Pārtikas cenu pieaugums (debates) 
Priekšsēdētāja
Nākamais darba kārtības punkts ir Padomes un Komisijas paziņojumi par pārtikas cenu pieaugumu.
János Martonyi
Padomes priekšsēdētājs. - Priekšsēdētājas kundze, pateicos par uzaicinājumu Ungārijas prezidentūrai piedalīties šajās debatēs par pārtikas cenu pieaugumu.
Jau otro reizi triju gadu laikā šis jautājums ir kļuvis aktuāls. Jau atkal pārtikas cenu pieaugums ir izraisījis sociālos nemierus un politisko nestabilitāti vairākās valstīs. Ģimenes pasaules nabadzīgākajos reģionos ir nonākušas grūtībās. Turklāt Pārtikas un lauksaimniecības organizācija apgalvo, ka izredzes nākotnē nav pozitīvas, jo nelabvēlīgo klimata apstākļu ietekmē cenas šogad nenovēršami pieaugs. Tas ir jautājums, kas jārisina neatliekami. Šo jautājumu lauksaimniecības ministri un Pasaules Tirdzniecības organizācijas ģenerāldirektors P. Lamy apsprieda Berlīnē 2011. gada 22. janvārī un vēlreiz Lauksaimniecības ministru padomē šī gada 24. janvārī.
Šī nesenā cenu pieauguma iemesli ir sarežģīti un tie ir gan strukturālu, gan īslaicīgu faktoru apvienojums. Attiecībā uz pieprasījumu, mums jāapgādā ar pārtiku vairāk cilvēku nekā jebkad. Attiecībā uz apgādi, sausuma un plūdu rezultātā ir cietusi raža, ir palielinājušās resursu izmaksas un šīs izmaksas vēl arī papildina finanšu spekulatīvie darījumi preču tirgos.
Ko Eiropas Savienība var darīt, lai novērstu šo problēmu? Mums ir jāizstrādā pareizas iekšējās politikas pamatnostādnes, jāpilnveido globālā pārvaldība šajā jomā un jāsniedz reāla palīdzība vismazāk aizsargātajām iedzīvotāju grupām. Šobrīd nav īstais laiks būt pielaidīgiem, tomēr pēdējās pārtikas cenu krīzes rezultātā esam panākuši nozīmīgu progresu visos trīs aspektos. Padome kopā ar Parlamentu ir uzsākusi intensīvas debates par turpmāko kopējās lauksaimniecības politikas attīstību. Tas ir ārkārtīgi būtiski attiecībā uz nodrošinātību ar pārtiku visā pasaulē. Padomē nesen notikušajās debatēs jautājums par nodrošinātība ar pārtiku tika izvirzīts diskusiju centrā, uzdodot jautājumu, kā vislabāk nodrošināt, lai lauksaimnieciskā ražošana turpmāk ES būtu gan ekonomiski pamatota, gan vides ziņā ilgtspējīga.
Jāsaka arī, ka ar lielu interesi iepazinos ar Parlamenta rezolūciju par lauksaimniecības atzīšanu par stratēģiski svarīgu nozari pārtikas nodrošinātībā, kas balstīta uz godājamās deputātes Daciana Sârbu ziņojumu. Pašlaik Padomē notiek diskusijas par Komisijas 2010. gada 18. novembra paziņojumu par KLP nākotni, un Ungārijas prezidentūra gatavojas apstiprināt Padomes secinājumus Padomes sanāksmē 17. martā.
Ceram, ka debatēs par 2011. otrajā pusgadā gaidāmajiem tiesību aktu priekšlikumiem tiks sasniegts konkrēts progress. Esam panākuši nozīmīgu progresu labāk koordinētas un ilgākā termiņā īstenojamas starptautiskās reaģēšanas virzienā uz nodrošinātību ar pārtiku visā pasaulē. Mums vēl ir tāls ceļš ejams, lai sasniegtu Tūkstošgades attīstības mērķi - līdz pusei samazināt izsalkušo skaitu pasaulē līdz 2015. gadam. Bads un nepietiekams nodrošinājums ar pārtiku joprojām ir realitāte miljardam cilvēku, bet viens no ANO nesenajiem sasniegumiem, pateicoties lielam Eiropas Savienības ieguldītajam darbam, ir lauksaimniecības, pārtikas nodrošinājuma un uztura globālā partnerības izveide. To īsteno atjaunotā FAO Pasaules pārtikas nodrošinājuma komiteja.
ES ir arī vadoša loma Pārtikas atbalsta konvencijas atjaunošanas un modernizācijas procesā, lai sniegtu lielāku ieguldījumu nodrošinātībā ar pārtiku visā pasaulē un uzlabotu starptautiskās sabiedrības spēju sniegt palīdzību pārtikas jomā vismazāk aizsargātajām iedzīvotāju grupām. Tas ir pareizais virziens, lai uzlabotu globālo pārvaldību šajā jomā.
No pārtikas nodrošinājuma viedokļa raugoties, vēlos atgādināt par Komisijas paziņojumu par humāno palīdzību pārtikas jomā, kas tika pieņemts 2010. gada beigās, un turpmākajiem Padomes paziņojumiem 2010. gada maija vidū, iezīmējot jaunu ES humanitārās darbības politisko struktūru, kas paredzēta, lai stiprinātu centienus novērst nepietiekamu nodrošinājumu ar pārtiku humanitārās krīzes situācijās. Komisijas paziņojumā par palīdzību jaunattīstības valstīm ar nepietiekamu pārtikas nodrošinājumu saistīto problēmu novēršanā, kas arī tika pieņemts pagājušajā gadā, vienlaicīgi tika aicināts izstrādāt jaunu kopējās politikas struktūru pārtikas nodrošinājuma jomā, vēl vairāk nostiprinot ES vadošo lomu pārtikas nodrošinājuma programmā visā pasaulē un uzlabojot ES sniegtās palīdzības efektivitāti. Lai to panāktu, Komisija un dalībvalstis kopīgi izstrādā šīs programmas īstenošanas plānu, lai šo politikas struktūru pārvērstu konkrētos pasākumos uz vietas.
Vēlos arī minēt ES mehānismu pārtikas jomā, ko apstiprināja Parlaments un Padome. Šis instruments, ar kura palīdzību lauksaimnieki jaunattīstības valstīs var palielināt lauksaimnieciskās ražošanas jaudu, darbojas jau trešo gadu. Tas ir taustāms pierādījums tam, ka esam apņēmušies sniegt reālu palīdzību vismazāk aizsargātajām iedzīvotāju grupām.
Drīzumā ir gaidāma lēmumu pieņemšana par turpmāko ES attīstības politikas virzību, kas izriet no ES attīstības politikas Zaļās grāmatas, atbalstot integrējošu izaugsmi un ilgtspējīgu attīstību. Ievērojot Zaļās grāmatas procedūru, Komisija uzņemas iniciatīvu sadarbībā attīstības jomā piešķirt prioritāti ekonomiskās izaugsmes radīšanai, lauksaimniecībai un nodrošinātībai ar pārtiku jaunattīstības valstu integrējošas un ilgtspējīgas attīstības panākšanai, pamatojoties uz risinājumiem, kas paredzēti visnabadzīgākajiem iedzīvotāju slāņiem. Ņemot vērā pārtikas cenu pieaugumu un straujo iedzīvotāju skaita pieaugumu, ir ļoti svarīgi veicināt pašu jaunattīstības valstu pārtikas ražošanas jaudu attīstību.
Atzinīgi novērtējam arī jauno stimulu, ko pasaules divdesmit attīstītāko valsu augstākā līmeņa sanāksme Seulā piešķīra PTO Dohas Attīstības programmai. ES pilnībā atbalstītu darījumu, saskaņā ar kuru tiktu sniegts nozīmīgs ieguldījums stabilitātes nodrošināšanā, atbrīvojoties no eksporta subsīdijām un aizliedzot eksporta ierobežojumus. Pēdējais no nosauktajiem tikai veicina cenu nestabilitāti un rada tieši pretēju efektu vēlamajam.
Tagad vēlreiz runāšu par jautājumu, kas skar finanšu spekulācijas. Apmērs, kādā tās veicina cenu nestabilitāti, nav precīzi zināms, tomēr ir ārkārtīgi vēlams uzlabot pārredzamību preču tirgos. Divdesmit pasaules attīstītāko valstu Francijas prezidentūra to ir noteikusi par savu prioritāti nākamajam gadam. Eiropas Savienības Ungārijas prezidentūra ir gatava strādāt plecu pie pleca ar Francijas G20 prezidentūru, lai panāktu konkrētus rezultātus. Ungārijas prezidentūra ir pilnībā apņēmusies sadarboties ar jums, lai panāktu vienošanos pirmajā lasījumā par Komisijas priekšlikumu saistībā ar ārpusbiržas atvasinātajiem instrumentiem.
Pasaules nabadzīgie un izsalkušie ir pelnījuši, lai to raizes par cenu pieaugumu pārtikai tiktu risinātas atbilstošā un ilgtspējīgā veidā. Eiropas Savienībai ir bijusi vadošā loma centienos risināt šo jautājumu jau pirms trīs gadiem, tomēr vēl daudz kas ir darāms. Padome joprojām ir pilnībā apņēmusies reaģēt kolektīvā un saskaņotā veidā gan ES, gan starptautiskā līmenī. Esmu pārliecināts, ka varam rēķināties ar jūsu atbalstu visos savos centienos.
Pateicos par uzmanību.
Dacian Cioloş
Komisijas loceklis. - (FR) Priekšsēdētājas kundze, dāmas un kungi, pateicos par šo iespēju Komisijas vārdā sniegt paziņojumu par pārtikas cenu pieaugumu. Pēc mana lūguma par šo jautājumu 24. janvārī norisinājās debates Lauksaimniecības padomē. Tādēļ pateicos arī par man piešķirto iespēju iesaistīties šajā dialogā ar Eiropas Parlamentu par tik būtiski svarīgu jautājumu.
Šajā ziņā vēlos runāt par divām tēmām, kas, manuprāt, ir savstarpēji saistītas - pirmkārt, par stāvokli lauksaimniecības tirgos visā pasaulē, kur cenu pieaugums ir vērojams jau vairākas nedēļas, un otrkārt, par G20 procesu jautājumā par nodrošinātību ar pārtiku un lauksaimniecības preču cenu nestabilitāti.
Vēlos sākt ar pašreizējo stāvokli lauksaimniecības tirgos visā pasaulē. Dažādie ziņojumi, ko ir sniegušas vairākas starptautiskas institūcijas, tostarp arī Apvienoto Nāciju Organizācijas Pārtikas un lauksaimniecības organizācija (FAO), saistībā ar lauksaimniecības preču un pārtikas cenu pieaugumu, no jauna ir radījuši satraukumu visā pasaulē. Vai šobrīd pārdzīvojam tādu pašu cenu pieaugumu, kā 2007.-2008. gadā? Lai gan cenas, jo īpaši graudu cenas, kopš pagājušās vasaras un arī nesen ir strauji pieaugušas, šķiet vēl neesam sasnieguši 2008. gada cenu līmeni.
Stāvoklis visā pasaulē saistībā ar parastajiem kviešiem ir saspīlēts, tomēr tirgus piedāvājuma jomā problēmu nav. Pašreizējās ražas dienvidu puslodē ir lielākas nekā tika prognozēts. Tomēr lai atvieglotu stāvokli tirdzniecības gadu beigu posmā Eiropas Savienības tirgū, apsveram iespēju atlikt muitas nodokļa piemērošanu parasto kviešu un lopbarības miežu importam, kas nepārsniedz tarifa kvotas, uzskatot to par vienu no pasākumiem, kas kaut nedaudz varētu palīdzēt mazināt saspīlējumu tirgū Eiropas līmenī. Jāņem vērā, ka prognozes par parasto kviešu uzkrājumiem visā pasaulē 2010.-2011. tirdzniecības gadā ir augstākas nekā 2007. gadā.
Attiecībā uz cukuru, cenas no jauna ir sasniegušas rekordaugstu līmeni baltajam cukuram, janvāra vidū pieaugot līdz EUR 625 par tonnu. Šis cenu pieaugums seko uzreiz pēc divu gadu deficīta pasaules līmenī, ko radīja zemais ražošanas apjoms. Nesen dažās valstīs, tostarp Austrālijā, tika pārskatīts un samazināts pašreizējā tirdzniecības gada ražošanas apjoms. Tomēr saskaņā ar jaunākajām prognozēm cukura bilance pasaulē 2010. -2011. gada periodā ir līdzsvarota.
Tomēr no šīs situācijas ir jāmācās. Lai gan stāvoklis tirgos ir saspīlēts, reakcija cenu līmenī noteikti ir pārspīlēta, ņemot vērā fiziskos pamatlielumus. Nodrošinātība ar pārtiku un būtiskais jautājums par lauksaimniecības preču cenu nestabilitāti noteikti ir pasaules mēroga jautājumi, kas jārisina globālā līmenī, un priecājos, ka jautājums par nodrošinātību ar pārtiku un cenu svārstībām ir viena no G20 Seulā nospraustajām prioritātēm. Tas ir ievērojams izaicinājums visai Komisijai kopumā.
Būdams Lauksaimniecības un lauku attīstības komisārs, esmu jau vairākkārt paudis savu apņemšanos darboties šajā jomā, piemēram, janvāra beigās Berlīnē saviem kolēģiem no dažādām G20 iesaistītām valstīm, un arī nesen Apvienoto Nāciju Organizācijas ģenerālsekretāram Ban Ki-moon viņa nesenās vizītes laikā Ņujorkā.
Jāatceras arī, ka jautājums par nodrošinātību ar pārtiku nepārprotami tika atzīts par vienu no kopējās lauksaimniecības politikas (KLP) izaicinājumiem Komisijas paziņojumā par "KLP 2020. gada perspektīvā”. Tas ir būtiski nozīmīgs jautājums gan Eiropas Savienībai, gan pasaules nabadzīgākajām valstīm, un tādēļ šajos jautājumos cieši sadarbojos ar komisāru Piebalga kungu, arī lai labāk pielāgotu ES attīstības politiku šim jautājumam par nodrošinātību ar pārtiku.
Šodien vēlos dalīties ar jums savā viedoklī par šiem jautājumiem, jo īpaši šādos četros aspektos - pārredzamība, krājumi, nepastāvības pārvaldības iespējas un tirdzniecības loma. Esam dzirdējuši, ka šo nepastāvību vēl vairāk ir sarežģījis pārredzamības trūkums gan fizisko preču tirgos, gan atvasināto instrumentu tirgos. Attiecībā uz lauksaimniecības preču tirgiem ir pieejami datu avoti attiecībā uz ražošanu, patēriņu, tirdzniecību un krājumiem. Starptautiskās organizācijas, valstu dienesti un specializētās organizācijas, piemēram, Starptautiskā Graudu padome, apkopo detalizētus datus par šo tēmu.
Tātad ir iespējams uzlabot noteiktus datu veidus, jo īpaši datus par krājumiem, par kuriem trūkst informācijas, jo īpaši par krājumu sadalījumu pasaules mērogā. G20 valstu vadītāju sanāksmē Seulā kompetentām starptautiskām organizācijām tika arī uzdots pilnveidot informāciju par krājumiem un ražošanas prognozēm. Šo datu būtiskuma palielināšana ir priekšnosacījums attiecīgo tirgu pārredzamības uzlabošanai. Mums ir arī jāizskata jautājums par diskusiju forumu pasaules līmenī, iesaistot galvenos tirgus veidotājus, gan eksportētājus, gan importētājus, lai nebūtu jāapmierinās tikai ar stāvokļa konstatēšanu. Tādēļ šie trīs jautājumi ir savstarpēji saistīti - vispirms mums ir nepieciešama informācija, tad ir jābūt iespējai šos datus apstrādāt, un beidzot, jāizveido forums starptautiskā līmenī, kura ietvaros varētu apspriest konstatēto stāvokli.
Komisija ir publicējusi vairākus paziņojumus saistībā ar lauksaimniecības preču un pārtikas cenām. Savā pēdējā paziņojumā Komisija ieviesa pasākumus pārredzamības uzlabošanai visā pārtikas apgādes ķēdē, un es sadarbojos ar Eiropas Komisijas priekšsēdētāja vietnieku Antonio Tajani, lai panāktu progresu šī būtiskā jautājuma risināšanā.
Ir arī sniegti paziņojumi par priekšlikumiem uzlabot lauksaimniecības preču atvasināto instrumentu pārredzamību un uzraudzību. Nepastāvībai pieaugot, ir svarīgi, lai nākotnes darījumu tirgi turpinātu pildīt savu riska apdrošinātāja un cenu noteicēja lomu. Tādēļ mums ir jāizmanto līdzsvarota un enerģiska pieeja, un es atzinīgi novērtēju komisāra M. Barnier šajā jomā veikto darbu un pilnībā atbalstu to, ka viņa pienākumos ietilpst arī konkrētais jautājums par lauksaimniecības izejvielām.
2. februārī Komisija publicēja jaunu paziņojumu globālākā mērogā par preču tirgu un no tā atvasinātajiem finanšu tirgiem. Tas ir ieguldījums diskusiju veicināšanai G20 ietvaros gan par preču cenu svārstībām, gan par atvasināto tirgu uzraudzību. Gan kopā ar mūsu G20 partneriem, gan plašākā mērogā vēlamies veicināt efektīvāka atvasināto tirgu regulējuma ieviešanu gan ražotāju, gan lietotāju interesēs.
Tādēļ, manuprāt, par prioritāriem mūsu darbā nākamajos mēnešos - līdz vasarai, jāuzskata šādi jautājumi: pirmkārt, ar privātiem un publiskiem uzkrājumiem, kā arī ar ražošanu un patēriņu saistītās informācijas pieejamība un pārredzamība; otrkārt, šīs informācijas vākšana, apstrāde un izplatīšana; nodrošinātības mehānisms valstīm, kurās ir saspringts stāvoklis pārtikas jomā; pārtikas atbalsts starptautiskā līmenī un Eiropas Savienībā; starptautiskās pārvaldības pilnveidošana, piemēram, ieviešot mehānismus institucionālajam dialogam starp galvenajām valstīm; investīciju apjomi ilgtspējīgā lauksaimnieciskajā ražošanā un pētniecībā ne tikai Eiropas Savienībā, bet arī nabadzīgākajās valstīs. Lauksaimniecībai piešķiramā prioritāte attīstības politikā ir jautājums, kas ir jārisina, jo īpaši tādēļ, ka Komisija gatavojas pielāgot un reformēt attīstības politiku. Manuprāt, šajā situācijā Eiropas Savienībai jāiesaistās daudz lielākā mērā, ne tikai pārtikas atbalsta jomā, bet galvenokārt nodrošinot atbalstu dienvidu valstīm, ilgtspējīgā veidā veicinot pašu šo valstu vietējo ražošanas jaudu attīstību.
Eiropas Savienībā mums daudz nopietnāk jāapsver - un es tik tiešām gatavojos to darīt, tādu tirgus mehānismu noteikšana, kas ļautu mums novērst katastrofu, kas īslaicīga ražotāju ienākumu apjoma samazināšanās un augstu resursu izmaksu rezultātā draud dažām nozarēm. Ar to es galvenokārt domāju mājlopu audzēšanu.
Beidzot vēlos pievērsties tirdzniecības lomai. Mūsuprāt tirdzniecība var veicināt nodrošinātību ar pārtiku pasaulē, jo ar tās palīdzību ir iespējama pieejamās pārtikas sadale visā pasaulē. Eksporta ierobežojumi ir tikai nostiprinājuši spirālveida cenu pieaugumu, kaitējot jau tā ekonomiski trauslām valstīm. Tomēr tirdzniecības politika pārtikas produktu jomā ir jāsaista ar pārējiem pārtikas politikas virzieniem starptautiskā līmenī, ja vēlamies panākt saskaņotu pieeju šajā jautājumā.
Noslēgumā vēlos jums apliecināt, ka cieši vēroju tendences pārtikas cenu jomā un vēlos turpmāk strādāt pie šī jautājuma, apspriežoties ar jums šeit Parlamentā un ar Padomi, lai panāktu progresu konkrētu priekšlikumu veidā galvenokārt saistībā ar kopējās lauksaimniecības politikas reformām, kā arī citiem, konkrētākiem instrumentiem.
Mairead McGuinness
PPE grupas vārdā. - Priekšsēdētājas kundze, vēlos pateikties Padomei un Komisijai par ārkārtīgi skaidru paziņojumu par viņu nodomiem šajā tik būtiski svarīgajā jautājumā par pārtikas cenu pieaugumu. Tie Lauksaimniecības un lauku attīstības komitejas locekļi, kas šodien ir šeit šajā plenārsēžu zālē par lauksaimniecības jautājumiem ir vairāk pieraduši debatēt pusnaktī. Priecājos, ka tad, kad lauksaimniecība pēkšņi kļūst par pārtikas jautājumu, mēs par šo ārkārtīgi svarīgo tēmu debatējam dienas vidū, kad kāds to dzird. Manuprāt, mums tas ir jāatceras.
(Aplausi)
Vēlos ļoti skaidri norādīt, ka plaisa starp lauksaimniecību un pārtiku ir daļa no problēmas, par ko šodien šeit debatējam. Reālā situācija lauksaimniecībā un zemais saimniecību ienākumu līmenis gan Eiropā, gan jaunattīstības valstīs ir šo debašu galvenais jautājums, un jāatceras arī, ka viena no būtiskākajām problēmām, un Komisija to ir norādījusi savā nostājas dokumentā, ir tāda, ka preču cenu pieaugums un pārtikas cenu pieaugums nerada augstāku ienākumu līmeni saimniecībām. Patiesā problēma ir tāda, ka pārtikas ražošanas izmaksas pieaug straujāk, un tā ir situācija, ko lauksaimnieki ilgstoši nespēj izturēt.
Mūsu kā politikas veidotāju izaicinājums ir atrast risinājumu tam, kā ilgtspējīgi palielināt pārtikas ražošanu, kā saražot vairāk, ieguldot mazāk resursu, kā pārvaldīt uzkrājumus un kā atrisināt jautājumu par uzkrājumu dislokāciju, uz ko ir norādījusi Komisija. Uzkrājumu apjoms pasaulē vairs nav noteicošais rādītājs, mums jāzina, kur šie krājumi atrodas un jāsaprot, ka tie netiks ievesti no Ķīnas vai Indijas.
Kas mums šobrīd jādara - un, manuprāt, tas jau sāka realizēties kopš mana ziņojuma pēdējā parlamentārā termiņa laikā, - mums ir jāizvirza lauksaimniecība un pārtika uzmanības centrā.
Noslēgumā vēlos teikt, ka mums uzmanīgi jāizvēlas, kā vēlamies reformēt savu lauksaimniecības politiku. Veicinot nodrošinātību ar pārtiku visā pasaulē, mums jāsaglabā esošie un jāpalielina pārtikas ražošanas apjomi Eiropas Savienībā. Turklāt vēlos apstiprināt jūsu viedokli par lauksaimniecību jaunattīstības valstīs - tā ir tikusi atstāta novārtā pārāk ilgi. Tagad ir īstais laiks mums ar savu politiku atbalstīt šo lauksaimniecību.
Stéphane Le Foll
Priekšsēdētājas kundze, Padomes priekšsēdētāja kungs, komisāra kungs, pilnībā piekrītu Mairead McGuinness tikko izteiktajai piezīmei par faktu, ka pārtikas un lauksaimniecības jomas vieno būtiska saikne.
Jautājums, kuru risinām ir pārtikas cenu pieaugums un sekas, ko tas var radīt noteiktām iedzīvotāju grupām visā pasaulē, kā arī Eiropā.
Vispirms vēlos izteikt šādu piezīmi. Arvien lielāka lauksaimniecības un preču cenu pieauguma tendence, manuprāt, ir ilgtermiņa tendence, kas turpināsies arī tālāk galvenokārt trīs iemeslu dēļ - pirmkārt, demogrāfiskās tendences un pieaugošais iedzīvotāju skaits pasaulē; fakts, ka globālās sasilšanas rezultātā piedzīvojam bīstamu meteoroloģisko apstākļu, piemēram, sausuma un plūdu, radītas problēmas; treškārt, pasaule turklāt arī attīstās. Strauji augošas ekonomikas valstu ietekmē patēriņa apjomi palielinās. Tādēļ arvien vairāk palielinās saspīlējuma tendence lauksaimniecības tirgos un lauksaimniecības preču jomā. Šo stāvokli vēl vairāk pasliktina cenu nestabilitāte, un cenu nestabilitāte ir globālās ekonomikas finansializēšanas sekas.
Tieši tas mums ir jānovērš, ja vēlamies atrisināt lauksaimniecības jautājumu un pārtikas jautājumu. Lai to panāktu - un ko komisāra kungs nosauca par svarīgu, ir nepieciešami divi elementi - patiešām ir jāpanāk pārredzamība uzkrājumu jomā, bet ir nepieciešama arī sabiedriskā politika par uzkrājumiem Eiropā un uzkrājumu pārvaldību globālā līmenī, jo īpaši Apvienoto Nāciju Organizācijas līmenī.
Otrkārt, būtiski svarīga ir finanšu tirgu un tirgus spekulāciju regulēšana, jo īpaši likvidējot saikni starp spekulatīvo darījumu apjomu un tirgos apgrozīto fizisko preču daudzumu. Attiecībā uz pārtiku nav pieņemami, ka spekulatīvo darījumu veicēji savos spekulatīvajos darījumos nerēķinās ar to radīto ietekmi uz pārtiku un visu cilvēci.
No tā izriet divi galvenie secinājumi. Pirmkārt, mums ir jāievieš stingra Eiropas politika un stratēģiski no jauna jāapliecina Eiropas apņemšanās kļūt par globālu dalībnieku pārtikas un lauksaimniecības nozarēs. Otrkārt, mums ir jāmaina sava attīstības politika, lai nodrošinātu, ka globālā mērogā - un Eiropa ir globāla dalībniece, mēs no jauna investētu lauksaimniecībā, jo lauksaimniecība ir nepieciešama, lai iedzīvotāji visā pasaulē būtu paēduši.
(Aplausi)
George Lyon
ALDE grupas vārdā. - Priekšsēdētājas kundze, ir apsveicami, ka mēs šobrīd debatējam par lauksaimniecības un pārtikas jautājumiem - plenārsēdes pašā vidū trešdienas pēcpusdienā, nevis pusnaktī. Ārkārtīgi atzinīgi to novērtēju. Tas ir tādēļ, ka milzīgā nepastāvība, ko šodien piedzīvojam pārtikas cenu jomā, beidzot darbojas kā pamošanās signāls politiķiem visā Eiropā.
Pēdējo 30 gadu laikā, kamēr pārtikas cenas reālā izteiksmē samazinājās gadu no gada, mēs visi esam kļuvuši pielaidīgi. Pārtika nekad nav bijusi tik lēta kā dažos pēdējos gados. Esam pieraduši redzēt, ka plaukti mūsu lielveikalos ir lūzt no pārpilnības ar pārtiku 24 stundas dienā. Šķita, ka problēmu rada pārtikas pārprodukcija. Debatēs līdz 2007. gadam dominējošā bija šī tēma, nevis nepietiekama pārtikas apjoma problēma.
Nesenais straujais cenu pieaugums ir pavērsiena punkts, zīme, ka pārpilnības laiki drīz varētu beigties. Mūsu pašreizējais lauksaimnieciskās ražošanas modelis balstās uz lētiem energoresursiem, milzīgām zemes platībām un pārpilnību ūdens apgādes ziņā. Ar šādu modeli nav iespējams pārvarēt nākotnē sastopamos izaicinājumus - iedzīvotāju skaita pieaugums līdz 9 miljardiem, pieaugošais pieprasījums no jaunattīstības valsu puses un klimata pārmaiņu radītās sekas. Profesors John Beddington - Apvienotās Karalistes galvenais direktors zinātnes jomā, nesen paredzēja, ka, ja neveiksim nekādus pasākumus, sastapsimies ar pilnīgu katastrofu - nepietiekamu energoresursu apjomu, nepietiekamu ūdens apjomu un pārtikas trūkumu.
Mums ir jārīkojas jau tagad un jāveido jauns lauksaimniecības modelis. Eiropai jāuzņemas vadošā loma un kopējā lauksaimniecības politika sniedz mums iespēju izstrādāt ilgtspējīgas pārtikas ražošanas sistēmas plānu atbilstoši lielajam pieprasījumam apgādē ar pārtiku visā pasaulē, kas būs nepieciešams nākotnē.
José Bové
Verts/ALE grupas vārdā. - (FR) Priekšsēdētājas kundze, komisāra kungs, tāpat kā 2008. gadā strauji pieaug lauksaimniecības izejvielu cenas pasaules tirgos. Esam sasnieguši tikai 3 % no 2008. gada līmeņa. Kā liecina Starptautiskā Valūtas fonda (SVF) un Francijas kompetento iestāžu ziņojumi un kā ir norādījusi arī Komisija, šāds stāvoklis ir izveidojies tādēļ, ka ražošanas apjomi dažās tradicionālajās eksporta jomās klimata pārmaiņu rezultātā ir samazinājušies, graudaugu kultūru audzēšana ir novirzīta biodegvielas ražošanas vajadzībām un tiek īstenotas finanšu spekulācijas, veicinot cenu pieaugumu.
Šīs jaunās pārtikas krīzes radītās sekas smagi skar 1,2 miljardus cilvēku visā pasaulē, kuri ikdienā pārtiek no mazāk nekā USD 1,5 dienā. Kopš oktobra tiem, kuru ienākumi nepārsniedz nabadzības slieksni, ir pievienojušies vēl 44 miljoni.
Ko divas dienas pirms G20 sanāksmes Eiropa vēl gaida, lai tā sāktu veikt pasākumus līdzīgus tiem, par kuriem nobalsoja Savienotās Valstis? Kopš 2011. gada 13. janvāra ASV administrācija pieprasīja finanšu fondu pieņemtās nostājas ierobežošanu un pārredzāmību saistībā ar lauksaimniecības preču tirgiem. Tas ir pirmais solis spekulatīvo darījumu veicēju alkatības apkarošanas virzienā.
Šīs sekas smagi ir skārušas arī Eiropas lauksaimniekus. Tie vairs nespēj nodrošināt barību lopiem. Ir bankrotējušas simtiem saimniecību. Pirms pieciem gadiem kviešu vērtība bija EUR 100 par tonnu; šobrīd to tirdzniecības cena sasniedz gandrīz EUR 300. Apstākļi ir pilnībā mainījušies.
Komisija pieprasa, lai lauksaimnieki pielāgotos šiem tirgus signāliem. Šobrīd tā rīkotos pareizi, ja sekotu pati saviem padomiem. Saskaroties ar šo krīzi, Eiropas Savienība nevar gaidīt līdz 2014. gadam, lai rastu risinājumus. Šo krīze ir nepieciešams izskaust, un es ierosinu trīs konkrētus pasākumus.
Pirmkārt, nekavējoties valstīs, kur tas ir nepieciešams, ir jāveido graudaugu uzkrājumi, kam jābūt pieejamiem lauksaimniekiem par subsidētām cenām. Otrkārt, lauksaimniekiem maksājamās gaļas cenas jāindeksē atbilstoši lopbarības cenām. Treškārt, 2011. gadā jāparedz mehānisms graudaugu atbalstam paredzētie līdzekļu daļas novirzīšanai lopkopības vajadzībām.
James Nicholson
ECR grupas vārdā. - Priekšsēdētājas kundze, pārtikas cenu pieaugums var radīt situāciju, kad valdībām ir jāvēršas pēc palīdzības. Esam to novērojuši dažu pēdējo dienu laikā.
Vēlos, lai mēs nedaudz atskatītos pagātnē. Esmu bijis šī Parlamenta deputāts kopš 1989. gada. Kad ierados Eiropā 1989. gadā, mums nebija problēmu pārtikas nodrošinājuma jomā. Mums bija kaudzēm liellopu gaļas, kaudzēm sviesta, piena upes un bija arī kaudzēm graudu. Tagad tas viss ir izlietots un mēs neražojam pietiekamu daudzumu pārtikas pietiekami ātri, lai sevi uzturētu.
Kur gan ir palikusi šī pārtika un kādēļ mums ir tikai nelieli krājumi? Nevaram pieļaut tādas situācijas turpināšanos, kad sausums kādā pasaules reģionā var radīt pilnīgu sajukumu visiem tirgū kopumā.
Eiropas Savienībā ir izveidojusies situācija, kad lauksaimnieki viegli un ātri pamet šo nozari ikvienā dalībvalstī. Faktiski mēs viņus iedrošinām to pamest vēl ātrāk, un jauni lauksaimnieki šai nozarei nepievienojas.
Mums ir jāveic pasākumi, kamēr nav par vēlu, lai mainītu šo pārtikas cenu pieauguma tendenci uz pretējo. Šie pasākumi jāveic drīzāk ātrāk, nekā vēlāk, lai mazinātu spiedienu, ko izjūt parastie iedzīvotāji.
Aizsardzību parastajiem iedzīvotājiem ir iespējams nodrošināt, īstenojot stipru kopējo lauksaimniecības politiku, kuras rezultātā tiktu nodrošināta augstas kvalitātes pārtika par pieņemamām cenām, neradot negatīvu ietekmi uz vidi. Stiprs tiešo maksājumu atbalsts ir būtiski svarīgs visai pasaulei un pārtikas pieprasījuma nodrošināšanai. Lai to nostiprinātu, nākotnē būs jāveic papildu pasākumi, kas ir ārkārtīgi nepieciešami investīciju un, protams, pētniecības un attīstības jomā. Cerams, ka spēsim atrast veidu, kā to panākt.
Problēma, manuprāt, ir, ka visi ierodas šeit šajās debatēs un sniedz pareizos paziņojumus, atkārto pareizās triviālās frāzes, bet nav gatavi pieņemt smagus lēmumus, kas ir nepieciešami tiem, kas ir nonākuši grūtībās.
Jāsaka, ka ar runāšanu vien vairs nepietiek - mums ir nepieciešams veikt pasākumus saistībā ar uzkrājumiem pasaulē un nepastāvību tirgū, un kamēr nesāksiet risināt šo problēmu, jūs to neatrisināsiet.
Gabriele Zimmer
Priekšsēdētājas kundze, kā politiķe, kas ir iesaistīta attīstības politikas jomā, vienmēr uzdodu sev jautājumu, kādēļ ir tik grūti mācīties no pagātnē jau pieredzētām krīzēm un katastrofām. Man šķiet, ka pat bada dumpju dramatiskie notikumi 2008. gadā ir atstājuši pārāk mazu nospiedumu to cilvēku prātos un sirdīs, kuru rokās ir politiskā un ekonomiskā vara, kā arī to, kas neapzinīgi īsteno spekulatīvus darījumus lauksaimniecības preču tirgos. To iedzīvotāju skaits pasaulē, kuri cieš badu, no jauna ir pārsniedzis vienu miljardu, un cenu pieaugums pārtikas tirgos visvairāk skar tieši nabadzīgākos iedzīvotājus. Viņiem ikdienas ir jātērē pārtikai vairāk nekā 80 % no saviem naudas līdzekļiem.
Globālie 2009. gada solījumi nodrošināt vairāk nekā USD 20 miljardus lauksaimniecības atbalsta līdzekļu jaunattīstības valstīm, tostarp USD 6 miljardus ar Pasaules Bankas starpniecību, cīņai pret badu nav tikuši izpildīti. Līdz šim ir izmaksāti tikai USD 925 miljoni. Spekulācijas lauksaimniecības preču tirgos vairs nav saistīti ar pārtikas precēm, bet pašlaik ir saistīti gandrīz tikai ar finanšu tirgu aktivitātēm un darījumiem, kas tieši ietekmē pārtikas cenas. Tādēļ esmu gandarīta, ka Komisija šobrīd ir sākusi atteikties no atturīgās nostājas saistībā ar šo situāciju.
Neskatoties uz to, spekulācijas saistībā ar cenu izmaiņām nav ne kļuvušas pārredzamākas, ne arī tās tiek labāk kontrolētas vai ierobežotas. Tomēr to panākt ir būtiski svarīgi, ja mums šeit jāvar efektīvi rīkoties šeit un jāievieš izmaiņas. Tādēļ aicinu Padomi, Komisiju un dalībvalstis piešķirt cīņai pret badu galveno prioritāti visos to politikas virzienos, programmās un stratēģijās, kā arī apsvērt jaunas metodes un jaunas pieejas, piemēram, pārtikas suverenitāti, lai galu galā tiem, kuri apstrādā zemi, būtu lielākas radošās pilnvaras un ietekme pašiem sava reģiona iedzīvotāju apgādē ar pārtiku.
John Stuart Agnew
EFD grupas vārdā. - Priekšsēdētājas kundze, kamēr pārtikas cenas neapšaubāmi pieaug, stāvoklis uz vietas saimniecībās ir pilnīgi atšķirīgs. Britu lauksaimnieki, kuri ražo liellopu, aitu gaļu, cūkgaļu un olas iepriekšējā faktiski piedzīvoja savas produkcijas vērtības pazemināšanos; putnu gaļas vērtība saglabājās nemainīga un piena vērtība pieauga tikai nedaudz; cukurbiešu vērtība nākamgad kritīsies.
Šie uzņēmumi paši sastopas ar milzīgu izmaksu pieaugumu un nespēj izturēt šādu stāvokli vairāk kā dažus mēnešus. Pēc tam tiem vai nu izdosies pieprasīt augstākas cenas no mazumtirgotājiem, vai arī tie pārtrauks ražošanu. Jebkurā gadījumā mazumtirdzniecības cenas tikai pieaugs.
Ko dara ES, lai to novērstu? Tā nevajadzīgi sadārdzina ģenētiski nemodificēto sojas pupiņu importa cenas. Tā pieprasa, lai lauksaimnieki maksātu globālās sasilšanas nodevu, iekļaujot to rēķinos par elektrību, bet vienlaicīgi šie paši lauksaimnieki ir zaudējuši tūkstošiem tonnu cukurbiešu un kartupeļu, atstājot tos zemē ārkārtīgi aukstu meteoroloģisko apstākļu ietekmē. ES vēlas palielināt valsts subsīdijas organiskajai lauksaimniecībai, nevis atstāt šī sektora attīstību patērētāju ziņā. Jebkādas pārejas rezultātā no tradicionālajām ražošanas sistēmām uz organiskām, pārtikas krājumi samazināsies.
Diane Dodds
Priekšsēdētājas kundze, galvenie pārtikas cenu inflācijas iemesli ir preču cenu pieaugums pasaulē, strauji pieaugošās energoresursu cenas un nepastāvība tirgū, un no tā neapšaubāmi cieš patērētāji. Tomēr jau kādu laiku šis jautājums, kā arī lopbarības cenu pieauguma un mēslošanas līdzekļu cenu pieauguma jautājums, tiek risināts lauksaimniecības nozarē. Peļņas normas ir tikušas samazinātas un daudzi lauksaimnieki, jo īpaši tie, kas darbojas intensīvās lauksaimniecības nozarēs, ir finansiālas katastrofas priekšā.
Šodien vēlos lūgt Parlamentu apsvērt sekas gadījumā, ja lauksaimniekiem netiek piešķirts atbalsts no kopējās lauksaimniecības politikas līdzekļiem. Cik gan mēs maksātu par pārtiku šādos finansiālos apstākļos? Vēlos arī aicināt Parlamentu apsvērt stingra atbalsta piešķiršanu kopējai lauksaimniecības politikai gaidāmajās ārkārtīgi svarīgajās debatēs.
Ir svarīgi, lai mēs ar savu politiku atbalstītu lauksaimniekus un nodrošinātu apgādi ar pārtiku pietiekamā apmērā un par godīgu cenu. Jāsaka, ka godīgums ir ārkārtīgi būtisks, un šim godīgumam jābūt pārredzamam visas pārtikas apgādes ķēdes ietvaros. Tas būs iespējams, jo īpaši Apvienotajā Karalistē, tikai tad, kad būsim ieviesuši lielveikalu ombudu.
Jean-Paul Gauzès
(FR) Priekšsēdētājas kundze, priekšsēdētāja kungs, komisāra kungs, runāšu par jautājumu, kas jau vairākkārt ir ticis skarts un bieži prezentēts kā viennozīmīgs - spekulācijas.
Manuprāt, attiecībā uz spekulācijām ir jāievēro mērenība. Protams, ka pastāv noteikta saikne starp dažām finanšu aktivitātēm un nepastāvību un cenu pieaugumu attiecībā uz izejvielām. Tomēr noteikti būtu kļūdaini apsvērt visu šo jautājumu tikai un vienīgi no finanšu spekulāciju aspekta, jo daļa no tā, ko mēs saucam par spekulācijām, faktiski ir likumīga ražotāju cenu svārstību risku nodrošināšana, un kā labi zināms, šie ražotāji nevar iztikt bez šīs riska nodrošinājuma iespējas.
Tomēr jāizvairās no situācijas, kad tiešie ieguldījumi precēs negatīvi ietekmē cenu nestabilitāti to lielā apjoma vai tīri spekulatīvā rakstura dēļ.
Šajā ziņā komisāra M. Barnier piedāvātie priekšlikumi finanšu jautājumos, jo īpaši regulējums īsās pārdošanas un atvasināto instrumentu jomā, kā arī pārskatīšana, kas izriet no Tirgu un finanšu instrumentu direktīvas ("MiFID”), noteikti radīs iespēju Parlamentam ņemt vērā preču spekulāciju aspektus finanšu regulēšanā un uzraudzībā, kas tiks ieviesta, lai nodrošinātu, ka arī šie tirgi tiek regulēti efektīvā, bet tomēr pragmatiskā veidā.
Komisāra kungs, jūs teicāt, ka šis darbs ir jāturpina, un, manuprāt, Parlaments, kurš finanšu krīzes apstākļos ir ievērojis un dažkārt arī paredzējis Komisijas priekšlikumus, pilnībā attaisnos tam uzticēto atbildību.
Beidzot, atzinīgi novērtēju Ungārijas prezidentūras deklarāciju, kurā ir norādīts, ka Eiropa atbalstīs Francijas G20 prezidentūru, kas ir izvirzījusi preču tirgu regulēšanu par vienu no savām galvenajām prioritātēm.
Luis Manuel Capoulas Santos
(PT) Priekšsēdētājas kundze, novēršana vienmēr ir labāka nekā seku pārvarēšana, runājot par katastrofām. Globālā pārtikas krīze ietver reālu risku. Šo frāzi neizdomāju es - dzirdēju to no kādas Eiropas Savienības dibinātājvalsts valdības. Pašreizējie novērojumi ir satraucoši. Dažu būtiskāko pārtikas produktu, piemēram, graudaugu cenas, nepārtraukti pieaug un janvārī pēc Apvienoto Nāciju Organizācijas Pārtikas un lauksaimniecības organizācijas datiem sasniedza pat rekordaugstu līmeni. Problēma, protams, nav radusies Eiropā, un kā jau šodien šeit tika uzsvērts, katra šīs parādības skaidrojuma hipotētiskā iemesla radītā ietekme ne tuvu nav zināma.
Zinām tikai, ka Komisija šo jautājumu neignorē un tās 2. februāra paziņojums ir dokuments, ar ko ir vērts iepazīties tuvāk.
Neskatoties uz to, īpaša uzmanība ir jāvelta lauksaimnieciskās ražošanas specifiskajam raksturam kopējās lauksaimniecības politikas (KLP) kontekstā, nodrošinot atbilstošus riska analīzes instrumentus sadarbības politikai attīstības jomā un atbalstot pārtikas ražošanu uz citu starptautiskā atbalsta veidu rēķina.
Atzinīgi vērtēju arī šeit pausto Francijas nostāju G20 prezidentūras ietvaros, ietekmējot finanšu tirgu regulēšanu un cīnoties pret manipulācijām ar cenu, kā arī ieviešot noteikumus, kas varētu novērst pēkšņos tirdzniecības plūsmu pārtraukumus, piemēram, nesen Krievijā.
Alyn Smith
Priekšsēdētājas kundze, mūsu iedzīvotāju nodrošināšana ar pārtiku ir augtākais valdības uzdevums, un tas, protams, ir galvenais kopējās lauksaimniecības politikas mērķis.
Nodrošinātība ar pārtiku ir mūsu vaduguns un Eiropas Savienības veiksmes stāsts. Jāatceras, ka iepriekšējā gadā ar pārtiku saistīti nemieri tika piedzīvoti visos kontinentos, tikai ne mūsu, un varējām vērot, kā pārējā pasaules daļā valdības krīt gandrīz ikdienas, kamēr mēs vismaz līdz šim esam varējuši nodrošināt zināmu drošības līmeni saviem pilsoņiem.
Tātad, nodrošinātība ar pārtiku ir mūsu prioritāte. Nekad to neiedomāsieties, klausoties tajā, ko saka dažas NVO un lobiji, un, protams, daži politiķi, kas ir bijuši iesaistīti debatēs par kopējās lauksaimniecības politikas reformu gaitu.
Nodrošinātībai ar pārtiku ir jābūt mūsu uzmanības centrā un mūsu prioritātei, un es nepiekrītu saviem kolēģiem vienā aspektā. Neuzskatu, ka īstā atbilde ir brīvā tirdzniecība. Neuzskatu, ka nodrošinātība ar pārtiku pasaulē ir mērķis ko spējam sasniegt vai ko mums būtu jācenšas sasniegt. Eksporta aizliegumi, ko noteikušas valstis, kas cenšas nodrošināt sevi ar uzturu, nevar neattaisnot, un, ja atļausiet, citēšu Anglijas Nacionālās lauksaimnieku savienības priekšsēdētāja teikto: "ja runājam par morāli, valsts, kura cenšas uzturēt pati sevi nav nekas, salīdzinot ar bagātām valstīm, kas ļauj savai lauksaimniecībai degradēties un pēc tam cer, ka pārējā pasaule to uzturēs. Mūsu pienākums ir vadīt šo pasauli tā, lai tiktu saražots vairāk, nevis mazāk.”
Hynek Fajmon
- (CS) Priekšsēdētājas kundze, ja tik tiešām vēlamies nopietni debatēt par pārtikas cenu pieaugumu, nevaram izvairīties no jautājuma par to, kā pati Eiropas Savienība veicina šo nevēlamo tendenci, lai cik neērts dažiem tas arī nebūtu. Visi preču tirgu analītiķi piekrīt, ka pārtikas preču pieaugumu ir izraisījuši divi galvenie faktori.
Pirmais ir liela apjoma jaunas naudas drukāšana ASV un Eiropas Savienībā pēdējo mēnešu laikā. Šis jaunas naudas pieplūdums tirgos veicina pārtikas un citu preču cenu pieaugumu. Tajā vainojami ne jau spekulatīvo darījumu veicēji, kā tiek apgalvots šodien apspriežamajā ziņojumā, bet drīzāk gan Amerikas, Eiropas un citu centrālo banku kļūdainā politika.
Otrais faktors, kas veicina pārtikas cenu pieaugumu, ir ES un ASV politika, saskaņā ar kuru pircēji ir spiesti arvien vairāk izmantot biodegvielu. Saistības, ko šajā jomā ir uzņēmusies ES un ASV, ir radījušas strauju nepārtikas preču apjoma palielināšanos, ko audzē lauksaimnieciski izmantojamās zemes platībās. Tā rezultātā pārtikas ražošanai tiek izmantots arvien mazāk lauksaimnieciski izmantojamās zemes, un tādēļ ir tikai loģiski, ka pārtikas cenas pieaug. Ja vēlamies gūt panākumus pārtikas cenu samazināšanā visā pasaulē, mums jāatsakās no šīs absurdās biodegvielas politikas.
Patrick Le Hyaric
(FR) Priekšsēdētājas kundze, ministra kungs, komisāra kungs, visi, kas pasaulē cieš no nepietiekama uztura, visi, kam jāmaksā vairāk par uzturu vai apģērbu, gaida, lai mēs enerģiskāk reaģētu uz vislielāko postu, kas šodien skar mūsu planētu, proti, postu, ko ir izraisījuši naudaskārie spekulatīvo darījumu veicēji pārtikas jomā. Tieši viņi izraisa pārtikas cenu palielināšanos, kaitējot lauksaimniekiem un patērētājiem.
Uzmanīgi klausījos bezkaislīgajā Jean-Paul Gauzès aizbildinājuma runā, bet viņš droši vien zina, ka viņa paša reģionā graudaugi no nākamās ražas jau ir nopirkti pirms tie ir iesēti. Tādēļ, protams, mēs šeit varam runāt par spekulāciju. Varēsim panākt progresu tikai tad, ja Eiropas Savienība veiks pasākumus vairākās jomās.
Pirmkārt, tai jāveic pasākumi, lai apturētu šo spekulatīvo finanšu darījumu veicēju darbību, izveidojot globālo lauksaimniecības un pārtikas fondu, izveidojot ārkārtas uzkrājumus, ieviešot mehānismus faktiskās, nevis virtuālās produkcijas patieso cenu stabilizēšanai Apvienoto Nāciju Organizācijas (ANO) paspārnē. Mūsu kopējā lauksaimniecības politikā ir jāatgriežas pie sistēmas...
(Priekšsēdētāja pārtrauca runātāju)
Krisztina Morvai
(HU) Priekšsēdētājas kundze, šodien Eiropas Parlamentā debatējam par pārtikas cenu pieauguma jautājumu. Šo parādību - pārtikas cenu pieaugumu, izjūt patērētāji gan Ungārijā, gan citās Eiropas valstīs. To neizjūt lauksaimnieki, un jo īpaši mazo saimniecību īpašnieki. Kā tas ir iespējams? Kur paliek naudas līdzekļi? Šī mīkla, šis noslēpums, cita starpā, tiek atklāts izcilajā Zaļo un Eiropas Brīvās apvienības grupas iesniegtā rezolūcijas priekšlikuma d) punktā, lai gan viss rezolūcijas priekšlikums ir vienkārši izcils un vēlos par to paust viņiem savu atzinību. Tajā ir arī piedāvātas detalizētas atbildes un risinājumi. Uzmanība d) punktā ir pievērsta spekulāciju jautājumam. Tajā ir norādīts, ka ir palielinājies to spekulatīvo darījumu apjoms, ko veic tikai finanšu institūcijas, proti, naudas kapitāla spekulatīvo darījumu apjoms preču tirgos, izraisot mākslīgu preču cenu inflāciju. Tātad mīklu daļēji esam atrisinājuši. Naudas līdzekļi nonāk spekulatīvo darījumu veicēju rokās, kā arī to pircēju un tirgotāju rokās, kuru peļņas gūšanas kārei bieži vien nav robežu.
Cik lepni būs Ungārijas iedzīvotāji, ja Ungārijas prezidentūra šī pārtikas cenu spekulāciju jautājuma atrisināšanu uzskatītu par prioritāti. Vēlos jautāt klātesošajam Ungārijas prezidentūras pārstāvim, vai pastāv iespēja, ka varam uz to paļauties, un es lūdzu Cioloş kungu, ES Lauksaimniecības komisāru, kādu risinājumu viņš paredz jautājumam par spekulācijām, kas saistītas ar pārtikas precēm.
Gay Mitchell
Priekšsēdētājas kundze, jaunattīstības valstīs vidēja lieluma mājsaimniecība 10-20 % no ienākumiem iztērē pārtikai, turpretī jaunattīstības valstīs šis rādītājs parasti sasniedz 80 %. Tas norāda uz postošu ietekmi šīm ciešanu skartajām valstīm. Mums uz to jāreaģē un jāturpina reaģēt, kamēr tās vēl spēj neatkarīgi pastāvēt.
2008. gada decembrī šis Parlaments ar lielu balsu vairākumu nobalsoja par manis izstrādāto ziņojumu par mehānismu pārtikas jomā EUR 1 miljarda apmērā, kas paredzēts finanšu atbalsta nodrošināšanai jaunattīstības valstīm, ņemot vērā tobrīd strauji augošās pārtikas cenas. Šī mehānisma nolūks bija reaģēt uz strauji pieaugošajām cenām, kuru cēloņi galvenokārt, bet ne tikai, bija sausums graudu ražotājvalstīs un naftas cenu pieaugums. Stāvoklis joprojām ir ārkārtīgi nestabils, skarot ražotājus un patērētājus gan ES, gan jaunattīstības valstīs.
Mums jāmācās, kā sadarboties ar citām valstīm, piemēram, Taizemi. Taizeme ir galvenais pārtikas preču ražotājs savā reģionā, tomēr tad, kad dažās tās kaimiņvalstīs, piemēram, Birmā un Vjetnamā valdīja nabadzība un sāka trūkt pārtikas, mēs nepieņēmām Taizemes piedāvājumu ar mums sadarboties un darboties kā mūsu pārstāvim šajā reģionā. Mums jāiemācās, kā tas ir izdarāms. Mums jānodrošina ātra pāreja uz stabilitāti Ziemeļāfrikā. Jānodrošina, ka palīdzība tiek nogādāta uz reģioniem, kurus ir skārušas neparedzētas dabas katastrofas, piemēram, uz Haiti un Pakistānu, un šajā ziņā mums jāturpina mobilizēt ārkārtas palīdzības rezerves, kā rezultātā ES varēs nekavējoties reaģēt uz vajadzībām pēc konkrētas palīdzības, kas rodas šādu notikumu rezultātā.
Kader Arif
(FR) Priekšsēdētājas kundze, dāmas un kungi, vispirms vēlos paust nožēlu par to, ka Eiropā bija jānotiek krīzei, lai uzsāktu šodien šeit notiekošās debates, un izstrādātu šo rezolūcijas priekšlikumu, par kuru rīt balsosim.
Tikai iepriekšējā gadā vien, kad jaunattīstības valstīs sākās tā sauktie "pārtikas nemieri”, Eiropa vienkārši ierosināja īstenot ārkārtas reaģēšanas pasākumus, proti, nosūtīt stādus un mēslošanas līdzekļus it kā šai problēmai būtu ciklisks raksturs, kad mēs jau sen bijām brīdinājuši par strukturālas dabas problēmām. Mūsu kopējā lauksaimniecības politikā (KLP) trūkst efektīvu regulatīvo mehānismu, jo liberāļu vairākums joprojām uzskata, ka tirgu nekas nedrīkst ierobežot. Pašlaik notiek plaši, ekonomiski destabilizējoši un morāli nepieņemami spekulatīvie darījumi ar lauksaimniecības precēm starp jaunattīstības valstīm, ko ierobežo vienas kultūras lauksaimniecība eksportam, un Eiropu, kas tās neatbalsta un lauksaimniecībai piešķir tikai 4 % no sava attīstībai paredzētā atbalsta.
Pieņemot šo rezolūciju Parlaments kopumā beidzot atzīst, ka tiesības uz pārtiku ir vienas no pamattiesībām un ka ir nepieņemami badu, ko daži cieš, izmantot citu labā, ka ir nepieciešama regulēšana, lai nodrošinātu cenu stabilitāti un ka tirdzniecības nolīgumos ir jāsaglabā mazās ģimenes saimniecības un tiesības uz pārtiku.
Šodien Parlaments sniedz skaidru vēstījumu. Tā interpretācija lai paliek Komisijas un Padomes ziņā.
Nirj Deva
Priekšsēdētājas kundze, līdz brīdim, kad atkal apsēdīšos, 16 cilvēki būs nomiruši no bada. Tas ir apmēram tik daudz, cik sēž tur tajā plenārsēžu zāles daļā. Ik dienas no bada mirst 36 000 cilvēki visā pasaulē, jo viņiem nepietiek pārtikas, lai sevi uzturētu.
Eiropas Savienība vēl nesen pati spēja sevi nodrošināt ar pārtiku. Tagad tā importē pārtiku. Tā faktiski atņem pārtiku visnabadzīgākajiem iedzīvotājiem. Man ir informācija, ka ES no pārējiem pasaules reģioniem importē tādu daudzumu pārtikas, kuras izaudzēšanai būtu vajadzīgi 35 miljoni hektāru zemes. Mums pašiem vajadzētu spēt sevi nodrošināt ar pārtiku un mums būtu jāpalīdz jaunattīstības valstīm pašām sevi nodrošināt ar pārtiku.
Risinājums tam ir šāds. Pagājušā gadsimta sešdesmitajos gados Indijā profesora Borlaug vadībā notika revolūcija "zaļās” lauksaimniecības jomā. Iedzīvotāji norādīja, ka Indija cietīs badu. Indija necieta badu. Brazīlija pašlaik pati spēj sevi nodrošināt ar pārtiku. Mēs varam to panākt, ja gribam.
João Ferreira
(PT) Priekšsēdētājas kundze, trīs gadus pēc 2008. gada krīzes pasaule atrodas citas pārtikas krīzes priekšvakarā. Lai to novērstu, mums jāanalizē tās cēloņi un tie jāstājas tiem pretī.
Mums jāpārskata lauksaimniecības un tirdzniecības politika, kas iznīcina mazās un vidējās lauku saimniecības, kurās tiek attīstīti eksporta intensīvās ražošanas modeļi, un kas tādā veidā apdraud nodrošinātību ar pārtiku un suverenitāti, kā tas ir kopējās lauksaimniecības politikas (KLP) gadījumā. Mums jāanalizē naftas cenu pieauguma tendence un augstā lauksaimnieku atkarības pakāpe no šī izejmateriāla; šī atkarība ir jāsamazina. Mums jāanalizē arī milzīgā to daudznacionālo lauksaimniecības uzņēmumu ietekme, kas atrodas monopola stāvoklī attiecībā uz galvenajiem ražošanas faktoriem; pieaugošā auglīgās augsnes ekspluatācija citiem mērķiem nekā pārtikas ražošana; zemes atsavināšana vietējām pašvaldībām, kas tur dzīvo un strādā.
Galvenokārt mums ir jāanalizē un jānovērš nehumānas sistēmas nejēdzība, kā rezultātā ir iespējamas spekulācijas ar pārtikas precēm. Nekavējoties ir jāizbeidz tādu finanšu instrumentu izmantošana, kas veicina spekulatīvos darījumus - ES tas ir jāatzīst vai jāsamierinās, kā tas jau ir tagad, ar to sekām.
Peter Jahr
(DE) Priekšsēdētājas kundze, komisāra kungs, dāmas un kungi, gandrīz nekas mūsu dzīvē nav tik vienkāršs un pašsaprotams kā ēšana un dzeršana. Tomēr tas, ko mēs uztveram kā tik pašsaprotamu, manas valsts iedzīvotājiem kļūst par nopietnu izaicinājumu, ar ko tiek gandrīz nespēj atrisināt. Pārtikas cenas pašlaik ir strauji pieaugušas, vēl vairāk pasliktinot iedzīvotāju stāvokli manā valstī.
Ir jāīsteno pasākumu kopums, lai novērstu daudzos šī cenu pieauguma cēloņus. Šajā ziņā ir svarīgi novērst spekulācijas ar cenām un izveidot uzkrājumus. Tomēr vienlaicīgi ir jāpārbauda dažu pārtikas ražošanas korporāciju un lielveikalu ķēžu dominējošais stāvoklis tirgū. Mums arī jāsniedz arī lielāks atbalsts jaunattīstības valstīm, lai tās varētu attīstīt savu lauksaimniecību. Tas ir vienīgais veids, kā varam gūt panākumus pārtikas nodrošināšanā visnabadzīgākajiem iedzīvotājiem un uzlabot viņu ekonomisko stāvokli.
Lai nebūtu pārpratumu - problēmu nerada atbilstošas cenu noteikšana lauksaimniecības precēm. Tieši pretēji, tās ir problēmas risinājums. Atbilstošas lauksaimniecība preču cenas - atbilstošas, cik man zināms, ir izslēdzot jebkādu spekulāciju, manuprāt, ir būtiski svarīgs priekšnoteikums lauksaimniecības izveidei jaunattīstības valstīs.
Pārtikas pietiekamība ir viena no cilvēktiesībām, un bads ir noziegums pret cilvēci. Iedzīvotāju nodrošināšanai ar augstas kvalitātes pārtiku par pieņemamām cenām ne tikai Eiropas Savienībā, bet arī visā pasaulē jākļūst par galveno Eiropas lauksaimniecības politikas uzdevumu.
Richard Ashworth
Priekšsēdētājas kundze, pēdējo 30 gadu laikā pārtikas cenas ir bijušas gan zemas, gan stabilas. Šobrīd Apvienoto Nāciju Organizācijas FAO ir brīdinājusi, ka energoresursu izmaksu pieauguma, iedzīvotāju skaita pieauguma pasaulē, augstāka turības līmeņa un klimata pārmaiņu rezultātā ievērojamas problēmas tiks radītas pārtikas apgādes sistēmai un pārtikas izmaksām.
Tas nopietni skars Eiropas valstu valdības divējādi - pirmkārt, pārtikas un energoresursu cenu pieaugums vissmagāk skars nabadzīgākās ģimenes. Otrkārt, laikā, kad eiropiešiem visvairāk ir nepieciešams stabilu cenu periods, kamēr atkopjas ekonomika, pārtikas cenu pieaugums veicinās inflāciju. Īsākā termiņā radīsies kārdinājums importēt lētāku pārtiku un gaidīt, ka pārtikas un lauksaimniecības nozare absorbēs augstākās izmaksas.
Nebūtu pareizi izvēlēties nevienu no šiem ceļiem. Pārmērīgi paļaujoties uz pārtikas importu, patērētāji tiktu bīstami pakļauti cenu svārstībām, un radot pārmērīgu spiedienu lauksaimniecības nozarē, kas jau tagad piedzīvo strauju izmaksu pieaugumu un samazinātas peļņas rezerves, tiktu apdraudētas ražošanas jaudas.
Mums jāiegulda investīcijas kopējā lauksaimniecības politikā. Tehnoloģijām būs noteicošā loma, un pašlaik ir īstais brīdis to darīt.
Sergio Paolo Francesco Silvestris
Priekšsēdētājas kundze, komisāra kungs, dāmas un kungi, uz pārtikas cenu pieaugumu ir jāreaģē divējādi. Pirmais veids ir saistīts ar nepieciešamību izstrādāt vidējā termiņa un ilgtermiņa plānus. Šajā ziņā atbilde ir rodama jaunajā kopējā lauksaimniecības politikā, kam jāgarantē nodrošinātība ar pārtiku Eiropas pilsoņiem, jānodrošina patērētājiem pārtika par pieņemamām cenām un jāaizsargā lauksaimnieku ienākumi. Ar jauno KLP mums jānodrošina - un to mēs faktiski jau darām, stingrs atbalsts lauksaimnieku ienākumiem pirmā pīlāra un atbalsta pasākumu lauku attīstībai ietvaros, palielinot investīcijas lauksaimniecībā un nodrošinātībā ar pārtiku.
Otrais reaģēšanas veids ir nepieciešamība iejaukties, veicot ārkārtas pasākumus, lai aizsargātu visvājāko šīs ķēdes posmu, jo pārtikas cenu svārstību perioda radītais efekts ir diezgan dīvains - ja cenas pieaug, ražotāji un lauksaimnieki negūst nekādu labumu, bet cenām krītot, ražotāju peļņa un viņu jau tā nepietiekamie ienākumi samazinās. Tad, protams, pārtikas apgādes ķēdē rodas problēmas un trūkst pārredzamības.
Komisāra kungs, šīs nopietnās problēmas piegādes ķēdē ietver, piemēram, dominējošās pirktspējas ļaunprātīgu izmantošanu, negodīgu līgumu darbības praksi, tostarp maksājumu kavēšanu, vienpusējas līgumu izmaiņas, avansa maksājumus apmaiņā pret iespēju vienoties un nevienlīdzīgu peļņas rezervju sadalījumu visas pārtikas apgādes ķēdes ietvaros.
Komisijai ir jāierosina pasākumi...
(Priekšsēdētāja pārtrauca runātāju)
Paolo De Castro
(IT) Priekšsēdētājas kundze, komisāra kungs, dāmas un kungi, sociālo spriedzi, piemēram, nesen Ziemeļāfrikā, gandrīz vienmēr izraisa pārtikas cenu pieaugums. Rekordaugsts graudaugu, cukura un augu eļļas cenu pieaugums skaidri norāda uz pasaulē arvien vairāk pieaugošo līdzsvara trūkumu starp piedāvājumu un pieprasījumu.
Turpmākais - diemžēl arī iespējamais, cenu pieaugums radītu traģiskas sekas sevišķi tajos pasaules reģionos, kur izdevumi pārtikai veido vairāk nekā 40 % no ienākumiem uz vienu cilvēku. Tas rada arī reālu spriedzes risku visā pasaulē arvien vairāk pieaugošas savstarpējās ekonomiskās atkarības apstākļos. Tādēļ Eiropas Savienībai ir skaidri jāapzinās, ka lauksaimniecības politikai - kopējai lauksaimniecības politikai Eiropas Savienībā un lauksaimniecības likumam Savienotajās Valstīs, ir ārkārtēja un stratēģiski svarīga loma kārtības nodrošināšanā pasaulē - loma, kas ievērojami pārsniedz likumīgo lauksaimnieku ienākumu aizsardzības funkciju.
Priekšsēdētājas kundze, mums ir nepieciešama tāda jauna politika pārtikas jomā visā pasaulē, kas spētu koordinēt lauksaimniecības politiku starptautiskā līmenī. Es personīgi ceru, ka gaidāmā G20 augstākā līmeņa sanāksme būs iespēja uzsākt šo jauno ceļu.
Struan Stevenson
Priekšsēdētājas kundze, nerimstošais naftas cenu pieaugums un tā radītais augšup vērstais spiediens uz mēslošanas līdzekļu cenām līdztekus svārstīgajam kviešu, kukurūzas un citu graudaugu kultūru cenu pieaugumam, rada krīzi mūsu lauksaimniecības nozarē, kā arī pieaugošu globālo krīzi.
Jāatceras, ka sacelšanās Tunisijā, kas izraisīja domino efektu visā Tuvo Austrumu reģionā, sākās ar kāda nabadzīga pārtikas ielu tirgotāja pašsadedzināšanos.
Lauksaimnieki Eiropā var pozitīvā veidā iejaukties, lai palīdzētu atrisināt šo krīzi, ja tiem ir nodrošināti atbilstoši līdzekļi. Ir laiks izmantot biotehnoloģijas radītās iespējas, lai palīdzētu mums apmierināt pieaugošo pieprasījumu pēc kvalitatīviem pārtikas produktiem.
Vairāk kā 13 miljoni lauksaimnieku komerciāli visā pasaulē audzē vairāk nekā 125 miljonus hektāru ģenētiski modificēto kultūraugu, un tomēr šajā rezolūcijā biotehnoloģiju neesam pat pieminējuši.
Mosties un ieelpo kafijas smaržu, Eiropa, kamēr mūsu ielās vēl nav sākušies ar pārtiku saistītie nemieri!
Georgios Papanikolaou
(EL) Priekšsēdētājas kundze, plaši izplatītās pārtikas preču cenu nestabilitātes iemesli ir vairāki - galēji klimatiskie apstākļi, ierobežoti dabas un enerģijas resursi un iedzīvotāju skaita palielināšanās pasaulē. Jāuzsver arī vēl divi šādi iemesli - uzņēmumu koncentrēšanās, ar ko es domāju daudznacionālo pārtikas apgādes ķēdes uzņēmumu oligopolus, un pārredzamības trūkums un spekulācijas preču tirgos.
Ņemot vērā regulējuma samazināšanu finanšu tirgos, nākotnes darījumu tirdzniecībā preču biržās riska nodrošinājuma instrumenta vietā sāka izmantot spekulatīvo darījumu instrumentu. Nozīmīgākās biržas atrodas ārpus Eiropas.
Pēc finanšu krīzes daudzi riska nodrošināšanas fondi pievērsās preču biržām, kurās finanšu rezerves šobrīd piecpadsmit reižu pārsniedz faktiskos lauksaimniecības preču krājumus, lai atgūtu zaudētos līdzekļus. Tādēļ mums ir nepieciešama institucionāla struktūra, lai ierobežotu to ieguldījumus atvasinātos lauksaimniecības tirgos, kas ir tieši saistīti ar pārtikas nozari.
Atzinīgi novērtēju Francijas G20 prezidentūras pieņemtās iniciatīvas un nelokāmi ticu, ka stipras Eiropas lauksaimniecības nozares uzturēšana pārtikas nodrošinājuma saglabāšanai ir atkarīga no pietiekamu ienākumu garantēšanas lauksaimniekiem un efektīvu tirgus regulēšanas pasākumu īstenošanas jaunās KLP sistēmas ietvaros.
Michael Cashman
Priekšsēdētājas kundze, vēlos ļoti nepārprotami norādīt, ka runāju jaunattīstības valstu iedzīvotāju vārdā, un nevis lai aizstāvētu kopējo lauksaimniecības politiku.
Saskaņā ar Pasaules Bankas datiem pārtikas cenu pieauguma rezultātā vairāk nekā 44 miljardi iedzīvotāju ir nonākuši galējā nabadzībā. Ir vesela virkne faktoru, kas to ir veicinājusi, - mazo lauku saimniecību skaita samazināšanās, mežu izciršana, teritoriju pārtuksnešošanās, ūdens pieejamības trūkums un klimata pārmaiņas.
Tādēļ ir jāizmanto visaptveroša pieeja, lai nodrošinātu, ka iedzīvotāji tiek iedrošināti paši rūpēties par savām attīstības vajadzībām un garantēt nodrošinātību ar pārtiku vietējā līmenī. Mums jāreformē kopējā lauksaimniecības politika un kopējā zivsaimniecības politika, lai tās neradītu negatīvu ietekmi uz jaunattīstības un attīstītajām valstīm.
Jāveicina vietējās zemes platību īpašumtiesības, un beidzot - jāatbrīvojas no kaunpilnās zemes īpašumu sagrābšanas, kad ārvalstu investīciju uzņēmumi iepērk zemi un izmanto to savām vajadzībām. Nedrīkstam aizstāvēt šo kaunpilno situāciju.
Czesław Adam Siekierski
(PL) Priekšsēdētājas kundze, patērētājiem tādas pašas tiesības kā lauksaimniekiem prasīt no mums - politiķiem, izskaidrot notiekošo. Kādēļ pārtikas tirgus ir šādā stāvoklī? Lauksaimniekiem ir zināms viņu gūtās peļņas lielums, cena, par kādu tie pārdod savas preces, kā arī tiem ir zināms, cik daudz tie un citi patērētāji maksā par pārtiku. Ko šodien varam viņiem atbildēt? Atcerēsimies 2008. gadu un stāvokli, kādā tad bija pārtikas tirgus. Vai esam ko no tā mācījušies? Mana atbilde ir - nē.
Mēs joprojām ierobežojam ražošanas apjomu. Vēl sliktāk - mēs maksājam, lai samazinātu ražošanas apjomu, lai gan agrāk maksājām, lai to palielinātu. Šajā plenārsēžu zālē ir izskanējuši citi komentāri saistībā ar lauksaimniecību. Varbūt mūsu kolēģiem šodien ir jāierodas šeit un jāpaklausās. Varbūt viņi kaut ko iemācītos par nodrošinātību ar pārtiku.
Pašlaik norisinās nepārtrauktas debates par kopējās lauksaimniecības politikas nākotni pēc 2013. gada un atkal visi vēlas samazināt izdevumus KLP. Pašreizējais stāvoklis, šī krīze, radās, lai mūs brīdinātu pret katastrofāla politiskā lēmuma pieņemšanu. Mums ir iespēja labot pieļautās kļūdas. Runājam arī par stabilitāti. Jautājam, kādēļ trūkst rezervju, bet paši ierobežojam lauksaimniecības attīstības tendences. No kurienes šīs rezerves lai rastos? Kas par tām maksās?
Komisāra kungs, šis stāvoklis, šī krīze sniedz jums ārkārtīgi spēcīgus argumentus. Šajā plenārsēžu zālē klātesošās dāmas un kungi, mums jāpārliecina vēl atlikušie deputāti par šīs situācijas nopietnību un par šī Parlamenta atbildību par KLP nākotni un par uztura nodrošināšanu mūsu sabiedrībai. Pārtikas nodrošinātības problēma kļūst par visas pasaules problēmu. Ir pozitīvi, ka...
(Priekšsēdētāja pārtrauca runātāju)
Daciana Octavia Sârbu
(RO) Priekšsēdētājas kundze, pārtikas cenu pieaugums skar vismazāk aizsargātās iedzīvotāju grupas. Ņemot vērā, ka 2010. gadā nepietiekami paēdušu cilvēku skaits pasaulē sasniedza 925 miljonus, pārtikas nodrošinājuma garantēšanai jākļūst par Eiropas Savienības prioritāti. Galēji dabas apstākļi nav vienīgais pārtikas cenu pieauguma iemesls, bet zināmu ietekmi rada arī nepastāvība tirgos un biogāzes ražošanas subsidēšana.
Aicinu Komisiju izveidot instrumentus cenu nestabilitātes un pārmērīgu spekulāciju apkarošanai, kas, savukārt, veicina globālās pārtikas krīzes saasināšanos. Jāuzsver arī, ka lielākajā daļā gadījumu pārtikas cenu pieaugums nerada lauksaimnieku ienākumu līmeņa celšanos. Tieši pretēji, sliktas pārtikas apgādes ķēdes darbības rezultātā lauksaimnieku saņemtās atlīdzības līmenis nekādā ziņā nav taisnīgs. Manuprāt, cenu pieauguma problēma ļauj noraidīt visus argumentus pret stipras kopējās lauksaimniecības politikas saglabāšanu.
Herbert Dorfmann
(DE) Priekšsēdētājas kundze, pirms dažām dienām viena no lielākajiem Vācijas laikrakstiem pirmajā lapā bija publicēta fotogrāfija ar smalkmaizīti, kam apkārt ir apvilkta dzeloņstieple. Raksts bija veltīts cīņai par maizi. Manuprāt, nav citas tēmas, kas nodarbinātu mūsu prātus šajā un nākamajās desmitgadēs vairāk kā jautājums par pārtikas pieejamību. Tādēļ ir pozitīvi, ka mēs par to runājam, jo tā - proti, pieaugošā pieprasījuma, iemesls neizzudīs, un tādēļ arī cenas turpinās celties. Tagad mums visai šai situācijai jāpievērš politiskā uzmanība. Mums jāapsver, kā varam saražot pārtiku un nodrošināt tās pieejamību. Komisāra kungs, ideja par papildu platību ierosināšanu atlases veidā zemes atstāšanai atmatā kopējās lauksaimniecības politikas ietvaros, ir nepareiza pieeja. Zemei, kas mums ir pieejama, ir jākļūst produktīvai.
Tomēr nedrīkstam uz to raudzīties pārāk negatīvi. Vairākus gadus esam sūdzējušies, ka pārtikas cenas ir pārāk zemas. Ja apsveram, piemēram, vai EUR 100 par tonnu kviešu ir patiešām atbilstoša cena, tad jāsaka, ka drīzāk gan nav. Ja apsveram, cik lielu proporcionālo daļu no gala produkta, piemēram, maizes, cenas veido izejvielu cena, tad, manuprāt, izejvielu cenu pieaugums nav vienīgais pārtikas cenu pieauguma iemesls; tas ir saistīts arī ar citiem faktoriem. Tādēļ šis jautājums kopumā ir arī iespēja lauksaimniecībai nākotnē sasniegt labāku stāvokli.
Ulrike Rodust
(DE) Priekšsēdētājas kundze, pārtikas cenas ir sasniegušas jaunu rekordaugstu līmeni. Pārtikas cenu nestabilitāte vairāku iemeslu dēļ pēdējo gadu laikā ir augusi. Tādēļ tas rada lielu iemeslu bažām. Klimata pārmaiņas izraisa galējus meteoroloģiskos apstākļus un dažās valstīs ražas ir pilnībā iznīcinātas. Turklāt pieaug spekulatīvo darījumu apjoms saistībā ar pārtiku, kura bīstamās sekas nedrīkst novērtēt par zemu - ir tikai jāparaugās uz finanšu krīzi. Turklāt arvien biežāk notiek konkurence par pārtikas nodrošināšanu nabadzīgajiem un automašīnu darbināšanu bagātajiem.
Mums jārod risinājumi, lai lauksaimniekiem būtu pietiekama motivācija ražot pārtiku un lai biodegvielai līdzīgu produktu ražošanai tiktu izmantotas tikai tās platības, ko neizmanto pārtikas ražošanai.
Man kā sociāldemokrātam ir svarīgi, lai visiem būtu pieejama veselīga pārtika par atbilstošu cenu, un lai lauksaimnieki tanī pat laikā varētu saņemt atbilstošus ienākumus par savu darbu.
Janusz Wojciechowski
(PL) Priekšsēdētājas kundze, vēlamies atklāti norādīt, ka Eiropas Savienībā aktīvi darbojas ietekmīgi tirdzniecības lobiji, kuru interesēs ir novājināt lauksaimniecību Eiropā, lai varētu gūt lielāku peļņu no visā pasaulē saražotās pārtikas importa. Vairākkārt šajā Parlamentā esam dzirdējuši apgalvojumus, ka ir jāatver tirgi, lai novērstu cenu pieaugumu. Reformējām savu cukura ražošanas nozari, atvērām tirgus, ierobežojām cukura ražošanu Eiropā un atcēlām eksporta subsīdijas. Kāds ir rezultāts? Rezultāts bija tāds, ka cukura cenas nesamazinājās, tās vienkārši pieauga. Tam jākļūst par mācību mums visiem. Tādā veidā mēs progresu nepanāksim. Piekrītu Smith kungam, kurš teica, ka tirgus nav īstā atbilde. Mēs nedrīkstam liekt ceļus tirdzniecības lobētāju priekšā, bet ir jāizvērtē, kā varam garantēt atbilstošas pārtikas cenas, labāk aizsargājot mūsu lauksaimniecību, tās ražošanas potenciālu un nodrošinātību ar pārtiku. Tikai tādā gadījumā panāksim saprātīgas cenas.
Giovanni La Via
(IT) Priekšsēdētājas kundze, komisāra kungs, dāmas un kungi, es pilnībā piekrītu bažām, ko radījušas pieaugošās pārtikas cenas, un citādi nemaz nevar būt, jo šis ir jautājums, kas ir ļoti cieši saistīts ar Eiropas pilsoņu, un jo īpaši ar vismazāk nodrošināto sabiedrības slāņu, dzīvi. Šī pieauguma rezultātā nespējam apmierināt visu jaunattīstības valstu iedzīvotāju prasības pēc pirmās nepieciešamības pārtikas precēm. Sastopoties ar šādu scenāriju, jaunattīstības valstis, kurās ietilpst arī ES dalībvalstis, nevar palikt vienaldzīgas.
Tādēļ jaunās kopējās lauksaimniecības politikas ietvaros mums jānodrošina instrumenti, kas spētu samazināt cenu nestabilitāti, ierobežot spekulācijas ar lauksaimniecības precēm un nodrošināt pietiekamu ražošanas apjomu Eiropas Savienībā. Tādēļ jāuzsver fakts, ka nevaram atstāt zemi atmatā laikā, kad iedzīvotāju skaits pasaulē pieaug, kā rezultātā ir jāpalielina apgāde ar pārtiku.
Marc Tarabella
(FR) Priekšsēdētājas kundze, komisāra kungs, ministra kungs, vēlos sniegt statistikas datus, izteikt piezīmi un piedāvāt trīs darbības virzienus. Statistika ir tāda, ka ikreiz, kad pārtikas cenas pieaug par 1 %, 16 miljoni iedzīvotāju visā pasaulē nonāk galējā nabadzībā. Piezīme ir tāda, ka nav iespējams novērst nepastāvību, jo īpaši lauksaimniecības tirgos, ārkārtēja nepastāvība nav nenovēršama un pret to ir iespējams cīnīties, lai cik grūti tas arī nebūtu.
Trīs darbības virzieni, kas jau tika minēti, ir šādi - pirmkārt, prioritāte attīstības politikas ietvaros ir jāpiešķir naturālajām saimniecībām un reģionālajiem pārtikas preču tirgiem; otrkārt, nepieciešamība ieviest valsts regulēšanas politiku, tostarp veidojot uzkrājumus un nodrošinot to pārvaldību; treškārt, nosakot tiešu aizliegumu veikt spekulācijas ar pirmās nepieciešamības pārtikas precēm.
Eiropai šajā ziņā jāuzņemas vadoša loma, jo īpaši G20 valstu līmenī. Tas, ko esmu dzirdējis no János Martonyi, komisāra Cioloş, un arī citur no komisāra Barnier, ir vērtējams atzinīgi. Prezidents Sarkozy kungs izteicās ļoti skaidri un mums ir lielas cerības, ka Francijas prezidentūra darbosies kā virzītājspēks šajā jomā G20 valstu līmenī.
Britta Reimers
(DE) Priekšsēdētājas kundze, tirgus svārstības ir svarīgs faktors tirgu funkcionēšanai, lai radītu stimulus pirkt un pārdot preces. Mums - lauksaimniekiem, preču nākotnes darījumu tirdzniecība ir savāktās ražas pirkšanas un pārdošanas pamata elements. Tā ir nozīmīga iespēja panākt noteiktību plānošanā, priekšlaicīgi nosakot cenas un daudzumus.
Pretstatā stāvoklim, kāds valda mūsu bagātajās, rūpnieciski attīstītajās valstīs, pārtikas cenu pieaugums īpašu problēmu rada pasaules nabadzīgākajos reģionos, kur iedzīvotāji ir spiesti tērēt proporcionāli lielu daļu savu ienākumu pārtikas precēm.
Nedrīkstam iejaukties tirgos katru reizi, kad mainās cenas, mēģinot apkarot dabiskās svārstības. Tomēr neieviešot starptautiski piemērojamus pamata tiesību aktus finanšu tirgiem, nevaram pat sākt domāt par preču tirgu regulēšanu, jo gadījumā, ja finanšu tirgū ir pārāk daudz naudas līdzekļu, tas atradīs piemērotus ekvivalentus, un preces pašlaik tiek augstu vērtētas. Tādēļ nav pārsteigums, ka lauksaimniecības preces tagad ir pieprasīts tirdzniecības objekts.
Jaroslav Paška
- (SK) Priekšsēdētājas kundze, pārtikas krīze, ko izraisīja neparasti slikta raža pagājušajā gadā, ir atklājusi trūkumus mūsu politikā lauksaimniecības un pārtikas jomā. Pašreizējo pārtikas cenu pieauguma iemesls daļēji ir sliktā raža. Ja kaut kā trūkst, tad šīs preces cena, protams, tirgū palielinās.
Tomēr problēmu rada tas, ka noteiktu lauksaimniecības preču trūkumā, komisāra kungs, lielā mērā ir vainojama kļūdaina Eiropas Komisijas lauksaimniecības politika, ar kuru jau ilgu laiku tiek diskriminētas jaunās dalībvalstis un to lauksaimnieki, ņemot vārā tās subsīdiju piešķiršanas politiku. Neesiet pārsteigts, komisāra kungs, ja lauksaimnieki, kuri nespēj panākt tādas cenas savām precēm, ar kurām tie vismaz var nosegt ražošanas izmaksas, vienkārši neiesēs kultūraugus vai likvidēs ganāmpulkus. Tie pacietīgi gaida, kamēr izsalkuši un pamatoti saniknoti pilsoņi vērš savas dusmas pret Briseles ierēdņiem, kam jau ilgu laiku nav izdevies atrisināt vispārējās un plaši atzītas lauksaimniecības problēmas.
Jūs zināt, komisāra kungs, lauksaimniecības preču trūkumu dalībvalstīs neizraisa sliktas ražas, bet fakts, ka mūsu lauksaimniekiem vairs neatmaksājas tās ražot, ņemto vērā jūsu subsīdiju programmu un cenu politiku. Tomēr tie joprojām gaida. Kad viņi saņems tādas pašas subsīdijas kā viņu partneri Francijā, tie noteikti atkal sāks sēt kultūraugus.
Angelika Werthmann
(DE) Priekšsēdētājas kundze, ikdienas vajadzību, un jo īpaši lauksaimniecības preču nodrošināšanu, nedrīkst atstāt spekulatīvo darījumu veicēju žēlsirdības ziņā, lai tie maksimāli varētu palielināt īstermiņa peļņu. Tādēļ projekti, par kuriem ir paziņojusi Komisija savā jaunajā stratēģijā attiecībā uz precēm un izejvielām un kuru mērķis ir garantēt pārredzamību un stabilitāti preču tirgos, ir apsveicami. Ņemot vērā prognozes, ka pārtikas ražošana līdz 2050. gadam būs jāpalielina par 70 %, lai nodrošinātu pieprasījumu, īpaša uzmanība ir jāpievērš galvenokārt 3. pīlāram - resursu efektīvāka izmantošana un otrreizējās pārstrādes veicināšana, kā arī ātrāk jāiesniedz priekšlikumi.
Izejmateriālu diplomātijas jomā ceru, ka ES sniegs jaunattīstības valstīm nepieciešamās zināšanas, lai tās varētu īstenot ilgtspējīgu un vides ziņā saprātīgu izejvielu ieguvi.
Dacian Cioloş
Komisijas loceklis. - (FR) Priekšsēdētājas kundze, dāmas un kungi, intensīvas debates norisinās par jautājumu, kas noteikti rada patiesas bažas, un kas tiek uzsvērts ikreiz, kad situācija to prasa. Tomēr šis jautājums pastāvīgi ir Komisijas un Eiropas institūciju redzeslokā, jo mums ir paveicies ar to, ka esam ieviesuši kopēju lauksaimniecības politiku, ko ir nepieciešams pielāgot, bet kas ir nozīmīgs instruments šo jautājumu atrisināšanai.
Tomēr, manuprāt, arī šīs debates ir parādījušas, ka mūsu stabilitāte pašlaik ir arvien vairāk atkarīga no starptautiskā līdzsvara un stabilitātes pasaulē. Tas ir jāņem vērā pat tad, kad runājam par mūsu kopējo lauksaimniecības politiku.
Manuprāt, skaidrs ir arī tas, ka pārtikas cenu pieaugums ir satraucoša tendence, kas papildus jautājumam par nepastāvību un ievērojamām cenu variācijām, vēl vairāk saasina problēmu, kas mums ir jāatrisina.
Protams, ja ir nepieciešams palielināt produkcijas apjomu tirgū, jāiegulda investīcijas lauksaimniecībā. Tomēr lai lauksaimnieki varētu investēt, tiem vispirms nepieciešami stabili ienākumi, lai tie iedrošinātos spert šādu soli.
Tādēļ vidējā un ilgākā termiņā tas ir jāņem vērā, veidojot mūsu kopējo lauksaimniecības politiku. Tai ir jāpiedāvā kaut vai minimāla stabilitāte un jāveicina investīcijas, lai mūsu lauksaimnieki varētu ražot un apgādāt mūsu tirgu.
Debašu laikā arī izskanēja, ka ir jānodrošina, lai mūsu kopējā lauksaimniecības politika un attīstīto valstu lauksaimniecības politika būtu kopsolī arī ar lauksaimniecības attīstību dienvidu valstīs un lai mūsu politika attīstības sadarbības atbalstam trešajās valstīs būtu kopsolī ar kopējo lauksaimniecības politiku.
Vienlaicīgi mūsu kopējai lauksaimniecības politikai jāgarantē ilgtspējīga lauksaimniecības attīstība. Iespējams, ka ir jāpārskata mūsu rīcībā esošie instrumenti šī ārkārtējā tirgus stāvokļa pārvarēšanai, vienlaicīgi ļaujot tirgum veikt savas funkcijas, tomēr neatsakoties no tiem nepieciešamajiem instrumentiem, kas ļauj mums rīkoties un novērst situāciju, kad krīzes mūs pārsteidz nesagatavotus. Kopējā lauksaimniecības politikā šajā aspektā vēl daudz kas ir darāms nākamajos mēnešos un gados.
Ir jānovērš problēma, kas saistīta ar spekulācijām, un tātad arī par nepastāvību, un es šeit nerunāju eifēmiski. Komisija jau ir izvirzījusi priekšlikumus, ko tā plāno detalizēti izstrādāt, lai atrisinātu šo problēmu. Tādēļ šobrīd mēs varam runāt ne tika par vēlmēm, bet jau par konkrētiem priekšlikumiem.
Mums ir arī jāapsver loma, kāda Eiropas Savienībai ir jāuzņemas starptautiskā mērogā saistībā ar pārtikas problēmu. Šo jautājumu nav iespējams stabilizēt Eiropas Savienībā, ja tajā nebūs stabilitātes starptautiskā līmenī.
Var būt arī nepieciešams pārskatīt mūsu lomu lauksaimniecības politikā un attīstības politikā, kā arī līdzekļus pārtikas problēmas novēršanai, izmantojot dažādas politikas - tirdzniecības politiku, attīstības politiku un finanšu politiku. Varbūt arī šeit mums ir nepieciešama saskaņota rīcība.
Esmu ņēmis vērā arī nepieciešamību veikt īstermiņa pasākumus dažās nozarēs, un jo īpaši apsveru lopkopības nozari, kas, protams, piedzīvo smagu periodu, ņemot vērā spēcīgo spiedienu no visām pusēm, zemās cenas ražotājiem, kas negūst labumu no šī cenu pieauguma, kā arī augstās izejvielu cenas. Esmu ņēmis vērā šo problēmu.
Esmu ņēmis vērā arī dažādos jūsu izvirzītos priekšlikumus un ierosinājumus. Attiecībā uz atbalsta līdzekļu bilanci augkopības un lopkopības nozarē dalībvalstīm jau tagad ir iespēja, piemēram, darboties, ņemot vērā 2008. gadā kopējās lauksaimniecības politikas "veselības pārbaudes” jomā pieņemtos lēmumus.
Attiecībā uz uzkrājumiem - šis ir jautājums, kas ir jāanalizē un jāpārskata vēlreiz, jo ņemot vērā augstās cenas, pašlaik nevar būt ne runas par intervences uzkrājumiem. Tomēr var būt nepieciešams lemt par to, kāda varētu būt šādu uzkrājumu veidošanas loma un kā ar tiem varētu ietekmēt tirgu, lai tas pareizi darbotos. Manuprāt, šie ir jautājumi, kas mums sev ir jāuzdod pirms izvirzām priekšlikumus šajā jomā.
Un beidzot, vēlos teikt Jaroslav Paška, ka atšķirības maksājumos dažādām dalībvalstīm nenosaka Komisija. Šo lēmumu pieņem Padome un lauksaimniecības ministri. Galīgais lēmums vienmēr tiek pieņemts, pamatojoties uz Komisijas ierosinātu regulu, tomēr šos noteikumus pieņem Padome, un tagad arī Padome un Parlaments.
Vēlos arī skaidri norādīt, ka Eiropas Savienībā netiek piešķirta neviena subsīdija lauksaimniecības biodegvielas ražošanai. Tādēļ biodegvielas ražošana netiek stimulēta ar kopējās lauksaimniecības politikas palīdzību. Komisijai arī neplāno atstāt zemi atmatā. Tās plāni ir diezgan atšķirīgi, tomēr jebkurā gadījumā zeme netiks atstāta atmatā situācijā, kad mums faktiski ir nepieciešama ražošana.
Tie ir daži no aspektiem, ko vēlējos papildināt, atbildot uz šeit skartajiem jautājumiem. Pateicos arī jums par šīm auglīgajām debatēm un ceru, ka šodienas debates vēl būs svaigā atmiņā pēc dažiem mēnešiem, kad debatēsim par resursiem, kas ir piešķiram kopējai lauksaimniecības politikai - politikai, kas ir būtisks instruments pārtikas nodrošinājuma risināšanai.
János Martonyi
Padomes priekšsēdētājs. - Priekšsēdētājas kundze, vēlos pateikties deputātiem par šīm konstruktīvajām debatēm. Manuprāt, augstais politiskās uzmanības līmenis, ko Parlaments velta šim jautājumam, palīdz prezidentūrai īstenot tās darbības programmu saistībā ar pārtikas cenu pieaugumu.
Kā šajās debatēs tika arī uzsvērts, ņemot vērā šī jautājuma plašumu un dziļumu, ir nepieciešama daudzpusēja sadarbība un kompleksi risinājumi dažādās jomās, piemēram, lauksaimniecībā, finanšu instrumentu un pakalpojumu regulēšanā, kā arī attīstības politikā.
Attiecībā uz biodegvielas ražošanu vēlos tikai atkātot, ka ES pilnībā apzinās, ka neilgtspējīgajai biodegvielas ražošanai var būt negatīvas sekas, proti, masveida mežu izciršana un pārtikas trūkums. Tādēļ Eiropas Savienība ir apņēmusies paātrināt otrās paaudzes bioloģiskās degvielas izstrādi, kuras ražošanā tiek izmantoti pārtikā neizmantojamie kultūraugi. Eiropas Savienība ir arī atteikusies no nevēlamajiem finanšu stimuliem biodegvielas ražošanai uz pārtikas ražošanas rēķina.
Ņemot vērā dziļās strukturālās problēmas saknes visā pasaulē, Eiropai ir jāuzņemas vadošā loma pārtikas cenu un pārtikas nodrošinājuma jautājuma risināšanā visas pasaules mērogā. Tas jau tiek īstenots, izmantojot tās dalību daudzās starptautiskās organizācijās un programmās, piemēram, FAO un Pasaules pārtikas programmā, kā arī vispārīgākos forumos, piemēram, G20.
Vēlos tikai papildināt, ka personīgā līmenī šīs debates ir nostiprinājušas manu ilglaicīgo pārliecību, ka, lai novērstu pasaules mēroga problēmas, piemēram, badu pasaulē, pārtikas un izejvielu cenu nestabilitāti, satricinājumus finanšu tirgos, finanšu instrumentu un pakalpojumu regulēšanu, pārvaldība un likumu izstrāde ir jāīsteno daudz globālākā līmenī.
Eiropai, pamatojoties uz tās unikālo pieredzi pārvaldības un likumu izstrādes jomā, šajā ziņā ir piešķirama ļoti īpaša misija un atbildība. Tādēļ uzskatu, ka Eiropai un Eiropas Savienībai ir jāuzņemas vadošā loma šo problēmu novēršanā.
Ungārijas prezidentūra ar gandarījumu ņem vērā, ka tā var rēķināties ar to, ka Parlaments atbalstīs Eiropas Savienības pašlaik veikto darbu gan politikas, gan starptautiskā mērogā ieguldīto pūļu ziņā.
Priekšsēdētāja
Noslēdzot šīs debates, vēlos informēt, ka saskaņā ar Reglamenta 110. panta 2. punktu ir iesniegti seši rezolūciju priekšlikumi.
Debates tiek slēgtas.
Balsošana notiks ceturtdien, 2011. gada 17. februārī.
Rakstiskas deklarācijas (Reglamenta 149. pants)
Michèle Striffler
Nodrošinātība ar pārtiku visā pasaulē Eiropas Savienībai ir būtiski svarīgs jautājums. Jāveic nekavējoši un ilgstoši pasākumi, lai garantētu nodrošinātību ar pārtiku ES pilsoņiem un visai pasaulei. Ir būtiski svarīgi attīstīt ilgtspējīgu lauksaimniecību jaunattīstības valstīs un piešķirt atbilstošu ES attīstības atbalsta daļu lauksaimniecības nozarei. Diemžēl kopš pagājušā gadsimta astoņdesmitajiem gadiem lauksaimniecībai piešķirtie attīstības atbalsta līdzekļi ir ievērojami samazināti un jācer, ka šīs nepieciešamības atzīšana palīdzēs mainīt šo tendenci pretējā virzienā. Lauksaimniecībai tik tiešām jābūt prioritātei, piešķirot Eiropas Komisijas attīstības atbalstu, jo īpaši atbalstu, kas nodrošinātu lauksaimniekiem piekļuvi tirgiem un atbalstu mazajām un vidējām ģimenes lauku saimniecībām. Humanitārā pārtikas palīdzībai jāatbilst jaunattīstības valstu vajadzībām, izaicinājumiem un strukturāliem ierobežojumiem, ņemot vērā šo valstu ražošanas, piegādes un vietējā transporta, kā arī tirdzniecības apjomus, lai veicinātu pamata izveidi to nodrošinātībai ar pārtiku ilgtermiņā.
Liam Aylward
rakstiski. - (GA) Nodrošinātība ar pārtiku šodien ir liela problēma. Eiropas Savienībā šodien zem nabadzības sliekšņa dzīvo 79 miljoni iedzīvotāju un pagājušā gada ziemā pārtikas atbalsts tika piešķirts 16 miljoniem cilvēku visā ES.
Tā kā pārtikas izmaksas jau septiņus mēnešus no vietas saglabājas vēl nebijušā augstā līmenī un tā kā cenu nestabilitāte rada nopietnas problēmas visā pārtikas apgādes ķēdē, arvien lielākam skaitam cilvēku būs grūtības sagādāt veselīgu pārtiku par atbilstošām cenām. Pārtikas nodrošināšanā būtiski svarīgas ir kopējās lauksaimniecības politikas (KLP) programmas, piemēram, Vistrūcīgāko personu atbalsta programma. Šāda veida programmas ir jāatbalsta un jāveicina, jāpieņem ilgtermiņa pasākumi, lai garantētu nodrošinātību ar pārtiku Eiropas Savienībā un visā pasaulē.
Pašlaik tiek 30 % no visas pasaulē saražotās pārtikas tiek izšķiesti. Tā ir nepieņemama, amorāla izšķiešana un ir jāierobežo. Spēcīga lauksaimniecības nozare, stipra KLP un tāda pārtikas apgādes ķēde, kurā tiek darīts viss iespējamais, lai ierobežotu pārtikas izšķiešanu, ir būtiski faktori problēmu risināšanai apgādē ar pārtiku.
Janusz Władysław Zemke
Piekrītu tam, ka Eiropas Parlaments ir pievērsis uzmanību pārtikas cenu pieaugumam. Diemžēl šis cenu pieaugums nav īstermiņa parādība, bet šķiet, ka tas pārvēršas par ilgtermiņa tendenci. To papildina pieprasījuma pieaugums pēc pārtikas, proti, pēc graudaugiem, pēdējo gadu sliktās ražas un nelielais uzkrājumu apjoms, kā arī diemžēl finanšu darbības un dolāra vērtības samazināšanās. Tas viss rada haosu tirgos. No mūsu viedokļa raugoties, sociālās sekas ir daudz nozīmīgākas. Iedzīvotāju skaits daudzās valstīs pakāpeniski palielinās, un tie pastāvīgi ir nepietiekami paēduši un cieš badu. Viņu izmisums rada pamatu pieaugošai politiskai spriedzei.
Nedrīkstam būt tikai pasīvi šo notikumu vērotāji. Mums jāsadarbojas starptautiskā līmenī ANO un Eiropas Savienības paspārnē. Valstīm, kas ir G20 dalībnieces, ir efektīvā veidā ir jāapkaro spekulācijas ar lauksaimniecības precēm. Mums vēlreiz jāpārskata lauksaimniecības tirgu regulējums Eiropā, lai ar to mākslīgi netiktu ierobežots izaugsmes potenciāls. Nedrīkstam pieļaut spekulācijas ar badu pasaulē, jo šīs spekulācijas sekas būs tādas, ka daudz nevainīgu cilvēku, jo īpaši nabadzīgākajās valstīs, nomirs no bada.
Tunne Kelam
rakstiski. - (ET) 2010. gada otrajā pusē lauksaimniecības produkcijas vairumtirdzniecības cenas pieauga par 32 %. Graudu patēriņš pasaulē laika periodā no 2005. līdz 2010. gadam palielinājās līdz 41 miljonam tonnu, salīdzinot ar 21 miljonu tonnu laika periodā no 1990. līdz 2004. gadam. Pēc vairāku analītiķu teiktā ievērojamas pārtikas krīzes rašanās 2011. gadā ir reāli iespējama - pietiktu tikai ar vienu neizdevušos ražu. Lielākās eksportētājvalstis - Krievija, Ukraina, Ķīna un Meksika jau ir spiestas importēt pārtiku, lai nodrošinātu iekšējo pieprasījumu. Cenu pieauguma iemesli ir neskaidri, un šeit vairs nav runas par lauksaimniecības produkcijas tirgus tendencēm. Dažādo spekulāciju rezultātā nesenais cenu pieaugums bija ļoti straujš un negaidīts. Vēlos pievērst jūsu uzmanību faktam, ka pieaugošā biodegvielas izmantošana arvien vairāk samazina to graudu daļu, ko izmanto lopu un cilvēku patēriņam. Tas ir radījis ārkārtīgi saspīlētu stāvokli, un mums ir jāsaprot, ka pārtikas cenu pieaugums izraisa inflācijas palielināšanos, protekcionismu lopbarības jomā un nemierus, kas rezultātā var radīt sociālo, ekonomisko un politisko nestabilitāti Eiropā un arī visā pasaulē. Eiropai kā vienai no lielākajām pārtikas preču importētājām ir liela ietekme uz pārtikas cenām pasaulē, bet tādēļ tā ir arī vienlīdz neaizsargāta pret dažādiem satricinājumiem cenu ziņā. Atbalstu Eiropas Komisijas centienus līdz 2011. gada pavasarim pieņemt jaunu tiesību aktu kopumu, kas piešķirtu Komisijai lielākas pilnvaras tirgu regulēšanai un spekulāciju novēršanai. Eiropas Savienībai ir jāatrod līdzekļi ilgtspējīgu cenu un ilgtspējīgas ekonomikas nodrošināšanai. Jāatrod līdzsvars starp nodrošinātību un atvērtību, kā arī attīstību. Mums jābūt gataviem pārvarēt šo iespējamo krīzi.
Spyros Danellis
Pašreizējās augstās cenas dažiem ir labvēlīgas, bet citiem - nelabvēlīgas. Piemēram, tās ir izdevīgas kviešu audzētājiem Eiropas Savienībā, bet ne uz lopkopību balstītiem pārtikas ražotājiem. Tās ir izdevīgas valstīm, kurās audzē eksportam paredzētos graudaugus, bet rada strupceļu un badu iedzīvotājiem jaunattīstības valstīs, kuri ir atkarīgi no graudaugu importa savas pārtikas ražošanā. Protams, galīgais iznākums var būt atšķirīgs atkarībā no reģiona un atkarībā no ražotāja. Tas ir tādēļ, ka katrai ieguvēju un zaudētāju grupai lauksaimniecības pārtikas apgādes ķēdē Eiropas Savienībā ir savas slēptās problēmas, ka klimata pārmaiņas apdraud nodrošinātību ar pārtiku un ka esam nonākuši strupceļā, ko radījusi virspusēja un nesaskaņota izvēle attiecībā uz ražošanu, tirdzniecību un attīstību. ES ir jāatrod reālistiski un līdzsvaroti risinājumi, mierīgi un nopietni izvērtējot šos apstākļus, apzinoties savu lomu starptautiskajos tirgos. KLP ir jānodrošina atbalsts šajā virzienā.
Csaba Sándor Tabajdi
rakstiski. - (HU) Straujais pārtikas cenu kāpumu ir izraisījuši vienlaicīga šādu trīs faktoru ietekme - ražu zaudēšana dabas katastrofu rezultātā, pieaugošais pieprasījums pēc pārtikas, jo īpaši no Ķīnas un Indijas, kā arī preču tirdzniecības darījumi, proti, spekulatīvās darbības ar cenām Francijas prezidents Nicolas Sarkozy pirms pāris nedēļām skāra ļoti būtisku jautājumu - ja naudas tirgi tiek regulēti, tad kādēļ netiek regulēti preču tirgi? Mums ir daudz efektīvāk jāveic pasākumi pret spekulāciju gan ES, gan globālā līmenī. Galvenais satricinājuma iemesls pārtikas cenu jomā bija ārkārtīgi lielās krājumu apjoma svārstības. Pasaules tirgū tiek pārdoti tikai 10-20 % graudaugu, tomēr ražošanas apjoma samazināšanās var radīt panikai līdzīgu stāvokli. Balstoties uz prognozēm par to, ka krājumu apjomi sarūk, importētāji "uzskrūvē” cenas.
Nav godīgi ne attiecībā pret ražotājiem, ne pret patērētājiem, ka arī iekšējās cenas tiek noteiktas pēc eksporta cenām, jo vismaz 80 % no produkcijas tiek izmantota tur, kur tā tiek saražota. Krievijai savā iepriekšējā eksportētāja, bet šobrīd - importētāja, lomā bija pamatīga ietekme uz Eiropas graudaugu un eļļas sēklu tirgu. Satricinājumu apgādē ar pārtiku vēl vairāk saasināja spekulācijas nākotnes darījumu tirgos, rezultātā radot satricinājumu pārtikas cenu jomā. Tādēļ problēmu galvenokārt nerada fizisko pārtikas preču trūkums, bet gan to cenas, ko nabadzīgie iedzīvotāji vairs nevar atļauties samaksāt. Tā rezultātā pārtikas produkti paliek noliktavās, nevis tiek pārdoti par taisnīgām cenām. Augstās cenas smagi skar patērētājus, jo īpaši sabiedrības nabadzīgāko slāņu pārstāvjus.
Luís Paulo Alves
Debatējam par problēmu, kas galvenokārt ir politisks jautājums un kam nepieciešams nākotnes redzējums. Tomēr vairāk nekā īstermiņa risinājumi ir nepieciešama drosme izstrādāt jaunu arhitektūru, kurā nepieciešamība palielināt pārtikas ražošanu par 70 % nākamajos 40 gados būtu saskaņota ar dabas resursu samazināšanos nākotnē. Tādēļ tas, kas tiek darīts vai netiek izdarīts Āfrikā, Āzijā, abos Amerikas kontinentos vai Eiropā, ietekmē ikvienu un visur pārtikas pieejamības, piekļuves tai un cenu ziņā. Tas smagi skar nabadzīgos, kā arī gaļas un piena ražotājus. Tādēļ ir jāreaģē globālā līmenī un šī reakcija pārsniedz lauksaimniecības politikas jomu - ir būtiski iesaistīt arī virkni citu politikas virzienu, bez kuriem mēs tik tiešām nepanāksim nepieciešamos risinājumus. Globālā līmenī šie risinājumi ietver tiesību uz pārtiku aizstāvību, atbalstu valstu spējai pašām sevi uzturēt, atbalstu un piekļuves nodrošināšanu lauksaimniekiem taisnīgai vērtības daļai pārtikas apgādes ķēdes ietvaros, finanšu spekulāciju ierobežošanu, piekļuves aizsardzību zemes platībām un pārtikas rezervju veidošanu.
Sirpa Pietikäinen
rakstiski. - (FI) Iedzīvotāju tiesības uz pietiekamu uzturu ir vienas no cilvēktiesībām, kas ir atzītas ANO Vispārējā cilvēktiesību deklarācijā jau kopš 1948. gada. Tādēļ jāatceras, ka tad, kad debatējam par pārtikas cenām, mēs faktiski runājam par pamata cilvēktiesībām.
Eiropas Savienības kopējās lauksaimniecības politikas reforma notiek vienlaicīgi ar pārtikas preču cenu pieaugumu pasaulē. Ja vēlamies reaģēt uz šīm pārmaiņām ilgtspējīgā veidā, balstoties uz cilvēktiesībām, mums būs nepieciešams visaptverošs redzējums un politika. Pārtikas cenu un pārtikas cenu tendences ietekmē vairāki būtiski svarīgi jautājumi lauksaimniecības jomā visā pasaulē, piemēram, klimata pārmaiņas, enerģētikas politika un dabas resursu pieejamība un to efektīva izmantošana. Eiropas Savienībai jābūt vadošajai organizācijai jauna domāšanas veida ieviešanā attiecībā uz lauksaimniecību. Mums nepieciešama tāda politika pārtikas jomā, kurā visi kopējās pārtikas ražošanas ķēdes elementi tiek kritiski novērtēti un tiek ņemta vērā to ietekme uz veselību un vidi. Jāatbalsta dabiskāka un resursefektīvāka pārtikas politika un tā jāvada, izmantojot gan ekonomiskos, gan politiskos līdzekļus.
Spekulācijas ar pārtikas cenām turpmāk ir jāierobežo. Michel Barnier, Iekšējā tirgus un pakalpojumu komisārs, ierosināja jaunus pasākumus spekulāciju ierobežošanai ar pirmās nepieciešamības pārtikas precēm atvasināto instrumentu tirgū. M. Barnier ideja ir pareiza. Krasās pārtikas cenu svārstības kaitē lauksaimniekiem, patērētājiem un pat veselu valstu ekonomikai Atvasināto instrumentu tirgos noslēgto darījumu saistībām ir jākļūst pārredzamākām un tās ir ciešāk jāuzrauga, kā arī, ja nepieciešams, ir jāievieš ierobežojumi tirdzniecībai, kurā izmanto pārtikas cenu. Ilgtspējīgas politikas izveide pārtikas jomā pašlaik ir viens no vissvarīgākajiem Eiropas Savienības jautājumiem.
Pavel Poc
rakstiski. - (CS) Saskaņā ar Pasaules Bankas paziņojumu pārtikas cenas kopš 2010. gada oktobra ir cēlušās par vairāk nekā 15 %, un pēc FAO datiem graudu cena, piemēram, gadā ir pieaugusi par 39 %. Pārtikas cenu palielināšanās ne tikai apdraud iedzīvotāju grupas ar viszemāko ienākumu līmeni, bet atklāj arī daudz dziļākas un nopietnākas problēmas, kas radīs ievērojamu apdraudējumu nākotnē. Globālo pārtikas ražošanu apdraud virkne faktoru, piemēram, kaitēkļi, slimības un dabas katastrofas. Šie faktori pašlaik vēl vairāk saasinās, ņemot vērā galējos meteoroloģiskos apstākļus, ko, iespējams, izraisa klimata pārmaiņas. Labs piemērs tam varētu būt 2010. gada sausums un ugunsgrēki Krievijā vai plūdi Pakistānā un nesen Austrālijā. Varam paredzēt, ka pārtikas cenu pieauguma problēma nākotnē kļūs vēl lielāka. Nav nozīmes šeit debatēt par klimata pārmaiņu cēloņiem, jo riski ir reāli un to apšaubīšana ir nepieņemama spēle. Tomēr pārtikas cenas ietekmē arī ekonomiskie faktori, jo īpaši ļaunprātīga tirgus sistēmas izmantošana, valdībai manipulējot ar ASV dolāra kursu un bezatbildīgi spekulējot preču tirdzniecībā. Eiropai jāsaprot, ka pašlaik pieņemtie lēmumi ietekmēs visas pārtikas apgādes sistēmas nākotni. Īstermiņā varam vērst uzmanību uz izšķiestās pārtikas apjoma samazināšanu līdz minimālajam līmenim, atkarības mazināšanu no importa, pieprasījuma mazināšanas vai stabilizēšanas un regulatīvo mehānismu ieviešanas tirgū, lai novērstu spekulācijas.
Elisabeth Köstinger
Ņemot vērā pašreizējos politiskos konfliktus, tas, ka pārtikas cenas ir sasniegušas augstāko līmeni kopš uzskaites sākuma, ir smagāka problēma kā jebkad agrāk. Galu galā tas ir jautājums par apgādi ar pārtiku un jaunattīstības valstīs tas ir jautājums par būtisku apgādi ar pirmās nepieciešamības pārtikas precēm. Eiropas Savienība tiek aicināta paātrināt progresu globālajā cīņā pret nabadzību un badu, jo aptuveni 1,4 miljardi iedzīvotāju dzīvo galējas nabadzības apstākļos. Nabadzība ir jautājums, kas ir aktuāls arī Eiropas iekšienē. Vienīgais veids, kā garantēt apgādi ar pārtiku Eiropā, ir īstenojot Eiropas kopējo lauksaimniecības politiku. Izaicinājumi lauksaimniecības nozarē ir milzīgi un tie veicina tendenci ražot "vairāk ar mazākiem resursiem”. Augstākas pārtikas cenas automātiski nerada lielākus ienākumus lauksaimniekiem; plaisa starp ražotāju un patērētāju cenām plešas platumā. Cenu pārvaldības jautājums ir sarežģīts - izejvielu nepietiekamība, augstas ražošanas izmaksas, augstas degvielas izmaksas, atkarība no ražas, eksports un pasaules tirgus, blīvs cēloņu tīkls, kas jāatšķetina, izmantojot mērķtiecīgus pasākumus. Lai novērstu šos cēloņus, nepieciešami steidzami pasākumi un vienošanās visu politisko jomu ietvaros. Aicinu Komisiju panākt būtisku progresu lauksaimniecības ražošanas stiprināšanā Eiropā un jaunattīstības valstīs. Spekulācijas ar mums būtiski svarīgām precēm ir neētiskas un šajā ziņā mums jārīkojas stingrāk.
Edite Estrela
Pēdējo gadu laikā pārtikas cenas ir ievērojami augušas, ne tik daudz piedāvājuma un pieprasījuma likumsakarību rezultātā, bet drīzāk gan spekulāciju rezultātā. Fakts, ka šis pieaugums galvenokārt skar nabadzīgākos iedzīvotājus, kuriem par pārtiku jātērē vairāk nekā puse no saviem ienākumiem. Nav pieņemami, ka daži iedzīvojas uz citu cilvēku bada rēķina - ne Eiropā, ne jaunattīstības valstīs.
Pilsoņiem ir tiesības uz nodrošinātību ar pārtiku, kā priekšnosacījums ir piekļuve veselīgai pārtikai visiem. Pārtikas trūkumu izraisa vairāki cēloņi - piemēri inter alia ir nepareiza teritoriālā plānošana un lauksaimniecības atbalsta politika, un klimata pārmaiņas. Tādēļ ir būtiski svarīgi, lai ES atbalstītu lauksaimniekus zemes kultivēšanā un nepieciešamo pārtikas preču ražošanā. Ir nepieņemami, ka patērētājiem jāmaksā daudz, bet ražotāji pelna maz, kamēr spekulētāji no tā gūst labumu. Klimata pārmaiņām jābūt arī ES prioritātei arī tādēļ, lai sasniegtu nodrošinātību ar pārtiku.
Sandra Kalniete
rakstiski. - (LV) Pēdējo mēnešu laikā ir vērojams straujš pārtikas cenu pieaugums, kura rezultātā strauji palielinās to cilvēku skaits, kuri dzīvo uz bada robežas. Eiropā situācija nav tik kritiska, jo mūsu pilsoņu ienākumi ir nesalīdzināmi augstāki nekā attīstības valstu iedzīvotājiem, tomēr arī mūsu vēlētāji sāk izjust pārtikas cenu pieaugumu. Pēc Pasaules Bankas datiem, kopš pērnā gada jūnija aptuveni 44 miljoni cilvēku attīstības valstīs ir nonākuši nabadzībā, jo 2011. gada sākumā pārtikas cenas ir pieaugušas līdz 2008. gada līmenim, kad pārtikas un naftas cenu kāpums ievērojami palielināja nabadzību visā pasaulē. Protams, ka pārtikas cenas ietekmē naftas cena pasaulē, tomēr der atgādināt, ka 2008. gada vasarā barels naftas maksāja 140 dolārus, kamēr šodien barels naftas maksā ap 100 dolāriem, kas nozīmē, ka daļēji cenu kāpumu ir izraisījušas spekulācijas. Lai nākotnē izvairītos no šādām situācijām, G20 valstīm nepieciešams izveidot mehānismu, lai nākotnē novērstu šādu cenu kāpumu un spekulācijas ar pārtiku. Lai to panāktu, ir nepieciešama vienota sadarbība starptautiskā līmenī. Pārtikas cenu svārstīguma problēma vēlreiz apliecina, ka mums ir nepieciešama spēcīga kopējās lauksaimniecības politika, kura ir taisnīga un rada godīgas konkurences apstākļus visiem Eiropas lauksaimniekiem, lai mūsu iedzīvotāji saņemtu kvalitatīvu un augstvērtīgu pārtiku par pieņemamām cenām.
RadvilMorkūnaitė-Mikulėnien
rakstiski. - (LT) Jautājumā par pārtikas cenām, vēlo pievērst uzmanību diviem aspektiem. Pirmkārt, nesenā pieredze manā valstī liecina, ka nedaudz manipulējot ar sabiedrisko domu, ir ļoti viegli ietekmēt pārtikas cenu pieaugumu. Pateicoties mazumtirgotājiem, cukura cena vienas dienas laikā pieauga par vairāk nekā 10 % visā Lietuvā. Tādēļ nevaram atstāt pārtikas preču tirgu pašregulācijai. Šīs preces var uzskatīt par investīcijām, kuru pārvaldība prasa speciālas zināšanas, kādu nav lauksaimniecības produktu audzētājiem (lauksaimniekiem). Lai gan brīvā preču aprite ir viens no ES brīvā tirgus darbības pamatprincipiem, ir jāveic stingrāki pasākumi gan dalībvalstu, gan ES līmenī, lai ierobežotu spekulācijas ar pārtikas precēm un aizsargātu vājākās puses - patērētāju, mazo lauksaimnieku un tirgotāju, tiesības attiecībās ar lielražotājiem un iepirkšanās centriem. Otrais aspekts ir ciešā saikne starp pārtikas precēm un enerģijas avotiem un to cenu savstarpējās sakarības. No vienas puses, lai cīnītos pret gāzu emisijām, kas izraisa klimata pārmaiņas, veicinām biodegvielas izmantošanu (un esam pat noteikuši obligātās kvotas tās izmantošanai). No otras puses, pārtikas cenu pieaugumu izraisa tieši to augu audzēšana lauksaimnieciski izmantojamās zemes platībās, kas paredzēti biodegvielai, nevis pārtikai domātiem produktiem. Tādēļ, lai gan cīņa pret klimata pārmaiņām ir viens no četriem mūsu prioritārajiem mērķiem, ir jāatrod veids, kā to panākt, neietekmējot pārtikas preču cenas, piemēram, biodegvielai jāizmanto tikai tās zemes platības, kas nekad nebūs piemērotas lauksaimniecības kultūru audzēšanai.
Véronique Mathieu
Rezolūcijā par pārtikas cenu pieaugumu tiek risināta konstatētā problēma, ka pārtikas preču cenas stabili pieaug. Tieši šī pieauguma dēļ aicinām veikt steidzamus pasākumus, lai cīnītos pret cenu manipulācijām. Klimatiskās parādības ir viens no īpaši vērā ņemamiem šī pieauguma cēloņiem; citiem vārdiem - nepieciešama labāka ūdens un augsnes resursu apsaimniekošana. Pārtikas cenu pieauguma tiešā ietekme uz iedzīvotājiem pasaulē, kas var izraisīt nemierus un nekārtības, arī ir faktors, kam būtu jāiedrošina G20 valstu vadītājus vienoties par tirgus pasākumiem cīņai pret spekulācijām.
