Konsekvenser i EU af sagen om dioxin i dyrefoder (forhandling) 
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er Kommissionens redegørelse om sagen om dioxin i dyrefoder og konsekvenserne i EU.
John Dalli
medlem af Kommissionen. - (EN) Fru formand! Som De ved, begyndte det nye år med en alvorlig ulykke med dioxinforurening af dyrefoder i Tyskland. Kommissionens tjenestegrene har fulgt udviklingen tæt i fuldt samarbejde med de kompetente tyske myndigheder.
Jeg er allerede begyndt at overveje mulige foranstaltninger, der sikrer, at vores fødevare- og fodersikkerhedssystem af høj kvalitet bliver endnu mere effektivt. Men lad mig starte med nogle fakta om ulykken: Ulykken blev konstateret, da en foderblandingsproducent den 22. december 2010 orienterede de tyske kompetente myndigheder efter at have modtaget et analyseresultat fra et laboratorium, der viste, at en prøveudtagning ikke opfyldte EU's lovkrav, efter at den pågældende selv havde foretaget test.
Fra medio november til medio december sidste år leverede en biodieselproducent syv partier fedtholdige syrer, der skulle bruges til tekniske formål, til en foderfedtproducent, som også producerer fedtstoffer til teknisk brug. Sidstnævnte virksomhed var samtidig en registreret foderfedtproducent. Tilsyneladende blev fedtstoffet til dyrefoder og det tekniske fedt blandet sammen. Det blev senere konstateret, at fire af disse partier, der blev leveret i anden halvdel af november, var dioxinforurenet. De andre tre, der blev leveret til foderfabrikker i første halvdel af december 2010, var ikke forurenede.
Men indtil dette var blevet efterprøvet og af forsigtighedshensyn blev alle partier betragtet og behandlet som potentielt forurenede. I alt næsten 2 300 t potentielt forurenet foderfedt blev leveret til 25 foderproducenter i Tyskland. Der blev ikke leveret partier af foderfedt uden for Tyskland.
Mellem 100 000 og 200 000 t foder, der indeholdt 2-10 % af det potentielt forurenede fedt, blev leveret til omkring 4 800 bedrifter i Tyskland. Som en forsigtighedsforanstaltning blev alle bedrifter isoleret og deres kommercielle aktiviteter indstillet. Der var tale om bedrifter med opdræt af høns, slagtefjerkræ, gæs, svin, malkekvæg, slagtekvæg og kaninopdræt. Der blev også leveret potentielt forurenet foder til avlsfjerkræ til Frankrig og Danmark.
Der kan ikke sælges animalske fødevarer fra de isolerede bedrifter, før deres isolation er blevet ophævet. Dette kan først ske, når det gennem analytiske resultater og undersøgelser er godtgjort, at bedrifterne ikke er forurenet på et niveau, der ligger over det i EU-lovgivningen fastsatte. I øjeblikket er 939 stadig isoleret ud af de 4 800 bedrifter, der oprindeligt blev det. Det drejer sig især om fjerkræ- og svinebedrifter. Med et par undtagelser er der åbenbart ikke blevet solgt eller eksporteret forurenet foder fra Tyskland, siden hændelsen blev anmeldt.
Til sidst viste analyseresultaterne, at produkterne overholdt EU-lovgivningen. Dette er et eksempel på, hvor effektivt EU's sporingssystem virker. Vi vil fortsat være på vagt på dette område.
Det heldige i denne begivenhed er, at de observerede dioxinniveauer i fødevarer, hvor EU's grænser blev overskredet, ikke var særlig høje, hvilket betyder, at der ikke umiddelbart forventes nogen risiko for forbrugerne ved indtag af forurenede produkter i den korte tid, de var på markedet.
Hvad har Kommissionen gjort for at få kontrol over hændelsen? Mine tjenestegrene har været i konstant kontakt med de tyske myndigheder, og de har øjeblikkeligt formidlet alle oplysninger til medlemsstaterne gennem varslingssystemet for fødevarer og foder. De har også været i kontakt med de kompetente myndigheder i tredjelande og givet et klart billede af hændelsen til vores handelspartnere. Desuden har embedsmænd fra Kommissionen haft møder med interessenter inden for fedtstof- og olieindustrien for at drøfte, hvordan man yderligere kan styrke overvågningen af dioxin i foder.
Jeg kontaktede selv den tyske føderale minister for fødevarer, landbrug og forbrugerbeskyttelse, Ilse Aigner, den 6. januar, og vi drøftede, hvad der skal gøres for at undgå lignende forurening og hændelser i fremtiden. I dag har jeg igen kontaktet den tyske minister, fordi jeg blev bekymret over de seneste nyheder fra sidste weekend om, at en foderproducent ikke har indleveret en fuldstændig liste over de bedrifter, der har modtaget potentielt forurenet foder, og har afgivet ukorrekte oplysninger om brugen af forurenet foder i foderblandinger, hvilket har ført til, at flere hundrede bedrifter ud over de oprindelige er blevet isoleret.
Dette er en meget alvorlig overtrædelse af EU's fødevaresikkerhedsbestemmelser. Lad mig sige helt klart, at de tyske myndigheder gør deres yderste for at få løst problemet med denne forurening så hurtigt og effektivt som muligt.
Jeg har fået at vide, at de har afsat ekstra kapacitet til at foretage test for at få dette problem løst hurtigst muligt. Det er dog også vigtigt at forholde sig til de bredere følger for vores tilgang til sikkerhed i dyrefoder på EU-niveau. En gruppe fra Levnedsmiddel- og Veterinærkontoret vil derfor aflægge besøg i Tyskland i næste uge for at bistå de tyske myndigheder og styrke vores generelle viden om og forståelse af, hvordan denne forurening har kunnet opstå, og hvordan vi kan undgå sådan noget i fremtiden. De tyske myndigheder er informerede og har sagt ja til besøget. Jeg ved, at vi kan regne med et fuldt samarbejde med vores tyske kolleger.
Denne hændelse vil også blive drøftet på Rådets (landbrug) møde i Bruxelles mandag den 24. januar. Som allerede nævnt overvejer vi forskellige foranstaltninger, også lovgivningsforanstaltninger.
Hændelsen har understreget nødvendigheden af at sikre effektivitet i de nationale kontrolsystemer, som er grundlaget for tilliden i alle EU-medlemsstater og tredjelande til vores fødevare- og fodersikkerhedsforanstaltninger. I min behandling af dette spørgsmål undersøger jeg muligheden af at indføre en konsekvent adskillelse af produktionen af fedtstoffer og olier til foder og fødevarer og produktionen af fedtstoffer og olier til teknisk brug, og jeg overvejer at opstille lovkrav til en styrket kontrol med dioxiner på forskellige stadier af dyrefoderkæden.
Jeg er overbevist om at disse foranstaltninger efter deres vedtagelse vil skabe de nødvendige forbedringer i vores allerede solide fødevare- og fodersikkerhedssystemer.
Albert Deß
Fru formand, hr. kommissær! Jeg vil gerne takke kommissæren for hans faktuelle beskrivelse af dioxinskandalen i Tyskland. Det gør mig utrolig vred, også i min egenskab af landmand, at vi igen og igen skal håndtere skandaler af denne slags, når årsagen åbenbart kan tilskrives sløsethed, men også kriminel aktivitet. Vi kan indføre så mange love og forordninger, vi vil - i Europa har vi nogle af verdens strengeste love for produktion af fødevarer, og vi har de laveste grænseværdier for ingredienser, der kan være skadelige for forbrugernes sundhed - men vi er stadig ikke immune over for sådanne farer.
Derfor skal det også være et krav - og her har medlemsstaterne også et medansvar - at hvis den offentlige anklager fastslår, at der er tale om en kriminel aktivitet, skal straffen hæves betydeligt. Disse personer skal ikke slippe med en bøde - her skal vi indføre fængselsstraf. De skal sættes i fængsel, så de ikke kan skabe flere katastrofer.
Det glæder mig, at kommissæren anerkender, at de tyske myndigheder har truffet de hensigtsmæssige foranstaltninger - det er også mit indtryk i Tyskland. Der har været et vist politisk røre om sagen, men den er ikke blevet behandlet korrekt. Vi skal alle stå sammen og om nødvendigt supplere de strenge bestemmelser, vi allerede har.
De nævnte et særligt punkt, hvor De har vores fulde støtte, hr. kommissær. Både jeg og min gruppe ønsker også at indføre en skarp adskillelse mellem fødevareproduktion og produktion af andre produkter for at hindre denne form for sammenblanding. De har vores støtte, hr. kommissær, når det handler om at forbedre vores bestemmelser og love, så vi bedre kan forebygge sådanne skandaler i fremtiden.
Ulrike Rodust
for S&D-Gruppen. - (DE) Fru formand, hr. kommissær! Jeg er temmelig overrasket over det, De sagde. Min opfattelse af pressen, i hvert tilfælde i Tyskland, er noget anderledes. Det gør også mig utrolig vred, at vi igen og igen står over for skandaler på fødevaresikkerhedsområdet. Vi kan ikke tillade, at sådan noget sker. Jeg ved godt, at regulering og love ikke alene kan forhindre kriminel aktivitet på dette område. Men vi skal gøre alt for at gøre det så vanskeligt som muligt for de ansvarlige. Kommissionen skal opfordre medlemsstaterne til hurtigst at se på deres straffeniveau på dette område. Bevidst forsømmelig håndtering af fødevarer og foderstoffer må ikke blive straffet med almindelige sanktioner. Tit er bøden så lav i forhold til indtjeningen, at der bare er tale om småpenge.
Det er også utrolig vigtigt at øge antallet af offentlige inspektører. Det foreliggende eksempel i Tyskland viser meget klart, at princippet om selvkontrol har store mangler. Jeg vil gerne påpege, at princippet om, at forureneren skal betale, skal anvendes konsekvent i hele kæden - fra trug til bord. For sikre fødevarer begynder jo med det, vi fodrer vores dyr med.
Uskyldige mennesker burde ikke lide under følgerne af andres kriminelle adfærd. Alligevel er det ikke klart, hvem der skal betale for de tab, landmændene lider som følge af dioxinskandalen. En ting står klart: Det bliver ikke forurenerne, der er gået fallit, som komme til at bestemme, for dér er der ingen penge at hente. Det er uacceptabelt. Her bør vi overveje at oprette en europæisk fond, som alle foderproducenter skal betale til. De problemer, der bliver ved med at opstå i forbindelse med fødevaresikkerheden, slår én ting fast, nemlig at vi skal sikre fuldstændig sporbarhed i hele kæden, både for fødevarer og foderstoffer. EU-lovgivningen og den nationale lovgivning skal forbedres i den henseende.
Corinne Lepage
for ALDE-Gruppen. - (FR) Fru formand, hr. kommissær! Vi har oplevet fire af denne slags hændelser i Europa inden for ti år.
Vi skal glæde os over, at vores varslingssystem har fungeret ordentligt, men det er ganske uacceptabelt, at denne hændelse overhovedet er sket. De europæiske forbrugeres sundhed skal ikke være den variabel, der kan justeres i et system, som prioriterer reduktion af omkostninger, og som hovedsagelig indirekte tilskynder til disse hændelser, fordi sanktionerne er så små, som de er.
Men vi skal have tillid til vores medborgere, hvilket De, hr. kommissær, ved bedre end nogen anden. Hvad agter De så at gøre? Det talte netop til min store glæde om et krav om at adskille produktion af industriolier og olier til fødevarer. Det skal være en pligt, hr. kommissær, og ikke bare en mulighed i produktionsprocessen. På den måde får vi meget større sikkerhed.
For det andet er det helt uretfærdigt, at producenterne kan erklære sig konkurs på den måde. Hvad kan vi gøre, hr. kommissær, for at sikre, at sådan noget ikke går ustraffet hen? Ansvar er stadig den bedste garant for sikkerhed.
Til sidst vil jeg spørge, hvad De agter at gøre for at forbedre den kontrol, som medlemsstaterne har indført? Varslingen kom næsten tre uger efter, at olierne var blevet leveret. Det er naturligvis næppe Kommissionens fejl, men i mellemtiden er det helt enkelt et problem for forbrugerne. Mener De, at vi kan forbedre situationen i den sammenhæng, hr. kommissær?
Martin Häusling
Fru formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Det er tydeligt, at forbrugernes tillid er blevet kraftigt rystet endnu en gang, og de spørger naturligt nok sig selv om, hvad de nationale myndigheder gør, og hvad EU gør for at få sat en stopper for arbejdet med disse forurenende stoffer. Til forskel fra kommissæren mener jeg ikke, at det var en ulykke eller et tilfælde. Jeg tror, at der bag dette ligger et system, hvor bestemte selskaber tjener millioner på at iblande stoffer, som ikke hører hjemme i foder. Så flygter de fra ansvaret, og det er landmændene og forbrugerne, der kommer til at betale prisen.
Det er dét, der skal være vores udgangspunkt, og vi skal naturligvis også spørge os selv om, hvorvidt vi foretager inspektionerne de forkerte steder? I Tyskland er der en håndfuld selskaber i fodersektoren, som arbejder med fedtstoffer. Hvorfor foretager vi ikke målrettede inspektioner der? Hvorfor nøjes vi med selvkontrol og med at modtage værdierne temmelig vilkårligt, for bagefter at kræve, at der efterfølgende skal foretages statskontroller? Vi skal med andre ord have en risikobaseret form for overvågning i hele Europa. Derfor vil jeg stille kommissæren følgende spørgsmål: Hvad gør Den Europæiske Fødevaresikkerhedsautoritet (EFSA) i den henseende? Sker dette kun i Tyskland, eller er der andre tilfælde i Europa, som vi måske endnu ikke har opdaget?
Jeg er sikker på, at vi er enige om, at vi skal have en positivliste over, hvad foder rent faktisk må indeholde. Vi skal have strenge godkendelsesbestemmelser for selskaberne, og vi skal indføre ansvar for og pligt til at adskille varestrømmene. Det er vigtigt at gentage, at vi naturligvis også skal have en grundlæggende ændring i mange politikker, fordi dyrefoder jo i sidste instans bør komme fra vores marker og ikke fra industrivirksomheder. Landmændene skal vide, hvad de giver deres dyr at æde, og forbrugerne skal også vide, hvor foderet kommer fra. Vi skal sikre, at det bliver sådan. Vi kan og skal starte landbrugsreformen her, ved at vende situationen igen, for hele landbruget lider jo som følge af de skader, det påføres af et par kriminelle, der forurener foderet, og det er noget, vi principielt skal forhindre.
James Nicholson
for ECR-Gruppen. - (EN) Fru formand! Jeg har fuld forståelse for den situation, som mange tyske landmænd befinder sig i lige for tiden.
Jeg oplevede det samme for to år siden i Nordirland, da vi gennemlevede en meget tilsvarende krise. De personer, der var de reelle tabere, var landmænd, som slet ikke var involveret i det hele. Ordet "kriminel" er blevet nævnt, og det er personer med kriminelt forsæt, der er involveret i dette her. Vi er nødt til at spørge, hvorfor de gør det, og om de gør det for at tjene penge, som hr. Häusling siger. Hvis det er rigtigt, skal de retsforfølges.
Men vi skal gøre det helt klart, at det ikke er dem, der fremstiller fødevarerne, der er ansvarlige. Det er dem, der leverer foderet til dem, der producerer fødevarerne, der er ansvarlige. Vi skal gribe ind over for dem for at sikre, at det ikke sker igen, og genoprette forbrugernes tillid. Jeg kan godt forstå, hvorfor forbrugernes tillid er blevet rystet. Som nogen sagde, er det ikke første gang, det sker, og det bør ikke kunne ske igen. Men lad os nu ikke gå ud i en overbudspolitik og komme med mere ny lovgivning. Lad os anvende den, vi allerede har.
Sabine Wils
for GUE/NGL-Gruppen. - (DE) Fru formand! Male, blande, snyde - det er de tre ord, der karakteriserer foderindustrien i Tyskland. Siden 1999 har vi haft fem dioxinskandaler alene i Tyskland. Foderproducenter og store fødevareselskaber er tydeligvis ligeglade med EU-direktiver og national lovgivning, når bare de kan tjene masser af penge på billige fødevarer. Konkurrencen om at tilbyde de laveste priser på fødevaremarkedet er hård i Tyskland. Foder til intensivt kvægopdræt skal derfor være så billigt som muligt. Staten gennemfører kun få kontroller hos foder- og fødevareproducenter. Staten har i stigende grad stolet på producenternes selvkontrol og sparet penge til kvalificerede medarbejdere på den måde. Under disse forhold har tekniske fedtstoffer, der er forurenet med dioxin, fundet vej til foder- og fødevarekæden.
Den nuværende dioxinskandale kunne have været forhindret, hvis fedtstofferne var blevet testet for dioxiner, før de blev blandet i foderet. Forureningen kunne være blevet opdaget i tide. Mange forbrugere er nu igen blevet forurenet med dioxiner. 80 % af vores indtag af dioxiner stammer fra fødevarer af animalsk oprindelse, med andre ord mælk, kød og æg. Foodwatch kræver med rette, at foderproducenterne får pligt til at teste hvert parti foderingredienser for dioxiner og PCB, før de blander det i foderet. Absolut ingen ingredienser, der ikke overholder grænseværdierne, må blandes i foderet. Meget forurenede partier skal destrueres, og det skal være muligt at bevise, at dette også er sket. Det er den eneste måde, vi kan forebygge yderligere vareforfalskninger og forurening på.
Laboratorierne skal også forpligtes til at indberette tilfælde, hvor grænseværdierne er overskredet, til de nationale tilsynsmyndigheder. Vi skal indføre et mærkningskrav for kød med henblik på sporbarhed. De nuværende og tidligere fødevareskandaler i Tyskland har vist, at statens rutinetilsyn med foderproducenter og producenter af dyrekød er af afgørende betydning. Hvordan har De tænkt Dem at gennemføre det, hr. kommissær?
Peter Liese
- (DE) Fru formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Forbrugere og landmænd skal beskyttes bedre imod uansvarlige forfalskere af foder og fødevarer. Vi skal have sat en stopper for disse vareforfalskere i hele Europa. Et medlem har lige talt om tilfældene i Tyskland, men vi har desværre haft dioxinskandaler og lignende skandaler i andre medlemsstater også.
Det er først og fremmest en sag for den offentlige anklager, fordi der er tale om kriminelle handlinger. Jeg håber, at de offentlige anklagere i Tyskland og de organisationer fra andre lande, der måske er indblandet - der var også tale om, at Nederlandene var med i kæden - vil arbejde hurtigere end de offentlige anklagere i Irland. De personer, som er ansvarlige for en skandale fra 2008, er først nu blevet retsforfulgt. Vi skal generelt reagere hurtigere i den slags sager.
Jeg synes, at vi skal sætte denne skandale - og det ér en skandale - i det rette perspektiv. Værdierne var fire gange for høje. Det er ikke godt, og der er gode grunde til, at vi har et forsigtighedsniveau, som ikke må overskrides. Men forsigtighedsniveauet er bevidst valgt, så vi kun når det interval, inden for hvilket der var iagttaget langsigtet skade under dyreforsøg med 100 gange denne grænse. Så der er ikke nogen akut risiko. Det handler om forsigtighed.
I sagen med skandalen i Belgien i 1999 var værdierne 700 gange højere end den nugældende grænseværdi i EU. Vi har også reduceret dioxinforureningen i miljøet til en tiendedel af det, den var i 1990, gennem EU-foranstaltninger - f.eks. kemikalielovgivning, forbedrede standarder i forbindelse med affaldsforbrændingsanlæg osv. Men vi skal have foranstaltninger, hvor der tages hensyn til foderstofkæden i hele Europa. Vi skal have overvågning af dioxin, vi skal have adskillelse af fedtstoffer, vi skal have et EU-dækkende renhedskrav til foder, og vi skal have en bedre beskyttelse af landmændene, der jo ikke kan forhindre, at der igen og igen kan er en sådan skødesløshed og sker kriminelle handlinger i foderstofkæden.
Luis Manuel Capoulas Santos
- (PT) Fru formand! Jeg kan ikke sige kraftigt nok, at Europa uden tvivl har nogle meget skrappere kvalitetsstandarder for fødevareprodukter end alle andre i verden. Vores forbrugere, vores eksportmarkeder og vores producenter kræver alle, at vi gør en enorm indsats og foretager store investeringer i at opretholde disse standarder.
Hvis den forurening, der nu er sket i Tyskland, var sket i mange andre dele af verden, ville vi sandsynligvis aldrig have hørt om det. Men det gjorde det ikke. Det skete lige her i EU. Det, der skete i Tyskland, er uacceptabelt og skal ikke blot undersøges til fulde, men gerningsmændene skal også holdes ansvarlige for, hvad der ser ud til at være en forbrydelse snarere end en ulykke.
Forureningens oprindelse er stadig uklar, og det finder jeg yderst alarmerende. Der ser ikke ud til at findes en klar definition af de tyske myndigheders ansvar for eventuelle fejl i deres egne tilsynspligter. Det ser ud til, at sagen kom ud i lyset på grund af et selskabs kommunikation, ikke myndighedernes kontroller.
Man har ikke fundet de ansvarlige, og situationens alvor kræver en objektiv redegørelse fra Kommissionens side.
Britta Reimers
- (DE) Fru formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Denne dioxinhændelse er mere end blot en skandale. Europas borgere har fået holdt et spejl op foran sig. Hvor længe har vi klaget over, at der er en ekstrem kamp om priser og overlevelse i landbruget, som forstærkes af det umættelige krav om endnu billigere fødevarer.
I lang tid har denne kamp være andet end blot en styrkeprøve. Enkeltpersoner tyr i stigende grad til kriminelle midler og metoder. Men i sidste instans bliver vi alle tabere. Vi kan indføre flere love og direktiver, vi kan foretage flere og dyrere kontroller, vi kan indføre strengere straffe - men intet af dette vil kunne bekæmpe den kriminelle energi, der næres ved en barsk overlevelseskamp.
Vi skal tage fat om problemets rod. Vi skal have sat en endelig stopper for det evige krav om mere og billigere mad. Som landmand har jeg følt mig magtesløs over for visse enkeltpersoners kriminelle aktiviteter lige uden for min egen dør, som det er tilfældet her. Sammen med mine faglige kolleger har jeg rystet ved tanken om, hvem der bliver den næste uskyldige, som bliver trukket ned i denne malstrøm.
Derfor vil jeg spørge kommissæren, hvad han og hans kolleger agter at gøre for at genoprette fødevarernes værdi? Jeg ser frem til Deres forslag, men med dem, vi har hørt indtil nu, løser De ikke problemet.
Bart Staes
- (NL) Fru formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Denne skandale giver mig en kraftig følelse af déjà vu, fordi denne krise forløber næsten lige som den krise, der indtraf i Belgien for 12 år siden. De alt for mange ulykker i de sidste ti år har vist, at der findes temmelig mange aktører inden for animalske foderstoffer og fedtstofindustrien, der på grund af skruppelløs grådighed er parate til at begå bedrageri, et bedrageri, der er til skade for landmændenes indtægter og forbrugernes sundhed. Det er uacceptabelt. Der er derfor behov for at udsætte den eksisterende lovgivning for en stresstest. Det håber jeg, at Rådet (landbrug) vil kommentere.
Men der er også behov for overvågning og tilsyn. Industrien foretager stadig selvovervågning. De nationale myndigheder skal foretage supplerende og mere konsekvente kontroller af alle former for selvkontrol. Dette skal ske på en forholdsmæssig måde. For det andet mener jeg, at det irske fødevare- og veterinærkontor skal foretage mere overvågning. Vi har brug for mere overvågning af dem, der foretager overvågningen. Jeg har læst, at FVO i de sidste ti år kun har foretaget tre tjenesterejser. Det er alt for få, det tal skal vi have sat i vejret. Vil kommissæren pålægge FVO at foretage en række tjenesterejser vedrørende dioxinproblemerne?
Jaroslav Paška
Fru formand! I løbet af de mange år, EU har eksisteret, har vi skabt en enormt kompliceret struktur med forskellige bestemmelser og regler, som burde give offentligheden indtryk af, at EU bekymrer sig om vores fødevarers renhed og kvalitet. For at forstærke dette budskab har EU ansat mange forskellige specialister, inspektører, dyrlæger og embedsmænd og udviklet et kompleks institutionelt monstrum, der skal sikre europæisk fødevarekvalitet.
I dag ser vi, hvor godt det fungerer. Europa bliver oversvømmet med svært forurenede fødevarer, og vores bureaukratiske apparat aner tydeligvis ikke, hvad det skal gøre. For at forstå situationens alvor bør vi se på, hvad denne skalten og valten med fødevarerne har betydet.
Det videnskabelige samfund betragter dioxiner som det farligste kemiske stof, der nogen sinde er blevet produceret. De er i den alvorligste kategori af kræftfremkaldende stoffer, men forårsager også cellereduktion og hormonel immunitet, større modtagelighed over for infektioner, reduceret fertilitet, øget risiko for abort, dysfunktionelle ovarier, fødselsproblemer, større børnedødelighed, problemer med udviklingen af det centrale nervesystem, patologiske ændringer af steroide hormoner og receptorer osv.
De kan ikke nedbrydes. De akkumuleres i levende organismers væv, og Verdenssundhedsorganisationen siger, at hvis en mængde dioxin svarende til et riskorn kommer i cirkulation, svarer det til den årlige grænse for en million mennesker.
Vi har også hørt i dag, at det tyske selskab Harles und Jentzsch har tilsat dioxiner til dyrefoder og har solgt op imod 3 000 t dioxinforurenet fedt siden marts 2010. Ifølge de nyeste resultater har forurenede æg fundet vej til Nederlandene og Det Forenede Kongerige, og der er kommet forurenet kød til Frankrig og Danmark.
Derfor vil jeg spørge kommissæren, hvordan det kan lade sig gøre, at et selskab, der leverer foderblandinger til tusindvis af landmænd, ikke er registreret i et reguleret kontrolsystem? Hvilken slags samarbejde kan vi få fra de statslige institutioner i Tyskland, når et selskab kan producere foderblandinger uden samtidig at være registreret i et kontrolsystem? Hvilken form for veterinærkontrol kan der være på bedrifter, når inspektørerne ikke har opdaget forureningen af foderet, som har stået på siden marts 2010? Hvad sker der med bortskaffelsen af dette foder? Vi taler om bortskaffede æg og bortskaffet kød og hvad ...
(Formanden afbrød taleren)
Janusz Wojciechowski
- (PL) Fru formand! Vi behandler her en skandale, men at kalde det en skandale er et alt for mildt udtryk. Det er en stor trussel imod tusindvis af menneskers liv og helbred. Jeg håber, at de ansvarlige bliver fundet og straffet, men jeg håber også, at denne sag får os til at tænke over den landbrugsmodel, der er skabt i EU. Landbrug er blevet en industri. Vi har ikke længere noget husdyropdræt - vi har kødproduktion. Vi har enorme bedrifter, vi har en dyrefoderindustri, og vi har dyr, der bliver fedet op med foder - foder, der indeholder dioxiner. Foderet indeholder også genmodificeret materiale, som ikke er testet 100 %, og denne landbrugsmodel fungerer bare ikke. Det er en model, som ikke garanterer fødevaresikkerheden.
Løsningen er større respekt for og hensyn til de gårde, vi stadig har i Europa - i Polen og i andre lande - som er baseret på foder, de selv fremstiller. Det burde vi støtte.
Kartika Tamara Liotard
- (NL) Fru formand, hr. kommissær! Det ansvarlige selskab vidste allerede i marts 2010, at det solgte produkter med farligt høje dioxinniveauer. Hvordan er det muligt, at dette ikke blev opdaget i en af de nationale myndigheders inspektioner, så der kunne være blevet grebet ind på det tidspunkt? Er de nuværende mekanismer for overvågning af vores fødevaresikkerhed virkelig tilstrækkelige? Det er de åbenbart ikke, for hvis de var, kunne denne dioxinkrise være blevet forhindret.
Vi får bare den ene fødevareskandale efter den anden. Ikke kun dioxinkrisen, men tænk også på de klonede produkter, der ubemærket kom ind i vores forretninger sidste år. Vi har regler nok, men overvågningen af vores fødevaresikkerhed skal være mere effektiv og mere regelmæssig, og resultaterne af disse inspektioner skal offentliggøres. Dette handler om vores fødevarers sikkerhed og borgernes sundhed.
Desuden opfordrer jeg Kommissionen til at støtte kravene om erstatning, der er blevet fremsat imod de selskaber, som er ansvarlige over for de naive landmænd, der uvidende har forgiftet deres eget kvæg.
John Stuart Agnew
- (EN) Fru formand! Jeg vil gerne gøre opmærksom på, at jeg har en personlig interesse her,da jeg er britisk ægproducent.
Dioxinforureningen ser ud til at være en konsekvens af, at vi ikke har fået indført strengere produktionsstandarder, hvilket der er brug for for dyrefoder til forskel fra den mindre krævende proces, der skal bruges til at omdanne rapsfrø til biobrændsel. EU's begejstring for biobrændsel kan derfor få utilsigtede følger. Men dette er efter min mening ikke en sag for EU. Den løses ikke af og kræver bestemt ikke mere regulering. Tyskerne har afdækket et problem, de har fortalt os om det, og nu træffer de de nødvendige foranstaltninger.
I Det Forenede Kongerige har vi en omfattende forsikringsordning, som kaldes løvekoden, the Lion Code. Den dækker både fabriksfremstillet dyrefoder og ægproduktion på bedriften og sikrer dermed, at det er yderst usandsynligt, at sådan noget sker igen. Så hvis De ønsker æg af bedste kvalitet, "så bed om løven", så vil de britiske producenter med glæde levere dem til Dem.
Michel Dantin
- (FR) Fru formand, hr. kommissær! Først og fremmest mener jeg, at vi skal være glade, for ganske vist taler vi om en krise i dag, men det kan vi kun, fordi systemet har fungeret.
Vi har verdens skrappeste forbrugerbeskyttelsessystem. Det skal forbrugerne huske på. Men systemet fungerede ikke ordentligt, og før vi foreslår et nyt, mener jeg, at vi skal se indgående på grundene til, at problemet blev opdaget så sent, og vi skal finde årsagerne til denne forsinkelse.
Men bortset fra at tage afstand fra selve den kriminelle handling, skal vi også spørge om, hvorfor den skete. På grund af vores handlinger er landbrugs- og landbrugsfødevaresektoren i skarp konkurrence om lave omkostninger og de laveste priser på forsyningssiden, og vi er ikke længere beskyttet imod denne form for uacceptabel adfærd.
Agter kommissæren at hæve straffen for sådan noget? Mit andet spørgsmål er, hvordan vi her og nu - og jeg mener her og nu - kan yde støtte til de berørte opdrættere. Det er, fordi margenerne er så svage, at disse opdrættere, hvis de ikke meget snart får støtte eller måske forskud på de beløb, de er skyldige, vil være forsvundet, når proceduren med det, jeg vil kalde "normal" hastighed, endelig bliver afsluttet.
Franz Obermayr
- (DE) Fru formand! Må jeg stille den foregående taler et spørgsmål? Han sagde, at systemet grundlæggende fungerer. Jeg vil meget gerne høre, om han er klar over, at det ikke var systemet, men forbrugerne, der var med til at opdage det, der er sket her.
Med hensyn til de oplysninger, som den foregående taler er i besiddelse af, vil jeg gerne spørge ham, om han også er klar over, at visse undersøgelser viser, at borgerne, hvis de er parate til at betale lidt mere, ville kunne være sikre på, at produkterne er af høj kvalitet og kommer fra dyr, der er blevet opdrættet på en måde, som er velegnet for netop dem.
Michel Dantin
- (FR) Fru formand! Jeg tror, at det medlem, som stillede spørgsmålet, faktisk havde en kommentar til situationen snarere end et spørgsmål til mig. Naturligvis ved vi, at systemet har fejlet. Men med hensyn til de europæiske forbrugere vil jeg gerne understrege, hvor stramt vores beskyttelsessystem er. Vi kan ikke overhøre et udsagn om, at der ikke er blevet gjort noget, for vi har verdens højeste standarder.
Paolo De Castro
- (IT) Fru formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Først vil også jeg takke kommissær Dalli for at være til stede her i dag og gøre rede for denne sag, som er kilde til stor bekymring for de europæiske forbrugere.
I næste uge mødes Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter, som jeg har den ære at være formand for, for at se nærmere på debatten om følgerne af denne alvorlige episode. Selvom Europa gør meget for fødevaresikkerheden, er der brug for yderligere handling i henseende til gennemsigtighed og kontrol for at undgå flere tilfælde af fødevareforurening i fremtiden.
Sidste år vedtog Parlamentet en initiativbetænkning om kvaliteten af landbrugsprodukter, og, hvad vigtigere er, vedtog vi også forordningen om fødevareinformation til forbrugerne ved førstebehandlingen. Dermed er der indført krav om obligatorisk angivelse af landbrugsprodukters oprindelse på etiketten. Desværre blev denne vigtige udvikling sat i stå på Rådets (sundhed) møde den 8. december. Vi skal forsøge at genindføre dette under andenbehandlingen, for det er et vigtigt mål for beskyttelse og gennemsigtighed til fordel for de europæiske forbrugere.
Parlamentet går derfor i den rigtige retning og viser, at vi er på forbrugernes side. Vi håber, at Rådet og Kommissionen indtager samme holdning.
Marit Paulsen
- (SV) Fru formand, hr. kommissær! Jeg er nødt til at sige, at jeg er enig med det, mange af mine kolleger har sagt, nemlig at den nugældende lovgivning i det store og hele fungerer. Det er ikke dér, problemet ligger. Problemet ligger i systemerne for overholdelse, kontrol og sanktioner. Vi har ikke ret til at blande os i sanktionssystemerne på EU-plan, og vi skal huske på, at vi, hvis vi indfører love, men ikke samtidig indfører sanktionssystemer, bare indfører en masse fuldstændig ineffektiv lovgivning. Det dur ikke.
Men kommissæren sagde noget utrolig vigtigt. Jeg var ordfører for den forordning, der danner grundlag for fødevarekontrol. Kommissæren nævnte den skarpe adskillelse af de råvarer, der skal bruges til hhv. fødevareindustri og tekniske formål, i dette tilfælde fedtstoffer.
Mit forslag for ti år siden var, at alle produkter af ubestemt oprindelse skal farves. Helt ærligt synes jeg, det er en stor skam for de landmænd, der igen og igen rammes af toksiner i foder, men som ikke kan gøre noget ved det.
Licia Ronzulli
- (IT) Fru formand, mine damer og herrer! Jeg ønskede at blive medunderskriver på denne mundtlige forespørgsel, fordi jeg mener, at det efter de seneste uger er vigtigt at få en debat om fødevaresikkerhed.
I hvilket omfang er de produkter, som millioner af europæere forbruger hver dag, sunde og næringsrige? Kan vi virkelig være sikre på, at produkterne på vores køkkenbord er sikre? Råvarernes kvalitet er afgørende for slutproduktets ægthed. Konstant tilsyn fra mark til bord er den eneste måde at undgå forurening af fødevareprodukter på og med det samme afdække potentielle risici.
Denne seneste hændelse i Tyskland bekræfter behovet for at indføre obligatorisk angivelse af oprindelse for alle produkter, også forarbejdede produkter, som hr. De Castro allerede har understreget. Vi skal beskytte forbrugernes ret til at vide, hvor alle de produkter, de køber, stammer fra, og fødevarernes sikkerhed kan kun garanteres, hvis alle operatører deler ansvaret.
Det er rigtigt, at den nugældende EU-lovgivning allerede omfatter kontrol og procedurer til sikring af, at de fødevarer, der ender på vores bord, er egnede til konsum, og at risikoen for forurening er reduceret til et minimum, men vi skal nu sigte imod at komme med et dagligt bidrag til at forbedre kvaliteten af disse foranstaltninger.
Jeg er stolt over at kunne sige, at det italienske parlament i morgen vedtager en lov, der udvider obligatorisk angivelse af oprindelse til at inkludere alle fødevareprodukter, der ikke allerede er omfattet. Endelig ved vi, hvor produkter som svinekød, UHT-mælk, frugt, grøntsager og drikkevarer såsom juice stammer fra.
Jeg håber, at Europa kan lade sig inspirere af denne lov. Jeg vil aktivt forpligte mig til at sikre større gennemsigtighed, bedre information og beskyttelse af forbrugerrettigheder, for det er instrumenter, jeg finder essentielle for at fremme sunde, næringsrige fødevarer.
Marita Ulvskog
- (SV) Fru formand! Det vigtige spørgsmål er nu, hvordan vi kan vi undgå nye skandaler og nye risikosituationer. Det er positivt, at kommissæren tager til Tyskland, og det er klart, at Rådet (landbrug) skal drøfte sagen. Det ville have været en skandale i sig selv, hvis det ikke havde gjort det. Der skal stadig gøres meget på dette område. Vi skal have hårde sanktioner, så medlemsstaterne forstår, at de skal træffe en beslutning i den henseende.
Frem for alt skal vi have afskaffet de selvkontrollerede test. For andre sektorer og selskaber er det absolut klart, at overholdelse af lovgivningen skal overvåges af uafhængige myndigheder, men det gælder ikke for den sektor, som fremstiller selve den mad, vi spiser.
Det tjener absolut ikke noget formål at lægge skylden på storbrug, priskonkurrence eller noget som helst andet. Som forbrugere ønsker vi ikke at spise forurenede fødevarer. Vi skal sikre, at forbrugerne bliver informeret, når der sker noget, og at de er klar over, at de ikke skal spise forurenede fødevarer.
Antonyia Parvanova
- (EN) Fru formand! Forureningen i Tyskland i december, som vi diskuterer her i dag, og det åbenlyse hul i vores fødevarebeskyttelseskæde er ikke blot en risiko for tusindvis af forbrugeres sundhed, men har også afsløret de resterende svagheder i vores fødevaresporingssystem. Det er mere end foruroligende, at de tyske myndigheder og Kommissionen selv ikke kunne garantere, at der ikke kommer forurenede råvarer såsom æg ind i fødevarekæden, når de bruges som ingredienser i forarbejdede fødevarer.
Sporbarhed opfattes ofte som en byrde af fødevareindustrien, men den bliver utrolig vigtig i en nødsituation som den, vi diskuterer i dag, og bør opfattes som en forudsætning for at beskytte forbrugernes sundhed og sikkerhed. Derfor har jeg to spørgsmål til Kommissionen.
Kan den nu for det første være sikker på og bekræfte, at ingen af de forurenede æg eller andre enkeltstående smittede produkter er kommet ind i fødevarekæden via deres anvendelse som ingredienser i forarbejdede fødevarer?
Agter den for det andet at styrke sporbarheden og informationsforanstaltningerne for at sikre en optimal beskyttelse af forbrugerne i fremtidige fødevarekriser med følger for sundheden?
Elisabeth Köstinger
- (DE) Fru formand, hr. kommissær! Den tyske dioxinskandale har rystet de europæiske forbrugeres tillid, og de kræver med rette det højeste sikkerhedsniveau og fuldstændig sporbarhed i fødevareproduktionen. Det er i sidste instans landbrugets internationale ry, der har lidt skade på grund af store dyrefoderproducenters forsømmelige adfærd. Jeg opfordrer Kommissionen til hurtigst at genoprette tilliden til en landbrugsproduktion af høj kvalitet i Europa, som opfylder de højeste standarder.
Identifikation af alle ansvarlige og begrænsning af den skade, som dioxinskandalen i Tyskland har forårsaget, er kun begyndelsen. Der skal træffes hurtige, omfattende foranstaltninger for at hindre en sådan praksis hos dyrefoderproducenterne. Dyrefoderkæden kan ikke bare bruges til at bortskaffe affald, og industriaffaldsprodukter har ikke noget at gøre i dyrefoder. Jeg opfordrer til at indføre strengere EU-dækkende bestemmelser, navnlig med hensyn til transport. En enkelt forurening af dyrefoder er en for meget. Men det, der frem for alt er vigtigt, er fuldstændige, omfattende kontroller med disse selskaber. Ingen landmand, der kontrolleres flere gange om året, kan forstå den nuværende praksis med hensyn til kontrol med store dyrefoderproducenter. Alligevel bør det bemærkes, at bolden i den sag, vi netop har diskuteret, begyndte at rulle som følge af selvrapportering, og de kompetente myndigheder reagerede korrekt.
Det vigtigste er dog, at vi retter opmærksomheden mod de landmænd, som ikke er skyld i den skade, de har lidt. De har et presserende behov for støtte, for skaden ikke under nogen omstændigheder må sendes videre til dem. Tusindvis af landmænds eksistens er i fare. I fredags lå producentprisen i svineavlssektoren på 0,23 EUR pr. kg. Ved udgangen af sidste år skulle svineproducenterne allerede klare et fald på 0,13 EUR. Situationen forværres af, at prisen på foder er steget kraftigt i de sidste par uger. Vi skal have løst dette problem hurtigt. Forbrugernes tillid til landbrugsprodukter må under ingen omstændigheder ødelægges af grådighed og forsømmelighed.
Catherine Stihler
- (EN) Fru formand! Som vi har hørt, er dioxin et farligt kemisk stof, der er kræftfremkaldende, og det er nu kommet ind i fødevarekæden, fordi kemiske stoffer til produktion af biobrændsel ved et uheld blev brugt til dyrefoder.
Testresultater fra landbrugsministeriet i Schleswig-Holstein har vist, at fedtstofferne i foderet indeholdt 77 gange den godkendte dioxinmængde. Varslingssystemet for fødevarer og foder skal beskytte europæiske forbrugere imod netop denne form for forurening. Men da alarmen lød, var de forurenede produkter spredt ud over hele Tyskland og også til andre dele af EU, selv til Det Forenede Kongeriges tærter, som blev fjernet fra supermarkedernes hylder som en forsigtighedsforanstaltning.
Dette er ikke den første dioxinalarm. Vi har haft problemer med mozzarella fra Italien, svineprodukter fra Irland og kvægprodukter fra Nordirland. Vi vil gerne spørge Kommissionen om, hvorfor dette varslingssystem igen ikke har kunnet beskytte forbrugerne, og hvad Kommissionen vil gøre for at rette op på denne situation.
Spyros Danellis
. - (EL) Fru formand, hr. kommissær! Tolv år efter den belgiske dioxinskandale er der nu fundet dioxiner i foder i Tyskland, et land med tradition for disciplin og pålidelige institutioner. Det betyder, at kontrolsystemet ikke er stramt, målrettet, gennemsigtigt og objektivt nok og ikke er ledsaget af hensigtsmæssige afskrækkende midler og sanktioner. Disse huller skal lukkes, og der skal udvises et seriøst ansvar over for forbrugerne, især i en tid, hvor den økonomiske krise tilskynder folk til at gribe til ulovlige løsninger for at mindske produktionsomkostningerne. Navnlig i en tid med ugunstige økonomiske vilkår kan vi ikke forvente, at problemerne kan løses gennem selvregulering på grundlag af et system med etiske værdier. Naturligvis skal forbrugerne have øjeblikkelig og fuldstændig information om de risici, de udsættes for.
EU er stolt over, at vi har indført strenge normer for sikring af folkesundheden, miljøbeskyttelse og beskyttelse af dyrs velfærd. Men vi skal også sikre, at de anvendes uden undtagelser, hvis vi ikke ønsker, at vores politik bliver begrænset til bare ...
(Formanden afbrød taleren)
Franz Obermayr
- (DE) Fru formand! Jeg vil begynde med at sige, at der for mit vedkommende ikke er tale om forsømmelighed, der er tale om en bevidst forbrydelse. Hvad er det, vi har brug for? Der er et par vigtige ting, vi har brug for: For det første et EU-krav om obligatorisk mærkning, men på etiketten skal der ikke kun anføres slagtested, men også oprindelsessted. I øjeblikket vildledes forbrugerne bevidst. Undersøgelser viser klart, at folk hellere end gerne vil betale. De ønsker bare en kæde, hvor de kan spore, hvor produkterne kommer fra, og hvor de oprindelig stammer fra.
For det andet skal vi have regelmæssige kontroller. I sidste instans var det jo ikke en fødevareinspektør eller en EU-fødevaresikkerhedsautoritet, der gjorde opdagelsen, det var virksomheden selv.
For det tredje skal vi have en klar adskillelse af fedtstoffer til fødevarer og til tekniske formål. Jeg her helt enig med Pythagoras, som nok en gang så rammende sagde, atalt, hvad mennesket gør mod dyrene, kommer tilbage til mennesket.
Mairead McGuinness
- (EN) Fru formand! I december 2008, dvs. for to år siden, havde vi et problem i Irland. Gad vide, hvad Kommissionen har gjort i de forløbne to år for at undgå denne krise.
Jeg har et specifikt spørgsmål: Medlemsstaternes myndigheder råber på retningslinjer fra Generaldirektoratet for Sundhed og Forbrugerbeskyttelse. De ønsker vejledning og en workshop om foderhygiejneforordningerne. Vil De love os her i aften at give dem det, de beder om?
Jeg har tre andre ting, jeg gerne vil nævne. Vi skal have en entydig identifikation af højrisikoprodukter, højrisikoprocessorer og navne på højrisikoproducenter, og vi skal også have en fuldstændig adskillelse mellem produkter til animalsk foder og dermed til fødevarekæden. Det burde ikke kræve den helt store kædestrammereksamen at forstå det.
Som andre også har sagt, skal vi også have kontroller i hele processen, så vi kan se, hvem der bliver ved med at forsøge at overtræde reglerne for at tjene penge. At skære i omkostninger er som at skære hjørner. Problemet er, at det koster Europa milliarder, det fjerner forbrugernes tillid, og ...
(Formanden afbrød taleren)
Karin Kadenbach
- (DE) Fru formand, hr. kommissær! Jeg er ikke en landbrugsromantiker. Med andre ord tror jeg ikke på reklamernes slogans om de lykkelige høns og de lykkelige grise, for mine daglige oplevelser er noget anderledes.
Men jeg mener, at forbrugerne i Europa har ret til fødevarer, der er sikre. Mit første store krav er derfor, at vi skal have regelmæssige kontroller og hårdere straffe. Men vores diskussion i dag har også gjort det klart, at vi også skal have en anden landbrugsstruktur i Europa. Kommissær Dalli, der er ansvarlig for sundhed, er til stede i dag, og han befinder til en vis grad i skudlinjen. Vi skal også tage ved lære af denne skandale og bruge erfaringerne i vores landbrugsreform, så vi får en struktur for landbrugsindustrien i Europa, der dels opfylder landbrugets og landmændenes krav, dels også sikrer vores forbrugeres sikkerhed.
Jeg beder om, at vi virkelig tager ved lære af denne skandale.
Richard Ashworth
- (EN) Fru formand! Vi har haft en række hændelser som denne i årenes løb. Jeg ville have troet, at vi nu forstod vigtigheden af sporbarhed og kvalitetssikring, og strukturerne og reguleringen burde være på plads, så vi kan forhindre dem i at ske.
Dette rejser en række meget alvorlige spørgsmål. For det første er det yderst skadeligt for forbrugernes tillid til fødevareindustrien, og for det andet bliver landmændene altid ramt, selv om de er uskyldige. Det er altid landmændene, der bliver ramt uforholdsmæssigt hårdt sammenlignet med konsekvenserne for fødevareforarbejdningsindustrien.
Jeg er relativt overbevist om, at de tyske myndigheder samt kommissæren og hans hold greb fornuftigt og hurtigt ind, da de blev klar over, at der var et problem. Alligevel rejser der sig nogle meget alvorlige spørgsmål - spørgsmål om adfærden i nogle dele af forarbejdningsindustrien, hvor der helt klart skal gøres mere med hensyn til forebyggelse og straffe, hvor følgerne af at ...
(Formanden afbrød taleren)
João Ferreira
- (PT) Fru formand, hr. kommissær! Opdagelsen af produkter, der var forurenet med dioxiner og distribueret gennem forskellige kommercielle kanaler, er en utrolig alvorlig hændelse.
De, der er ansvarlige for det skete, skal identificeres ordentligt, følgerne skal fastlægges, og de forurenede produkters destination skal spores, men denne hændelse betyder også, at vi skal forholde os mere indgående til, at den eksisterende reguleringsmodel er en total fiasko.
Her har vi et eksempel på følgerne af en markedsorienteret fælles landbrugspolitik, som fremmer modeller med intensiv produktion til eksport, hvilket igen fremmer store industrielle landbrug på bekostning af små og mellemstore bedrifter og familiebrug. Det gør lokal produktion og lokalt forbrug fuldstændig ulevedygtige i stedet for at fremme det, hvilket er nødvendigt for at sikre en meget bedre sporbarhed.
Dette er endnu et eksempel på, at det er nødvendigt med en grundlæggende ændring af den nuværende fælles landbrugspolitik af hensyn til folkesundheden og for at sikre fødevarer af høj kvalitet.
Marc Tarabella
- (FR) Fru formand, hr. kommissær! Man kan konstatere en vis fortvivlelse i relation til disse gentagne kriser, som vi havde en af i Belgien i 1999, en omfattende krise, der har mange lighedstegn med den nuværende.
For at sige det helt klart har vi verdens strammeste foranstaltninger. Jeg mener ikke, at de kan strammes mere. Vi skal bare have dem til at fungere bedre. En af de første foranstaltninger, vi skal vedtage, er sandsynligvis at hæve straffen for disse forbrydere, for der er tydeligvis ikke bare tale om en eller anden klodset mellemmand, det er en forbrydelse, der er udtænkt af skrivebordsforbrydere, som ønsker at maksimere deres indtjening.
For det andet kan vi prioritere at styrke kontrollen og sørge for, at den stemmer bedre overens med de risici, der er tale om. Som fru Stihler sagde, har Rapex-systemet, som normalt skal sikre, at alle medlemsstater advares om potentielle risici, udvist visse svagheder i denne sammenhæng.
Det ville jeg gerne have hørt Deres mening om, hr. kommissær.
Peter Jahr
- (DE) Fru formand! Den tyske animalske fødevareindustri har et godt system med selvkontrollerede test. Men dette system fungerer ikke i tilfælde af kriminelle aktiviteter og systemer. Hvis man bevidst eller ulovligt blander forbudte stoffer i dyrefoder, vil de pågældende også bevidst undgå disse selvkontrollerede test.
Det, mine kolleger har sagt, fører efter min mening til tre vigtige hovedkonklusioner: For det første skal vi have flere statskontroller. For det andet skal det være et krav at indberette alle resultater af fodertest, og de skal også fremlægges under de relevante kontroller. For det tredje skal vi have strengere straffe for lovovertrædere. Dette her er ikke en småforbrydelse, der er tværtimod tale om forsæt.
Endelig vil jeg gerne påpege, at det i denne dyrefoderskandale er landmændene, som lider det største tab, for nu kan de slet ikke sælge deres produkter, eller hvis de kan, sælger de dem med et enormt tab.
John Dalli
Fru formand! Når jeg lytter til medlemmernes bemærkninger - og her vil jeg gerne takke alle, der har deltaget i forhandlingen - kan jeg ikke lade være med at tænke over den kritik, vi får, ikke kun i denne sag, men af næsten alt det, vi gør som et fælles Europa, af det bureaukrati, vi pålægger alle, når vi indfører nye forordninger og kræver bestemte kontrolprocedurer. Forbrugere, iværksættere og forretningsfolk anklager os altid for at indføre forhindringer, som hindrer tingene i at fungere gnidningsløst.
Men når vi så står i kriser som denne med dioxin, står det klart, som vi også har hørt i dag, at der rent faktisk er behov for de kontrolsystemer, som vi har. Vi opdager, hvor vigtige de er, og hvor omhyggeligt vi skal gennemføre dem. Som forbruger bliver jeg meget ked af at opleve en situation som denne, og det gælder alle de europæiske forbrugere, for vi risikerer at få rystet vores tillid til de europæiske produkters sikkerhed. Desuden harmer det mig at opdage, at dette er sket, fordi nogle mennesker bevidst har overtrådt loven, og at der ikke er tale om en fejl.
Som den sidste taler netop har sagt, er der ingen systemer, som kan fungere, hvis der er tale om kriminalitet. Hvis der er mennesker, som ønsker at overtræde loven, er det umuligt at sikre, at et system kan fungere gnidningsfrit uden fejl. Derfor skal vi gøre vores yderste for, at vi har det bedst mulige sikkerhedsnet med de mindst mulige masker for at undgå, at disse forbrydere smutter gennem hullerne.
Jeg har været med til at udarbejde lovgivning i mit land siden 1987. I de 23 år, hvor jeg har arbejdet med dette område, har jeg aldrig syntes, at den største udfordring var at finde ud af, hvilke bestemmelser der skulle med i denne eller hin lov, men derimod at forsøge at foregribe, hvordan denne lov vil blive overtrådt, og derfor forsøge at modvirke det på forhånd. Sådan er det også i denne situation. Vi ønsker ikke igen at opleve noget lignende, og vi skal gøre alt for, at vores system i det mindste hurtigt kan fange dem, der forsøger at snige sig uden om de eksisterende regler og dem, vi laver i fællesskab.
Vi kan kun handle, når vi ved, hvad der sker, ikke, når vi ikke ved det. Her vil jeg gerne sige noget om varslingssystemet. Jeg mener ikke, at dette system ikke fungerer - det virkede faktisk, som det skulle, for i det sekund vi fik varslingen om situationen, blev oplysningerne sendt til alle. Det er lige netop, hvad et varslingssystem skal, og i den henseende fungerede det vældig godt.
Vi skal også styrke vores regler og bestemmelser. Jeg er enig med fru McGuinness i, at det er vigtigt at have retningslinjer og indføre krav, der sikrer den strengeste kontrol med fødevarekæder, som indebærer sundhedsrisici. En af de ting, vi derfor forsøger at gøre eller vil foreslå, er ikke kun at fokusere på visse risikoelementer og kræve enkle virksomhedsregistreringer som dem for foderstoffabrikker og så bare lade det være nok. I stedet skal der gives en efterfølgende tilladelse, når der er foretaget visse due diligence-vurderinger.
Vi skal sikre, at denne hændelse nu holdes under kontrol. Jeg er i løbende kontakt med de kompetente tyske myndigheder og er overbevist om, at de gør alt i deres magt, ikke kun for at få kontrol med situationen så hurtigt som muligt og indsamle alle de nødvendige oplysninger for at få et klart og fuldstændigt billede af den, men også med hensyn til de aktiviteter, de iværksætter.
Jeg har f.eks. fået at vide, at den foderproducent, som videregav urigtige oplysninger og påstod, at han kun havde foretaget leverancer til ti bedrifter, selvom det faktisk drejede sig om ni hundrede, allerede er indbragt for domstolene af anklagemyndigheden i Tyskland, eftersom disse urigtige oplysninger potentielt kan få alvorlige følger. Vi kan også være sikre på, at de produkter, som Tyskland har eksporteret, og som var beregnet for fødevareproduktionsmarkedet, f.eks. æg, blev testet, og at der er konstateret meget lave dioxinniveauer, eftersom de var blevet blandet med andre ikke-tyske produkter i fødevareproduktionsprocessen.
Da min taletid er udløbet, vil jeg gerne komme med en sidste bemærkning. Jeg er helt enig i, at vi skal indføre de strengeste sanktioner for dem, der udnytter systemet. Men det er nødvendigt at forstå, at denne form for foranstaltninger ikke er noget, vi kan udarbejde eller indføre i vores egenskab af Kommission. Det er snarere op til medlemsstaterne at beslutte at håndhæve dem på nationalt niveau.
Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Skriftlige erklæringer (artikel 149)
Luís Paulo Alves
skriftlig. - (PT) EU bør opfordre Tyskland og alle de lande, der er involveret i denne sag, til at træffe de relevante foranstaltninger for at få løst dette problem ved at indføre sanktioner og sikre, at alle, der er involveret i dioxinkrisen, påtager sig det fulde ansvar for de omfattende skader, de har påført landbruget, fremstillingssektoren og forbrugerne. Det forhold, at nogle foderproducenter har kendt til denne dioxinforurening siden marts 2010 uden at indberette det myndighederne, er fuldstændig uacceptabelt. Derfor opfordrer jeg til den størst mulige åbenhed, når alle medlemsstater og tredjelande skal informeres om alle detaljer i forbindelse med det potentielt forurenede foder. Alle fødevareprodukter, der ikke overholder EU-lovgivningen, skal identificeres og trækkes tilbage fra markedet. Det er nødvendigt at træffe alle foranstaltninger for at beskytte folkesundheden og tilvejebringe hurtig, detaljeret information om situationens udvikling. Oplysningerne skal indberettes med den største nøjagtighed og gennemsigtighed, så vi kan vende tilbage til normale tilstande hurtigst muligt og genoprette forbrugernes tillid til fødevarekæden.
