ikke-dyrevenlig kvægavl.
Sammenbruddet på oksekødsmarkedet skyldes ikke eksterne faktorer, men vedrører direkte den måde, som produktionen og handlen i kvægsektoren er indrettet på, samt den måde, hvorpå kriser som BSE og mund- og klovsyge, med støtte fra sektoren, bekæmpes på i EU. Sektoren erkender derfor nu følgevirkningerne af det, som vi betragter som en normal markedsvirkning. Der er ingen grund til at lade støtten stige yderligere. Sturdys forslag om at fjerne presset på markedet ved at indrette støtten således, at der i stedet for oksekød produceres mere kalvekød, altså fra tremmekalve, er topmålet af kynisme.
Betænkning af Langenhagen (A5-0129/2001)
Fatuzzo (PPE-DE). (IT) Hr. formand, jeg var den eneste, der stemte imod fru Langenhagens betænkning om betingelserne for det fiskeri, der er fastsat i fiskeriaftalen med Grønland. Hvorfor stemte jeg imod betænkningen, hr. formand? Det gjorde jeg, fordi Pensionistpartiet er modstander af, at EU's medlemsstater fisker i andres farvande. Lad os overlade det til de enkelte stater at fange deres egne fisk! Efter min mening er det forkert, at vi betaler, og at vi til gengæld for denne betaling får lov til at fiske i andre landes farvande. Og det siger jeg ikke kun, fordi jeg som bekendt er glad for fisk og har et godt forhold til fiskene i hele verden, men også, fordi jeg netop mener, at EU bør ændre sin fiskeripolitik, når det gælder fiskeriet i andres have og på andres territorium.
Betænkning af Miranda (A5-0128/2001)
Fatuzzo (PPE-DE). (IT) Hr. formand, hr. Poettering trådte som sædvanlig ind i salen med et smil - et sorriso - på læberne. Så hvordan kan man undlade at tale om ris, som hr. Mirandas betænkning drejer sig om? Jeg er lidt i tvivl om denne betænkning, og det er netop på grund af risene. Jeg stemte imod betænkningen, for selv om jeg går helt ind for, at man åbner EU's markeder for de mindst udviklede lande, går jeg ikke ind for, at man åbner disse markeder, når det gælder risprodukter. I Italien - og navnlig i Novaras, Vercellis, Pavias og Milanos provinser - er risene mange landmænds levebrød. Derfor er jeg bestemt ikke tilhænger af, at rismarkederne åbnes for alle verdens markeder.
Velbekomme, hr. formand, jeg håber, at De får serveret en god risotto!

Bordes, Cauquil og Laguiller
Vi kan tilslutte os beslutningen om "at give alle produkter fra de mindst udviklede lande ubegrænset adgang til EU-markederne med undtagelse af våben og ammunition". Det er meningsløst at pålægge produkter fra de fattigste lande toldafgifter, når de passerer EU's grænser.
Det er imidlertid klart, at denne foranstaltning, der præsenteres som en foranstaltning til fordel for de fattigste lande, først og fremmest vil være til fordel for de multinationale selskaber i de berørte lande. I de fleste tilfælde er det udelukkende disse selskaber, der producerer og sælger varer på verdensmarkedet.
Det må i denne forbindelse betegnes som symptomatisk og både hyklerisk og utroværdigt, at bananer, sukker og ris er de eneste produkter, der først på et senere tidspunkt vil være omfattet af denne ordning. Produktionen og markedsføringen af lige netop disse tre produkter ligger hos magtfulde koncerner, som indbyrdes konkurrerer om at kontrollere verdensmarkedet.
På denne baggrund klinger det hult, når der henvises til, at denne foranstaltning kan bidrage til "at udvikle [de fattigste landes] teknologiske kapacitet, således at de også kan eksportere færdigvarer". At foranstaltningen med andre ord kan give disse lande udviklingsmuligheder. Vi har derfor valgt hverken at stemme for eller imod.
Det fastslås dog helt korrekt i betænkningen, at kløften mellem de 48 fattigste lande og de øvrige lande "er vokset yderligere". For at sikre den videre udvikling i disse lande, hvor en betragtelig del af menneskeheden lever, og lever under ubeskriveligt vanskelige vilkår, kræves en ny fordeling af goderne på internationalt plan. Dette er imidlertid helt uforeneligt med en økonomisk verdensorden, som beror på ulighed, udnyttelse og udplyndring af de fattige lande til fordel for den besiddende klasse i de rige lande.

Formanden
Afstemningen er afsluttet.
(Mødet udsat kl. 13.35 og genoptaget kl. 15.00)

De tyrkiske fangers situation
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er Rådets og Kommissionens redegørelser om de tyrkiske fangers situation.

Danielsson
Hr. formand, ærede medlemmer, Rådet glæder sig over denne mulighed for at drøfte situationen i de tyrkiske fængsler og noterer med tilfredshed, at Europa-Parlamentet i lighed med Rådet og Kommissionen er dybt engageret i dette spørgsmål. Besøget, som medlemmer af Det Blandede Parlamentariske Udvalg EU/Tyrkiet aflagde i Ankara fra den 30. april til den 1. maj, viste, at Europa-Parlamentet har en vigtig rolle at spille. Rådet, Kommissionen og Parlamentet bør fortsætte deres fælles bestræbelser på at motivere den tyrkiske regering til at fortsætte gennemførelsen af politiske reformer med henblik på at opfylde Københavnskriterierne og indføre foranstaltninger med henblik på at bringe sultestrejkerne til ophør.
Rådet beklager dybt, at disse sultestrejker i forskellige tyrkiske fængsler fortsat kræver menneskeliv. Det er en stor menneskelig tragedie. Derfor har Rådet indtrængende anmodet de tyrkiske myndigheder om at gennemføre alle hensigtsmæssige foranstaltninger for at undgå yderligere dødsfald. Vi har ligeledes opfordret Tyrkiet til gennem lovændringer og konkrete foranstaltninger at følge anbefalingerne fra Europarådets torturkomité. Der føres løbende drøftelser med den tyrkiske regering bl.a. inden for rammerne af den udvidede politiske dialog. Møderne fandt sted i Stockholm den 14. marts og i Bruxelles den 26. april. Det kommende associeringsråd med Tyrkiet den 26. juni kommer også til at dreje sig om menneskerettigheder. Ud over disse kontakter foregår der en dialog med den tyrkiske regering gennem det lokale formandskab og medlemsstaternes repræsentationer i Ankara.
Der har både været møder med indenrigsministeren og justitsministeren, og situationen i fængslerne har stået højt på dagsordenen.
Rådet noterer med tilfredshed, at den tyrkiske regering på et tidligt tidspunkt har valgt at samarbejde med Europarådets torturkomité, som på grund af den aktuelle situation og sultestrejkerne hidtil har aflagt tre besøg i Tyrkiet. Lovændringer er allerede eller vil snarest blive gennemført, bl.a. med henblik på at mindske isolationsfængsling af fanger. Det er nødvendigt, at disse reformer nu gennemføres i praksis på en generøs og korrekt måde og tilpasses i henhold til anbefalingerne fra Europarådets torturkomité.
Rådet håber stærkt, at de foranstaltninger, der nu gennemføres af den tyrkiske regering, vil føre til, at sultestrejkerne afsluttes. I denne fortvivlede situation forekommer det også nødvendigt at opfordre de sultestrejkende og deres familier til at handle på en sådan måde, at ingen menneskeliv går til spilde. Rådet vil fortsat nøje følge udviklingen i dialog med den tyrkiske regering og med frivillige organisationer.
Rådet erindrer i denne sammenhæng om, at tiltrædelsespartnerskabet for Tyrkiet, som Rådet vedtog i marts, omfatter en fængselsreform som et prioriteret område, hvor Tyrkiet skal gennemføre foranstaltninger for at opfylde de politiske Københavnskriterier.

Verheugen
Hr. formand, hr. formand for Rådet, mine damer og herrer, Kommissionen bifalder dagens forhandling om situationen i fængslerne i Tyrkiet med tilfredshed. I de forgangne uger har repræsentanter for Parlamentet, formandskabet og Kommissionen forsøgt at bidrage til en løsning af dette alvorlige humanitære problem. Det forestående besøg i fængslerne af en delegation fra Europa-Parlamentet vil give yderligere impulser til strafferetsreformen i Tyrkiet.
Kommissionen beklager dybt, at der allerede er 22 mennesker, som har mistet livet under sultestrejkerne i Tyrkiet. Mange flere mennesker lider forfærdeligt. Deres tilstand forværres konstant. Mange vil dø, hvis der ikke bliver fundet en løsning, som kan sætte en stopper for disse sultestrejker.
Helt uafhængigt af, hvilke politiske holdninger organisatorerne bag sultestrejkerne repræsenterer, giver den nuværende situation efter Kommissionens opfattelse anledning til den allerstørste bekymring ud fra humanitære synspunkter.
Situationen i de tyrkiske fængsler var et af hovedpunkterne i den samtale, som jeg havde med den tyrkiske udenrigsminister i Bruxelles i går morges. Det blev her klart, at der efter den tyrkiske regerings opfattelse må tages skridt for at forhindre yderligere dødsfald. I den forbindelse bifalder Kommissionen, at det tyrkiske parlament allerede har vedtaget en ændring af artikel 16 i den tyrkiske antiterrorlov. Denne ændring indebærer især, at de indsatte skal have mulighed for at deltage i sociale aktiviteter under afsoningen. Vi må i dag appellere til Tyrkiet om at sørge for, at de nye regler bliver anvendt så hurtigt som muligt, så afsoningsvilkårene i fængslerne også rent faktisk bliver forbedret.
Desuden oplyste den tyrkiske udenrigsminister mig om, at yderligere to love, som skal sikre en forsvarlig afsoning, er under forberedelse. En af lovene foreskriver oprettelsen af et overvågningsorgan for afsoning, som vil blive dannet af repræsentanter for tyrkiske ngo'er.
Den anden lov danner grundlaget for en dommer, hvis funktion skal være at overvåge straffuldbyrdelsen. Begge love er allerede blevet vedtaget af retsudvalget i det tyrkiske parlament og vil om kort tid blive behandlet i den store tyrkiske Nationalforsamling. Jeg vil gerne understrege, at Kommissionen tillægger gennemførelsen af yderligere reformer af straffe- og straffuldbyrdelsesretten stor betydning. Kommissionen støtter anbefalingerne fra den europæiske komité til forebyggelse mod tortur under Europarådet. Det har vi også udtrykkeligt redegjort for i tiltrædelsespartnerskabet.
Situationen i tyrkiske fængsler var allerede et vigtigt tema for Kommissionen, før urolighederne brød ud, og før sultestrejken startede. Kommissionen gentager sin appel til den tyrkiske regering fra den 21. marts 2001 om at træffe alle egnede foranstaltninger for at forhindre yderligere dødsfald. Desuden skal der sørges for tilstrækkelig lægehjælp. Den tyrkiske regering og Parlamentet skal fortsat arbejde sammen for at fremskynde strafferetsreformen i Tyrkiet.
Vi forventer af et land, som vil være medlem af EU, at menneskerettighederne respekteres overalt, også i fængslerne.
Samtidig appellerer Kommissionen indtrængende til de ansvarlige bag organiseringen af sultestrejken om straks at tage afstand fra alle aktioner og krav, som kan medføre yderligere tab af menneskeliv. De, der påstår at repræsentere de indsattes interesser, bør som det allerførste bevise dette ved ikke længere at sætte de indsattes ve og vel samt liv på spil.
Det gælder i enhver situation, at man skal tage sig i vare for at sætte menneskers liv og helbred på spil på grund af politiske motiver. Kommissionen er overbevist om, at man kan forhindre tab af yderligere menneskeliv, og at afsoningsvilkårene i de tyrkiske fængsler kan forbedres, hvis alle parter - også organisatorerne bag disse sultestrejker - handler mådeholdent og ansvarsfuldt.

Lamassoure
Hr. formand, på vegne af PPE-Gruppen vil jeg gerne takke Rådet og Kommissionen for redegørelserne om dette både ømtålelige og smertelige spørgsmål vedrørende de tyrkiske fængsler. Som rådsformanden korrekt påpegede, er der tale om en tilspidset situation, som allerede har kostet 22 mennesker livet. Og dette tal kan meget vel stige. Europa-Parlamentet ønsker derfor heller ikke at blande sig unødigt. Der er taget initiativer fra flere sider for at forsøge at fremme en løsning af krisen. Formanden for Europarådets parlamentariske forsamling, formanden for Rådet og Kommissionen har taget initiativer, som hr. Verheugen har påpeget. Og formanden for vores parlamentariske delegation har personlig besøgt Ankara og har mødt alle hovedaktørerne i denne usædvanlige konflikt.
Vi ønsker uden utidig indblanding at følge disse initiativer og til stadighed vise, at Europa-Parlamentet interesserer sig for og opmærksomt følger menneskerettighederne og alle spørgsmål, der vedrører vores tyrkiske partner. Tyrkiet har gennemgået flere prøvelser i indeværende år. En alvorlig økonomisk krise har lagt den genopbygningsplan, der var under gennemførelse, i ruiner. EU støtter og supplerer IMF's indsats til støtte for gennemførelsen af det ambitiøse program, minister Kemal Dervis med beslutsomhed har iværksat. Vi får mulighed for sidst på sommeren at gøre status og vurdere resultaterne af denne politik og det nationale program for tilpasning til EU's acquis, som regeringen i Ankara vedtog for nylig. Samtidig har der imidlertid i de tyrkiske fængsler været uroligheder, som er blevet nedkæmpet på blodig vis. Efterfølgende har der i fængslerne været sultestrejker, som de strejkende driver til den yderste konsekvens.
Vi er klar over, at disse begivenheder stiller de tyrkiske myndigheder i en yderst vanskelig situation. Uromagerne tilhører fanatiske ekstremistorganisationer, som ikke viger tilbage for at sætte deres tilhængeres eller endog deres familiers liv på spil i den politiske propagandas navn. Det er i øvrigt paradoksalt, at oprørsbevægelsen startede, da de berørte fanger skulle overføres fra de overfyldte fængsler, hvor de var stuvet sammen under uværdige vilkår, til moderne fængsler, som opfylder Europarådets anbefalinger. I 1970'erne og 1980'erne oplevede vi, om end i mindre målestok, de samme fænomener i vores lande. Vi undervurderer således ikke de aktuelle vanskeligheder, men vi må fastholde, at det er vigtigt, at der hurtigt findes en løsning på de humanitære aspekter, således at den aktuelle krise ikke fortsat dagligt skal koste menneskeliv, uden at vi af den grund giver efter for den selvsagt helt uacceptable politiske afpresning.
I begyndelsen af juni måned vil en delegation fra Europa-Parlamentet besøge de tyrkiske fængsler for at forsøge på objektiv vis at vurdere den konkrete situation og for at udarbejde en indstilling vedrørende en langsigtet fængselspolitik. Det er afgjort ønskeligt, at det aktuelle humanitære problem løses inden da. Det ville, som nævnt af hr. Verheugen, bidrage til en løsning af krisen, hvis man fremskyndede moderniseringen af Tyrkiets strafferetlige bestemmelser og bestemmelserne om det tyrkiske fængselsvæsen. Også vedtagelsen af foranstaltninger til bilæggelse af stridigheder i de nye fængsler ville fremme en løsning. Samtidig føler jeg mig overbevist om, at en sådan indsats ville blive værdsat som et markant udtryk for Tyrkiets vilje til at tilnærme sig den europæiske model.

Swoboda
Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. kommissær, som kommissæren og rådsformanden har konstateret, beskæftiger vi os med situationen i et land, som ikke ligger langt fra Europa, men som er et ansøgerland. Her er der en lang række betydelige problemer. Der er store økonomiske problemer, som man forsøger at finde en løsning på - jeg ønsker held og lykke! Fra EU's side vil vi også støtte reformerne. Hvad det politiske system angår, er der fortsat meget ringe evne og vilje til reformer - republikkens præsident og også militæret har gjort opmærksom herpå. Der gøres så godt som ingen fremskridt i det såkaldte kurderspørgsmål, altså mindretalsspørgsmålet, og der er den horrible situation i fængslerne. Man skulle mene, at en regering, som har så mange problemer, i det mindste forsøger at løse de umiddelbare og mest presserende problemer.
Jeg aflagde et kort besøg sammen med hr. Cohn-Bendit. Jeg var selv kun i Tyrkiet i ekstremt kort tid, men kunne alligevel konstatere, at der for tiden er tale om en dialog mellem to tunghøre eller døve: på den ene side organisatorerne bag sultestrejken, som jeg vil opfordre til at stoppe sultestrejken eller i det mindste afbryde den, og på den anden side den tyrkiske regering.
Hvis den bebudede delegation fra Europa-Parlamentet skal give mening, skal have en chance for at få succes, så bør begge sider egentlig være rede til at indgå et kompromis eller i hvert fald stille i udsigt, at deres aktioner afbrydes. Det er rigtigt, at situationen i fængslerne i Tyrkiet må ændres. Men man må betragte alle rammebetingelserne ved de forskellige forslag - og det er også en stille kritik af arbejdet i Europarådet og i torturkomitéen. Tyrkiet er et land, som dag for dag fortsat skaber et stort antal politiske fanger gennem sine bestemmelser, og det er problemet! Der er ikke så mange politiske fanger, fordi der er så mange attentater, der er derimod så mange politiske fanger, fordi lovgivningen i Tyrkiet sørger for, at der er så mange fanger, og det er det første sted, der skal sættes ind.
For det andet skal isolationsfængsling afskaffes, selv dér, hvor der er fanger eller politiske fanger på grund af terroraktiviteter - hvilket jeg ingenlunde benægter, og jeg vil heller ikke støtte terror - eller i det mindste begrænses til et humant tåleligt omfang. Kommissæren har bebudet en række foranstaltninger, som Tyrkiet nu vil træffe. Allerede i januar havde jeg en samtale med Tyrkiets justitsminister, og da lå disse ting allerede på bordet. Men det er som med overvågningssystemet, som med artikel 16 og med dommersystemet, som skal overvåge straffuldbyrdelsen: Det store spørgsmål i Tyrkiet er, hvordan tingene bliver anvendt. De samme lovbestemmelser kan anvendes i en human form, under overholdelse af menneskerettighederne, og de samme ting kan anvendes i en form, som går i retning af isolering og isolationsfængsling. Jeg opfordrer Tyrkiet til at give os, Europa-Parlamentet, og Europa en chance for at hjælpe landet med at overvinde denne svære situation, men Tyrkiet skal have en vilje hertil!

Duff
De af os, der har sat os grundigt ind i sagen, kan i høj grad glæde os over Tyrkiets reelle fremskridt med hensyn til at reformere fængselssystemet.
Vi føler også med de politiske fanger og deres familier, der har valgt at sultestrejke sig selv til døde. Det tyrkiske retssystem og straffesystem befinder sig i en overgang fra en ordning med gengældelse og undertrykkelse til en mere vestlig fremgangsmåde, hvor fangerne straffes, men ikke forfølges. EU bør fremme denne reformproces med støtte af økonomisk og teknisk art gennem nøje udvalgte tillidsskabende foranstaltninger, uden hvilke fastningen ikke vil ophøre. Disse foranstaltninger omfatter uddannelse af juridiske tjenestemænd, fængselspersonale og gendarmer, sikring af førsteklasses lægetjenester, forbedrede forhold for de besøgende i fængslerne samt indførelse af uafhængige kontroller med fængselssystemet og beskyttelse af advokater. Isolationsfængsling skal være undtagelsen snarere end reglen. Fængselsreglerne skal nøje overholdes, og den tilfældige behandling af alle fanger skal ophøre.

Cohn-Bendit
Hr. formand, lad mig komme med en principiel bemærkning. Reformer i fængsler er de sværeste reformer at gennemføre, ikke kun i stater som Tyrkiet, men også her hos os. Det ved vi. Fængsler er altid det svageste sted, de svage punkter i et demokrati. Også i de højtudviklede demokratier i EU er situationen i fængslerne alt andet end rosenrødt og demokratisk. Overført til Tyrkiet vil det sige, at situationen i fængslerne i et land, som stadigvæk må finde den demokratiske vej kulturelt, er et spejlbillede af denne modsætningsfyldte udvikling. Det er derfor efter min mening meget vigtigt at holde fast i én ting: Jeg ved ikke, om det var Rådet eller Kommissionen, som sagde, at de opfordrer Tyrkiet til at anvende lovene large. Retligt er det efter min mening en forkert ansats. Jura skal ikke besvares large, men med jura. Jeg mener, at modsætningen i reformen i Tyrkiet består i, at den i grunden bliver overladt til forvaltningerne af fængslerne, og at de får mulighed for at anvende den på den ene eller den anden måde.
Det er i en sådan situation ikke tillidsvækkende for fanger, som har gjort pinefulde erfaringer med denne fængselsforvaltning og fængselsbetjente. Det er problemet. Hvordan skaber man tillid? Derfor tror jeg - det konstaterede vi på vores rejse - at der skal findes en hurtig løsning, fordi fangerne har ændret standpunkt. De stiller ikke længere så forfærdeligt komplicerede krav. Omgående åbning af isolationscellerne, omgående reorganisering af besøg fra slægtninge og advokater, medicinsk hjælp fra læger efter eget valg, det er nogenlunde det, som de umiddelbart kræver for at stoppe sultestrejken.
Derfor lyder vores appel som følger: For det første skal Tyrkiet med henblik på det, der skal gennemføres senere, i første omgang åbne celler og døre for at få stoppet sultestrejken. For det andet skal der indgås en dialog med fangerne for at klarlægge, hvad de egentlig vil. Det er vigtigt at erkende dette. For det tredje - og det mener jeg er væsentligt - må Tyrkiet melde klart ud, at man er villig til at anerkende disse mennesker som mennesker i dialogen.
På den anden side siger vi til de organisationer, som organiserer denne strejke, at det er fangerne og ikke en eller anden partiledelse, der skal afgøre, hvornår strejken er slut. Det er vores krav, for disse mennesker risikerer deres liv, ikke ledelsen i Bruxelles, som fortsat spiser og drikker.

Uca
Hr. formand, kære kolleger, de tyrkiske fangers og deres slægtninges månedlange sultestrejke har allerede kostet så mange mennesker livet. EU må ikke længere se tavst til, mens endnu flere dør. Europa-Parlamentet må have en fælles holdning for at blive taget alvorligt som forhandlingspartner.
Vi må ikke vise ligegyldighed over for de massive krænkelser af menneskerettighederne i de tyrkiske fængsler. Vi må ikke glemme de menneskelige værdier. EU må insistere på, at menneskerettighederne bliver overholdt.
Det tyrkiske parlament vedtog for kort tid siden en lov til lempelse af vilkårene for isolationsfængsling. Kun fanger, som er blevet dømt efter antiterrorloven, må herefter deltage i kultur- og sportsaktiviteter. Jeg kritiserer denne lov, for den giver ikke alle fanger lov til at deltage i de fælles aktiviteter. Alle fanger skal behandles ens.
Jeg kan ikke stiltiende affinde mig med, at fangerne under isolationsfængsling bliver udsat for tortur og mishandlet og er udsat for fængselsbetjentenes vilkårlighed uden vidner. Under isolationsfængsling er menneskene fuldkommen afskåret fra omverdenen. Ethvert menneske har dog brug for menneskelig nærhed og kontakt med andre. Det er bydende nødvendigt at finde en løsning for at forhindre flere dødsfald. Jeg opfordrer derfor på vegne af GUE/NGL-Gruppen den tyrkiske regering og fangernes organisationer til at finde en løsning gennem en politisk dialog. Der kan opnås en samfundsmæssig konsensus med en dialog, mens vold kun avler vold.
Min gruppe kan ikke regulere Tyrkiets indre anliggender. Men vi vil dog alle gerne yde et bidrag til at afslutte situationen. Hvis Tyrkiet vil optages i EU, må landet bekende sig til demokratisering og humanisering i forhold til straffuldbyrdelsen. Menneskerettigheder skal gælde for alle, også for fanger. Jeg ønsker en løsning, jeg ønsker en indre fred og intet had, som skaber dybe sår. Derfor kan det betale sig at protestere.

Belder
Hr. formand, "Europa" i anførselstegn står efter min gruppes mening af og til for nævenyttighed. Det gælder imidlertid ikke for dagsordenspunktet om de tyrkiske fangers situation. Rådet, Kommissionen og Parlamentet henleder ganske rigtigt opmærksomheden herpå, fordi Tyrkiet er et ansøgerland. For virkelig at kunne tiltræde skal et ansøgerland opfylde Københavnskriterierne. Et vigtigt europæisk krav er i den forbindelse retsstaten. Under henvisning til vedvarende alvorlige beskyldninger imod det tyrkiske fængselsvæsen kræver dette følsomme nationale spørgsmål derfor europæisk opmærksomhed. Indførelsen af de nye type F-fænglser i Tyrkiet for nylig er et yderligere problem. Det har ført til en storm af klager og også mange sultestrejker. På baggrund af min kristelige overbevisning forkaster jeg det absolut sidste politiske våben om den selvvalgte sultedød. Denne livsanskuelse kræver imidlertid samtidig en menneskeværdig behandling af fængslede inden for rammerne af retsstaten.
Ovennævnte betragtninger får mig til fuldt ud at støtte holdningen fra Parlamentets ad hoc-delegation med hensyn til det tyrkiske fængselsvæsen. Som medlem af den delegation stoler jeg på de tyrkiske myndigheders fulde medvirken ved vores besøg i begyndelsen af juni, i håbet om, at Parlamentet under anvendelse af princippet om at lytte og vinde genhør kan yde et bidrag til standsningen af de sultestrejkendes tragedie.

Maij-Weggen
Hr. formand, mit bidrag til denne forhandling drejer sig om de kristne befolkningsgrupper i Tyrkiet, som straffes ulige hårdt og fængsles i tyrkiske fængsler netop på grund af deres etniske oprindelse og tro. Her har de store problemer. De behandles dårligt, ikke kun af fængselsledelsen, men også af medfangerne, og de får praktisk talt ingen beskyttelse. Tyrkiet har ca. 62 millioner indbyggere, hvoraf 99% er muslimer, og mindre end 0,5% er kristne. Den største gruppe kristne er de borgere, som tilhører den armensk-ortodokse kirke, den syrisk-ortodokse kirke og den romerskkatolske kirke. I Vesttyrkiet er der de græsk-ortodokse, og selv om den tyrkiske grundlov respekterer religionsfrihed, er uddannelser fra armensk- og græsk-ortodokse kirker blevet lukket i stort omfang ligesom uddannelserne fra den syrisk-ortodokse kirke. Især det armensk-kristelige samfund angribes igen og igen. For ikke så længe siden blev en kristen boghandel i Østtyrkiet angrebet med våben af hæren, hvor en person døde, og 26 blev såret. Forbrydelsen bestod ikke af andet end at sælge bibler. Ifølge den armenske patriarks talsmand har den tyrkiske stat konfiskeret 40 landområder ejet af den kristne armenske kirke i de sidste par år. De, der protesterer, fængsles og behandles dårligt i fængslerne som ikke-muslimer. Den syrisk-ortodokse kirke forfølges endnu hårdere, og som følge af de intimiderende handlinger har mere end 100.000 syrisk-ortodokse borgere forladt Sydtyrkiet, bl.a. til Vesteuropa. I den provins, som jeg er politisk ansvarlig for, bor der 9.000 syrisk-ortodokse kristne, og de har mistet mere end 800 landsbyer i Sydtyrkiet. De mennesker, der er blevet, intimideres, fængsles og behandles dårligt.
Jeg er ikke modstander af Tyrkiets tiltrædelse af Unionen, men jeg må dog sige, at hvis den dårlige behandling af de kristne i Tyrkiet fortsætter, så bliver jeg modstander.

Ceyhun
Hr. formand, indledningsvis vil jeg gerne takke for oplysningerne fra Rådet og Kommissionen, fordi jeg går ud fra, at de gør meget ved problemet, selv om aviserne ikke skriver særligt meget om det. I dag talte jeg i telefon med en journalist ved en bayrisk avis i Istanbul. Hun kunne desværre berette, at det ikke kun er den tyrkiske regering, som delvist ignorerer de dødsfald, som for tiden sker i tyrkiske fængsler, men at det tyrkiske samfund heller ikke har nogen som helst interesse heri.
Under disse betingelser er det naturligvis svært at få borgerne i Tyrkiet til at forstå, hvorfor vi i dag taler om dette problem i Europa-Parlamentet. Men netop den tyrkiske offentlighed burde vide, at ingen retsstat kan acceptere, at mennesker dør i dens fængsler, uden at nogen foretager sig noget.
Derfor, netop fordi vi tager Tyrkiet alvorligt, fordi vi ønsker, at Tyrkiet har en chance for EU i fremtiden, vil vi forlange den samme adfærd fra tyrkisk side, som vi ville forvente af vores egne EU-stater. Under disse omstændigheder er det virkelig meget, meget sørgeligt og betænkeligt, når jeg konstaterer, at ...
(Demonstranter trængte ind i mødesalen og råbte højlydt paroler. Protester fra en lang række parlamentsmedlemmer)

Formanden
Hr. Ceyhun, det må retfærdigvis siges, at de ikke normalt skaber så stor ståhej med deres indlæg.

Ceyhun
Hr. formand, jeg vil ikke misbruge situationen og lægge beslag på mere tid. Jeg går ud fra, at jeg har ca. et halvt minuts taletid tilbage, og er snart færdig med mit indlæg. Jeg beklager naturligvis denne episode. Jeg har ingen problemer med nogen form for demonstrationer, men man kunne betragte netop dette Parlaments arbejde med respekt og bør ikke hindre det, særligt ikke på et tidspunkt, hvor vi søger at afslutte situationen så fredeligt som muligt og forhindre, at mennesker dør. Mere vil jeg ikke sige hertil.
Men hvad selve problemet angår, viser også denne episode, hvor svært vi har det. Jeg kan kun appellere til Tyrkiet, således som hr. Cohn-Bendit allerde har gjort. Det er muligt at få nogle til at indstille deres aktioner, hvis Tyrkiet ville vise imødekommenhed på de tre punkter, som hr. Cohn-Bendit har nævnt. Jeg håber, at Tyrkiet endelig tager disse bestræbelser alvorligt og kommer os en anelse i møde og ikke fortsat forholder sig ubøjelig, fordi ingen i den europæiske offentlighed ellers er villig til at acceptere Tyrkiets adfærd. Og det skader Tyrkiets image mest.

Pack
Hr. formand, jeg vil bede Dem om at undersøge, hvordan disse tre personer overhovedet er kommet ind i salen. Vi har her et så strengt sikkerhedssystem, at vi har vanskeligheder med at få vores borgere herind, som er interesseret i at komme her. Disse personer kan kun være kommet herind, hvis nogen har lukket dem ind. Den kendsgerning, at kommunisterne rejste sig, da de kom ind, viser, hvor de kommer fra. De bedes virkelig undersøge, hvem der har underskrevet seddelen!

Formanden
Medlemmerne forholdt sig beundringsværdigt roligt under demonstrationen. Lad os prøve at undgå for meget ballade nu. Vi ved ikke, hvordan de slap ind, men det vil blive undersøgt.
Formanden vil naturligvis blive informeret, og der vil blive foretaget en undersøgelse. Tilfældet vil, at Præsidiet i mandags havde et møde om en stramning af sikkerheden. Desværre er der endnu ikke truffet konkrete foranstaltninger.

Swoboda
Hr. formand, jeg kan med al respekt ikke dele Deres opfattelse. Det drejer sig for mig ikke om det politiske indhold. Men jeg vil for det første gerne gøre opmærksom på, at min pressechef, da han i dag ville tage et skridt ind i mødesalen, straks blev forhindret heri. Godt, det er helt korrekt. Men jeg forstår ikke, hvordan så tre eller fire personer, som absolut intet har at gøre med Parlamentet, uden videre kunne få adgang til mødesalen.
For det andet har vi før haft en lignende episode, da udenrigsminister Cem var medlem af Udvalget om Udenrigsanliggender, hvor det nær var kommet til et korporligt angreb på udenrigsministeren. Uanset hvilket land der er involveret, så er det en ubehagelig sag for Parlamentet, at dets sikkerhedsbureaukrati - jeg benytter bevidst ordet bureaukrati - ganske vist lægger parlamentsmedlemmerne hindringer i vejen overalt, men ikke er i stand til at forhindre sådanne kedelige episoder, når der diskuteres om Tyrkiet, hvor man kan forvente den slags, efter at der allerede har været en kedelig episode. Det er efter min mening en skandale!
Jeg anmoder om at tage det mere alvorligt, end det er, ikke det politiske indhold, men spørgsmålet om, hvordan man kan tackle dette problem. Næste gang er det en præsident, der taler her, og som så bliver generet eller angrebet. Jeg kunne godt tænke mig at vide, hvad det så ville betyde for Europa-Parlamentets omdømme.

Formanden
De må have misforstået mig, hr. Swoboda. Selvfølgelig tager jeg hændelsen meget alvorligt. Jeg synes blot ikke, at der er nogen grund til at hidse sig op i mødesalen. Sagen bliver indberettet til Parlamentets formand, og de relevante myndigheder vil blive bedt om at tage affære.
Som sagt diskuterede vi sikkerhedsproblematikken på Præsidiets møde i mandags, og generalsekretæren er i færd med at udarbejde en beretning herom. Der er imidlertid ét problem. Jeg er tilfældigvis medlem af Budgetudvalget, men hvis jeg må benytte lejligheden til lidt propaganda, så er Budgetudvalget ikke villig til at slippe midler til sikkerhedstjenesten. Vi har omkring 15 blokerede budgetposter. så hvis De vil vide, hvorfor vi mangler sikkerhedspersonale, så spørg Budgetudvalget.

Danielsson
Hr. formand, jeg vil gerne takke de ærede medlemmer, der har deltaget i forhandlingen, for en nyttig diskussion. Jeg synes, at den viser et stort og konstruktivt engagement med hensyn til situationen i Tyrkiet. Jeg mener, at Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen må fortsætte deres fælles bestræbelser. Vores hovedbudskab til den tyrkiske regering skal være helt tydeligt på dette punkt: Der er behov for umiddelbare foranstaltninger for at undgå flere dødsofre.
I denne forbindelse skal jeg ikke undlade at udtrykke min store og varme anerkendelse af det besøg, som hr. Cohn-Bendit og hr. Swoboda aflagde i Tyrkiet omkring månedsskiftet april/maj. Jeg tror, at det netop er den type indsats, der er brug for, for at skabe opmærksomhed om den vanskelige situation, der råder der, tydeligt og objektivt at rapportere om begivenhederne til den europæiske offentlighed. På Rådets vegne vil jeg gerne takke Dem for denne indsats.
Jeg vil også tilslutte mig det, hr. Swoboda sagde om, at det er vigtigt at se på det politiske system, der frembringer et fængselssystem af den art, der findes i Tyrkiet. Selvfølgelig skal vi angribe sagspørgsmålet og se på de svære forhold i fængslerne, men vi skal også se på den større sammenhæng: det politiske system og den økonomiske situation. Derfor har jeg som formand for Rådet engageret mig i at støtte IMF og Verdensbankens bestræbelser på at hjælpe den tyrkiske regering til at gennemføre en økonomisk genopretning, da vi tror, at en sådan kan skabe forudsætninger for bl.a. at forbedre forholdene i de tyrkiske fængsler. Derfor ser jeg frem til en fortsættelse af den tætte dialog med Parlamentet. Rådet vil fortsat udtrykke sig tydeligt over for den tyrkiske regering. Det svenske formandskab og sikkert også de kommende formandslande vil udtrykke sig meget tydeligt lokalt over for den tyrkiske regering. Forhåbentlig vil vi snart opnå konkrete resultater i dette for os så vigtige spørgsmål, nemlig den uacceptable situation i de tyrkiske fængsler.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.

Situationen i Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien (FYROM)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er Rådets og Kommissionens redegørelser om situationen i Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien (FYROM).

Danielsson
Hr. formand, ærede parlamentsmedlemmer, i slutningen af februar indtog albanske ekstremister byen Tanusevci på grænsen mellem Kosovo og Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien. Det førte til en opblussen af voldsomme kampe mellem ekstremister på den ene side og militær og politistyrker fra Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien på den anden.
I midten af marts spredte urolighederne sig til byen Tetovo i den vestlige del af Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien, hvor uniformerede mænd indtog byerne nord for Tetovo og derfra beskød byen hensynsløst. Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedoniens hær indledte en modoffensiv mod de okkuperede byer, som varede til den 1. april. Senere samme måned genoptog ekstremisterne dog kampene i byer nordvest for byen Kumanovo, og de kampe er stadig i gang.
Det er således åbenlyst, at der er overhængende fare for en regulær borgerkrig, og EU har i høj grad bestræbt sig for at forhindre en sådan udvikling.
EU reagerede stort set med det samme på kampene omkring Tanusevci og Tetovo ved at udfærdige erklæringer med fordømmelser af voldshandlingerne og opfordringer til alle involverede parter om straks at stoppe urolighederne. En intensiv diplomatisk aktivitet blev indledt i Skopje for at støtte regeringen i Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien, landets suverænitet og dets territoriale integritet. EU's formandskab på lokalt niveau oprettede nære kontakter til de vigtigste aktører. Man opfordrede regeringen i Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien til at agere med tilbageholdenhed over for ekstremisterne, og man opfordrede lederne af de førende albanske partier til åbent at tage afstand fra og isolere ekstremisterne. De slaviskmakedonske oppositionspartier blev opfordret til ikke at udnytte situationen ved at piske en national stemning op mod den albanske minoritet. Helt fra begyndelsen blev der også gjort store bestræbelser for via medierne i landet at nå ud til den brede offentlighed med Unionens budskab om afstandtagen fra ekstremisterne.
Der er også indledt et intensivt penduldiplomati. Udenrigsminister Kerim blev indbudt til en drøftelse med EU's formand og den højtstående repræsentant Solana på mødet i Rådet (almindelige anliggender) den 19. marts. Dagen efter rejste en politikommissærtrojka sammen med hr. Solana til Skopje, og i slutningen af samme uge rejste udenrigsministertrojkaen sammen med hr. Solana til Skopje og Pristina for at markere støtte til regeringen og fordømmelse af ekstremisternes aktioner.
Besøget resulterede bl.a. i, at trojkaen fik de albanske ledere i Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien og Kosovo til at underskrive erklæringer, i hvilke de officielt tog afstand fra ekstremisternes voldsmetoder og opfordrede dem til i stedet at fremføre deres krav i politiske fora og i overensstemmelse med de demokratiske spilleregler. Som et yderligere tegn på EU's støtte til de politiske ledere i Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien blev præsident Trajkovski indbudt til Det Europæiske Råds møde i Stockholm den 23. marts. Der fik han lejlighed til at præsentere sit syn på landets udsatte situation for hele Det Europæiske Råd.
For at underbygge den politiske støtte finansielt blev der foretaget en gennemgang af Unionens bistand til Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien for i år. Såvel Kommissionen som EU's medlemsstater har arbejdet hårdt for bl.a. at dække den manglende finansiering af det nye universitet med undervisning på albansk i Tetovo og for at forsøge hurtigt at få vedtaget foranstaltninger til genopbygning af ødelagte huse i byerne nord for Tetovo samt at støtte andre projekter, der kan styrke det interetniske sammenhold i landet.
Som alle sikkert ved, kunne Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien den 9. april som det første land på Vestbalkan, efter ca. et års forhandlinger, underskrive en stabiliserings- og associeringsaftale med Unionen. Aftalen er et vigtigt skridt i Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedoniens tilnærmelse til Unionen, og underskriften var også symbolsk vigtig for EU's støtte til landet. Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien betragtes i dag - ligesom de øvrige lande på Vestbalkan - som en potentiel kandidat til medlemskab af Unionen.
Urolighederne i Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien har dog tydeligt vist, at der er et stort behov for at forbedre forholdene og rettighederne for albanerne og de andre minoriteter i landet. I forbindelse med underskrivelsen af stabiliserings- og associeringsaftalen lancerede regeringen i Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien en handlingsplan for reformer for at fremskynde den omfattende tilpasning, der er nødvendig i forbindelse med indgåelsen af denne aftale, men også for at intensivere den interetniske dialog og styrke minoriteternes stilling.
Vi bliver desværre nødt til at konstatere, at det konkrete reformarbejde er gået langsomt. Stort set er det hidtil kun lykkedes at afværge, at en krig bryder ud, at udskyde folketællingen til oktober og at fastsætte valgdatoen for nyvalg til parlamentet til den 27. januar 2002. Men frem for alt - efter intensive forhandlinger og pres fra det internationale samfund - er det lykkedes at danne en bred koalitionsregering, der skal fungere som politisk base og platform for de nødvendige, men svære beslutninger, der skal tages i den nærmeste tid.
Der er, efter Rådets mening, foranstaltninger, som regeringen skulle og burde kunne gennemføre umiddelbart. F.eks. skulle den for det første starte en tredje statslig tv-kanal for minoritetssprogene, for det andet vedtage den allerede længe forsinkede lov om styrkelse af den lokale selvforvaltning og for det tredje ratificere Europarådets pagt om minoritetssprog. På mellemlangt sigt, og inden næste års valg, skal regeringen også gennemføre de nødvendige ændringer af grundloven for at udjævne ulighederne mellem den slavo-makedonske befolkning og de øvrige minoritetsgrupper i landet. Regeringen skal også vedtage de nødvendige foranstaltninger til at styrke minoriteternes repræsentation inden for administrationen.
I dag besøger Unionens udenrigsministertrojka atter Skopje for at fremføre dette budskab. Udenrigsminister Lindh rejste direkte herfra til Skopje. Ved dette møde vil den nye koalitionsregering blive indbudt til på mødet i Rådet (almindelige anliggender) den 25.-26. juni at rapportere om sine fremskridt og den fremtidige handlingsplan.
Med andre ord står Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien foran en svær, men nødvendig reformproces. Tiden er knap, hvis en ny borgerkrig skal undgås. Det er vigtigt at pointere, at hovedansvaret hviler på styret i Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien. Unionen har en vigtig støttende rolle at spille, og Rådet har, sammen med den højtstående repræsentant Solana og ikke mindst formandskabet på centralt og lokalt niveau, til hensigt fortsat at støtte denne proces.
Vi tror også, at Parlamentet og partigrupperne har en vigtig rolle at spille. I tiden frem til slutningen af juni vil koalitionsregeringen have brug for støtte og opmuntring, men også for et vist pres fra omverdenen for at kunne gennemføre de nødvendige reformer og samtidig holde sammen på den skrøbelige koalitionsregering. Det ville efter Rådets mening være værdifuldt, hvis Parlamentets partigrupper kunne sætte sig i kontakt med de respektive samarbejdspartier i Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien og støtte dem igennem denne proces, i det omfang hvor det ikke allerede sker. Det er stadig muligt at undgå en reel borgerkrig i Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien. Vi må sikre os, at vi udnytter denne mulighed.

Verheugen
Hr. formand, hr. formand for Rådet, mine damer og herrer, Kommissionen bifalder den makedonske ledelses bestræbelser, som i søndags førte til dannelsen af en større regeringskoalition, og håber nu, at denne nye regering opnår konkrete resultater i dialogen mellem parterne. Denne dialog blev - som De ved - indledt for nogle uger siden ved EU's mellemkomst.
Vi vil også fortsat støtte den nye regering i fremme af tolerance og mådeholdenhed og i at anvende princippet "dialog frem for vold" ved bilæggelsen af meningsforskelle. Min kollega Chris Patten og formandskabet vil overbringe dette budskab til den nye regering og landets præsident i dag i forbindelse med EU's ministertrojkas besøg i Skopje.
Stabiliserings- og associeringsaftalen mellem EU og Makedonien blev underskrevet den 9. april i Luxembourg. Det var et yderst vigtigt, sikkert et historisk skridt for stabiliteten i hele Balkanområdet. Makedonien er det første land i regionen, som en sådan aftale er blevet indgået med. Den anden aftale med Kroatien blev foreløbigt underskrevet i mandags i Bruxelles.
Aftalen symboliserer de tætte forbindelser mellem Unionen og Makedonien og danner grundlaget for en hurtig tilnærmelse til EU. De vigtigste elementer i aftalen er oprettelsen af en frihandelszone mellem Fællesskabet og Makedonien i løbet af en periode på 10 år efter aftalens ikrafttræden, indledning af en politisk dialog, bestemmelser om det regionale samarbejde, en forpligtelse for de makedonske myndigheder til at harmonisere deres lovgivning i forhold til Fællesskabslovgivningen - særligt bestemmelserne om det indre marked - samt samarbejdet inden for områder som retlige og indre anliggender.
Aftalen gør det helt klart, at Makedonien har et europæisk perspektiv. Dette perspektiv skal nu realiseres. Aftalen er derfor ikke afslutningen på en proces, men begyndelsen på en svær vej for landet. Det er nu op til den makedonske side at bevise over for EU, at den har viljen til at opfylde de grundlæggende kriterier, og det kommer nu især an på, at landet viser, at det er i stand til at løse konflikter mellem de nationale mindretal gennem en politisk dialog frem for gennem vold.
EU vil i den forbindelse fortsat yde ubegrænset støtte. Kommissionen fordømmer de nye terrorvoldshandlinger i det nordlige Makedonien og opfordrer indtrængende alle medlemmer af det albanske mindretal til at overlade det til de to legitime albanske partier at drøfte denne etniske minoritets krav i et demokratisk forum, enten med den nye regering eller med den specialkomité, som ledes af præsident Trajkovski.
EU gør allerede i dag alt, hvad den kan, for at lette denne dialog. Som medlemmerne af Europa-Parlamentet ved, befinder vi os i en overordentlig kritisk fase i Makedoniens historie. EU vil også fortsat give udtryk for sin samhørighed med landet og sin tillid til befolkningen. Det er for os klart, at det store mål med at stabilisere Balkanregionen ikke kan nås, hvis Makedoniens territoriale integritet og den nationale suverænitet ikke er sikret.
De væsentligste bestræbelser skal dog gøres af befolkningen selv og dens politiske ledere. De bærer ansvaret for deres lands fremtid. Vi vil under alle omstændigheder arbejde for, at dialogen fortsættes, og at der opnås konkrete resultater. Vi er overbevist om, at kun en fredelig og demokratisk proces, hvor mindretallenes legitime anliggender respekteres, kan fremme Makedoniens vej til Europa.

Pack
Hr. formand, kære kolleger, vi bifalder på gruppens vegne den aktive støtte til fredsprocessen i Makedonien. Vi har de seneste måneder egentlig for første gang set, at Rådet og Kommissionen i dette tilfælde har handlet i fællesskab i det tidligere Jugoslavien, at begge organer har vurderet situationen på samme måde, og at det derfor også kom til en fælles handling. Men vi må huske på, at vi ikke kan forlade landet, når kampene aftager, og der ikke bliver skudt. Vi må til gengæld følge situationen kontinuerligt og på nærmeste hold, det vil sige på stedet.
Det har Europa-Parlamentet gjort konsekvent siden 1993. Vi har ufortrødent talt med de makedonske kolleger og regeringen om alle disse problemer. Vi har gang på gang opfordret dem til ikke at undervurdere den ulmende interetniske konflikt og gøre alt for at forhindre sådanne konflikter i at bryde ud.
I mange år skete der kun lidt. Det må man beklage! Man må sige, at denne problematik blev forsømt på det skammeligste i mange år. Nu har denne sidste regering været ved magten i to et halvt år og har virkelig gjort meget godt for den albanske befolkning og sat en del i gang. Og netop i det øjeblik, hvor man har vigtige ministre af albansk herkomst med vigtige porteføljer, hvor man virkelig har opnået en løsning på det albanske uddannelsesspørgsmål og også på problemet med universitetet i Tetovo, netop i det øjeblik bryder fjendtlighederne ud. Da må man ganske enkelt sige: Det blev bragt ind udefra. Det undrer mig, at ingen af de foregående talere - hverken fra Rådet eller fra Kommissionen - har mindet om, at dette netop blev bragt ind udefra. Derfor bør vi nu ganske enkelt se på, hvordan det ser ud derovre.
Sidste år var der valg i Kosovo. Hvis der havde været valg i Kosovo her i foråret, kunne vi sandsynligvis have forhindret denne ufred i nabolandet. Men det kan man ganske vist ikke bevise. Nu har vi en situation, hvor hr. Hækkerup, uden at tale med os, Parlamentet - jeg ved ikke, om han har talt med Kommissionen, men med os har han aldrig talt. Vi betaler ganske vist for forvaltningen af UNMIK, vi er hovedbidragsyderne, men der er ingen, der spørger os om, hvordan man skal forholde sig dernede - har konstrueret en forfatning, som ikke får 100% tilslutning hverken hos serberne eller hos albanerne. Sandsynligvis er den også god. Men når jeg forkynder forfatningen nu i maj og afholder valg i november, så har vi syv måneder, hvor ekstremisterne igen finder stor grobund for ufred. Sådan noget gør man ikke! Man bør lære af sine fejl! Måske skulle man spørge kollegerne i Europa-Parlamentet. Vi havde fortalt dem det. Jeg mener altså, at fejlene er begået. Vi håber, at valget måske alligevel kan blive fremrykket!
Jeg vender tilbage til Makedonien. Til herskaberne på tilhørerpladserne må jeg sige: Deroppe står der "Situation ARYM". På engelsk ville der stå "Situation FYROM". Det er intet andet end landet Makedonien, som af nabolandet bliver nægtet retten til at benytte navnet. Det er Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien. FYROM og ARYM er virkelig kun dårlige nødløsninger. Dem burde man egentlig snart putte i historiens mølpose!
Vi bifalder dannelsen af samlingsregeringen og håber, at den magter at tage skridt i retning mod interetnisk sameksistens. Vi håber, at ingen af parterne forfølger separatistiske eller nationalistiske forestillinger. Jeg tror altså, at vi er på rette vej. Jeg tager Rådets forslag til mig. Vi vil forsøge at rejse til Skopje med en delegation før sommeren.

Swoboda
Hr. formand, som rådsformanden og kommissæren har sagt, befinder vi os stadigvæk i en meget delikat og svær situation, hvad Makedonien/Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien angår.
Jeg ser endnu ikke tilstrækkelig vilje til et kompromis og en løsning på begge sider. I den forbindelse må ét være klart: UCK må ikke bestemme hændelsesforløbet, udviklingen og tempoet på løsningerne i Makedonien. Intet ville være mere belejligt for UCK end at blamere de albanske partier og diktere dem, hvad de skal forlange, og intet ville være mere belejligt for UCK, end hvis det kom til en overreaktion fra de slavisk-makedonske partier. Med al respekt for det, som fru Pack har sagt - med hvem jeg jo næsten altid er enig - ser jeg ikke sammenhængen med Kosovo på den måde. For de valg i Kosovo, som er så nødvendige, er valg for demokraterne og ikke for terrororganisationer som UCK.
Hvad skal der gøres? For det første overvejes det at ændre forfatningen, og meget taler herfor. Jeg er blot af den mening, at den skal være så lidt etnisk determineret som muligt og tage hensyn til enhver persons rettigheder som statsborger.
For det andet har det albanske mindretal sikkert brug for flere dommere, flere politibetjente og flere tjenestemænd i forvaltningen. Men også her skal princippet om kvalifikation gælde primært, og det etniske princip først sekundært.
For det tredje er der sikkert en hel del at gøre inden for almen uddannelse og erhvervsuddannelse. På mellemlangt og langt sigt vil man også skulle gå ud fra, at universitetet i Tetovo, som især blev substantielt finansieret af verdenssamfundet - så godt som ikke af den albanske diaspora, det må man også sige i den sammenhæng - i sidste ende bliver et offentligt universitet. Jeg tror, at det er den vej, vi må gå.
Jeg vil gerne berøre et sidste principielt punkt: Både rådsformanden og kommissæren nævnte stabiliserings- og associeringsaftalen. En sådan aftale blev faktisk også foreløbigt underskrevet med Kroatien. Vi må dog tænke et skridt videre. Jeg mener, at regionen som helhed må kunne føle sig hjemme i Europa. Jeg vil bede Dem overveje, om man ikke to år efter underskrivelsen af en sådan stabiliserings- og associeringsaftale principielt kunne kontrollere, om det pågældende land er parat eller i stand til at opnå status som EU-ansøgerland. For når jeg ser på Bulgarien og Rumænien på den ene side og Tyrkiet på den anden, så sker der en vis tilbageholdende - jeg fristes til at sige - unfair behandling af Balkanregionen. I Zagreb blev en hel del gjort godt igen. Men jeg tror, at man skulle gå et skridt videre for helt klart og tydeligt at sige til regionen: Når I er parat til at løse alle jeres økonomiske, sociale og politiske problemer, så er der også en chance for, at I virkelig får status som EU-ansøgerland. Vi som Den Europæiske Union er rede til regelmæssigt at kontrollere lande, som vi allerede har indgået en aftale med. Kun vejen til Europa, kun visionen, den realistiske vision om at høre til dette Europa, kan skabe stabilitet i denne region. Dette og visionen skal være muligt ikke på kort sigt, men på mellemlangt og langt sigt, utopien skal være meget konkret!

Oostlander
Hr. formand, jeg tilslutter mig det, som hr. Swoboda sagde om Makedonien, men har dog et par indvendinger. Jeg mener, at vi skal betragte Makedonien som et potentielt medlem af Unionen. Vi kan naturligvis ikke sige til Makedonien, at det faktisk allerede er et ansøgerland, fordi Københavnskriterierne ganske enkelt ikke er gennemført i Makedonien. De politiske kriterier skal altså opfyldes. Jeg mener derfor, at vi - og her vil jeg gerne korrigere hr. Swoboda lidt - stiller et ansøgermedlemskab i udsigt, men kun hvis det afskyelige begreb statsformende nation forsvinder ud af Makedoniens grundlov og love. En enorm hindring, ofte også i andre lande, for at opnå tilstrækkelig etnisk forståelse borgerne imellem. Makedonien må kunne omdannes til en civilstat, og der er tilstrækkelige anvisninger på, at også landets præsident med hans amerikanske erfaring har forståelse herfor.
For det andet kan Unionen også gøre noget. Jeg husker fra en tidligere periode, at den aftrædende danske udenrigsminister, Uffe Ellemann-Jensen, overraskede plenarforsamlingen med at sige, at hele Rådet var godt træt af Grækenlands opførsel over for Makedonien. Det udløste et ramaskrig. Jeg tror imidlertid, at det var en meget gavnlig udtalelse, især fordi Rådet faktisk kan lægge pres på sin medlemsfælle Grækenland og sige, at forhandlingerne skal afsluttes, at der findes en tilstrækkelig god løsning, og at de foranstaltninger, som er ydmygende for Makedonien, skal fjernes. Vi kan endvidere udefra sørge for at fjerne destabiliserende virkninger, som spiller en rolle under forhandlingerne.
Hr. formand, jeg anmoder Rådet om, at det griber i egen barm og sammen med sine medlemmer vurderer, hvad der kan gøres. Hold op med det endeløse vrøvl om navn, flag osv. Vi kan også anmode makedonierne om at anvende en europæisk indfaldsvinkel ved udformningen af deres egen stat. Ellers kan man ikke blive almindeligt medlem af Unionen i fremtiden.

Swoboda
Hr. formand, jeg ønsker ikke at sinke debatten, men hr. Oostlander har vist misforstået mig. Jeg går ikke ud fra, at Makedonien kan anses som ansøgerland på nuværende tidspunkt. Det skal blot have chancen for at opnå denne status gennem regelmæssig kontrol.

Katiforis
Repræsentanten for Rådet har ret i, at vi står foran en borgerkrig og måske en mere omfattende krig på Balkan, hvis begivenhederne ikke kommer under kontrol.
Hvad angår navnet og Grækenlands ansvar, som hr. Oostlander var inde på, kan jeg kun sige endnu en gang, at Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien kun eksisterer takket være Grækenlands vedvarende materielle og moralske støtte. Jeg vil undlade at komme ind på navnet. Hvis Grækenland ikke havde ydet denne støtte, kan De være sikker på, at Milosevics Jugoslavien havde opløst landet for længe siden.
Hvad angår den aktuelle situation i Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien, er der tale om et sammenstød mellem to politiske tankegange: Den ene er den politiske tankegang, som repræsentanten for Rådet gjorde rede for, hvor to forskellige etniske grupper lever inden for de samme grænser, samarbejder og lever som broderfolk. Den anden er den tankegang, der mener, at det albanske folks rettigheder kun kan sikres med våben og blodsudgydelser.
Jeg stammer selv fra de kanter og har også oplevet en borgerkrig, og dette er en tankegang, som er dybt forankret i en befolkning, som stadig er primitiv på visse områder. Hvis vi vil undgå en borgerkrig, er der nogen, der må bevise, at våbnenes tankegang er forkert, og dette skal ikke være Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedoniens regering, for hvis den påtager sig at afvæbne UCK, vil vi få en borgerkrig. Det er vores pligt at afvæbne UCK, vores pligt at forbyde UCK at anvende sikkerhedszonen, vores pligt at fortælle ledelsen i Kosovo, at den ikke skal opmuntre UCK til at gøre disse ting, eftersom vi sidder på deres økonomiske anliggender - for resten kunne De sige det samme til Tyrkiet, at vi ikke betaler, før de gør noget ved de skamløse forhold i fængslerne - og vi må bruge politimetoder til at forhindre, at der indsamles penge i Vesteuropa, som sendes til UCK.
Hvis man ikke gør dette, vil hele den civiliserede metode, repræsentanten for Rådet gjorde rede for - og som vi selvfølgelig foretrækker - være til ingen nytte. Det er ikke kun makedonernes ansvar. Hvis vi ikke gør dette, vil vi også have et ansvar for, hvad der så sker.

Formanden
Mange tak, hr. Katiforis.
Forhandlingen er afsluttet.

Europæiske politiske partier
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0167/2001) af Schleicher for Udvalget om Konstitutionelle Anliggender om forslag til Rådets forordning om vedtægt for og finansiering af europæiske politiske partier (COM(2000) 898 - C5-0081/2001 - 2001/0011(CNS)).
Vi afbryder mødet i 5 minutter, for hverken ordføreren eller de talere, der har meldt sig til dette punkt på dagsordenen, er til stede.
(Mødet afbrudt i 5 minutter)

Ribeiro e Castro
Hr. formand, kære kolleger, jeg vil gerne i henhold til forretningsordenens artikel 143 betvivle, om forhandlingen om den betænkning og den forordning, der skulle indledes nu, faktisk bør foregå. Det afviser jeg af strikt juridiske grunde. Man behøver blot citere en anden betænkning fra Udvalget om Forfatningsspørgsmål, der er under behandling, og som kommer for i plenarforsamlingen sidst på måneden. Den angår Nice-traktaten, og jeg citererer fra den engelske tekst, hvor man kan læse: "... welcomes the fact that the Treaty incorporates a legal basis that will enable a statute for European political parties and rules governing their funding to be adopted under the codecision procedure". Det vil altså sige, at Udvalget om Forfatningsspørgsmål selv mener, at der først efter Nice-traktaten, i bedste fald, kan findes et retsgrundlag for at behandle denne sag. Det er dog ikke nok, for også dét er tvivlsomt ud fra et retligt synspunkt. Kendsgerningen er, at traktaterne ikke omtaler europæiske politiske partier. Traktaterne taler om politiske partier på europæisk plan og værdsætter alle politiske partier på lige fod som en integrationsfaktor inden for Unionen. Det er traktaternes udtrykkelige tekst i form af artikel 191, før Nice og efter Nice, og det er også det, der fremgår af erklæring 11 som bilag til traktaten.
At vedtage et retsgrundlag, og ydermere for finansiering, for en mikroskopisk kategori af partier, de såkaldte "europæiske politiske partier" og dem, der ville falde ind under denne gruppe, fører til en urimelig forskelsbehandling i forhold til de grundlæggende rettigheder og traktaterne. En forskelsbehandling, der ikke kun vil ramme bestemte politiske partier, men især også gå ud over borgerne, eftersom det er vælgerne, der ifølge valglovene og valgsystemet afgør partiernes vægt og repræsentativitet. Jeg vil derfor bede Parlamentet om at afvise behandlingen af denne betænkning og denne forordning.

Formanden
Tak, hr. Ribeiro e Castro.
I henhold til forretningsordenens artikel 141 kan én taler tale for Deres forslag, én kan tale imod, og ordføreren for betænkningen kan også få ordet.
Vil nogen tale for hr. Ribeiro e Castros forslag?
Jeg giver ordet til hr. Dupuis.

Dupuis
Hr. formand, jeg støtter fuldt ud min kollegas indlæg til forretningsordenen. Europa-Parlamentet har efter min opfattelse adskillige gange tidligere bragt sig i en både vanskelig og latterlig situation, når det gælder overholdelsen af gældende ret. Jeg finder indlægget helt korrekt og opfordrer alle medlemmerne til at sikre, at Europa-Parlamentet får mulighed for at tage spørgsmålet op til fornyet, grundig overvejelse. Jeg opfordrer således til, at man stemmer for dette indlæg til forretningsordenen.

Poettering
Hr. formand, det stillede forslag har til hensigt at torpedere vores arbejde. Vi har debatteret det udførligt i udvalget med ordføreren, fru Schleicher. Nu vil vi drøfte det her i Europa-Parlamentet. Der er for øjeblikket ekstraordinært møde i min gruppe. Jeg anser debatten her for så vigtig, at jeg selv deltager i den. Vi skal have denne debat nu, så det svenske formandskab kan få afsluttet denne sag. Hvis vi ikke debatterer det nu, kan denne partivedtægt, denne forordning ikke nå at blive vedtaget under det svenske formandskab.
Derfor anmoder jeg alle kolleger med en positiv holdning om, at vi debatterer det i dag, så vi kan stemme om det i morgen, hvor sagen formodentlig er sat til afstemning. Jeg går altså meget kraftigt imod dette forslag. Jeg beklager også at måtte sige det på den måde til min kollega og ven, hr. Dupuis. I al venskabelighed beder jeg Dem om, hr. Dupuis, måske alligevel at ændre Deres opfattelse.

Schleicher
Hr. formand, vi har haft den diskussion i udvalget. Det er drøftet. Retsgrundlaget ser sådan ud, at man kan benytte den artikel, Kommissionen har lagt til grund. Det er en politisk afgørelse, om vi vil følge denne metode. Udvalget har med stort flertal besluttet, at vi benytter denne artikel som grundlag.

Barón Crespo
Hr. formand, jeg anmoder om, at det før afstemningen fastslås, om et beslutningsdygtigt antal medlemmer er til stede.

Formanden
Der er fremsat anmodning om at få fastslået, om et beslutningsdygtigt antal medlemmer er til stede.
En anmodning om at få fastslået, om det fornødne antal medlemmer er til stede, som hr. Barón Crespo har fremsat, kan kun fremsættes af mindst 32 medlemmer.
Mine damer og herrer, anmodningen støttes ikke af et tilstrækkeligt antal medlemmer, og det kan derfor ikke fastslås, om det fornødne antal medlemmer er til stede.
Mine damer og herrer, i henhold til forretningsordenen fortsætter vi derfor med afstemning om hr. Ribeiro e Castros forslag.
(Tilråb)
Mine damer og herrer, i henhold til forretningsordenen - og vi har overholdt alle relevante artikler - godkendes hr. Ribeiro e Castros forslag.

Jeg giver ordet til hr. Poettering.

Poettering
Hr. formand, kære kolleger, jeg kan forestille mig, at visse kolleger nu glæder sig. Det er jo en særdeles interessant koalition, der er opstået her. Jeg håber, De fortsat vil føle Dem tilpas i denne alliance. Men jeg vil alligevel på vegne af det overvejende flertal i min gruppe sige, at vi ikke taber modet på grund af dette afstemningsresultat, som naturligvis er i overensstemmelse med forretningsordenen. Jeg vil på min gruppes vegne anmode om og meddele til formanden - det siger jeg allerede nu offentligt - at vi på næste minimøde i Bruxelles debatterer dette emne for så forhåbentlig at få det afsluttet under det svenske formandskab.
I øvrigt skal jeg gøre opmærksom på, at man tidligere internt meddelte os, at behandlingen af dette punkt først skulle begynde kl. 16.45. Derfor var vi naturligvis overraskede over, at det begyndte så tidligt. Som god demokrat respekterer jeg naturligvis dette resultat. Jeg håber, at de, der lige nu har vundet en tilfældig sejr, også er lige så gode demokrater i fremtiden. På min gruppes vegne skal jeg ikke lade nogen i tvivl om, at vi vil gøre alt for at få vedtaget en partivedtægt, fordi det er godt og nødvendigt for Europas integration og demokratiet i Europa.

Frahm
Jeg synes bare, at der er en anden interessant koalition, man skal gøre opmærksom på, nemlig koalitionen mellem de europæiske partier, der hen over hovedet på de europæiske befolkninger beslutter at forgylde sig selv igennem dette projekt.

Duff
Hr. formand, Kommissionen og Udvalget om Konstitutionelle Anliggender overvejede nøje spørgsmålet om retsgrundlaget. Denne forordning er udarbejdet som en midlertidig foranstaltning, indtil Nice-traktaten træder i kraft, og jeg finder det skammeligt, at nationalisterne her i Parlamentet forsøger at undertrykke væksten af ordentlige, troværdige og berettigede tværnationale politiske partier.

Kaufmann
Hr. formand, som gruppens koordinator i Udvalget om Konstitutionelle Anliggender vil jeg blot gøre opmærksom på, at der er forskellige holdninger til dette spørgsmål i vores gruppe. Det ville jeg også have sagt i mit indlæg i dag. Personligt mener jeg, at det på baggrund af Revisionsrettens kritik faktisk er rimeligt at finde en løsning på det foreliggende problem, og at spørgsmålet også kunne have været forhandlet politisk i dag på dette grundlag.

Barón Crespo
Hr. formand, et rent indlæg til forretningsordenen. Jeg vil ikke gå i dybden med spørgsmålet eller med det vrøvl, som jeg har måttet høre på. Jeg anmoder om, at De som formand og i henhold til artikel 111 i forretningsordenen foreslår Parlamentet at ændre dagsordenen - jeg ved ikke, om det er muligt i dag - for i morgen, så dette punkt genopføres.

Formanden
Hr. Barón, som De ved, er dette ikke muligt på nuværende tidspunkt, men forsædet noterer under alle omstændigheder Deres forslag.
Jeg giver ordet til hr. Dupuis, som har et indlæg til forretningsordenen.

Dupuis
Hr. formand, det ville måske være på sin plads at påpege over for hr. Barón Crespo, at han ikke sjældent forveksler drøm og virkelighed. Mit anliggende er imidlertid at advare min ven Duff mod det arbejde, der udføres i Udvalget om Konstitutionelle Anliggender. Som det vil være kollegerne bekendt, har udvalget undertiden gennemført grundige undersøgelser vedrørende retsgrundlaget for visse af vores betænkninger, men er blevet underkendt af EF-Domstolen. Jeg frygter, at det samme kan ske i dette tilfælde.

Maes
Hr. formand, det er beklageligt, at flere grupper i Parlamentet åbenbart foretrækker, at partifinansieringen forbliver i den grå zone, hvor den er nu. Jeg mener, at partifinansieringen skal ud af den grå zone hurtigst muligt. Det er endvidere i de europæiske borgeres interesse. Jeg håber derfor, at den resterende tid vil blive brugt til at vedtage dette forslag med så stort et flertal som muligt og til at undersøge, hvilke ændringsforslag der kan forbedre det.

Berthu
Hr. formand, jeg vil gerne fremsætte en bemærkning til forretningsordenen. Jeg ønsker at gøre indsigelse imod hr. Poetterings indlæg og dennes forhastede meddelelse om, at betænkningen kan sættes på dagsordenen for den kommende mødeperiode i Bruxelles. Jeg må erindre om, at vi netop har vedtaget et forslag om henvisning til fornyet udvalgsbehandling, hvilket indebærer, at Udvalget om Konstitutionelle Anliggender skal indkaldes og drøfte sagen på ny.

Maaten
Hr. formand, vi kan ikke andet end acceptere det, der er sket her, selv om det har fundet sted med et trick. Det er også en demokratisk ret, som parlamentsmedlemmerne har. Samtidig mener jeg, at vi fuldt ud skal støtte det, som hr. Poettering og fru Maes netop sagde. Vi kan ikke fortsætte med at latterliggøre Parlamentet ved at anvende midlerne på en måde, som helt klart ikke er acceptabel. Det ønsker vi ikke at gøre, og det vil vi heller ikke medvirke til. Dette punkt skal hurtigst muligt på dagsordenen, og som ordfører for Den Liberale Gruppe tilslutter jeg mig det, som hr. Poettering netop sagde herom. Denne sag skal diskuteres på ny hurtigst muligt og derefter vedtages.

Napolitano
Hr. formand, jeg vil gerne gøre opmærksom på, at vi i Udvalget om Konstitutionelle Anliggender havde en meget indgående debat om fru Schleichers betænkning. Hr. Dupuis har naturligvis ret til at mene, at denne debat ikke var ordentligt gennemtænkt. Det er hans og andre kollegers personlige mening, og de udgør et lille mindretal i udvalget. Da hr. Dupuis selv anmodede om en udsættelse af afstemningen i udvalget, fordi ændringsforslagenes oversættelser ikke forelå på alle sprog, bevilgede vi denne udsættelse. Vi handlede således yderst samvittighedsfuldt. Så kan hr. Dupuis godt betragte sig selv som Domstolens vågne øje i vores udvalg, men det er en mærkelig sammenblanding af det institutionelle ansvar.
I betragtning af, at betænkningen blev vedtaget med flertal - selv om et lille mindretal af parlamentsmedlemmer stemte imod - vil jeg dog bede om et øjeblikkeligt og ekstraordinært møde i Udvalget om Konstitutionelle Anliggender, så vi på plenarmødet kan træffe et valg, der efterhånden er velforberedt, og som tiden er moden til at træffe.

Gollnisch
Hr. formand, kære kolleger, jeg skal begrænse mig til et indlæg til forretningsordenen. Enhver afgørelse, der træffes af et parlament, må fortolkes ud fra de præmisser, der anføres. Nogle tror mig måske ikke, men jeg så vores kollegas indlæg til forretningsordenen, straks jeg mødte i Europa-Parlamentet. Der var helt præcist tale om et indlæg til forretningsordenen med forslag om afvisning af sagen af formelle grunde, nemlig på grund af manglende retsgrundlag, så længe Nice-traktaten ikke er ratificeret. Europa-Parlamentet har derfor med vedtagelsen af forslaget efter min opfattelse klart besluttet at udsætte forhandlingen, indtil Nice-traktaten er ratificeret. Det var det første punkt i mit indlæg.
Hvad angår det andet punkt, skal jeg i endnu højere grad fatte mig i korthed. Der tales om demokrati. Jeg må påpege, at demokrati ikke består i, at visse flertalspartier sikrer sig en materiel fortrinsstilling på bekostning af de partier, der udgør oppositionen, og samtidig tiltager sig retten til at berøve oppositionspartierne den omhandlede fortrinsstilling med henvisning til ideologiske argumenter, flertalspartierne selv fastsætter.

Abitbol
Hr. formand, det er uacceptabelt, når det anføres, at de små parlamentariske grupper, som er klart i mindretal, og som er de absolut mindste politiske grupper i Europa-Parlamentet, har taget initiativ til forslaget om at begære den foreliggende betænkning afvist for dermed at sikre, at finansieringen af de såkaldte europæiske politiske partier forbliver lukket land. De store politiske grupper i Europa-Parlamentet forsøger på denne måde at tilsløre EF-Domstolens afgørelse, hvori det anføres, at det er de store grupper, der modtager midler til finansiering af europæiske politiske partier. Der er imidlertid ikke tale om "partier", eftersom de ikke stiller kandidater til direkte valg. De er endvidere kun "politiske" af navn, eftersom det kun er et spørgsmål om at finansiere parlamentariske gruppers aktiviteter. Og endelig er de kun "europæiske", for så vidt som de ikke er hverken afrikanske eller asiatiske. Der er tale om misfostre. Indtil andet er bevist, er det således ikke rimeligt at finansiere europæiske politiske partier, heller ikke efter at Nice-traktaten er ratificeret, medmindre disse stiller kandidater til direkte valg, hvilket er den eneste acceptable definition af et politisk parti.

Souladakis
 Hr. formand, jeg kritiserer hverken den procedure, der blev anvendt til at træffe beslutningen, eller resultatet. Men jeg protesterer over, at afstemningen blev foretaget på et tidspunkt, hvor vi var til møde i Budgetudvalget sammen med flere andre medlemmer. Helt tilfældigt hørte jeg klokken og kom herind, uforberedt, og oprigtigt talt vidste jeg ikke, hvad det drejede sig om. Kan afstemninger som denne afholdes på et tidspunkt, hvor der er udvalgsmøder, så de tilstedeværende her, de, der kan stemme, ikke kan nå frem til et endeligt resultat? På dette grundlag protesterer jeg over, at mine demokratiske rettigheder er blevet indskrænket.

Onesta
Hr. formand, vi bør efter min opfattelse få det bedste ud af situationen. Vi kan glæde os over et godt fremmøde i Europa-Parlamentet, hvilket hører til sjældenhederne en onsdag eftermiddag Vi kan konstatere, at manøvren lykkedes, hvilket måske er udmærket. Vi ville i min gruppe have stemt for Schleicher-betænkningen, forudsat at denne blev betragteligt forbedret i forhold til det produkt, der blev leveret af udvalget. Det skal indrømmes, at dette produkt lod en del tilbage at ønske. Man har nu anmodet om en kortere udsættelse med henblik på yderligere forbedring af teksten. Den lader sig afgjort forbedre, og jeg tror, man kan drage nytte af denne udsættelse.
Jeg beklager blot, at hr. Pasqua ikke selv er til stede og kan redegøre for, hvorledes han forestiller sig den fremtidige finansiering af de politiske partier med henblik på at sikre fuld gennemskuelighed.

Krarup
Tak, hr. formand, fordi De ikke overså mig denne gang. Det er jeg meget taknemmelig over. Det er nemlig ottende gang, jeg beder om ordet. Jeg vil gerne sige tre ting. For det første oplyste kollega Duff for et øjeblik siden, at der havde været tale om en grundig overvejelse af spørgsmålet om hjemmelsgrundlaget i udvalget og udvalgene. Det er interessant at konstatere, at der ikke findes en eneste overvejelse af det grundlæggende spørgsmål, nemlig om man kan bruge artikel 308 til at gennemføre en reel traktatændring. Det er jo først med Nice-traktaten, der som bekendt ikke er trådt i kraft endnu, at der er tilvejebragt et retsgrundlag. Det er det, spørgsmålet drejer sig om, og når nu hr. Napolitano fortæller os, at han omgående vil indkalde udvalget til et ekstraordinært møde, så kan man måske anmode hr. Napolitano om at foranledige, at dette grundlæggende spørgsmål om legalitet og hjemmel bliver undersøgt, i det mindste på en sådan måde, at der kommer nogle antydninger af det retlige spørgsmål. Jeg kan henvise til en lang række udtalelser fra EF-domstolen, der klart viser, at der reelt er tale om traktatændring her. Og endelig vil jeg blot tilføje en lykønskning til dette flertal, som i overensstemmelse med forretningsordenen forhindrede, at sagen kom til forhandling, og så vil jeg tillade mig at henlede formandens opmærksomhed på artikel 143, stk. 2, som fastslår, at Parlamentet, når et sådant forslag er vedtaget, straks - jeg gentager "straks", hr. formand - går over til næste punkt på dagsordenen.

Meijer
Hr. formand, i denne dagsordensdebat er ordet nationalister blevet nævnt, hvilket ikke er retfærdigt over for modstandernes argumenter. Efter min mening drejer det sig om en række andre emner om spørgsmålet om, hvorvidt det er lovligt at give skattepenge til partier, og hvorvidt staten kan pålægge partierne regler, som styrker borgernes mistillid til det, som de betragter som en politisk elite. Det er et problem. Partier skal være organisationer nedefra og ikke ovenfra. Rigtige partier opstår ikke, fordi en stats strukturer har brug for, at konkurrencen organiseres ved valg, men fordi der er mennesker med fælles idéer, interesser og aktiviteter. Derfor er det ret kunstigt, i det øjeblik, hvor der ikke er en europæisk offentlig mening, forceret at danne partier ovenfra. Jeg anmoder derfor om forståelse for indsigelserne, som er noget andet end nationalisme, og jeg mener, at det især drejer sig om spørgsmålet om, hvorvidt Unionen har kompetence til noget sådant, og derfor har Krarup allerede angivet, at vi i den henseende befinder os på glatis. Jeg mener, at hvis der på et tidspunkt træffes sådan en ordning, skal vi alle være sikre på, at det ikke er i strid med de tidligere aftalte europæiske regler.

Schleicher
Hr. formand, jeg vil gerne støtte udvalgsformandens, hr. Napolitanos, forslag og anmoder om, at der straks indkaldes til et hastemøde i Udvalget om Konstitutionelle Anliggender.

Bekæmpelse af social udstødelse
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er indstilling ved andenbehandling (A5-0155/2001) fra Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender om Rådets fælles holdning (13740/1/2000 - C5-0046/2001 - 2000/0157(COD)) fastlagt med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse om oprettelse af et EF-handlingsprogram til fremme af medlemsstaternes samarbejde om bekæmpelse af social udstødelse (Ordfører: Figueiredo).

Figueiredo
Kære kolleger, fattigdom er stadig et alvorligt problem i EU, hvor der kommer nye fattige til blandt indvandrerne, nye trusler om udstødelse, hvor jeg især vil fremhæve udelukkelsen fra informationssamfundet, fordi der endnu ikke er lige muligheder for adgang til de nye teknologier, hvilket rammer tusinder af mennesker, særlig kvinder, børn og ældre, men også stadig flere lønmodtagere med usikre eller atypiske ansættelsesvilkår og lave lønninger.
Det er derfor overordentlig vigtigt at få sat en global strategi på dagsordenen til bekæmpelse af fattigdom og social udstødelse på grundlag af EU-traktatens artikel 137. Selv om alle de specifikke lokale og nationale foranstaltninger også er meget væsentlige, er det helt afgørende at udarbejde en EU-strategi, som kan fremme samarbejdet i denne bekæmpelse, der bør have første prioritet, af den veritable skandale, at vi lever i en tid, hvor der skabes stadig mere rigdom, men hvor mere end 50 millioner borgere i EU ikke har adgang til de grundlæggende rettigheder, som fremgår af diverse sociale chartre og af det charter om de grundlæggende rettigheder, som Fællesskabets institutioner for nylig har udsendt.
I mellemtiden er der som bekendt på Rådet i Nice i fællesskab blevet vedtaget mål for bekæmpelse af fattigdom og social udstødelse, der i et multidimensionalt perspektiv, samordnet og integreret skal indskrives i de nationale handlingsplaner, som medlemsstaterne har forpligtet sig til at udarbejde inden 1. juni.
Som bekendt består de fælles mål, der skal være indskrevet i de nationale handlingsplaner, i, at man skal:
lette deltagelsen på arbejdsmarkedet og adgangen til alle ressourcer, rettigheder og tjenesteydelser,
forebygge udstødelse,
yde en særlig indsats for de mest sårbare,
mobilisere alle aktører.
Derudover skal der på Det Europæiske Råd til december i år, ved afslutningen af det belgiske formandskab, vedtages fælles indikatorer for fattigdom og social udstødelse, så resultaterne kan sammenlignes, hvilket medlemsstaterne forventes at gøre i gennemførelsen af de nationale handlingsplaner mod social udstødelse. Det bliver i denne sammenhæng særlig vigtigt at få vedtaget EF-handlingsprogrammet til fremme af medlemsstaternes samarbejde om bekæmpelse af social udstødelse og at få sat det i kraft hurtigst muligt. Så længe dette program ikke er trådt i kraft, mangler der samordnings- og opfølgningsmekanismer på fællesskabsniveau af den indsats, der gøres, hvilket jo skulle være en fundamental bestanddel af den globale strategi, som Rådet har forpligtet sig til at følge.
Man forstår derfor ikke, at Rådet ikke accepterer de forslag, som Europa-Parlamentet har stillet, herunder særlig de forslag, som Kommissionen allerede har godtaget. Det skal her nævnes, at Rådets fælles holdning af 12. februar helt eller delvist indeholder 25 af de 47 ændringsforslag, som Parlamentet vedtog 16. november sidste år, hvor Kommissionen accepterede 31 ændringer. I de forslag, der behandles på ny i denne andenbehandling, og som Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender enstemmigt vedtog 25. april, genoptages de holdninger, som Kommissionen har accepteret, men som Rådet beklageligvis har forkastet, deriblandt fastsættelse af sammenlignelige parametre for de nationale handlingsplaner samt finansiering på 90% af de aktiviteter, der udføres af de centrale europæiske netværk, som arbejder med bekæmpelse af fattigdom og social udstødelse, en finansieringssats, der eksempelvis er blevet accepteret i programmet til bekæmpelse af forskelsbehandling, og som her ganske uforståeligt er blevet afslået!
Derudover genoptages det afgørende spørgsmål om finansiering af programmet med 100 millioner euro og ikke blot 70 millioner, sådan som Rådet og Kommissionen ønsker det, hvor det dog skal siges, at Rådet har accepteret forslag, der betyder øgede udgifter, f.eks. etablering af netværk for nationale overvågningsgrupper og lignende fattigdomsbekæmpende organisationer, udveksling af erfaringer, forberedende møder i den årlige EU-rundbordskonference om social udstødelse med deltagelse af alle aktører samt besøg på stedet for at sikre inddragelse af personer, der er berørt af udstødelse. Der er ligeledes medtaget spørgsmål om komitologi, navnlig om udvalget, hvor Kommissionens oprindelige forslag genoptages, evaluering af de makroøkonomiske politikker og programmer med hensyn til deres mulige virkninger for fattigdom og social udstødelse samt finansieringen af innovative projekter.
Det skal også kort nævnes, at der er blevet indført små tekniske ændringer på foranledning af de tekniske tjenestegrene til klargørelse af lovgivningsmæssige aspekter og for at synliggøre den tekst, som Beskæftigelsesudvalget har vedtaget, og samtidig også sørge for, at vores tekst udformes ligesom andre tekster, som Parlamentet stemmer om, således de små tekniske ændringer i ændringsforslag 10 og 2 og det nye ændringsforslag 18. Hvad angår udvalgets ændringsforslag 3, mener jeg på baggrund af de allerede nævnte tekniske ændringer, at der ikke er behov for det, men det overlader jeg, naturligvis, til forsamlingens afgørelse.
Hvad derimod de tre ændringsforslag fra PPE-Gruppen angår, mener jeg, at det drejer sig om rene procedurespørgsmål, og at en vedtagelse af dem i denne fase vil gøre det vanskeligt at få vedtaget programmet.
Sluttelig, hr. formand, vil jeg gerne takke alle dem, der har bistået ved udarbejdelsen af denne betænkning, og jeg håber, at programmet hurtigt kan vedtages.

Kratsa-Tsagaropoulou
 Hr. formand, programmet for bekæmpelse af social udstødelse har stor betydning for, om vi når de mål, der blev sat i Lissabon. Og det har endnu større betydning i betragtning af, at der er medlemsstater, som ikke har nogen tradition for at bekæmpe social udstødelse med helhedspolitikker, der er baseret på videnskabelige undersøgelser og pålidelige statistiske data, som ikke forstår, hvor vigtigt det er at bekæmpe social udstødelse, ikke af etiske grunde, men af hensyn til den sociale samhørighed og økonomiske fremgang. Jeg tænker her specielt på mit eget land, Grækenland.
Derfor opfordrer vi Europa-Kommissionen til at foretage en egentlig evaluering af de nationale handlingsplaner, som den skal godkende, med kvantitative og kvalitative indikatorer, som det er besluttet, og vi opfordrer den til ikke at lade sig nøje med nogle politiske foranstaltninger, der mangler komplementaritet og ikke er helhedsløsninger og derfor ikke vil tage fat om problemets rod.
Endvidere anmoder vi om, at man hjælper de organer, der beskæftiger sig med bekæmpelsen af dette fænomen, ikke kun på det koordinerende plan i Bruxelles, men også på nationalt plan, hvor man er tættere på problemerne, og derfor støtter vores politiske gruppe med særlig interesse efterspørgslen efter og støtten til innovative planer med europæisk merværdi inden for bekæmpelse af social udstødelse, og for at organerne kan få denne hjælp, går vi ind for en finansiering på 90%.
Desuden opfordrer vi til, at Europa-Parlamentet og arbejdsmarkedets parter samt andre instanser i samfundet tæt på borgerne deltager i forberedelsen af den årlige konference om social udstødelse.
Min politiske gruppe går ind for, at Europa-Kommissionen ikke gør brug af særlig teknisk bistand eller anvender eksterne eksperter, og at udvælgelsen af de forslag, der kan få finansiel støtte, sker på grundlag af en licitation.

Pronk
Hr. formand, jeg vil gerne lykønske fru Figueiredo med det gode arbejde, som hun har udført med denne betænkning. Jeg er endvidere glad for, at Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender har stillet disse ændringsforslag. Jeg er ligeledes glad for, at Kommissionen har forsøgt at slå bro over modsætningerne mellem Parlamentet og Rådet. Jeg mener imidlertid, at Rådet har lyttet meget lidt til Parlamentet. Der er kun overtaget en række formelle sager. Rådet (socialministrene) og det svenske formandskab, det svenske socialdemokratiske formandskab var jeg næsten ved at sige, indser sig ikke, at der også er sådan noget som medbestemmelse. De vil selv bestemme det hele. Man tror, at der eksisterer åben koordination, og derfor har Parlamentet bare at betale af fællesskabshusholdningen for Rådets morsomheder. Det er uacceptabelt. Det vil utvivlsomt, fru kommissær, ikke kun i dette tilfælde, men også i en række andre sager føre til store problemer med Rådet, hvis det ikke kan redegøre for sin holdning. Vi har haft én samtale med Rådet, hvor der klart blev vist vej til kompromisser mellem Parlamentet og Rådet, hvilket fru Figueiredo gjorde glimrende, men Rådet har slet ikke hørt efter og har kun lavet en slags blåtryk, et stempel på det, som det på forhånd havde til hensigt, og det er en form for civil servicecirkel for embedsmændene, så at sige af og for embedsmændene. Vores ændringsforslag forsøger at ændre det lidt. Jeg mener, at vi skal holde fast i det, for kun på den måde kan der virkelig gøres noget ved fattigdomsbekæmpelsen og bekæmpelsen af social udstødelse på europæisk plan, hvis det gøres af alle og ikke kun af højtbetalte embedsmænd, som sidder hyggeligt med hinanden i Bruxelles.

Diamantopoulou
Hr. formand, først vil jeg gerne forsikre fru Kratsa-Tsagaropoulou om, at alle de nationale handlingsplaner om udstødelse og fattigdom, der er forelagt Kommissionen, vil blive undersøgt inden for rammerne af de indikatorer og konkrete mål, man blev enige om på Det Europæiske Råd i Stockholm. Jeg vil ønske fru Figueiredo tillykke med hendes udmærkede og nyttige arbejde. Da vi alle finder programmet meget vigtigt, kan vi sikkert blive enige om at begynde at implementere det hurtigst muligt.
Som De vil huske, accepterede Kommissionen i sit ændringsforslag helt eller delvis 31 af de 47 ændringsforslag, der blev fremsat af Europa-Parlamentet. Den fælles holdning, vi har undersøgt, indarbejder 25 af disse ændringsforslag. Hvad angår de ændringsforslag, der nu behandles, kan Kommissionen helt eller delvis acceptere seks af disse. Det drejer sig om ændringsforslag 2 med henvisning til socialpagten, ændringsforslag 4 med henvisning til det foreslåede budgets overensstemmelse med de nuværende finansielle rammer, ændringsforslag 6 om en styrkelse af indikatorernes sammenlignelighed, ændringsforslag 7 om inddragelse af det lokale og regionale plan, ændringsforslag 11 om en styrkelse af sammenhængen mellem dette program og andre politikker samt vigtigst af alt ændringsforslag 14 om en øget finansiering af ikke-statslige organisationer på 90% under særlige omstændigheder.
Følgende ændringsforslag kan ikke accepteres: i ændringsforslag 1 foreslås det, at en styrkelse af solidariteten mellem medlemsstaterne tilføjes på listen over relevante fællesskabsopgaver. Bekæmpelsen af fattigdom og social udstødelse i de enkelte lande er et nationalt anliggende, der skal placeres inden for rammerne af støtten til nationale handlingsplaner, der er understøttet af målsætninger på fællesskabsplan og et politisk orienteret samarbejde. Så det er indlysende, at der her er tale om nationale indsatser og nationale mål. Ændringsforslag 5, hvor Europa-Parlamentet foreslår sin medvirken i opstillingen af målsætninger, er ikke i tråd med Det Europæiske Råds beslutninger i Lissabon og Nice.
Hvad angår den komitologi, der nævnes i ændringsforslag 3 og 10, så finder jeg, at det er en rimelig løsning, selv om vores forslag nævnte oprettelsen af et rådgivende udvalg. Det er den mulighed, der anvendes i to andre programmer: programmet om lige muligheder og programmet mod diskrimination. Kommissionen bistås af et forvaltningsudvalg for tværgående spørgsmål i afgørelser vedrørende gennemførelse samt af et rådgivende udvalg i afgørelser vedrørende individuel finansiering.
Ændringsforslag 8 og 12 handler om Europa-Parlamentets rolle under den åbne koordinationsmetode inden for social udstødelse. Jeg er villig til sammen med Dem at undersøge alle muligheder for at sikre, at Europa-Parlamentet gør sit yderste inden for disse rammer i denne sammenhæng. Jeg har f.eks. allerede accepteret oprettelsen af en rundbordskonference, hvor de relevante aktører kan mødes.
I ændringsforslag 7 og 13 foreslås en åben finansiering under programmet af innovative projekter med europæisk merværdi ved bekæmpelse af social udstødelse. Som jeg allerede har understreget, er målet med programmerne at fremme et tæt samarbejde om nationale politikker og gensidig indlæring og ikke at finansiere aktioner i marken. Endvidere kan innovative projekter i marken finansieres af Den Europæiske Socialfond og det nye EQUAL-initiativ.
Mine næste kommentarer vedrører Deres forslag i ændringsforslag 14 om at sætte navn på de aktører, der skal tages i samråd i forbindelse med tilrettelæggelsen af en årlig rundbordskonference. Det er min opfattelse, at en sådan liste risikerer at blive mere restriktiv, ufuldstændig og mindre fleksibel, end det vil være tilfældet med det noget mere generelle udtryk "samtlige berørte aktører".
Hvad angår ændringsforslag 9, så har Kommissionen, som jeg nævnte under førstebehandlingen, nøje undersøgt alle spørgsmål vedrørende budgettet, og det er dens indtryk, at det oprindelige forslag om 70 millioner euro er passende. I øjeblikket kan jeg ikke acceptere en budgetstigning. Kommissionen kan ikke acceptere ændringsforslag 18, der søger at slette artikel 7, da det vil gøre det meget vanskeligt at gennemføre programmet. Ændringsforslag 15 forsøger at begrænse foranstaltningernes gennemførelse under programmets indsatsområde 1 til udbud, hvilket udelukker muligheden for, at iværksættere af innovative projekter kan deltage i indkaldelsen af forslag. Ændringsforslag 16 og 17 forsøger at begrænse Kommissionens rolle ved at hindre den i at benytte sig af ekstern ekspertise og søge teknisk og administrativ bistand.
For at opsummere kan Kommissionen acceptere ændringsforslag 2, 4, 6 og 11. Den kan acceptere dele af ændringsforslag 7 og 14. Den forkaster ændringsforslag 1, 3, 5, 8, 9, 10, 12, 13, 15, 16, 17 og 18.

Pronk
Jeg har et par spørgsmål til kommissæren. Hvis jeg har forstået hende korrekt, afviser hun, at Europa-Parlamentet nævnes i programmet. Er det korrekt? For det andet forkaster hun også en budgetstigning for programmet, selv om Kommissionen foreslår, at man næste år sænker beløbet til andre sociale handlingsprogrammer med 17,5%. Er det også korrekt?

Diamantopoulou
Europa-Parlamentet spiller en meget vigtig rolle, men selvfølgelig defineres denne rolle af Rådets beslutninger. Ifølge Rådets møder i Lissabon og Nice har Parlamentet en rolle, og der skal være et samarbejde mellem Parlamentet og Kommissionen, men ikke mere end det - hvis De taler om komitologispørgsmålet.
Vi kan naturligvis finde andre samarbejdsområder. Jeg har allerede sagt, at vi kan organisere en rundbordskonference. Der kan være et samarbejde mellem kommissærerne og udvalget på højt niveau til social beskyttelse, der arbejder med udelukkelsesspørgsmål. Selvfølgelig spiller Europa-Parlamentet en meget vigtig rolle i den fælles beskæftigelsesrapport, der skal vurdere alle programmer.
Hvad angår budgettet, vil jeg insistere på det oprindelige forslag om 70 millioner euro. Det er meget vanskeligt at ændre. Vi er nødt til at have realistiske forventninger til, hvad Rådet vil acceptere, og hvordan programmet kan implementeres med de menneskelige ressourcer, vi råder over.

Formanden
Mange tak, fru kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Sikre og bæredygtige pensioner
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0147/2001) af Cercas for Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender om meddelelse fra Kommissionen om den fremtidige udvikling for den sociale beskyttelse på langt sigt: Sikre og bæredygtige pensioner (KOM(2000) 622 - C5-0011/2001 - 2001/2003(COS)).

Cercas
Hr. formand, fru kommissær, i morgen vil Europa-Parlamentet fremlægge sin holdning, sine idéer, sine forhåbninger og også sine bekymringer om fremtidens pensioner på langt sigt i vores verdensdel. Anledningen er Kommissionens meddelelse om den fremtidige udvikling for den sociale beskyttelse i henhold til mandatet fra Det Europæiske Råd i Lissabon.
Derfor vil jeg allerførst hilse denne meddelelse velkommen, fordi den anser problemet for vigtigt, fordi den giver Parlamentet mulighed for at udtale sig og på grund af de vidtrækkende perspektiver, hvormed den analyserer Europas aldring uden at begrænse debatten udelukkende til økonomiske betragtninger.
Kommissær Diamantopoulou bør lykønskes - og det vil jeg hermed gøre - for at delagtiggøre de europæiske borgeres repræsentanter, medlemmerne af Europa-Parlamentet, i en debat, der er altafgørende for Unionens fremtid.
Jeg vil også indledningsvis og uden for protokollen rette en dybfølt tak til mine kolleger i Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender, ikke kun fordi de har været så venlige at vedtage denne betænkning med overvældende flertal, men også fordi jeg har modtaget talrige bidrag i meningsudvekslingen og en lang række ændringsforslag, hvoraf størstedelen har kunnet indføres i min betænkning, da de bidrager med værdifulde synspunkter.
Jeg vil ikke tale i ophøjede vendinger, men jeg mener at forstå, at der igen i Udvalget om Beskæftigelse er skabt en bred enighed, der går på tværs af alle Parlamentets grupper. Og det er indlysende, at dette har været muligt, fordi vi har søgt konsensus på de mest relevante punkter, i stedet for at hver især har søgt at gennemtrumfe sit eget program. Vi er også alle klar over, at det er vores medlemsstater, der har det endelige ansvar, men vi ved, at der i det Europa, som vi ønsker, skal være plads til fælles kriterier, mål, værdier og principper for alle europæere, og at vi har pligt og ret til ikke at tie over for dette store problem.
Ved den første tilnærmelse vil jeg også gerne sige, at jeg er absolut overbevist om, at dette er et problem, som kræver en bred debat og social og politisk enighed. Den europæiske socialmodel blev i sin tid opbygget på principperne om en overordnet social og politisk aftale, og det vil ikke være muligt at reformere den europæiske socialmodel på baggrund af nye oplyste enevældssystemer, således som dem, der stræber efter, at nogle ekspertgrupper, højtstående bureaukrater eller visse finansministre skal styre verden.
Moderniseringen af den europæiske socialmodel har sociale og politiske følger af en sådan karakter, at den ikke må overlades i hænderne på dem, der kun har økonomiske hensigter, og som glemmer problemets sociale dimensioner. Vi ville være uansvarlige, hvis vi lukkede øjnene for de økonomiske kendsgerninger. Men vi ville begå en endnu større fejl, hvis vi kun begrænsede vores perspektiv til følgerne for økonomien og glemte følgerne for menneskene.
Levealderen i Europa bliver højere, og medmindre der sker en radikal ændring af fødselstallene, vil dette få så alvorlige følger, at det vil påvirke systemets økonomiske kapacitet, de offentlige budgetters ligevægt og også menneskene. Hvis vi ikke løser problemet, eller hvis vi løser det usolidarisk, løber vi den risiko, at en bølge af fattigdom og social opbrydning vil skylle ind over vores verdensdel. Det første budskab, som jeg ønsker at bringe, eller som jeg mener, Parlamentet bør bringe, således som udvalget har gjort det, er, at der må tages hensyn til alle de udfordringer, som den højere levealder medfører, udfordringen for de offentlige finanser og også udfordringen ved den måde, hvorpå Europa er opbygget af tidligere generationer.
Vores udvalg har konstateret, at ældrebyrden er en meget relevant faktor, men det er ikke den eneste. En anden faktor er endnu mere relevant, nemlig graden af økonomisk afhængighed, som betyder, at vores vigtigste problem ikke vil være antallet af pensionister, men beskæftigelsesfrekvensen. Det virkelige problem er, om Europa vil vokse, skabe beskæftigelse, skabe virksomheder, som kan forhindre, at denne grad af økonomisk afhængighed forværres. Europa har lang vej igen, for vi har ikke tilstrækkelige beskæftigelsesfrekvenser, men vi kan få det, hvis der skabes økonomisk vækst, og hvis den økonomiske vækst indordnes primært med henblik på at skabe den beskæftigelse, som vores verdensdel har brug for, og som er uendeligt meget lavere end vores vigtigste konkurrenters, nemlig USA og Japan.
Hvis vi når målene fra Lissabon-topmødet, kan målet omfattes af meget mindre dramatik, end hvad de tilgængelige tal antyder. Tal, som dog - uden at deres betydning tabes af syne - er langsigtede prognoser og derfor kan ændres. De er ikke en bibelsk forbandelse, som skal ramme os. Vi kan være på vej mod en løsning, for vi har stadig tid til at ændre visse data, som for øjeblikket bekymrer os. Og der skal uden tvivl følges konstant op på disse data med stadigt strengere kriterier, så det ikke bliver vand på møllen for dem, der forsøger at skaffe sig fordele.
En sidste idé, hr. formand: Hvis vi ønsker at skabe den beskæftigelse, som Europa har behov for, som beskyttelsessystemet har behov for, må vi tænke på kvinderne og de ældre arbejdstagere. Det er disse to store grupper, som vi skal aktivere. Vi må igangsætte alle EU's evner, både økonomiske og sociale, og i Udvalget om Beskæftigelse mener vi, at dette er den bedste måde til løsning af aldringsproblemet i vores verdensdel.

Schmidt, Olle
Hr. formand, jeg vil begynde med at takke ordføreren for en velovervejet betænkning.
Det ideelle havde været, at det ikke var nødvendigt for Kvindeudvalget at fremkomme med nogle kønsspecifikke synspunkter om, hvordan pensionssystemet er udformet - hvis vi havde levet i den bedste af alle verdener med ligestilling mellem kønnene.
Men sådan er det imidlertid ikke. De uretfærdigheder, der rammer kvinder igennem hele livet, afspejles også, når kvinder bliver ældre. Det er glædeligt, at Beskæftigelsesudvalget indføjede hovedparten af de synspunkter, som Kvindeudvalget fremførte, i betænkningen.
Der er en, der engang har sagt, at hvis det var mænd, der konsekvent blev tilsidesat i pensionssystemet, så var fundamentet i det blevet ændret for længe siden. Udvalget minder om Lissabon-processens målsætning, og det samme gør hr. Cercas. Kvinders ret til egen indkomst og dermed økonomisk selvbestemmelse er meget betydningsfuld. I dag ligger den kvindelige erhvervsfrekvens i Europa på mellem 38% og 71%.
Generelt skal flere kvinder have mulighed for at have erhvervsarbejde. Både kvinder og mænd bør desuden have mulighed for frit at vælge mellem erhvervsarbejde og en pause fra arbejdslivet for at passe familiemedlemmer. Sambeskatningen af indkomster i mange medlemslande er, ligesom den mangelfulde børne- og ældreomsorg, et par forklaringer på, hvorfor mange kvinder ikke har mulighed for at komme ind på eller blive på arbejdsmarkedet.
Det er et vigtigt princip, at der i pensionssystemet skal kompenseres for pasning af børn og pasning af pårørende. Et Europa med mere ligestilling vil også blive et mere retfærdigt Europa. Et Europa, der har styr på både beskæftigelsen og de fremtidige pensioner.
Større ligestilling kan kun opnås gennem en ændring af de grundlæggende holdninger og i et samarbejde mellem mænd og kvinder. En mere ligelig fordeling af ansvaret for hjem og familie kan danne grundlag for et mere jævnbyrdigt arbejdsliv og et arbejdsmarked, der er præget af lige muligheder og lige løn for lige arbejde. Det vil i den sidste ende også give et mere retfærdigt pensionssystem.

Smet
Hr. formand, Parlamentet har i årevis slået til lyd for fælles initiativer for pensioner, og vi er derfor glade for det udgangspunkt, der er aftalt i Rådet, samt det arbejde, som Kommissionen har forberedt. Det afhænger nu af, at de foreliggende tekster anvendes til at fremme sammenhængen mellem systemerne ved hjælp af samarbejde og koordinering mellem medlemsstaterne. Det drejer sig om to indfaldsvinkler. På den ene side er der en række fælles udfordringer, de færre unge og de flere ældre i befolkningen eller forholdet mellem unge og ældre, den ændrende afhængighedsgrad eller forholdet mellem aktive og inaktive, begrænsede budgetmidler, tekniske muligheder med hensyn til sundhedspleje osv. På den anden side er der også en række grænseoverskridende problemer: personers bevægelighed eller muligheden for at arbejde og være pensioneret i en anden medlemsstat, kapitalens bevægelighed eller muligheden for at spare og få pension i en anden medlemsstat, de supplerende pensionsfonde, som i modsætning til de obligatoriske pensionssystemer tiltaler mennesker i forskellige medlemsstater eller sågar i andre lande. Af alle ovennævnte grunde skal systemerne gøres bæredygtige, så fælles udfordringer og grænseoverskridende problemer kan overvindes.
Betænkningen af Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender angiver, hvordan Parlamentet og de kristelige demokrater forholder sig til sammenhængen mellem pensionssystemerne. Det er ikke op til Unionen at fastsætte for medlemsstaterne, hvordan pensionerne skal organiseres og finansieres. Medlemsstaterne vælger selv det passende forhold mellem obligatorisk system og supplerende ordninger, mellem en evalueringsforsikring og kapitalisering, mellem bidrag og understøttelser eller mellem eksistenssikkerhed eller velværdssikring. På den ene side skal der imidlertid findes en løsning på de vanskeligheder, som hindrer den frie bevægelighed for pensioner og pensionister, og på den anden side skal der gøres en indsats for at kontrollere systemernes hensigtsmæssighed og formålet med budgetmidler med henblik på de sociale målsætninger og ikke omvendt.
For Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender og for PPE-DE-Gruppen er kombinationen af samarbejde mellem medlemsstaterne og koordinering mellem systemerne den rigtige måde at sikre pensionerne og berolige pensionisterne på, og Rådet skal på mødet i Göteborg skabe klarhed herom.
Jeg mener, at topmødet i Luxemburg for flere år siden om beskæftigelsen, hvor den åbne koordinationsmetode blev konkret indført, har vist den rette vej, men der skal naturligvis være sammenhæng mellem pensioner og beskæftigelse. Så længe det ikke lykkes Europa og de forskellige medlemsstater at løse problemerne med at beskæftige de ældre over 55 år, og så længe man ikke slår mere til lyd for dette, skaber flere muligheder og næsten pålægger flere forpligtelser, bliver problemet med pensionerne ikke løst. Man skal absolut se sammenhængen mellem begge. Lad det være en af retningslinjerne inden for rammerne af koordineringen og indikatorerne, som skal udarbejdes.

Van Lancker
Hr. formand, på vegne af min gruppe vil jeg indledningsvis gerne lykønske fru Diamantopoulou med hendes gode arbejde i denne meddelelse, som giver os mulighed for at diskutere pensioner på en anden måde, og jeg vil endvidere gerne lykønske Cercas Alonso med hans udmærkede betænkning.
Jeg håber, hr. rådsformand, at vores udtalelse, som vi stemmer om i morgen, kan inspirere topmødet i Göteborg og især få Rådet til i fremtiden at involvere Parlamentet på en mere strukturel måde i diskussionen ved den åbne koordinationsmetode om pensionerne.
Jeg takker i øvrigt det svenske formandskab for det arbejde, som allerede er gjort inden for dette område. Jeg håber af hele mit hjerte, at topmødet i Göteborg giver et klart mandat til det belgiske formandskab om at udarbejde fælles sociale målsætninger inden for rammerne af det europæiske samarbejde med hensyn til pensioner. Som fru Smet netop sagde, er det medlemsstaterne, som bestemmer, hvilket pensionssystem de vil have, hvordan de vil organisere det, og hvordan de finansielt vil sikre bæredygtigheden. Men det grundlæggende formål, nemlig at opretholde og forbedre pensionssystemernes kvalitet i Europa for alle borgere, er det formål, som vi alle deler.
Det er desuden klart, at pensionssagen allerede nu står på den europæiske dagsorden på grund af den økonomiske og monetære integrations dynamik, selv om det er meget ensidet, nemlig gennem debatten om finansieringsmuligheden af pensionssystemerne. Vi mener, at essensen aldrig må glemmes i debatten om pensionssystemerne, som er moderniseringen af pensionssystemerne, så vi kan sikre de nuværende og fremtidige generationer af pensionister en god pension og deltagelse i det sociale liv. Debatten drejer sig også om solidaritet og lighed mellem mænd og kvinder.
Efter vores mening er en række principper i den forbindelse meget vigtige, hvoraf jeg nævner fire. For det første skal pensionssystemerne kunne bekæmpe fattigdom på en effektiv måde. Det er uacceptabelt, at der i Unionen stadigvæk er pensioner, især kvinders, som ligger under fattigdomsgrænsen. Derfor opfordrer jeg Kommissionen til på ny at fremlægge denne pensionssag om minimumsunderstøttelserne på grundlag af udtalelsen fra 1992.
For det andet skal gode pensioner være mere end et eksistensminimum. Det drejer sig om at sikre en vis levestandard. Derfor er det vigtigt, at der fortsat er sammenhæng mellem den generelle velfærdsstigning og pensionerne.
For det tredje må den anden pensionssøjle aldrig erstatte den første, for det er den første pensionssøjle, som omfatter den grundlæggende garanti for, at alle får adgang til en god pension. Efter min gruppes mening er det ikke længere et spørgsmål om, hvorvidt man er tilhænger eller modstander af den anden pensionssøjle, men hvorvidt vi kan sørge for, at der også i den anden pensionssøjle skabes solidaritet, så supplerende pensioner ikke fortsat er et privilegium for en lille gruppe.
Jeg kunne, hr. formand, naturligvis også diskutere den nødvendige stigning af aktivitetsgraden, men det gør jeg ikke. Lad én ting være klart. For min gruppe betyder det ikke en obligatorisk generel stigning i pensionsalderen, men foranstaltninger til at få folk til at arbejde længere og til at sørge for, at virksomhederne ikke sætter ældre arbejdstagere på gaden.
Jeg håber, at disse principper kan omsættes i fælles målsætninger på topmødet i Göteborg, hr. rådsformand.

Jensen
Hr. formand, jeg skal på Den Liberale Gruppes vegne også takke ordføreren, hr. Cercas, for hans arbejde med Kommissionens meddelelse, som jeg finder rigtig god og meget informativ. Min gruppe finder det vigtigt, at medlemslandene indretter pensionssystemerne, så der tages mere højde for, at der i fremtiden bliver flere ældre. Der skal være råd til pensionerne, uden at bunden går ud af statskassen, og uden at skatterne stiger til astronomiske højder.
Økonomerne taler jo meget om ældrebyrden, og det får mange gamle mennesker til at føle, at de bliver ringeagtet. "Hvorfor skal vi udstilles som en byrde?",
siger de. "Vi har da ydet vores bidrag til samfundets opbygning". Andre ser hele debatten om de fremtidige pensionssystemer som et skalkeskjul for et reelt ønske om at underminere tryghed og solidaritet, men hensigten er jo den stik modsatte, nemlig at sikre, at der også i fremtiden er gode pensioner, og at få rettet op på mangler og urimeligheder i de nuværende systemer. Derfor synes jeg, det er godt, at dagsordenen er blevet udvidet og ikke kun handler om sunde offentlige finanser, om det indre marked for supplerende pensioner og om øget vækst og beskæftigelse, men at dagsordenen også handler om tryghed i alderdommen, om behovet for at bekæmpe fattigdomsproblemer blandt de ældre, og om at fjerne den diskrimination af kvinder, der ofte er indbygget i pensionssystemerne.
Jeg tror og håber, at den bredere dagsorden vil fremme den folkelige opbakning til reformerne af pensionssystemet. Pensioner, der hviler på opsparing, skal være en vigtig del af fremtidens pensionssystemer. Det er en god og rigtig ting, at vi hver især tager et ansvar for vores egen alderdom. Den kan jo ikke komme som nogen overraskelse. En sidegevinst er, at pensionsopsparingen via placering i aktive investeringer kan medvirke til at sikre den velstand, der er grundlaget for fremtidens pensioner. Til sidst vil jeg understrege, at landenes systemer og problemer er meget forskellige, og at pension er - og skal være - national kompetence. Derfor ønsker vi ikke, at der lægges for snævre rammer for koordineringen af landenes reformer, og det vil afspejles i ELDR-gruppens stemmeafgivning.

Flautre
Hr. formand, når man ser, med hvilken omhu ØKOFIN­Rådet søger at forudse, hvordan finansieringen af pensionerne på langt sigt vil påvirke de offentlige finanser, tænker man på, om man mon vil lægge samme omhu for dagen, når det gælder bæredygtigheden med henblik på at undgå de beklagelige langsigtede følger af eksempelvis en manglende skatteharmonisering eller af investeringer i den nukleare sektor. Men tro nu ikke, Verts/ALE-Gruppen anbefaler, at den fremtidige udvikling på pensionsområdet overlades til økonomi- og finansministrene.
Vi støtter de kræfter i Kommissionen, i visse medlemsstater og i Europa-Parlamentet, som mener, at den fremtidige udvikling af pensionerne og de sociale sikringsordninger først og fremmest er sociale anliggender. At der er tale om centrale elementer i den sociale model, som bør videreudvikles og ikke reduceres til et rent finansielt anliggende. Når man lytter til nogle af indlæggene i denne debat, må man spørge sig selv, om udsigten til, at vi bliver stadig ældre, altså at vi lever længere og har et bedre helbred, i virkeligheden er den største trussel mod borgerne i det 21. århundrede!
Cercas-betænkningen udmærker sig ved at tage fat på de centrale aspekter af problemet og debatten. Ja, den stigende middellevetid vil uundgåeligt indebære, at udgifterne til pensioner i et vist omfang vil lægge beslag på en større del af bruttonationalproduktet. Betænkningen understreger imidlertid, og med rette, at udviklingen i beskæftigelsen spiller en afgørende rolle i så henseende. Det anbefales i denne sammenhæng, at der tages hensyn til graden af økonomisk afhængighed, og at man ikke udelukkende ser på den demografiske udvikling. Set i lyset af målsætningen om fuld beskæftigelse, lægger vi dermed også afstand til de alarmerende nøgletal, som tydeligvis har til formål at legitimere nye finansieringsformer, som er kendetegnet ved at være individuelle og bero på kapitalopsparingsordninger. Det understreges endvidere i betænkningen, at sikre pensionssystemer spiller en nøglerolle, når det gælder bekæmpelsen af utryghed og social udstødelse af ældre, herunder i særdeleshed kvinder og arbejdstagere, som i længere perioder har haft et atypisk arbejde. Disse bør sikres en indkomst, som giver dem mulighed for en anstændig tilværelse.
Endelig advarer betænkningen mod alle forsøg på at svække de offentlige systemer, som beror på et fordelingsprincip. Disse systemer sikrer solidaritet mellem generationerne, hvilket er en forudsætning for social samhørighed og gør det muligt umiddelbart at justere bidragene uafhængigt af udviklingen på børserne og de hertil knyttede usikkerhedsmomenter.
På denne baggrund anbefaler vores gruppe, at denne betænkning vedtages, uden at der stilles spørgsmålstegn ved den nuværende ligevægt.

Schmid, Herman
Hr. formand, jeg synes, at der er mange gode ting i Kommissionens rapport, og jeg vil gratulere ordføreren med et godt stykke arbejde.
Der tales meget om solidaritet og tryghed, og det er netop det, man skal tale om, når det drejer sig om pensioner. Alligevel er der stor bekymring omkring pensionsdiskussionen. Mine kolleger har udtrykt bekymring over visse vigtige punkter. I mit land, Sverige, er vi allerede begyndt at tilpasse os denne slags forandringer, og en betydelig del af vores fremtidige pensionssystem vil blive knyttet til en tillægspension, der er baseret på det, der sker på kapitalmarkederne. I Sverige er de fleste mennesker begyndt at købe og sælge aktier. Inden for det seneste år har temmelig mange af dem fået at føle, hvor risikabelt det kan være at købe aktier. Mange har tabt en stor del af deres opsparing og frygter nu, at det samme vil kunne ske, når vi får et pensionssystem, der i høj grad er afhængigt af, hvad der sker på kapitalmarkederne.
Der er bekymring for, at det bliver et uretfærdigt system, og frem for alt er der måske bekymring for, at det bliver et usikkert system. Vores gruppe har stillet et ændringsforslag til afstemningen i morgen, og her beder vi om, at man i det mindste vurderer effekten af det nye system og derefter undersøger konsekvenserne for solidariteten i samfundet. Hvordan vil det gå med trygheden? Hvordan vil det gå for kvinderne?
Flere parlamentsmedlemmer, bl.a. fru Jensen og fru Van Lancker, har peget på kvinderne som en særlig udsat gruppe, og jeg tror, at kvinderne i mange lande vil komme i klemme med det system, der nu bliver indført.
Jeg vil også gerne nævne vores ændringsforslag 13, hvor vi argumenterer imod en generel forhøjelse af pensionsalderen som en måde at løse de fremtidige pensionsproblemer på. Det er jo fristende på den måde ikke bare at forsøge at øge beskæftigelsesniveauet og beskæftigelseskvoten, men også mindske trykket på pensionssystemet. Det forudsætter dog, at folk er i stand til at arbejde frem til en høj pensionsalder.
I nogle lande fungerer det måske, eftersom man der på nuværende tidspunkt har en relativt lav pensionsalder, i hvert fald for nogle pensionistgrupper. Men i mit land og i de øvrige skandinaviske lande, hvor man i forvejen har en relativ høj pensionsalder på 65-67 år, taler man nu om muligvis at hæve grænsen til 70 år.
Jeg tror, at det er urealistisk. De fleste mennesker er slidt op af et langt arbejdsliv, længe før de når pensionsalderen. I den situation er det dumt og umenneskeligt at forsøge at presse mennesker til at blive på arbejdsmarkedet.
Til sidst vil jeg påpege, at jeg synes, at det er beklageligt, at hverken Kommissionen eller den betænkning, som vi nu diskuterer, nævner noget om ansøgerlandene. Man kan hævde, at det er et fremtidigt problem, men når vi taler om pensioner, så taler vi jo netop om fremtiden. Der burde have været en diskussion om, hvad et system af den art, som vi nu vil indføre, vil komme til at betyde for de fattige ansøgerlande.

Nobilia
Hr. formand, først vil jeg gerne rette en tak til kommissæren, fru Diamantopoulou, og overbringe ordføreren mine varmeste lykønskninger for det glimrende arbejde, han har udført.
Der er ingen tvivl om, at befolkningens aldring giver nogle foruroligende perspektiver på pensionsområdet. Jeg vil dog gerne starte med at understrege, at nogle medlemsstater - med betydelig støtte fra arbejdsmarkedets parter - allerede har foretaget nogle udramatiske reformer af deres systemer, og med tidens løb har disse reformer også en positiv indvirkning på de offentlige regnskaber. Derfor er der faktisk tale om to forskellige problemer. På den ene side er der de lande, som måske stadig har ubalance i de offentlige udgifter, men som har en stabil økonomi, og på den anden side er der landene med mangelfulde sociale sikringssystemer og en overgangsøkonomi.
I det første tilfælde er det nødvendigt med en gradvis indsats. Næsten alle de offentlige pensionssystemer er nemlig stadig helt eller delvist baseret på en omfordeling af ressourcerne, og hvis man ikke gradvist går over til et system, der er helt baseret på indbetaling, og som ledsages af et harmonisk skatteopkrævningssystem og effektive familiepolitikker, vil det få nogle alvorlige sociale følgevirkninger.
I den anden hypotetiske situation - og i det hele taget - håber vi ligesom ordføreren, at man på EU-plan vedtager et fælles grundlag for pensionskriterier, så man også undgår en forværring af de sociale forskelle, som den supplerende sikring kan modvirke, men ikke afhjælpe helt. I mellemtiden er den eneste løsning således at øge den andel, der indbetales af virksomhederne, selv om det skal understreges, at en stor del af den nuværende stigning i beskæftigelsen tilsyneladende skyldes usikre job.
Det, der under alle omstændigheder skal undgås - og her er vi helt enige med ordføreren - er, at man for at skabe solidaritet mellem generationerne foretager en paradoksal reduktion af det nuværende offentlige sikringsniveau.

Bushill-Matthews
Hr. formand, dette er en meget fin betænkning. Den høstede bred anerkendelse i udvalget, og jeg håber, at den vil opnå lige så bred støtte i hele Parlamentet ved afstemningen i morgen.
Spørgsmålet om pensioner er yderst vigtigt, og det siger jeg ikke kun, fordi jeg har en særlig interesse i spørgsmålet, idet jeg selv er tæt på pensionsalderen. Det er et spørgsmål af voksende betydning, f.eks. for de mennesker, der sidder oppe på tilhørerpladserne dér. De unge i dag får brug for en pension i fremtiden. Vi må huske på, at disse generationer fortjener samme sikkerhed og levedygtighed med hensyn til pensioner, som den, vi taler om til os selv.
Jeg ønsker blot at slå et par ting fast: Vi har stillet to ændringsforslag til afstemningen i morgen, som var meget tæt på at gå igennem i udvalget og kun lige netop blev forkastet, og jeg håber, at hele Parlamentet, når de genfremsættes i morgen på PPE-DE-Gruppens vegne, vil kunne støtte dem. De drejer sig om at erkende, at man ikke udelukkende kan basere sig på samtidighedsordninger, når man vil opfylde folks pensionsforventninger, og ligeledes tvinge medlemsstaterne til at få skabt klarhed i deres skatte- og udgiftspolitikker. Det er meget udmærket, at vi ønsker, at folk skal have en sikker pension, for hvis det skal ske, skal pensionerne være levedygtige, og finansieringen skal være på plads. Alt andet vil være forræderi over for de generationer, der ser til os for støtte, og vi må ikke svigte dem.

Koukiadis
Hr. formand, spørgsmålet om det sociale sikringssystem er noget, der splitter den politiske tale i alle medlemsstaterne, hvorimod det interessant nok samler den brede befolkning. Ordføreren, hr. Cercas, har skullet modstå presset for at få gennemført en liberalisering og privatisering af det sociale sikringssystem samt andre maksimalistiske holdninger, som gerne vil nedvurdere betydningen af en række nye fakta. Det er lykkedes ham at finde de punkter, hvor der kunne skabes et kompromis, og vi har fået en betænkning, som nok vil blive vedtaget med et stort flertal i Parlamentet. Også kommissær Diamantopoulou bør roses, fordi hun med stort mod har fremskyndet initiativet om social sikring.
Der er tre budskaber eller tre resultater, der kan uddrages af betænkningen. Først og fremmest at vi fortsat tror på det statslige sikringssystems fortrinsret eller, om De vil, den politiske beslutning om, at det ikke bør undermineres.
Det andet budskab eller resultat udspringer af den kendsgerning, at den progressive linje, ifølge hvilken udgifterne til finansiering af sikringssystemet på ingen måde er et negativt element i økonomien, omsider har fået en fremherskende plads, idet det accepteres, at social beskyttelse er en del af den bestandige økonomiske udvikling, og at en tilsvarende forøgelse af den andel, pensionsudgifterne udgør i bruttonationalproduktet, er uundgåelig.
Dette fører os videre til en tredje indrømmelse, som er meget nyttig, idet den præciserer, at der ikke eksisterer et socialt sikringsproblem som et selvstændigt og isoleret problem, men betragtet ud fra en horisontal synsvinkel er det en uomgængelig dimension af de enkelte politikker, navnlig skatte- og afgiftspolitikken, beskæftigelsespolitikken, udviklingspolitikken og politikken for bekæmpelse af forskelsbehandling og udstødelse.
Hvis dette er grundlæggende politiske beslutninger og ikke bare akademiske erklæringer, må vi erkende, at det ikke bliver nemt i fremtiden at vedtage forslag, som kan øge skævheden, reducere indkomsten for folk i den tredje alder eller forringe kvaliteten af den service, der ydes af det centrale sikringssystem. Jeg vil gøre opmærksom på, at en del af betænkningen er en accept af, at der bør gives direkte støtte til hjemmepleje af syge og ældre med foranstaltninger af skatte- og afgiftsmæssig, social og arbejdsmæssig karakter, og at man bør sikre ikke bare en pension, men en pension, der gør det muligt at leve et værdigt liv, ligesom der er en pakke med forslag om, at den nye sociale sikringslovgivning også tager højde for kvindearbejdes særlige kendetegn. Kort sagt har vi uden at se bort fra problemets finansielle aspekter befriet det fra den monopolagtige afhængighed af disse. De europæiske befolkninger kan være sikre på, at vi er konsekvente over for de valg, vi træffer.

Menrad
Hr. formand, hr. Cercas Alonso har udarbejdet en virkelig udmærket betænkning. Vi har set, at det drejer sig om et emne, der i høj grad angår os alle, nemlig sikringen af de fremtidige pensioner, som er en virkelig varm sag, der ikke bliver afkølet ved at få lov at ligge, men tværtimod bliver stadig varmere. Det er en opgave, der skal løses af medlemsstaterne, men også af EU. Vi har behov for et tilfredsstillende pensionssystem. Derfor mener jeg, at henvisningen til henstillingen fra 1992 er særdeles vigtig. Men det gælder også om, at pensionssystemerne er fleksible i forhold til ændringerne i samfundet, og at de tilpasses til arbejdsmarkedet.
Idéen om at fastholde de ældre på arbejdsmarkedet er jo rent faktisk accepteret. I den forbindelse kan man minde om de beskæftigelsespolitiske retningslinjer for 2000, det vil sige bevarelse af arbejdsevnen og livslang læring. Jeg vil også henvise til det bidrag, Udvalget om Kvinders Rettigheder har leveret til betænkningen. Heri henvises der til de utallige kvinder, som modtager enkepension og må leve uden selvstændig indkomst. Vi skal modarbejde tendensen til, at disse enkepensioner hele tiden begrænses. Det er et meget vigtigt punkt i betænkningen.
Hvad fremtiden angår, diskuteres begrebet åben koordination. Det skal vi konkretisere også med henblik på pensionerne. Det må ikke blot benyttes som en trylleformular, men vi må indse, at man ikke kan overføre de beskæftigelsespolitiske retningslinjer punkt for punkt. Vi har tværtimod behov for nye former for koordination, som skal udvikles. I øvrigt glæder det mig meget, at man ikke kun taler om den første søjle, men også om den anden og tredje søjle. Her vil jeg også nævne idéen om kapitaldannelse på arbejdstagersiden. Vi må passe på, at denne kapitaldannelse og sikringen af pensionerne ikke kommer til at stå i modsætning til hinanden, men at de arbejder tæt sammen.

Damião
Det afgørende skridt fremad for den sociale beskyttelse i Europa blev taget på Rådet i Lissabon og er senere blevet befæstet gennem Nice-traktaten. De spørgsmål, som det nyligt oprettede udvalg skal tage sig af, er omfattende og fordrer konkrete løsninger, således som det siges så rigtigt af Kommissionen og i den særdeles fremragende betænkning, som vi har til behandling. Jeg beder derfor Rådet om at reformulere dets mandat for dette udvalg. Det er ikke nok at beregne, hvad det vil koste at opretholde ordningerne, hvilket allerede burde være gjort i forbindelse med stabilitetspagten, for ligesom beskæftigelsen hænger den sociale beskyttelse sammen med beslutningerne i den makroøkonomiske politik, plus ældrebyrden, plus uforudsigelige forandringer på arbejdsmarkedet, hvor uddannelsesperioder vil veksle med aktive og passive perioder.
Vi er nødt til at overveje, hvilke omkostninger det vil få for vores samfund, at der ikke er tilstrækkelige overførsler fra omfordelingsordningerne til borgerne, i form af manglende politisk tillid i Europa, social uro, mere usikkerhed og fattigdom, nedsat forbrug, økonomisk tilbagegang og øget ulighed. Det er et helt centralt spørgsmål, som vi er nødt til at besvare, et svar, som Rådet snarligst må levere. Kapitalisering må have klare grænser og være en del af løsningen og ikke af problemet. Det må ikke udgøre en hindring for mobiliteten. Det må det ikke, fordi det ikke løser de demografiske problemer, ikke er solidarisk, indebærer risici snarere end fordele og påvirker finansmarkederne, alt sammen faktorer, som må overvejes, men det hverken er eller bør være en del af problemet, og det vil bringe den sociale beskyttelse yderligere i fare.

Karas
Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, emnet pensioner har både en socialpolitisk og en finans-, erhvervs- og beskæftigelsespolitisk side. Alle disse områder skal vi tage fat på i fællesskab for at sikre pensionerne på langt sigt.
Desuden vil jeg gerne sige, at vi i spørgsmålet om beskæftigelses- og vækstpolitikken har retningslinjerne for den økonomiske politik og vækst- og stabilitetspagten.
I spørgsmålet om den demografiske udvikling som en af årsagerne til pensionsproblemet står vi over for flere problemer. Det ene er desværre de faldende fødselsrater, det andet er førtidspensionerne i mange lande, og det tredje er den længere forventede levetid, som vi naturligvis takker Vorherre for.
Ved fødselsraterne skal vi arbejde for, at der i offentligheden udvikles en større anerkendelse af mødres og fædres bidrag til samfundet, og at familie og arbejde kan kombineres uden problemer.
Ved førtidspensionerne skal vi sørge for, at den reelle pensionsalder i alle lande kan tilnærmes til den lovmæssige pensionsalder. Hertil er et stort antal foranstaltninger nødvendige.
Spørgsmålet om den forventede levetid har uden tvivl virkninger for den faktiske pensionsalder, men i adskillige lande også for den lovmæssige pensionsalder.
Jeg beder Dem hjælpe med til, at vi på europæisk plan ud over den første søjle også udbygger den anden og tredje søjle. Vi har i dag lande, hvor 80% af de beskæftigede har en erhvervstilknyttet pensionsordning. I mit land er det kun 9%, og gennemsnittet i Europa ligger på 25%. I Parlamentet debatterer vi for tiden et direktiv, og jeg opfordrer Rådet til endelig at opgive sin blokering af en europæisk ordning for de erhvervstilknyttede pensionsordninger. Jeg opfordrer Kommissionen til at nedsætte et europæisk pensionsforum, som også sætter de forskelligartede skattemæssige og arbejds- og socialretlige ordninger til debat for her at bidrage til en harmonisering på europæisk plan.

Diamantopoulou
Jeg vil først og fremmest takke hr. Cercas, som har gennemført et fremragende samarbejde med Udvalget om Økonomi og Udvalget om Kvinders Rettigheder, og resultatet er den imponerende konsensus, der prægede den foregående forhandling.
Pensionsspørgsmålet er et fremherskende politisk, økonomisk og socialt spørgsmål, som optager alle regeringerne. Der er reformer under udvikling, andre er til debat, mens nogle allerede er gennemført for et eller to år siden. Det er således et europæisk problem, og pensionernes bæredygtighed er det store spørgsmål for den kommende generation. Der findes en hel række politikker, som, hvis de opnår resultater på europæisk plan, vil forbedre og styrke pensionernes bæredygtighed. Disse politikker har som mål at øge udviklingstakten, øge beskæftigelsen og skabe effektive politikker, der kan støtte forældre, så de bliver i stand til at forene arbejde og familieliv, samt indvandringspolitikker.
Foruden alle de overordnede politikker er der i alle landene behov for reformer af selve systemet, som hører en anden tid til, der var præget af den industrielle udvikling. Denne reform har udpræget sociale og økonomiske kendetegn. Som flere af talerne var inde på, finder jeg det også meget vigtigt, at pensionsspørgsmålet blev taget fra ØKOFIN-dagsordenen og ud af budgetdisciplin-sammenhæng og nu behandles af Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender og de tilsvarende ministre. Pension er først og fremmest et socialt emne, men med omfattende og vigtige økonomiske aspekter.
I henhold til traktaten hører reformer af og politik for sociale sikringsordninger naturligvis til de nationale beføjelser. Men vi må ikke glemme, at vi i henhold til traktaten er forpligtet til og har som konkret mål at sikre en høj grad af social beskyttelse og en bæredygtig ikke-inflationær økonomisk udvikling. Det er således en vigtig ting, at statslederne efter Lissabon-mødet for første gang er enige om, at der er behov for et samarbejde om pensionsspørgsmål. Det er en meget vigtig vending, de europæiske politikker har taget, som også viser noget om problemets størrelse. Der er ingen tvivl om, at samarbejdet mellem medlemsstaterne vil gøre reformerne i alle landene mere effektive.
Efter topmødet i Lissabon fik Kommissionen mandat til at udsende den første meddelelse, hvilket den gjorde. Pensionsspørgsmålet blev drøftet på alle rådsmøder, i Feira, i Nice, i Stockholm, og nu er den nyoprettede gruppe om social beskyttelse ved at gennemføre en undersøgelse, som vil blive fremlagt i Göteborg. Denne undersøgelse vil indeholde en analyse af alle problemerne i de enkelte medlemsstater og komme med forslag, som har relation til de grundlæggende principper for bæredygtige ordninger. En af de basale retningslinjer, denne gruppe har fået, drejer sig om kønsaspektet. Flere medlemmer har været inde på, at indfaldsvinklen til pensionsspørgsmålet ikke kan være neutral, eftersom kvinder har meget store problemer, og fattigdommen i Europa i høj grad hænger sammen med pensionssystemet og kvindens stilling i økonomien og i samfundet.
Det er en vigtig kendsgerning, at det efter Stockholm-mødet blev besluttet at undersøge den åbne koordinationsmetode i forbindelse med pensionsspørgsmålet, idet der naturligvis skulle tages højde for nærhedsprincippet og de enkelte landes særlige problemer. Kommissionen er ved at udarbejde en meddelelse, som vi vil fremlægge inden sommer, hvor vi forsøger at gribe spørgsmålet om den åbne koordinationsmetode i forbindelse med pensioner mere analytisk an.
Såfremt Europa-Parlamentets beslutningsforslag i morgen vedtages i dets nuværende form, må vi sige, at det er en vigtig støtte til denne koordinerede indsats om en reform af pensionerne i EU. Jeg tror, vi i dette nye kapitel, der nu tages fat på på europæisk plan, nemlig samarbejdet om pensioner, kan finde nye måder, hvorpå Kommissionen, Rådet og Parlamentet kan samarbejde. Og jeg må gøre opmærksom på, at Kommissionen især har tilsluttet sig kravet om et samarbejde mellem Europa-Parlamentet og Gruppen på Højt Plan vedrørende Social Beskyttelse, og dette samarbejde er nu under udvikling.
Mine damer og herrer, jeg tror, at det, at vi nu tager fat på dette kapitel, og at vi har tilført pensionsspørgsmålet en europæisk dimension, vil støtte og hjælpe regeringerne i alle medlemsstaterne med at finde frem til reformer, som er bæredygtige, samtidig med at de tager højde for den økonomiske og, navnlig, den sociale dimension.

Formanden
Mange tak, fru kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Spørgetid (Rådet)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er spørgetid til Rådet (B5-0169/2001).

Formanden


Bart Staes, overtaget af Nelly Maes
Spørgsmål nr. 1 af (H-0323/01):
Om: Den fælles markedsordning for sukker Den 30. juni skal den løbende sukkerordning forlænges eller ændres. Sidste år beløb omkostningerne ved overproduktionen i sukkersektoren sig til 800 millioner EUR. Dette svarer næsten til det beløb, der blev stillet til rådighed i forbindelse med BSE-krisen. Trods den skarpe kritik fra Revisionsretten og de negative følger for forbrugerne og producenterne i tredjelande står Rådet meget afvisende over for en ændring af sukkerordningen som foreslået af Kommissionen. Der er fare for, at forskellige EU-medlemsstater vil give efter for sukkerindustriens kortsigtede egeninteresse.
Vil Rådet støtte Kommissionens forslag i betragtning af Revisionsrettens skarpe kritik af den nuværende sukkerordning og dennes negative følger for forbrugerne og producenterne i tredjelande? Hvorfor går Rådet i benægtende fald ind for at bevare en sukkerordning, der møder skarp kritik fra Revisionsretten og har negative følger for forbrugerne og producenterne i tredjelande?

Danielsson
Reformen af struktureringen af sukkermarkedet har været diskuteret i Rådet siden oktober sidste år. I denne diskussion har Rådet taget fat på den kritik, der er blevet fremført af Revisionsretten.
Som De allerede ved, afgav Europa-Parlamentet sin udtalelse om dette emne den 13. marts 2001. Når jeg ser på denne udtalelse, konstaterer jeg, at den generelt set ikke følger den linje, som det ærede parlamentsmedlem foreslår. Jeg konstaterer også, at Kommissionen har angivet, at den gerne vil forlænge den nuværende ordning for sukker efter den 1. juli 2003, under forudsætning af at alle øvrige dele af dens reformforslag bliver godkendt af Rådet.
Jeg konstaterer også, at der er delte meninger i medlemsstaterne mellem dem, der er fortalere for en reform, og dem, der er modstandere af den.
Rådet vil fortsætte sin behandling af spørgsmålet på mødet i maj, og det vil tage alle relevante bidrag i betragtning, inklusive dem, der er fremført i det spørgsmål, der nu bliver stillet til Rådet.
Rådet har endvidere den 26. februar 2001 vedtaget en forordning om "alt undtagen våben", everything but arms. Via denne forordning bliver toldfriheden uden nogen kvantitativ begrænsning udvidet til alle produkter, bortset fra våben og ammunition, med oprindelse i en lang række af de mindst udviklede lande. Handlen med sukker vil blive fuldstændig liberaliseret fra og med den 1. juli 2009.

Maes
Jeg forstår den forsigtighed, som Rådet svarer med i betragtning af, at der er så lidt enighed mellem landene i EU, men det er og bliver skandaløst. Faktisk støtter vi - sidste år med mere end 800 millioner euro - sukkerindustrien, som om der ikke er sukker nok i verden, og som om vi sidder og venter på at opretholde denne støtte til landmændene. Jeg mener, at den politik, som vi fører med hensyn til udviklingslandene, er og bliver hyklerisk. Et flot initiativ om at støtte "alt undtagen våben" ødelægges af, at vi opretholder vores hykleriske holdning, og vi vil hellere gennemføre de ting, som interesserer os, end støtte sukkerproducenterne, som fra gammel tid tilhører en kaste af industrifolk fra det 19. århundrede. Jeg konkluderer, at vi endnu en gang har lavet en undtagelse. Jeg håber, at Rådet fortsætter med at aftvinge enighed om reformerne.

Danielsson
Som det land, der har formandskabet, vil vi gøre, hvad vi kan, det vil sige sørge for, at spørgsmålet kontinuerligt bliver diskuteret. Der er meningsforskelle medlemslandene imellem. Det er et følsomt spørgsmål i mange medlemsstater. Vi vil tage spørgsmålet op næste gang på landbrugsministrenes møde om nogle uger, og jeg lover, at vi fortsat vil prioritere spørgsmålet højt. Samtidig er det desværre ikke muligt at forudsige, hvordan et eventuelt kompromis vil komme til at se ud.

Formanden


Per Gahrton
Spørgsmål nr. 2 af (H-0325/01):
Om: Euro-Råd Til trods for tidligere afgørelser i Rådet om, at de forberedende møder inden ØKOFIN-møderne skal være helt uformelle og udelukkende behandle eurorelaterede spørgsmål, kommer der stadig flere signaler om, at disse møder formelt er ved at udvikle sig til en slags "Euro-Råd", og at de i praksis i form af forhåndsafgørelser vedrørende alle former for ØKOFIN-relevante spørgsmål er ved at tage den reelle magt fra ØKOOFIN. Der er ikke mindst fra belgisk side fremkommet forslag om at "videreudvikle" det uformelle Euro-Råd. Jeg vil derfor spørge: Hvilke foranstaltninger vil Rådets formandskab træffe for at sætte en stopper for alle forsøg på i strid med traktaten at formalisere en slags "Euro-Råd" og trinvis at overføre ØKOFIN-Rådets beføjelser til dette?

Danielsson
Det såkaldte Euro-Råd er et uformelt organ, der blev stiftet i 1998 på grundlag af en resolution om samordning af den økonomiske politik i den tredje etape af ØMU'en. Resolutionen blev vedtaget på Det Europæiske Råds møde i Luxembourg den 13. december, på luciadagen, 1997.
I resolutionen hedder det, at ministrene fra de lande, der er med i euroområdet, kan mødes uformelt for at diskutere spørgsmål vedrørende deres specielle ansvar for den fælles valuta. I resolutionen bliver det også bekræftet, at hver gang, der skal træffes en beslutning, skal det gøres af ØKOFIN-Rådet i overensstemmelse med de fremgangsmåder, der er angivet i traktaten.
Jeg konstaterer også, at Rådet på mødet i Nice i december sidste år bifaldt de forbedringer, der er sket med hensyn til Euro-Rådets måde at fungere på og med hensyn til dets synlighed. Rådet bifaldt også Euro-Rådets intention om at udvide antallet af spørgsmål, især strukturspørgsmål, der tages op i det forum, med behørig hensyntagen til konklusionerne fra Det Europæiske Råds møde i Luxembourg. Det vil sige uformelt og uden beslutningsret.

Gahrton
Jeg takker for svaret. Det er jo på sin vis positivt, hvis det skal opfattes sådan, at Euro-Rådet heller ikke reelt træffer nogen som helst beslutninger.
Mit første supplerende spørgsmål er nemlig: Er det virkelig sådan, at der ikke træffes nogen reelle beslutninger i Euro-Rådet, eller er det sådan, at beslutningerne allerede er truffet, når sagen når frem til ØKOFIN-Rådet, som så bare har at rette sig efter, hvad Euro-Rådet reelt har besluttet?
Mit andet spørgsmål er om fremtiden: Det er jo ikke ukendt for formandskabet, at der fra flere sider, og ikke mindst fra belgisk side, har været forslag om, at man skal udvikle det såkaldte uformelle Euro-Råd og lægge flere funktioner over til det. Hr. Danielsson bekræftede jo, at Euro-Rådet er begyndt at få flere funktioner og har taget flere sagsområder ind.
Mit andet supplerende spørgsmål er derfor: Kan man være bombesikker på, at Euro-Rådet i virkeligheden ikke overtager mere og mere reel magt i fremtiden?
Det er meget vigtigt for de lande, der står uden for euroen, i realiteten at kunne stå uden for euroområdet uden at miste magten over det, der ikke direkte berører euroen.

Danielsson
Jeg fortæller gerne hr. Gahrton, at det svenske formandskab ved overtagelsen af formandskabet den 1. januar i år var ganske bekymret for, hvordan det ville gå med Euro-Rådet kontra ØKOFIN-Rådet.
Vi var bange for, at vi ville havne i en situation, hvor - i lighed med, hvad hr. Gahrton antyder - beslutningerne ville blive truffet i et forum, som vi ikke havde adgang til. At vi derefter ville få forelagt et fait accompli, som vi slet og ret havde at bringe til udførelse i ØKOFIN-Rådet.
Men jeg må meget ærligt sige, at sådan har det ikke været. Der har været meget stor respekt for de principper, der er fastslået i den beslutning fra Luxembourg, som jeg omtalte, det vil sige den beslutning, der blev truffet af Det Europæiske Råd i december 1997.
Det er helt naturligt, at der er et diskussionsbehov i den kreds af finansministre, der deler den fælles valuta. Men der træffes ingen reelle beslutninger i den kreds. ØKOFIN-Rådets status bliver respekteret, og der har været en meget stor principiel enighed om dette. Kan man være bombesikker på, hvordan det bliver i fremtiden? Det er svært at spå, og især om fremtiden, som der engang var én, der sagde.
Jeg synes, at der er al mulig grund til at tro, at Rådets medlemmer fortsat vil være solidariske over for de principper, der er fastlagt i Det Europæiske Råds tidligere beslutning, det vil sige, at ØKOFIN-Rådets status skal bevares.
At en og anden repræsentant for Euro-Rådet så siden har udtalt en personlig mening om, at Euro-Rådets beføjelser skulle udvides, må stå for vedkommendes egen regning. Vi forsøger at vurdere, hvordan det har fungeret i praksis, og vi synes, at vi helt ærligt kan sige, at ØKOFIN-Rådets status er blevet respekteret.

Formanden


Yasmine Boudjenah
Spørgsmål nr. 3 af (H-0329/01):
Om: Vestsahara De Forenede Nationer har besluttet at forlænge MINURSO's mandat i Vestsahara med to måneder, uden at den fredsplan, som Marokko og Polisario-fronten har underskrevet, dog er blevet gennemført fuldstændigt. Tværtimod truer genoptagelsen af den væbnede konflikt mellem parterne mere end nogensinde.
En række kendsgerninger vidner således om den marokkanske vilje til genoprustning. F.eks. det annoncerede køb af amerikanske eller franske jagerfly ved investering af en del af midlerne fra den nyligt indgåede aftale mellem Vivendi og Maroc Telecom (3,5 milliarder dollars).
Desuden har den britiske presse på det seneste afsløret, at Marokko har kunnet nyde godt af handelsaftaler med Det Forenede Kongerige, i kraft af hvilke landet kunne købe nye våben og forny sin militærstyrke med Miragefly og reservedele, der allerede skulle have gjort det muligt at fremstille 56 kanoner. Dette materiel skulle befinde sig ved grænsen langs den såkaldte forsvarsmur. Hvis denne transaktion bekræftes, er den illegal, eftersom fællesskabslovgivningen ved adfærdskodeksen for våbeneksport forbyder salg af våben til konfliktramte lande og områder.
Kan Rådet bekræfte disse oplysninger? Har det til hensigt at intervenere over for medlemsstaten?

Danielsson
Rådet har ikke diskuteret den specifikke sag, som medlemmet tager op.
Modsat det, der bliver antydet i spørgsmålet, er der ingen fællesskabslovgivning om våbeneksport, og derfor kan der ikke opstå spørgsmål om, hvorvidt en specifik transaktion er ulovlig eller ej i forhold til fællesskabsretten. Den adfærdskodeks, som det ærede medlem henviser til, blev vedtaget den 8. juni 1998 og bygger på fælles kriterier for eksport af konventionelle våben. I henhold til gennemførelsesbestemmelserne i adfærdskodeksen skal hver medlemsstat fra gang til gang behandle de ansøgninger, den modtager, om eksportlicens til krigsmateriel ud fra bestemmelserne i adfærdskodeksen.
Beslutningen om, hvorvidt der skal bevilges eksportlicens, træffes således af hver enkelt medlemsstat, og det tilkommer ikke Rådet at bedømme sådanne individuelle transaktioner. I henhold til kodeksen skal medlemsstaterne hvert år i Rådet gensidigt informere hinanden om hvert lands våbeneksport, og det muliggør en fælles bedømmelse af, hvordan kodeksen fungerer. Den årlige bedømmelse af, hvordan kodeksen fungerer, afspejles i en årlig rapport i overensstemmelse med gennemførelsesbestemmelse 8.
Rådets overordnede politiske linje for konflikten i Vestsahara er fuldt ud at støtte FN og FN's generalsekretærs personlige udsending, James Baker, i dennes bestræbelser på at nå frem til en løsning på konflikten. Rådet er overbevist om, at FN-processen er den bedste ramme for en hurtig og bæredygtig løsning, der også vil øge stabiliteten i hele området.
Det står klart, at hver enkelt løsning skal kunne godkendes af alle parter, ligesom den skal bygge på fuld respekt for de grundlæggende demokratiske principper og menneskerettighederne. I tråd med disse politiske mål er Rådet villigt til at bidrage til processen og til at medvirke til at skabe et klima af tiltro og tillid mellem de berørte parter.
På linje med dette foreslog Unionen i slutningen af sidste år de berørte parter en række humanitære og tillidsskabende foranstaltninger. Unionen holder tæt kontakt til James Baker og undersøger, hvordan man bedst vil kunne støtte FN's indsats.
Jeg vil også understrege, at EU er den største donor af humanitær hjælp til flygtningene fra Sahara, med et bidrag på 20 millioner euro i de seneste tre år.

Boudjenah
Hr. formand, tak til formanden for Rådet. Jeg må påpege, at jeg finder det beklageligt, at man ikke kan sikre, at denne adfærdskodeks og dens vigtige og klare kriterier respekteres, i særdeleshed tanken om at forbyde våbensalg til konfliktramte lande og områder. Sagen er så alvorlig, at parlamentsmedlemmerne i Storbritannien har opnået aktindsigt i spørgsmål om landets våbensalg uanset destination. Det har skabt meget debat i Storbritannien, om end der ikke er lovgivet med tilbagevirkende kraft, hvorfor de britiske parlamentsmedlemmer ikke kan træffe foranstaltninger vedrørende den omhandlede sag om våbensalg til Vestsahara.
Jeg må imidlertid gentage mit spørgsmål. Mener De ikke, EU har mulighed for at iværksætte sanktioner, når denne adfærdskodeks krænkes? Det, der i øvrigt bekymrer mig mest, er, at denne sag efter min mening vidner om Marokkos ønske om genoprustning. Endvidere vidner sagen om, at landet møder velvilje i Europa, hvilket er beklageligt. Det kan kun bidrage til at skærpe den i forvejen spændte situation i området. Konflikten har stået på i 25 år. Situationen er fastlåst, ikke mindst fordi Marokko nægter at godkende valglisterne, uagtet at disse er udarbejdet af MINURSO. De stridende parter kan når som helst igen gribe til våben. Hr. formand for Rådet, påtænker det svenske formandskab at fremsætte en udtalelse inden udgangen af juni måned? Jeg tænker på, at det tyske formandskab fremsatte en udtalelse specielt vedrørende Vestsahara. Og hvorfor anerkender Den Europæiske Union ikke officielt Polisario som samtalepartner i den omhandlede konflikt? Det har FN trods alt gjort de sidste 25 år.

Danielsson
Det er nu engang sådan, at adfærdskodeksen om krigsmateriel ikke er juridisk bindende. Så det bliver ikke aktuelt med sanktioner, det er der ikke noget retsgrundlag for. Derimod arbejder det svenske formandskab på dette område, ligesom på de fleste andre områder, for øget åbenhed og aktindsigt. Jeg synes, at vi i forbindelse med den praktiske brug af adfærdskodeksen for våbeneksport har set flere positive og konstruktive tiltag, der peger mod øget åbenhed. Rådet vil sammen med alle andre gode kræfter forsøge at gøre flere fremskridt hen imod øget åbenhed i spørgsmål om våbeneksport.
Konflikten i Vestsahara er en konflikt, der har eksisteret alt for længe. Lige nu tror jeg, at vi alle føler os frustrerede over mangelen på fremskridt. Rådet er dog af den faste overbevisning, at vi bedst arbejder for en fredelig løsning ved fortsat at støtte FN og FN's særlige udsending, hr. Baker. Det er denne linje, Rådet fortsat vil følge.

González Álvarez
Formanden svarede fru Boudjenah meget fint, ikke kun om adfærdskodeksen for våben, men også om konflikten i Sahara, for rådsformanden ved udmærket, at der bag fru Boudjenahs spørgsmål ligger bekymringen om Marokkos konflikt med Sahara. Og i sit meget klare svar taler han om støtte til FN og til James Baker, om nødvendigheden af at opnå en aftale, der er acceptabel for alle, og han bekræfter, at Europa med 20 millioner euro faktisk er den største yder af humanitær bistand.
Da vi således er den største yder af humanitær bistand, er spørgsmålet, om vi ikke burde spille en grundlæggende politisk rolle i denne konflikt, for at forhindre, at saharanerne igen griber til våben, og at konflikten eskalerer, i stedet for kun at begrænse os til at støtte James Baker og FN.
Den acceptable aftale, hr. rådsformand, blev allerede indgået i 1992, da saharanerne forlod våbnene for at gå til et valg, som skulle have været afholdt i dette år, 1992.
Ville afholdelse af valg med Europas bidrag ikke være den bedste aftale?

Danielsson
Konflikten i Vestsahara er meget vanskelig, og den har en kompliceret baggrund. Jeg tror, at Unionen, som jo skal og vil spille en aktiv politisk rolle i vigtige og vanskelige internationale konflikter, bedst gør nytte ved kraftigt at bakke op om FN's arbejde. Jeg ser i den rapport, som James Baker fremlagde i april, at der faktisk er sket en del fremskridt i arbejdet med at opstille forskellige forslag til selvstyre for Vestsahara. Jeg tror, at det i denne situation ville være meget uklogt at skifte taktik. Det bedste vil være fortsat at give konstruktiv støtte til hr. Baker.

Carnero González
Hr. formand for Rådet, jeg kunne godt tænke mig, at De fulgte mig i følgende ræsonnement, som er meget enkelt.
De siger, at Rådet har behandlet konflikten i Vestsahara, og at der er truffet en række foranstaltninger for at genskabe tilliden mellem parterne. Mener De, at det, at en medlemsstat, og endda så vigtig en stat som Det Forenede Kongerige, sælger våben til en af parterne, når der er våbenhvile, er en foranstaltning, der kan skabe tillid mellem parterne?
For det andet, og dette ræsonnement er også enkelt, hvilken adfærdskodeks taler vi om? For jeg har altså indtryk af, at mange mennesker, mange organisationer taler om en anden adfærdskodeks end den, De nævner, for De henviste til en kodeks, som muligvis eksisterer, muligvis ikke.
For det tredje kunne jeg godt tænke mig, at De gik bort fra denne metafysiske holdning, i henhold til hvilken De støtter hr. Bakers anstrengelser, men aldrig siger, hvordan De støtter dem. Vil De venligst forklare, hvordan De vil støtte dem?

Danielsson
Rådet har ikke haft lejlighed til at diskutere enkelte medlemsstaters eventuelle våbensalg til området. Jeg kan derfor ikke kommentere dette. Jeg tror dog, at jeg tilstrækkeligt tydeligt har understreget Rådets opfattelse af, hvordan man bedst opnår fremskridt i selve konflikten. Rådet har eksempelvis beklaget den fastlåste situation i spørgsmålet om en folkeafstemning. FN's generalsekretær har foreslået, at parterne skulle diskutere alternative løsninger for at nå frem til en løsning på konflikten, eftersom det nu viste sig, at spørgsmålet om en folkeafstemning er så vanskeligt.
Jeg vil gerne gentage, at jeg tror, at det ville være meget uheldigt, hvis Unionen ikke helhjertet støttede de kollektive internationale bestræbelser på at løse denne vanskelige konflikt.

Formanden


Camilo Nogueira Román
Spørgsmål nr. 4 af (H-0330/01):
Om: Fire afrikanske emigranter omkommet ved Tarifa ved den andalusiske kyst Den 21. marts 2001 dukkede endnu nogle lig op: to mænd og to kvinder, hvoraf den ene var gravid. De var som mange andre på tragisk vis druknet, da de forsøgte at nå frem til europæisk område i deres søgen efter arbejde og et nyt liv. Hvornår agter Den Europæiske Union at tage direkte skridt over for de spanske myndigheder for at gøre en ende på denne alvorlige situation, der må fylde samtlige EU-institutioner og de spanske myndigheder med skam?

Danielsson
Rådet har ved flere lejligheder haft mulighed for at svare på lignende spørgsmål fra det ærede medlem. Rådets holdning burde derfor være velkendt. Jeg vil henvise det ærede medlem til det svar, der blev givet på hans mundtlige spørgsmål H-0027/01 af 14. februar 2001.
Lad mig desuden fremhæve de bestræbelser, som Rådet sammen med Kommissionen har gjort sig for at gennemføre handlingsplanen for Marokko. Og lad mig også pege på, at bekæmpelsen af menneskesmugling er et prioriteret spørgsmål. Desuden vil jeg understrege, at de spanske myndigheder ikke har nogen beføjelser i Marokko, og at de derfor ikke kan kontrollere, hvornår fartøjer af forskellig slags forlader Marokko.

Nogueira Román
Hr. minister, siden jeg stillede dette spørgsmål igen, er der til Andalusiens strande blevet ved med at ankomme tusindvis af indvandrere i små både, hvor de sætter deres eget liv på spil. Kvinder, mænd, unge mennesker, drenge og piger, nogle døde, er fundet livløse i sandet og på klipperne ved den tragiske grænse mellem Afrika og Europa. Andre er blevet anholdt, mange er flygtet ind i landet efter det arbejde, som de ikke kunne finde i deres hjemland. Hvornår vil de europæiske institutioner mon forstå, konfronteret med disse uacceptable forhold, at der er tale om et alvorligt problem, som angår dem direkte? Hvornår vil de reagere, så disse mennesker, når de ankommer, får de vilkår, som de fortjener som de brødre og de medmennesker, de er? Jeg har allerede her i en anden anledning sagt, at EU ikke kan vende hovedet bort for ikke at se den tragiske situation i øjnene, som må fylde de europæiske og spanske institutioner med skam, og som bør tvinge dem til at yde den indsats, der er nødvendig for at gøre noget ved den.

Danielsson
Rådet ser ikke den anden vej. Rådet er helt klar over, at dette er et meget stort problem, der medfører store menneskelige lidelser.
Rådet er dybt engageret i via en dialog med Marokko at forsøge at ændre forholdene således, at vi ikke længere vil se disse uudholdelige eksempler på menneskelig lidelse, som det ærede medlem tager op.

Formanden


Carlos Carnero González
Spørgsmål nr. 5 af (H-0335/01):
Om: Visumpligt for colombianske statsborgere ved indrejse i EU En større gruppe af colombianske intellektuelle, ledet af nobelpristageren Gabriel García Márques, har givet udtryk for deres harme over Rådets afgørelse om visumpligt for colombianske statsborgere ved indrejse i EU. De har oven i købet erklæret, at så længe denne afgørelse ikke tilbagekaldes, vil de heller ikke aflægge besøg i Spanien, der kulturelt og sprogligt står dem nærmest, fordi den spanske regering ikke har protesteret mod Rådets afgørelse. 187 spanske intellektuelle har givet udtryk for deres solidaritet med deres colombianske kollegers holdning. I lyset af den bestyrtelse og modstand, Rådets afgørelse har givet anledning til, bedes det give følgende oplysninger:
Har Rådet kendskab til det standpunkt, der forfægtes af ovennævnte gruppe af intellektuelle, som ledes af Gabriel García Márquez? Mener Rådet virkelig, at visumkravet er et effektivt middel mod kriminelle handlinger, som hidrører fra colombianske statsborgere? Vil Rådet optage kontakt med nobelpristageren Gabriel García Márques med henblik på at påhøre hans argumenter? Vil Rådet i så fald være rede til at korrigere sin fejlagtige afgørelse, hvilket vide kredse i offentligheden stiller krav om bl.a. undertegnede?

Danielsson
Jeg vil minde det ærede medlem om, at den beslutning, Rådet har truffet, bygger på et forslag fra Kommissionen af 26. januar 2000, et forslag til en forordning om stadfæstelse af listen over tredjelande, hvis borgere skal have visum for at passere de ydre grænser, hvilket inkluderer colombianske borgere, og stadfæstelse af listen over de tredjelande, hvis borgere er undtaget fra dette krav.
Rådet vil også pege på, at Parlamentet bekræftede Kommissionens forslag ved to forskellige lejligheder, nemlig i udtalelsen af 5. juli 2000 og i den anden udtalelse, der blev givet så sent som den 1. marts i år. Rådet vedtog derfor forordningen med kvalificeret flertal den 15. marts, og den trådte i kraft den 10. april, det vil sige for godt en måned siden. Rådet kan derfor ikke rigtigt forstå medlemmets holdning om, at beslutningen var forkert.
Systemet er udformet således, at det bygger på åbenhed, eftersom medlemsstaterne bør meddele de øvrige medlemsstater og Kommissionen, hvilke foranstaltninger de vedtager i henhold til denne forordning. Af samme grund bør denne information også offentliggøres i De Europæiske Fællesskabers Tidende.

Carnero González
Jeg vil omformulere spørgsmålet, for det er absolut nødvendigt, at Rådet svarer mig, og det skal ikke være ved at minde mig om, hvad EU's procedurer er for at træffe den slags afgørelser - jeg tror, vi alle kender dem - men derimod i politiske termer.
Rådets afgørelse om at optage Colombia på listen over lande, hvis borgere skal have visum for at rejse ind i EU's lande, tjener ikke kun til ikke at bekæmpe den organiserede kriminalitet, som visse colombianske borgere kan stå i spidsen for, men lader også almindelige borgere betale for at skulle opnå visum.
Ligeledes vanskeliggør den forståelsen mellem EU og Colombia unødigt. Colombia er et land, som står Europa nært, således som det er fremhævet ikke af undertegnede, men af mange intellektuelle colombianere under ledelse af ingen ringere end Gabriel García Márquez. Jeg mener at vide, at Gabriel García Márquez f.eks. for nylig ikke rejste til Spanien for at deltage i aktiviteterne i forbindelse med avisen El País' 25-års jubilæum, idet han opfyldte et løfte over for de intellektuelle, som havde erklæret, at de ikke vil rejse til EU, i hvert fald ikke til Spanien, før denne regel er tilbagekaldt.
Jeg beder Dem svare mig på følgende og håber, at svaret er positivt: Vil Rådet revidere denne afgørelse i den nærmeste fremtid efter høring af det colombianske samfund og de colombianske myndigheder?

Danielsson
Når jeg gav et efter medlemmets mening bureaukratisk og proceduremæssigt svar, skyldtes det, at medlemmet faktisk i sit spørgsmål antydede, at beslutningen var forkert. Så synes jeg, at der er en vis pointe i at pege på, at alle regler er blevet iagttaget, inklusive høringen af Parlamentet to gange.
Selvfølgelig står det det ærede medlem frit ikke at sympatisere med indholdet i beslutningen, men den er blevet truffet for nylig, og alle gældende regler er blevet respekteret. Så vidt jeg ved, er der ikke i øjeblikket nogen, der påtænker at ændre noget ved den.

Formanden


Christa Klaß
Spørgsmål nr. 6 af (H-0338/01):
Om: Betænkning af Christa Klaß, MEP, om handel med vegetativt formeringsmateriale af vin Den 24. oktober 2000 blev betænkningen om handel med vegetativt formeringsmateriale af vin (A5-0195/2000 - C5-0090/2000) vedtaget af Europa-Parlamentet med stort flertal.
Hvor langt fremme er Rådet i den videre behandling af dette dokument? Hvorfor har Rådet endnu ikke færdigbehandlet dette direktiv? Hvornår vil direktivet blive opført på Rådets dagsorden med henblik på færdigbehandling og fremsendt til implementering i medlemsstaterne?
Kommissionens forslag og Europa-Parlamentets betænkning om handel med vegetativt formeringsmateriale af vin skaber større retssikkerhed for de berørte økonomiske partnere i disse for EU's vindyrkning så vigtige områder. Klare bestemmelser om dyrkning, autorisering, registrering og kontrol skal forenkle handlen og give den et klart retsgrundlag. Det er uforståeligt, at Rådet fem måneder senere endnu ikke har truffet en afgørelse desangående.

Danielsson
Lad mig indledningsvis sige, at jeg er helt enig med det ærede medlem, når det gælder betydningen af retssikkerheden. Lad mig også sige, at Rådet påskønner det arbejde, som fru Klaß har udført som ordfører i denne vigtige sag. Rådet har også i høj grad taget hensyn til Europa-Parlamentets udtalelse. Det er derfor meget forståeligt, at Parlamentet er bekymret over den forsinkelse, der er indtruffet i Rådets endelige beslutning i sagen.
Grunden til forsinkelsen er, at nogle medlemsstater har bedt om yderligere betænkningstid for bestemmelserne om genetisk modificerede organismer, på trods af at disse bestemmelser på ingen måde afviger fra de gældende fællesskabsregler, og på trods af at de modsvarer dem, der for nylig blev vedtaget i henhold til fællesskabsdirektivet om såsæd og skovdyrkningsmateriale.
Vedtagelsen af direktivet stod på dagsordenen for Rådets (landbrug) møde i november sidste år. Det blev udskudt til december og derefter til januar i år, eftersom der ikke blev opnået enighed om bestemmelserne om genetisk modificerede organismer.
Det er imidlertid det svenske formandskabs mål at opnå enighed om støtte til og vedtagelse af den nye lov i Rådet før udgangen af den svenske formandskabsperiode, det vil sige senest i juni i år.

Klaß
Hr. formand, jeg vil gerne spørge rådsformanden, om det er normalt, at vi skal vente fem måneder på en afgørelse. Vi har jo trods alt også arbejdet med det. Når vi ser på dette direktiv, drejer det sig jo i sidste ende også om at have klare bestemmelser for dyrkning, autorisation, registrering og kontrol for også på dette område at have retssikkerhed for EU's vinforædlere. Denne del er også meget vigtig for erhvervsvirksomhederne og de økonomiske partnere i EU.
For det andet har man ifølge mine oplysninger hele tiden villet afvente, at udsætningsdirektivet, direktiv 90/220, blev vedtaget. Det er nu i mellemtiden også færdigbehandlet i Forligsudvalget, det er altså vedtaget. Derfor er der efter min mening ikke mere nogen grund til at forsinke det yderligere. Det foreliggende direktiv siger intet om den endelige autorisation. Det skulle så afgøres i udsætningsdirektivet. Jeg anmoder altså kraftigt Rådet om ikke at blokere Parlamentets arbejde, men at fremme det.

Danielsson
Jeg er helt enig med det ærede medlem. Det er formandskabets hensigt at nå frem til en afgørelse i denne sag. Som jeg nævnte, har vi frem til juni til at forsøge at klare dette.

Formanden


Jonas Sjöstedt
Spørgsmål nr. 7 af (H-0340/01):
Om: Svensk undtagelse, for så vidt angår EU-dokumenters offentlighed Det fremgår af brochuren "EU-avtalet", som det svenske Udenrigsministeriums handelsafdeling udgav i 1994 forud for den svenske folkeafstemning om EU-medlemskabet, at offentlighedsprincippet bevares og ikke kan forhandles.
Dette løfte blev givet til det svenske folk inden EU-medlemskabet. Medfører dette forbehold, at Sverige undtages fra EU-bestemmelser, der kan begrænse anvendelsen af nationale principper om offentlighed?

Danielsson
I min egenskab af formand for Rådet kan jeg indledningsvis fatte mig i korthed. Jeg vil påpege, at national lovgivning om offentlighedens aktindsigt i dokumenter ikke er omfattet af en harmonisering af Fællesskabets lovgivning. Vi forudser heller ikke en sådan harmonisering i fremtiden.

Sjöstedt
Jeg takker for svaret. Rådets formand er sikkert klar over, at jeg tænker på EU-dokumenter, der tilgår nationerne.
EU har nu vedtaget er nyt regelsæt, en forordning, på grundlag af artikel 355, og dermed har man et bedre retsgrundlag. I forordningen tales der om loyalitet over for EU's regler. Der tales også om, at man skal bede om vejledning i tvivlstilfælde.
Hvis Kommissionen og EF-Domstolen på grundlag af denne forordning mener, at et land på nationalt niveau ikke kan udlevere EU-dokumenter, der er hemmeligtstemplede på EU-niveau, kan fællesskabslovgivningen komme i konflikt med det svenske offentlighedsprincip. Mener rådsformanden, at et sådant scenario er udelukket? Og i så fald hvorfor?

Danielsson
Jeg mener, at en fremgangsmåde som den, hr. Sjöstedt beskriver, er udelukket. Jeg konstaterer for det første, at det i indledningen til den retsakt, man er enedes om, udtrykkeligt siges, at forordningen ikke har til hensigt at ændre, endsige vil resultere i ændringer af, national lovgivning om ret til aktindsigt i dokumenter.
For det andet henviser hr. Sjöstedt til loyalitetsprincippet. Det er ikke nyt. Det såkaldte loyalitetsprincip, der er beskrevet i EF-traktatens artikel 10, har vi levet med hele tiden. Det er ikke blevet forandret i forhold til den aftale, der er truffet her, og som Parlamentet godkendte i begyndelsen af denne måned.
Jeg vil understrege, at den konsultationsfremgangsmåde, der bliver indført via artikel 5 i den nye retsakt, udelukkende er vejledende. Hvis vi taler om svenske forhold, er der i sig selv ikke noget nyt i, at svenske myndigheder ved gennemførelsen af reglerne om fortrolighed ved udenrigspolitiske spørgsmål kan få brug for at konsultere institutionerne for at kunne foretage en korrekt vurdering. Det er velkendt i svensk lovgivning, og det ændrer den nye retsakt ikke noget ved.

Sacrédeus
Jeg vil gerne takke det svenske formandskab, og jeg vil gerne takke hr. Danielsson for hans svar. Jeg vil naturligvis også takke for det engagement, der er blevet lagt i arbejdet med at give EU en ny holdning til princippet om offentlighedens aktindsigt i EU-dokumenter, offentlighedsprincippet.
Alligevel vil jeg stille et spørgsmål. Kan vi i Sverige risikere at komme i en situation, hvor svenske myndighedsrepræsentanter skal udøve selvcensur, hvis der i Bruxelles og på europæisk myndighedsniveau vurderes anderledes end fra de svenske myndigheders side om, hvorvidt fortrolighedsreglerne skal gennemføres eller ej? Dette spørgsmål om selvcensur og om at kunne have en særlig svensk opfattelse, når der vurderes anderledes i Bruxelles, er et relevant diskussionsemne.

Danielsson
Det spørgsmål, som hr. Sacrédeus stiller, er naturligvis relevant. Det er måske mere relevant i den svenske Rigsdag end i dette glorværdige Europa-Parlament. Jeg har stor tillid til de svenske myndigheders evne til uafhængigt at kunne vurdere sådanne spørgsmål. Jeg tror, at risikoen for selvcensur er meget lille.
Lad mig kun understrege, at de regler, som Parlamentet har taget stilling til og aktivt har bidraget til at udarbejde, efter Rådets opfattelse er langt bedre end den ordning, vi hidtil har haft, når det drejer sig om aktindsigt i dokumenter. Nu har vi en retsakt, der omfatter alle dokumenter, og den såkaldte Solana-beslutning fra sidste år har ikke længere gyldighed. Vi har obligatoriske registre. Vi har et krav om hurtigt at vurdere, om dokumenter kan udleveres eller ej. Vi har fortrolighedsbestemmelser, som er klart definerede osv.
For en stor del takket være Parlamentet vil EU's institutioner få meget bedre og klarere regler for åbenhed og tilgængelighed.

Newton Dunn
Blot for at vise, at dette spørgsmål ikke kun er interessant for de svenske medlemmer af EU, men også for andre nationaliteter: Er denne nye procedure i Rådet taget i brug? Hvis ikke, hvornår vil den da blive taget i brug? Med andre ord, hvornår kan jeg få mit første dokument fra Rådet?

Danielsson
Jeg ved ikke, om det ærede medlem ønsker, at Rådets formand skal vurdere en konkret sag. Det er vist temmelig umuligt.
Når denne retsakt er trådt i kraft, går jeg ud fra, at alle Unionens institutioner gennemfører bestemmelserne på en kompetent måde, hvorved det lidt efter lidt vil blive muligt for hr. Newton Dunn og andre at få adgang til de dokumenter, der ikke er omfattet af den fortrolighedsvurdering, der altid skal foretages.

Formanden


Ioannis Marinos
Spørgsmål nr. 8 af (H-0342/01):
Om: Rådets holdning til Tyrkiets voldshandlinger Den højtstående repræsentant for FUSP, Javier Solana, erklærede under et besøg for nylig i Skopje, hovedstaden i Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien, at det vil være en fejl, hvis FYROM's regering forhandler med terroristerne (UCK). Han sagde tillige, at regeringen i Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien har EU's støtte, og at der i Unionen ikke er plads til dem, der gør brug af voldelige midler. Efter dette kategoriske standpunkt bedes Rådet oplyse, hvorfor denne principbeslutning ikke gælder Tyrkiets tilfælde, et land, der har gjort sig skyldig i overtrædelse af folkeretten og med voldelige midler i 1974 annekterede 40% af Cyperns territorium og stadigvæk holder dette besat trods FN's modstridende afgørelser? Ved Rådet ikke, at man i dette land, som for nylig blev anerkendt som kandidatland, med voldelige midler forhindrer det kurdiske mindretal i at udøve dets personlige og politiske rettigheder, som bruger grænseløs vold over for arrestanter, som fængsler journalister og i det store og hele udøver statsmagten med voldelige midler og gør sig skyldig i overtrædelse af samtlige menneskerettighedschartre, hvilket også gentagne gange er blevet konstateret af Menneskerettighedsdomstolen?

Danielsson
Rådets holdning til Cypern-spørgsmålet og menneskerettighedssituationen i Tyrkiet, inklusive spørgsmålet om kurderne, er velkendt. Holdningen fremgår måske tydeligst af Rådets beslutning om tiltrædelsespartnerskab med Tyrkiet, der blev vedtaget den 8. marts 2001.
Temmelig mange af prioriteringerne og målene i tiltrædelsespartnerskabet drejer sig netop om menneskerettighederne. Med hensyn til Cypern-spørgsmålet blev det, der blev sagt på Det Europæiske Råds møde i Helsinki i december 1999, gentaget i dette dokument.
Unionen vil nu med udgangspunkt i tiltrædelsespartnerskabet og Tyrkiets nationale program for gennemførelse af EU's acquis indrette sig på, at Tyrkiet virkelig gennemfører disse prioriteringer. Et associeringsråd er udsat til den 26. juni 2001, og der vil spørgsmålet om gennemførelsen blive taget op. Kommissionen har meddelt, at man vil offentliggøre den periodiske rapport om Tyrkiet og de andre ansøgerlande i november i år.

Marinos
 Hr. formand, jeg vil gerne takke ministeren for hans svar, som jeg er tilfreds med, selv om han går uden om emnet. Det, jeg spurgte om, var, hvorfor man i Tyrkiets tilfælde fører en dialog, og oven i købet i en venlig tone, samtidig med at landet er blevet et ansøgerland, selv om det optræder voldeligt over for Cypern, når hr. Solana i andre tilfælde siger, at vi ikke fører dialog med lande, der anvender vold.
Jeg vil bede Rådet oplyse mig, om det kender til følgende nye provokationer fra dette lands, det vil sige Tyrkiets, side. For det første har den tilsyneladende fredselskende og europavenlige udenrigsminister, hr. Cem, truet med, at hvis Cypern bliver optaget som fuldt medlem af EU, vil hans lands reaktion ikke kende grænser. Han trussel er således rettet mod alle. For det andet har det tyrkiske flyvevåben genoptaget sin krænkelse af Grækenlands luftrum. Krænkelserne sker meget hyppigt, og det græske flyvevåben har flere gange været nødsaget til at foretage farlige opbremsninger. For det tredje har Menneskerettighedsdomstolen her i Strasbourg for en uge siden dømt Tyrkiet for åbenlys krænkelse af de græsk-cyprioters menneskerettigheder, der er bosiddende på den af tyrkiske tropper besatte del af Republikken Cypern. Hvilke kommentarer har ministeren til disse oplysninger?

Danielsson
Jeg konstaterer, som jeg har gjort det flere gange tidligere, at i kraft af partnerskabsaftalen med Tyrkiet har Unionen mulighed for nøje at følge med i den politiske udvikling i landet. Aftalen giver også mulighed for at føre en dialog med de tyrkiske myndigheder og den tyrkiske regering, når Rådet vurderer, at en sådan er påkrævet.
Rådet vælger som oftest at indgå i en dialog, når det vil ændre på forhold, der ikke er acceptable. Jeg vil også pege på, at muligheden for en diskussion næste gang er til stede på det kommende associeringsråd med Tyrkiet den 26. juni 2001.

Rübig
Hr. formand, i eftermiddags trængte der under debatten om Tyrkiet ulovligt en gruppe mennesker ind i mødesalen. Det er ikke første gang, vi generes på denne måde. Det drejer sig også om de europæiske institutioners sikkerhed. Har Rådet egentlig planer om at forstærke sikkerhedsforanstaltningerne for de europæiske institutioner?

Danielsson
Jeg tror ikke, at det er Rådets opgave at kommentere sikkerhedsforanstaltningerne i Parlamentet.

Formanden
Hr. Rübig, jeg kan oplyse, at emnet sikkerhed er en bekymring her i Parlamentet, og at Præsidiet netop nu behandler dette emne i lyset af budgettet, fordi der er opdaget utilstrækkeligheder i sikkerhedsorganisationen, og det er naturligvis nødvendigt at beskytte forhandlingerne, uanset hvem der protesterer, og hvilke legitime argumenter de måtte have. Det er ikke Rådet, der bliver ansvarligt for sikkerheden i Parlamentets bygninger i de tre byer. De skal vide, at dette behandles med stor omhu.
Andet tillægsspørgsmål er fra hr. Fatuzzo. Værsgo.

Fatuzzo
Jeg lyttede til rådsformandskabets svar på det spørgsmål, som hr. Marinos så udmærket gjorde rede for, nemlig forholdet mellem Tyrkiet, græsk-cyprioterne og kurderne. Jeg vil gerne spørge Rådet, om det i den forbindelse kontrollerer, holder øje med, er vidende om og tager højde for situationen for den armenske befolkning, som lever i Tyrkiet, og som også har nogle ikke uvæsentlige problemer med at give udtryk for deres etniske tilhørsforhold. I sidste uge mødte jeg en biskop fra den armenske kirke, som fortalte mig om den meget vanskelige situation for de armenske befolkningsgrupper i Tyrkiet.

Danielsson
Lad mig gentage, at en af fordelene ved partnerskabsaftalen med Tyrkiet er, at den giver os mulighed for nøje at følge situationen i landet. Det gælder ikke bare den kurdiske minoritets situation, men selvfølgelig også den armenske befolkningsgruppes. Og det vil vi gøre.

Formanden
Spørgsmål nr. 9 og 10 bortfalder. Jeg har fremsendt et brev til spørgerne, hvor jeg forklarer dem, at punkter, som allerede er opført på dagsordenen, i henhold til forretningsordenen ikke kan behandles under spørgetiden, og som De ved, har der været meddelelser fra Kommissionen og Rådet om det alvorlige problem med de tyrkiske fangers sultestrejke. Forretningsordenen finder direkte, klar og utvetydig anvendelse.
Under alle omstændigheder giver jeg ordet til hr. Alyssandrakis, som har et indlæg til forretningsordenen.

Alyssandrakis
Hr. formand, Rådet har ganske vist svaret, og vi har hørt redegørelserne fra Rådet og Kommissionen. Men i forbindelse med spørgsmålene har vi mulighed for at stille et tillægsspørgsmål. Denne ret mister vi med beslutningen om, at der ikke skal være forhandling i forbindelse med denne procedure.

Formanden
Disse spørgsmål kan i henhold til forretningsordenen ikke behandles, eftersom de allerede er omfattet af Rådets og Kommissionens meddelelse. Jeg tror ikke, at vi med forretningsordenen i dette tilfælde krænker nogen grundlæggende rettigheder. De har mange muligheder for at komme til orde i Parlamentet.

Formanden


William Francis Newton Dunn
Spørgsmål nr. 11 af (H-0348/01):
Om: WEU's satellitcenter i Torrejon Hvilke planer og hvilken tidshorisont har Rådet - som følge af de afgørelser, Det Europæiske Råd traf i Nice - for overflyttelsen af disse faciliteter fra WEU til EU?

Danielsson
EU bekræftede på topmødet i Nice intentionen om at overtage WEU's krisehåndteringsfunktioner.
Rådet noterede sig de principbeslutninger, der blev truffet om indlemmelse af opgaverne inden for Vestunionen i Petersberg-opgaverne. Det omfattede bl.a. etableringen af et satellitcenter og et institut for sikkerhedsstudier i form af et organ, hvor passende dele af de nuværende parallelle WEU-strukturer skulle indlemmes.
Det svenske formandskab blev opfordret til sammen med Rådets generalsekretær at fortsætte arbejdet med denne sag i Rådet (almindelige anliggender).
Et udkast til en fælles foranstaltning om etablering af et satellitcenter for EU er netop nu ved at blive behandlet i Rådets instanser. Det svenske formandskab forventer, at det bliver vedtaget af Rådet inden udgangen af juni. Et satellitcenter er af største betydning, når vi skal styrke mulighederne for tidligt varsel og kriseovervågning inden for rammerne af den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik, især den europæiske sikkerheds- og forsvarspolitik. Centret skal have en stabilitet og en struktur, der gør det muligt på en fleksibel måde at leve op til Unionens og medlemsstaternes krav og at udføre opgaverne i nært samarbejde med de aktuelle institutioner på både nationalt og internationalt niveau inden for Fællesskabet. Centrets personale og infrastruktur bør til en begyndelse komme fra WEU's satellitcenter. De eksakte planer for dette er endnu ikke fastlagt. Det nyligt etablerede satellitcenter, der skal ligge i Torrejón de Ardoz i Spanien, skal begynde sin virksomhed den 1. januar 2002.

Newton Dunn
Tak for det meget nyttige svar, hr. formand. Eftersom budgettet træder i kraft EU pr. 1. januar, vil budgettet for satellitcentret da blive en del af det europæiske sikkerheds- og forsvarsbudget, som Rådet vil fremlægge, og som Parlamentet så kan drøfte og ændre efter behov? Vil det komme på budgettet inden for EU's normale finansielle procedurer?

Danielsson
Satellitcentrets budget kommer til at bestå af bidrag fra medlemsstaterne med en fordeling i henhold til den såkaldte GNP key, det vil sige, at det ligger uden for det traditionelle budget. Centrets virksomhed vil blive finansieret via en særlig fordeling på medlemsstaterne efter deres bruttonationalindkomst.

Formanden


Alexandros Alavanos
Spørgsmål nr. 12 af (H-0352/01):
Om: Erklæringer fra USA's præsident om Kyoto-konventionen USA's præsident har i nogle erklæringer gjort det klart, at USA ikke vil respektere Kyoto-konventionen, som forpligter USA til at begrænse sine drivhusgasemissioner med den begrundelse, at konventionen ikke imødekommer USA's økonomiske interesser. De verbale protester fra europæiske ledere imod Bushs erklæringer udgør ikke nogen politik. Hvilke foranstaltninger agter Rådet at træffe som reaktion på USA's kyniske holdning, der underminerer denne internationale konvention? Har man overvejet at iværksætte økonomiske sanktioner?

Danielsson
Unionens foranstaltninger og holdninger i denne sag er veldokumenterede, ikke mindst via den store mediebevågenhed i forbindelse med de seneste kommentarer og de mange bilaterale samråd, som Rådet har afholdt. Rådet behøver næppe at minde om, at EU og medlemsstaterne har spillet, og fortsat vil spille, en meget aktiv rolle i de internationale forhandlinger om klimaændringer. I sine konklusioner har Rådet gang på gang bekræftet sin forpligtelse til at nå frem til en aftale i den genoptagede sjette partskonference, til at stå vagt om Kyoto-protokollens miljømæssige integritet og til at skabe vilkår for dens ratificering og ikrafttrædelse senest i 2002. Det er sikkert ikke nødvendigt at gentage, at Rådet står fast både på sin politik for klimaændringer og de nævnte forpligtelser.
På Det Europæiske Råds møde i Stockholm i marts 2001 blev det store engagement i Kyoto-protokollen endnu en gang bekræftet som grundlag for det internationale arbejde med at mindske udslip. Det Europæiske Råd anmodede alle forhandlingspartnere om at bidrage konstruktivt til, at vi når frem til en aftale om vilkårene for en gennemførelse af Kyoto-protokollen og til, at vi får et godt resultat. Rådet tror stadig på Kyoto-protokollen og Kyoto-processen.
Trojkaen har holdt samråd med andre parter, den har holdt møder med Canada og Iran, der har formandskabet i Group of 77, Rusland, Kina og Japan for at samle støtte til Kyoto-processen og de bestræbelser, som formanden for partskonferencen, den hollandske miljøminister Pronk, gør sig. Der vil naturligvis komme yderligere bilaterale forhandlinger om samme emne i den anden runde af den sjette partskonference i Bonn til sommer. Unionen har også bekendtgjort sin intention om at fortsætte forberedelserne til en ratificering senest i 2002, også selv om USA eventuelt ikke vil deltage. EU's umiddelbare strategi er altså at sikre fortsat støtte til Kyoto-processen på trods af USA's nuværende holdning.
Unionen har endvidere direkte fremsat sin holdning til den nye regering i Washington via flere repræsentanter på højt niveau, bl.a. den svenske miljøminister Kjell Larsson og miljøkommissær Margot Wallström.
Den vigtigste målsætning netop nu er at få USA tilbage i Kyoto-processen. EU understreger, at klimaspørgsmålet er en vigtig del af de transatlantiske forbindelser, og anmoder USA om at bidrage konstruktivt til denne proces.

Koulourianos
Tak, hr. formand. Jeg er tilfreds med Deres svar og håber blot, at De vil fortsætte Deres bestræbelser på at overtale USA til at tilslutte sig Kyoto-protokollen.

Danielsson
Jeg vil blot tilføje, at Kyoto-protokollen naturligvis bliver et vigtigt emne på topmødet mellem EU og USA i Göteborg den 14. juni 2001. Kommissionsformanden og Rådsformanden vil dermed få mulighed for direkte over for den amerikanske præsident at gøre opmærksom på den betydning, vi tillægger denne sag.

Formanden


Lennart Sacrédeus
Spørgsmål nr. 13 af (H-0353/01):
Om: Minde om holocaust Som en opfølgning på den svenske statsminister Göran Perssons initiativ med i januar 2000 at arrangere den meget omtalte internationale Stockholmkonference om holocaust vedtog Europa-Parlamentet den 7. juli 2000 en skriftlig redegørelse vedrørende mindet om holocaust. I denne afgørelse opfordrer Parlamentet Rådet og Kommissionen til at øge indsatsen for at fremme undervisning, mindet om og forskning i holocaust, fremme studier vedrørende alle dimensioner af holocaust, finde passende former for højtideligholdelse af holocaust, bl.a. en europæisk årsdag for holocaust, samt at vedtage alle foranstaltninger, som kræves for at lette åbning af arkiver med det formål at sikre, at alle dokumenter vedrørende holocaust gøres tilgængelige for forskere.
På hvilken måde har Rådet reageret for at imødekomme Europa-Parlamentets opfordringer? Findes der i dag nogle planer om at indføre en fælles europæisk dag eller nationale mindedage for at højtideligholde mindet om holocaust?

Danielsson
Med hensyn til spørgsmålet om at undervise i og øge kendskabet til holocaust vil jeg minde Lennart Sacrédeus om det svar, der blev givet på et skriftligt spørgsmål fra Joan Colom i Naval i marts 2000. Det ved jeg, at De også har haft mulighed for at læse. På spørgsmålet om at indføre en europæisk dag til minde om holocaust vil Rådet svare, at vi ikke har modtaget nogen konkrete forslag om dette. De medlemslande, der er engagerede i den internationale arbejdsgruppe til minde om og fremme af undervisning og forskning i holocaust, har fulgt anbefalingerne fra komitéen af regeringsrepræsentanter og repræsentanter for frivillige organisationer om at indføre nationale årsdage til minde om holocaust. Det er i år sket i bl.a. Tyskland, Sverige, Storbritannien og Italien. Fra og med næste år vil Finland også have en sådan årsdag.
Rådet vil understrege, at det, vi kan lære af historien, bl.a. af holocaust, viser, at det er nødvendigt her og nu at bekæmpe racisme og fremmedhad aktivt i alle deres former. Det Europæiske Observationsorgan for Racisme og Fremmedhad vil komme til at spille en vigtig rolle i Wien, ikke mindst med hensyn til indsatser på tværs af grænserne. Det skal også nævnes, at Rådet og repræsentanter for medlemsstaternes regeringer den 28. maj vil vedtage en udtalelse om bekæmpelse af racisme og fremmedhad på internettet. Det er desværre et sørgeligt faktum, at den nye teknologi bliver udnyttet af antidemokratiske kræfter.
Som et led i de yderligere bestræbelser på at øge kendskabet til holocaust, så man bl.a. kan drage konklusioner om, hvordan intolerancen i vor tid skal bekæmpes, blev der i januar i år holdt en international konference i Stockholm om netop bekæmpelse af intolerance. Der mødtes repræsentanter for alle EU's medlemsstater, Kommissionen, OSCE og FN's generalsekretær for at diskutere strategier for bekæmpelse af racisme, antisemitisme og fremmedhad.
Lad mig også afslutningsvis sige, at Rådet sætter stor pris på Europa-Parlamentets engagement i denne sag. Jeg vil rette en særlig tak til Lennart Sacrédeus for hans arbejde med den vigtige konklusion på dette emne, som Parlamentet lavede i juli sidste år.

Sacrédeus
Jeg vil takke det svenske formandskab og Lars Danielsson for det udførlige svar og for hans meget venlige bemærkninger til sidst i hans indlæg.
Europa-Parlamentets beslutning i anledning af den skriftlige erklæring til minde om holocaust - en direkte opfølgning på statsminister Göran Perssons initiativ til en Stockholmskonference om dette emne i januar 2000 - peger på, at vi gerne ser, at medlemsstaterne fastsætter en national, eller endnu bedre en europæisk, mindedag.
Jeg vil gøre opmærksom på denne unikke mulighed og den særlige autoritet, som statsminister Göran Persson har som formand i EU netop nu og samtidig som initiativtager til konferencen. Vi kan benytte denne lejlighed til at få endnu flere lande end dem, hr. Danielsson netop nævnte, til at fastsætte en mindedag, og måske kan vi finde en fælles mindedag.
Jeg bifalder det arbejde, der bliver gjort for at bekæmpe racisme, fremmedhad og antisemitisme. Mit konkrete tillægsspørgsmål er: Er statsministeren parat til inden for den resterende tid af det svenske formandskab at aktualisere - om ikke andet så rent uformelt - muligheden for en årsdag i forskellige lande til minde om holocaust?

Danielsson
Det er et meget vigtigt spørgsmål, som Lennart Sacrédeus tager op. Det er blevet diskuteret indgående også i Rådet. Konklusionen er, at der desværre i 1900-tallet er mange eksempler på historiske hændelser, hvor der har fundet grusomheder sted. Det gælder desværre ikke kun holocaust, som vi nu taler om, der er også andre hændelser, som man vil mindes og bruge som udgangspunkt i bekæmpelsen af intolerance og fremmedhad.
Vi er derfor kommet frem til, at det formodentligt er mest hensigtsmæssigt at lade spørgsmålet om en national mindedag være netop et nationalt spørgsmål, men vi kan inspirere de nationale myndigheder til at træffe en sådan beslutning. Man bør måske ikke anbefale en bestemt dag, f.eks. at den 27. januar skulle være en europæisk mindedag. Der er så mange andre dage. Der er f.eks. Krystalnatten, der er vigtig at mindes i mange lande, og der er dagene omkring krigens slutning i 1945, som også kunne være mindedage. Derfor tror vi, at det bedste vil være at inspirere til nationale beslutninger, det er bedre end at forsøge at fremsætte forslag til beslutning på europæisk niveau.

Formanden


Josu Ortuondo Larrea
Spørgsmål nr. 14 af (H-0356/01):
Om: Kulmulefiskeriet: alvorlig forskelsbehandling som følge af en mere omfattende nedskæring i zone VIII (Biscayabugten) Rådet (fiskeri) fastsatte i december 2000 de samlede tilladte fangstmængder (TAC'er) og kvoter for nordlig kulmule for 2001 og foretog i den forbindelse en mere omfattende nedskæring af fangstmængderne i zone VIII - Biscayabugten - (45%) end i de nordligere zoner (58,9%) uden nogen videnskabelig begrundelse, selv om kulmulebestanden ifølge videnskabelige undersøgelser og evalueringer siden slutningen af 1970'erne har været betragtet som en enkelt bestand uden skelnen mellem regionale underbestande. Hvilke kriterier har Rådet anvendt som begrundelse for denne skelnen?
Hvis der således ikke findes videnskabeligt belæg for eksistensen af forskellige bestande, men der er tale om en enkelt bestand, der findes i udstrakte havområder, har Rådet da gjort sig klart, at de anvendte, subjektive politiske kriterier er ensbetydende med en alvorlig forskelsbehandling af visse EU-fiskerflåder? Mener Rådet ikke, at det bør tage dette i betragtning og rette op på forholdet ved fastsættelsen af TAC'erne for 2002?

Danielsson
Jeg vil først henvise til det svar på spørgsmål nr. 280, som Rådet gav det ærede medlem i mødeperioden i april i år, og desuden vil jeg tilføje følgende:
På baggrund af videnskabelige udtalelser fra ICES med en anbefaling af lavest mulige fangstmængder og gennemførelse af en ophjælpningsplan for denne bestand har Rådet fastsat den samlede tilladte fangstmængde for nordlig kulmule til 22.623 t, sammenlignet med 42.090 t i 2000. Kommissionen havde foreslået en samlet tilladt fangstmængde på kun 11.000 t i 2001.
Den samlede tilladte fangstmængde for nordlig kulmule er opdelt på fire forvaltningsområder. I henhold til den videnskabelige information, som Kommissionen havde adgang til, var situationen for nordlig kulmule i forvaltningsområde VII a, b, d og e dårligere end i de tre nordlige områder, og derfor kom der en proportionelt større reduktion af den samlede tilladte fangstmængde der.
Foranstaltninger for 2002 skal vedtages på baggrund af den igangværende diskussion om en ophjælpningsplan for nordlig kulmule.

Ortuondo Larrea
Jeg forstår ikke Deres svar, for i henhold til de oplysninger, som jeg er i besiddelse af, betragtes nordlig kulmule i de videnskabelige undersøgelser som en enkelt bestand. Jeg ved derfor ikke, hvorfra De har disse oplysninger om forskellige bestande eller reduktion af bestanden det ene eller det andet sted: Biscayabugten eller resten.
Og dernæst vil jeg gerne sige til rådsformanden, at Rådet måske burde have taget hensyn til de socioøkonomiske og handelsmæssige faktorer og så vidt muligt have sikret kulmulefiskeriets vilkår ved at kræve streng overholdelse af de tekniske fiskeriforvaltningsforanstaltninger, som den fælles fiskeripolitik ikke har kunnet gennemføre i de seneste år trods konstante advarsler fra de organer, som leverer de videnskabelige begrundelser.

Danielsson
Fordelingen af kvoter sker på grundlag af biologisk og videnskabelig rådgivning, altså ikke på grundlag af socioøkonomisk rådgivning. Ifølge den videnskabelige rådgivning kræver den alvorlige situation for nordlig kulmule drastiske foranstaltninger.
Eftersom der er tydelige videnskabelige belæg for, at bestanden af nordlig kulmule i øjeblikket er kraftigt overfisket, er der blevet foreslået en række foranstaltninger af de videnskabelige rådgivere. Disse giver naturligvis kortsigtede socioøkonomiske effekter, men forhåbentlig også positive langsigtede effekter for bestanden.

Formanden


Esko Olavi Seppänen
Spørgsmål nr. 15 af (H-0357/01):
Om: Militærkomitéens formand Stillingen som Militærkomitéens formand er allerede blevet oprettet i strukturerne for Rådet for Den Europæiske Union. Hvilken institution betaler den pågældende persons løn, hvordan fastsættes den, og agter man at anmode om Europa-Parlamentets accept af stillingen og den deraf følgende betaling af løn?

Danielsson
Formanden for EU's Militærkomité er en del af den udsendende medlemsstats delegation på samme måde som en formand for et udvalg eller en arbejdsgruppe i Rådet. Dette gælder også formandsposter, der ikke følger formandskabet, f.eks. formanden for Det Økonomiske og Sociale Udvalg eller Udvalget for Økonomisk Politik.
Det tilkommer derfor den pågældende medlemsstat at fastsætte og betale formandens løn. Proceduren for udnævnelse af formanden for EU's Militærkomité kræver ikke Europa-Parlamentets godkendelse.

Seppänen
Tak for svaret. Sagen er klar. Men har De glemt, at De lovede at fremsende information om de såkaldte vismænds løn i forbindelse med Østrig-sagen? Det lovede De sidste gang. Har De til hensigt at fremsende den information?

Danielsson
Jeg kan forsikre det ærede medlem om, at jeg har underskrevet svaret. Jeg håber, at det er på vej. Til tider er der meget langt mellem Stockholm og Strasbourg, men jeg kan love, at svaret er på vej.

Formanden
Lad os håbe, at dette problem er løst til næste mødeperiode, og at fællesskabsbrevet er modtaget.

Formanden
Da spørgsmål 16 og 17 vedrører samme emne, vil vi behandle dem under ét.

María Izquierdo Rojo
Spørgsmål nr. 16 af (H-0359/01):
Om: Associeringsaftalen med Algeriet og kvindernes situation Hvad angår den forestående associeringsaftale EU/Algeriet: Indgår der i denne aftale en forpligtelse med hensyn til respekten for menneskerettighederne, særlig hvad angår kvinder (retten til uddannelse i landdistrikterne) og en forbedring af deres familieretlige stilling? Hvilke fremskridt er der planlagt? Hvilken støtte vil EU yde for at bidrage til, at den demokratiske proces også omfatter kvinderne?

Niall Andrews
Spørgsmål nr. 17 af (H-0377/01):
Om: Algeriet Det formodes for øjeblikket, at der er blevet begået 200.000 drab i de seneste 10 år i Algeriet. Drabene fortsætter med ca. 200 om måneden.
Kan det svenske formandskab redegøre for, hvilke foranstaltninger det har iværksat i løbet af dets formandskab for at støtte en internationalt uafhængig undersøgelse af disse drab, og hvilke initiativer det vil tage på FN-niveau for at stoppe drabene og den efter sigende omspændende anvendelse af tortur?

Danielsson
Lad mig først påpege, at forhandlingerne om en associeringsaftale mellem Unionen og Algeriet går efter planerne, men der er fortsat en række vigtige spørgsmål at løse. Forhandlerne mødes næsten hver måned i den hensigt at afslutte forhandlingerne i år. Meget er allerede opnået.
Algeriet har allerede forhåndsgodkendt følgende formulering om menneskerettighederne: "Respekten for de demokratiske principper og grundlæggende menneskerettigheder som fastsat i menneskerettighedserklæringen er en ledestjerne for Fællesskabets og Algeriets indenrigs- og udenrigspolitik og indgår som en væsentlig bestanddel i denne aftale." Denne brede formulering omfatter menneskerettigheder for alle mennesker, uanset køn, og alle områder for civile, politiske, sociale, økonomiske og kulturelle rettigheder.
En anden bestemmelse i udkastet giver en af parterne i aftalen ret til at vedtage hensigtsmæssige foranstaltninger, hvis den mener, at den anden part har undladt at efterleve en forpligtelse i henhold til aftalen.
I de igangværende forhandlinger er der også opnået enighed om to vigtige emner, der vedrører kvindernes situation, nemlig dels at der skal lægges særlig vægt på at give den kvindelige del af befolkningen adgang til undervisning, inklusive teknisk uddannelse, højere uddannelse og erhvervsuddannelse, dels - inden for rammerne af socialt samarbejde - gennem uddannelse og via medierne at prioritere at fremme kvindernes rolle i den økonomiske og sociale udviklingsproces i takt med den algeriske politik.
En associeringsaftale vil støtte og institutionalisere den politiske dialog med Algeriet, bl.a. med hensyn til menneskerettighederne.
Med hensyn til hr. Andrews' spørgsmål deler Rådet hans bekymring over de mord, der har været i Algeriet i de seneste 10 år. Formandskabet tog via den svenske udenrigsminister spørgsmålet op på det møde om politisk dialog mellem Unionen og Algeriet, der fandt sted i Algier den 24. april. Vi udtrykte vores bekymring over forsvindinger, vilkårlige anholdelser og tortur. Vi afleverede også en liste over sådanne sager til de algeriske myndigheder, og vi anmodede om information om disse tilfælde.
Unionen har også givet udtryk for sin bekymring over situationen på dette års møde med FN's Menneskerettighedskommission i Genève.
Inden for rammerne af Medas tekniske og finansielle støtte til Algeriet støtter EU et projekt, der går ud på at modernisere politiet. I programmet indgår der bl.a. uddannelse i respekt for menneskerettighederne ved politiaktioner, og der er afsat 8,2 millioner euro til dette formål. Unionen giver også støtte til udvalgte institutioner for at styrke det civile samfund.
Når associeringsaftalen med Algeriet er på plads, vil den politiske dialog med Algeriet blive institutionaliseret. Så får vi en ramme, inden for hvilken vi kan fremføre vores bekymring over og kritik af Algeriet.

Izquierdo Rojo
Jeg takker rådsformanden for svaret, men han fungerer lidt som budbringer, og han burde som jeg vide, at hvis anerkendelsen af kvinders rettigheder ikke inkluderes udtrykkeligt i associeringsaftalen, vil de blive ignoreret.
Vi taler om et land, hvor politistyrkerne den 29. april dræbte en gruppe algeriske berbere. Og vi taler om en associeringsaftale med dette land.
Jeg mener ikke, det er for meget at forlange, at kvindernes og også berbernes rettigheder angives udtrykkeligt, og at associeringsaftalen også kommer til at omfatte overholdelse af de algeriske berberes sproglige, kulturelle og borgerlige rettigheder.
Er rådsformanden rede til at viderebringe denne anmodning?

Danielsson
Som jeg sagde i mit svar, indgår den generelle formulering om menneskerettigheder i det udkast til associeringsaftalen, som nu ligger på bordet.
I menneskerettighedserklæringen i associeringsaftalen er det vigtigt, at man dækker ikke bare kvinder, men også minoriteter ind. De nævnte selv berberne. Der er mange andre grupper, som det også er nødvendigt at nævne. Jeg kan forsikre om, at med udgangspunkt i denne erklæring fremsatte eksempelvis den svenske udenrigsminister, som er kvinde, tydelige henvisninger til netop nødvendigheden af at være opmærksom på kvindernes situation i Algeriet.
Det gentages hele tiden i dialogen med Algeriet, og vi vil kunne gentage det med endnu større kraft, når vi får en associeringsaftale. Aftalen vil udgøre en ramme, der gør det muligt at tage alle problemer i relation til menneskerettighederne op. Jeg tror, at vi har præcis samme opfattelse af nødvendigheden af at forbedre kvindernes situation i Algeriet. Jeg tror også, at vi har præcis samme opfattelse af, at vi må sørge for, at Algeriet ikke kun respekterer kvindernes rettigheder, men alle menneskerettighederne. Så lad os arbejde sammen om at opnå dette.

Andrews
Hr. formand, jeg vil gerne takke rådsformanden for et meget omfattende svar, og jeg tror, at alt bliver perfekt efter indgåelsen af denne associeringsaftale. Jeg vil gerne spørge rådsformanden, om Rådet agter at godkende denne associeringsaftale, hvis de rystende menneskerettighedskrænkelser i Algeriet fortsætter? Det er ganske udmærket at få underskrevet menneskerettighedsaftaler, men virkeligheden er den, at uanset hvad Rådet og EU har gjort i Algeriet i årenes løb, så er situationen - ligesom i Tyrkiet - blevet værre og ikke bedre. Jeg vil gerne spørge, om Rådet agter at godkende den endelige erklæring om associeringsaftalen, når den er på plads i oktober eller november? Det er min egen fornemmelse, at man bør indføre flest mulige sanktioner over for den algeriske regering for at sikre menneskerettighederne for mænd, kvinder og børn.

Danielsson
Jeg vil ikke foregribe Rådets endelige stillingtagen til associeringsaftalen, men jeg synes alligevel, at det er vigtigt at stille spørgsmålet: Hvorfor har Unionen et instrument som associeringsaftaler? Det er i hvert fald ikke, fordi en associeringsaftale på nogen måde giver carte blanche til en regering eller et land til at gøre hvad som helst.
Vi har associeringsaftaler, fordi Unionen vil have en ramme, inden for hvilken man bl.a. kan føre en politisk dialog - også om ting, man ikke er enige om. Det er derfor, vi vil have associeringsaftaler. Rådet tror, at det er et mere effektivt instrument end bare at lade tingene ske.
Associeringsaftaler er, hvilket situationen med Tyrkiet viser, et effektivt instrument for Unionen, når vi vil påpege og kritisere forhold, vi ikke accepterer. Det går nogle gange langsomt, og vi kan alle føle os frustrerede, men dialog er i sådanne situationer altid mere effektiv end isolation.

Formanden


Manuel Medina Ortega
Spørgsmål nr. 18 af (H-0366/01):
Om: "All but weapons"aftalen Hvilke virkninger vil den aftale om at fjerne tolden - "all but weapons-aftalen" - der for nylig er indgået til fordel for de mindst udviklede lande, få for EU's bananproducenter og de traditionelle bananleverandører i AVS-landene?

Danielsson
Det er et vigtigt spørgsmål, som det ærede medlem tager op. Jeg vil derfor give et relativt langt svar på trods af det sene tidspunkt.
Som det ærede medlem ved, vedtog Rådet "alt andet end våben"aftalen den 26. februar 2001, og hermed blev toldfritagelsen uden nogen kvantitative begrænsninger udvidet til at gælde alle produkter, bortset fra våben og ammunition, med oprindelse i de 49 mindst udviklede lande i verden. Aftalen trådte i kraft den 5. maj 2001. Vi mener, at denne foranstaltning er et meningsfuldt bidrag til den økonomiske udvikling af de mindst udviklede lande, og at den også er et konkret bevis på Unionens politiske velvilje over for udviklingslandene i forbindelse med forberedelserne til næste runde af WTO-forhandlingerne.
Aftalen var resultatet af intensive diskussioner i Rådet, hvor man fuldt ud tog hensyn til den konsekvensanalyse, som Kommissionen har udarbejdet, og til medlemslandenes behov for forsikringer om de nærmere bestemmelser for gennemførelsen af det foreslåede system. Disse forsikringer drejede sig ikke kun om medlemslandenes interesser, men også om forslagets konsekvenser for de AVS-lande, der ikke hører til de mindst udviklede, samt ønsket om at sikre, at de mindst udviklede lande selv - og ikke en tredjepart - drager fordel af det nye system.
Usikkerheden gik især på tre specielt følsomme produkter: bananer, ris og sukker. I den endelige tekst blev der taget hensyn til denne usikkerhed, mens hovedprincippet, nemlig at EU bør vedtage meningsfulde foranstaltninger for at forbedre den økonomiske situation i de mindst udviklede lande, blev bibeholdt. Gennemførelsen af bestemmelserne for bananer, ris og sukker blev derfor udskudt, mens der blev opnået enighed om princippet om adgang til markedet uden told og kvoter. I spørgsmålet om bananer blev den fuldstændige liberalisering udskudt til 2006. I den mellemliggende periode vil der blive indført årlige toldsænkninger på 20% fra og med januar 2002.
På grund af de infrastrukturproblemer, som bananeksportører i de mindst udviklede lande i øjeblikket står over for, er det på nuværende tidspunkt svært med sikkerhed at vurdere, hvilken umiddelbar virkning forordningen vil få på bananmarkedet. Som tidligere nævnt er forordningen blevet tilpasset, så der er taget hensyn til de betænkeligheder, der er inden for Unionen og i de bananproducerende AVS-lande, der ikke tilhører gruppen af mindst udviklede lande. Desuden har Kommissionen påtaget sig at overvåge gennemførelsen af forordningen for at opdage og tage fat på alle problemer så hurtigt som muligt. Kommissionen vil undersøge, i hvilken udstrækning de mindst udviklede lande drager nytte af forordningen, og den vil undersøge, om de tilgængelige instrumenter er tilstrækkelige til, når det er nødvendigt, at håndtere problemer på Fællesskabets markeder, og om reguleringsmekanismerne, særligt for ris, sukker og bananer, er tilstrækkelige. På grundlag af denne undersøgelse vil Kommissionen fremlægge en rapport i 2005 og desuden stille de ændringsforslag, der er nødvendige.
Som det ærede medlem sikkert ved, er Rådet fuldt ud klar over vores AVS-partneres problem med bananmarkedet, og vi gør vores bedste for at tage hensyn til dette i alle relevante initiativer. I forbindelse med Cotonou-aftalen erkendte EU den "overvældende økonomiske betydning", som eksporten til EU har for AVS-landenes bananleverandører, og det blev aftalt, at der efter behov skulle vedtages foranstaltninger til sikring af fortsat lønsomhed for de bananeksporterende virksomheder i AVS-landene, ligesom afsætningsmulighederne i EU skulle sikres. Når Rådet ændrer bananordningen, for at den fuldt ud skal leve op til WTO's regler, forsøger vi derfor også at indføre garantier for at forhindre, at AVS-bananer bliver lukket ude fra markedet.
Jeg vil også nævne den principaftale, der blev indgået lige før påske, mellem Kommissionen og USA vedrørende den langvarige strid mellem EU og USA om handelsordningen for bananer. De punkter i aftalen, der vedrører AVS-leverandører, har til formål at beskytte AVS-leverandørernes stilling ved at sørge for mere pålidelige og fordelagtige vilkår for AVS-landenes adgang til EU-markedet. Særlig betydning i denne henseende har den foreslåede indførsel af kvoter udelukkende for AVS-leverandører og af et historisk licenssystem, der vil begunstige AVS-leverandørerne mere end det tidligere forslag, der byggede på "først til mølle"princippet. Jeg vil også minde om, at når EF's strukturering af markedet for bananer i 2006 overgår til et system kun med told, vil en toldpræference også give AVS-staterne en relativ fordel.
Ifølge Kommissionens forslag skal Rådet fremkomme med formelle synspunkter om visse detaljer i principaftalen med USA. Parlamentet vil naturligvis blive hørt om alle eventuelle ændringer i Rådets forordning om den fælles strukturering af markedet for bananer.
Til sidst vil jeg minde om Rådets forordning af 1. januar 1999 om etablering af et særligt støttesystem for AVS-lande, der traditionelt er bananleverandører. I denne tilbydes teknisk og økonomisk bistand for at hjælpe AVS-leverandører med at tilpasse sig de nye markedsvilkår og øge deres konkurrenceevne, samtidig med at der opfordres til brug af mere miljøvenlige produktions- og salgsmetoder. Den økonomiske og tekniske bistand i denne forordning beløb sig i 2000 til næsten 45 millioner euro.

Medina Ortega
Jeg takker rådsformanden for den brede forklaring, men jeg vil gerne spørge ham, om den eneste beskyttelse, som Fællesskabets bananproducenter og AVS-landene, som også er omfattet, i henhold til den nye bananordning vil have efter den 1. januar 2006, vil være tolden.
Fællesskabet har netop fjernet tolden. Derfor vil denne form for beskyttelse ikke eksistere pr. 1. januar 2006. Jeg forudser, at de, der vil nyde godt af denne foranstaltning, vil være de store multinationale selskaber. Hvis jeg var leder af et multinationalt selskab, ville jeg overføre plantagerne fra Mellemamerika og Ecuador - eller fra et andet land - til et af disse mindst udviklede lande, for efter 1. januar 2006 ville jeg have garanti for, at der som følge af denne aftale ikke eksisterer nogen begrænsning af bananimporten.
Mit spørgsmål til rådsformanden er, om De har tænkt på, hvad dette betyder både for Fællesskabets producenter, hvoraf nogle befinder sig i Fællesskabets meget underudviklede områder, og for producenterne i andre AVS-lande, som heller ikke har en alt for høj levestandard.

Danielsson
Som jeg sagde, har Kommissionen lavet en konsekvensanalyse af følgerne for Fællesskabets egen bananproduktion. Kommissionens vurdering er, at det på mellemlangt sigt vil få minimale konsekvenser. Det ærede medlem peger endvidere på andre mulige foranstaltninger, som multinationale virksomheder kan træffe på grund af disse ændrede regler. Det er netop for at kunne imødegå sådanne foranstaltninger, at Kommissionen vil fremlægge redegørelser - næste gang i 2005. Jeg vil tro, at Kommissionen derefter kontinuerligt vil overvåge situationen, så denne nye bananordning ikke bliver brugt forkert.
Jeg er overbevist om, at Kommissionen med sædvanlig intensitet og beslutsomhed vil holde øje med eventuelt misbrug af denne nye ordning, hvis formål hovedsageligt er at hjælpe de mindst udviklede lande.

Formanden
Mange tak, hr. Danielsson, for Deres store samarbejdsvilje her i eftermiddag.
Vi vil nu følge forretningsordenen.

Formanden
Spørgsmål nr. 19 og 20 bortfalder, eftersom de vedrører emnet Mellemøsten, som er omfattet af Kommissionens og Rådets meddelelser fra i formiddags.

Formanden
Spørgsmål nr. 21 og 22 er blevet trukket tilbage.
Da spørgetiden til Rådet er udløbet, besvares spørgsmål nr. 23-44 skriftligt.
Hermed er spørgetiden afsluttet.
(Mødet udsat kl. 19.30 og genoptaget kl. 21.00)

Støtteordningen for olivenolie
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende betænkninger:
(A5-0137/2001) af Jové Peres for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter om forslag til Rådets forordning om ændring af forordning nr. 136/66/EØF og forordning (EF) nr. 1638/98 for så vidt angår forlængelse af støtteordningen og kvalitetsstrategien for olivenolie (KOM(2000) 855 - C5-0026/2001 - 2000/0358(CNS));
(A5-0114/2001) af Casaca for Budgetkontroludvalget om Revisionsrettens særberetning nr. 11/2000 om støtteordningen for olivenolie, med Kommissionens svar (C5-0009/2001 - 2001/2001(COS)).

Jové Peres
Hr. formand, der er gået to år siden den sidste reform af støtteordningen for olivenolie.
Da Kommissionen afventer mere og bedre information om den aktuelle situation i sektoren, har den udskudt den endelige reform i to år og har stillet et forslag, som vedrører kvalitetsrelaterede aspekter og aktioner på markedet. Selv om intentionen er prisværdig, kan man ikke se bort fra visse mangler i forslaget, som vedrører tre ting, nemlig markedssituationen, kontrollen og forhandlingen af olieblandinger.
I reformen fra 1998 blev de offentlige interventionsopkøb afskaffet i modstrid med Parlamentets ønsker, selv om gennemsnitsomkostningen hertil var den laveste af alle de eksisterende. Virkningen har været et kraftigt fald i markedspriserne og efterfølgende reduktion af producenternes indkomst. Den private oplagring foregår meget langsomt, og derfor foreslår Udvalget om Landbrug at gøre den automatisk uden dog at ændre betingelserne for dens ikrafttræden.
Dette spørgsmål er ikke omfattet af Kommissionens forslag, men dette berettiger ikke til, at vi lukker øjnene for følgerne af den sidste reform. I Kommissionens svar til Revisionsretten fremhævede den, at dette forslag indeholdt elementer til styrkelse af kontrollen. Man må konstatere, at dette generelt ikke er tilfældet, og derfor indeholder betænkningen forslag til effektivisering af kontrollerne ved at øge frekvensen for fremsendelse af oplysninger fra oliemøllerne og indføre ensartede krav for støtte til fremstilling af olie af olivenpresserester.
Europa-Parlamentet har siden 1996 påpeget problemerne i forbindelse med forhandling af blandinger af olivenolie og andre fedtstoffer og har krævet samme beskyttelse som den, der eksisterer f.eks. for mælk og smør. Desværre er disse krav aldrig blevet omsat til forordninger. I dette tilfælde er denne mangel i forslaget især opsigtsvækkende, fordi Kommissionens forslag er koncentreret om kvalitetsstrategien. Derfor foreslår Udvalget om Landbrug et forbud mod forhandling af blandinger af olivenolie og andre fedtstoffer, således som det allerede er forbudt i de fleste producentlande.
I forslagets henvisninger til kvalitet er de betegnelser, der foreslås af Kommissionen, ændret noget. Endvidere foreslås i betænkningen en række mærkningsforanstaltninger, hvoraf den mest relevante har til formål at forhindre, at betegnelsen "olivenolie" anvendes i reklameøjemed, da dette kan forvirre forbrugerne. I tilfælde, hvor olivenolie ikke er det eneste fedtstof i et fødevareprodukt, må betegnelsen "olivenolie" således udelukkende anvendes i ingrediensoversigten.
Endvidere foreslås det, at mærkningen også skal indeholde to andre angivelser, nemlig oliens oprindelse, altså olivenernes oprindelsessted, og for almindelig olie en obligatorisk angivelse af, at den stammer fra jomfruolivenolie og raffineret olivenolie.
Jeg håber, at Kommissionen kan give et mere positivt svar på alle disse spørgsmål end ved andre lejligheder.
Den 25. oktober 2000 forkastede Kommissionen f.eks. ca. 30 af vores ændringsforslag til forslaget om den fælles markedsordning for frugt og grøntsager, idet den meddelte, at den ville inkludere dem i en efterfølgende betænkning. Denne betænkning er blevet fremlagt, men der er dog ikke blevet taget hensyn til vores ændringsforslag.
I vores dokument er der endvidere yderligere ændringsforslag, som har til formål at gøre Kommissionens forslag mere smidigt og præcist. Kommissionen planlægger iværksættelse inden for to år ved hjælp af det, som den kalder "erhvervsorganisationer". Da de planlagte aktioner skal finansieres delvist ved at tilbageholde en procentdel af produktionsstøtten, er det naturligt, at producenterne er repræsenteret ved forvaltningen heraf. Til dette eksisterer der allerede perfekt definerede organer som producentorganisationer, sammenslutninger heraf og brancheorganisationer.
Under disse omstændigheder er det ikke nødvendigt med en frist på to år til iværksættelse af de planlagte aktioner. For at give retssikkerhed og styrke og lette udarbejdelsen af programmer foreslås det ligeledes, at der udarbejdes en klar liste over aktiviteter, som ikke kan inkluderes.
Og endelig til sidst vil jeg gerne især takke alle medlemmerne af Udvalget om Landbrug for deres samarbejde, for de har med deres ændringsforslag beriget betænkningen nævneværdigt ved at gøre det muligt at tilpasse den til producenters og forbrugeres krav i alle de implicerede stater, hvilket kunne bekræftes ved det møde, som det italienske landbrugsministerium afholdt i Verona i april.

Casaca
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, jeg vil gerne begynde med oprigtigt at takke Revisionsretten for, at den med sin beretning om olivenolie har ydet et meget væsentligt bidrag til diskussionen om effektiviteten i de fælles markedsordninger, som den fælles landbrugspolitik stadig organiseres igennem. Min indledende tak går endvidere til Kommissionen, der i forbindelse med denne betænkning beredvilligt har stået til rådighed, besvaret de stillede spørgsmål og begrundet de valg, der er truffet, ligesom jeg også gerne vil takke Landbrugsudvalget, både den rådgivende ordfører for udtalelsen til denne betænkning, Vincenzo Lavarra, og ordføreren for betænkningen om olivenolie, Jové Peres. En oprigtig tak for deres bidrag og for det gode samarbejde, som vi har haft. Også en særlig bemærkning om den fremragende undersøgelse om miljøvirkningerne af den fælles markedsordning for olivenolie, udarbejdet for Kommissionens Generaldirektorat for Miljø af anerkendte forskningsinstitutioner på landbrugsmiljøområdet, og som jeg fyldigt citerer i dette indlæg.
Den fælles markedsordning for olivenolie er baseret på produktionsstøtte, hvilket vil sige, at den stimulerer øget produktivitet som middel til at øge landmændenes indtægter. En olivenlunds gennemsnitlige produktivitet varierer mellem 200 og 500 kg pr. ha om året i traditionelle olivenlunde i de mindst begunstigede områder og ca. 8 til 10 t pr. ha om året i de mest intensive olivenlunde og de bedste jorder. En produktivitet, der således kan 10- eller sågar 20-dobles, og en politik, der er baseret på stigende produktionsmængder, har nødvendigvis ført til opgivelse af de traditionelle olivenlunde og de mindre gode jorder, men har fremmet en intensivering af produktionen på de bedre jorder.
De traditionelle beplantninger har en ringe tæthed af træer, almindeligvis gamle - og træer på flere hundrede år ses hyppigt - og de ligger ved siden af markafgrøder og/eller græsningsarealer for får eller geder, de er ofte anlagt i terrasser og er meget arbejdskraftintensive. Deres værdi kulturhistorisk og landskabsmæssigt, som værn mod oversvømmelser og jordskred og for bevarelse af biodiversiteten, er uvurderlig. Gennem den omtalte undersøgelse er der fundet 120 plantearter, 70 arter af hvirveldyr og 160 arter af hvirvelløse dyr i traditionelle olivenlunde i Córdoba-provinsen i Andalusien. De gamle olivenlunde og -træers rolle for bevarelsen af mange fuglearter er særlig betydningsfuld. Produktionsstøtten er lav her, og de traditionelle olivenlunde opgives i hele Middelhavsområdet med uundgåelige negative følger for miljøet og landdistrikternes udvikling.
De moderne intensive beplantninger har en stor tæthed af træer af ringe størrelse, der hives op efter få års liv, de bruger store mængder vand til overrisling, gødningsstoffer på op til 350 kg pr. ha samt pesticider og herbicider for at rense jorden for vegetation. Disse beplantninger anvender ikke terrasser, og de kan ligge på skråninger med en hældningsgrad på ikke sjældent op til 12%. Man har beregnet, at den erosion, der afstedkommes af de moderne olivenlunde i Andalusien, når op på 80 t pr. ha, hvortil det skal bemærkes, at erosionsprocessen anses for meget alvorlig, når den overstiger 50 t pr. ha.
Derfor betyder de ca. 1 million nye intensive beplantninger i Andalusien en erosion på 80 millioner t overfladejord om året og er dermed en af de væsentligste faktorer til ørkendannelse i den sydlige del af Den Iberiske Halvø. Selv om det er mindre undersøgt, står det klart, at det samme problem præger store områder på Peloponnes, Kreta, øerne i Det Ægæiske Hav og Toscana. I områder som Ligurien og i mange dele af Portugal er erosionen mere betinget af, at man har opgivet de traditionelle olivenlunde, end at man har oprettet moderne olivenlunde.
Denne produktionsbaserede støtteordning befordrer ikke blot affolkning og miljømæssig ørkendannelse i den sydlige del af vores kontinent, men den gør det også lettere for dem, der forfalsker olivenolien til skade for Fællesskabets budget, for landmændene og for forbrugernes rettigheder med hensyn til køb af et kvalitetsnaturprodukt. Det niveau for svig og uregelmæssigheder, som Revisionsrettens beretning blotlægger inden for olivenoliesektoren, er alt for højt. Det er rigtigt, at der kun opdages mere svig med olivenolie end med mælk, fordi kontrollen er skrappere, og ikke fordi der er en større tilbøjelighed til svig her. De europæiske institutioner må give bekæmpelsen af forfalskning af fødevarer som kød, mælk, vin og olivenolie absolut politisk topprioritet, hvilket nødvendigvis indebærer en revolutionerende ændring i den måde, som den fælles landbrugspolitik fungerer på. Bevarelse og forbedring af miljø og landmændenes indtægter er et grundlæggende mål i traktatens kapitel om landbruget. Det, som vi i øjeblikket foretager os, er mere til gavn for fødevareindustrien end for landbruget, det skaber mindre gunstigt stillede landdistrikter om til ørken, det har negative virkninger for miljøet, og det gør forfalskning lettere. Vi må derfor opgive det gamle system med de fælles markedsordninger og deres incitament til den fysiske produktivitet og i stedet skabe en ny fælles landbrugspolitik, hvis hovedopgave skal være at sikre landmændenes indtægter, landdistrikternes overlevelse samt kvalitet og miljø.

Fraga Estévez
Hr. formand, jeg vil gerne lykønske ordføreren, hr. Jové, med det fremragende arbejde og med den store samarbejdsvilje, som han til enhver tid har udvist over for medlemmerne af Udvalget om Landbrug.
Ligeledes vil jeg gerne takke Europa-Kommissionen for betænkningen om en kvalitetsstrategi for olivenolie og forordningsforslaget, som generelt set er to gode dokumenter. Forslaget er altså blevet væsentligt forbedret af Parlamentets betænkning, og jeg vil gerne fremhæve en række forhold. For det første er vi helt enige i, at kontrollen grundlæggende skal udføres via oliemøllerne, da det er et meget mere effektivt system, mens det geografiske informationssystem for olivendyrkning bør være et supplerende instrument hertil. For det andet går vi ind for et totalt forbud mod forhandling af blandinger af olivenolie og andre fedtstoffer og tilslutter os producentlandenes anmodning, for det er meget nemt at narre forbrugerne med disse blandinger, hvilket samtidig skader olivenoliens omdømme. Dette er ikke på nogen måde ensbetydende med, at forbrugerens frihed begrænses, for enhver, der er interesseret i en sådan blanding, kan selv lave den til eget forbrug.
For det tredje blev støtten til privat oplagring efter reformen af den fælles markedsordning i 1998 og afskaffelsen af ordningen med støtteopkøb det eneste regulerende element for markedspriserne.
Alligevel er denne foranstaltning ikke blevet anvendt korrekt, hvilket har betydet, at prisniveauerne i mange måneder har ligget under de grænser, der er fastsat af Rådet, uden at der er givet tilladelse til disse foranstaltninger. Det er derfor meget positivt, at det i Parlamentets betænkning foreslås, at den private oplagring træder i kraft automatisk, hvilket vil give mulighed for at fastholde priserne på olivenolie.
Til sidst mener vi, at støtten til fremstilling af olie af olivenpresserester, hvis formål er at sikre en god miljømæssig forvaltning af oliemøllernes biprodukter, bør beregnes på baggrund af den effektivt producerede olie af olivenpresserester og ikke på baggrund af et fast beløb, således som det nu er tilfældet. Dette forslag er også uden tvivl til fordel for kvalitetsstrategien.

Lavarra
Hr. formand, først vil jeg gerne takke ordførerne for disse vigtige spørgsmål. Jeg vil kun bruge et par minutter på at kommentere forslaget til Rådets forordning om den nye markedsordning for olivenolie, og jeg vil gerne starte med at takke hr. Jové Peres for den kompetence og velvillighed, som han udviste, og som førte til den vigtige enighed i vores udvalg. Betingelserne for en samlet reform var ikke til stede, og derfor valgte vi at fremskynde indførelsen af nogle vigtige bestemmelser, der gør det muligt for denne sektor at tackle de nye udfordringer, som vi får med Verdenshandelsorganisationen, markedernes liberalisering og reformen af den fælles landbrugspolitik. Dette var den ledetråd, der netop fik os til at opstille nogle bestemmelser i stedet for at stille krav om mere støtte.
Det er navnlig væsentligt for os, at man definerer oliens oprindelsessted som høststedet i stedet for produktionsstedet. Vi har pligt til gennemsigtighed og til at følge sporbarhedsprincipperne, og det er et spørgsmål om respekt over for producenterne og forbrugerne. Jeg håber, at Rådet godkender vores retningslinjer og giver grønt lys for en ændring af forordning nr. 2815.
Lige så vigtigt er forbuddet mod at blande olivenolie med andre fedtstoffer og opfordringen til producentsammenslutningerne om at øge udbudskapaciteten på markedet, eftersom dette er et paradoks, der skal overvindes. Der er nemlig en stigende efterspørgsel efter dette værdifulde produkt, og prisen på det er faldet.
Med disse foranstaltninger ønsker vi at støtte hele sektoren, og jeg vil gerne slutte af med en særlig ros til den metode, vi har fulgt, nemlig Parlamentets møde med repræsentanter for hele sektoren, hvilket førte til de punkter, som vi forhåbentlig vedtager i Parlamentet i dag, og som Rådet forhåbentlig vil rette sig efter i sin endelige afgørelse.

Procacci
Hr. formand, jeg vil gerne takke vores kollega Jové Peres for det arbejde, han har udført, og ikke mindst for hans vilje til at lytte til vores forslag og gode idéer. Jeg vil gerne takke Kommissionen for dens meget omhyggelige arbejde, og jeg vil gerne takke Landbrugsudvalget for dets enstemmige vedtagelse af de ændringsforslag, der blev stillet. Dette giver udsigt til en enstemmig vedtagelse i Parlamentet i morgen, og det giver forhåbninger om, at Rådet får et stærkt forslag fra os, netop fordi det kommer fra et enigt Parlament.
I debatten om reformen af den fælles landbrugspolitik, som man nu begynder at drøfte, er der ingen tvivl om, at man fra flere sider er overbevist om, at vi med tiden skal sætte produktionsstøtten gradvist ned. Udsigten til denne nedsættelse skræmmer ikke producenterne, når blot der er mulighed for at sælge til den rette pris på markedet. Denne målsætning skal hovedsagelig forfølges på to måder, nemlig ved hjælp af salgsfremstød og informerende aktioner, hvor forbrugerne gøres opmærksom på produktet, og ved at reklamere for produktet - som er den eneste måde, hvorpå man kan fremhæve kvaliteten på markedet - eller ved at bekæmpe og forhindre svig og forfalskninger. Dette er et problem, der ikke kun skal overlades til medlemsstaterne, men som hele Unionen skal tage op og føle sig ansvarlig for. De ændringsforslag, som blev stillet og godkendt, går i denne retning.
Og her vil jeg gerne stille et officielt spørgsmål til Kommissionen. Med denne beslutning ændrer vi forordning nr. 1638/98. Der er dog et ændringsforslag, som udtrykkeligt tager sigte på en revidering af forordning nr. 2815, der gør det muligt at markedsføre olie uden mærkning, og som fastlægger, at produktets oprindelsessted er presningsstedet og ikke høststedet. Kommissær Fischler har lovet hr. Lavarra og mig, at man ved reformen af den fælles markedsordning også på en eller anden måde vil ophæve eller i det mindste ændre denne forordning. Forordningen udløber den 31. oktober 2001. Mit spørgsmål er følgende: Hvad vil Kommissionen gøre? Har den til hensigt at holde sit løfte - og godkende det vedtagne ændringsforslag, som uden tvivl også bliver vedtaget af Parlamentet i morgen - så forordningen ikke bliver fornyet fra november 2001, eller så den bliver ændret i den retning, som Parlamentet ønsker? Vi anmoder om et udtrykkeligt løfte fra Kommissionens side, for vi vil ikke risikere, at den anden forordning - mens vi drøfter og ændrer bestemmelserne i forordning nr. 1638 - går i en anden retning, så det ikke er muligt at ændre bestemmelserne i den.

Bautista Ojeda
Hr. formand, fru kommissær, lad mig allerførst lykønske Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter med betænkningen og hr. ordfører Jové Peres med det fremragende arbejde.
Kommissionens forslag om at forlænge den nuværende støtteordning med to år er udmærket, selv om jeg ligesom sektoren er bekymret for Kommissionens opfattelse af, at kontrollen med denne ordning i fremtiden udelukkende skal baseres på et geografisk informationssystem for olivendyrkning.
Vi mener, det kan være et godt arbejdsredskab til kontrol, men som et supplement. Vi mener, at det ville være mere nyttigt og retfærdigt at indføre ikke kun et geografisk informationssystem, men også egnede kontroller på oliemøllerne med henblik på at opnå mere effektive resultater i bekæmpelsen af svig.
Vi er ikke enige i Kommissionens forslag om et nyt koncept, de erhvervsdrivende, da det er totalt diffust. Enhver af os kan i morgen nedsætte os som en erhvervsorganisation og trække vigtige midler fra de virkelige hovedpersoner i styrkelsen af forbruget af olivenolie, nemlig producent- og brancheorganisationerne, som er anerkendt af medlemsstaterne selv.
Efter vores mening er kernen i strategien om styrkelse af kvaliteten et endeligt forbud mod forhandling af blandinger af olivenolie og andre fedtstoffer, som er grundlæggende for at forhindre svindel ved blanding med olie fra frø, og dette forbud skal være baseret på en ordentlig forvaltning af olivenoliemarkedet med henblik på at forhindre misbrug af forbrugerne og følge en klar politik om kvalitet og fødevaresikkerhed.
Vi deler den generelle mening i Udvalget om Landbrug om de nye betegnelser, som er et resultat af mange høringer af sektoren, og om reduktionen af den maksimale surhedsgrad i ekstra jomfruolie.
Mine damer og herrer, ingen anden afgrøde er så tæt forbundet med Middelhavets kultur og folkeslag, og ingen anden afgrøde har i den grad formet landskabet, som oliven har gjort det i tusinder år. Vi er overbevist om, at olivenlundene i miljømæssig henseende kan bidrage til at bibeholde den biologiske mangfoldighed og bremse ørkendannelsen, og det ved især vi, som bor i området.
Udarbejdelsen af programmer til forbedring af olivenlundenes miljømæssige virkninger bør derfor omfatte aspekter som genanvendelse af beskæringsmateriale og tømmer fra oliventræer til industriel anvendelse, hvorved udbyttet af olivendyrkningen maksimeres 100%.

Figueiredo
Efter den seneste "reform" af den fælles markedsordning for olivenolie og efter udløbet af overgangsperioden, hvor Kommissionen skulle nå frem til en anden støtteordning, fra støtte til produktion til støtte pr. træ, fremlægger Kommissionen sin strategi for kvalitetsolivenolie og forlænger den nuværende støtteordning for endnu to høstperioder. Forlængelsen er positiv, men Kommissionen giver ingen løsning på de tre punkter, der stod tilbage efter reformen i 1998: indførelse af kompensationsstøtte til små producenter, således som Parlamentet havde foreslået, forbud mod markedsføring af blandinger af olivenolie med andre fedtstoffer og en mærkning, der ikke forvirrer forbrugerne, og som forbeholder betegnelsen olivenolie for olie udvundet af oliven.
Dernæst er det med afskaffelsen af de offentlige interventionsmekanismer og den private lagring, der er trådt i stedet, ikke lykkedes at undgå prisfald og deraf følgende indkomstnedgang for landmændene.
Betænkningen af Salvador Jové sigter mod at løse nogle af disse grundlæggende spørgsmål, især det, der drejer sig om blandingerne, hvilket vi støtter. Paulo Casacas betænkning går imod Europa-Parlamentets beslutninger ved at benytte en udtalelse om Revisionsrettens beretning til at fremsætte forslag om at erstatte den nuværende produktionsstøtte med direkte bedriftsstøtte, hvilket åbner døren for Kommissionens idé om støtte pr. træ.
Dette bør forkastes. Støtte pr. træ vil ikke blot have dystre konsekvenser for produktion og beskæftigelse (da oliven så ikke høstes), men man vil også miste selve nøglen til kontrol med olivenproduktion og -kvalitet, ligesom mulighederne for svig øges.

Poli Bortone
Hr. formand, i det sidste års tid har jeg flere gange stillet spørgsmål til Kommissionen for at få information om de store partier olie fra tredjelandene, som parallelimporteres til Italien. Jeg bad om, at der blev opretttet en EU-database for olie, og jeg bad om en revidering af forordning nr. 2568/91, så det bliver muligt at foretage en nøjagtig påvisning af, hvorvidt der er hasselnøddeolie i den olivenolie, som importeres til Italien. Desværre har svarene aldrig givet grund til optimisme, men har tværtimod været foruroligende nogle gange. Alle de betragtninger, der er medtaget i begrundelsen i hr. Jové Peres' betænkning, er således sande, og de understreger endnu en gang ønsket om at sikre landmændenes indkomst og bevare middelhavsmiljøets særpræg samt det stærke ønske om at undgå støtte pr. træ og anvende produktionsstøtte i stedet og fremme produktets kvalitet og ægthed for at beskytte forbrugerne.
Det er tydeligt, at Parlamentets holdning endnu ikke er i tråd med Kommissionens, og jeg håber, at vi i det mindste vedtager nogle af de væsentlige ændringsforslag til Jové Peres' betænkning, så man understreger producentsammenslutningernes vigtige rolle på markedet, fremmer branchesamarbejdet, beskytter forbrugerne mod et eventuelt svig ved at undgå blandinger af olivenolie og andre vegetabilske olier, definerer oprindelsesstedet som olivenenes produktionssted og endelig - hvilket navnlig gælder Syditalien og regionen Apulien - indfører et genetisk mærke for sorterne, hvorved man undgår, at organoleptiske karakteristika, som er et udtryk for de teknologier og den lokale karakter, der er beskrevet i produktionsbestemmelserne for olivenolie med beskyttet oprindelsesbetegnelse, bliver betragtet som fejl.

Fiori
Hr. formand, om kun to år står vi over for en række frister, der er vigtige for EU's landbrugspolitik, nemlig kontrollen af Agenda 2000 og revideringen af de fælles markedsordninger for markafgrøder, sukker, mælk og således også olivenolie. Som følge af tilfældighedernes forunderlige spil er den ansvarlige kommissær til stede her i salen. De økonomiske ressourcer og den støtte, som producenterne forventer at få, bliver en slags økonomisk flaskehals, der under ingen omstændigheder må gå ud over nogen af de ovennævnte sager.
Det er især nødvendigt at beskytte oliesektoren, da den i hele verden er et symbol på den europæiske landbrugskvalitet. Vi skal arbejde på at gøre produktets kvalitet og sikkerhed - men også dets mange funktioner - til hjørnestenen i den fremtidige oliedyrkning i EU. For at nå denne målsætning er det dog nødvendigt, at vi inden disse vigtige frister reviderer, revurderer og ikke mindst styrker producentsammenslutningernes rolle. Producenterne er nemlig af afgørende vigtighed, når det gælder om at opnå en forbrugerbeskyttelse, der er baseret på mærkning og sporbarhed. Ud fra denne synsvinkel kan indførelsen af en klar klassifikation af olierne kun gøre det lettere at få gavn af de konkurrencefordele, som en sikret produktion giver. Desuden skal de finansielle aspekter af en sektor som oliesektoren nødvendigvis suppleres og ledsages af revidering af EU-lovgivningen om oprindelsesbetegnelser.
EU's princip skal nemlig være, at oliens oprindelsessted er det samme som olivenenes produktionssted og ikke længere - sådan som det har været tilfældet hidtil, hvilket var diskutabelt - deres presningssted. I den forbindelse går blandinger af olivenolie og andre vegetabilske olier, hvor der ikke er nogen etiket med en angivelse af blandingens enkelte bestanddele, både ud over producentens omdømme, forbrugeren og codex alimentarius.
Udover den allerede eksisterende og uhæmmede piratkopiering af musik på internettet ville det nemlig være beklageligt, hvis vi også kom til at stå over for en illoyal fødevarekonkurrence, hvor man benytter sig af enslydende betegnelser og falske etiketter. Forfalskninger skal ikke mindst bekæmpes på fødevareområdet, for det er forbrugernes sikkerhed, der står på spil, og producenternes erhvervsfrihed. Hele olivensektoren skal med støtte fra de politiske institutioner på alle niveauer påtage sig den opgave at administrere og kontrollere markedet ved hjælp af sammenslutninger og markedsføring af produktet med henblik på kvalitet, certificering, forskning, salgsfremstød og sporbarhed.
Jeg vil gerne takke hr. Jové Peres for det glimrende resultat af hans arbejde. Jeg vil gerne benytte lejligheden i aften til at sige - og det vil jeg gentage her i salen i morgen - at vi har et problem med den italienske oversættelse. Oversættelsen af "rå" med "greggio" er ikke acceptabel for vores land, og derfor vil jeg i morgen anmode om, at der i den italienske udgave kommer til at stå "naturale" eller "vergine".

Bösch
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg lykønsker min kollega, hr. Casaca, med denne udmærkede betænkning. Den viser imidlertid, at det stadigvæk ikke er lykkedes at tilpasse olivenolieordningen til et moderne landbrugs krav. Det viser sig endnu en gang, at der er behov for en grundlæggende reform af denne landbrugspolitik.
Her vil jeg nævne to eksempler. For det første er et af hovedmålene med produktionsstøtten at give olivenproducenterne en rimelig indkomst og sikre ligevægt på markedet. Som Revisionsretten ganske rigtigt fastslår, er produktionsstøttens indkomstmål "at bidrage til en rimelig indkomst for producenterne" aldrig blevet defineret. Det betyder, at ingen ved, om dette mål i det hele taget nogensinde er blevet opfyldt, da det aldrig har været muligt at vurdere dette. Hvad ligevægten på markedet angår, gælder der noget tilsvarende. I 1998 konstaterede Kommissionen, at der er 180 millioner oliventræer. Det var dengang en overraskelse, fordi Olistat kalkulerede med væsentlig færre træer, ca. 140 millioner. Det giver en difference på 40 millioner træer eller en afvigelse på ca. 31%. Forestil Dem, at De tror, der er ligevægt på markedet, og så konstaterer, at De har en bestand, der er 30% for stor. Rent faktisk tyder forøgelsen af lagerbeholdningerne de sidste to år på, at der er et overskud.
For det andet viste der sig lignende mangler ved den forbrugsstøtte, der blev afskaffet i slutningen af 1998. Der var ikke pligt til at føre optegnelser og debitorbogholderi. Konsekvensen heraf var uregelmæssigheder og svig i temmelig stort omfang. Ved inddrivelsen af uretmæssigt udbetalte beløb mangler der for perioden 1985-1998 stadig 429 millioner euro. Kun 6% er hidtil blevet inddrevet. Tænk så blot på omlægningen af finanskontrollen og inddrivelsen i forbindelse med Kommissionens reform. Her er der sandelig noget at gøre.
Hvad eksportrestitutionerne angår, er kun 13% af pengene blevet inddrevet igen. Hvis man mener det alvorligt med at beskytte EU's skatteydere, skal man gå i gang med reformen af denne landbrugspolitik. Hr. Casacas betænkning viser vejen.

Schreyer
Hr. formand, ærede parlamentsmedlemmer, først vil jeg gerne på Kommissionens vegne takke ordførerne for deres fremragende arbejde. Vi taler om et område, der ikke kun er meget vigtigt for regionen, vi taler også om et område, der er meget vigtigt for EU's budget. I år er der afsat 2,4 milliarder euro til olivenolieområdet. For så vidt er det naturligvis også et meget vigtigt område for Revisionsrettens kontrolforanstaltninger.
Hr. Casaca har beskæftiget sig med Revisionsrettens særberetning. Hr. Jové Peres har ledet drøftelserne af Kommissionens forslag. Strengt taget er der ingen forbindelse mellem disse to områder, fordi Revisionsrettens særberetning behandler de foranstaltninger og støtteordninger, der før Rådets beslutning fra 1998 blev anvendt i en overgangsperiode for ordningen på tre år, hvorimod Kommissionens forslag angår de foranstaltninger, der skal iværksættes fra november 2001.
Først til hr. Casacas betænkning. Kommissionen kan tilslutte sig de fleste punkter i Hr. Casacas beslutningsforslag til Revisionsrettens beretning. Der er dog to punkter, som vi vil kommentere nærmere.
Kommissionen sagde som led i sin behandling af Revisionsrettens beretning midt i sidste år, at forbedringen af kontrolsystemet naturligvis er et vigtigt emne for den næste reform af den fælles markedsordning. Efter indgående undersøgelse af dette spørgsmål blev det klart, at en grundlæggende reform er nødvendig, hvis der skal opnås afgørende forbedringer. Under alle omstændigheder er et geografisk informationssystem påkrævet. Da der endnu ikke forelå alle forudsætninger for en sådan reform i 2001, foreslog Kommissionen i slutningen af sidste år under henvisning til det geografiske informationssystems afgørende betydning at udsætte tidspunktet for reformen med to år. Desuden blev der peget på yderligere muligheder for forbedring af Revisionsrettens forslag. Efter særdeles konstruktive samtaler med medlemsstaterne blev disse forbedringer så sidst i marts 2001 emnet for Kommissionens forordning (EF) nr. 648/2000.
I det foreliggende beslutningsforslag udtrykkes der overraskelse over, at Kommissionen drager pålideligheden af de statistiske data fra Det Internationale Olivenolieråd i tvivl. Denne tvivl kommer imidlertid på ingen måde som en overraskelse. Den er jo fremført på ethvert møde i Rådet i perioden 1995-1998. Kommissionen har kontrolleret de pågældende data og flere gange drøftet detaljer med medlemsstaterne. Det var nødvendigt at revidere Det Internationale Olivenolieråds statistikker for 1999 for at standardisere dataene. Dette resulterede i en nedsættelse af de beregnede lagerbeholdninger med 30%. Desuden blev det konstateret, at man ved de enkelte staters data måtte regne med en usikkerhedsmargen på 10-12%.
Til hr. Jové Peres betænkning skal jeg sige følgende: Betænkningen om Kommissionens forslag til den fremtidige fælles markedsordning for olivenolie er jo opdelt i to emneområder, nemlig på den ene side udsættelsen af afgørelsen om reformen på olivenolieområdet i to år, indtil der foreligger mere præcise data, og der står et mere pålideligt kontrolsystem til rådighed, og på den anden side indførelsen af en ny ordning til klassificering af olivenolie og af kvalitetsstrategien for olivenolie.
Ændringsforslagene angår fire store problemstillinger, nemlig markedsforanstaltningerne og den endelige reform, kontrollen med den eksisterende ordning, klassificering og mærkning af olivenolie og erhvervsorganisationernes aktiviteter. Jeg vil gerne komme ind på alle disse spørgsmål.
Hvad de generelle markedsaspekter angår, anbefaler Kommissionen ændringsforslag 2, som anfører, at det er nødvendigt at vurdere resultaterne af foranstaltningerne i overgangsperioden. Ændringsforslag 4, 5 og 9 tager Kommissionen til efterretning, men kan ikke formelt acceptere dem, fordi de foregriber beslutningen om den endelige reform, som Kommissionen på nuværende tidspunkt endnu vil lade stå åben.
Ændringsforslag 3, 6 og 26 om en automatisk privat oplagring selv i tilfælde, hvor markedssituationen ikke kræver dette, kan ikke accepteres. Kommissionen kan heller ikke anbefale ændringsforslag 1 og 46 om støtte til den faktisk producerede mængde olie af olivenpresserester, fordi kontrollen herved bliver endnu mere kompliceret. Ligeledes er heller ikke ændringsforslag 27 acceptabel for Kommissionen, fordi produktionsrestitutionen ifølge forslaget skal udvides til at omfatte produkter, der ikke er underkastet den internationale konkurrence med billig olivenolie.
Ved ændringsforslag 37, som angår det principielle forbud mod nyplantning af olivenlunde, mener Kommissionen, at gennemførelsen og de retlige konsekvenser for jordudnyttelsen ville frembyde store problemer.
Om kontrolforanstaltningerne er der i årenes løb udstedt talrige bestemmelser. Men de resterende problemer hænger sammen med markedsføringsstrukturerne. Der kan ikke opnås afgørende fremskridt, uden at man indfører det geografiske informationssystem, som Kommissionen har foreslået som forudsætning for ydelse af støtte fra 2003. De hertil foreslåede ændringer har Kommissionen allerede i stor udstrækning taget hensyn til indholdsmæssigt i sine bestemmelser.
Således kræves der i ændringsforslag 7, 11 og 14 en stærkere inddragelse af Kommissionen samt videregående forskning.
Kommissionen arbejder imidlertid allerede nu tæt sammen med medlemsstaterne uden at sætte sig ud over disses endelige kompetence. På de områder, De har berørt, er der allerede finansieret forskningsprogrammer efter de almindelige procedurer.
Ændringsforslag 8, 10, 22, 23, 24 og 36 angår forbedringen af kontrollen i møllerne. Her drejer det sig navnlig om at indføre elektronisk datatransmission. Med Kommissionens forordning (EF) nr. 2366/98 blev den prioriterede kontrol af møllerne forankret i lovgivningen. Således skal årligt mindst 30% af møllerne kontrolleres på stedet. Desuden skal møllerne sidst i hver måned indsende data om deres lagerbeholdning. Disse data sammenlignes allerede nu med de informationer, der foreligger om olivenolieproduktionen og markedsføringen af olie. Forslaget om et computerstyret system til daglig kontrol skal undersøges. Hvis det viser sig at være hensigtsmæssigt og praktisk gennemførligt, kunne Kommissionen udstede en sådan ordning. Her må man dog huske på, at det edb-udstyr, der findes i medlemsstaterne, stadigvæk ikke altid er fuldt ud anvendeligt.
Hvad klassificering og mærkning i henhold til ændringsforslag 16, 18 og 45 samt 19 og 35 angår, har vi taget Deres forslag og navnlig kravet om, at produktionsstedet skal gælde som oprindelsessted, til efterretning. Da disse spørgsmål imidlertid henhører under Kommissionens kompetence, kan Kommissionen ikke acceptere, at disse bestemmelser optages i Rådets grundforordning.
I ændringsforslag 33 og 34 kræves der et forbud mod, at der anbringes en særlig henvisning til ingrediensen olivenolie på etiketter for fødevarer. Disse forslag er tvivlsomme fra et merkantilt synspunkt. Ved mærkning af fødevarer bør man derfor efter Kommissionens opfattelse holde fast ved direktiv 2000/13 (EF).
Naturligvis er Kommissionen bekendt med, at olivenoliesektoren kræver et forbud mod markedsføring af blandinger af olivenolie og andre fedtstoffer. Kommissionen kan imidlertid ikke forbyde sunde og forskriftsmæssigt mærkede produkter, for hvilke der eksisterer en efterspørgsel, udelukkende for dermed at beskytte afsætningen af et andet produkt. Derfor afviser vi ændringsforslag 17, 20 og 32.
Kommissionen vil dog sørge for, at der udarbejdes egnede mærkningsbestemmelser, og naturligvis skal en olivenolie, der sælges under en af de obligatoriske betegnelser, også stadigvæk være ren olivenolie og have alle de egenskaber, der udmærker dette produkt.
I stedet for betegnelsen "rå olivenolie" foreslås det i ændringsforslag 47 at anvende begrebet "naturlig olivenolie", og i ændringsforslag 48 tilføjes der til betegnelsen "standardolivenolie" udtrykket "almindelig olivenolie". Dette kan Kommissionen på nuværende tidspunkt ikke acceptere, da den har planer om igen at prøve at finde betegnelser, der er mere i overensstemmelse med den måde, produkter præsenteres på i hele sektoren. Kommissionen vil dog fremlægge Deres forslag ved de kommende diskussioner i Rådet.
Ifølge ændringsforslag 21 skal den nye klassificering træde i kraft allerede den 1. november 2002, altså et år før det tidspunkt, der er planlagt af Kommissionen. Men da de nødvendige gennemførelsesforanstaltninger, tilpasninger af markedet og de internationale forhandlinger ikke kan være afsluttet på dette tidspunkt, kan Kommissionen ikke tilslutte sig dette forslag.
Hvad endelig erhvervsorganisationerne angår, anbefaler Kommissionen ændringsforslag 12 med den lidt mere generelle formulering af målene, 25 med forslaget om at inddrage spiseoliven i de eksisterende bestemmelser for programmer til forbedring af kvaliteten og 30 under betingelse af en juridisk prøvelse og med definitionen af "anerkendte brancheorganisationer". Det meget specifikke ændringsforslag 13 kunne være interessant i forbindelse med foranstaltninger, der skal støttes inden for miljøprogrammer, men ikke for grundforordningen for sektoren.
Ved de foranstaltninger, som erhvervsorganisationerne ville kunne få tilskud til, er Kommissionen parat til at undersøge inddragelsen af spiseoliven og sikring af oprindelsen. Detaljerne i de eventuelle foranstaltninger skal imidlertid fastlægges af Kommissionen.
De forskellige former for salgsfremmende foranstaltninger skal fortsat ligge inden for den harmoniserede ramme, som gælder for alle landbrugsprodukter. Derfor må ændringsforslag 39, 40 og 43 afvises. For at en erhvervsorganisation kan godkendes, skal den opfylde bestemte kriterier, som fastlægges af Kommissionen.
Omstruktureringen af olivenoliesektoren har ikke været så omfattende som for de andre sektorer, således at det synes nødvendigt med nye drøftelser og betingelser. Kommissionen tager Deres ønske om at prioritere producentorganisationer og brancheorganisationer, der omfatter producenter, til efterretning. På nuværende tidspunkt anses en begrænsning af de foranstaltninger, der kan bidrage til en forbedring af kvaliteten og dermed til afsætningen af olivenolie, dog for mindre hensigtsmæssige.
I flere ændringsforslag kræves det, at de nye bestemmelser om erhvervsorganisationerne sættes i kraft så snart som muligt. Dette er bestemt ønskeligt. Men til udarbejdelse af detaljerede bestemmelser for sektoren, erhvervsorganisationerne og disses programmer, prøvelse af programmerne og medlemsstaternes prøvelse og godkendelse af organisationerne samt udarbejdelse af de nødvendige kontrolinstrumenter kræves der mindst to år. Hvis man forcerer tingene, kunne det true kvalitetsstrategiens succes. Derfor kan Kommissionen ikke acceptere ændringsforslag 15, 28, 29, 31, 38, 41, 42 og 44. Men som helhed kan jeg konstatere, at Kommissionen har forståelse for næsten halvdelen af alle ændringsforslag, selv om den direkte kun kan acceptere nogle af forslagene.
I de øvrige tilfælde er der for det meste tale om bestemmelser, som Kommissionen selv er ansvarlig for, og som i løbet af de næste måneder skal udarbejdes og ændres under hensyn til Deres anbefalinger.

Formanden
Mange tak, fru kommissær, for det udførlige svar.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

TÆB 2/2001
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0138/2001) af Ferber for Budgetudvalget om forslag til Den Europæiske Unions tillægs- og ændringsbudget nr. 2 for regnskabsåret 2001 - Sektion II - Rådet (7460/2001 - C5-0153/2001 - 2001/2026(BUD)).

Ferber
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, Rådet har igen forelagt os et tillægsbudget for at give den fælles udenrigs-, sikkerheds- og forsvarspolitik i Europa et bredere grundlag.
Vi har meget intensivt behandlet det oprindelige udkast til tillægsbudgettet, som Rådet har sendt os, og er kommet til det resultat, at det ikke er acceptabelt i den foreliggende form. Jeg vil gerne meget klart præcisere hvorfor. På dette vigtige politiske område gælder det om at sikre den nødvendige gennemsigtighed og den nødvendige kontrol. EU's fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik er et af hovedelementerne i videreudviklingen af EU.
Det er uacceptabelt, at de nationale parlamenter fratages deres kontrolfunktioner på dette vigtige område, uden at disse samtidig overføres til Europa-Parlamentet. Det gjaldt om at fjerne dette demokratiske underskud. Jeg vil også gerne helt klart præcisere, at interinstitutionelle aftaler jo er udmærkede, men de er ikke et velegnet instrument til at gennemføre effektive kontroller. Den Vesteuropæiske Union og dens parlamentariske forsamling er heller ikke det rigtige instrument til at sikre en effektiv kontrol. Derfor stod det os klart, at kun som led i budgetproceduren kan der hensigtsmæssigt sikres gennemsigtighed og gennemføres en kontrol af dette vigtige politiske område. Derfor en hjertelig tak til de kolleger, som har holdt ud i denne tunge march, som vi i fællesskab har gennemført, og i de seje forhandlinger med Rådet, og som har været med til at støtte denne linje, som jeg som Deres ordfører fra begyndelsen af har fulgt.
Også tak til det svenske formandskab, som har gjort det muligt at nå frem til en løsning nu, som sikrer, at Rådet er handledygtigt på det område, hvor det ifølge traktaten har kompetencen. Men også Parlamentets kontrolrettigheder er sikret. Det var den opgave, vi arbejdede for, og som vi forhandlede om.
Vi har ikke - og det er jeg kollegerne meget taknemmelig for - ladet os bevæge i retning af en sondring mellem administrative udgifter og operative udgifter. Hvis vi havde fulgt denne vej, havde vi tabt. Man kan ikke for hver eneste stilling skelne mellem, hvornår en person administrerer, og hvornår vedkommende arbejder operativt. Men ved, at det lykkedes for os at opnå, at der er et særligt afsnit i Rådets budget, som omfatter aktiviteter inden for den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik, er denne sondring og dermed kontrollen sikret optimalt.
For også at nævne nogle tal har tillægsbudgettet i alt et omfang på 9,846 millioner euro. Det forudser, at der oprettes 51 stillinger på dette område, samt yderligere tekniske bevillinger, som er nødvendige til udvidelse af bygningerne. Jeg vil gerne her klart understrege, at vi naturligvis som led i budgetproceduren for 2002 vil underkaste Rådets budget og navnlig dette nye afsnit en intensiv kontrol. Der må nemlig ikke ske det, at Rådet endnu en gang som en parallel struktur opbygger kompetencer, som EU allerede har i dag, og som der er taget højde for i Kommissionens budget, navnlig på området kriseforebyggelse og civil krisestyring. Men så længe dette ikke er tilfældet, ser jeg heller ingen nødvendighed for at anbefale Parlamentet at forkaste Rådets tillægs- og ændringsbudget.
Vi vil også tage højde for, at der inden for udgiftsområde 5 i fremtiden stadig er sikkerhed for de administrative udgifter, som garanterer, at EU er handledygtigt. Jeg opfordrer Rådet til ikke kun at håndtere dette vigtige emneområde via tillægsbudgetter, men omsider medtage det i sit normale budget, så vi har et fornuftigt talmateriale til rådighed ved drøftelserne om de andre områder, der er placeret i udgiftsområde 5.
Jeg vil gerne rette en tak til de kolleger fra næsten alle grupper, som har støttet mig. Jeg vil dog også sige helt klart, at jeg er en smule skuffet over, at der foreligger et forslag fra De Grønne om at forkaste tillægsbudgettet. I morgen vil formanden for Budgetudvalget afgive vores votum til dette forslag. Så længe vi ikke kan dokumentere - og dertil behøver vi ammunition - at der findes overlappende strukturer, har det ingen mening som helhed at forkaste noget, der er opnået som en stor sejr for Europa-Parlamentet og dermed også repræsentativt for Europas borgere.

Van Orden
Hr. formand, vi modsætter os princippet om at fremskynde opbygningen af EU's militære strukturer uden for NATO med alle de tilhørende udgifter og hensigter om politisk splittelse. Vi mener, at duplikeringen af beslutningsstrukturerne og udviklingen af et militært personale uden for NATO-strukturen uvægerlig vil skærpe de politiske forskelle mellem allierede til skade for det transatlantiske forhold og vores folks sikkerhed på langt sigt. EU burde fokusere sine bestræbelser på økonomiske, administrative og humanitære bidrag til krisestyring for at supplere den militære indsatsevne, der i virkeligheden burde være NATO's ansvar. EU har endnu ikke lært at levere og forvalte sine programmer for ekstern bistand ordentligt eller anvende de ressourcer, der er afsat til disse formål, korrekt.
Nu ønsker Unionen at bruge flere penge på endnu et ambitiøst projekt, der er fejladministreret i alvorlig grad. Parlamentet bliver bedt om at godkende et udkast til tillægs- og ændringsbudget på næsten 10 millioner euro til finansiering af personel og udstyr til EU's separate militærstrukturer. Ud over de omkring 90 medarbejdere, der overføres fra andre opgaver eller udstationeres fra medlemsstaterne, rekrutteres der nu 51 yderligere medarbejdere for at EU's militære strukturer. Kan vi få en forsikring om, at dette samlede antal på 141 medarbejdere ikke vil blive overskredet? Hvor længe vil der gå, før antallet af medarbejdere til EU's militære strukturer forøges yderligere?
Tony Blair fortæller folk derhjemme, at EU's forsvarspolitik drejer sig om at styrke NATO. Geoffrey Hoon har sagt, at begrebet en europæisk indsatsstyrke som sådan ikke eksisterer. Ud fra det, jeg hører, taler alle på denne side af Kanalen ud fra et helt andet perspektiv. Målet er at etablere en selvstændig militær kapacitet EU som grundlag for en selvstændig udenrigspolitik for EU, som amerikanerne ikke er involveret i - når tiden er inde, en Europahær. Det er en realitet. Det er det, der hele handler om. Det er meget farligt.
I aften drøfter vi unødvendige 10 millioner euro. Gad vide, hvor længe der går, før vi drøfter et forsvarsbudget på 10 milliarder euro eller mere. Udviklingen af en selvstændig militær kapacitet for EU, som er uden forbindelse til NATO, er et direkte resultat af initiativer, som den britiske Labour-regering tog i 1998. Nu er deres projekt kommet ud af kontrol. Vi ved, hvem der har skylden, og vi kan ikke støtte dette budget.

Walter
Hr. formand, jeg må indrømme, at jeg er forbløffet over den sidste taler som officiel taler for PPE-DE-Gruppen. Det havde jeg overhovedet ikke ventet. Jeg havde snarere forventet, at han ville ligge i nærheden af os, eftersom vi ved, at der foreligger et forslag fra Gruppen De Grønne om at forkaste dette tillægs- og ændringsbudget. Men her i Parlamentet skal man aldrig undre sig over noget, og da slet ikke fra den side.
Den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik er en af de politikker i EU, der så godt som ikke er blevet udviklet. Vi har ganske vist tidligere stået over for den situation i Kommissionen, at vi havde flere kommissærer, som indbyrdes skulle blive enige om, hvem der skulle varetage og pleje forbindelserne med hvilken del af verden. Det har man i perioder smilet ad. Men hvis man ser på indholdet i politikken, er det uansvarligt, at EU ikke taler med én stemme og ude i verden optræder som en dværg, selv om det økonomisk set er en global player, og at det med den højtstående repræsentant for den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik, generalsekretæren, her i princippet - ondskabsfuldt sagt - lader sig repræsentere af en operettegeneral.
Derfor er vi overbevist om, at hvis man tager den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik alvorligt og også vil gennemføre den i praksis, og hvis man vil forhindre, at den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik kommer til kort, som vi har set det i de seneste år, så er man også nødt til at støtte den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik. I morges sagde hr. Brok under den transatlantiske debat, at EU overhovedet ikke har vist sin tilstedeværelse i Ukraine. Vi har set tilsvarende uheldige forhold. Derfor skal vi ikke mere kun tage Rådets vilje til at opnå reelle fremskridt på dette område alvorligt, men også støtte den. Principielt er støtten altså til stede.
Da vi fik forelagt tillægs- og ændringsbudgettet - her må jeg give hr. Ferber fuldstændig ret - mente vi ikke kun, at den ikke var overbevisende, men vi var endda vrede og tog afstand fra den. Man må jo naturligvis ikke i ly af en gentlemanaftale, der er indgået mellem Parlamentet og Rådet, forsøge at skjule et område, der er så vigtigt og centralt for EU's fremtid, i et budget, som kun Rådet har indflydelse på. På den måde har man præciseret, at man ikke ønsker nogen parlamentarisk kontrol og ikke, at Parlamentet inddrages. Det kan vi ikke acceptere. Det sagde vi fra første øjeblik, og det vil vi også fortsat mene og tage hensyn til i vores politik og vores afstemninger.
Men hvis man går ind i forhandlinger og kan få løst netop dette punkt, hvis man altså kan få præciseret, at tillægs- og ændringsbudgettet skal ændres således, at man i fremtiden kan gå ud fra, at vi bliver inddraget og har mulighed for indflydelse, hvis der findes et særligt kapitel, hvor Parlamentet følger og kontrollerer Rådets politik på den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitiks område, så skal man også stemme for det, hvis man reelt ønsker fremskridt. Så må man ikke stå på sidelinjen og sige, at vi venter og ser, hvordan det udvikler sig.
Én ting står i hvert fald klart. Når den pågældende kommissær i Udvalget om Udenrigsanliggender eller i Budgetudvalget som svar på spørgsmål med et blink i øjet - sådan har jeg fået det fortalt - siger, at der ikke findes overlapninger, kan det ikke undre, at der er personer, der stiller nærgående spørgsmål og vil vide, hvordan det reelt forholder sig. Hvad vi ikke vil støtte - det siger jeg her som medlem af budgetmyndigheden, vi udtaler os jo i første række som budgetmyndighed - er overlappende strukturer. Man kan ikke passivt se på, at de samme opgaver i EU varetages af to forskellige personer med det samme arbejde under de samme strukturer. Det kan vi ikke acceptere.
For så vidt skal det i fremtiden præciseres meget klart, hvordan den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik skal se ud, og hvor den skal være placeret. Der skal foreligge koncepter, og her skal Rådet og Kommissionen melde meget klart ud. Vi vil naturligvis også fremføre vores holdning meget tydeligt i hele denne debat. Ved ethvert fremtidigt krav vil vi bruge vores magt som budgetmyndighed til at standse sådanne uheldige udviklinger. I dag er det ikke tidspunktet til at beskæftige sig med detaljerne. Den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik udgør stadigvæk kun en meget lille del på europæisk plan. Vi bør ikke her ved begyndelsen opholde os ved detaljer. Men vi vil holde et meget vågent øje med, hvordan det hele udvikler sig, og vi vil sætte fingeren på de ømme punkter og straks sige stop, hvis vi har fornemmelsen af, at vi bliver ført bag lyset. Det må ikke ske. Vi vil stemme for det, men enhver skal vide, at vi både i forbindelse med udgiftsområde 5 og udgiftsudviklingen og i forbindelse med videreudviklingen af den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik i høj grad vil være på vagt. Naturligvis vil vi også yde vores bidrag til, at der her kan udvikles en fremtidsorienteret politik til gavn for verden og for Europa som helhed.

Virrankoski
Hr. formand, først vil jeg gerne takke hr. Ferber for en fortrinlig betænkning. Jeg ved, at den er et resultat af vanskelige forhandlinger, hvor ordføreren og de øvrige repræsentanter for Budgetudvalget med held har forsvaret Europa-Parlamentets rettigheder.
Rådet agter i tillægsbudgettet at oprette tre nye direktorater i generalsekretariatet for at gennemføre den fælles europæiske sikkerheds- og forsvarspolitik. Det drejer sig om følgende direktorater: 1. Politiske Anliggender, 2. Operationer og Øvelser og 3. Eksterne Aktionsmekanismer. I denne organisation skulle der være i alt 140 ansatte, hvoraf 51 skulle ansættes i nyoprettede stillinger. Det, der tiltrækker sig opmærksomhed, er hastværket. Hvorfor har man så travlt, at de nye stillinger skal oprettes straks, selv om det almindelige budget behandles allerede om nogle måneder?
Et andet problem er de overlappende aktiviteter. Organisationens struktur peger i faretruende grad på, at man vil begynde at gennemføre de samme aktiviteter såvel inden for kriseforebyggelse som inden for civil krisestyring i både Kommissionen og Rådet. Denne overlapning må absolut forhindres.
Efter pres fra Parlamentet er Rådet nu ved at oprette et særligt afsnit i sit budget til den fælles sikkerheds- og forsvarspolitik. Det er klart, at der er tale om en helt ny aktivitet for Rådet, som ikke har noget sagligt at gøre med de administrative udgifter. Af denne grund kan gentlemanaftalen mellem Parlamentet og Rådet om ikke at foretage rettelser i de respektive budgetter ikke omfatte disse aktiviteter. Udgifterne til den fælles sikkerheds- og forsvarspolitik hører under Parlamentets kompetence.
Til sidst må det bemærkes, at margenen under udgiftsområde 5 "Administration" kun er på 34 millioner euro. På tærsklen til en udvidelse mod øst er dette så lidt, at det ikke muliggør nogen operative ekstraudgifter finansieret gennem administrationen.

Rühle
Hr. formand, jeg må også sige, at dette er en særdeles interessant diskussion. Det fik vi jo allerede en forsmag på i udvalget, da hr. Laschet pludselig optrådte som glødende fortaler for at forkaste forslaget, selv om han jo tilhører den samme gruppe som ordføreren. Når vi i dag går ind for at forkaste forslaget, er det ikke, fordi vi ikke værdsætter hr. Ferbers arbejde. Tværtimod mener vi faktisk, at hr. Ferber har været meget udholdende i forhandlingerne. Det har vi den største respekt for. Alligevel mener vi, at der i Parlamentet endnu en gang skal lyde en tydelig advarsel, fordi der her indledes en udvikling, som bør forurolige os alle.
Jeg mener ligesom den forrige taler, at denne aftale naturligvis ikke kan falde ind under gentlemanaftalen, fordi det ikke drejer sig om administrative udgifter. Det drejer sig her reelt i høj grad om politiske spørgsmål. Det sagde hr. Ferber også tydeligt i sit indlæg. Det drejer sig også om spørgsmålet om gennemsigtighed i og kontrol med den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik og forsvarspolitikken. Også her er vi fuldstændig enige.
Hr. Ferber tror imidlertid, at man ved at indføre et særligt afsnit får tilstrækkelig sikkerhed for, at Parlamentet kan udøve kontrol i fremtiden. Det tvivler vi på. Vi mener, at dette særlige afsnit ikke er nok til at bevirke, at Parlamentet får rettigheder. Tværtimod, når disse stillinger oprettes i Rådet, er de uden for vores indflydelse og kontrol. Det anser jeg for afgørende, ikke kun overlapningen, men også spørgsmålet om, hvem der kan udøve kontrol. Det drejer sig om den følsomme magtbalance mellem Parlamentet, Kommissionen og Rådet. Rådet trækker i stigende grad opgaver til sig og forsøger i stigende grad at finde løsninger på regeringsplan og ikke ved, at områderne reelt bringes ind under Fællesskabet. Det ville betyde at placere dem i Kommissionen, hvorved også Parlamentets kontrolmuligheder ville blive styrket. Det er den ene alvorlige frygt, nemlig at vi ikke har nogen reel kontrol.
Også et andet punkt er vi nødt til at nævne endnu en gang. Vi mener, at man skal løse dette spørgsmål i en forligsprocedure og ikke som led i et trepartsmøde, fordi det også dermed bliver præciseret, hvilken betydning vi tillægger dette spørgsmål, og hvor stor vægt vi lægger på, at Parlamentet har den fulde kontrolmulighed.
Jeg mener, at Rådet skal være klar over, at denne metode med et tillægsbudget, som sigter mod at ændre de politiske forhold og de politiske magtbalancer, støder på modstand i Parlamentet.

Schreyer
Hr. formand, mine damer og herrer, kun to korte bemærkninger. For det første kan jeg på Kommissionens vegne forsikre Dem om, at vi vil være meget opmærksomme på, at der ikke opbygges overlappende strukturer - og det siger jeg ikke kun som det medlem af Kommissionen, der har ansvar for budgettet. For det andet vil jeg gerne lykønske ordføreren og Budgetudvalget med, at der på deres initiativ og efter pres fra dem er sket en ændring i udformningen af budgettet, som jo ikke kun angår udformningen som sådan, men er et vigtigt bidrag til en øget demokratisk kontrol og til gennemsigtighed.

Formanden
Mange tak, fru kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Forelæggelse ved Kommissionen af det foreløbige budgetforslag - 2002
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forelæggelse ved Kommissionen af det foreløbige budgetforslag - 2002.

Schreyer
Hr. formand, ærede parlamentsmedlemmer, den opgave, som Kommissionen skulle løse ved opstillingen af det foreløbige budgetforslag for 2002, var at sammenfatte den finansielle sikring af de langsigtede forpligtelser for næste år, den finansielle sikring af nye og særlige prioriteringer for næste år og sikringen af de finansielle risici, som BSE-krisen og mund- og klovsygen har medført for budgettet, og placere alt dette inden for rammerne af den finansielle planlægning, altså samtidig også udøve budgetdisciplin.
Med det foreløbige forslag, som Kommissionen vedtog den 8. maj, er dette - efter min mening - lykkedes godt. Jeg skal kort sige nogle bemærkninger om hovedtallene i dette foreløbige budgetforslag.
Det foreløbige budgetforslag beløber sig til ca. 100,3 milliarder euro, det vil sige, at det altså for første gang når grænsen på 100 milliarder euro. Det betyder for forpligtelsesbevillingerne en stigning på 3,5% i forhold til indeværende års budget og for betalingerne en stigning på 4,8%, selv om det absolut set er 97,8 milliarder euro. Ved forpligtelsesbevillingerne bliver der så en margen tilbage på 500 millioner euro sammenlignet med de beløb, der er fastsat i det finansielle overslag, og betalingsbevillingerne ligger 2,5 milliarder euro under loftet. Jeg mener, at alene disse tal beviser, at det foreløbige budgetforslag, som Kommissionen har vedtaget, overholder princippet om budgetdisciplin.
Den gennemsnitlige forøgelse af de budgetter, medlemsstaterne har angivet for det kommende regnskabsår, ligger på 3,8%. Også hvis vi foretager denne sammenligning - EU-budgettet over for medlemsstaternes budgetter - ser vi tydeligt, at vi også ligger inden for denne ramme.
Udtrykt i procent af det europæiske bruttonationalprodukt ligger Kommissionens budgetforslag på en kvote på 1,06%, altså under det, vi f.eks. drøftede for et år siden for det indeværende regnskabsår. Det skyldes navnlig, at vækstraterne i EU er relativt høje og tilfredsstillende.
Jeg skal kort omtale de enkelte områder og i første omgang det fortsat langt største enkeltområde, nemlig landbrugspolitikken, uden her at komme nærmere ind på olivenoliesektoren, som jeg jo netop har haft lejlighed til at uddybe. Kommissionens forslag indebærer en stigning i landbrugsbudgettet på 5%, hvilket er et højt væksttal, som naturligvis kræver en forklaring. Forklaringen består først og fremmest i, at det er tredje år, de reformer, der blev vedtaget som led i Agenda 2000, skal dækkes finansielt. Disse reformer var jo forbundet med en stigning i udgifterne.
Det andet punkt er, at Kommissionen for udgiftsområde 1B, støtte til udvikling af landdistrikterne, foreslår - og jeg er sikker på, at vi kan regne med opbakning fra Parlamentet - at optage hele det afsatte beløb, der er foreslået i det finansielle overslag, i budgettet. Den vigtigste og sværeste opgave var imidlertid at håndtere de uforudselige ting i forbindelse med BSE-krisen og mund- og klovsygen. I Kommissionens forslag er der for 2002 i oksekødsordningen afsat yderligere 1,145 milliarder euro til håndtering af BSE-krisen. Det svarer til det beløb, det er nødvendigt for at sikre finansieringen af den syvpunktsplan, som Kommissionen har foreslået.
I forbindelse med mund- og klovsygen er der ifølge forslaget afsat 250 millioner euro i budgettet for 2002 på posten veterinære foranstaltninger. Samtidig skal jeg gøre opmærksom på, at dette beløb ikke er tilstrækkeligt. Det kræver naturligvis en forklaring. Det vil forhåbentlig endnu i år, altså af budgettet for 2001, på et givet tidspunkt lykkes at finansiere en del af de nødvendige tilbagebetalinger til medlemsstaterne som følge af mund- og klovsygen. Det er meget vigtigt, at der i Kommissionens foreløbige budgetforslag så er afsat en reserve for 2002 på 1 milliard euro, som skal være øremærket til de eventuelle yderligere foranstaltninger, som bliver nødvendige på grund af BSE-krisen og mund- og klovsygen. Her er det ubetinget nødvendigt at foretage en solid sikring af eventuelle risici. Under stregen bliver der så en margen tilbage i landbrugsbudgettet på 365 millioner euro.
Jeg skal kort omtale bevillingerne til strukturfondene. De overslag, der er foretaget for strukturfondene, beløber sig i alt til 33,6 milliarder euro. Det er et meget højt tal, som imidlertid blev vedtaget i budgetmyndighedens nye budgettering. Jeg nævner også kun tallet for endnu en gang at henvise til, at der et tale om det vigtigste instrument, det finansielt vigtigste instrument til også at bekæmpe arbejdsløsheden. Det er EU's bidrag til regionalpolitikken, som netop i ganske væsentlig grad har til formål at bekæmpe arbejdsløsheden. Ofte bliver dette bidrag af medlemsstaterne betragtet som en selvfølgelighed og vurderes ikke mere som det, det er, nemlig EU's bidrag.
Til de interne politikker er der i alt regnet med en stigning i forpligtelsesbevillingerne på 4,1%. Under de lofter, der blev vedtaget i Berlin og i den interinstitutionelle aftale, er der så stadig en margen på 68 millioner euro.
Jeg skal meget kort nævne de vigtigste punkter i dette udgiftsområde. Til forskning og udvikling er der afsat over 4 milliarder euro, til information og kommunikation og de forskellige informationskampagner foreslås det at afsætte 112 millioner euro. Den nye fødevaremyndighed er dækket ind i budgettet ligesom de to nye foreslåede agenturer for flysikkerhed og maritim sikkerhed.
Til området retlige og indre anliggender - også dette kommer jeg endnu en gang ind på, fordi det er en af de prioriteringer, der blev besluttet af Parlamentet i retningslinjerne for budgettet for 2002 - er der afsat i alt 81 millioner til de mest forskelligartede foranstaltninger, navnlig også til Den Europæiske Flygtningefond, foranstaltninger til bekæmpelse af vold mod børn og kvinder og foranstaltninger inden for migrationspolitikken.
Til foranstaltninger over for tredjelande er der fastsat en reduktion af budgetbevillingerne, som tilvejebringes ved, at Kommissionen undlader at foreslå, at fleksibilitetsinstrumentet også anvendes til dette formål næste år. Alligevel kan områderne inden for Balkan-politikken finansieres med næsten lige så store beløb som i indeværende år. Også til Meda-programmet er der afsat et meget stort beløb på 863 millioner euro. Her henviser jeg endnu en gang til, at vi navnlig foreslår, at der budgetteres med en stor stigning i betalingsbevillingerne til disse programmer for at imødekomme den berettigede kritik af, at der på området foranstaltninger over for tredjelande er afgivet mange løfter, som undertiden kun meget tøvende er blevet opfyldt, og at det altså især er nødvendigt at gennemføre programmerne. Kommissionens forslag - jeg nævner det nu, fordi det blev berørt i går på mødet med Budgetudvalget - ville i så fald betyde, at restancen i udgiftsområde 4 for foranstaltninger over for tredjelande reduceres fra 3,3 år til 2,8 år. Lad mig udtrykke det mere klart. Hvis man beregner, hvor mange år det vil tage at afvikle restancerne med de eksisterende betalingsforpligtelser, var det ved udgangen af 2000 3,3 år. Jeg mener, at hvis man når ned på 2,8 år, er allerede dét et væsentligt punkt. Men man må også endnu en gang understrege, at dette kræver tilsvarende administrative bestræbelser og naturligvis også forudsætter, at de bevillinger til betalinger, der skal til for at nå dette mål, også står til rådighed.
Et punkt, som jeg også allerede berørte i går, vil jeg kort nævne endnu en gang, nemlig den problemstilling, der er opstået ved, at fiskeriaftalen med Marokko ikke er kommet i stand. Nu skal der overvejes foranstaltninger til omstrukturering af fiskerflåderne i Spanien og Portugal, som nu er berørt af, at denne aftale ikke er indgået.
Til førtiltrædelsesstøtten er der afsat 3,3 milliarder euro i budgettet svarende til det finansielle overslag. Også her gælder det samme som for de andre foranstaltninger over for tredjelande, nemlig at der især er budgetteret med kraftige forhøjelser af betalingsbevillingerne for at gennemføre programmerne effektivt i de enkelte lande. Derved skal det sikres, at førtiltrædelsesstøtten i fuldt omfang kan anvendes til at gennemføre de nødvendige reformer med henblik på EU's udvidelse.
De administrative udgifter udgør ifølge Kommissionens forslag næste år 5,1% af det samlede budget. Kommissionen anmoder budgetmyndigheden om at bevilge Kommissionen anden del af de 317 nye stillinger, som ifølge Kommissionens opgørelse er nødvendige. Kommissionen har desuden i sit budget stillet forslag, som er vigtige for udvidelsen, nemlig om stillinger eksempelvis til kodificering af retsakter.
Jeg foregriber diskussionen om hr. Buitenwegs betænkning. De understreger igen, hvor vigtigt det er for udvidelsen at diskutere udgiftsområde 5. Næste år vil de første foranstaltninger være nødvendige. Man må naturligvis også se på, hvad der sker med udgiftsområde 5 i forbindelse med udvidelsen. Jeg understreger på dette sted endnu en gang, at margenen i udgiftsområde 5 som helhed er meget lille. Hvis jeg sammenfatter de forslag, der allerede er stillet af de andre institutioner, af Rådet, men også af Parlamentet, må jeg konstatere, at det sandsynligvis ville betyde, at loftet for udgiftsområde 5 overskrides. Det er et tegn på, at det netop på dette område er nødvendigt med et godt samarbejde, hvis man vil holde sig under loftet.
Sammenfattende mener jeg, at heller ikke drøftelserne om budgettet for 2002 bliver en let opgave. Det vil med andre ord sige, at det bliver nødvendigt med et godt samarbejde. Jeg kan for mit vedkommende sige helt klart, at jeg glæder mig til det fælles arbejde med budgettet for 2002.

Böge
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, vi tager dette foreløbige budgetforslag fra Kommissionen til efterretning og vil som altid meget nøje undersøge, om der er taget tilstrækkeligt hensyn til de prioriteringer, der på forhånd er fremført af Parlamentet. Dermed mener jeg de nye og de traditionelle prioriteringer. Det vil ordføreren, hr. Costa Neves, sikkert straks redegøre for. Vi skal kontrollere, om EU's indtægter anvendes effektivt og målrettet inden for rammerne af budgetretten, finansforordningen og de indgåede forpligtelser. Vi skal også se meget nøje på, om de reformer, vi har krævet, men som til dels først er påbegyndt, kommer tilstrækkeligt til udtryk. Vi ønsker naturligvis også en hurtig og fair budgetprocedure uden overflødigt tovtrækkeri. Det bør Rådet nok lægge sig stærkere på sinde end de foregående år.
Endvidere vil jeg på baggrund af debatterne og afstemningerne i Budgetudvalget i denne uge tilføje følgende: Vi vil modsætte os ethvert forsøg på på nogen som helst måde at ville beskære eller begrænse Europa-Parlamentets budgetkompetencer, hvad enten det sker eksempelvis ved en ændring af finansforordningen eller på andre mystiske måder. Jeg råder også Kommissionen til i alle disse spørgsmål at indtage en konstruktiv holdning, som er imødekommende over for Parlamentet. Det ville hjælpe os alle, som jo ynder at kalde os allierede i den europæiske integrationsproces.
Der er sandt, at forpligtelser på 100 milliarder euro, betalinger på 97,8 milliarder, betalinger langt under loftet eller 1,06% af bruttonationalproduktet eller, sagt på en anden måde, 265 euro pr. indbygger, heraf 121 euro pr. indbygger til landbrugsfødevarer, politik og landdistrikter, det lyder solidt. Det er som helhed betragtet udtryk for stabilitet og bestemt ikke at stille for store krav til medlemsstaterne, skatteyderne eller forbrugerne i modsætning til mange forestillinger i offentligheden og ensidige synspunkter. Men det er samtidig det næstsidste budget for Unionen af De 15. Det bør man også hele tiden holde sig for øje på dette tidspunkt.
Jeg nævner et par punkter, som er vigtige for os. Det er godt, at Kommissionen tager initiativ til at fremskynde afviklingen af betalingsrestancerne. Fru kommissær Schreyer har netop nævnt et par tal herom. Men vi skal naturligvis også sørge for, at der er sikkerhed for, at betalingerne for nye forpligtelser kan afvikles hurtigt, så der ikke opstår et nyt bjerg af restancer i fremtiden
Vi glæder os også over overvejelsen om at oprette en øremærket reserve på landbrugsområdet. Tanken om at oprette en reserve for de uforudselige ting på disse markeder er oprindeligt Europa-Parlamentets idé. Hertil skal jeg tilføje, at ad hoc-proceduren i de sidste år i stigende grad har vist sig velegnet som en konstruktiv fremgangsmåde mellem institutionerne. De konkrete tal foreligger til efteråret.
Det er godt, at Kommissionen har sørget for, at der er et spillerum i den interne politik. Alligevel må vi bede om begrundelser for bestemte budgetansættelser, eksempelvis -5,3% til kultur- og audiovision, rater på +1,8%, hvilket er under gennemsnittet, til området den sociale dimension og beskæftigelse og -14,5% til området arbejdsmarked og teknologisk innovation. Det er eksempler på områder, hvor der er behov for en drøftelse.
I udenrigspolitikken - det er nævnt tidligere - rejser der sig spørgsmålet om, hvad der fremover skal ske med den demokratiske kontrol og behandling af de operative udgifter til den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik. Hertil hører, at der for Asien noteres -2,2%, for Latinamerika ­6% og for fødevarehjælpen -4,5%. Det er et spørgsmål, om der her er taget rigtigt højde for den nødvendige ligevægt mellem traditionelle prioriteringer og nye opgaver, eller om denne prioritering muligvis skal forstås sådan, at man koncentrerer sig om Europa og nabolandene. Det ville efter min mening udenrigspolitisk være for lidt.
Fru kommissær, jeg skal nævne et sidste punkt, nemlig administrationen. Jeg vil blot minde om, at Parlamentet har sagt, at anden del af de 317 stillinger er knyttet til tilsagnet om førtidspensionering, så der opnås en smule budgetmæssig neutralitet, og at dette også skal overholdes af institutionerne. Jeg minder om beslutningen sidste forår, hvor vi præciserede, at anden del også er knyttet til særdeles klare og præcise overvejelser om, hvordan der under bibeholdelse af substansen i acquis communautaire samtidig kan forberedes passende foranstaltninger til at sikre EU's handledygtighed i forbindelse med udvidelsesprocessen. Her skal jeg endnu en gang minde om denne beslutning.
Dermed bliver det også klart, at vi alle er nødt til allerede i år grundigt at diskutere og iværksætte en realistisk førtiltrædelses- og tiltrædelsesstrategi også på det administrative område, så vi har tilstrækkelig forberedelsestid til at integrere dette i budgetpolitikken.
Efter alle disse diskussioner er det mit indtryk, at løsningen af disse spørgsmål bliver vanskeligere og mere kompliceret end løsningen af mange landbrugs- og strukturproblemer. Med det i tankerne vil vi give os i kast med disse og andre spørgsmål inden for budgetproceduren.

Costa Neves
Fru kommissær, kære kolleger, jeg begynder med at fremhæve den respekt for tidsplanen, som Kommissionen har vist i forbindelse med forelæggelsen af det foreløbige budgetforslag, ligesom den har sørget for, at vi har fået de oplysninger, som vi har behøvet. Det er et bidrag, endnu et, til et godt klima i debatten om budgetforslaget for 2002.
Hvad angår det foreløbige budgetforslag, er vores første reaktion, at vi bemærker forslaget om at øge forpligtelsesbevillingerne med 3,4% og betalingsbevillingerne med 4,8%. Differencen mellem den ene og den anden forekommer os utilstrækkelig på grund af de udestående betalinger. Jeg vil erindre om, at Europa-Parlamentet netop prioriterer, at differencen mellem indgåede forpligtelser og faktiske betalinger snarest muligt bliver fjernet. Hvis vores bange anelser bekræftes, vil nedbringelsen af udestående betalinger vise sig at være blot tilsyneladende. Sagen er jo den, at hvis man betaler det, der er mest forsinket, og hvis betalingsbevillingerne er utilstrækkelige, kommer man til at udskyde indfrielsen af nye forpligtelser. Det bliver altså en slags regummiering af de udestående betalinger og ikke en løsning på problemet. Løsningen indebærer at de udestående betalinger fra tidligere, især i udgiftsområderne 3 (interne politikker) og 4 (ekstern indsats) bliver indfriet, og at der ikke skabes nye udestående betalinger. På dette punkt vil vi nøje studere den fremskridtsrapport, som vi får i hænde sidst i juni, således som aftalt, og alt vil fortsat blive gjort for at forbedre budgetgennemførelsesniveauerne, hvilket betyder, at vi agter at gøre vores for, at EU's forpligtelser bliver indfriet mere effektivt.
Vi tager ad notam, at betalingerne, trods den foreslåede stigning på 4,8%, forbliver på et niveau svarende til 1,06% af EU's BNP, skønt de finansielle overslag tillader en stigning til 1,10% i 2002. Det skal også fremhæves, at vi vil foretage en nøje vurdering af det niveau, som Kommissionen ansætter med hensyn til de prioriteringer, som Parlamentet har stillet op, og som fremgår af retningslinjerne vedtaget i april.
Hvad angår de enkelte punkter og her først landbruget - kategori 1 - følger vi med opmærksomhed de virkninger, som BSE-krisen og mund- og klovesygen har for budgettet. Det vil være godt, hvis vi kan få kendskab til de nøjagtige tal på dette område så tidligt som muligt. Indtil da synes det i orden med en reserve på 1 milliard euro, som foreslået af Kommissionen, i betragtning af, hvor uforudsigelige kriserne er. Det skal imidlertid igen bemærkes, at vi altid anser en reserve for en ikke-obligatorisk udgift, hvorfor vi gerne vil deltage i beslutningen om dens anvendelse. Om ikke før så håber vi, at vi i ændringsskrivelsen, der skal fremlægges efter førstebehandlingen, får underretning om de nøjagtige omkostninger ved BSE og mund- og klovesygen. I denne sammenhæng erindrer jeg om, at vi forventer et dokument fra Kommissionen om, hvorledes midtvejsrevisionen af den seneste reform af den fælles landbrugspolitik skal foregå, og hvor der også forventes demonstreret enighed i forbindelse med de tiltag, der i mellemtiden er besluttet til imødegåelse af denne krise, plus en orientering om, hvad der påtænkes gjort fremover. I retningslinjerne nævnes datoen 15. september for fremlæggelsen af omtalte dokument. Ændringsskrivelsen er en anden mulighed, der kan overvejes for fremlæggelsen af dette dokument.
På fiskeriområdet må det på baggrund af den manglende succes for fiskeriaftalen med Marokko og det deraf følgende behov for omlægning af flåderne vurderes meget nøje, hvorledes dette skal finansieres. I de interne politikker (udgiftsområde 3) er den eksisterende margen snæver, og der er klare prioriteringer på dette område i retningslinjerne, som vi gerne vil respektere.
Hvad angår den eksterne indsats (udgiftsområde 4), er det fortsat vanskeligt at sikre stabilitet i EU's indsats. Reprogrammeringer har været reglen, og vi ser med forbehold på muligheden for, at vi endnu en gang skal stå over for nedskæringer i bevillinger til poster, der findes mindre betydningsfulde. Jeg tænker på Latinamerika, menneskerettighederne eller bekæmpelsen af aids, blot som eksempler. På Balkan, hvor EU også har påtaget sig klare forpligtelser, kan der dog også, så vidt jeg kan se, konstateres en nedskæring i de budgetterede midler. Alt tyder på, at man ikke har kunnet tage hensyn til Verdensbankens rapport, der præcist vil angive genopbygningens omkostninger. Hvad skal der så ske? Og hvor står vi med hensyn til de operationelle omkostninger ved forsvars- og sikkerhedspolitikken?
På administrationsområdet (udgiftsområde 5) må vi spørge, om midlerne mon rækker til på én gang at klare reformen af Kommissionen, udvidelsen, igangsættelse af nye politikker, vækst i Rådets budget på omkring 10% og de andre institutioners forslag. At de midler, der blev besluttet i Berlin, ikke rækker, synes jo ret indlysende. Så vi får se!
Med hensyn til førudvidelsen (udgiftsområde 7) peger jeg på, at Parlamentet har udtalt sig til fordel for en ombudgettering af de uudnyttede midler på samme måde som i udgiftsområde 2. Igen vil jeg gerne give udtryk for, at vi håber at kunne videreføre den debat, der nu er påbegyndt, på et konstruktivt plan. Enighed med Kommissionen og med Rådet er ønskelig og mulig. Til det formål må vi have blik på skyerne i horisonten - jeg tænker her konkret på, at Budgetudvalget i dag har stemt om sin holdning til finansforordningen. Jeg understreger, at dette spørgsmål fremgår af retningslinjerne. Dér fremhæves det, at Parlamentet ikke vil tøve med at lade sin holdning til dette spørgsmål afspejle i budgetbeslutningerne. En endelig afvejning af vores holdning lader sig atter foretage i forbindelse med revisionen af finansforordningen.

Formanden
Jeg takker ordføreren og kommissæren.

Europa-Parlamentets budgetoverslag (2002)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0166/2001) af Buitenweg for Budgetudvalget om overslag over Europa-Parlamentets indtægter og udgifter for regnskabsåret 2002 (2001/2062(BUD)).

Buitenweg
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, også i dag under det højtidelige møde med præsident Schuster fra Slovakiet drøftede vi på ny den historiske mulighed for definitivt at overvinde delingen af Europa. En mulighed, som nu får konkret skikkelse, som Böge sagde. Allerede om tre år kan vi her samarbejde på lige fod med kolleger fra nuværende ansøgerlande, teoretisk set i hvert fald. Derfor skal vi nu sætte fart i de institutionelle ændringer for at lade udvidelsen forløbe smidigt.
Vi modtager om kort tid en treårsplan for den administrative forberedelse. Måske kan vi så konkludere, at det er fornuftigt i tide at ansætte embedsmænd fra ansøgerlandene, som kan spille en rolle ved forberedelserne af udvidelsen. Tænk f.eks. på folk til at oprette et sprogsystem. Derfor er det efter min mening meget ufornuftigt at forkaste muligheden herfor i Parlamentets beslutningsforslag nu.
Udvidelsen skal ikke kun forberedes administrativt, men også indholdsmæssigt. For at udveksle gensidige erfaringer er det vigtigt, at kontakten mellem os og kollegerne fra ansøgerlandene intensiveres. Budgetudvalget slår til lyd for at medtage den mest egnede form i treårsplanen. Efter min mening er det f.eks. praktisk, hvis der tilbydes et meget begrænset antal faciliteter til disse parlamentsmedlemmer og fremtidige medlemsstater, så deres besøg bliver så effektive og nyttige som muligt.
Hr. formand, udvidelsen vil øge presset på budgettets margen. Det er derfor finansiel fornuftig politik, hvis afbetalingen på den faste ejendom finder sted hurtigere, så der opstår plads på de fremtidige budgetter. Endvidere medfører denne førtidige finansiering betydelige rentebesparelser. Det er imidlertid beklageligt, at jeg nu har den tvivlsomme ære at være den ordfører, som stikker en masse penge i parlamentsbygningen her i Strasbourg. Men De må være enig med mig i, at så længe Parlamentet er dømt til dette omrejsende cirkus, er det ikke forsvarligt at tvinge de europæiske skatteydere til at betale endnu 210 millioner euro i rentebetalinger. Det bliver stadig mindre. Det er altså alle pengene for kun fire dage i Strasbourg.
Det bringer mig til et andet punkt, hvor indholdet forhåbentlig vinder over de flotte ord, og det er miljørevisionen. Hr. formand, Parlamentet viede også for et par år siden flotte ord om behovet for en miljørevision. Der er endda oprettet en interinstitutionel arbejdsgruppe. Men fordi det ikke fik nogen form for prioritering, var den ikke beskåret et langt liv. Vi skal altså på ny, og denne gang mere resolut, tage vores ansvar, og Parlamentet skal derfor afgive et klart politisk løfte om at deltage i EMAS, det fælles miljøforvaltnings- og miljørevisionssystem.
Vores politiske holdning til forskelsbehandling skal Parlamentet endvidere omsætte i politik. Lige muligheder er fortsat ikke en realitet. Her taler jeg ikke kun om flere kvinder i indflydelsesrige stillinger, men bl.a. også om lige behandling, uanset seksuel karakter, race eller religion. Budgetudvalget anmoder derfor generalsekretæren om klarhed med hensyn til, hvilke foranstaltninger der er nødvendige for at gennemføre løftet i Amsterdam-traktatens artikel 13.
Hr. formand, i de forløbne år har vi fået større indsigt i fordelene ved aktivitetsbaseret budgettering og aktivitetsbaseret ledelse. De gamle ledelsesstrukturer og budgetmåden skal have et spark, og inden for disse rammer passer en klar opgavefordeling mellem Præsidiet og Budgetudvalget inden for personalepolitik, sådan som det er specificeret nu i budgetproceduren. Budgetudvalget tager sig af den finansielle del og begrænsningerne, og Præsidiet tager sig af den præcise udfyldelse heraf. Dette system skal suppleres med retningsgivende udtalelser fra plenarforsamlingen til Præsidiet og en tilstrækkelig kontrol under generalsekretærens ledelse. Hvis der i fremtiden opstår problemer med Præsidiet eller administrationen, skal det føre til ændringer på det plan og ikke til overtagelse af ledelsesopgaver af en plenarforsamling med 626 politiske medlemmer. Den nye arbejdsmåde skal følges af en kulturændring, så administrationen er både demokratisk, kontrolleret og meget slagkraftig.
Med hensyn til de medlemmer, som er meget foruroligede med hensyn til margenen i udgiftsområde 5, kan jeg sige, at afstemningen i eftermiddag om mødeskemaet for næste år i hvert fald er meget gunstig i finansiel henseende. Overslaget gik ud fra en firedags uge i Strasbourg, og den nu trufne beslutning ændrer ikke på udgifterne.

Ferber
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, en hjertelig tak til ordføreren for det engagerede arbejde, hun har udført til gavn for parlamentsmedlemmerne under forberedelserne til opstillingen af Parlamentets budget. Jeg vil dog også benytte lejligheden til at plukke nogle punkter ud og behandle dem grundigere.
Først til udvidelsen. Naturligvis skal vi forberede os på udvidelsen. Men hvis man tror, at forberedelse af udvidelsen kun betyder, at der skal oprettes nye stillinger, så har man ikke forstået problemet. Det skal alt sammen på prøvebænken, alt det, vi i de sidste 20 år har lært at sætte pris på og holde af i Europa-Parlamentets arbejdsmåde. Vi står over for en stor udfordring, hvis vi vil klare det hele. Det drejer sig heller ikke om allerede nu at oprette nye stillinger og besætte dem med embedsmænd fra ansøgerlandene. Hvorfor er der ikke andre muligheder i selve landene? F.eks. har Kommissionen på oversættelsesområdet planer om at arbejde i ansøgerlandene via satellitter.
Vi skal oprette informationskontorer, fordi vi har et problem, hvad tilslutningen til tiltrædelsen af EU angår. Det er vores opgave som befolkningernes repræsentanter. Det drejer sig ikke om igen at bringe et par personer til Europas kødgryder her i Strasbourg, Bruxelles og Luxembourg, men at bringe befolkningerne til Den Europæiske Union. Det kan bedst ske ude i landene. Derfor beder jeg om, at man overvejer nøje, hvad der virkelig skal gøres, og hvad der kan gøres bedre ved hjælp af aktiviteter i ansøgerlandene, også for at spare omkostninger. Kommissionen går her den rigtige vej.
Og nu til ejendomspolitik. Jeg er enig med ordføreren i, at det under de nuværende betingelser sikkert - netop her i Strasbourg - er den mest fordelagtige løsning hurtigst muligt at afbetale de ubetalte beløb. Men det er kun den næstbedste løsning. Også det må vi være klar over. Den bedste løsning ville være at bygge selv. Så kan vi også bestemme over rummenes udformning og indretning og behøver ikke til sidst at konstatere, at en eller anden har ment os det godt, og det er vi så nødt til at overtage. Det har vi oplevet i Bruxelles, og det har vi oplevet her. Her kunne vi for en gangs skyld bære os en smule mere intelligent ad. Det ville være den billigste løsning. Det, vi gør, er kun det næstbilligste. Også det vil jeg gerne understrege.
Dernæst til personalepolitik. Jeg er noget overrasket over administrationen, som ganske vist på den ene side kræver et stort antal stillinger, men samtidig gør indrømmelser i den såkaldte kvote af ubesatte stillinger, som bestandigt stiger. Dermed spares der flere stillinger, end der kræves nye stillinger. Hvordan det hænger sammen, må vi diskutere meget indgående. Det betyder, at der her er et særdeles stort spillerum for omrokeringer i Europa-Parlamentets tjenestegrene, uden at man straks hele tiden skal oprette nye stillinger. På vegne af PPE-DE-Gruppen kan jeg meddele, at vi til efteråret, når vi arbejder med de konkrete tal, vil se meget nøje på dette tema.
Det glæder mig, at ordføreren også tager vores transportmuligheder op. Jeg håber ikke, vi bliver nødt til at køre på cykel i Bruxelles. Det anser jeg for lidt for farligt. Jeg anser Strasbourg kommunes initiativ efter borgmesterskiftet for et godt fremskridt. Nu må vi altså også køre med sporvogn. Måske må vi engang køre med undergrundsbane i Bruxelles. Så ville vi også virkelig være kommet et skridt videre. Men som sagt, cykler er efter min mening som helhed for farlige. Jeg håber, vi her kommer frem til fornuftige løsninger.
I PPE-DE-Gruppen vil vi til efteråret - når tallene foreligger - foretage en streng og nøje kontrol, budgetpost for budgetpost. Jeg understreger også, at når vi i morgen stemmer for betænkningen, er det ikke et carte blanche for den behandling, vi skal gennemføre i september eller oktober.

Gill
Hr. formand, jeg vil også gerne lykønske ordføreren med hendes arbejde. Jeg kan støtte det meste af det, hun har sagt, navnlig vedrørende reformer.
De kender måske resultatet af en meningsmåling om Europa for nylig, som viste, at Europa-Parlamentet er en af de mest anerkendte af alle EU-institutionerne. Derfor påhviler det virkelig os at sikre, at vi styrker de europæiske borgeres tillid til EU som helhed. Det er grunden til, at vi må statuere et eksempel og gå forrest med hensyn til at forbedre effektivitet, gennemsigtighed og ansvarlighed som beskrevet af ordføreren.
Men den reformproces, vi hidtil har gennemført, føles undertiden lidt langsom. Vi er nødt til at sætte fart i tingene i løbet af det næste år og forsøge at gennemføre reformer og modernisere vores arbejdsmetoder og beslutningsprocesser. Som alle er enige om, er dette vigtigt på grund af de udfordringer, der ligger i udvidelsen. Der er en klar risiko for, at EU bliver slået ud af kurs, hvis befolkningen ikke kan se, at der gennemføres en konkret og hurtig og meget omfattende reform.
Vi ved alle, at udvidelsen vil få vidtrækkende konsekvenser på alle aspekter af Parlamentets tjenester. De yderligere budgetudgifter til udvidelsen kan komme til at ligge i omegnen af 145 millioner euro om året ifølge én rapport. Vi får måske brug for omkring 459 nye kontorer alene i Bruxelles. Her bliver der brug for en omfattende planlægning og en grundig overvejelse af alle konsekvenserne. Derfor er Parlamentets treårsplan vigtig, hvis udvidelsen skal blive vellykket. Det er væsentligt, at denne plan overvejes grundigt og ikke hastes igennem. Jeg er stærkt imod alle ændringsforslagene fra PPE-DE-Gruppen, hvor man ønsker at indføre en frist for denne betænkning inden sommerferien, for hvis vi ikke får en velovervejet og gennemtænkt plan for udvidelsen, kan det give bagslag. PPE-DE-Gruppen har stillet andre ændringsforslag, som er lige så ufornuftige, og som ikke vil styrke Europa-Parlamentets status, hvis de vedtages.
Det, der især forbavser mig, er, at vi på den ene side konstant kives om små nye etableringsomkostninger for Kommissionen, og alligevel vil vi på den anden side i praksis med glæde øge antallet af stillinger hos de politiske partier, når det passer ind i bestemte behov, uden nogen reel grund.
Hvor er principperne om budgetdisciplin og effektivitet, som PPE-DE-Gruppen ofte taler om? Det er vigtigt, at vi tager disse spørgsmål op, men ikke på nuværende tidspunkt. Jeg vil gerne understrege, at vi må overveje treårsplanen, fordi vi står over for mange udfordringer, men vi bør - og skal - være mere dynamiske på alle områder, navnlig med hensyn til sprog og bygninger, fordi det er her, de store udgifter ligger. Jeg håber, at vi med planen på nogle punkter vil tænke det utænkelige og gennemføre en radikal revision af sprogtjenesterne, idet vi om to til tre år måske står med seks nye officielle sprog.
Bare lige for at give Dem noget at tænke over: Kommissionen er en helt anderledes institution, end vi er, men den formår alligevel at arbejde på to sprog. Jeg vil gerne slå fast, at jeg virkelig tror på sproglig mangfoldighed, men vi kan ikke bare føje nye sprog til og stadig forsøge at være en effektiv organisation.
Med hensyn til ejendomspolitikken må vi undersøge alle løsningsmuligheder grundigt. Jeg ved, at der foreligger et forslag om at købe denne bygning, og selv om det er økonomisk fornuftigt her og nu i form af besparelser i den nærmeste fremtid, er jeg bekymret over, hvorvidt bygningen vil være velegnet på langt sigt. Den opfylder knap nok vores krav på nuværende tidspunkt, så hvordan vil det se ud om seks år?

Virrankoski
Hr. formand, jeg vil forsøge at holde mig inden for tidsplanen. Fru Buitenweg har udarbejdet en god betænkning som grundlag for Parlamentets budget for næste år. Det skal hun have en stor tak for.
De centrale udfordringer i Europa-Parlamentets budget er en forbedring af administrationen og en forøgelse af effektiviten. Dette betinges specielt af den kommende udvidelse af EU. Til næste år må vi forberede os på, at Parlamentets størrelse i 2004 vokser med over 100 medlemmer, som medfører en halv snes nye sprog. Dette stiller ganske særlige krav til organiseringen og effektiviseringen af oversættelses- og tolkningstjenesterne. Også for den almindelige administration stilles der ganske nye krav, hvorfor en aktionsbaseret budgettering og en øget dragen til ansvar også er helt nødvendig for Parlamentets administration.
Et andet problem er ejendomspolitikken. Man burde forsøge at rationalisere Parlamentets aktivitet således, at man kan formindske ejendomsudgifterne. Det er på sin plads at købe fast ejendom, når man kan spare midler ved dette. På den anden side må man kræve, at de medlemslande, hvor Parlamentet har domicil, gør alt hvad de kan, for at man hurtigt kan få ført udredninger i forbindelse med ejendomshandler til en afslutning. Værtslandet har ikke ære af, hvis Europa-Parlamentet har uforståelige vanskeligheder ved at gennemføre en rationel ejendomspolitik.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.
(Mødet hævet kl. 23.00)

Tale af Rudolf Schuster, Den Slovakiske Republiks præsident
Formanden
Kære kolleger, det er mig en stor glæde at kunne byde Den Slovakiske Republiks præsident, Rudolf Schuster, velkommen til Europa-Parlamentet.

Hr. præsident, siden Den Slovakiske Republik blev grundlagt den 1. januar 1993, og ikke mindst siden Den Slovakiske Republik søgte om optagelse i Den Europæiske Union i 1995, har forbindelserne mellem Deres land og Europa-Parlamentet til stadighed udviklet sig, og udviklingen har været frugtbar og har skabt gensidig forståelse og tillid.
Regeringsskiftet i 1998 og valget af Dem som Republikkens præsident i maj 1999, hvilket var det første direkte valg til præsidentposten i Slovakiet, har bidraget til at styrke forbindelserne og tilføre samarbejdet ny dynamik.
De blev indsat i embedet i Bratislava efter at have tjent Deres land i forskellige embeder, herunder embedet som borgmester i Kosice i perioden 1994-1998, og siden har den slovakiske regering og regeringschefen, hr. Dzurinda, med beslutsomhed forfulgt målsætningen om medlemskab af Den Europæiske Union. Under Deres ledelse, hr. Schuster, har demokratiet vundet solidt fodfæste i Den Slovakiske Republik.
Det Europæiske Råd besluttede under mødet i Helsinki i december 1999 at indlede optagelsesforhandlinger med Den Slovakiske Republik, og disse tog deres begyndelse i marts 2000. Indledningen af forhandlingerne mellem Deres land og Den Europæiske Union og de fremskridt, der er gjort indtil nu, viser, at Den Slovakiske Republik har administreret "udligningsprincippet" på udmærket vis. Dette glæder mig meget, ikke mindst fordi princippet blev fastslået under Det Europæiske Råds møde i Helsinki på Europa-Parlamentets foranledning.
Som De nævnte for et øjeblik siden, hr. præsident, er Slovakiet nu fast besluttet på at placere sig i forreste række, når det gælder udvidelsesprocessen. Deres land skal vide, at De kan regne med Europa-Parlamentet og regne med en konstruktiv holdning fra Europa-Parlamentets side med henblik på at sikre, at udvidelsen gennemføres så hurtigt som muligt.
Hr. præsident, ordet er Deres.
(Bifald)

Schuster
Fru formand, mine damer og herrer, for kort tid siden ærede jeg Louise Weiss' minde. Hun var en usædvanlig person, ophavsmand til tanken om europæisk enhed, journalist og politiker, som holdt åbningstalen ved Europa-Parlamentets første samling i 1979 - 10 år, før jerntæppet faldt. Louise Weiss havde tætte venskabsforbindelser med en af de berømteste personligheder i vores historie, en slovakisk politiker med et europæisk ry - Milan Rastislav tefánik - politiker, diplomat, videnskabsmand og astronom, der gjorde Frankrig til sit andet hjem.
I sin tale til Europa-Parlamentet sagde Louise Weiss, at det var den lykkeligste dag i hendes liv. I dag har jeg den usædvanlige og store ære at tale til Dem ved plenarmødet i Europa-Parlamentet, som repræsenterer de vigtigste politiske partier i Den Europæiske Unions medlemsstater, og jeg vil gerne takke Dem for denne mulighed. Det er første gang, at der tales slovakisk ved Deres plenarmøde. Jeg er helt overbevist om, at det i en ikke alt for fjern fremtid vil blive et af Den Europæiske Unions officielle sprog. På samme måde er mit land rent geografisk en fast del af det europæiske kontinent, dets historie, kultur og traditioner er en uadskillelig del af den europæiske historie. Udelukkelsen af mit land bag jerntæppet var ikke andet end et kunstigt træk foretaget af magthaverne på historiens politiske skakbræt. Derfor er det naturligt, at Slovakiets fremtid kædes sammen med Europa. Et Europa, der er forenet og fremgangsrigt, fredeligt og attraktivt. Vores fælles Europa.
De udfører Deres arbejde for Europa i en i sandhed bevæget tid. Deres valgperiode falder sammen med vedtagelsen af historiske beslutninger om udvidelsen, som, og det er jeg helt overbevist om, udgør det væsentligste bidrag til stabilitet og fremgang på vores kontinent i dets moderne historie. Vi skylder Dem respekt og taknemmelighed, fordi De fremmer denne proces. Slovakiets borgere vil altid huske på dette.
Den Slovakiske Republiks tiltrædelse af Den Europæiske Union er blandt hovedprioriteringerne i vores udenrigspolitik. Men jeg ser også tiltrædelsen i det bredere perspektiv i forbindelse med udviklingen af vores samfund og af Europa. Slovakiets bevægelse i retning af Den Europæiske Union betyder, at landet vender tilbage til den kultur og civilisation, det tilhører, både historisk og værdimæssigt. Dette er de generelle rammer, som Den Slovakiske Republik har defineret i sine udenrigspolitiske prioriteringer lige fra starten, da vi begyndte at arbejde hen imod et fuldt medlemskab af Den Europæiske Union og af NATO. I 2000 blev Slovakiet medlem af OECD og er en af de ansøgere, der står forrest med hensyn til NATO-medlemskab, når Alliancen beslutter sig for at udvide.
Vi bemærker med tilfredshed, at omkring 70% af vores befolkning på mere end fem millioner støtter medlemskabet af Den Europæiske Union. Endnu vigtigere er det, at denne procentdel omfatter tilhængere af de stærkeste oppositionspartier, fordi disse politiske partier, som i øjeblikket er i opposition, også har opbygget deres politiske programmer om Den Slovakiske Republiks ambitioner om integration. Den rette kurs for Slovakiets sikkerhedspolitik, hvis endelige mål er medlemskab af Den Nordatlantiske Organisation gennem aktiv deltagelse i den europæiske sikkerheds- og forsvarspolitik, blev bekræftet af det sikkerhedsstrategiske dokument, som vores lovgivende forsamling vedtog. Dette dokument blev vedtaget med absolut flertal i parlamentet, og dette viser, at både regeringskoalitionen og oppositionen forfølger de samme strategiske principper med hensyn til de fremtidige retningslinjer for Den Slovakiske Republik.
Men som præsident for et ungt demokratisk land må jeg ikke lade mig friste til selvtilfredshed på grund af denne sjældne politiske enighed. Lige siden jeg tiltrådte som præsident, har jeg forsøgt at få ikke blot de politiske ledere, men også alle dem, der ikke er ligeglade med Slovakiets fremtid, til at forstå, at landets retning ikke må afhænge af en kortvarig eufori eller magthavernes flygtige politiske præferencer. Dette er grunden til, at jeg og en gruppe eksperter er i færd med at udarbejde en vision på mellemlangt og langt sigt, der skal vedtages som en forfatningslov af Den Slovakiske Republiks nationalråd med støtte fra det bredest mulige politiske spektrum. Dette dokument - må jeg kalde det en statsdoktrin - bør indeholde en meget tydelig definition på højeste lovgivningsniveau af Slovakiets fremtidige udvikling i forhold til de europæiske og transatlantiske strukturer. Det vil på en overbevisende måde fjerne den tvivl, som jeg ofte stilles over for på udenlandsrejser i diskussioner med venner og iagttagere af Slovakiet, som spørger: "Hvilke ændringer kan vi forvente i Slovakiets udenrigspolitiske retning efter næste valg?".
Som sagt glæder vi os over den offentlige støtte til Slovakiets integrationsambitioner. Men vi må ikke overse bekymringerne eller mistilliden blandt borgerne i EU's medlemsstater, som frygter, at udvidelsen af Unionen kan få uønskede konsekvenser. Jeg forstår deres bekymring - de er naturlige og menneskelige. Samtidig er det mit indtryk, at disse bekymringer ofte fremmanes ad kunstig vej. Vi har intet ønske om at ødelægge det, der er blevet opnået i integrationsprocessen i de seneste årtier. Vi må sammen fokusere på to områder. Vi - i ansøgerlandene - må forberede os grundigt på medlemskabet, og sammen med EU's medlemsstater må vi fjerne tvivlen med hensyn til udvidelsen. Og vi må arbejde sammen om at styrke den europæiske solidaritet og fællesskabsfølelsen. Europa er ikke kun et kort. Jeg er overbevist om, at grundlaget for en varig genopretning er en løbende og ærlig dialog med borgerne i det forenede Europa. De enkelte nye landes tiltræden vil berige det fælles hus med deres åndelige, kulturelle og historiske arv. Vi ønsker at bidrage til udvidelsen af det fælles marked, men samtidig ønsker vi at yde et bidrag til økonomien og dermed bidrage til øget stabilitet og sikkerhed for alle i Europa.
De ved, at Den Slovakiske Republik ikke blev indbudt til at indlede tiltrædelsesforhandlinger i Luxembourg i 1997 på grund af manglende opfyldelse af de politiske Københavskriterier. Det var ikke nogen behagelig situation for Slovakiet.
Europa-Parlamentet reagerede som de første på den nye situation i Den Slovakiske Republik gennem sin beslutning i oktober 1998, hvor man anerkendte ændringerne i landets ledelsesstil og den nye retning, man var slået ind på efter valget. Jeg vil gerne benytte denne lejlighed til at erklære, at jeg sætter stor pris på forholdet mellem Europa-Parlamentet og Den Slovakiske Republik, som navnlig i løbet af de sidste to år har fået ny dynamik. Forholdet mellem Europa-Parlamentet og nationalrådet i Den Slovakiske Republik er ligeledes blevet intensiveret takket være Det Blandede Parlamentariske Udvalgs aktiviteter, som jeg personligt sætter stor pris på. Det parlamentariske demokrati styrkes ligeledes i høj grad gennem møderne mellem Europa-Parlamentets formand og formændene for ansøgerlandenes parlamenter. Det næste møde af denne art afholdes om nogle få dage i Bratislava.
Slovakiet blev indbudt til at indlede tiltrædelsesforhandlinger med Den Europæiske Union i 1999 i Helsinki. I dag - efter 17 måneders forhandlinger - kan vi notere store fremskridt. Jeg er overbevist om, at vi ved afslutningen af det svenske formandskab foreløbigt kan afslutte forhandlingerne om mere end halvdelen af kapitlerne. Med dette tempo har vores land mulighed for at indhente de lande, der indledte forhandlingerne tidligere, og afslutte tiltrædelsesforhandlingerne ved udgangen af 2002. Vi lægger ikke skjul på, at vi håber, at Den Slovakiske Republiks borgere også vil kunne stemme ved valget til Europa-Parlamentet i 2004.
Vejen til integration er bestrøet med usædvanligt livlige politiske diskussioner og undertiden skænderier. Vi er glade for, at vi er sluppet af med den ensidige monolog fra den politiske elite, som vi oplevede tidligere. Vejen har ikke været jævn, men udsigten til det kommende medlemskab af Den Europæiske Union mangedobler den reformenergi, vi har så hårdt brug for. Jeg vil gerne forsikre Dem om, at der ikke er mangel på denne energi.
År 2000 var "økonomiens" år. Vi fortsatte gennemførelsen af reformer, der blev indledt af den slovakiske regering, efter at den kom til magten i 1998 med henblik på at genoprette den makroøkonomiske stabilitet. Strukturelle justeringer førte til forbedringer af den koorporative sektors effektivitet. Men hvis vi ønsker at se realistisk på mit lands økonomi, må jeg se den ud fra folks hverdag og deres økonomiske muligheder. Og her kan jeg se - hvilket bekræftes i min direkte kontakt med mit lands befolkning - at økonomiske reformer kan have smertelige konsekvenser for de socialt svageste grupper i samfundet. Jeg er overbevist om, at den igangværende - og vanskeligste - fase af reformen snart vil medføre positive virkninger. I den forbindelse føler jeg, at den slovakiske regering måske spildte noget tid i løbet af sit første år ved magten, fordi den havde for travlt med at påpege den tidligere regerings fejltagelser og gøre opmærksom på behovet for at udbedre konsekvenserne af disse i stedet for hurtigt og konstruktivt at gå i gang med at løse problemerne, navnlig på det økonomiske område. Nu er det for sent at sige, at hvis regeringen havde anlagt en mere fleksibel stil fra begyndelsen, kunne borgerne i dag nyde frugterne af alle disse fornuftige økonomiske foranstaltninger. Det er også grunden til, at jeg i alle politiske eller faglige diskussioner om økonomiske og juridiske reformer gør mig til fortaler for reformerne, selv om jeg altid anskuer dem ud fra deres nytte for flertallet af borgerne.
I år, 2001, er "lovgivningens" år. I februar vedtog det slovakiske parlament den længe ventede ændring af forfatningen for at bringe den i overensstemmelse med forfatningerne i EU's medlemsstater. Denne ændring har skabt de juridiske forudsætninger for integrationen af Slovakiet. I den ændrede tekst hedder det udtrykkeligt, at Den Slovakiske Republik kan uddelegere udøvelsen af visse af sine beføjelser til Den Europæiske Union gennem eller på grundlag af en international traktat. I ændringen fastslås det ligeledes, at Den Europæiske Unions juridisk bindende akter har forrang frem for Den Slovakiske Republiks love. Endvidere fastsættes proceduren for omsætning af juridisk bindende akter til national lovgivning i form af love og regeringsforordninger. Andre nødvendige skridt omfatter gennemførelsen af foranstaltninger med henblik på en reform af den offentlige administration, færdiggørelsen af en strukturreform, styrkelse af banksektoren samt opbygning af en moderne statsadministration.
Den Slovakiske Republiks nationale retssystem er baseret på principperne om demokrati og retsstaten. Gennem sin forfatning og de ratificerede internationale instrumenter om menneskerettigheder garanterer staten, at alle borgere uden forskel kan nyde godt af rettigheder og friheder. Imidlertid har arbejdsløsheden og den negative økonomiske situation i nogle regioner af Slovakiet skabt alvorlige problemer med hensyn til løsningen på spørgsmålet om romanimindretallet. Efter min mening er det at finde effektive løsninger på dette område en af de vigtigste opgaver for samfundet som helhed. Regeringens stærke fokus på dette problem udtrykkes i regeringens strategi for løsning på problemerne vedrørende romanimindretallet og foranstaltninger til strategiens gennemførelse. Jeg har den holdning, at dette ikke kun er et problem for Slovakiet, men et bredere europæisk problem, der kræver en meget omfattende løsning baseret på et partnerskab. Da kommissær Günther Verheugen besøgte romanisamfund i Slovakiet, var det et eksempel på engagementet i en fælles løsning på romaniproblemet, som er et centralt område, der kræver vores opmærksomhed fremover. Gennem mine år som borgmester i byen Kosice, der ligger i en region med en høj koncentration af romanier, lærte jeg grundrecepten - en effektiv bistand kræver et aktivt engagement fra romanierne selv i løsningen af deres problemer, ellers er anstrengelserne spildt. Projektet til afskaffelse af forskelsbehandling af det nationale romanimindretal, der blev iværksat på mit initiativ, sigter mod, at repræsentanter for individuelle romanigrupper skal deltage i gennemførelsen. De første erfaringer viser, at graden af retsbevidsthed og demokratisk tankegang - selv blandt uddannede romanier - er mærket af årtier med en paternalistisk holdning fra statens side over for romanisamfundet, hvis medlemmer har vanskeligt ved at udøve deres beføjelser. Derfor mener jeg, at dette spørgsmål også skal behandles af de generationer, der kommer efter os. Jeg har også gjort præsidenterne på andre lande i Visegrad-gruppen opmærksom på mit initiativ. Vi blev enige om at indføre en fælles procedure sammen med præsidenten for Den Tjekkiske Republik.
Jeg er helt enig i denne individuelle fremgangsmåde og i vurderingen af landene på grundlag af deres resultater. Det er grunden til, at vi internt arbejder hårdt, for at Den Slovakiske Republik kan indtage sin plads blandt de første lande, der kommer med i Den Europæiske Union. Vi lægger ikke skjul på vores ambition om at gøre det sammen med vores naboer - Den Tjekkiske Republik, Ungarn og Polen, vores partnere i Visegrad-samarbejdet. Dette samarbejde, som styrker vores gode naboskab, modtages positivt både ude og hjemme. Det styrker ikke blot følelsen af regional europæisk samhørighed, men er ligeledes et vigtigt integrationselement. I den forbindelse er adskillige grænseoverskridende samarbejdsprojekter på mit initiativ og i samarbejde med præsidenten for Republikken Polen blevet iværksat under overvågning af præsidentens kancelli. På grund af de positive resultater af disse projekter har jeg planer om også at iværksætte lignende projekter i andre grænseområder - med Ungarn og Den Tjekkiske Republik. Jeg tillægger Visegrad-gruppens oprettelse og arbejde stor historisk betydning. Dens målsætning er at tilskynde til tæt samhørighed inden for et gensidigt fordelagtigt samarbejde i den centraleuropæiske region som grundlag for dennes fremtidige integration i økonomiske, politiske og sikkerhedsmæssige strukturer. Disse fælles mål for V-4-landene bidrager til Europas udvikling som en enhed og til udvidelsen af stabilitetszonen til hele kontinentet. Tanken om, at Visegrad-landene skal tiltræde Den Europæiske Union som en gruppe, har logiske følger for definitionen af en grænse af Schengen-typen, hvis længde vil afhænge af sammensætningen af den udvidede Europæiske Union.
Når man taler om Den Europæiske Unions fremtid, som man begyndte at drøfte efter Nice-topmødet, vil jeg personligt foretrække at tale om den nærmeste fremtid og den fjernere fremtid. Det vil ikke være nemt at blande alting sammen og forsøge at løse alle de problemer, som Den Europæiske Union står over for, inden 2004.
Jeg støtter holdningen om, at ansøgerlandene skal have mulighed for at yde et effektivt bidrag til meningsudvekslingen som forberedelse til regeringskonferencen i 2004. Personligt har jeg svært ved at forestille mig, at kommende medlemmer af en familie bliver efterladt uden for en lukket dør under drøftelserne om vigtige spørgsmål, der vedrører alle, ældre medlemmer, nyere medlemmer og mulige kommende medlemmer, navnlig hvis sidstnævnte forventes at komme med i familien inden for den nævnte tidsramme.
Vi ønsker alle, både medlemmer og ansøgere om medlemskab, et stærkere Europa. Vi er måske enige i mange om end ikke alle holdninger. Derfor vil det ikke være hensigtsmæssigt at forsinke udvidelsesprocessen på grund af det, jeg betragter som ubegrundede bekymringer om, at udvidelsen vil føre til en "udvanding" af Den Europæiske Union eller skade muligheden for en fortsat politisk integration. Jeg er overbevist om, at Den Slovakiske Republik og andre ansøgerlande ikke er mindre forberedte på en yderligere integration end nogle af de nuværende medlemmer.
Vores mål må være at opbygge Den Europæiske Union yderligere som et politisk fællesskab. Jeg er enig med Europa-Parlamentets formand, Nicole Fontaine, som sagde, at vi ikke kan blive ved med at opbygge Den Europæiske Union i "lukkede cirkler". På et bestemt udviklingstrin kan bestemte problemer dukke op og kræve en løsning, selv om det ikke altid er muligt at løse dem alle. Men processen må gå videre, og systemet skal vedblive at være åbent.
En vigtig del af hele den europæiske integrationsproces er opbygningen af den europæiske identitet. Den nationale identitet spiller en vigtig rolle i den enkeltes tilværelse, fordi det er et værktøj til at identificere sig selv og skabe et tilhørsforhold til en bestemt gruppe. Som præsident og borger i Den Slovakiske Republik er jeg ikke bekymret over at miste suverænitet, når vi bliver medlem af Den Europæiske Union, for i et integreret Europa er et suverænt land et land, der deltager i de beslutninger, der vedrører udviklingen af og retningen for Den Europæiske Union. Den Slovakiske Republiks indtræden i Den Europæiske Union vil betyde den virkelige fuldbyrdelse af suveræniteten for vores land.
Slovakiets fremtid ligger i Den Europæiske Union, som vil blive et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed.
Jeg taler til Dem som en europæer til europæere, der står over for en enestående udfordring og et kolossalt ansvar. Lad os omsætte idealet om fælles åndelige værdier og historiske erfaringer til en virkelighed med et forenet og fremgangsrigt Europa, der er attraktivt for de enkelte landes borgere, og som tjener som eksempel for andre regioner og kontinenter. Den Slovakiske Republik erklærer sin vilje til at dele dette fælles ansvar.
Jeg takker for denne mulighed for at tale til Dem.
(Højt og vedvarende bifald)

Formanden
Hr. præsident, jeg vil indledningsvis takke Dem for Deres hyldest til Louise Weiss, som jo har givet navn til denne bygning. Deres hyldest berørte os alle dybt.
De erindrer om, at Deres land er en del af Europas virkelighed. Ikke blot den historiske og geografiske, men også - og ikke mindst - den kulturelle virkelighed. Jeg kan forsikre, at Europa-Parlamentet altid har været sig dette forhold bevidst. Europa-Parlamentet har med engagement fulgt genforeningsprocessen. Nice-traktaten blev vedtaget i december 2000. Uagtet at meningerne om denne traktat i visse henseender har været delte, udmærker den sig ved at åbne mulighed for udvidelsen og Europas genforening, hvilket alle tilstedeværende glæder sig meget over.
Vi mærker tydeligt Deres stærke engagement og beslutsomhed. Deres beslutsomhed, når det drejer sig om at videreføre de vanskelige økonomiske reformer. Deres beslutsomhed, når det drejer sig om at gennemføre en tilpasning af lovgivningen. Deres beslutsomhed, når det drejer sig om at løse problemerne med mindretallene - De ved, det er et problem, et spørgsmål, som optager Europa-Parlamentet meget. Og Deres beslutsomhed, når det drejer sig om hurtigst muligt at opnå medlemskab af Den Europæiske Union. Jeg føler, vi føler, at vi i vid udstrækning deler de overordnede målsætninger for den fremtidige udvikling, at vi har samme opfattelse af Den Europæiske Union. Der er allerede indledt overvejelser om Unionens videre udvikling, og disse forventes afsluttet i 2004. De refererede til disse overvejelser, og De kan være forvisset om, hr. præsident, at Europa-Parlamentet selvsagt ønsker, at ansøgerlandene inddrages i disse overvejelser. De anfører, at De vil påtage Dem det fulde ansvar i forbindelse med varetagelsen af Deres embede. Det er i sandhed et ansvarsfuldt embede. Vi har hørt Deres budskab, og jeg kan forsikre, at De har Europa-Parlamentets fulde støtte.
Hr. præsident, vi ser frem til snart at høre det smukke slovakiske tungemål i Europa-Parlamentet.
(Kraftigt bifald) (Højtideligt møde hævet kl. 12.30)

