Arbejdet i plenarforsamlingen og initiativbetænkninger (ændring af forretningsordenen) (forhandling)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning af Richard Corbett for Udvalget om Konstitutionelle Anliggender om ændring af Europa-Parlamentets forretningsorden efter forslag fra Arbejdsgruppen om Reform af Parlamentet vedrørende arbejdet i plenarforsamlingen og initiativbetænkninger.
Richard Corbett
Hr. formand! Jeg håber, at parlamentsmedlemmerne vil bære over med, at jeg endnu en gang tager ordet i et spørgsmål om ændringer af Europa-Parlamentets forretningsorden, som altid synes at foregå en mandag aften.
Som parlamentsmedlemmerne vil være bekendt med, har Parlamentet haft en arbejdsgruppe under vores kollega Dagmar Roth-Behrendts meget kyndige formandskab til at se på, hvordan Parlamentets måde at arbejde på kan forbedres.
Vi er gået fra at være en diskussionsklub til at være medlovgiver. Hvad der end sker med Lissabontraktaten, har denne ændring grundlæggende fundet sted. Det er derfor fornuftigt og logisk at skulle se på, hvordan vi tilrettelægger vores arbejde.
En væsentlig side heraf er uundgåeligt og med rette, at vi skifter fokus fra initiativbetænkninger fra udvalg, der ikke har lovgivningsmæssig indflydelse, til et større fokus på lovgivning.
Dette er den første og måske vigtigste del af den pakke af forslag, som jeg indgav i dag. Arbejdsgruppens forslag vedrørte naturligvis en lang række områder. Kun få af dem kræver, at forretningsordenen ændres, men dette er et af dem.
Tanken er her, at vi bør sondre mellem typer og betydning af initiativbetænkninger. Nogle vil selvfølgelig fortsat fortjene fuld forhandling og afstemning på plenarmødet; men måske gør nogle det faktisk ikke.
Vi bør ikke gøre Parlamentet til et udvalg, som stykke for stykke omskriver en detaljeret initiativbetænkning om et fagspecifikt emne fra et fagudvalg.
Jeg ville gerne være gået videre og spørger: Hvorfor gælder disse betænkninger, denne type af initiativbetænkninger, ikke i deres egen ret som en betænkning fra udvalget?
Betænkninger fra overhuset, House of Lords, som vi alle taler om, er betænkninger fra overhusets udvalg: de bliver ikke sat til afstemning og omskrevet stykke for stykke af overhusets medlemmer. De gælder i deres egen ret - og er ofte udmærkede, grundige, analytiske betænkninger. Vi burde heller ikke omskrive initiativbetænkninger af denne type stykke for stykke.
En ændring af denne bestemmelse vil gøre det muligt. Vi vil selvfølgelig - det er kompromiset - fortsat sætte betænkningen til afstemning for eller imod i Parlamentet. Vi vil også tillade, at grupper der er uenige kan indgive et alternativt beslutningsforslag, men vi vil ikke begynde at stemme time efter time, stykke for stykke, for at udarbejde et nyt udkast til en udvalgsbetænkning af denne type. Det er, tror jeg, så den første og meget vigtige ændring.
En anden ændring, af en helt anden art, går ud på at gøre vores forhandlinger og måden vi afvikler taletiden på mere livlige. Ordførerens rolle vil blive styrket. Ordføreren vil forelægge udvalgets betænkning, som er et svar på Kommissionens forslag til lovgivning og direkte tilkendegiver Parlamentets holdning til Kommissionens forslag. Ordføreren vil også runde forhandlingen af og måske svare på de bemærkninger, som forskellige medlemmer har haft undervejs, sådan som jeg forsøgte at gøre lige før i den forrige forhandling. Det er noget, der kunne gøre vores forhandlinger mere livlige, og som er værd at tage op.
Der er dog én detalje, som synes at have affødt mange bemærkninger, og det er forslaget om, at vi skal have retningslinjer for skriftlige parlamentariske forespørgsler på samme måde, som vi allerede har retningslinjer for spørgsmål til spørgetiden til de andre institutioner.
Jeg forstår ikke, hvordan det kan vække sådan en opstandelse. Det er ikke et forsøg på at indføre en beføjelse til at censurere forespørgsler. Det er ganske enkelt at indføre i retningslinjerne, at skriftlige parlamentariske forespørgsler, helt ligesom spørgsmål til spørgetiden, skal henhøre under den adspurgte institutions ansvarsområde. Det forekommer at være logisk og fornuftigt, men mangler i øjeblikket.
Den omstændighed har gjort det muligt for ét parlamentsmedlem at stille over 1000 parlamentariske skriftlige forespørgsler til forhold, der på ingen måde har noget at gøre med EU. Det har blokeret systemet og betydet, at alle vi andre har skullet vente længere på besvarelser. Det har kostet en formue, fordi alle forespørgsler skal oversættes til samtlige sprog og omdeles blandt kommissærerne til en samlet besvarelse og til en besvarelse fra kommissærkollegiet, og det er spild af vores tid og ressourcer. Det forekommer at være fornuftigt, at vi helt enkelt indfører retningslinjer om, at forespørgsler skal stilles inden for EU's og institutionernes ansvarsområde.
Og hvem skal i så fald tage stilling til det? I mit forslag er det formanden for Parlamentet, der skal tage stilling. Hvis vi indfører retningslinjer, vil vi ikke overlade til Kommissionen at tage stilling og sige: "Nej, den og den forespørgsel vil vi ikke besvare". Nej, det afgør vi - og det beskytter medlemmerne og bør være garanti for dem. Jeg er overrasket over, at nogle medlemmer, som ikke er til stede i aften, har anset det for passende at angribe det i en e-mail til alle medlemmerne.
Det er beskedne, fornuftige forslag fra arbejdet i arbejdsgruppen bestående af næstformænd og Dagmar Roth-Behrendt, og jeg henstiller dem til Parlamentet.
Margot Wallström
Hr. formand! En reform af Parlamentet, som fremmer en mere livlig politisk debat om EU, er i alle borgernes og også alle institutionernes interesse. Vi har brug for en mere dynamisk drøftelse om europæiske forhold, og jeg hører til blandt dem med den dybe overbevisning, at debat er livsnerven i ethvert demokrati.
På Kommissionens vegne vil jeg gerne ønske hr. Corbett tillykke med hans betænkning om arbejdet i plenarforsamlingen og forelæggelsen af skriftlige forespørgsler. Der har gennem årene været et stigende antal parlamentariske spørgsmål. I 2007 blev flere end 6.700 spørgsmål besvaret af Kommissionen. Det svarer til en stigning på 12 % i sammenligning med 2006 og næsten 35 % i sammenligning med 2005, og stigningen ser foreløbig ud til at blive endnu højere i år.
Den voldsomme stigning i antallet af spørgsmål er samtidig blevet en prøvelse: næsten 25 % af det samlede antal skriftlige forespørgsler er blevet stillet af ikke flere end otte parlamentsmedlemmer. Ydermere vedrører et ganske stort antal spørgsmål ikke forhold, der henhører under Fællesskabets kompetence. Jeg kan give Dem et par eksempler, hvis De ønsker det.
Kommissionen er helt og fuldt indstillet på at opfylde sit ansvar og give svar af høj kvalitet på parlamentariske spørgsmål. Det er en pligt, som følger af traktaterne. Det er også en væsentlig side af vores ansvarlighed over for Parlamentet. Kommissionen hilser indførelsen af nogle retningslinjer og adgangskriterier for parlamentariske spørgsmål som foreslået i betænkningen velkommen. Der gælder i øjeblikket et sæt retningslinjer for mundtlige forespørgsler til Kommissionen og til Rådet, og Corbett-betænkningen foreslår en metode, som allerede er implementeret af Parlamentet, og som Rådet og Kommissionen kender godt. En effektiv implementering af disse retningslinjer vil styrke de enkelte medlemmers mulighed for at indgive forespørgsler til Kommissionen og få svar inden for rimelig tid, sådan som ordføreren allerede har forklaret. Vi bliver i stand til at fokusere på forespørgsler om forhold, som reelt henhører under Kommissionens kompetence, eller som har almen interesse.
Et andet punkt i betænkningen jeg vil kommentere er talerækkefølgen på plenarmødets forhandlinger. Kommissionen kan se logikken og muligheden i at åbne drøftelserne om lovgivningsmæssige tekster med ordførernes forelæggelse. Hvad talerækkefølge og taletid angår, vil jeg dog gerne understrege, at princippet om ligebehandling af Kommissionen og Rådet skal overholdes.
Til slut vil jeg minde om, at vi for nylig gav udtryk for vores holdning til den anden interimsbetænkning, som Arbejdsgruppen om Reform af Parlamentet har vedtaget, og vi ser frem til at få mulighed for at drøfte disse punkter med Parlamentet, før det endeligt vedtager sin holdning til reformpakken. Jeg har tiltro til, at den gode ånd i samarbejdet mellem institutionerne, som begge institutioner har udvist hidtil, vil fortsætte gennem hele reformprocessen.
József Szájer
Hr. formand! Vi har atter hørt røster sige, at denne henstilling handler om, at vi kan indskrænke visse parlamentsmedlemmers aktiviteter. Jeg vil gøre de medlemmer, der er skeptiske over for EU, opmærksom på, at de burde læse henstillingen, før de udtaler dette.
Denne betænkning, og denne ændring af forretningsordenen, skulle være kommet langt tidligere, eftersom Parlamentet længe har haft væsentlige lovgivningsmæssige beføjelser. I mellemtiden bør vi forholde os til, at i alt 17,4 % af vores tid, den tid, vi bruger på forhandlinger på plenarmødet, bliver brugt på lovgivning, og resten af tiden på andre aktiviteter.
Denne betænkning gør det faktisk muligt for Parlamentet at beskæftige sig med det, som traktaterne giver det beføjelse til. Med andre ord bliver vi reelt i stand til at koncentrere os om lovgivning, og det betyder ikke, at vi gør initiativbetænkningerne mindre vigtige, eftersom de også indeholder meget væsentlige punkter, men vi må indbyrdes være klar over, at deres virkning er betydeligt mindre end den, vi kan opnå med lovgivning.
Når vi lovgiver, skaber vi forandringer, der får en direkte indvirkning på 500 millioner menneskers liv i årene fremover, mens overførslen fra initiativbetænkningerne tager meget længere tid og er langt mindre. Parlamentet skal derfor beskæftige sig langt mere med lovgivning, og det gør denne betænkning muligt.
Vi er også nået til enighed om parlamentariske spørgsmål, da det er vigtigt, at der bliver givet egentlige svar på forespørgsler. Det sker ofte, at vi parlamentsmedlemmer ikke får egentlige svar fra Kommissionen, selv om, som fru kommissær Wallström udtalte, hvert enkelt parlamentsmedlem har ret til at få svar på sine forespørgsler, men de skal henhøre under EU's eller Kommissionens ansvarsområde.
Det glæder mig også, at Kommissionen har endeligt forkastet forslaget om at indskrænke antallet af spørgsmål til i alt to om måneden. Det var en klog beslutning. Dog kan vi opnå et bedre resultat, og denne nye bestemmelse vil hjælpe med at gøre spørgsmålene mere effektive, så jeg vil lykønske ordføreren, hr. Corbett.
Jo Leinen
Hr. formand! Initiativbetænkninger har afgjort deres berettigelse her i Parlamentet. Vi er et Parlament af 27 lande og nationaliteter, og der er mange spørgsmål, der bekymrer folk, både inden for EU og i vores relationer med andre dele af verden.
Dog er jeg også enig med dem, der har sagt, at Parlamentet i stigende grad har udviklet sig fra en rådgivende forsamling til et lovgivende organ. Lissabontraktaten vil bringe den udvikling et stort skridt videre. Derfor må vi foretage prioriteringer. Jeg hører, at vi kun bruger 17,4 % af vores tid på lovgivende arbejde, og det er ikke nok. Vi er under pres, under tidspres. Vi ønsker bedre lovgivning, så vi har brug for mere tid og prioriteringer.
Det er ligeledes en god ting, at vi nu siger, at ikke alle betænkninger skal drøftes igen på plenarmødet. Det er muligt at stemme uden en forudgående forhandling, og medlemmerne kan indgive en skriftlig erklæring, hvis de ønsker at udtrykke deres holdning til betænkningen. Det behøver ikke at foregå mundtligt på et plenarmøde.
Fru næstformand! Jeg føler, det er rigtigt, at ordføreren har både det første og sidste ord i Parlamentet, for i egenskab af at være en slags "borgernes kammer" må vi give vores holdning til kende i begyndelsen og slutningen af en forhandling. Det er en god nyskabelse.
Sidst, men ikke mindst, er der punktet om spørgsmålene. Systemet er udmærket, indtil det misbruges. Vi har hørt tallene - at otte medlemmer stiller 25 % af spørgsmålene. Det svarer næsten til 1.700 spørgsmål fra otte medlemmer. Vi kan se, at de arbejder hårdt, men det tyder meget på, at EU's system her misbruges uden god grund af modstandere af EU ligesom i mange andre sammenhænge. Vi må indføre en bestemmelse om det, og retningslinjerne er en benchmark, en ramme, vi kan arbejde ud fra.
Jeg vil ønske hr. Corbett med tillykke med hans benarbejde fra tid til anden for yderligere at udvikle Parlamentet.
Andrew Duff
Hr. formand! Det er en glæde, at jeg kan give udtryk for en større enighed i denne tale end i min forrige. Den Liberale Gruppe er stærk tilhænger af kernen i de reformer, som er indeholdt i dette sæt af forslag, især hvad de parlamentariske spørgsmål angår.
Jeg finder det helt rigtigt, at vi undlod at gå videre med ordførerens første forslag om at indføre en øvre grænse for eller indskrænke antallet af parlamentariske spørgsmål, der må stilles.
Jeg vil foreslå to mindre yderligere forbedringer. Mit første forslag er at udvide proceduren for at bremse udvalgsbetænkninger af lav kvalitet - og de forekommer desværre indimellem - i at slippe igennem plenarforsamlingen uden forbedring, og her ville det være hensigtsmæssigt at tillade udvalget selv at indgive ændringsforslag og ikke blot ordføreren eller to politiske grupper eller 10 % af Parlamentets medlemmer.
Mit andet forslag er at føje en catch the eye-fase til den nye form for kort forelæggelse, som ordføreren har foreslået. Jeg tror, at disse to ændringer til en vis grad kunne gøre muligheden for parlamentarisk forhandling og ordveksling større uden at skade hensigten med arbejdsgruppen, som naturligvis er at forenkle og gøre Parlamentets arbejdsprocedurer mere livlige.
Sylvia-Yvonne Kaufmann
Hr. formand! Jeg har det overvejende som hr. Duff og vil på dette tidspunkt gerne sige, at vi som gruppe overordnet kan støtte betænkningen, i modsætning til den forrige betænkning, fordi den afspejler forslagene fra Arbejdsgruppen om Reform af Parlamentet og implementerer dem som ændringer af forretningsordenen.
Det som vi ikke kan støtte, hvilket jeg også gerne kort vil nævne her, er forslaget om ikke længere at tillade ændringsforslag til initiativbetænkninger. I vores gruppe mener vi, at ændringsforslag er en stor del af politisk kultur og politisk forhandling og især af individuelle gruppers ret - og gruppernes ret her bør ikke indskrænkes.
Til slut vil jeg gerne tilføje, at jeg synes, at ændringsforslag 13 og 15 fra Gruppen de Grønne/Den Europæiske Fri Alliance og Gruppen Alliancen af Liberale og Demokrater for Europa fortjener støtte. Selv om vi ikke behøver lange, detaljerede forhandlinger om de enkelte betænkninger her på plenarmødet, bør der være drøftelse i nogen grad, og den bør være kort - enten en taler per gruppe som foreslået af Gruppen de Grønne/Den Europæiske Fri Alliance eller via catch the eye-proceduren. Vi ville gøre os selv en bjørnetjeneste ved slet ikke at have nogen drøftelse. Hvis vi ikke tillader drøftelse, tager vi ikke os selv alvorligt, og det synes jeg heller ikke er godt.
Hanne Dahl
for IND/DEM-Gruppen. - Hr. formand! Ethvert lovgivende organ må til enhver tid være underlagt kontrol, og det må også, som vi er, være indstillet på at udøve selvkontrol. Men denne selvkontrol, er jeg bange for, fører for vidt i den foreliggende betænkning. Jeg vil gå så vidt som til at kalde det selvcensur. Hvis den vedtages i sin oprindelige form, foreslår Parlamentet selv, at retten til at stille spørgsmål til Rådet og Kommissionen indskrænkes til, at hvert medlem kun må stille relevante spørgsmål, hvilket selvfølgelig som sådan giver mening. Men der står også, at det er op til formanden at afgøre, om spørgsmålet kan stilles. Formanden for Parlamentet skal altså afgøre, hvilke spørgsmål det er relevant at stille til EU's øvrige institutioner. Vi indfører altså en øget selvcensur og tillader oven i købet, at Parlamentets formand derudover udøver censur.
Jeg vil minde om, at vi er det eneste direkte valgte organ og dermed har en særlig forpligtigelse. Vores opgave er at føre parlamentarisk kontrol, og derfor kan vi under ingen omstændigheder pålægge os en selvcensur, der kan misbruges! Vi har selvfølgelig alle en moralsk forpligtigelse til ikke at spilde nogen institutions tid med irrelevante spørgsmål, men vi kan ikke acceptere, at der opstilles såkaldt objektive kriterier for relevans. Objektive kriterier findes ikke i politik, og opstiller man dem, risikerer man, at de misbruges.
Jim Allister
- (EN) Hr. formand! I sin oprindelige form var denne betænkning langt mere striks og udemokratisk end i sin endelige version. Vores ordfører, der er fanatisk tilhænger af EU, viste meget af sit sande ansigt, da han foreslog at begrænse de valgte parlamentsmedlemmers ret til at vove at stille forespørgsler til Kommissionen, som ikke er valgt, og til Rådet; deraf hans groteske forslag om at indskrænke medlemmernes spørgsmål til tre om måneden.
Heldigvis måtte han hastigt trække det tilbage, men betænkningen har fortsat noget af det repressive over sig, som lå bag dette forslag. I særdeleshed er det veto, som han forsøger at give formanden over hvad der må spørges om, uacceptabel. Ikke mindst da den nuværende formand ikke nyder alle medlemmernes tillid på grund af hans manglende evne til at tolerere uenighed, som det kom frem i hans afstraffelse af de medlemmer, der vovede at kræve deres vælgeres ret til at afholde nationale folkeafstemninger om Lissabontraktaten.
Formanden viste sin intolerance, og en formand, der får beføjelse til at udøve censur, der vil sætte ham i stand til at beskytte den europæiske elite mod medlemmernes dybdeborende spørgsmål - sådan en formand vil gladelig udøve den censur. Derfor er det uklogt, det er forkert, og det er udemokratisk at binde parlamentsmedlemmerne på mund og hånd på den måde, som ordføreren, ikke overraskende, søger at gøre.
Costas Botopoulos
- (EL) Hr. formand! Parlamentarisk procedure er ikke en ren formalitet i vores arbejde; det er kernen i ethvert parlaments arbejde, selv et parlament som vores, der har 780 medlemmer fra så mange forskellige lande, som er så fjernt fra offentlighedens opmærksomhed, og som derfor ofte er fjernt fra de sager, der har offentlighedens interesse. Et parlament med kendte procedurer for forhandling - og forhandlingen her på plenarmødet er ganske enkelt en formel procedure i forhold til det egentlige arbejde, som udføres i udvalgene.
Enhver indsats for at forbedre Parlamentets arbejde i plenarforsamlingen er således altid velkommen ud fra visse principper: for det første princippet om effektivitet, så vi afholder drøftelser for at nå frem til valgmuligheder og til slut afgørelser; for det andet princippet om demokrati, lige vilkår for alle uanset deres magt, så enhver bliver hørt; og for det tredje princippet om "vitalitet", som jeg vil kalde det, så det, vi siger, er i offentlighedens interesse.
Hvor godt bliver disse principper tilgodeset af forslaget i denne betænkning? Tilfredsstillende, synes jeg, selv om der er plads til et par mindre forbedringer, som jeg vil foreslå.
I spørgsmålet om "kort forelæggelse" er jeg enig. Der er én grund til, at det er en udmærket idé at have en kort forelæggelse: Det betyder, at der aldrig vil være en betænkning, der slet ikke bliver drøftet. Jeg vil give Dem et eksempel: den meget interessante betænkning af hr. Duff, som vi skal stemme om i morgen, om måden hvorpå en eller anden form for kontrol kan føres med Kommissionen, bliver slet ikke drøftet, selv om det ville være en glimrende mulighed at anvende denne forkortede procedure.
Jeg siger derfor ja til dette punkt, men derudover vil jeg fremhæve - vi ser det i dag, vi ser det hver gang - hvor interessant catch the eye-proceduren er, og hvor uinteressant en drøftelse er, når kun ordføreren og Kommissionen tager del, selv om det ville være interessant, hvis andre kunne tale.
En sidste bemærkning. Hvad forespørgsler angår, synes jeg, vi bevæger os i den helt rigtige retning. Sluttelig synes jeg, hvad initiativbetænkningerne angår, at ændringsforslag til disse betænkninger bør drøftes.
Gerard Batten
- (EN) Hr. formand! Det slår mig indimellem, når jeg skriver disse korte taler, at det virkelig kræver et talent som George Orwells at få det gode ud af disse betænkninger.
Denne betænkning fra den ubevidst satiriske og humoristiske hr. Corbett er et typisk eksempel. Hvor er det kolossalt arrogant at foreslå, at parlamentsmedlemmerne skal have deres forespørgsler til Rådet og Kommissionen igennem censur! Vi får at vide, at det er for at undgå misbrug af retten eller for at bremse stødende sprogbrug.
Måske er hr. Corbett snarere nervøs for, at vi kunne stille forespørgsler om nogle af kommissærernes kriminelle fortid eller deres tidligere karrierer som systemets mænd i de østeuropæiske kommunistiske regimer eller måske til tidligere EU formænds formodentlige karrierer som KGB-agenter.
For nylig greb Parlamentets formand til vilkårlig magtudøvelse for at kontrollere medlemmernes ret til at tale i Parlamentet. Nu vil hr. Corbett censurere, hvad parlamentsmedlemmer på vegne af deres vælgere kan sige til Rådet og Kommissionen.
Hvis jeg må svare på hr. Corbetts bemærkning til min tale i den forrige forhandling, refererede jeg selvsagt til hans forslag om bestemmelser om dannelse af politiske grupper i forhold til Gruppen for Selvstændighed og Demokrati, som den er sammensat i øjeblikket. Det er Labour-Partiet, der står ved afgrunden i Storbritannien. En af grundene er partiets fanatiske bekendelse til EU, og jeg kan forsikre hr. Corbett for, at parlamentsmedlemmer fra Det Forenede Kongeriges Uafhængighedsparti vender tilbage hertil i en endnu større skare i 2009.
Paul Rübig
- (DE) Hr. formand, mine damer og herrer! De parlamentariske spørgsmål udgør netop den række af oplysninger, som borgere ønsker af EU. Eftersom fru kommissær Wallström er til stede i dag, vil jeg bede hende om at tillade, at disse forespørgsler bliver gennemarbejdet, og at der evt. fremstilles en brochure, hvori resultaterne af forespørgsler og svar også gøres tilgængelige for EU's borgere, ligeledes på internettet, så de kan se, hvordan de forespørgsler, som deres parlamentsmedlemmer stiller til Kommissionen og Rådet, bliver besvaret. Det ville være fantastisk for journalister og borgere i EU, hvis det kunne komme i stand før valget til Europa-Parlamentet.
Friedrich-Wilhelm Graefe zu Baringdorf
- (DE) Hr. formand, fru kommissær! Jeg har bedt om ordet for at svare på hr. Leinens tale. Hr. Leinen! Vil De lytte et øjeblik. Jeg ønsker at tale om Deres bemærkninger til initiativbetænkninger. Kvaliteten af de initiativbetænkninger der forelægges og senere vedtages her kan diskuteres, men hvis De ikke længere tillader ændringsforslag, hvordan kan initiativbetænkninger så forbedres? Jeg vil minde Dem om, at Parlamentet ikke har initiativret på lovgivningsområdet. Vi er afhængige af Kommissionen her. Hvordan kan vi meddele Kommissionen, hvilke initiativer vi gerne ser, hvis vi beskærer initiativbetænkningerne eller ikke udvikler dem i en retning, der giver forbedringer? Hvis jeg har ret forstået, så har vi ikke selv, ifølge traktaten eller det som tidligere blev kaldt forfatningen, initiativret på lovgivningsområdet. Alt hvad vi har, er muligheden for at gøre kendt, hvad vi ønsker, i initiativbetænkninger. Jeg synes, det er uheldigt, hvis De nedtoner vigtigheden heraf, fordi det fratager os en mulighed. Jeg mener, at De bør tænke om igen - både De, hr. Leinen, og ordføreren.
Íñigo Méndez de Vigo
- (ES) Hr. formand! Ordføreren har ikke brug for nogen til at forsvare sig; Jeg er ikke i tvivl om, at han kan forsvare sig selv, men jeg må sige, at jeg bar bedt om ordet, fordi jeg synes, at nogle af talerne har været umådeholdne.
Jeg synes, at vi i Parlamentet skal føre forhandlinger og fremsætte argumenter. Jeg har lige lyttet til hr. Graefe zu Baringdorfs tale, og vi er altid uenige på det punkt, men jeg synes, at visse beskrivelser, fornærmelser og karikaturer vil ende med at skade denne institution og især dem, der er ansvarlige for dem. Nu hvor vi befinder os i Frankrig, tror jeg, det er en fransk forfatter, der en gang sagde, at alt som er uden mådehold mangler værdi. I dag har der været taler, der har manglet værdi.
Vi sætter pris på det, hr. Corbett har gjort, hvilket ganske enkelt er at afspejle det arbejde som er udført af en gruppe næstformand i Parlamentet, i hvilken alle Parlamentets grupper er repræsenteret. Det ses i den forordning, vi har drøftet med ham, og vi sætter stor pris på det arbejde han udfører.
Richard Corbett
Hr. formand! Efter vores forrige forhandling glæder det mig at se, at vi stadig er venner og at vi kan nå til en bredere enighed om disse punkter.
Lad mig blot gøre et par punkter klare, som har givet anledning til uenighed. Til de parlamentariske spørgsmål: Vi foreslår ikke en begrænsning af parlamentariske spørgsmål. Vi siger ganske enkelt, at de samme retningslinjer, som vi som Parlament allerede har vedtaget for spørgsmål i spørgetiden, skal gælde for skriftlige forespørgsler, nemlig at de skal stilles inden for EU's eller den adspurgte institutions ansvarsområde.
Forespørgsler om hospitaler i Det Forenede Kongeriges sundhedsvæsen, National Health Service, og flytningen af personale fra et hospital til et andet, som intet har med EU at gøre, skal ikke være parlamentariske spørgsmål, der koster mange penge på europæisk niveau. Det forekommer mig at være sund fornuft: kun UKIP og dets venner kan beskrive det som en form for konspiration eller en form for censur. Censur? Ud fra kriterier som vi selv opstiller, som vores formand bliver bedt om at tage stilling ud fra, ikke Kommissionen eller Rådet? Hvis det er censur, så du forbarmende ...
Det andet spørgsmål der gav anledning til uenighed var taletiden: Måske forklarede jeg det ikke fuldt ud tidligere: Vi vil beholde de to muligheder, som vi har i forvejen for at tilrettelægge forhandlinger og føje en tredje til. I øjeblikket kan vi have en fuld forhandling, som allerede kan være en kort forhandling med én taler per politiske gruppe. Vi har også nu muligheden for den forenklede procedure, hvor ordføreren ganske enkelt kommer med et indlæg af to minutters varighed op til afstemningen, og vi vil beholde den.
Det, som vi foreslår, er at føje en tredje mulighed til: den korte forelæggelse, når der er enighed om betænkningen, når det er en initiativbetænkning osv., og den ikke fortjener en fuld forhandling, selv om sidstnævnte altid forbliver en mulighed. I proceduren for den korte forelæggelse fremlægger ordføreren udvalgets konklusioner, Kommissionen svarer, og enhver anden kan efter ønske indgive et ekstra bidrag skriftligt. Dette forøger antallet af muligheder, som Parlamentet har til rådighed; det indskrænker ikke noget parlamentsmedlems ret. Det giver os en langt større fleksibilitet til at behandle disse punkter, og jeg henstiller atter til Parlamentet.
Til slut et par korte spørgsmål. Som svar til hr. Rübig er spørgsmål og svar allerede online. De er synlige for alle parlamentsmedlemmer, og måske skulle vi benytte os mere af det, men de er der, værktøjet er tilgængeligt. Til hr. Graefe zu Baringdorf vil jeg svare ja, betænkningen sondrer mellem forskellige typer af initiativbetænkninger. Den type af lovgivningsmæssigt initiativ, som han henviser til i sit indlæg, vil ikke komme ind under denne forenklede procedure, som vi foreslår: den vil blive behandlet under de normale procedurer, som denne særlige type af lovgivningsmæssigt initiativ fortjener. Så det har vi taget højde for.
Hvad angår de meget besynderlige bemærkninger fra hr. Batten fra UKIP og hans henvisning til det kommende valg til Europa-Parlamentet, må vi se. Jovist, hans parti vandt lige så mange pladser som Det Liberale Demokratiske Parti og brugte, tror jeg, 10 gange så meget på valgkampagnen - Hr. Duff nikker, så jeg formoder, det er rigtigt. Vi får se, hvor mange millionærer han får til at bidrage til sin kampagne denne gang, men jeg håber, at der denne gang, deres præstation i Europa-Parlamentet i løbet af de sidste fem år taget i betragtning, vil være en større bevidsthed om, hvad det faktisk indebærer at vælge en fra UKIP til dette sted. Og hvis vælgerne er klar over det, er jeg sikker på, at partiet ikke vil klare sig så godt i det kommende valg til Europa-Parlamentet.
Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen.
