Godkendelse af dagsordenen
Formanden
Protokollen fra mødet i går er omdelt.
Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg den som godkendt.

Wynn
Hr. formand, i forbindelse med afstemningslisten og det omstridte afsnit 4c fra regeringskonferencen anbefalede jeg på det varmeste min gruppe at stemme for dette afsnit. I forbindelse med selve afstemningen skete der imidlertid det pinlige, at hr. Harrison, hr. Donnelly og jeg selv stemte imod, hvor vi skulle have stemt for. For at rette fejlen indgav vi en skriftlig redegørelse til sekretariatet, hvori vi bad om at få vores stemmer ændret til et ja til 4c. Ifølge protokollen stemte vi imod forslaget, og det vil jeg gerne have rettet.

Formanden
Jeg vil gerne henvise til side 14 i den engelske udgave af protokollen, hvor der står, at hr. Wynn, hr. Donnelly, hr. Harrison og hr. Elchlepp havde til hensigt at stemme for forslaget.

Marset Campos
Hr. formand, jeg har bedt om ordet for at få rettet en fejl, der er i den spanske version af beslutningsforslagene. Der synes at være en fejl med hensyn til forslagsstillerne fra Den Europæiske Venstrefløjs Fællesgruppe/Nordisk Grønne Venstre, som ganske rigtigt figurerer i de øvrige versioner. Der en fejl med hensyn til forslagsstillerne, som kunne rettes. De skal være Alonso Puerta, Jové, Marset m.fl.

Formanden
Vi vil undersøge det og få det rettet.

McMahon
I tirsdags kom jeg ind på emnet norsk laks, og jeg efterlyste en redegørelse fra Kommissionen over for Parlamentet. Da der er en delegation fra det norske Parlament til stede i dag...

Formanden
Hr. McMahon, vi er i øjeblikket i færd med at godkende protokollen fra onsdag. Protokollen fra i tirsdags blev som altid godkendt den efterfølgende dag.

Imaz San Miguel
Hr. formand, jeg vil anmode om rettelse af en fejl i den dagsorden, der er blevet omdelt til os i dag.
I beslutningen om de frie varebevægelser i Unionen, i beslutningsforslaget fra PPE, B4-0488/97, findes mit navn ikke. Som De kan se, findes det rigtigt nok i det fælles beslutningsforslag, men på grund af en eller anden fejltagelse, der har sneget sig ind, findes mit navn ikke blandt underskriverne af B4-0488/97, og jeg anmoder derfor om, at det må blive tilføjet.

Formanden
Vi vil sørge for at få det rettet.

Ford
Hr. formand, De henviser til side 14 i protokollen. Jeg har bemærket, at 40 medlemmer var nødt til at rette deres stemmeafgivelse i går. Skal fejlen findes hos medlemmerne eller i afstemningssystemet? Det forekommer mig absurd, at det skal være nødvendigt med 40 rettelser i forbindelse med en enkelt afstemning.

Formanden
Jeg vil tro, at det både skyldes fejl hos medlemmerne samt et mindre problem med afstemningssystemet. Så vidt jeg husker, fulgte den pågældende afstemning ikke den normale rækkefølge, og det er nok grunden til, at det gik galt for nogle medlemmer.
(Protokollen godkendtes)

McMahon
Hr. formand, da jeg i tirsdags efterlyste en redegørelse fra Kommissionen vedrørende norsk laks - Europa-Parlamentet er det eneste organ, Sir Leon Brittan ikke har rådført sig med - sagde formanden, at han ville videregive opfordringen til Kommissionen. Jeg vil gerne vide, om Sir Leon Brittan er villig til at træde ud af isolationen i Kommissionen for sammen med Parlamentet at gennemgå betingelserne for den aftale, han har underskrevet med den norske regering. I henhold til traktatens bestemmelser er Kommissionen forpligtet til at rådføre sig med Parlamentet i sager vedrørende traktaten. I dag har vi her i Europa-Parlamentet besøg af en parlamentarisk delegation fra Norge, der gerne vil diskutere sagen med os.

Formanden
Hr. McMahon, De har endnu en gang fremlagt Deres sag, sådan som De har gjort det alle andre morgener i denne uge. Jeg forstår sagens alvor, men som jeg sagde i tirsdags, da jeg førte forsædet, er det Formandskonferencen, der kan anmode Kommissionen om at redegøre for en bestemt sag her i Parlamentet. Hvis det er Dem magtpåliggende at få en sådan redegørelse, bør De rette henvendelse til Deres gruppeleder, samtidig med at andre medlemmer kontakter deres gruppeledere, så sagen kan blive taget op på Formandskonferencen.

Plooij-Van Gorsel
Hr. formand, jeg stillede i forrige mødeperiode her i Strasbourg ved mødets begyndelse mandag et spørgsmål om et offentligt udbud for møbler til kantinen i den nye parlamentsbygning. Jeg bad om de regler, der finder anvendelse her. Det gjorde jeg først mundtligt, og så sagde formanden, hr. Gil Robles, at jeg skulle gøre det skriftligt. Det gjorde jeg så samme dag, men jeg har endnu ikke fået noget svar på mit spørgsmål. Jeg vil derfor spørge om, og hvornår, jeg får svar herpå.

Formanden
Jeg ved ikke, hvornår De får et svar, men jeg vil videregive Deres bemærkninger til de pågældende tjenestegrene og bede dem om at besvare Deres spørgsmål.
Jeg giver ordet til hr. Macartney, men jeg vil advare om, at jeg afbryder med det samme, hvis det drejer sig om laks. Vi har allerede behandlet dette emne.

Macartney
Hr. formand, til forretningsordenen. I henhold til artikel 37 og artikel 95 i forretningsordenen kan Kommissionen på ethvert tidspunkt anmode formanden om at få ordet for at afgive en redegørelse her i Parlamentet. Formanden kan til enhver tid foreslå en ændring af dagsordenen. Jeg nævner nu ordet »laks«, og De kan så afbryde mig, hvis De vil, men sagen er den, at der gælder visse regler i Parlamentet og i Kommissionen. Jeg kan fuldt ud tilslutte mig det, som hr. McMahon har sagt. Vi har ret til at høre fra kommissæren. Sir Leon Brittan var her i aftes. Han undgår spørgsmålet, og det er på høje tid, at han kommer med en redegørelse.

Formanden
Jeg er godt klar over spørgsmålets følsomme karakter og over Parlamentets holdning hertil, men Kommissionen har ikke bedt om at få ordet for at afgive en redegørelse, og det er sådan sagerne står i øjeblikket.

Handlingsprogrammet »Europæisk
volontørtjeneste for unge«
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0182/97) af Fontaine for Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse og Medier om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse om fastlæggelse af Fællesskabets handlingsprogram »Europæisk volontørtjeneste for unge« (KOM(96)0610 - C4-0681/96-96/0318(COD)).

Fontaine
Hr. formand, kære kolleger. Den foranstaltning, som Europa-Kommissionen foreslår i dag under betegnelsen »Europæisk volontørtjeneste«, og som jeg har fornøjelsen af at være ordfører for på vegne af Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse og Medier, er ikke et isoleret initiativ. Det indgår i en større sammenhæng, nemlig iværksættelsen af en egentlig ungdomspolitik, som Europa-Parlamentet altid har ønsket.
Mere end nogensinde er de unge vore bedste allierede, når morgendagens Europa skal opbygges. Men for at det skal kunne lykkes, skal Europa være en levende realitet for dem. For at det skal kunne lykkes, skal de kunne bevæge sig, studere og arbejde i landene i Unionen uden at støde på alle former for forhindringer, hvilket desværre stadig er tilfældet; det er nødvendigt at styrke samarbejdet på tværs af grænserne mellem skoler og højere læreanstalter, for at de i stort tal kan drage nytte af frugtbare udvekslinger; det er nødvendigt at hjælpe dem med at fuldende deres erhvervsuddannelse med den ekstragevinst, der ligger i den europæiske dimension og dermed på længere sigt lette deres integration i arbejdslivet på et tidspunkt, hvor arbejdsløshed desværre for en stor del af vor ungdom er et uafvendeligt drama og kimen til håbløshed. Der er her tale om stadier, der også fremmer erhvervelsen af et aktivt europæisk statsborgerskab, som man ikke kan dekretere, men som formes i takt med tid og handlinger.
I det forslag, som De har taget initiativ til på et så belejligt tidspunkt, fru kommissær, med henblik på at give unge fra 18 til 25 år mulighed for at indhente erfaringer med en konkret solidaritetsforanstaltning i et andet land, finder vi det bedste af disse elementer, og jeg vil gerne lykønske Dem samt naturligvis Deres samarbejdspartnere, men måske især Dem selv, fru kommissær, fordi jeg ved, at De har lagt Deres evner og Deres hjerte i dette forslag.
Parlamentets Kulturudvalg har værdsat dette initiativ. Udvalget støtter det varmt, og tag endelig ikke fejl af de ændringsforslag, jeg på udvalgets vegne fremsætter for plenarforsamlingen; de har udelukkende til formål at sikre den europæiske volontørtjeneste den størst mulige effektivitet. Vi ønsker ligesom De, at den europæiske volontørtjeneste bliver tilgængelig for alle unge uden undtagelse. Dette forudsætter, at oplysningerne er bedre tilpasset målgruppen. Dette forudsætter, at solidaritetssammenslutningerne er tæt knyttet til de processer, der bevæger de unge volontører. Sammen med Dem ønsker vi at give den europæiske volontørtjeneste de bedste muligheder for succes, hvilket kræver, at der lægges særlig vægt på tjenestens kvalitet. Kvaliteten afhænger af graden af motivation hos den unge såvel som hos værtsstrukturen. Den unges sproglige og kulturelle forberedelse samt ledsageforanstaltningerne vil være afgørende elementer.
Kommissionen har ønsket helt klart at præcisere, at den europæiske volontørtjeneste ikke kan træde i stedet for de forskellige former for militærtjeneste eller nationale civiltjenester. Vi er helt enige. Ikke desto mindre mener vi, at aktiviteterne under den europæiske volontørtjeneste nemt og hensigtsmæssigt ville kunne gøres forenelige med de nationale civiltjenester, således at de medlemsstater, der ønsker det, kan integrere disse aktiviteter i de nationale tjenester. Indgåelse af aftaler mellem den europæiske volontørtjeneste og de nationale civiltjenester vil kunne konkretisere dette perspektiv, som vi har ønsket at dække i vore ændringsforslag.
Vi har ligeledes lagt megen vægt på et aspekt, som forekommer os væsentligt, og som ligger os meget på sinde: det drejer sig om den unge volontørs europæiske status. Den er stadig alt for upræcis i dag. Denne status skal absolut sikre de unge samme vilkår med hensyn til socialsikring, skattefritagelse og juridiske rammer i alle Den Europæiske Unions medlemsstater, ellers risikerer forslaget at forblive uden virkning.
Kulturudvalget har beskæftiget sig længe med afsnittet om åbning for unge fra tredjelande. I den henseende kan udvalget tilslutte sig de glimrende konklusioner i udtalelsen fra Udviklingsudvalget, som er fremsat af vor kollega, hr. Dimitrakopoulos.
Endelig har Kulturudvalget gennemgået Kommissionens budgetoverslag. Vi har indarbejdet de væsentlige aspekter i fru Ghilardottis udtalelse, men de afsatte midler forekom os endnu ikke på højde med ambitionerne og navnlig ikke tilstrækkelige til at nå den kritiske masse, der er nødvendig for at skabe en påvirkningsdynamik og en spredningseffekt hos de unge. Vores forslag om at forøge bevillingerne til 80 mio ecu er et resultat af dette ønske, et ønske der kun har til formål at sikre, at virkningen af dette fremragende initiativ bliver så udbredt som muligt.

Dimitrakopoulos
Hr. formand, først vil jeg gerne komplimentere næstformand i Europa-Parlamentet, Nicole Fontaine, for det fremragende arbejde, hun har gjort i forbindelse med unges volontørtjeneste. Jeg vil også gerne rose Kommissionen. Det er et vigtigt forslag, det kommer med, da det forsøger at bringe orden og planlægning ind i et betydningsfuldt område i Den Europæiske Union, nemlig volontørtjeneste.
Det kommer nok ikke bag på nogen, at Udviklingsudvalgets behandling af spørgsmålet om volontørtjeneste ikke så meget eller i hvert fald ikke kun har været holdt inden for rammerne af Den Europæiske Union, hvor vi selvfølgelig går ind for ideen. Vi har imidlertid forsøgt at se på volontørtjeneste ud fra Kommissionens forslag og fr. Fontaines bemærkninger i sammenhæng med Den Europæiske Unions relationer til tredjelande, relationer, som efter de nye politikker fremstår mere koordinerede. Således vedrører de forslag, som vi har relateret til og relaterer til i Udviklingsudvalget, f.eks. hele det område af lande, der er omfattet af Lomé-traktaten, og området af lande omfattet af den nye Middelhavspolitik, for blot at nævne et par eksempler.
Selv om disse forslag på nuværende tidspunkt, hvor vi indleder en ny politik, støder ind i nogle praktiske vanskeligheder, som skal undersøges nærmere, mener vi, at de indeholder nogle fremtidsperspektiver for volontørtjenesten. Og vi tror, at den konkrete ramme, der her lægges op til, og som fremover vil kunne anvendes for volontørtjeneste, vil få stor betydning, både for de unge, som altid vil være de første volontører, og for alle andre, der ønsker at gå ind i volontørtjeneste.
Vi har sagt det mange gange, at volontørtjeneste hverken erstatter eller afløser noget andet. Det er supplerende arbejde, og derfor - og dette vil vi gerne fastholde - indeholder Kommissionens forslag et vigtigt princip: det angiver metoden til, hvordan dette supplerende tilbud skal udformes.
Da vi som nævnt har beskæftiget os med det eksterne aspekt af volontørtjeneste, vil jeg her til sidst gerne understrege, hvor vigtigt det er, at Den Europæiske Unions repræsentationer i forskellige lande også underrettes om det udmærkede forslag, vi her sidder med.

Ghilardotti
Hr. formand, også jeg vil sige fru Fontaine tak for hendes fremragende betænkning, men jeg vil ligeledes takke Kommissionen og særlig fru Cresson og hendes tjenestegrene for deres meddelelse og fremlæggelsen af dette program.
Jeg vil erindre om, at volontørtjenesten også har sin oprindelse i et initiativ fra Europa-Parlamentet, der, som vi alle erindrer, under budgetproceduren for 1996 gennem indsættelse af en budgetlinje har gjort det muligt at påbegynde pilotfasen med et beløb på 15 millioner ECU for 1996 og 10 millioner ECU for 1997. Det grundlæggende formål med denne tjeneste er, som fru Fontaine har erindret om, at gøre det muligt for de unge at føje et yderligere led til deres uddannelse og gøre erfaringer ved frivilligt arbejde ved gennemførelsen af projekter inden for forskellige sektorer, som i høj grad også står i centrum for de forhold, der prioriteres af Den Europæiske Union, nemlig miljøbeskyttelse, socialtjeneste, det kulturelle aspekt, bevarelse af kulturarven og bekæmpelsen af narkotikamisbrug.
Jeg mener imidlertid, at disse erfaringer fundamentalt er et vigtigt instrument, der kan gøre det muligt for de unge europæere at opbygge en europæisk identitet og hos dem skabe en følelse af et tilhørsforhold, gøre det europæiske borgerskab konkret, som vi har snakket så meget om i denne periode, og den iværksatte forsøgsfase, der har kunnet bevidstgøre 2.500 unge, har i det forløbne halvandet år vist, at dette valg, som Parlamentet og Kommissionen har truffet, har været velbegrundet. Denne fase har nemlig vist, at denne aktion er gennemførlig og virkelig og hos de unge kan skabe en følelse af et tilhørsforhold til den europæiske identitet og forbedre deres uddannelse både på opdragelsesmæssigt og skolemæssigt niveau og først og fremmest deres fremtidige liv.
Budgetudvalget er enigt heri i sin udtalelse, og netop for at gøre gennemførelsen af programmet mere effektiv finder det, at den operative programstyring skal foregå med den størst mulige gennemsigtighed og i videst muligt omfang tilsigte udbredelse og bevidstgørelse i medlemsstaterne, og opfordrer Kommissionen til at virke herfor.

Morgan
Jeg vil gerne ønske fru Fontaine, fru Cresson og personalet i GD XXII tillykke med deres hårde arbejde i forbindelse med dette glimrende initiativ. Efter valget af nye socialistiske regeringer i Frankrig og Det Forenede Kongerige er der blevet sat ekstra fokus på et folkets Europa og specielt på jobskabelse og at skabe en direkte forbindelse mellem Europa og borgerne.
Den europæiske volontørtjeneste er et godt eksempel på, hvordan man kan forene erhvervserfaring med kulturelle erfaringer; det er virkelig en enestående mulighed for de unge. Den europæiske volontørtjeneste kan give tusindvis af unge mulighed for at bryde ud af deres hjemlige sociale og økonomiske skure og gribe den udfordring, det er at bo og arbejde i et andet land.
Må jeg understrege, at man i dette program bør prioritere unge, der ikke normalt har mulighed for at rejse og arbejde i udlandet? Jeg håber, at man i medlemsstaterne specielt vil benytte lejligheden til at hjælpe de langtidsledige.
Jeg må indrømme, at jeg er blevet overbevist om det fornuftige i at give folk med en mere forskelligartet social baggrund adgang til den europæiske volontørtjeneste, så det ikke bliver en slags losseplads for de langtidsledige. Ordningen bør være vidtfavnende. Når det er sagt, må det heller ikke blive et sted, hvor nyuddannede unge træder direkte fra universitetet ind i en volontørtjeneste.
Nu vil jeg gerne tale lidt om noget af det, der bekymrer mig ved den europæiske volontørtjeneste, og om nogle af de kritikpunkter, der allerede er fremsat efter pilotprogrammets gennemførelse. For det første er programmet stadigvæk alt for bureaukratisk. Takket være pilotprogrammet har vi kunnet afhjælpe nogle af de oprindelige problemer, men der er lang vej endnu, og fra græsrødderne hører vi blandt andet, at programmet stadig er alt for bureaukratisk.
Jeg er meget forbeholden over for at udvide det europæiske volontørprogram til tredjelande og specielt til udviklingslandene, ikke fordi jeg ønsker et »fort Europa«, men fordi vi ikke bør forhaste os med at udbrede denne idé til hele verden, inden vi har fået den til at fungere på europæisk plan. En af de grundlæggende ideer med handlingsprogrammet er, at det skal fremme den kulturelle identitet i Europa og dermed mindske konsekvenserne af fremmedhad. Der er masser af arbejde, der først skal udføres blandt den europæiske ungdom, og jeg tvivler på, at den europæiske identitet vil blive styrket, hvis vi f.eks. sender en tysker til Kenya. Jeg tror, at han ville blive opfattet som tysker og ikke som europæer, og i så fald er det en opgave for medlemsstaterne.
Til sidst vil jeg gerne tale om omkostningerne i forbindelse med volontørtjenesten, hvor jeg har store forbehold over for tallet på 10.000 ecu pr. år pr. volontør. Jeg må desværre sige, at folk i nogle lande ikke engang har så stor en årsindkomst. Det er trods alt et volontørprogram, og man bør specielt kunne reducere forberedelsesudgifterne på 2.000 ecu pr. år ganske betydeligt. Der må gælde visse stordriftsfordele.
Lad os kigge på dette aspekt endnu en gang og gøre en langt større indsats for at nedbringe omkostningerne pr. volontør, så flere unge kan deltage i volontøraktiviteter.

Heinisch
Hr. formand, fru kommissær, vi er alle alt for bevidste om, at der i befolkningen for øjeblikket hersker en stor EU-skepsis, som vi virkelig må gøre noget ved. Unge kan i den forbindelse være vore allierede, da de er meget lærevillige og i stand til at lade sig begejstre og også er nysgerrige efter at få nye erfaringer, som de erhverver under udlandsophold. Unge er vort samfunds fremtid! Jeg er derfor af den overbevisning, at vi i videst muligt omfang bør inddrage dem i opbygningen af det fælles Europa. Dette kan den europæiske volontørtjeneste bidrage til.
Jeg glæder mig derfor over ideen, men er enig med fru Fontaine i, at Kommissionens forslag opviser visse mangler. Vigtigst finder jeg spørgsmålet om den retlige ramme. De unges tværnationale mobilitet hæmmes af betydelige retlige hindringer, som skal fjernes gennem samarbejde mellem samtlige medlemsstater med henblik på at fastlægge en fælles status for alle volontører.
Alle medlemsstater skal træffe de nødvendige foranstaltninger, så det bliver muligt for de unge uhindret at deltage i programmet. I den forbindelse drejer det sig frem for alt om tildeling af opholdsret i den periode, som volontørtjenesten varer, og om bevarelse af rettighederne med hensyn til socialsikring og skattefrihed for godtgørelser til dækning af udgifter.
I forbindelse med disse garantier skal der træffes klare bestemmelser; de er holdt i alt for generelle vendinger i meddelelsen. Desuden skal medlemsstaterne opfordres til at samordne den europæiske volontørtjeneste og de civiltjenester, der findes i de enkelte lande. Beslutningen om, hvorvidt civiltjenester kan integreres i den europæiske volontørtjeneste på grundlag af aftaler mellem volontørtjenesten og de nationale civiltjenester, er overladt til de nationale lovgivningsmyndigheder.
Trods disse mangler er jeg meget tilfreds med, at initiativet volontørtjeneste omsider er ved at antage konkrete former. Jeg er af den opfattelse, at denne tjeneste i væsentlig grad kan bidrage til den for øjeblikket stadig noget utilfredsstillende mobilitet blandt de unge europæere.

Baldi
Hr. formand, kære kolleger, først og fremmest vil også jeg sige tak til ordføreren, vor næstformand for Europa-Parlamentet, for det fremragende arbejde, hun har udført. I Firenze udkastede Det Europæiske Råd den 21. og 22. juni 1996 tanken om en europæisk volontørtjeneste med henblik på at involvere studerende og unge, særlig unge, der havde en eksamen, eller som var arbejdsløse, i konkrete aktioner, der kunne føre dem nærmere opbygningen af Europa gennem sociale støtteforanstaltninger for personer, der havde behov herfor, og foranstaltninger til bekæmpelse af narkotikamisbrug og tillige nyttiggøre vor kulturelle, kunstneriske og sportslige arv.
Dette projekt for europæisk samling af de unge omkring de værdier, som den humanistiske kultur er udtryk for, går ligeledes via deres mobilitet, og det er af denne grund, at initiativet skal støttes økonomisk gennem - håber jeg - en forhøjelse af bevillingerne. Den europæiske volontørtjeneste kan ikke træde i stedet for hverken værnepligten eller civiltjenesten i medlemsstaterne, og disse må tage hensyn hertil. Men det er vigtigt at lette de unge europæiske volontørers adgang til de nationale infrastrukturer og bidrage til skabelse af synergieffekt og komplementaritet mellem de grænseoverskridende aktiviteter og de nationale aktioner for det frivillige arbejde ved at undersøge mulighederne for at skabe et varigt fællesskabsinstrument, der støttes på retlige og økonomiske foranstaltninger.
Medlemsstaterne har allerede tilkendegivet interesse for den europæiske volontørtjeneste, og mange af dem søger nu at iværksætte nationale initiativer. Som følge heraf bør Kommissionen vise, at dette program giver et supplerende bidrag på borgerskabsplan gennem et velafbalanceret cost/benefit-forhold på Fællesskabets budget.
Unionen har til formål at støtte grænseoverskridende projekter af kvalitet og langvarige - seks måneder eller et år - eller kortvarige - tre uger eller tre måneder - og således gøre det muligt for de unge, der er bosiddende i en medlemsstat, indtil deres 29. år også i tredjelande at deltage i mange forskellige aktioner på det sociale, kulturelle og miljømæssige område. Dette virke er af stor betydning, fordi det stiller deltagerne over for forskellige omgivelser, og hvad der er mere vigtigt, gør det muligt for unge at få kontakt med hinanden på europæisk niveau og ligeledes med unge fra tredjelande.

Ryynänen
Hr. formand, det glæder mig på vegne af Den Liberale Gruppe at støtte fru Cressons initiativ og fru Fontaines veludførte og veldisponerede betænkning. Handlingsprogrammet »Europæisk volontørtjeneste for unge« er udmærket, hvad angår dets målsætninger. Programmet bør især give 18-25 årige unge mulighed for at tilegne sig værdifuld erhvervserfaring fra forskellige velgørenhedsområder i et andet medlemsland. Det er hensigten at støtte deltagelsen af især dårligtstillede unge, for at de via arbejdet kan få international erfaring og sprogkundskaber og tilegne sig et ansvar som borger. Når man tænker på, hvor vanskeligt det er for millioner af unge at finde arbejde efter deres uddannelsesforløb og komme videre i livet, er det indlysende, at der er brug for foranstaltninger, der har karakter af volontørtjeneste. Der kan selvfølgelig stilles spørgsmålstegn ved, om det i betragtning af programmets ressourcer er en for ambitiøs målsætning, når mange unge efterfølgende bliver skuffet med hensyn til deres forhåbninger.
Det nye program for volontørtjeneste er stadig uklart, hvad angår dets forbindelse til og indvirkning på Ungdom for Europa-programmet. Kommissionen bør komme med en samlet redegørelse for EU's politik på ungdomsområdet og overveje nødvendigheden af at udarbejde et omfattende rammeprogram på ungdomsområdet. Inden for rammerne af dette program bør man effektivt kunne koordinere fordelingen af de enkelte programmer således, at de supplerer hinanden og tager hensyn til forskellige grupper. Det er samtidigt muligt at forenkle administrationen, mindske bureaukratiet og få de afsatte midler til reelt at være til gavn for de unges deltagelse.
Deltagelsen vanskeliggøres også af uklarheden omkring de unge volontørers retstilling. Der skal findes en samlet løsning på spørgsmålene om social sikring, ansættelsesforhold, beskatning og boligforhold, for at forudsætningerne for bevægeligheden virkelig kan sikres. Organisationerne, der tager mod de unge, har også et stort ansvar for at skabe effektive rammer for volontørtjenesten. Arbejdsopgaverne skal være meningsfyldte og udfordrende, og der bør med det samme udstedes et europæisk bevis, der beskriver de kvalifikationer, som deltageren har erhvervet fra volontørtjenesten. Jeg håber, at aldersgrænserne også kunne være fleksible. Kommissionen bør være særlig opmærksom på evalueringen, der udover målbare indikatorer også skal indeholde indholdsmæssige og kvalitative indikatorer.

González Álvarez
Hr. formand, jeg er enig i fru Fontaines betænkning, det forekommer mig, at der i den er nogle gode ideer at hente.
Forslaget kan bidrage til, at de unge kommer til at deltage i opbygningen af Europa, og at de føler sig som medvirkende og foregangsmænd i denne opbygning. I dag deltager en meget stor del af den europæiske ungdom ikke i opbygningen af Europa.
Det kan ligeledes bidrage til at skabe en vision om tolerance og samarbejde gennem et frivilligt arbejde i Europa, opnåelse af forberedende sprogkundskaber og kulturelle kundskaber, som mange unge endnu ikke har i dag. Ordføreren bemærker, at hendes forslag ikke må rettes til en elite blandt de unge, der har alle oplysninger og alle muligheder, men til en bred gruppe unge. Der skal være et tilstrækkeligt antal unge, der tiltager i et projekt af denne art, som arbejder under aktioner, der er almennyttige, og som skal undgå enhver form for velgørende virke eller social dumping. Dette er efter min opfattelse de mest positive tanker i fru Fontaines betænkning.
Der skal være mulighed for, at militærnægtertjenesterne i landene skal kunne komplettere tjenesterne i Europa. Jeg ved udmærket godt, og det fremgår klart af betænkningen og af et forslag fra fru Cresson, at dette forslag ikke skal træde i stedet for værnepligten eller militærnægtertjenesten. Men alligevel, hvorfor ikke i et givet øjeblik gøre det muligt for lande som f.eks. mit, hvori der er hundreder af unge militærnægtere, der ikke kan bruges til noget, kan gøre denne europæiske tjeneste og således supplere tjenestepligten i deres land med denne samarbejdstjeneste i Europa? Jeg anfører dette som en mulighed, fordi nogle unge - og man kan være enig med dem eller ikke i deres valg - sidder i fængsel, fordi de ikke har villet gå i militærtjeneste eller i den civile tjeneste, der træder i stedet for værnepligten. Jeg er helt overbevist om, at man som minimum må respektere deres mening. Det er meget lettere at gøre samvittighedsgrunde gældende end at tilbringe to år og fire måneder i fængsel.
I fremtiden - men ikke nu - kan offentlig samarbejdstjeneste uden for det egne land og arbejde for freden træde i stedet for værnepligt og hindre, at disse unge mennesker bliver sat i fængsel og foretrækker dette.

Holm
Hr. formand, på Den Grønne Gruppes vegne må jeg, ligesom alle de øvrige talere, rose fru Fontaine for dette udmærkede stykke arbejde. Betænkningen er god, fordi den handler om unge; ikke ret mange af de spørgsmål, som behandles i dette Parlament, drejer sig om unge og volontørtjeneste. Den er god, fordi den lægger vægt på projekter både i og uden for EU, f.eks. i Østeuropa og den tredje verden. Volontørtjeneste giver en forståelse og en viden, som ikke kan erhverves på skolebænken. Det gør ikke betænkningen mindre interessant, at den inddrager miljøet og de sociale områder, som vi ved ligger de unge meget på sinde, og som de er meget interesserede i at arbejde med.
Jeg har imidlertid et problem, som kan bero på oversættelsen. I ændringsforslag 12 står der, at man skal give de dårligst stillede unge mulighed for at deltage i programmet. Men samtidig står der i ændringsforslag 25, at man skal have gode eller tilstrækkelige sprogkundskaber for at deltage. Jeg synes, at disse ændringsforslag modsiger hinanden lidt, men jeg vil kontrollere med den engelske sprogudgave, om der er fejl i den svenske.
Endelig vil jeg gerne sige til Kommissionen, at når den giver en masse penge til rumforskning og til bygninger til sig selv, kan den vel også bruge 20 mio ecu på dette udmærkede projekt for de unge EU.

Leperre-Verrier
Hr. formand, for det første bør vi glæde os over etableringen af dette program for en europæisk volontørtjeneste, og vi bør takke fru Cresson, fordi hun har taget dette initiativ, takke kommissæren og rose fru Fontaine for hendes kvalitetsprægede arbejde.
Dette tværnationale program vil faktisk gøre det muligt for unge fra 18 til 25 år i en solidarisk ånd at gennemføre ophold i en anden medlemsstat eller i tredjelande. Det drejer sig således om at finde nye arbejdsformer, der kan skabe kreativitet.
For at dette projekt skal kunne lykkes, forekommer det mig imidlertid nyttigt at erindre om, at der må indføjes en ny artikel om ungdom og herunder om denne tjeneste i unionstraktaten, samt at tjenestens frivillige karakter fastholdes med udgangspunkt i en præcis defineret juridisk og finansiel status. Volontørtjenesten kan nemlig under ingen omstændigheder erstatte den tvungne militærtjeneste eller enhver anden form for national tjeneste, og der må således sikres forenelighed og komplementaritet mellem disse forskellige aktiviteter. Dette medfører også på unionsplan et snævert samarbejde mellem de forskellige berørte organisationer.
I øvrigt er det af afgørende betydning at oprette en separat og specifik budgetpost. Gennem de forskellige former for indlæring og den sociale eller endda den erhvervsmæssige integration, denne kollektive aktivitet vil kunne give, burde den kunne udvikle en større bevidsthed om unionsborgerskabet hos de berørte unge.
På nuværende tidspunkt består programmet af en pilotaktion, der omfatter knap 2.500 unge, men allerede på dette stade rejser der sig problemer med den finansielle rammebevilling og godkendelsen af opholdene. Det ville være interessant, om den attest, der udstedes, kunne blive en slags europæisk kvalitetsmærke som dokumentation for volontørens resultater, herunder de sproglige.
Det er indlysende, at det i en anden fase vil være vigtigt at præcisere de juridiske rammer for programmet og integrere dem i en frivillighedsbaseret og samordnet strategi under en europæisk ungdomspolitik.
Som konklusion vil jeg endelig gerne minde om noget, der måske virker indlysende, men som ikke altid lader til at have strejfet de unge, der begynder at henvende sig til os i stort tal, idet de således viser deres interesse for dette projekt. Dels skal alle unge inddrages, herunder dårligt stillede unge. Dels henvender dette program sig til unge mænd såvel som til unge kvinder. Dette er ganske vist indlysende, men jeg bemærker, at det i højere grad er unge mænd, der henvender sig til os i dag for at få oplysninger.
I øvrigt skal disse unge volontører have kvalitetsbetonede rammer. Endelig skal vi på sigt give mulighed for en reel åbning. Denne volontørtjeneste imødekommer nemlig en reel forventning, og det ville virkelig være en skam at skuffe alle disse unge, der i dag melder sig som ansøgere.

Vanhecke
Hr. formand, til trods for min store respekt for ordføreren som menneske og som næstformand for Parlamentet kan jeg ikke godkende den foreliggende betænkning. Jeg tror nemlig ikke, at der er behov for at organisere en volontørtjeneste på europæisk niveau, med mindre denne er tænkt som endnu et lille skridt i henhold til den kendte taktik, som på fransk beskrives som la tactique du voleur chinois, i retning af et endnu mere centralistisk, endnu mere føderalistisk Europa. For eksempel det forhold, at det i denne betænkning påstås, at Unionen har ret til at beskæftige sig med ungdomspolitik, fordi der er skabt en lille åbning for undervisning i traktatens artikel 126, er et typisk eksempel herpå. Jeg tror også, at vi som parlamentsmedlemmer skulle have øje for det forhold, at de beløb, som vi stiller til rådighed for alle slags europæiske propagandaaktioner - i dette tilfælde drejer det sig om 80 mio. ecu, dvs. 3.200 mio. belgiske franc - at disse beløb ikke falder ned fra himlen, men at de franc for franc må betales af borgerne, der i forvejen bliver terroriseret skattemæssigt. Hvis jeg må tillade mig at være lidt fræk, så kunne man sige, at hvis alle disse beløb skulle komme fra vore egne godtgørelser, så ville vi måske være mindre tilbøjelige til at lege julemand. Jeg skal til slut beklage, at jeg ikke råder over mere taletid, så jeg kunne fremsætte mine mindst tyve andre indvendinger mod dette initiativ. På fransk siger man: Et c&#x02BC;est pourquoi votre fille est muette.

Evans
Hr. formand, må jeg først henvise til bemærkningerne fra fru Gonzalez Alvarez om militærtjeneste. Jeg accepterer hendes bemærkninger, og jeg vil fuldt ud støtte modstanden mod militærtjeneste i ethvert land, retten til at være militærnægter samt selvfølgelig målet om fred, men det er særdeles farligt at knytte volontørtjenesten sammen med militærtjeneste, og vi har været imod dette i hele forhandlingsforløbet. Det er en afledningsmanøvre, og det er ikke det, programmet handler om. Det er et spændende program, og jeg lykønsker alle de involverede parter, men det har en langt bredere dimension: Europa handler om mere end bevægeligheden for penge, kapital og varer eller en fælles valuta i Den Europæiske Union, det handler om mennesker. Det handler om at give de unge mulighed for at leve og arbejde i andre lande samt studere og rejse. Derfor skal vi være helt sikre på, at der ikke er nogen sammenkædning med tvungen militærtjeneste, hvor volontørtjenesten tilbydes som et alternativ, skønt det kunne være prisværdigt.
Europa skal være for folket, og det skal handle om de spørgsmål, der betyder noget for folk. Det er grunden til, at vi i min gruppe har presset på med spørgsmål og argumenter vedrørende bekæmpelse af arbejdsløshed i Europa. Det har været et af de vigtigste emner i de seneste valg, ikke blot i Det Forenede Kongerige, men også i Frankrig.
Unge overalt i Europa er fordomsfri og leder netop efter muligheder, som dem, der findes i dette program. Vi kan bruge dette program i kampen mod de mægtige kræfter, der findes under overfladen, og som, hvis man ikke kontrollerer dem, kan føre til racisme, fascisme og nationalisme. Ved at rejse til andre lande under denne ordning kan de unge lære noget om partnerlandene og forskellige måder at leve på. Derfor støtter jeg fuldtud ideen og håber, at den bliver vedtaget ved afstemningen senere i dag.

Perry
Hr. formand, for min generation må efterkrigstidens mest markante politiker nødvendigvis være den amerikanske præsident Kennedy. Han er stadig en velkendt personlighed over hele verden. Europas grundlæggere er mindre kendte, skønt de er højt agtede i Parlamentet, og skønt deres bedrifter er mindst lige så store som Kennedys. Hvad husker man Kennedy for? Hans støtte til Berlin under den kolde krig, hans tiltrædelsestale »Spørg ikke, hvad dit land kan gøre for dig...«, men også for Kennedys fredskorps. I forbindelse med den idé lagde han navn til en ordning, der har fungeret som katalysator for tusindvis af amerikaneres ønske om at gøre en idealistisk og energisk indsats overalt i verden gennem mere end tredive år.
Nutidens unge europæere besidder samme idealisme, energi og entusiasme og nærer det samme ønske om at hjælpe andre. Det er kun en minoritet, der er vandaler og ballademagere, skønt de hyppigt optræder i overskrifterne. Derfor går jeg stærkt ind for tanken om en europæisk volontørtjenste. Den kan hjælpe de unge europæere med at yde en indsats, ikke blot på nationalt plan.
Fru Fontaines udmærkede betænkning indeholder en række vigtige punkter - ud over det åbenlyse, at der altid er brug for flere penge til gode projekter. Man skal følge op på de indhøstede erfaringer og foretage en ordentlig vurdering af programmerne. Volontørerne skal fritages for afgifter på deres udgifter. Uanset hvor god en idé er, kan den altid strande på grund af skattevæsenet, så derfor må vi straks beordre skattevæsenet til at holde fingrene fra volontørtjenesten.
For nu at vende tilbage til Kennedys fredskorps, så må vi give den europæiske volontørtjeneste et populært navn, og som konservativ brite vil jeg foreslå, at vi på grund af fru Cressons og fru Fontaines forbindelser kæder denne støtte sammen med en af de største europæere i vores tidsalder, François Mitterrand. Giv programmet et navn og en bærende kraft!

Poisson
Fru kommissær, hr. formand, kære kolleger. Jeg ønsker at rose Nicole Fontaine for det fortrinlige stykke arbejde, hun har udført i Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse og Medier med betænkningen om den europæiske, civile volontørtjeneste.
Det er ikke længere nødvendigt at bevise den væsentlige interesse, en sådan tjeneste repræsenterer. Det nødvendige i at iværksætte nye foranstaltninger for at fremme de unges sociale og erhvervsmæssige integration er nemlig blevet understreget på de sidste møder i Det Europæiske Råd. Jeg har selv kunnet konstatere dette ved at deltage aktivt i møder i Frankrig i forbindelse med den nationale dialog for Europa, der blev lanceret af Michel Barnier.
De unge er meget motiverede for at gå i gang med europæiske foranstaltninger, der kan åbne vejen til nye kundskaber, talrige kontakter, nye beskæftigelsesperspektiver og udfoldelsesmuligheder. Denne aktive åbning mod Europa minder mig lidt om den famøse »dannelsesrejse«, der i det 18. århundrede var forbeholdt de mest velstillede elever i Europa. I dag skal vi give alle vore unge uden forskel denne mulighed.
Vi ved, i hvilket omfang kravene til budgetstramninger tvinger os til at revidere den normale forhøjelse af budgetterne for de eksisterende fællesskabsprogrammer; men vi må ikke skuffe de unges forventninger, for deres energi kan bidrage til udviklingen af den europæiske opbygning, som er deres fremtid.
Jeg vil slutte med at ønske, at Kommissionen meddeler os sine intentioner med hensyn til sammenhængen mellem de forskellige fællesskabsprogrammer til fordel for unge og sin vilje til at finansiere dette nye program for volontørtjeneste i hele dets varighed.
Jeg ønsker ligeledes, at vi således kan definere en virkelig overordnet ungdomspolitik.

Larive
Det er en god betænkning fra fru Fontaine, og det er vi vant til fra hende. Borgernes Europa, de unges Europa kommer igen et skridt nærmere. Unge europæiske frivillige, som sammen gør en indsats for andre og for en gangs skyld ikke kun for sig selv. Vi har et par betingelser fra liberal side. For det første må det ikke fortrænge normalt betalt arbejde, altså ingen, hvad vi i Nederlandene kalder »Melkert-jobs« på europæisk niveau. For det andet: En afbalanceret deltagelse, ikke enten en elite eller chanceløse unge. For det tredje: Tilsyn med lige deltagelse af unge mænd og kvinder. For det fjerde: De 60 mio. ecu fra Den Interinstitutionelle Aftale er for Den Liberale Gruppes vedkommende tilstrækkelige. For det femte: Samordning med andre programmer, og for det sjette: Follow-up og årlig evaluering. Jeg besøgte forsøgsprojektet i bydelen Molenbeck i Bruxelles, og det var et godt eksempel. Unge så her længere end deres egen nationale næsetip og gjorde der en fælles indsats for at løse en af de største opgaver i det 21. århundrede, nemlig at leve i harmoni og forståelse med hinanden og især med mange kulturer fra uden for Den Europæiske Union, altså et godt program. Lad os bare gå i gang.

Tamino
Hr. formand, også jeg vil sige varmt tak til kommissæren, fru Edith Cresson og vor ordfører, fru Fontaine, for det fremragende arbejde, de har udført. Jeg tror, at det, der er fremlagt af Kommissionen, i forening med det arbejde, der er udført af Kulturudvalget og Udvalgene om Udvikling og Samarbejde og Kvinders Rettigheder, vil tilføre en række elementer, der vil gøre det muligt virkeligt at give dette meget vigtige forslag form og udvikle det. Jeg finder det endvidere af fundamental betydning, at der sker en rigtig integrering af den europæiske volontørtjeneste i den nationale civiltjeneste, særlig for at løse problemerne vedrørende militærnægterne, som indtil nu ikke har kunnet tackles på grund af den situation, der var opstået i Grækenland. Her fandtes nemlig ikke nogen civiltjeneste som alternativ til militærtjenesten, men i denne uge er også dette problem blevet løst, omend på en diskutabel måde, ved vedtagelsen af en ny lov.
Jeg finder det væsentligt at tilpasse oplysningerne i de forskellige lande og mellem de forskellige ikkeregeringsorganisationer samt fjerne enhver hindring for både unge mænds og unge kvinders deltagelse. Dette vil tillige blandt de unge og blandt fremtidens europæiske borgere blive til fordel for det europæiske borgerbegreb, som vi så gerne ønsker.

Blot
Hr. formand, kære kolleger. Der skal ikke sættes spørgsmålstegn ved ordførerens person, men jeg vil være særdeles kritisk.
Denne betænkning er nemlig gennemsyret af gode intentioner, men også af demagogi; man kan i øvrigt spørge sig selv, om man i virkeligheden ikke i denne sag søger at få opfyldt et politisk mål, eftersom det klart er udtrykt, at de unge skal være »allierede« for en bestemt opbygning af Europa.
Med hensyn til midlerne er det intet bevendt og ikke særlig seriøst, for hvis man virkelig anvendte subsidiaritetsprincippet, kan man næppe se nytten af dette initiativ på europæisk plan. Budgettet er naturligvis meget begrænset, og det vil kun være et mindretal af privilegerede, der vil drage fordel af det; det er helt klart, at de folkelige masser vil blive udelukket.
Jeg frygter især, at projektets virkelige mål er at få folk til at glemme den massive arbejdsløshed, der er fremkaldt af en europæisk deflationspolitik og den umådeholdne åbning af alle grænser. Man tilbyder volontørarbejde finansieret af skattevæsenet, samtidig med at virksomhedernes efterspørgsel efter arbejde er utilstrækkelig. Pengene, der finansierer dette luksusprojekt, skal hentes fra den egentlige arbejdsløshedsbekæmpelse. Det er en fornærmelse mod de arbejdsløse og lavtlønnede, og sådan vil de også opfatte det.

Ahlqvist
Hr. formand, den europæiske volontørtjeneste for unge er et vigtigt skridt hen imod et Borgernes Europa. I dette hus træffes der mange beslutninger, som ikke altid har den store betydning for den enkelte unionsborger. Men jeg tøver ikke med at understrege volontørtjenestens betydning. Den vil give samfundets vigtigste ressource, nemlig vore unge, såvel personlig udvikling og erfaringer som ny kompetence.
Derfor vil jeg gerne takke ordføreren, fru Fontaine, for hendes udmærkede arbejde. Hun har været åben og lyttet til og taget imod forskellige forslag fra os andre i Kulturudvalget. Desuden vil jeg gerne takke min partifælle hr. Vecchi. Vi er alle klar over hans betydning som initiativtager til volontørtjenesten.
Der er meget positivt i dette program. Personlig vil jeg fremhæve den gensidige udveksling mellem EU- og tredjelande. EU's udvikling styres ikke kun af os, der bor i Unionen, den påvirkes også af dem, som bor uden for. Derfor er det betydningsfuldt, at unge fra tredjelande får mulighed for at besøge os og opleve kulturen i forskellige dele af Europa. Det er ikke mindst væsentligt efter en eventuel udvidelse mod øst.
De unge er Europas fremtid. De må have mulighed for at mødes, for når mennesker mødes, opstår der diplomati. Sådan kan man modvirke en «fortress Europe« .

Pex
Hr. formand, efter at så mange talere har talt, vil jeg ikke forfalde til gentagelser, men jeg vil dog gentage, hvad mange før mig har sagt, at fru Fontaine som ordfører fortjener vor kompliment for indholdet i sin betænkning og tillige for den hurtige måde, hun har klaret så stort et arbejde på. Jeg vil også komplimentere kommissæren, fru Cresson, for den handlekraft, hun lægger dagen ved at lægge dette forslag frem, og som sandsynligvis snart vil få vældig store vanskeligheder med at få det finansieret.
Det er tydeligt, hvad mange allerede har sagt, at dette program er af essentiel betydning for vore unge - og at de unge er af essentiel betydning for den videre opbygning af Europa, behøver heller ingen nærmere begrundelse. Men det betyder altså, at vi taler om en yderst vigtig del af den samlede politik for Europas enhed. Det betyder også, at vi ikke her må tale om et program, som om det var fru Fontaines kæphest eller fru Cressons eller Parlamentets Kulturudvalgs kæphest. Det drejer sig her om en vigtig del af en politik for den europæiske integration. Hvorfor siger jeg det? Fordi det gør mig trist til mode, at vi snart igen skal slås for et budget til denne afgørende del, og at mange af vore kolleger i deres egenskab af bevilgende myndighed vil sige: Nu, hvor der er så mange programmer, må Kulturudvalget dæmpe sig lidt ned. Eller Ministerrådet skulle kunne finde på at sige: Nu må Parlamentet lægge en dæmper på sig selv.
Vi har i den sidste tid haft meget dårlige erfaringer med samme Ministerråd, når det drejer sig om betydningsfulde kulturprogrammer. Jeg vil derfor appellere til, at vi kun går i gang med dette program, når der er et tilstrækkelig stort budget, der kan sikre, at de unge, som dette program er tiltænkt, også kan deltage i det, og at det ikke blot er den lille gruppe, der kender vejen, der kan prøvesmage det. Vi må ikke sætte en tallerken mad foran dem, og så trække den væk i det øjeblik, de vil tage en mundfuld. Det ville være dårligt for Europas enhed, så sår vi bare skuffelse i stedet for håb.

Garosci
Hr. formand, vi kan kun positivt modtage forslaget til Fællesskabets handlingsprogram for europæisk volontørtjeneste for unge, der, erindrer jeg om, er affødt af en tanke fremsat i Europa-Parlamentet, og som inden for det sidste halve år er blevet gennemført af det italienske parlament. Det drejer sig nemlig om et initiativ, der tjener til støtte for morgendagens forkæmpere inden for en kontekst, som ikke længere er national, men til slut bliver europæisk. Vi er enige i indholdet og de forslag, der er fremsat af Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse og Medier, og vi siger ordføreren tak. Der er tale om forslag om forøgelse af bevillingen og forhøjelse af maksimumsalderen for deltagelse fra 18 til 29 år i stedet for 25 år. Internationaliseringen af markedet vil vel frembyde risici, men tillige muligheder for dem, som i dag befinder sig i skole- eller universitetsverdenen, men som i morgen vil stå over for arbejdsverdenen. Disse skal derfor være i stand til at forstå det nye arbejdsmiljø og de muligheder, det frembyder.
Vi vil kun opfordre Kommissionen til at udarbejde et strategisk dokument, der fortsat gør det andet program »Ungdom for Europa« stærkt operativt og får initiativerne til at løbe parallelt og indbyrdes supplere hinanden. Endelig står vi fast på, at de mest benyttede sektorer for det nye program for volontørtjeneste skal blive miljøet, sporten og udnyttelsen af kulturarven, altså særlig de samfundsværdier, hvorom de unge vil mødes, og på grundlag af hvilke de vil vokse sammen.

Amadeo
Hr. formand, jeg vil sige fru Cresson og ordføreren for denne vigtige betænkning tak. Princippet om borgerskabet skal kunne gennemføres ansvarligt, og forslaget om at indføre en europæisk volontørtjeneste skaber efter vor opfattelse mulighed for at integrere de unge europæere i samfundslivet ved at tilbyde dem mulighed at vinde egnede erhvervsmæssige erfaringer.
Det er givet, at finansieringsproblemet er en væsentlig side, og vi finder, at der bør udfoldes bestræbelser for at øge den fastsatte bevilling, ligesom vi finder det af stor betydning at give de unge volontører fuldstændige oplysninger om deres rettigheder og pligter og sørge for, at den europæiske volontørtjeneste kan blive forenelig med de nationale tjenester og indgå i de planer, der fastsættes af de forskellige regeringer for at bekæmpe beskæftigelseskrisen.
Vi ser også gerne, at de europæiske volontører kan sikres deres rettigheder i henseende til social beskyttelse og under hele tjenesteperioden være fritaget fra at betale skatter i anledning af deres beskæftigelse.

Matikainen-Kallström
Hr. formand, jeg vil gerne takke fru Fontaine for et udmærket stykke arbejde, som hun har udført i forbindelse med spørgsmålene omkring handlingsprogrammet »Europæisk volontørtjeneste for unge«. Det drejer sig om et fremragende og vigtigt ungdomspolitisk program, der, når det gennemføres med succes, vil have betydelige følgevirkninger for de unges bevægelighed og beskæftigelsesmuligheder overalt i Europa.
Der er dog problemer med gennemførelsen af programmet i flere medlemslande. Der er særdeles store problemer med den sociale sikring og beskatningen. Mit hjemland Finland er et godt eksempel på de alvorlige problemer, der vanskeligliggør programmets funktion. Begrebet volontørtjeneste findes ikke i den finske arbejdsmarkedslovgivning. I praksis medfører det, at den unge volontør betaler mere i skat af det volontørarbejde, der udføres i Finland, end hvad den pågældende får som kompensation. Dette problem i den nationale beslutningstagning gør det ikke muligt at gennemføre gensidighedsprincippet mellem de enkelte medlemslande. I hver fald bør vi, de finske medlemmer af Europa-Parlamentet hen over partiskel, aktivt i de nationale fora arbejde for at løse disse problemer. Der bør øjeblikkeligt tages fat på problemerne, idet disse urimeligheder fører til en uretfærdig forskelsbehandling af de volontøransatte i de enkelte medlemslande og bringer projektets fremtid i fare.
Afslutningsvis vil jeg gerne tilslutte mig udvalgets betragtning om, at Kommissionen inden udgangen af næste år bør forelægge Parlamentet og Rådet en beretning, der indeholder overvejelser vedrørende hovedlinjerne i EU's ungdomspolitik i det næste årtusind. Kommissionen bør især i sin beretning tage stilling til fremtiden for Ungdom for Europa-programmerne og det eventuelle Børn for Europa-program, der er foreslået af ungdomsorganisationerne.

De Esteban Martín
Hr. formand, kære kolleger, også jeg vil sige tak til fru Fontaine og kommissæren.
Kære kolleger, volontørtjenesten er i dag blevet til et af de grundlæggende instrumenter for gennemførelsen af det civile samfund på det sociale område. En europæisk volontørtjeneste vil uden tvivl kunne bidrage til at overvinde de kulturelle og sociale skel, der findes, og frem for alt vil den virke for fremme af tolerance, fred og international solidaritet.
Vort hovedformål er at kunne gå fra isolerede og ikke koordinerede handlinger til et mere bredt udformet program, der gør det muligt for et større antal unge at udøve en aktivitet af almen interesse inden for en international ramme. Dette er grunden til, at jeg stærkt støtter ordførerens ændringsforslag til Kommissionens forslag om en forhøjelse af bevillingen til programmet og nødvendigheden af at fastsætte en retlig status for den europæiske volontørtjeneste.
Det er rigtigt, at denne tjeneste skal kunne bakkes op af en social beskyttelse, en anerkendelse og et vederlag. På grund af de indviklede regler, der gælder i medlemsstaterne, vinder mange af dem, der gennemfører en periode med volontørtjeneste intet herved, når de vender hjem. For at denne tjeneste skal kunne gøre fremskridt, må der, som det er blevet nævnt, tillægges disse volontører en status, således at alle unge borgere i vore medlemsstater kan komme til at nyde de samme fordele.
Det bekymrer mig særligt, at volontørtjenesten urigtigt kan blive benyttet eller udnyttet til løsning af arbejdsløshedsproblemer. Et europæisk program skal rumme de ønskede garantier i henseende til fri bevægelighed, ret til at tage ophold og social sikring. Ligeledes skal man ligestille de opnåede erfaringer med erfaringer i hjemlandet, og dette kan, gentager jeg, kun ske ved at give dem en klar og konkret retlig ramme.
I Europa kan vi ikke undlade at tage os af vor fremtid, vi kan derfor ikke undlade at tage os af de unge, navnlig når disse er klar til generøst at samarbejde med vort samfund. Jeg finder, at vi har pligt til at hjælpe dem og støtte dem alt det, vi kan.

Cresson
Hr. formand, ærede medlemmer. Det er med stor tilfredshed, jeg er kommet her i dag for at tale om fremtiden for den europæiske volontørtjeneste for unge i overensstemmelse med forslaget til afgørelse om et flerårigt program.
Jeg vil helt specielt gerne takke fru Fontaine for den fortrinlige betænkning, hun har fremlagt, og ligeledes alle talerne, som jeg har lyttet til med stor opmærksomhed.
Dette forslag til afgørelse bekræfter det frugtbare samarbejde, der er kommet i stand mellem Europa-Parlamentet og Kommissionen. Europa-Parlamentet har altid støttet tanken om en volontørtjeneste på europæisk plan. Som reaktion på Deres beslutning af 22. september 1995 vedtog Kommissionen allerede i januar 1996 et arbejdsdokument om en europæisk volontørtjeneste for unge, inden forslaget til afgørelse, som De har arbejdet med, blev udformet.
I øvrigt vil jeg gerne meddele, at Kommissionen aktivt støtter det spanske forslag om at indføje en ny artikel i traktaten om volontørtjenesten, og jeg kan sige, at forslaget fra det nederlandske formandskab indeholder en erklæring, hvori volontørtjenestens betydning understreges. Så hvis dette forslag fra det nederlandske formandskab fastholdes, hvilket man må formode, vil det være et vigtigt skridt på stats- og regeringschefniveau. Jeg kan tilføje, at budgetpost B/31-011, som De oprettede i 1996 med henblik på at gennemføre en pilotaktion på området og fornyelsen af bevillingen for 1997, som jeg håber vil blive suppleret gennem Notenboomproceduren, har gjort det muligt for Kommissionen at konkretisere og afprøve sine retningslinier i samarbejde med medlemsstaterne.
Hvor langt er vi så kommet i dag? Blandt de involverede parter har dette initiativ, som De ved, virkelig vundet genklang hos de unge med hensyn til forslag til aktiviteter i værtslandet. Et tusind projekter, der dækker hele Europa fra Island til Sydspanien, er blevet udvalgt af de nationale kontorer og Kommissionen. Dette er sket i overensstemmelse med kriterierne om de foreslåede aktiviteters almennyttige interesse og de personlige rammer for de unge volontører.
Disse projekter omfatter de mest varierede aktivitetsområder og giver de unge mulighed for at omsætte solidariteten mellem europæere i handling, samtidig med at det giver dem en reel uddannelseserfaring på det sociale område, men også inden for kulturelle aktioner, miljøbeskyttelse og alle former for forskellige ledsageaktiviteter for eksempel arbejde med syge, især AIDS-syge eller syge børn. Mangfoldigheden i projekterne er meget stor og i øvrigt meget rigere, end vi havde regnet med i starten, fordi vi ikke kunne forudse alle de forslag, som græsrodsorganisationerne fremsendte til os.
Antallet af ansøgninger, de talrige projekter og de ansvarliges begejstring viser, hvor stærk viljen til engagement er blandt så mange unge og også mange lokale folkevalgte og mange i foreningslivet. De vidner om det dybtfølte ønske om at opbygge Borgernes Europa. Her er Parlamentets støtte helt afgørende, da det i højere grad end andre institutioner udtrykker borgernes ønsker.
I løbet af juli måned udarbejder Kommissionen en anden delrapport, som indeholder detaljerede tal og en analyse af iværksættelsen af pilotaktionen. For at besvare et af de spørgsmål, der blev stillet, får jeg snart lejlighed til at give de første volontører, der har afsluttet deres volontørtjeneste, deres beviser.
Vi har allerede et meget stort antal positive værtsmuligheder på området. Såfremt De ikke allerede ved det, vil jeg gerne gøre opmærksom på, at der findes et lille blad, der hedder »Service volontaire européen-Info volontaires« (Europæisk volontørtjeneste-volontør-Info), der udkommer på tre sprog: engelsk, tysk og fransk. Det udsendes i princippet til samtlige parlamentsmedlemmer - De må fortælle mig, om det stemmer - og sendes også ud til de nationale strukturer, der ligeledes distribuerer det til alle projektansvarlige.
Det er mit ønske, at dette dokument får en stor udbredelse, fordi det indeholder meget konkrete eksempler på gennemførte projekter både inden for Unionen og i tredjelande. Man kan der se, hvordan unges mobilitet har været i Det Europæiske År mod Racisme. Man kan der finde værtsprojekter, forslag til aktiviteter, hvor man endnu ikke har modtaget volontører. Bladet udkommer hver sjette uge. Det står til både Deres og de nationale delegationers rådighed. Hvis De tilfældigvis ikke skulle modtage det, beder jeg Dem meddele mig det. Det er ligeledes tilgængeligt på Internet, således at man let kan kigge i det via Europa-serveren.
Så for dem, der beklager, at der har været en så dårlig informationsformidling, og jeg er selv en af dem, iværksætter vi et system, hvorigennem de interesserede regelmæssigt kan blive informeret. Hvis vi på den anden side havde udsendt informationer alt for bredt, ville vi have risikeret at skuffe mange, fordi vi faktisk har haft mange ansøgninger. Naturligvis venter Kommissionen en betydelig stigning i antallet af unge volontører i løbet af de næste to måneder. Mange unge har ventet til afslutningen af det akademiske år, før de har meldt sig. Så vi ved, at vi i de kommende to måneder vil få en større tilstrømning.
750 nye projekter er netop blevet godkendt og vil blive iværksat i de kommende uger. Omkring hundrede yderligere projekter er under forberedelse og burde kunne sættes i gang i slutningen af sommeren. Naturligvis vil Europa-Parlamentet blive regelmæssigt informeret om pilotaktionen og om, hvordan den udvikler sig.
Jeg kommer nu til forslaget til afgørelse om det flerårige program. I den betænkning, De i dag har fået forelagt, har fru Fontaine på glimrende vis gjort rede for ånden og rækkevidden i programmet. Dette er baseret på traktatens artikel 126 og er dermed et led i Fællesskabets samarbejdspolitik på ungdomsområdet. Det supplerer således programmet »Ungdom for Europa«; det sigter mod at give unge mulighed for både at udøve et solidarisk borgerskab og erhverve kompetence og færdigheder inden for uformelle uddannelsesrammer.
Det glæder Kommissionen at konstatere, at Europa-Parlamentet deler dens holdning og har søgt at forbedre dets forslag gennem de ændringsforslag, der er stillet af Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse og Medier og af Udvalget om Udvikling og Samarbejde. Vi vil således i vid udstrækning kunne indarbejde disse ændringsforslag enten i afgørelsens tekst eller i de retningslinier, der vil ledsage iværksættelsen af programmet »Europæisk volontørtjeneste for unge«.
Nærmere bestemt vil Kommissionen en række ændringsforslag, der vedrører følgende emner: udvikling af en samarbejdspolitik på ungdomsområdet, betydningen af sammenhæng og koordinering med programmet Ungdom for Europa, nødvendigheden af at ophæve de juridiske hindringer, der står i vejen for unges tværnationale mobilitet.
For lidt siden blev der henvist til et skattemæssigt problem i Finland, men jeg mener at vide, at tingene der er ved at falde på plads. I kraft af det pres, De hver især kan udøve i Deres hjemland, bliver medlemsstaterne nemlig bevidste om, at det er nødvendigt at ændre de juridiske og skattemæssige bestemmelser, der naturligvis i den foreliggende situation er absurde. Jeg ved, at det altid er meget vanskeligt at få ændret disse forhold, men jeg ved også, at De vil være de bedste fortalere - langt bedre end Kommissionen, fordi det ligger uden for dens kompetenceområde - når det drejer sig om at overbevise de ansvarlige i de respektive regeringer, om at det er nødvendigt at træffe en række beslutninger.
Andre emner, som Kommissionen har noteret sig, er: bidraget til et egentligt europæisk borgerskab inden for de idealer, der ligger til grund for Europas opbygning, såsom demokrati, tolerance og samhørighed. Flere af Dem har understreget den rolle, foreningslivet spiller for, at de unge, der har vanskeligst ved at få adgang til fællesskabsprogrammer, kan deltage. Det drejer sig om at gøre en særlig indsats for de unge, der ikke som noget naturligt vil henvende sig til de modtagestrukturer, der er forbeholdt dem. Det er derfor nødvendigt med en bevidst indsats, der i øvrigt efter min mening udmærket kunne påhvile kommuner, amter og regioner.
Unge fra tredjelandes deltagelse i programmets aktiviteter i deres hjemland og i Den Europæiske Union, og hensyntagen til visse specifikke aspekter af volontørtjenesten i udviklingslandene samt i de central- og østeuropæiske lande. Visse af Dem har fundet, at gennemførelsen af den omfattende sproglige og interkulturelle forberedelse var lidt dyr, men vi har ikke ret til at begå fejl. Vi må derfor have alle garantier for, at disse unge, især når de skal uden for Den Europæiske Union, virkelig er velforberedte.
Betydningen af oplysning og en passende bevidstgørelse af volontørerne om deres rettigheder og forpligtelser - det er rent faktisk en del af denne uddannelse -; en vis fleksibilitet med hensyn til den øvre aldersgrænse, især for projekter i tredjelande. Der er jeg enig i de forslag, der netop er fremsat; lige muligheder og let adgang til programmet for alle unge - det blev sagt for lidt siden - ligeledes naturligvis lige muligheder for piger og drenge.
Blandt de ændringer, som Kommissionen af juridiske grunde ikke har kunnet acceptere, er den del af ændringsforslag 11, som vedrører sammenhængen med nationale civiltjenester, fordi disse hører ind under medlemsstaternes kompetence. Det drejer sig trods alt om et vigtigt emne, som vi må uddybe blandt andet under drøftelserne i Rådet. Stadig af juridiske årsager har Kommissionen heller ikke kunnet acceptere ændringsforslag 1, 4, 7, 10 og 38. Subsidiaritetsprincippet har ligeledes medført, at Kommissionen ikke har kunnet acceptere en del af ændringsforslag 28 og ændringsforslag 29, som vedrører punkter, der henhører under medlemsstaternes enekompetence.
Kommissionen har heller ikke kunnet acceptere ændringsforslag 30, 31, 32, 33, 34 og 35, der vedrører komitologi. De ved, at der er tale om et meget følsomt emne, som medlemsstaterne lægger megen vægt på. Naturligvis vil alt, der går i retning af en forenkling af komitologien, have min fulde støtte, men så langt er vi ikke kommet endnu.
Endelig kan Kommissionen heller ikke på dette stadium acceptere ændringsforslag 20 vedrørende budgettet, selv om det naturligvis har min fulde sympati.
Jeg vil ikke slutte af uden endnu en gang at takke Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse og Medier og især ordføreren, Nicole Fontaine, men også skygge ordføreren, Luciano Vecchi, formanden for Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse og Medier, hr. Pex, samt koordinatorerne for de politiske grupper, Udvalget om Udvikling og Samarbejde samt Budgetudvalget. Kvaliteten af deres arbejde og de meget konstruktive ændringsforslag fortjener at blive fremhævet.
Jeg ønsker ligeledes at takke Europa-Parlamentet som helhed for den støtte og usvækkede interesse, det har vist dette forslag.

Vanhecke
Hr. formand, fru Cresson har lige givet en interessant meddelelse. Hun har fremlagt en ny publikation fra Kommissionen. En ny publikation, som skal støtte det fælles aktionsprogram for den europæiske volontørtjeneste. Denne publikation er i princippet beregnet for alle unge i Den Europæiske Union. Hun sagde, at den bliver udgivet på tre sprog, fransk, engelsk og tysk. Skal vi så drage den slutning af dette, at Kommissionen ikke vil respektere kravet, ikke alene fra Parlamentet, men hidrørende fra selve traktaten, at alle officielle sprog i Unionen fortjener, og skal have, samme behandling? Jeg vil gerne have svar på dette spørgsmål.

Cresson
Disse dokumenter udsendes ikke til alle unge, de sendes som sagt til parlamentsmedlemmer og de nationale strukturer. Jeg mente at have forstået på Deres indlæg, at De ønskede, at vi skulle spare på de offentlige midler.
Vi prøver derfor at gøre tingene hurtigt. Jeg mente også at have forstået, at De selv og i øvrigt medlemmerne af samme politiske gruppering her i Europa-Parlamentet snarere var imod dette forsøg og denne udvikling af volontørtjenesten.
For det første har vi ikke mange penge. Vi er tvunget til at passe på. Naturligvis står alt på Internet, som De ved, normalt på et meget begrænset antal sprog. Hvad os selv angår, distribueres brochuren til medlemsstaterne og de nationale strukturer, som naturligvis - så meget desto mere som det drejer sig om eksempler - kan få dem oversat lokalt. Vi gør i øvrigt alt for at hjælpe dem med det. Man skal ikke på den ene side sige, at det er dyrt og så på den anden side samtidig bebrejde os, at vi gør tingene så økonomisk som muligt.
Det drejer sig altså om en begyndelse. Måske kan vi en dag offentliggøre denne brochure på alle sprog. For øjeblikket har vi valgt at begynde her, og da det drejer sig om noget, der kan betragtes - ikke som sekundært, jeg siger ikke, at det ikke er vigtigt, at alle får disse tekster på deres eget sprog, - men som et projekt, der befinder sig i sin startfase, og som er kommet i gang under ret begrænsede finansielle vilkår, som De i øvrigt selv understregede, ønsker jeg ikke, at man gør et sådant argument gældende over for os. Vi vil derfor naturligvis gøre alt, for at disse tekster meget hurtigt bliver tilgængelige på alle sprog på lokalt plan.

Elchlepp
Fru kommissær, hvor hurtigt vil det efter Deres mening være muligt at få de nationale bestemmelser på plads med henblik på at gøre de udbetalte udgiftsgodtgørelser skattefrie og fastsætte de nødvendige forsikringsordninger? Det er jo også af betydning for vurderingen af, hvornår der realistisk kan indgives ansøgninger til dette program.

Cresson
Jeg tror ikke, at den kendsgerning, at vi i dag stadig befinder os i en meget utilfredsstillende situation, har bremset udviklingen særlig meget, eftersom antallet af ansøgninger langt overstiger de aktuelle muligheder, vi har for at modtage de unge.
Det problem, De henviser til, er et væsentligt problem. Det vedrører ikke blot unge volontører, men ligeledes forskere, hvis stipendier helt absurd bliver beskattet i et vist antal medlemsstater samt for eksempel udveksling af lærlinge. De ved, at vi har indført en slags rotationsordning inden for lærlingeuddannelserne, hvilket også er et meget interessant uddannelsessystem. Man får sin lærlingeuddannelse i en anden stat i Unionen, man modtager en mindre godtgørelse, og naturligvis støder man mod skattesystemet i den stat, hvor man gennemfører sin læretid.
Derfor har vi offentliggjort en grønbog, der skal drøftes i Rådet. Jeg ønsker, at spørgsmålet om hindringer for udveksling af unge bliver behandlet på det overordnede plan, og at vi derfor samtidig behandler unge i volontørtjeneste, unge lærlinge og unge forskere, der for eksempel er i færd med at afslutte deres doktorafhandling. Hr. Monti, der er kommissær med ansvar for det indre marked, og som jeg samarbejder med om dette spørgsmål, beskæftiger sig aktivt med det. Vi håber at kunne overbevise medlemsstaterne så hurtigt som muligt. Med henblik herpå - og også her sigter jeg ikke blot til de enorme mobilitetshindringer, der er konstateret for volontørtjenesten, men også de hindringer, der er konstateret for alle berørte unge - vil jeg bede Dem foretage de relevante skridt i Deres medlemsstater; de beløb, medlemsstater kan opkræve er ubetydelige, eftersom de pågældende godtgørelser er minimale. Faktisk er det især indenrigsministerierne, der således ønsker at kontrollere de unge, der kommer ind i landet.
Men vi har ikke udelukkende skabt Europa for kapital og varer. Vi har skabt det, for at kvinder og mænd og især unge kan bevæge sig frit, og jeg ville være Dem meget taknemmelig, om De ville hjælpe os med dette overtalelsesarbejde, som vi er nødt til at udføre over for medlemsstaterne. Men endnu en gang er der her tale om et spørgsmål, der kommer ind under subsidiaritetsprincippet, og som desuden berører flere ministre i de enkelte medlemsstater: finansministeren, indenrigsministeren, socialministeren hvad angår problemer om social beskyttelse. Men vi kan ikke gange 4 eller 5 ministre med 15. Det er problemet. Alt det, der er horisontalt, er langt vanskeligere end det, der er vertikalt. Derfor har vi virkelig behov for Parlamentets støtte i denne sag.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet. Afstemningen finder sted i dag kl. 12.00.

Handlingsprogrammet »SOCRATES«
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0188/97) af Pack for Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse og Medier om Fællesskabets handlingsprogram SOCRATES.

Pack
Hr. formand, mine damer og herrer, vi behandler i dag SOCRATES-programmet. Det er i dag ikke tale om nogen evaluering, med derimod kun om et tidspunkt, som allerede blev fastsat i 1995 under forligsproceduren, og hvor vi skal mødes for at konstatere, om det, som vi i 1995 opførte af midler til programmet i en periode på 5 år, er tilstrækkeligt eller ej. Tillad mig alligevel at sige et par ord om dette program og om dets usædvanlige betydning.
Dette program blev iværksat, ikke for at hindre medlemsstaterne i deres arbejde, men derimod for at gøre den europæiske uddannelses merværdi synlig overalt, for at fremme den europæiske dimension i uddannelsessektoren og dermed bringe Den Europæiske Union tættere på borgerne. De positive resultater af dette program fremkom på helt nye områder i forbindelse med dette europæiske samarbejde på uddannelsesområdet. Jeg minder om, at vi for første gang i den del af programmet, som hedder COMENIUS, beskæftiger os med skolepartnerskaber, at vi for allerførste gang har taget fat på voksenuddannelsen, et spørgsmål, som også i Året for Livslang Uddannelse, sidste år, spillede en stor rolle, at vi for første gang har taget højde for fjernundervisning og åben undervisning, men at der i dette program er indeholdt et program - ERASMUS - som var et kolossalt vellykket program for Den Europæiske Union - også et barn af Parlamentet - og som gør det muligt for studerende at gennemføre studier i udlandet, som så også anerkendes i hjemlandet. I dette program indgår også fremmedsprogsprogammet LINGUA med henblik på tilegnelse af fremmedsprog.
Jeg mener således, at det er et program, som henvender sig til uendeligt mange mennesker, lige fra børn fra 6-års alderen til voksne på uddannelsesinstitutioner for pensionister, som ønsker at lære noget nyt om Europa og opleve Europa på en ny måde.
Vi har i dette program også skabt mulighed for i de 15 medlemsstater - netop også i grunduddannelsen og i lærernes videreuddannelse - at få en merværdi af den europæiske dimension ind i læseplanerne. For hvordan kan jeg i dag forvente, at vore børn opdrages til at blive europæiske borgere, hvis deres lærere er negative over for Europa? Også lærerne skal i deres grunduddannelse og i deres videreuddannelse uddannes til at blive virkelige europæere, for at de kan videregive dette til børnene, de unge og de studerende.
Dette program er et særdeles godt program, og det er nøjagtigt i overensstemmelse med det, der står i traktatens artikel 126. Det bidrager til et kvalitativt højt uddannelsesniveau i hele Fællesskabet.
Til alle, der har noget imod det, må jeg sige, at det ikke drejer sig om, at vi omgår nærhedsprincippet. Vi gør kun det, som medlemsstaterne ikke har i sinde og undertiden heller ikke er i stand til at gøre. Lad os også omsider fortsat gøre det, vi er gode til!
Dette program har et stort problem, nemlig at det har for få midler. Jeg ønsker ikke at komme yderligere ind på indholdet. Jeg vil blot gerne sige, at dette program blev udarbejdet i 1995 til 12 medlemsstater. Så kom tre medlemsstater og alle EØS-staterne yderligere til. Nu har vi truffet en politisk beslutning, som Parlamentet har støttet, nemlig at også de associerede stater skal deltage deri. Vi ønsker unge polakker, unge ungarere, unge tjekker, unge slovakker, unge rumænere, estere, letter, litauere. Vi ønsker at inddrage alle i dette program, da vi på denne måde også i disse lande kan opnå en stærkere europæisering. Og nu står vi her og har ingen penge! Vi har kun de penge, som vi fik tildelt i 1995. Det er naturligvis ikke engang tilstrækkeligt til det, vi selv satte os som mål.
Vi sagde dengang sammen Rådet, at vi kun støtter forligsresultatet, hvis vi efter 2 1/2 år spørger hinanden: Er midlerne tilstrækkelige? De er ikke tilstrækkelige! Jeg ville mindst have brug for 165 mio ECU til to år for så nogenlunde at dække det, vi selv har sat os som mål. Vi er beskedne og siger, at vi kun foreslår 100 mio ECU, fordi vi så nogenlunde kan klare os med det. Men hvis vi følger Kommissionens forslag om 50 mio ECU - mere kunne den ikke foreslå, da den er underlagt andre krav - har vi fremover endog mindre, end vi egentlig havde planlagt til os 12.
Derfor mener jeg ikke, at vi gør os selv nogen tjeneste, hvis vi sparer på dette område. Vi gør os ikke selv nogen tjeneste, og vi gør vore ord til løgn. Når vi hører politikerne, taler de altid om, at Europa er et borgernes Europa. Og netop dette program henvender sig til borgere i alle livets forhold, i alle aldre. Men vi kommer og siger, at vi ikke giver nogen penge til det.
Styrk Europa-Parlamentet i dets kamp mod Rådet med henblik på at opnå et bedre resultat i Forligsudvalget sammen med Rådet! Til dette har jeg brug for en stærk støtte i Parlamentet.

Evans
Hr. formand, som alle ved, er dette et meget vigtigt program, og jeg husker tydeligt de langvarige mæglingsforhandlinger i 1995, som selvfølgelig hænger sammen med dagens forhandling, hvor vi kigger på finansieringen.
Fru Pack har allerede talt med stor begejstring om programmets værdi og betydning, og fru Cresson har også talt tidligere. Dette program er vigtigt, fordi Europa skal være og er mere end blot big business, kapital og pengenes bevægelighed over de europæiske landegrænser, mens folk bliver rigere og rigere. I Europa handler det om mennesker, unge mennesker. Det handler om at inddrage skoler og uddannelsesinstitutioner i hele Europa og give dem muligheder for at knytte bånd med hinanden.
SOCRATES-programmet har været en stor succes. Folk taler om programmet, og de skriver ofte til mig for at få mere at vide om det. Der er allerede fire gange så mange ansøgere, som der er pladser. Vi kunne finde masser af studerende for hver ledig plads. De studerende, der har været af sted i forbindelse med et af disse programmer, og de skoler, der har været med i udvekslinger, har alle fået en masse erfaringer, som de vil huske i resten af livet, og det er disse unge, der skal skabe fundamentet for det Europa, vi ønsker at se.
Vi søger kun om en lille stigning i budgettet. Jeg ville ønske, den var meget større, fordi der her er tale om en meget nyttig investering. Europa-Parlamentet og Den Europæiske Union giver støtte til tobakssektoren, til opdræt af tyre til tyrefægtning og, hvis vi skal tro pressen i denne uge, til opdræt af biller i Italien til farvning af alkoholiske drikke. Ikke desto mindre stejler vi over eller protesterer mod en lille stigning i budgettet for den europæiske volontørtjeneste.
Jeg ville ønske, at der var tale om en større stigning, men vi må argumentere for dette af hensyn til nutidens og fremtidens unge.

Pex
Hr. formand, Europas ungdom kan være stolt over, at den blandt andre er repræsenteret af fru Pack, der i sidste øjeblik har sikret, at vi nu kan diskutere dette program og budgetudvidelsen. Det er egentlig en skandale, at vi må bruge så frygtelig meget energi på det, for som fru Pack allerede klart har sagt, var det en aftale, at vi efter en tids forløb igen skulle se på budgettet, og det er der al mulig grund til, nu hvor dette program, der har så megen succes, at det truer med at drukne i den, er udvidet til at omfatte så mange flere lande.
Som formand for Kulturudvalget bliver jeg bestormet af forskellige lande, som siger: I har lovet os, at vi må deltage i programmerne, vore projekter ligger klar, men vi kan endnu ikke komme til truget med vore projekter. Også her, ligesom jeg sagde før i forbindelse med det andet program, sår vi skuffelse i stedet for vision om, at fremtiden er ungdommens, og at Europa har brug for ungdommen af hensyn til sin egen fremtid. Det er meget farligt.
Når vi senere skal tale om Unionens oplysningspolitik - og den skal vi tale om, for den har det meget dårligt - så har det ikke megen mening at bruge flere penge på en forbedring af oplysningsvirksomheden, hvis vi sår skuffelse i kontakten med så mange borgere og så mange unge, når vi spreder information om dette program. Det virker modsat, og det betyder, at der ikke er noget andet valg, hverken for os eller for Rådet, end at acceptere, at dette program har succes, at det hovedsagelig tjener den europæiske integration, og at det derfor bør udvides til alle de lande, som er med i den europæiske integration. Det må naturligvis have den konsekvens, hvis man vil gøre programmet tilgængeligt for alle, at dets budget må udvides. Det er, og jeg ved godt, at dette begreb bliver udlagt anderledes, egentlig en obligatorisk udgift, for man kan ikke holde borgerne for nar. Hvis man giver borgerne rettigheder, hvis man giver ungdommen rettigheder, så må de også kunne udøve disse rettigheder. Det betyder altså, at der her ikke en gang er frihed til at diskutere, om vi skal udvide budgettet. Vi har her holdt en gulerod op for borgerne, og vi kan ikke tillade os, og det kan Ministerrådet heller ikke, derefter at sige til borgerne: Beklager, men den gulerod gælder kun for et begrænset antal. Resten får ikke noget.
Jeg vil slutte med en indtrængende anmodning til Kommissionen om, at den her kæmper sammen med Parlamentet for en behørig budgetudvidelse til dette program, nu og i fremtiden.

Baldi
Hr. formand, kære kolleger, jeg takker først og fremmest fru Pack og slutter mig her naturligvis til de foregående talere.
Jeg vil erindre alle om den store succes, SOCRATES-programmet i øjeblikket har inden for Unionen, særlig med henblik på styrkelsen af den højere undervisning i forening med ERASMUS-programmet, og LINGUA-programmet på området for sprogindlæring. SOCRATES-programmet har i utroligt omfang begunstiget mobiliteten og udvekslingen af studerende, professorer og undervisningsassistenter samt oprettelsen af samarbejdsnet. Antallet af programmer for samarbejde mellem universiteterne er indtil i dag nået op på 2.673. Den succes, SOCRATESprogrammet har haft, har særlig fra 1995 bevirket en forøgelse af ansøgningerne om deltagelse i de aktioner blandt studerende og lærere, programmet omfatter. På Den Europæiske Unions område er der nemlig ca. 60 millioner skoleelever og 11 millioner studerende.
Kommissionen har fremsat forslag om at forhøje den bevilling, der allerede var ydet af Rådet, med 50 millioner ECU til 850 millioner ECU for perioden 1995-99. Dette beløb, som er klart under det oprindelige forslag om 1.005 millioner ECU for de 12 medlemsstater, er afgjort utilstrækkeligt for de nu 15 medlemsstater samt EFTA-landene og landene i Central- og Østeuropa og Cypern, som er optaget i selve programmet. I perioden 1998-99 vil landene i Central- og Østeuropa og Cypern nemlig tage aktivt del i programmet. Landene i Central- og Østeuropa vil deltage i SOCRATES-programmet med støtte fra PHARE-programmet med ca. 70 millioner ECU, og denne deltagelse skal, dersom man ønsker, at bestræbelserne for mobilitet skal have nogen mening, sammenkædes med den gensidige mobilitet inden for medlemsstaterne, der må anslås at ville koste endnu ca. 70 millioner ECU.
Behovet overstiger således langt finansieringsmulighederne inden for programmet. Det er følgelig helt klart, at vi, dersom vi virkelig vil styrke den europæiske iværksættelse af programmet gennem oplysningskampagner og dialog mellem borgerne, som i øvrigt iværksættes af Unionen selv, må give disse de fornødne finansielle instrumenter. Gør vi ikke det, vil vi tabe troværdighed hos de borgere, der ønsker at opbygge morgendagens Europa, de unge, som af Unionen forventer ikke ord eller løfter, men konkret handling, særlig i en periode som vores, hvor idealerne er i krise, og kulturen skal spille sin rolle.

Ryynänen
Hr. formand, de varmeste lykønskninger til fru Pack for en god betænkning og et foretagsomt stykke arbejde med Socrates-programmet. Socrates-programmet er virkelig en europæisk succeshistorie, der netop efter at være kommet i gang er ved at få en for tidlig og sørgelig afslutning, i hvert fald hvad angår målsætningerne. Sådan kan det virkelig udtrykkes, hvis programmet ikke får tildelt en yderligere bevilling på 100 mio ecu til at imødekomme de stigende behov. Denne forøgelse kan heller ikke imødekomme de stigende behov og forventninger i de nuværende medlemslande, idet allerede denne ekstrabevilling er en forudsætning for, at programmet faktisk påbegyndes i de central- og østeuropæiske lande.
Kommissionens foreslåede forøgelse på 50 mio ecu er altså ikke tilstrækkelig, og Kulturudvalget har da også været meget enig i sin understregning af, at der mindst er brug for en forøgelse på 100 mio. Dette kræver ikke nødvendigvis en forøgelse af det samlede budget, idet midlerne kan tages fra et andet sted, eksempelvis fra EU's informationsbevillinger. Socrates-programmets aktiviteter er et meget bedre og mere givtigt informationsarbejde end hastigt gennemførte informationskampagner.
Det alsidige uddannelsessamarbejde under Socrates-programmet er også den bedste forberedelse til et tættere EU-samarbejde og -medlemskab. Derfor bør Socrates-programmets døre også åbnes for de associerede lande. Ligeså urimeligt ville det være kynisk at påpege for de unge i de nuværende medlemslande, at Socratesprogrammet er for de få udvalgte, dvs. et program for eliten, hvor antallet eller niveauet af stipendierne overhovedet ikke er tilstrækkeligt til at dække behovet. Der er dog inden for rammerne af Socrates-programmet allerede nu opnået særdeles mange positive og lovende forbedringer af den uddannelsesmæssige kvalitet i hele Europa. Det er efter min mening særdeles vigtigt at fortsætte arbejdet med efteruddannelsen af lærere og udviklingen samt udvidelsen af sprogundervisningen, eftersom disse er reelle forudsætninger, for at den vigtige europæiske merværdi kan opnås.
I EU er man med god grund bekymret for, at borgerne ikke oplever EU's arbejde som meningsfyldt, eller at det kommer tæt ind på dem. I denne sammenhæng har vi ikke råd til at svække troværdigheden blandt borgerne til et så vigtigt og velfungerende program.

Ripa di Meana
Hr. formand, vi Grønne mener, at det i dag for ikke at svække troværdigheden af SOCRATES-programmet, der i sin tid var udformet med henblik på alene at opfylde 12 medlemsstaters behov, i dag er nødvendigt at øge de midler, der er afsat til dets iværksættelse. Det voksende antal anmodninger om deltagelse og først og fremmest 11 nye landes deltagelse i programmet fra 1998 er noget, der kræver større bevillinger for at sikre gensidig mobilitet mellem Den Europæiske Union og de associerede lande.
Kommissionens forslag om en forhøjelse af bevillingen på 5, 9 % er ganske utilstrækkeligt og tager ikke hensyn til hverken det reelle behov og åbningen af programmet for de associerede lande. Vi ønsker ikke, at SOCRATESprogrammets succes skal kunne komme i fare, og vi ønsker heller ikke, at det alene skal være til fordel for dem, der kan påtage sig værtsforpligtelserne i det land, hvori det foregår.
Som følge heraf støtter De Grønne stærkt fru Packs krav, idet de kræver en betydelig forhøjelse, der kan give et positivt signal til undervisningssektoren og befolkningerne.

Leperre-Verrier
Hr. formand. De midler, som Den Europæiske Union investerer i sin ungdomspolitik, står ganske afgjort i centrum for drøftelserne her til morgen.
For her ligger netop problemet med SOCRATES-programmet: alle anerkender de positive aspekter og nødvendigheden af at udvikle foranstaltningerne. Den vilje, man giver udtryk for, vil imidlertid være virkningsløs, hvis budgettet ikke forøges tilsvarende. Derfor bør vi støtte målsætningen på de 100 mio ecu, der er foreslået af ordføreren, fru Pack, som jeg gerne vil rose for hendes arbejde.
Vi må ikke glemme, at Parlamentet under behandlingen i forligsudvalget kun accepterede disse 850 mio ecu, hvilket ligger langt under det oprindelige forslag, på betingelse af at disse mål blev revideret efter to år. Når visse central- og østeuropæiske lande bliver tilknyttet disse programmer, hvilket sker meget snart, vil der således blive behov for visse justeringer, også selv om der vil ske en samfinansiering gennem PHARE-programmet.
Det er et eksempel blandt mange, men det viser, at hvis vi ønsker, at SOCRATES-programmet lever op til de forventninger, det helt legitimt har vakt, er det nødvendigt at give det en budgetmæssig håndsrækning.

Linser
Hr. formand, selv om EU oprindeligt blev grundlagt som økonomisk union, går udviklingen i stadig højere grad i retning af en uddannelsesunion. På baggrund af den spændte situation på arbejdsmarkedet og i betragtning af konkurrencen fra billig, men dårligt uddannet arbejdskraft, ligger Europas chance i et højt uddannelsesniveau.
Vi anser derfor udbygningen af fælleseuropæiske handlingsprogrammer på uddannelsesområdet for at være en intelligent form for arbejdsløshedsbekæmpelse i Europa, som foregår på mellemlang sigt, men som er effektiv, og vi betragter derfor SOCRATES-programmet som en vigtig investering i Europas fremtid. Selv om den finansielle forhøjelse principielt skal hilses med stor tilfredshed, skal disse midler dog omfordeles internt for ikke at belaste det almindelige budget yderligere og forhindre eventuelle forhøjelser af de nationale medlemsbidrag.
Derudover anser vi det for at være uomgængelig nødvendigt at kræve af de udøvende organer, at de sørger for en streng kontrol og fuldstændig gennemsigtighed i forbindelse med de støttede projekter for på den måde at forhindre, at der udbetales uberettiget finansiel støtte. Med hensyn til inddragelsen af de central- og østeuropæiske lande i SOCRATES-programmet, hvilket vi ligeledes ser med stor tilfredshed på, opfordrer vi dog til, at der udarbejdes velfunderede behovsanalyser med henblik på at klarlægge de faktiske finansielle behov.

Elchlepp
Hr. formand, mine damer og herrer, spørgsmålet om en forhøjelse af SOCRATES skal omsider ses i en meget større europolitisk sammenhæng. Det tjener jo på fortræffelig vis, som vi ved, den europæiske integration, idet det gennem møde og udvekslingsforanstaltninger skaber varige grundlag for den mellemfolkelige forståelse og fremmer til de unges mobilitet såvel som kvalifikationer inden for uddannelse og erhverv.
Men da færre og færre ansøgninger om støtte kan efterkommes, og støttesatserne til dels er beskæmmende lave og resulterer i en social udvælgelse, bør der egentlig slet ikke herske tvivl om, at der skal ske en forhøjelse her. Jeg komplimenterer fru Pack for hendes betænkning og hendes redegørelse - og med hensyn til de finansielle ønsker - og jeg vil gerne gøre opmærksom på, at det er meget ønskeligt omsider fuldt ud at inddrage de centralog østeuropæiske stater. Men forhøjer man ikke midlerne, begrænses udvekslingsprogrammerne i de vesteuropæiske stater.
Men vi har også brug for flere midler - og jeg vil gerne særligt understrege dette - til at afbøde de socialpolitiske mangler i programmet. Således burde f.eks. flere unge fra små og mellemstore virksomheder få mulighed for at deltage i udvekslingsprogrammer. Her skal vi også overveje en ny formidlingsstruktur. På eget initiativ og med egne midler deltager disse unge mennesker næppe i udvekslingsprogrammer. Også disse unge fra erhvervsuddannelsen har behov for i kulturel henseende at møde naboerne i Europa og dermed i praksis lære tolerance og åbenhed over for omverdenen.
Dette er vigtigt, hvis vi virkelig ønsker at tage fat på den genopblussende intolerance og fremmedhadet i Europa. Vi skal f.eks. have muligheder for i højere grad at arrangere udvekslingsprogrammer som led i venskabsbyforbindelser. I en verden præget af internationalisering er fremmedsprogene vigtige. Det er dog utilstrækkeligt, at kun knap 1 % af alle erhvervsskoleelever deltager i udvekslingsprogrammer.
Økonomiens globalisering kræver også en globalisering af uddannelsen, dvs. internationalisering. Vor kvalificering konkurrerer i dag med andre regioner i verden. Her skal vi europæere klare os i fremtiden. Uddannelse, mobilitet og muligheder på arbejdsmarkedet danner i stadig højere grad en kausal kæde. For så vidt udgør SOCRATES også et bidrag til beskæftigelsespolitikken i Europa.

Heinisch
Hr. formand, allerførst min store kompliment og tak til Doris Pack for hendes store engagement. Vi ved alle fra vore hjemlande, hvor godt SOCRATES-programmet fungerer, og hvilken tilslutning det oplever.
Jeg er sikker på, at enhver af os kender mindst én studerende, som har studeret i det europæiske udland med et ERASMUS-stipendium, eller en skoleklasse, som har arrangeret et udvekslingsophold ved hjælp af COMENIUS. Og trods disse positive tilbagemeldinger ønsker vi at nedskære midlerne til SOCRATESprogrammet. Nej, det må ikke være tilfældet! SOCRATES er et af de mest kendte fællesskabsprogrammer, aktiviteterne deri svarer nøje til borgernes behov og når direkte ud til dem. Programmet kan opvise en lang række resultater, herunder en stigning i mobiliteten i Den Europæiske Union og fremskridt med hensyn til anerkendelse af eksamensbeviser.
Vi kan ikke altid tale om, at Unionen skal bringes tættere på borgerne, og så ikke sikre, at et så vellykket program kan videreføres. Derudover er jeg af den opfattelse, at navnlig aspektet voksenuddannelse bør tillægges en større betydning som led i SOCRATES-programmet. Kun ved at forhøje midlerne med mindst 100 mio ECU kan vi opnå, at det så højt promoverede motto i form af livslang uddannelse gennemføres energisk. SOCRATES kan og skal yde et bidrag til denne og andre innovationsprocesser, hvis Den Europæiske Union vil forblive tro mod sine mål på uddannelsesområdet og på troværdig måde vise, at den er tæt på borgerne.

Florio
Hr. formand, kære kolleger, SOCRATES-programmet, der har til formål at fremme den europæiske dimension inden for undervisningsvæsenet og særlig at nærme Unionen til dens borgere, har i de første gennemførelsesår haft en succes, der langt overstiger forventningerne. Takket været dette program har unge og voksne haft mulighed for langt bedre end før at lære den europæiske virkelighed med dens sprog og kultur at kende, og dette er noget, vi finder væsentligt med henblik på at skabe en større og effektiv enhed på vort kontinent.
For en gangs skyld er vi alle enige om at give udtryk for en positiv opfattelse vedrørende et initiativ og fastholde, at dette skal støttes og fortsætte i fremtiden. Men der er et problem vedrørende finansieringen. Oprindelig havde Kommissionen som bekendt foreslået et samlet beløb på 1.005 millioner ECU for 12 medlemsstater. Ved den endelige afgørelse, som blev truffet for to år siden, blev der kun afsat 850 millioner ECU til i alt 39 lande, idet antallet af medlemsstater i mellemtiden var blevet til 15, hvortil kommer, at der skal tages hensyn til de 13 EFTAlande, de 10 Central- og Østeuropæiske Lande og Cypern.
Jeg forstår derfor fuldt ud de økonomiske grunde, som har fået Kommissionen til at fremsætte et forslag, der kun omhandler en forhøjelse med 50 millioner ECU til programmet, men jeg er enig med ordføreren, som jeg siger tak, i hendes bedømmelse, hvorefter denne plan bør finansieres med mindst yderligere 100 millioner ECU. Jeg er også enig med Budgetudvalget, og jeg ved, at det ikke ville være umuligt at hente disse midler fra andre poster. For blot at nævne et eksempel finder jeg, at et parlament og fællesskabsinstitutioner, som daglig har at gøre med overdrevet store omkostninger ved de bygninger, hvori de virker, bør finde en måde, hvorpå dette betydelige kulturelle initiativ kan finansieres.

Frischenschlager
Ordføreren har allerede været inde på SOCRATES' uddannelsespolitiske betydning. Men jeg vil også gerne understrege dette politiske aspekt, som allerede er berørt. Vi klager jo overalt over de nationalistiske tendensers genopvågnen, frem for alt blandt de unge. Så tilvejebringer Den Europæiske Union et virkelig fortræffeligt middel til at imødegå dette, idet den giver hundrede tusinder studerende mulighed for virkelig at opleve Europa, og så beskærer vi oven i købet disse programmer og fratager dem deres virkning.
Der er to ting, der ikke må ske. For det første, at kun velstående studerende har råd til disse programmer som følge af disse finansielle begrænsninger. Allerede nu er det vanskeligt for en studerende at klare de faktiske leveomkostninger i en studieby i udlandet med disse tilskud.
For det andet ville det være en politisk dumhed, hvis vi udvider dette program til at omfatte Østeuropa og så ikke kan stille midlerne til rådighed dertil. Det ville virkelig være en politisk meningsløshed. Derfor støtter jeg denne forhøjelse af midlerne og anser det i øvrigt for at være vigtigt, at hele støtteproblematikken i EU gennemgås. Vi ser, at forkerte prioriteringer er fremherskende her. Uddannelse er et særdeles vigtigt mål, og jeg håber, at vi når det.

Elliott
Hr. formand, jeg vil gerne rose fru Pack for denne betænkning. Da Parlamentet udarbejdede sin oprindelige betænkning om SOCRATES-programmet, hvor jeg deltog i arbejdet sammen med fru Pack og hr. Verde i Aldea, havde vi meget store forventninger til programmet. Mange af disse forventninger er blevet indfriet, men de bringes i fare på grund af manglende midler. Som det tidligere er blevet påpeget, vil der, selv hvis Parlamentet går med til at bevilge yderligere 100 mio. ecu over de næste to et halvt år som foreslået i denne betænkning, stadig være tale om et mindre beløb end det, Kommissionen oprindeligt skønnede nødvendigt for dette femårige program for de tolv daværende medlemsstater.
Programmet er vellykket og populært; det er populært i Den Europæiske Union og i ansøgerlande og associerede lande. Men der er en fare for, at vi ikke kan leve op til forventningerne. Jeg ville ønske, at politikerne i Parlamentet, Ministerrådet eller Kommissionen, når de bestemmer sig for at fremme denne type programmer og skabe forventninger hos specielt de unge i Den Europæiske Union, også var villige til at følge deres ord op med handling og bevilge de nødvendige midler til sådanne programmer. Det er desværre ikke tilfældet.
Som andre tidligere har sagt, er det nogle gange et spørgsmål om, hvordan man bruger pengene. Udgifterne til dette program i en periode på fem år svarer blot til, hvad vi giver i støtte til tobaksproducenterne i et enkelt år. De årlige udgifter til dette program er sandsynligvis mindre end Fællesskabets tab som følge af svindel og inkompetence.
Der blev indføjet en artikel om uddannelse i Maastricht.
Det har været fantastisk at få denne artikel med i traktaterne, men når vi forpligter os til at gennemføre et program af denne art, må vi også sørge for de nødvendige bevillinger, så dårligt stillede unge, minoriteter og andre grupper ikke sættes nederst på listen, hvilket ellers let kan blive tilfældet. Jeg håber, at Parlamentet vedtager det fremsatte forslag.

Rübig
Hr. formand, den anden vigtigste beslutning i et menneskes liv er beslutningen om, hvilket erhverv vedkommende vil udøve. Den vigtigste beslutning er, hvilken ægtefælle vedkommende vælger. Jeg mener, at begge beslutninger skal være velgennemtænkte og nøje undersøgt, og det er nødvendigt, at man med hensyn til uddannelsen allerede i skoletiden får flere oplysninger om, hvilke erhvervsmæssige muligheder der vil være til stede i fremtiden.
Netop SOCRATES-programmet sætter ind her med forskning og med uddannelses- og videreuddannelsesforanstaltninger, også til lærerne. Jeg mener, at SOCRATES giver os garanti for, at det uddannelsesbehov, som opstår i fremtiden, også kan dækkes, at uddannelsessektoren ikke producerer uden hensyntagen til markedet, og at forældre, lærere og skoleelever er helt klar over, hvad der fremover er nødvendigt i uddannelsessektoren.
Vi har politikere, som tror, at man skabe arbejdspladser med en tilføjelse, en artikel, en lov. Jeg mener, at man kun kan skabe arbejdspladser, ved at man lærer mennesket at producere det eller tilbyde den tjenesteydelse, som forbrugerne ønsker. Dvs. vi må i erhvervene, i erhvervslivet lære menneskene, hvordan man fremstiller produkter, hvordan man tilbyder produkter og tjenesteydelser, som så købes af forbrugeren.
Netop SOCRATES-programmet, som meget intensivt beskæftiger sig med videreuddannelse, har her enorme fordele, og det samme gælder LEONARDO-programmet. De kan ganske enkelt lære menneskene, hvad de har brug for til at kunne dække behovet i fremtiden. Men også fremtidsprojekter som euroen og udvidelsen mod øst er vigtige skridt, som vi skal gøre vore lærere, vore skoleelever, de voksne bekendt med. Derfor er livslang uddannelse og dermed LEONARDO meget vigtig for vor fremtid, og det skal gives absolut prioritering.

Morgan
Hr. formand, med de nye socialistiske regeringer rundt omkring i Europa bliver et folkets Europa stedse vigtigere. Intet program er i højere grad end SOCRATES udtryk for et folkets Europa, måske lige bortset fra den volontørtjeneste, vi netop har talt om. Tusindvis af studerende og elever i Den Europæiske Union har mulighed for at deltage i udvekslingsprogrammer og lære deres medborgere at kende. Det er grunden til, at vi for to et halvt år siden ikke var tilfredse med det beløb, som Rådet foreslog, og under mæglingsprocessen forhandlede vi os frem til at tage den økonomiske situation op til fornyet forhandling på dette tidspunkt.
Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse og Medier finder det meget vigtigt at stille betydeligt flere midler til rådighed for programmet for at yde det retfærdighed. Der har siden 1994 ikke blot været en stigning i antallet af medlemsstater med ret til at søge om støtte, men det er også først nu, at vi for alvor mærker effekten af de informationskampagner, der blev gennemført i 1995 og 1996. Det er først nu, at visse områder af programmet bliver fuldt tilgængelige.
Der har ydermere været en stigende efterspørgsel under de forskellige projekter på grund af partnerskaber, der er udviklet som i forbindelse med det europæiske år for livslang uddannelse, der var meget vellykket i hele Den Europæiske Union. Vi må heller ikke glemme henstillingerne i den endelige rapport fra task forcen »Uddannelsessoftware og multimedia«. Pengene til alle disse projekter skal nu skaffes via SOCRATESprogrammet.
Hvad sker der, hvis vi ikke finder de nødvendige midler? I teorien har alle studerende mulighed for at få et stipendium på maksimalt 5.000 ecu pr. år, men hvis alle de støtteberettigede studerende fik den støtte, de søgte om, ville der i realiteten kun være 75 ecu pr. studerende pr. måned. Det er uacceptabelt. Det bliver bestemt ikke noget problem at bruge pengene. Programmet er overtegnet fire gange, og det er begrænset af de budgetmæssige retningslinier, hvor det optræder som en prioritet. Det vil bestemt fortsat være at finde øverst på vores dagsorden.

Vaz da Silva
Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, Europa har ingen fremtid, hvis det ikke tager vare på de nye generationer. Hverken den fælles valuta, den frie bevægelighed eller den fælles sikkerhedspolitik tjener noget formål, hvis der ikke findes mennesker, som på grundlag heraf kan og vil opbygge en verden i fred og skabe et bedre liv.
SOCRATES er et program, som i forlængelse af det succesrige ERASMUS-program vedrørende udveksling af universitetsstuderende gør det muligt for et stigende antal studerende og undervisere at udveksle erfaringer og viden og skabe et åndens og venskabets Europa.
Det er hverken sundt eller bæredygtigt, hvis der kun findes én supermagt i verden. Europa er forpligtet til at tage udfordringen op og indtage den plads, der tilkommer det, af hensyn til ligevægten i det nye globaliserede samfund. Unionen kan ikke fortsat fungere som en økonomisk gigant, men en social, politisk og kulturel dværg.
Derfor er det nødvendigt, ikke alene at opretholde, men år for år at lade SOCRATES-programmet og dets naturlige supplement, den nye europæiske volontørtjeneste, vokse eksponentielt. Det er sådanne tiltag, og kun dem, der kan ændre mentalitet og holdninger. Det er dem, og kun dem, der kan vende den farlige tendens til autisme, individualisme og forbrugerisme, som er så ødelæggende og får folk til at miste troen på projektet.
SOCRATES-programmet er historien om en succes. Hvad er det for en form for blindhed som gør, at selv den nulstigning, der foreslås i budgettet for 1998, skal fravristes med tænger af vores modige ordfører, fru Doris Pack?
Jeg føler mig fristet til, hr. formand, at foreslå et særligt SOCRATES-program for politiske beslutningstagere. Måske vil man derefter tydeligere kunne se, hvad der skal prioriteres i dette Europa, som vi siger, vi elsker, men som vi ikke forstår at opbygge.

Cresson
Hr. formand, ærede medlemmer. Jeg vil allerførst gerne takke Parlamentet for så hurtigt at have behandlet dette forslag, som Kommissionen vedtog for knap tre måneder siden. Dette vidner om Deres store engagement til fordel for dette program.
Da programmet blev vedtaget for lidt over to år siden, fik det solid støtte fra Deres side. I dag vil jeg gerne især takke fru Pack for hendes glimrende betænkning og fru Dührkop Dührkop, fordi hun har forsvaret denne sag over for Budgetudvalget.
SOCRATES-programmet er nemlig væsentligt for opbygningen af denne »union af viden«, som vi alle ønsker så stærkt.
Det ville naturligvis være bedre at kunne tale til et roligere publikum, hvor alle sad ned.

Formanden
Jeg anmoder forsamlingen om at forholde sig tavs, således at vi kan høre kommissærens redegørelser.

Cresson
De har i øvrigt selv erindret om, at SOCRATES gør det muligt at bringe Unionen tættere på borgerne, og her tænker jeg nærmere bestemt på de omkring 70 mio unge i Fællesskabet, de 4 mio undervisere, de 11 mio studerende, men også på de voksne, der i øjeblikket er under uddannelse.
Umiddelbart før regeringskonferencen i Amsterdam, som vi vil forsøge at samle de europæiske borgere om, er SOCRATES en eksemplarisk demonstration af en europæisk opbygning, der tjener den enkelte.
Programmet spiller ligeledes en afgørende rolle for udviklingen af menneskelige ressourcer, der er nøglen til genetablering af vore arbejdspladser samt vores konkurrenceevne og vækst. Endelig udgør det et vigtigt støttepunkt for Fællesskabets udvidelsesproces, eftersom det åbner mulighed for, at Cypern og de associerede lande i Central- og Østeuropa kan deltage i programmer, der forbereder både deres borgere og deres institutioner på tilslutningen til Fællesskabet.
Det bør ligeledes understreges, at vi opnår disse resultater med ekstremt lave omkostninger. I betragtning af forhøjelsen af den finansieringsramme, Kommissionen har planlagt, tegner SOCRATES sig nemlig kun for 0, 2 % af Fællesskabets budget i 1998. I betragtning af programmets betydning kan Kommissionen, i øvrigt i lighed med Europa-Parlamentet, kun beklage størrelsen af den finansieringsramme, der blev vedtaget for to år siden og, som De husker, faktisk svarede til en reduktion på 150 mio ecu i forhold til vort oprindelige forslag.
Erfaringerne fra de sidste to år viser, at Kommissionens oprindelige forslag ikke blot var realistisk, men endda svarede til det minimumsbeløb, der ville have været nødvendigt. Programmet har nemlig fået en særdeles begejstret modtagelse i uddannelsesmiljøerne i samtlige medlemsstater. Det er et af de mest populære programmer, og der findes ikke en medlemsstat, hvor undervisere, unge, studerende og skoler ikke har hørt om Den Europæiske Unions uddannelsesprogrammer.
Ved at foreslå en forhøjelse af finansieringsrammen efter disse to år, hvor programmet er blevet videreudviklet, har Fællesskabet til hensigt at imødekomme de forventninger, borgerne har.
Når vi ser på de ændringer, Parlamentet har foreslået.....

Formanden
Undskyld, jeg har på fornemmelsen, at De er meget generet af larmen i salen, og jeg vil gerne bringe den til ophør.
Kære kolleger, vær venlige at være stille. Det er meget ubehageligt at tale i larm. De ved det alle, for vi har alle prøvet det. Tak for Deres forståelse.

Cresson
Hvis vi således gennemgår de ændringsforslag, Parlamentet har stillet til vores forslag til afgørelse, forekommer det mig klart, at de fleste af disse sigter mod at styrke Kommissionens argumentation til fordel for forhøjelsen, en argumentation som vi uophørligt har forsvaret over for Rådet.
Jeg kan nok en gang kun glæde mig over denne støtte. Det er især tilfældet med det første ændringsforslag, hvor opmærksomheden henledes på hvidbogen og grønbogen samt på den budgetmæssige prioritet, EuropaParlamentet tillægger uddannelsesprogrammet. Dette ændringsforslag vil naturligvis blive medtaget. Vi accepterer ligeledes det andet ændringsforslag, der styrker Kommissionens argumenter vedrørende konsekvenserne af en fastholdelse af et finansielt status quo eller en for lille forhøjelse, der vil medføre en fortsat reduktion af de bevilgede støttebeløb. Dette ændringsforslag vil derfor blive indarbejdet efter en mindre ændring for at sikre en mere afbalanceret analyse af den indvirkning, som en afvisning af forhøjelsen vil få. Dette gælder ligeledes det tredje ændringsforslag.
I begrundelsen henleder Kommissionen opmærksomheden på den budgetmæssige indvirkning, der kan få medlemsstaternes institutioner, hvis SOCRATES blev åbnet for de associerede lande i Central- og Østeuropa samt Cypern. Ændringsforslaget vil derfor blive medtaget med en mindre redaktionel ændring. Jeg vil i øvrigt tilføje, at de central- og østeuropæiske lande kan få støtte fra PHARE-programmet. Hvis de omkostninger, der er direkte knyttet til disse nye landes deltagelse, skulle dækkes af deres egne bidrag, kunne samarbejdet med disse nemlig medføre betydelige ekstraudgifter for medlemsstaternes institutioner. Ændringsforslaget vil imidlertid blive ændret en smule for at tage højde for, at åbningen af programmet endnu ikke er trådt i kraft, idet ikrafttrædelsen er fastsat til andet halvår af 1997.
Hvad det fjerde ændringsforslag angår mener Kommissionen, at de deri indeholdte argumenter allerede er tilstrækkeligt dækket af ændringsforslag 2 og 3, og det vil derfor ikke blive medtaget. Det femte ændringsforslag indeholder en relevant henvisning til den budgetmæssige sammenhæng, der gør det muligt at finansiere den forhøjelse, Kommissionen har foreslået i forslaget til afgørelse. Det vil derfor blive indarbejdet med en mindre redaktionel ændring.
Kommissionen er derimod ikke på nuværende stade i stand til at indarbejde det sjette ændringsforslag vedrørende forhøjelsen af det supplerende beløb, selv om vi noterer, at det styrker argumentationen for en forhøjelse af finansieringsrammen. Kommissionen mener nemlig, at det i den nuværende budgetsituation er vanskeligt at foreslå et højere beløb. I 1998 har Kommissionen imidlertid foreslået en forhøjelse for SOCRATES på 11 % i forhold til 1997, og disse 11 % skal sammenlignes med forhøjelsen for de interne politikkers vedkommende, som kun er på 0, 5 %. Vi har således både en forhøjelse for de samlede interne politikker på 0, 5 % og en forhøjelse for SOCRATES på 11 %, der ligeledes skal sammenlignes med forhøjelsen for politikkerne for almen uddannelse, erhvervsuddannelse og ungdom, som kun er på lidt over 6 %. Kort sagt: 0, 5 % til interne politikker, 6 % til uddannelses-, erhvervsuddannelses- og ungdomspolitikker og 11 % til SOCRATES-programmet. Det er ganske vist ikke perfekt, men disse tal viser under alle omstændigheder en vilje til at gå videre med hensyn til SOCRATES.
Jeg er naturligvis bevidst om den skuffelse, dette svar kan fremkalde hos de parlamentsmedlemmer, der har kæmpet, som vi selv i øvrigt, for at programmet kunne råde over en finansieringsramme, der stod bedre mål med dets udviklingsperspektiver og vore medborgeres forventninger.
Jeg kan derimod forsikre Dem om, at Kommissionen vil se på resultaterne af Deres overvejelser med al mulig interesse. Deres støtte til fællesskabsprogrammer på uddannelsesområderne får faktisk en meget betydelig indvirkning på SOCRATES-programmet i dets nuværende form og vil fortsat have en virkning, når vi udarbejder vore aktioner efter år 2000. På det tidspunkt vil arbejdet med udviklingen af næste generation af fællesskabsprogrammer nemlig begynde, og de, der udvikler dem, vil i vid udstrækning tage hensyn til Deres forslag.
Jeg vil gerne understrege, hvor afgørende denne periode er, eftersom dette arbejde udføres på et tidspunkt, hvor de nye finansielle overslag er ved at tegne sig. Deres lyst til at styrke midlerne til SOCRATES-programmet repræsenterer et meget klart engagement og et meget klart politisk budskab med hensyn til Deres prioriteter for morgendagens Europa. Jeg opfatter dette budskab som en meget kraftig opmuntring, og det takker jeg Dem for.

Formanden
Medlemmernes bifald viser, i hvor høj grad hver især har lyttet opmærksomt til Dem, fru kommissær. Jeg takker Dem.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted med det samme.

Afstemning
Formanden
Kære kolleger, vi skal i gang med afstemningen. Som De har kunnet se, er situationen lidt vanskelig. Vi har mange afstemninger. De har foran Dem omkring 30 sider.
Jeg vil fremsætte to forslag. Det første er, at vi stemmer indtil kl. 13.30, og det andet er, at vi udsætter afstemningen om Fontaine-betænkningen til i aften. Ordføreren har sagt, at hun ikke så noget til hinder for, at afstemningen om denne betænkning fandt sted i aften, selv om den indeholder et forslag til lovgivningsmæssig beslutning.
Betænkning (A4-0173/97) af Sturdy for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter om forslag til seksten forordninger fra Rådet vedrørende fastsættelse af landbrugspriser og visse hertil knyttede foranstaltninger 1997-1998 (KOM(97)0089 - C4-0114/97 til C4-0129/97-97-0087(CNS) til 97/0089(CNS), 97/0091(CNS) til 97/0094(CNS) - 97/0096(CNS) til 97/0102(CNS), 97/0905(CNS) og 97/0906(CNS))

Böge
Fru formand, måske kan jeg lette tidspresset en smule med PPE-Gruppens forslag vedrørende Sturdy-betænkningen. Jeg vil på min gruppes vegne gerne anmode om, at afstemningen om denne betænkning udsættes. Jeg vil gerne begrunde dette med tre sætninger. Landbrugsudvalget vedtog under sin afstemning om Sturdy-betænkningen en afbalanceret pakke i forbindelse med forslagene til landbrugspriser. Denne pakkes samlede beløb indeholder dog yderligere omkostninger på ca. 170 mio ECU. Dette er også på baggrund af de budgetpolitiske krav, som vi også er stillet over for her, naturligvis et problem.
Parallelt med disse afstemninger foregår ad hoc-proceduren for regnskabsåret 1998, og det ser ud til, at der som led i denne ad hoc-procedure kan findes en kompensation langt ud over de 170 mio ECU. For at klarlægge denne mulighed for budgetpolitisk neutralitet havde vi til hver lovgivningsmæssig beslutning indgivet ændringsforslag nr. 31-46, som ikke kunne behandles af formelle grunde. Vi vil på baggrund heraf gerne foreslå Dem, at afstemningen om Sturdy-betænkningen finder sted i forbindelse med betænkningen om ad hoc-proceduren for også at sikre Parlamentets budgetpolitiske integritet. Jeg beder om Deres støtte.

Formanden
Hr. Böge, hvis jeg har forstået Dem ret, anmoder De om, at forretningsordenens artikel 131 bliver taget i anvendelse. Er der nogen, der ønsker at tage ordet imod dette forslag?

Fantuzzi
Fru formand, De Europæiske Socialdemokraters Gruppe lader sig ikke betage af disse foregivne bestræbelser på besparelser fra PPE-gruppens side.
Hvis der er et problem vedrørende budgettets neutralitet i henseende til landbrugspriserne, skyldes dette i realiteten det alvorlige modsætningsforhold, der findes mellem de to betænkninger af Sturdy og Funk. Jeg vil erindre kollegerne her i salen om, at landbrugspriserne for 1998 ikke fastlægges efter betænkningen af Sturdy, men betænkningen af Funk, og der er derfor tale om to meget snævert forbundne forhold.
Jeg opfordrer mine kolleger til at stemme for ændringsforslagene nr. 24 og 26, der er fremsat af De Europæiske Socialdemokraters Gruppe vedrørende betænkningen af Funk. Der er tale om to ændringsforslag, der uden at begå alvorlig uretfærdighed over for landmændene gør det muligt at spare 500 millioner ECU på budgettet for 1998. Der er talrige muligheder for at dække en eventuel mangel på neutralitet i budgettet for landbrugspriserne i betænkningen af Sturdy. Jeg tror derfor ikke, at noget taler for denne udsættelse. Der ville måske være mening i at henvise begge betænkningerne til fornyet udvalgsbehandling med henblik på at drøfte tingene på ny, men da dette ikke sker, mener jeg ikke at det er muligt. Hvis der noget område, hvorpå man kan spare midler i landbruget, er det kornarealområdet, der dækker 40 % af landbrugsudgifterne. Med betænkningen af Funk har vi mistet muligheden for at sige noget om netop denne betydelige sektor. Som følge heraf viser PPE-gruppens holdning efter min opfattelse en alvorlig politisk partiskhed i højere grad end neutralitet i budgettet.
(Anmodningen om udsættelse af afstemningen forkastedes)
(Ved successive afstemninger vedtoges de seksten forslag til lovgivningsmæssig beslutning)

Lulling
Kære kolleger, tak for Deres massive afstemning til fordel for min betænkning. I forgårs, fru formand, erklærede kommissær Fischler her, at han nægtede at tage hensyn til tyve af de toogtyve ændringer til hans meget udvandede forslag. Disse to ændringsforslag er praktisk talt kun en formssag. Min første reaktion på denne holdning, der er udtryk for en fløjtende ligegyldighed over for de forslag, som vi har vedtaget her for to et halvt år siden til fremme af direkte støtte for at redde den europæiske biavl, var at forlange, at forslaget blev henvist til fornyet udvalgsbehandling. Men da De netop har vedtaget min betænkning med så massivt et flertal og for ikke at spilde mere tid på frugtesløse diskussioner med Kommissionen, i betragtning af dennes holdning, vender jeg mig mod Ministerrådet og håber, at Rådet ikke ignorerer de forslag, som Parlamentet har overvejet nøje i tolv år, og at det vil behandle dem positivt.
Fru formand, det er i denne ånd, at jeg vil bede Dem vedtage forslaget til lovgivningsmæssig beslutning.
(Bifald)
Formanden
Udmærket, fru Lulling. Men inden jeg sætter forslaget til lovgivningsmæssig beslutning til afstemning, vil jeg henvende mig til fru Cresson for at spørge, om kommissær Fischler ikke tilfældigvis skulle have tænkt over tingene i nattens løb.

Cresson
Desværre har jeg ikke haft lejlighed til at mødes med kommissær Fischler her til morgen for at høre, om han skulle have tænkt over tingene i nat, men hvis jeg får nye oplysninger, skal jeg meddele Dem det.

Formanden
Jeg er sikker på, at De vil underrette ham om Parlamentets utilfredshed. Jeg beklager naturligvis også Rådets fravær. Jeg sætter forslaget til lovgivningsmæssig beslutning til afstemning.
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)

Formanden
Der er ikke indkommet ændringsforslag til dette fælles beslutningsforslag, men hr. Jarzembowski har anmodet om at få rettet en fejl, og derefter vil hr. Cornelissen stille et mundtligt ændringsforslag til punkt 4.

Jarzembowski
Fru formand, vi har besluttet, at vi gør begge dele i fællesskab, for at vi ikke spilder for meget tid. Som korrektion vil jeg gerne have, at henvisningen i punkt D til et rådsmøde vedrørende turisme udgår, da dette aldrig har fundet sted. Det er således et teknisk problem. Vi beder om, såfremt ingen i Parlamentet gør indsigelse mod det, at ordene »at godkende« i punkt 4 erstattes med ordene »ufortøvet at godkende«. Det er vort mundtlige ændringsforslag!

Formanden
Er der indsigelser mod disse forslag fra hr. Jarzembowski? Det er ikke tilfældet. Jeg sætter derfor hele det således ændrede forslag til beslutning til afstemning.
(Forslaget til beslutning vedtoges)

Tamino
Fru formand, jeg tager kun ordet kort for at erindre om, at Gruppen De Grønne og mange andre parlamentsmedlemmer også i år havde fremsat ændringsforslag for at gøre opmærksom på, at Den Europæiske Union fortsat gennem priserne på hornkvæg også finansierer tyrefægtning. Da vi finder det i absolut modsætning til selve traktatens ånd og den almindelige opfattelse hos en stor del af den europæiske befolkning, finder vi, at man ikke fortsat kan støtte denne form for grusomme skuespil, der virker nedbrydende på tilskuerne og grusomt over for de dyr, der udsættes for det.
Af disse grunde havde Europa-Parlamentet allerede sidste år udtalt sig herimod, i det mindste i form af en betragtning, og overladt det til Kommissionen og Rådet at råde bod på dette uheldige forhold. Men der er ikke sket noget. Af disse grunde er der på ny fremsat ændringsforslag, og jeg giver på Gruppen De Grønnes vegne udtryk for, at vi vil stemme for disse, selvom forsamlingen beklageligvis ikke har fundet det hensigtsmæssigt at følge disse anvisninger.

Ahlqvist, Theorin og Wibe
Vi undlader at stemme ved afstemningen om denne betænkning, da vi mener, at den fælles landbrugspolitik bør underkastes en grundlæggende reform. Den nuværende gennemregulerede landbrugspolitik er bureaukratisk, ineffektiv og fordelingspolitisk forkastelig. Vi håber, og vil gøre alt for, at der kan gennemføres en drastisk reform af landbrugspolitikken i 1999.

Holm
Når det gælder forslaget til retsakt nr. 9 vedrørende voksent kvæg, er det med stor skuffelse, jeg konstaterer, at Europa-Parlamentet ikke har vedtaget ændringsforslaget om tyrefægtning. Jeg kan ikke forstå, hvordan Europa-Parlamentet har kunnet godkende, at der kan ydes EU-landbrugsstøtte til dyr, der anvendes til tyrefægtning. Efter min mening bør der ikke ydes nogen økonomisk støtte til denne vanvittige, barbariske måde at behandle dyr på. Personlig stemte jeg naturligvis for de ændringsforslag, som drejede sig herom.

Martinez
Europa-Parlamentet har fået forelagt seksten forordninger om fastsættelse af landbrugspriser for 1998. Den sammenhæng, hvori denne årlige, men i dag noget matte, messe for landbruget foregår, kan sammenfattes i tre datoer:
1999 den fælles valuta og »år 3-pakken« om den fem-årige budgetplanlægning; 2000 og indledningen af forhandlingerne med Verdenshandelsorganisationen og endelig 2002 med begyndelsen af udvidelsen mod Øst.
Disse tre skæringsdatoer, der betyder tre voldsomme omvæltninger, bestyrker Kommissionen i dens snævre revisoranskuelse, der er stivnet i en spare- og rationeringspolitik. Dette forklarer fastfrysningen af landbrugspriserne for 1998 med en nedsættelse af udligningsstøtten for faldet i priserne på korn og olieplanter såvel som nedsættelsen i braklægningsstøtte, idet braklægningsprocenten for 1998 i øvrigt er sat op til omkring 10 % med en trussel om en grundsats på 17, 65 %.
Denne rationeringslinie forsvares ved, at man på ny synger det evige omkvæd om overproduktion og de enorme omkostninger ved oplagring. Bruxelles kører nok en gang katastrofefilmen fra begyndelsen af 1990'erne, idet man truer med et kornlager på 58 mio tons i 2005 under påskud af en god høst på 202 mio tons i 1996-97, heraf de 60 mio tons i Frankrig.
Imidlertid glemmer Kommissionen naturligvis at sige, at verdenslagrene er helt i bund, idet man råder over 40 dages forbrug på verdensplan. Det er i øvrigt sandt i en sådan grad, at man for at kunne opretholde forsyningen til det europæiske marked har genindført en eksportafgift på 15 ecu pr. ton.
Man skulle tro, man var vendt tilbage til slutningen af enevælden, hvor man organiserede kornmangel til fordel for nogle få.
Alt i alt ville den fornuftige løsning være både at fjerne den ekstraordinære og den ordinære braklægning.

Souchet
»Prispakken« er et resultat af budgetforslaget for EUGFL, Garantisektionen. Til trods for at retningslinierne forudsatte et udgiftsloft på 43.267 mio ecu, er det forventede budget for næste høstår kun på 41.009 mio ecu, det vil sige en vækst på 0, 5 % i forhold til det nuværende landbrugsbudget.
De fleste medlemsstater pålægger meget strenge udgiftsbegrænsninger for at overholde konvergenskriterierne, som er fastsat i Traktaten om Den Europæiske Union, og som er en betingelse for deltagelse i Den Økonomiske og Monetære Union. Landmændene bidrager således i størrelsesordenen 2, 258 mio ecu til indførelsen af den fælles valuta, og det er kun under hensyntagen til budgettet for EUGFL, Garantisektionen.
Kommissionen foreslår altså en prispakke, der kan opsummeres ved en fastfrysning af priserne og en reduktion af støtten (reduktion af de månedlige forhøjelser af interventionspriserne på korn og ris samt af restitutioner for oplagring af sukker).
Europa-Kommissionen præciserer i sit forslag, at de i prispakken foreslåede foranstaltninger skal ses i sammenhæng med dens tidligere forslag til ændring af støtteudbetaling til markafgrøder, hvor der forudsættes en reduktion på 7 % samt en reduktion i udbetalingerne af braklægningsstøtte med det formål at give de jorder, der braklægges, samme vilkår som jorder, der ikke lægges brak. Formålet er at spare 1.400 mio ecu på landbrugsbudgettet for 1998.
I stedet for denne strengt regnskabsmæssige holdning til landbruget burde Europa-Kommissionen snarere indtage en social holdning til landbefolkningen, for hvem landbruget udgør den økonomiske rygrad. Ser man på den sociale status, var året 1996 en katastrofe for livet på landet: 600.000 bedrifter blev nedlagt, 230.000 fuldtidslandarbejdere mistede deres arbejde. Til disse foruroligende tal skal der yderligere lægges tab af arbejdspladser på landet i tilknytning til landbruget inden for de sektorer, der omfatter handel, håndværk og offentlige tjenesteydelser.
Vores gruppe støtter de ændringsforslag, der er fremsat og vedtaget i Landbrugsudvalget. Generalordføreren for budgettet hr. Tillich præciserede under forhandlingen, at han på grund af budgetstramning og indførelse af den fælles valuta havde til hensigt at afvise disse ændringsforslag, som ville »koste« 140 mio ecu ud af et samlet budget for EUGFL, Garantisektionen, på 41.009 mio ecu.
Vi håber, at Rådet kan bøje Kommissionens forslag, således at det størst mulige antal landmænd og landarbejdere kan bevare deres arbejdsværktøj og deres beskæftigelse i et Europa, der oplever en alarmerende stigning i arbejdsløsheden (over 12 mio arbejdsløse).
Betænkning af Funk (A4-0176/97)
Ahlqvist, Theorin og Wibe
Vi har valgt at stemme i overensstemmelse med De Europæiske Socialdemokratiers Gruppes linje og bifalde Kommissionens forslag om at sænke godtgørelserne for markafgrøder. Vi mener, at det er det maksimale, vi kan opnå lige nu. Vor grundlæggende holdning er imidlertid, at landbrugsstøtten skal sænkes langt mere, end hvad Kommissionens forslag indebærer.

Novo
Vi stemte for Funk-betænkningen, fordi den afviser grundlaget for Kommissionens forslag om en støtteordning for producenter af visse markafgrøder. Kommissionens forslag tog rent faktisk sigte på at skaffe midler til at finansiere en nødplan til stabilisering af oksekødssektoren i kølvandet på BSE-krisen gennem en udsættelse af betalingerne til oliefrø og nedsættelse af støtten til kornafgrøder og jordudtagning, foranstaltninger, som ydermere skulle være af permanent og irreversibel karakter.
Af konklusionerne af BSE-undersøgelserne fremgik det, at finansieringen af følgerne af BSE skulle afholdes over budgettet og/eller af den medlemsstat, der er hovedansvarlig for udbredelsen af denne sygdom. Kommissionens hensigt var at skaffe midler til finansieringen gennem besparelser opnået ved en nedsættelse af støtten til landbruget.
Funk-betænkningen afviser Kommissionens forslag, og derfor stemte vi for den. Det skal imidlertid understreges, at det ikke er inden for rammerne af dette kommissionsforslag eller af den foreliggende betænkning, at eventuelle ændringer af støtteordningerne i forbindelse med den kommende revision af den fælles landbrugspolitik skal analyseres; jeg tænker f.eks. på (efter vores mening ønskværdige) ændringer i støtten til de omhandlede markafgrøder til fordel for småbedrifter, til landbrugere med lave indkomster, som ikke har alternative indkomstmuligheder og landbrugere, som er hjemmehørende i ugunstigt stillede regioner.

Souchet
BSE-krisen har både medført et styrtdyk i forbruget af oksekød og et meget voldsomt fald i priserne. I betragtning af Europa-Kommissionens ansvar, således som det er blevet belyst i Det Midlertidige Undersøgelsesudvalgs beretning, er det rimeligt, at Den Europæiske Union betaler erstatning til kvægopdrætterne.
I solidaritet med landmændene havde Kommissionen i sit oprindelige forslag planlagt en pakke bestående af 3 forslag til forordning. Det første indeholdt foranstaltninger til fordel for oksekødssektoren, det andet finansiering af denne støtte gennem en mærkbar reduktion af støtten til store bedrifter og det tredje strukturforanstaltninger.
Europa-Parlamentet besluttede, i modstrid med udtalelsen fra sit eget Budgetudvalg, kun at vedtage foranstaltningerne til fremme af oksekødssektoren og at forkaste de to øvrige forslag til forordning.
Betænkningen af Funk, som vi skal udtale os om, er således blevet reduceret med to forslag til forordning, der blev forkastet den 17. september 1996.
Vores gruppe er positivt indstillet over for de ændringsforslag, der er fremsat og vedtaget i Landbrugsudvalget, for de fjerner eller modificerer en række præmisser og artikler, der strider mod franske og europæiske landmænds interesser. De foreslåede budgetbesparelser gør det ikke længere muligt at kompensere for støtten til kvægopdrættere, men giver mulighed for en besparelse på 2, 4 mia ecu på landbrugsbudgettet (jvf. Sturdybetænkningen om prispakken).
I-EDN-Gruppen afviser denne rent budgetmæssige holdning, der kun har til formål at give visse medlemsstater mulighed for at gennemføre tvangsforanstaltninger i forbindelse med gennemførelsen af den fælles valuta.
Vi beklager, at man har tilrettelagt Parlamentets forhandlinger således, at betænkningerne af Sturdy og Funk skulle behandles sammen og dermed blev knyttet sammen af budgetmæssige overvejelser.
Eftersom støtten til kvægopdrættere er finansieret takket være en undervurdering af priser og landbrugsstøtteordninger på over 1 mia ecu, kan vi ikke acceptere reduktionen på 12, 2 % i interventionsniveauet for oksekød, således som det er fastsat i udkastet til landbrugsbudget for 1998.
Et stort antal landbrugsbedrifter befinder sig i dag i en meget vanskelig situation; det er derfor nødvendigt at iværksætte en landbrugspolitik med det formål at genopbygge landbruget og ikke en budgetmæssig stramningspolitik. Eftersom landmændene ikke kommer til at få fordel af indførelsen af den fælles valuta, hvis den ellers finder sted, ville det være særlig uretfærdigt, om de skulle finansiere dens indførelse.
Betænkning af Baldarelli (A4-0189/97)
Ahlqvist, Theorin og Wibe
Vi undlader at stemme ved afstemningen om denne betænkning, da vi mener, at den fælles landbrugspolitik bør underkastes en grundlæggende reform. Den nuværende gennemregulerede landbrugspolitik er bureaukratisk, ineffektiv og fordelingspolitisk forkastelig. Vi håber, og vil gøre alt for, at der kan gennemføres en drastisk reform af landbrugspolitikken i 1999.

Novo
Med et forslag om ændring af forordning nr. 1765/92 har Kommissionen foreslået, at der indføres maksimale garantiarealer for produktion af hård hvede, for Portugals vedkommende kun 35.000 ha.
Baldarelli-betænkningen foreslår, at det maksimale garantiareal i Portugal skal hæves til 90.000 ha, højere end det traditionelle produktionsniveau (omkring 70.000 ha), men lavere end det potentielle produktionsniveau (100.000 ha).
Dette ændringsforslag er langt mere positivt end det af Kommissionen foreslåede. Hertil kommer, at Baldarellibetænkningen stipulerer med en overskridelse på 5 % af det maksimale garantiareal til støtte for unge landmænd, der har til hensigt at påbegynde produktionen af hård hvede. Derfor har vi stemt for.

Souchet
For at klargøre den holdning I-EDN-Gruppen har vedtaget, er det nødvendigt at erindre om, at produktionen af hård hvede blev mishandlet af den fælles landbrugspolitik fra 1992.
Arealerne med hård hvede i Europa faldt med 12 % mellem 1991 og 1992 (gennemsnit over to år) samt i 1995 og 1996 på grund af braklægning og især den manglende støtte i utraditionelle områder.
Produktionen styrtdykkede samtidig med 35 %, fordi der oven i virkningen af nedskæringen af arealet kom en yderligere indvirkning på grund af faldende ydelse. Klimatiske betingelser, tilbagegang i produktionen i de utraditionelle områder med højere ydelse og en vis ekstensivering på grund af den meget betydelige andel af direkte støtte til produkt/ha i de traditionelle områder er hovedårsagerne til den faldende ydelse i den europæiske produktion.
Derfor gik Den Europæiske Union fra en situation med en nettoeksport på 2 mio tons hvedegryn og pasta til en situation med nettounderskud.
Vore ændringsforslag, der blev vedtaget i udvalget, giver dels mulighed for en smidiggørelse af de mekanismer, der bruges til forvaltning af de individuelle referencer i de traditionelle områder, hvilket vil øge det faktiske produktionsareal og vil dels forhøje loftet for de arealer, der kan blive omfattet af den reducerede støtte i de utraditionelle områder, hvilket vil garantere forsyningssikkerheden for den europæiske fødevareindustri, navnlig den, der findes i Nordfrankrig. Den interregionale indgangsvinkel, vi har foreslået, burde på en gang imødekomme de franske producenter i de traditionelle områder og i de utraditionelle områder, samtidig med at vi kan begrænse importen af hård hvede fra tredjelande til Europa.
Med henblik på en god udnyttelse af støtten i de traditionelle områder i Sydeuropa og en god kvalitativ tilpasning af hård hvede, der lever op til fødevarevirksomhedernes behov, er det helt nødvendigt at kræve kvalitetsudsæd. Netop på dette punkt har vi foreslået en ændring, som også blev vedtaget i Landbrugsudvalget, og som muliggør de forskellige former for producentsammenslutningers direkte produktion af godkendt udsæd. Man bør bevare de gamle, traditionelle varieteter, der altid er blevet anvendt på regionalt plan især for at bevare biodiversiteten. Helt generelt bør anvendelsen af kvalitetsudsæd fremme udviklingen af sektoren for udsæd til hård hvede.
Beslutning om jordudtagning
Souchet
Af indlysende årsager: for at landbrugerne kan forberede deres tilsåning, er det nødvendigt, at de senest den 30. juni hvert år kender braklægningsprocenten for det følgende høstår. De skal nemlig tilrettelægge deres sædskifte og naturligvis bestille de forskellige rå- og hjælpestoffer (udsæd, gødning, plantebeskyttelsesprodukter) hos deres leverandører. Derfor støttede vores gruppe Landbrugsudvalgets mundtlige forespørgsel og var medunderskriver af det fælles beslutningsforslag.
Imidlertid stillede vores gruppe to vigtige ændringsforslag med det formål at begrænse den obligatoriske braklægningssats til 5 % og fjerne den ekstraordinære udtagningsprocent i tilfælde af arealoverskridelse i løbet af et igangværende høstår. Det glæder mig særdeles meget at konstatere, at Parlamentet har fulgt vores gruppe ved med et klart flertal at vedtage den begrænsning af braklægningssatsen til 5 %, som vi havde foreslået.
På verdensplan viser en hurtig analyse af det høstår, der slutter 30. juni, at forudsigelserne med hensyn til produktion og priser ikke modsvares af virkeligheden.
Det Internationale Kornråd forudså nemlig den 25. juli 1996 en høst på verdensplan på 560 mio tons; rent faktisk nåede høsten op på 580 mio tons. Den Europæiske Union blev tvunget til at revidere sin produktion i opadgående retning med 7 mio tons.
Alle eksperter havde forudset et gradvist fald i kornpriserne på verdensplan fra dette forår. I realiteten steg priserne betydeligt og Europa-Kommissionen blev tvunget til fra den 14. maj at indføre en eksportafgift for at kunne garantere forsyningerne til Den Europæiske Unions indre marked. Denne afgift, som Kommissionen fastsatte, er på 15 ecu pr. ton for blød hvede, mel og hvedegryn af hård hvede, 20 ecu pr. ton for mel og hvedegryn af blød hvede og 10 ecu pr. ton for hård hvede.
Det er yderst beklageligt, at Europa-Kommissionen ud over at indføre denne eksportafgift gør sit yderste for at hindre korneksporten. I lighed med eksportørerne beklager vi, at hver gang vi nærmer os en restitution på nul, og vi bevæger os hen imod en afgift, blokerer Bruxelles for eksporten og underkaster eksportørerne en ordning med certifikater »med tankestreger«, der kun virker afskrækkende. I dette præcise tilfælde ved eksportøren ikke på forhånd, om Bruxelles udbetaler en restitution eller pålægger en afgift. Det er derimod sikkert, at hvis restitutionen skal gælde, modtager han den ikke, hvorimod han skal betale, hvis afgiften bliver indført.
Det Internationale Kornråd (IGC) reducerede i begyndelsen af maj sin prognose for hvedehøsten på verdensplan i 1997 fra 583 til 578 mio tons. Tørken vil begrænse produktionen i Den Europæiske Union, hvorimod frosten i Kansas har mindsket produktionen af vinterhvede med omkring 3 mio tons, og oversvømmelserne i Dakota har forsinket tilsåningen med vårhvede. Det er derfor sandsynligt, at vi vil opleve et nyt fald i verdens kornlagre og stigende priser på verdensmarkedet.
Afslutningsvis vil jeg sige, at i denne generelle situation med den stigende efterspørgslen efter korn på verdensplan og med udsigterne til 97-høsten på den nordlige halvkugle er det nødvendigt at have en braklægningsprocent, der er så lav som mulig, og under alle omstændigheder at begrænse den til de 5 %, der gælder for dette høstår. Det er afgørende nødvendigt, at landbrugerne, hvis fornemste opgave det er at fremstille landbrugsprodukter, ikke skal underkastes en braklægningssats på over 5 % i en situation med stigende efterspørgsel og små lagre på verdensplan.
Betænkning af Pack (A4-0188/97)
Bonde og Sandbæk
Et af SOCRATES-programmets formål er at fremme den »europæiske dimension« i undervisningen, samtidig med at det er et »klart bidrag til gennemførelsen af målsætningen i traktatens artikel 126«, som omtalt i betænkningen. Den såkaldte europæiske dimension er et forsøg på at »EUficere« uddannelserne uden tanke for, at der findes en verden uden for EU, som det kunne være særdeles interessant at beskæftige sig med som elev eller studerende. Man indfører undervisning i EU-historie og EU-kultur, fremfor undervisning i europæisk historie og europæisk kultur eller for den sags skyld verdenshistorie og kulturer i andre dele af verdenen. Denne indsnævring af perspektivet, mener vi, er farlig og fejlagtig, og vi har derfor valgt at stemme imod Packs betænkning om SOCRATES-programmet.
Betænkning af Stockmann (A4-0130/97)
Bernardini
I nogle år har Det Europæiske Fællesskab beskæftiget sig med at fremme kombineret godstransport, der er det eneste alternativ for at aflaste vejene og den eneste miljøvenlige løsning.
I 1992 trådte PACT-programmet i kraft (pilotaktioner til fremme af kombineret transport) for en 5-årig periode. Med en relativt beskeden budgetbevilling blev der finansieret feasibilityundersøgelser og direkte foranstaltninger.
I dag bliver dette program ophøjet til forordning, og det glæder jeg mig over. Desuden har man valgt en mere operationel fremgangsmåde til vurdering af projekters støtteberettigelse. Medlemsstaterne skal nemlig for fremtiden være et filter for ansøgningerne om økonomisk støtte. Vi bevarer altså en vis logik med hensyn til storstilede projekter i en bestemt region.
Hvis man fortsætter i denne logiske tankegang, ville det have været ønskeligt, om man ligeledes havde bevaret en komplementaritet i de finansielle bidrag, hvilket ligeledes havde givet mulighed for bidrag fra andre finansieringskilder (for eksempel bevillinger fra EFRU og bevillinger fra rammeprogrammet for forskning og udvikling).
Idet jeg anerkender min ordfører-kollegas arbejde, tilslutter jeg mig endelig hans overvejelser vedrørende budgetbevillingen til den kommende forordning (35 mio ecu over 6 år), og spørger mig selv, hvilket politisk motiv, der egentlig ligger bag målet om at fremme denne type transport.

Donnay
Udviklingen af kombineret transport skal være en af den europæiske transportpolitiks prioriteter. Det kombinerede transportsystem er nemlig en interessant løsning til erstatning for udelukkende at bruge vejtransport, idet det giver mulighed for at udnytte andre transportformer, hvis infrastrukturer og kapaciteter undertiden er underudnyttede.
Det er i dag bydende nødvendigt at tilføre jernbanerne i Europa ny livskraft, og det samme gælder skibsfarten i alle dens former og især korte, maritime forbindelser eller forbindelser ad floder. Udvidelsen af den kombinerede transport står i centrum af denne omlægningsproces og nyudviklingen af transporten.
For at nå denne ligevægt igen har landene brug for en stærk tilskyndelse fra Den Europæiske Unions side, for det er nødvendigt at etablere lige konkurrencevilkår mellem de forskellige transportformer. Med henblik herpå har staterne brug for en støtte for at forbedre den økonomiske konkurrenceevne for sø-, flod- eller jernbanetransport.
Derfor har jeg udtalt mig til fordel for vedtagelsen af hr. Stockmanns betænkning vedrørende tildeling af økonomisk støtte fra Fællesskabet til aktioner til fremme af kombineret godstransport.
Udviklingen af PACT-programmet går i den retning, og i forslaget til Rådets forordning hilser jeg især indførelsen af bestemmelser velkommen, der giver mulighed for:
bedre konkurrenceevne for den kombinerede transport med hensyn til pris og servicekvalitet i forhold til vejtransport; -fremme af avanceret teknologi inden for den kombinerede transportsektor; -bedre adgang for virksomheder, uanset størrelse, til kombineret transport.Desuden foretrækkes det i henhold til disse bestemmelser at iværksætte konkrete, nyskabende foranstaltninger frem for gennemførelse af forundersøgelser.
Et andet element, hvis betydning bør understreges, er, at de pilotaktioner, der blev lanceret under PACT i 1992, fra 1997 forlænges og styrkes i et egentligt femårigt planlægningsprogram.
Denne planlægningsindsats ledsages af en forøgelse af midlerne, hvilket bringer budgettet for PACT-programmet op på 35 mio ecu over seks år.
I de kommende år skal disse finansielle midler øges. Jeg vil personligt holde et særlig vågent øje med dette under arbejdet i Udvalget om Transport og Turisme.
Betænkning af Lulling (A4-0191/97)
Lindqvist
Biavl er et vigtigt erhverv. Det udøves decentralt i hele Europa. Det er af stor betydning, først og fremmest for den lokale økonomi.
EU's landbrugspolitik må revideres. Antallet af støtteformer, regler og tilskud må begrænses. Set ud fra dette perspektiv er det forkert at indføre nye tilskuds- og reguleringsordninger for endnu et landbrugserhverv. I stedet bør man øge samarbejdet om forskning, miljø, teknisk bistand og skadelige insekter. Dette bør i første række ske gennem de eksisterende brancheorganisationer.

Martinez
De smuler af budgettet, der i Rådets forordning foreslås brugt til afsætning af honning og faglige bistand til sanitære foranstaltninger og kvalitetsforbedring, fører sagen tilbage til EuropaParlamentet, der allerede den 20. januar 1995 gjorde opmærksom på den vanskelige situation for europæisk biavl.
Vore biavlere forsvinder nemlig - for eksempel er der kun 3.000 tilbage på fuld tid i Frankrig - under påvirkning af den illoyale konkurrence fra de 126.000 tons importeret honning, der sælges til priser fra 7 francs pr. kilo, mens produktionsomkostningerne for vore biavlere er på FRF 14 pr. kilo. Og jeg taler ikke om den svindel, der består i at få fremstillet honning af bier ved at fodre dem med majs- eller rissaft.
Den manglende overholdelse af fællesskabspræferencen til fordel for kinesisk honning, der udgør 30 % af produktionen på verdensplan, eller honning fra Mexico eller Argentina burde medføre en godtgørelse i form af en udligningspræmie netop for de negative konsekvenser, som den manglende overholdelse af præferencen har for vore biavlere. Bill Clintons USA har ikke tøvet med at indføre en afgift på 151 % for at beskytte deres honning.
Vi er verdens førende importører. Europa-Parlamentet havde ligeledes bedt om en bestøvningspræmie, der er berettiget i kraft af det arbejde, bierne udføre, navnlig hvad angår frugttræer, når en bi samler honning på indtil 2.700 hektar over en radius på 5 km.
I stedet for disse to præmier, der er berettigede i EU, hvor man importerer 50 % af den honning, der sælges i verden, med 80.000 tons import til Tyskland eller 10.000 tons import til Frankrig, begrænser EuropaKommissionen sig til at afsætte en budgetpost på 15 mio ecu, hvoraf de 11, 6 mio er beregnet til bekæmpelse af varroatose.
For et land som Frankrig udgør det et støttebeløb på 14 mio francs, hvilket ved 1.434.000 stader giver 10 francs pr. stade. Der er ikke noget, man kan genoprette balancen i regnskaberne med for de 100.000 biavlere på fuldtid eller deltid i Frankrig, som med deres 30.000 tons producerer 25 % af Fællesskabets honning og 3 % af honningen på verdensplan.
Nej! Europa-Kommissionen bryder sig virkelig ikke om bier, i det mindste ikke de europæiske.

Souchet
I sin beslutning af 20. januar 1995 om Kommissionens meddelelse til Rådet og Europa-Parlamentet med om betragtninger vedrørende situationen inden for europæisk biavl vedtog EuropaParlamentet enstemmigt, at der skulle iværksættes et vist antal direkte støtteforanstaltninger for honningproduktionen (bestøvningspræmie, udligningspræmie for de indtægtstab, producenterne lider som følge af, at der ikke findes en fællesskabspræference).
Til trods for disse vigtige forslag, der er nødvendige for den europæiske og franske biavls overlevelse, foreslår Kommissionen os kun nogle få punktforanstaltninger for at få god samvittighed. Det er blandt andet planer om følgende: at bevillige faglig bistand til biavlerne for at forbedre kvaliteten af honningproduktionen, at bekæmpe varroatose og sygdomme i forbindelse hermed, at rationalisere stadeflytningen og at oprette laboratorier til analyse af honningen.
Ingen af de af Kommissionen foreslåede foranstaltninger giver en løsning på de økonomiske vanskeligheder, biavlen står overfor. Produktionsomkostningerne stiger konstant, antallet af bisamfund falder konstant, og - naturligvis, stiger importen fra tredjelande meget stærkt.
Vores gruppe er positivt indstillet over for de 22 ændringsforslag, Landbrugsudvalget har vedtaget, og det var med stor beklagelse, at vi hørte kommissær Fischler afvise stort set samtlige ændringsforslag med undtagelse af de to mest harmløse.
For at mobilisere samtlige finansielle bestemmelser til fordel for positive foranstaltninger over for biavlerne kræver vi for eksempel, at de investeringer, der er nødvendige for at bekæmpe zoonoser som varroatose, bliver indarbejdet i Den Europæiske Unions veterinærpolitik.
Kommissionen skal foreslå en støttepolitik, men navnlig en politik for gennemførelse af fælles salgsstandarder for Fællesskabets honning og importeret honning.
Over for denne holdning af systematisk obstruktion fra Kommissionens side forlader vores gruppe sig på Rådets visdom og beder det om omgående tage initiativ til effektive foranstaltninger til fordel for et erhverv, der i dag er truet, fordi udøverne bliver stadigt ældre, og til fordel for et produkt, der varetager en altafgørende miljøfunktion. Hvis der ikke længere var nogen bier i morgen, ville utrolig mange planter ikke længere blive bestøvet. Vi ville så opleve et virkeligt økologisk drama, og en løsning ville kræve langt flere penge, end de beløb, der foreslås i fru Lullings betænkning.
Fælles beslutning om turisme (B4-0458/97)
Díez de Rivera Icaza
Vi, der i årevis og fra før begyndelsen på denne lovgivning har kæmpet mod alle naturkræfter og insisteret på, at det var nødvendigt at optage turismen i et særligt afsnit af den reviderede unionstraktat, kommer nu tilbage med den samme anmodning, således som hr. Papoutsis allerede gjorde det i det første møde, førend han tiltrådte sit embede.
I et fælles ændringsforslag fra Díez de Rivera og Méndez de Vigo indførtes denne anmodning i betænkningen af Bourlanges-Martin om Regeringskonferencen, mens mange af dem, der i dag forbavses over, at turismen ikke er nævnt i den reviderede traktat, den gang stemte imod dette forslag...
Men det er heldigvis de vise forundt at rette deres fejl, og vi har tillid til, at der i den nye traktat ydes en af de største europæiske industrier, nemlig turismen, retfærdighed.

Holm
Det er min faste overbevisning, at der ikke er behov for en EU-bestemmelse om turistområdet i EU-traktaten. Af hensyn til subsidiaritetsprincippet bør det være op til hvert enkelt land at træffe afgørelse herom.
Det er selvfølgelig rigtigt, at turismen har stor betydning for beskæftigelsen, men jeg mener, at man på lokalt/regionalt plan selv bør træffe beslutningerne på dette område. Jeg har derfor stemt imod dette beslutningsforslag.

Kirsten Jensen, Blak, Sindal og Iversen
De danske socialdemokrater stemmer i dag for det fælles beslutningsforslag om turisme eller beslutningsforslaget af Simpson for PSE-Gruppen om turisme.
Forslagene indeholder en række positive elementer. Der er behov for en turismepolitik i EU. En turismepolitik præget af kvalitet og konkurrencedygtighed kan bidrage til vækst og beskæftigelse i EU. Turismepolitikken bør nyde en høj grad af koordination i Kommissionen, og der bør sættes fokus på en beslutningsproces med så meget gennemsigtighed som muligt, men turismepolitikken skal ikke have et selvstændigt retsgrundlag i traktaten. Turismepolitikken er så bredt et område, at et selvstændigt retsgrundlag ville åbne mulighed for at henføre en alt for bred vifte af områder under dette retsgrundlag. Turismen er baseret på så forskelligartede områder, at et selvstændigt retsgrundlag for turisme ikke ville være holdbart.
Betænkning af Spencer (A4-0193/97)
Ahlqvist, Andersson, Hulthén, Lööw, Theorin, Waidelich og Wibe
Dette er for en stor del en god betænkning.
Vi mener imidlertid ikke, at WEU skal integreres i EU. Vi mener heller ikke, at der skal anvendes flertalsafgørelser i spørgsmål vedrørende den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik. Der bør altid gælde det forbehold, at den enkelte medlemsstat kan nedlægge veto i spørgsmål, som den betragter som værende af vital sikkerhedsmæssig betydning. Vi har derfor stemt imod passagerne herom i punkt 15 og 19.

Berthu
Den føderalistiske tankegang inden for europæisk udenrigspolitik kan sammenfattes i nogle få enkle sætninger, der i årevis er blevet gentaget til bevidstløshed i alle nuancer og på alle måder: «Hvis Europa ikke havde været magtesløs, havde dramaet i Jugoslavien kunnet undgås. Det er derfor nødvendigt, at Europa fremover taler med én stemme udadtil og fastlægger sine holdninger gennem flertalsafgørelser.«
Vi har imidlertid aldrig fået at vide, hvad Europa kunne have gjort mere konkret i det jugoslaviske spørgsmål, hvis Europa havde været forenet. Og det er der gode grunde til: den politik, medlemsstaterne har ført, har til syvende og sidst været ganske klog. Jeg er i øvrigt slet ikke sikker på, at Unionen ikke ville have ført konflikten ind i sin egen midte ved af al magt at ville fastlægge en fælles, europæisk holdning gennem flertalsafgørelser, hvilket naturligvis ville have forsinket vores frelsende indgriben, eftersom vi først skulle have klaret vor indbyrdes uenighed! Vi må håbe, at denne ikke ville have udartet alt for meget, for vi ville i så fald have skaffet os to konflikter på halsen i stedet for en, hvilket på ingen måde er en fantasifuld hypotese, hvis vi ser på vort kontinents historie i løbet af dette århundrede. Endelig, lykkelige magtesløshed, felix culpa , der sparede os for en sådan fornedrelse!
Det er så meget mere besynderligt, at ingen sætter spørgsmålstegn ved det føderalistiske dogme, vi ser hver dag og resultaterne af det system på et bestemt område, nemlig de eksterne, økonomiske forbindelser. Her taler Den Europæiske Union med én stemme, nemlig Kommissionens og Rådet træffer beslutninger med flertalsafgørelser, det vil sige nøjagtig det scenario, føderalisterne ønsker. Men systemet fungerer ikke. Værre endnu: ved at reducere vore politikker til den laveste fællesnævner, ved at svække Rådet over for Kommissionens frihandelsinitiativer har dette system hovedansvaret for vores gradvise retræte i de internationale handelsforhandlinger og bidrager med sin del til den ødelæggende arbejdsløshed, der gør det af med Europa. Når man ser resultaterne af dette system, er det så virkelig nødvendigt at udvide det til samtlige vore eksterne forbindelser?
Jeg for mit vedkommende vil konkludere, at det er helt igennem nødvendigt og til Europas eget bedste, at staterne fastholder deres nationale udenrigspolitik. Såfremt vore interesser og vore målsætninger er sammenfaldende på det ene eller andet område - og jeg håber, at det vil ske ofte - skal vi naturligvis arbejde sammen. Ellers skal hvert land forsvare sine egne interesser. Intet er mere legitimt. Jeg skal blot minde om eksemplet med fransksprogetheden: hvordan kan man blot et øjeblik tro, at fransksprogethedens interesser ville blive forsvaret med en europæisk udenrigspolitik, der fastlægges ved flertalsafgørelser? Hvordan kan man blot et øjeblik tro, at det helt specielle i forholdet mellem Frankrig og Quebec for eksempel ville veje tungt over for de såkaldt »globale« europæiske interesser i en udenrigspolitik, der fastlægges gennem flertalsafgørelser? De, der måtte tvivle med hensyn til sidstnævnte punkt, kan se på den euro-canadiske erklæring, der blev undertegnet sidste år.
Derfor beder jeg indtrængende stats- og regeringscheferne om at holde godt fast ved kursen for en europæisk udenrigspolitik, der er udtryk for suveræne nationers alliance. Dette betyder blandt andet at: 1. vi skal fastholde, at beslutninger om alle principspørgsmål træffes i enstemmighed med mulighed for, hvis man vil, at præcisere, at hvis nogen afholder sig fra at stemme, kan det ikke forhindre en beslutningstagning; 2. hvis man bliver enige om at træffe beslutninger om sekundære spørgsmål gennem flertalsafgørelser, skal Luxembourg-forliget endnu en gang bekræftes på den mest klare, tydelige og fuldstændige måde uden proceduremæssige omsvøb; 3. vi må afvise at medtage driftsudgifter til aktioner under en fælles udenrigspolitik i Fællesskabets budget, med mindre vi vil gå ind i en spiral, der fører lige lukt til føderalismen. Omkostningerne til disse aktioner skal simpelthen fordeles mellem de deltagende stater i henhold til en nøgle, vi skal blive enige om, for eksempel BNI; 4. vi må afvise enhver tanke om at gøre Den Europæiske Union til en juridisk person, for denne bestemmelse ville kunne bruges til at styrke tanken om, at der kan eksistere en europæisk udenrigspolitik, der er forskellig fra staternes. Den ville også kunne bidrage til, at Kommissionen førte sig frem på scenen med en forklaring om, at den naturligvis skal repræsentere Unionen ved indgåelsen af retsakter; 5. endelig skal vi have lavet en reform af proceduren for internationale handelsforhandlinger ved at genetablere Rådets autoritet over Kommissionens; især skal vi ikke uden modydelse acceptere, at forhandlinger vedrørende tjenesteydelser og intellektuel ejendomsret omfattes af fællesskabsprocedurerne, for det vil betyde, at de nationale parlamenter i fremtiden ikke længere får noget at skulle have sagt, ikke længere skal ratificere noget om alle de spørgsmål, der vedrører international handel.
Disse udsigter forekommer så oprørende, at man kan spørge sig selv om, hvordan de kan optræde i de forberedende dokumenter til rådsmødet i Amsterdam.

Lindqvist (ELDR), Eriksson (GUE/NGL), Seppänen (GUE/NGL), Sjöstedt (GUE/NGL), Gahrton (V), Holm (V), Schörling (V), Bonde (I-EDN), Lis Jensen (I-EDN), Krarup (I-EDN) og Sandbæk (I-EDN)
Vi kan ikke støtte denne betænkning af flere grunde. Vi kan ikke tilslutte os ordførerens brændende ønske om at skabe en fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik og dermed heller ikke hans kritik af den manglende effektivitet af denne.
Gennemførelse af en fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik vil kræve et handlekraftigt EU med en fælles udenrigsminister, et fælles forsvar og en fælles holdning over for tredjelande. Dette ønsker vi ikke.
Stemningen i specielt de nordiske lande er ikke positiv over for skabelsen af en ny militær stormagt i Europa, tværtimod. Og den manglende handlekraft i Rådets erklæringer, som ordføreren kritiserer, er endnu et tegn på, at hverken EU-medlemslandenes repræsentanter i Rådet eller de respektive befolkninger er parat til en fælles udenrigs- og sikkerhedspolitisk profil.
Dette er endnu et eksempel på, at dette Parlament ønsker at bevæge sig hurtigere mod Europas Forenede Stater, end det er tilfældet hos EU-medlemslandenes befolkninger.

Souchet
Vi har stemt mod Spencer-betænkningen, fordi den i stedet for at udgøre det forventede opklarende dokument er begrænset til at fortsætte i den samme ideologiske stil som sine forgængere.
Det burde imidlertid have været helt nødvendigt at præcisere, at Den Europæiske Unions eksterne foranstaltninger i dag først og fremmest består i at gennemføre og forsvare de politikker, der er Unionens egne: fælles handelspolitik; fælles landbrugspolitik; fælles fiskeripolitik osv. Det er derfor farligt og kunstigt at adskille de eksterne, økonomiske foranstaltninger fra en FUSP, der som interventionsområde skulle have den »rene« udenrigspolitik. Vi burde derimod samle disse to uadskillelige dele af de eksterne foranstaltninger under Rådets myndighed, idet dette på en særdeles velafgrænset måde skulle danne ramme om samtlige handelsforhandlinger, som Unionen deltager i. Faktisk er ethvert eksternt, økonomisk forsvar forløberen for enhver egentlig FUSP. Hvis Den Europæiske Union ikke kan vise sig i stand til energisk og effektivt at forsvare sine medlemmers fælles handelsinteresser over for deres eksterne partnere, er det unødvendigt at gå længere og tale om en fælles udenrigspolitik.
For det andet ville det have været helt nødvendigt at præcisere, at en udenrigspolitik vurderes på sin faktiske indflydelse i marken. En fælles politik, der kun skulle have til formål systematisk at søge identiske holdninger i alle spørgsmål uden at bekymre sig om, hvorvidt de kan føres ud i livet, ville ikke leve op til navnet FUSP. Den ville føre til en minimalistisk konsensus, der ville gøre de således udtrykte europæiske holdninger ubetydelige. Det er let at se den latterlige og ødelæggende karakter, der præger så mange af de beslutninger, Europa-Parlamentet bevidstløst har vedtaget om alle mulige udenrigspolitiske emner, hvor manglen på professionalisme konkurrerer med manglen på politisk tæft. Det er den modsatte vej, man skal vælge, ved at tage udgangspunkt i medlemsstaternes lange, diplomatiske traditioner, der udgør en værdifuld kapital for hele Unionen. Man skal ikke forsøge at opbygge en FUSP, der demobiliserer, demotiverer og amputerer de nationale diplomatier, eftersom de i dag er den privilegerede kanal, hvorigennem de europæiske interesser kan komme til udtryk på den internationale scene.
Endelig er det nødvendigt at holde sig strengt til princippet om enstemmighed inden for udenrigs- og forsvarspolitikken. Det mål, medlemsstaterne søger opfyldt, er en fælles udenrigspolitik, ikke en flertalsudenrigspolitik. Det er decideret utænkeligt, at en stat kan bringes i mindretal på så følsomme områder som udenrigs- og forsvarspolitik. Det er derimod afgørende nødvendigt at indføje ånden fra Luxembourg-forliget i traktaterne. Hvis væsentlige områder som udenrigs- og forsvarspolitik gøres til fællesskabsanliggender i klassisk forstand, ville Europa blive lukket inde i en yderst farlig blindgyde.
Betænkning af Neyts-Uyttebroeck (A4-0179/97)
Ahlqvist, Theorin og Wibe
Betænkningen indeholder en god analyse af problemet vedrørende den demokratiske kontrol med EU's institutioner. Betænkningen er i det store og hele god, men der er to elementer, som vi ikke kan tilslutte os.
For det første kan man konstatere, at den politiske debat i EU's medlemsstater er centreret om de respektive nationale regeringers gøren og laden. Det er de nationale parlamenter, der nyder størst legitimitet, sådan som det bl.a. afspejler sig i valgdeltagelsen. Man kan heller ikke få øje på nogle specifikt »europæiske spørgsmål«, der kan udskilles af den nationale debat og løftes op på et »europæisk« plan. Endvidere kompliceres fremvæksten af en politisk debat på »europæisk« plan af, at der ikke er nogen fælles medier, og at sprog, traditioner, kultur og politiske opfattelser er så forskellige fra den ene EU-medlemsstat til den anden. Desuden giver Europa-Parlamentets demokratiske repræsentativitet anledning til et stort problem i forbindelse en udvidelse mod øst. Hvordan skal et Europa-Parlament med 700 medlemmer på en retfærdig måde kunne repræsentere ca. 500 mio borgere fra alle politiske grupperinger, sociale grupper og sproglige mindretal, opnå en rimelig aldersfordeling svarende til EUborgernes osv.? Det får os til at drage den konklusion, at det er de nationale parlamenters synspunkter og kontrol, der må styrkes i EU-samarbejdet, ikke Europa-Parlamentet.
Det andet element vedrører beslutningsforslagets punkt 10 og 11, hvori det bl.a. foreslås, at man udvider EuropaParlamentets medbestemmelsesret på budgetområdet ved at ophæve sondringen mellem obligatoriske og ikkeobligatoriske udgifter. Vi mener, at EU-budgettet på bl.a. landbrugsområdet og det regionalpolitiske område skal fastlægges ved forhandling mellem EU's medlemsstater repræsenteret af deres respektive regeringer. EUsamarbejdet skal bygge på samarbejde mellem selvstændige stater, ikke på et overstatsligt styre gennem et føderalt parlament.
Af ovennævnte grunde undlader vi at stemme ved den endelige afstemning om betænkningen, selvom den indeholder flere udmærkede forslag.

Berthu
De nationale parlamenters rolle er et grundlæggende kriterium for den type Europa, vi ønsker. I et nationernes Europa er det nationale parlament den overordnede forsamling, der eventuelt uddelegerer visse nærmere definerede kompetencer til Europa-Parlamentet, hver gang det ratificerer en ændring af traktaten. I et føderalt Europa ville Europa-Parlamentet derimod være den overordnede forsamling, og de nationale parlamenter ville så kun have en lokal og underordnet kompetence.
I dag befinder vi os stadig teoretisk set i det førstnævnte system, men den mængde af kompetencer, der er uddelegeret til det europæiske niveau er blevet så omfattende, at der kun skal et lille skub til, før vi vipper over i det andet. Det siger noget om al den taktiske dygtighed, spidsfindighed, ja endda forførerkunst, som de europæiske føderalister er nødt til at udfolde, hvis det skal lykkes dem at få de nationale parlamenter til frivilligt at opgive kritiske kompetencer.
Fru Neyts-Uyttebroeks betænkning, som vi behandler i dag, vil ikke skuffe dem, for den indeholder snilde manøvrer, hvorved man forsøger at omgå forsvarsværkerne, idet det for eksempel hedder, at Europa-Parlamentet og de nationale parlamenter for fremtiden ikke længere skal skændes eller konkurrere med hinanden, men derimod supplere hinanden i bedste forståelse. Der røbes imidlertid lidt mere, når det præciseres, hvori denne komplementaritet skulle bestå; Europa-Parlamentet skal kontrollere fællesskabsinstitutionerne, de nationale parlamenter skal begrænse sig til at kontrollere de respektive regeringer.
Fejlen ved denne fremstilling, som naturligvis er bevidst, er, at det væsentlige udelades: de to niveauer er ikke blot komplementære, men også ordnet efter rang. De nationale parlamenter kontrollerer ganske rigtigt det nationale niveau, men de har også ved at ratificere traktaten til opgave at fastlægge de europæiske spilleregler og det generelle samspil mellem de to niveauer. Og selv om Europa-Parlamentet er valgt ved almindelige valg, kan det aldrig have andre kompetencer end dem, nationerne og deres parlamenter har uddelegeret til det.
Disse spørgsmål er ikke teoretiske. For når Europa i dag mødes med uvilje, når Europa lider af et »demokratisk underskud«, skyldes det, at man har pantsat alt for meget til den føderalistiske opfattelse, der fratager borgerne deres naturlige udtryksmuligheder, de nationale institutioner, uden at det er lykkedes, og det er der en god grund til, at erstatte dem med en levende deltagelse i et europæisk demokrati.
Herfra stammer den totale modsætning mellem vore forslag og føderalisternes; de vil underordne de nationale parlamenter, vi vil give dem fornyet livskraft; de vil have, at Bruxelles skal kontrollere nationerne; vi vil have, at nationerne skal kontrollere Bruxelles.
Det kan under disse omstændigheder ikke undre, at regeringskonferencen, hvor vi finder et flertal af regeringer, der går ind for de føderalistiske teser, kun var parat til at give de nationale parlamenter nogle smuler; «retten« til at blive informeret i tide om Kommissionens lovgivningsinitiativer; «retten« til, at den halvårlige konference bestående af deres repræsentanter (COSAC) »kan fremsætte« forslag, der beskedent benævnes »bidrag« til »Unionens institutioner« især inden for områderne den tredje søjle og subsidiaritet. Det er alt. Og i NeytsUyttebroecks betænkning siges der ikke meget mere herom. Disse mikroskopiske forslag afspejler udmærket den føderalistiske indstilling, ifølge hvilken de nationale parlamenter næppe bør have mere end en informations- eller forslagsret i europæiske anliggender. Det er ikke vores opfattelse.
Gruppen Nationernes Europa ønsker igen at give de nationale parlamenter en fremtrædende rolle inden for rammerne af et Europa baseret på de nationale demokratier. I en sådan sammenslutning af nationer skal Bruxelles ikke have nogen automatisk overordnet myndighed. Tværtimod skulle de nationale parlamenter ved hvert år at stemme om deres bidrag til Fællesskabet kontrollere, at deres instrument i Bruxelles yder dem en god service og i modsat fald reformere det.
De nationale parlamenter, der repræsenterer befolkningen, bør desuden være de endelige dommere, der skal sikre, at de uddelegerede kompetencer blev udøvet hensigtsmæssigt; de burde derfor have en vetoret i subsidiaritetsspørgsmål og ret til at ratificere Europa-Domstolens domme i henhold til en procedure, der skal fastlægges senere, i de tilfælde hvor disse afgørelser medfører en udvidelse af de uddelegerede kompetencer. På de områder, hvor det europæiske samarbejde bør styrkes, uden at det af den grund er ønskeligt at gøre spørgsmålene til fællesskabsanliggender, bør de nationale parlamenter i øvrigt kunne organisere sig i netværk med henblik på at træffe hurtigere beslutninger, end det kan lade sig gøre under de klassiske procedurer for mellemstatsligt samarbejde. For eksempel kan man forestille sig, at de nationale parlamenter tilrettelagde »europæiske dage« om spørgsmål vedrørende sikkerhed og indvandring, hvor disse forsamlinger i deres respektive hovedstæder samtidig kan træffe beslutninger om de samme spørgsmål. En sådan saltvandsindsprøjtning til de nationale parlamenters kontrolmuligheder forekommer os på nuværende tidspunkt helt afgørende, hvis et reelt demokratisk Europa skal overleve.

Eriksson, Seppänen og Sjöstedt (GUE/NGL), Gahrton, Holm og Schörling (V), Bonde, Lis Jensen og Sandbæk (I-EDN)
Der er dele af beslutningsforslaget, som vi er enige i. Det gælder ikke mindst den analyserende del, hvori det bl.a. konstateres, at overførslen af beslutningskompetence til EU ikke er blevet ledsaget af en tilsvarende styrkelse af de nationale parlamenters beføjelser. Det gælder endvidere betoningen af, at der skal være åbenhed i Rådets lovgivende arbejde, at offentligheden skal have adgang til dokumenter, at der skal være bedre minimumsfrister for behandling af EU-retsakter m.m.
Betænkningen er en delvis erkendelse af de nationale parlamenters betydning. Trods problemer og mangler i de nationale parlamentariske systemer er det i overvejende grad disse, der er grundlaget for den demokratiske legitimitet. Det er kun på det nationale plan, borgerne ved hjælp af stemmesedlen kan kræve de folkevalgte til ansvar og vælge nye medlemmer, som derpå kan vedtage nye love.
Europa-Parlamentet vil i en overskuelig fremtid savne en tilsvarende legitimitet. I f.eks. Sverige deltager kun halvt så mange borgere i valgene til Europa-Parlamentet som i de nationale valg. Manglen på et fælles sprog og på fælles medier i Unionen begrænser mulighederne for at føre en politisk og demokratisk dialog, inden afgørelserne træffes. Afstanden mellem vælgere og valgte vil blive endnu større, i og med at EU udvides. Brede befolkningslag vil være helt uden repræsentation, men alligevel underkastet Unionens lovgivningsmagt. Dette kan føre til skæbnesvangre spændinger.
Disse problemer har betænkningen ikke noget svar på. I stedet gentager den de traditionelle forslag fra Parlamentets flertal om mere magt til deres egen institution på trods af den åbenlyse mangel på folkelig og demokratisk legitimitet.
Der findes imidlertid alternative løsninger. Således fremlagde en række nordiske unionskritikere i David-Gruppen et bidrag i 23 punkter i forbindelse med vedtagelsen af Martin-Bourlanges-betænkningen den 17. maj 1995. Det bygger bl.a. på, at de nationale parlamenter skal tildeles reelle beføjelser, såsom initiativret til at udarbejde retsakter, og at grupper og folkebevægelser skal have øget indflydelse på bekostning af bureaukrater og lobbyister m.m.
Trods den alvorlige kritik, som vi fremfører ovenfor, mener vi, at der er afsnit i betænkningen, som kan sætte en tankeproces i gang med hensyn til, hvordan man kan løse Unionens grundlæggende demokratiske dilemma. Vi har derfor valgt at undlade at stemme ved den endelige afstemning.

Lindqvist
Betænkningen indeholder en god analyse af »det demokratiske underskud« i EU. Desuden indeholder den en lang række gode konkrete forslag til, hvordan de nationale parlamenters rolle kan styrkes. Den burde dog have gjort mere ud af det grundlæggende problem vedrørende EU's og EuropaParlamentets manglende legitimitet.
Betænkningen burde formelt have været forelagt de nationale parlamenter sammen med en anmodning om en udtalelse inden for en bestemt frist inden behandlingen i Europa-Parlamentet. Men den går i den rigtige retning, og jeg har derfor stemt for den.
Betænkning af McMillan-Scott (A4-0198/97)
Striby
Kina, som er verdens folkerigeste stat og længe har været lukket om sig selv, er selvskrevet til at spille en hovedrolle på den internationale scene.
Forbindelserne mellem Den Europæiske Union og Kina dækker så forskelligartede områder som kulturel udveksling, udvikling af handelsforbindelser og spørgsmål om sikkerhed og politisk stabilitet i Sydøstasien. Gruppen af Uafhængige for Nationernes Europa er i særdeleshed glad for, at Kina har tiltrådt traktaten om ikkespredning af kernevåben.
I hr. McMillan-Scotts betænkning understreges det med rette, at det er nødvendigt at uddybe de interparlamentariske forbindelser mellem Europa og Kina med henblik på at stræbe efter en bedre gensidig forståelse.
Vores gruppe kan ligeledes kun være enig i viljen til at videreføre og udvide de europæiske programmer til udvikling af menneskelige ressourcer i Kina, idet der inkluderes en foranstaltninger vedrørende juridisk samarbejde. Dette ønske om samarbejde kan ligeledes udtrykkes på områder, hvor de europæiske standarder bruges til sammenligning på globalt plan, som for eksempel overholdelse af standarder for miljø, informationsteknologi, jura samt forsikrings- og bankvæsen.
Retfærdigvis bemærkes det i betænkningen, at de økonomiske forbindelser skal ledsages af ønsket om at afhjælpe den ødelæggelse af miljøet, der er et resultat af den industrielle opblomstring i Kina.
Det, der står på spil på det handelsmæssige område, hænger snævert sammen med spørgsmålet om respekt for den menneskelige værdighed. Der skal nemlig være en garanti for denne respekt, selv om det ikke tilkommer os at indføre vores politiske og sociale model i Kina.
Hong Kongs og Macaos indlemmelse i Kina skal imidlertid ske med respekt for de politiske, sociale og økonomiske frihedsrettigheder, der er karakteristisk for den status, disse områder har og de politiske traditioner, der er blevet grundlagt der.
Til trods for, at Parlamentets Udvalg om Udenrigsanliggender over for Europa-Kommissionen fremsatte en anmodning om en undersøgelse, nævnes der imidlertid intet i betænkningen om den illoyale konkurrence, de europæiske virksomheder udsættes for af kinesiske virksomheder, der med latterligt lave omkostninger bruger millioner af arbejdere, der får en meget lav eller slet ingen løn.
I øvrigt vejer spørgsmålet om dumping tungt i denne sag, som imidlertid synes at være blevet ignoreret. At Kina praktiserer dumping kan konstateres ved at sammenligne den normale værdi af et produkt og eksportpriserne til Den Europæiske Union, som er meget lavere; dette har skadevirkninger for de europæiske producenter, hvilket den øgede import fra Kina, Kinas øgede markedsandel i Europa og deres lave priser, der i alvorlig grad har påvirket den økonomiske situation for Fællesskabets industri, vidner om. »Dumping-marginen« nåede i 1995 op på 110 % på persulfater til tekstilindustrien og den kemiske industri, hvilket på det tidspunkt tvang Kommissionen til at indføre en midlertidig »antidumping-afgift« på 83, 3 %. Det samme problem opstod med sko med tekstiloverlæder, videokassetter, håndtasker, cykler og ringbind. Disse foranstaltninger har imidlertid ikke grundlæggende afhjulpet dumpingproblemet.
Endvidere bør en europæiske indsats sigte mod større åbenhed på det kinesiske marked for tjenesteydelser især vedrørende finansielle og bankmæssige tjenesteydelser, forsikringsvirksomhed, presse- og informationsbureauer.
På dette område bør man af Kina kræve samme gennemsigtighed og krav som dem, WTO-medlemmerne er underlagt.
Kinas medlemskab af WTO kan anstændigvis først tages op til overvejelse, når disse påtrængende problemer er løst.

Van Bladel
Ordføreren, hr. McMillan-Scott, fortjener en stor kompliment for den måde, hvorpå han i Europa-Parlamentet har forstået at bringe de herskende visioner ind i interessante rammer for politikken mellem Kina og Europa.
Den kritiske indstilling i Europa-Parlamentet med hensyn til overholdelsen af menneskerettighederne såvel som udviklingen i retning af et frit marked og beskyttelsen af miljøet, er på fornuftig måde optaget i betænkningen.
Parlamentets krav om overholdelse af friheder og rettigheder i Hongkong og Macau mangler ikke noget i klarhed.
Besættelsen af Tibet og det spændte forhold til Taiwan bekymrer fortsat Parlamentet.
Lad det være sagt igen, ordføreren har udstukket en politisk linje, som Den Europæiske Union kan rette sin politik ind efter i fremtiden.
Betænkning af Burenstam Linder (A4-0196/97)
Ahlqvist og Theorin
Dette en god betænkning.
Vi ønsker blot at foretage en præcisering vedrørende ændringsforslag 5. Vi betragter det som en selvfølge, at Den Europæiske Union er åben over for ethvert europæisk land, således også over for Rusland. Dette spørgsmål mener vi imidlertid ikke hører hjemme i denne betænkning, og vi har derfor stemt imod forslaget, selvom vi som sagt er enige, hvad selve sagen angår.
De baltiske landes eventuelle medlemskab af NATO er et andet spørgsmål, som vi heller ikke mener hører hjemme i denne betænkning. Den behandler Den Europæiske Unions forhold til Østersøregionen, ikke denne regions forhold til udvidelsen af militæralliancen NATO.

Rovsing
Kommissionens Østersøinitiativ, fremlagt på Østersørådets topmøde i Visby, indeholder ikke tilstrækkelige nye initiativer for Østersøregionen, som besidder et stort potentiale for politisk og økonomisk udvikling. Det er derfor glædeligt, at Udvalget om Udenrigs-, Sikkerheds- og Forsvarsanliggender har udarbejdet en betænkning om denne meddelelse fra Kommissionen, hvori udvalget insisterer på nødvendigheden af gennemførelse af politikker for reformer, vækst, integration og stabilitet i området.

Striby
Efter halvtreds års sovjetisk besættelse har de tre baltiske stater omsider kunnet genvinde deres suverænitet og deres frihedsrettigheder. I dag bestrider ingen disse tre landes naturlige ønske om at indtræde i Den Europæiske Union.
Gruppen af Uafhængige for Nationernes Europa kan kun bifalde det initiativ, som hr. Burenstam Linder har beskrevet, mangedoblingen af samarbejdsforbindelser med de baltiske stater og i den baltiske verden.
Der står meget på spil i dette samarbejde, eftersom det både drejer sig om kulturel udveksling, forskning, økonomisk udvikling af lande, der er svækkede efter halvtreds års tvungen kommunisme, bekæmpelse af organiseret kriminalitet og styrkelse af den politiske stabilitet i denne del af Europa.
Vi er særligt lydhøre over for Kommissionens og ordførerens ønske om at afhjælpe de skader, miljøet har lidt, ved at bekæmpe en massiv forurening og ved at forvalte det vanskelige problem med atomkraftværkerne. Vi tilslutter os kravet om en opgørelse over atomaffald og andre strålingskilder i denne region.
Vi ønsker i denne forbindelse at understrege, at det er nødvendigt at gennemføre et konkret og effektivt samarbejde, der respekterer disse landes dyrekøbte frihed. Dette samarbejde, der skal være fri for en tyngende overnationalitet, må være effektivt under hele tiltrædelsesprocessen, der snart vil blive indledt.
Det er uden tvivl prisværdigt at opmuntre de baltiske stater til at gennemføre de reformer, der er nødvendige, for at de kan blive integreret i Unionen, men det er alligevel utilstrækkeligt. Det er bydende nødvendigt, at Den Europæiske Union opfylder de enorme håb, befolkningerne i Østeuropa udtrykker, med et anderledes mere imødekommende sprog end at tale om konvergenskriterier og simple tilskyndelser. Det er det, regeringskonferencen i al væsentligt drejer sig om; historien vil dømme os på vores succes eller fiasko.
(Mødet udsat kl. 13.40 og genoptaget kl. 15.00)

Aktuel og uopsættelig debat
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er debatten om aktuelle og uopsættelige spørgsmål af væsentlig betydning.

Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende seks forslag til beslutning:
B4-0472/97 af Gasòliba i Böhm og Vallvé for ELDR-Gruppen om truslerne mod den frie bevægelighed for landbrugsprodukter i Unionen; -B4-0488/97 af Galeote Quecedo m.fl. for PPE-Gruppen om begrænsninger i det indre markeds funktion i Frankrig som følge af ødelæggelse af levnedsmidler fra Spanien; -B4-0500/97 af Novo Belenguer og González Triviño for ARE-Gruppen om de franske landmænds begrænsning af spanske varers frie bevægelighed i Den Europæiske Union; -B4-0507/97 af Graefe zu Baringdorf for V-Gruppen om angrebene på franske frugttransporter i Frankrig; -B4-0544/97 af Jové Peres m.fl. for GUE/NGL-Gruppen om den frie bevægelighed for varer i Den Europæiske Union; -B4-0558/97 af Colino Salamanca m.fl. for PSE-Gruppen om den frie bevægelighed for frugt og grøntsager i Den Europæiske Union.
Gasòliba i Böhm
Fru formand, kære kolleger, de gentagne angreb fra grupper af franske landmænd, som vedvarende lægger hindringer i vejen for de frie varebevægelser, som er et grundlæggende princip for Unionen, er nu nået så vidt, at der kræves energisk handling, idet ikke blot vognmændenes fysiske integritet, men endog deres liv er blevet bragt i fare.
Man forstår ikke, at disse angreb fortsat finder sted uden indgreb fra de franske myndigheder. Man forstår ej heller, at Kommissionen og Rådet efter års overgreb ikke har fundet den rette måde at undgå dem på. Billederne af disse angreb er det bedste man kan vise for at gøre dem, som skaber Den Europæiske Union skeptiske, og de ødelægger vort virke for denne. Mens vi arbejder for at uddybe Unionen, boykotter andre denne vildt. Derfor kræver jeg en beslutsom og energisk aktion fra de franske myndigheders side - og vi får se, om der sker ændringer - til forhindring af ethvert nyt angreb.
Kommissionen og Rådet skal ligeledes beredvilligt, hurtigt og effektivt skride ind for at få princippet om de frie varebevægelser overholdt og undgå enhver form for aggression, som kan tolereres i noget civiliseret samfund, og vi tror på og ønsker, at Den Europæiske Union skal være et civiliseret samfund.

Galeote Quecedo
Fru formand, i denne uge har kommissær Monti gentagne gange haft lejlighed til med os at drøfte den aktionsplan for det interne marked, han agter at forelægge Det Europæiske Råd i Amsterdam, men i forgårs foregik den mundtlige forhandling for EF-Domstolen i en sag, Kommissionen har anlagt mod Frankrig i anledning af nogle handlinger, der fandt sted i 1995 for ikke at have truffet, jeg citerer, «de nødvendige foranstaltninger for på dens område at hindre voldshandlinger mod frugt og grønsager fra andre medlemsstater og således overtrådt bestemmelserne om de fælles markedsordninger for landbrugsvarer og Traktatens artikel 30«.
Det drejer sig om en fortsat række lovovertrædelser, der har stået på i over ti år. De nævnte hændelser er genstand for ovennævnte sag, men de er fortsat i 1996 og også her i 1997, fordi det, voldsmændene ønsker er at nedbryde det indre marked.
Men det er klart, at vi ikke kan tale om at udbygge det indre marked, dersom der mangler en af grundpillerne i det, nemlig de frie varebevægelser. Det er derfor uomgængeligt nødvendigt i reformen af traktaterne at indføre mulighed for, at Kommissionen straks kan iværksætte økonomiske sanktioner over for de medlemsstater, institutioner eller sektorrepræsentanter, der rokker ved princippet om de frie varebevægelser.
Vi kan ikke, fru formand, komme videre, dersom der danner den opfattelse hos befolkningerne, at man kan foretage sådanne handlinger absolut ustraffet.

Novo Belenguer
Fru formand, hvad skal det tjene til, at hver af os af de medlemmer, der er bekymrede ved disse angreb på den frie bevægelighed, tager ordet vedrørende dette emne? Hvad skal det tjene til, at Europa-Parlamentet tager afstand herfra, og at det samme gælder Regionsudvalget, de lokale parlamenter og parlamenterne i medlemsstaterne, herunder deres egne regioner?
Jeg finder, at vi må bestræbe os for at give denne afstandtagen ekstra styrke, og at den skal tjene til at sende et budskab i to retninger. For det første til regeringerne som en almindelig påmindelse om, at dette ikke kan tolereres eller må gentages, og for det andet til borgerne for at give dem et seriøst indtryk af, at Den Europæiske Unions myndigheder og institutioner ikke er rede til at tillade disse angreb, der nu har fundet sted i 15 år på landbruget, transporten, fast ejendom og endda menneskers fysiske integritet.
Det er et problem, vi skal behandle med største alvor, fordi der nu er trusler om at afskære andre grænser og anvende andre former for midler.
Jeg mener oprigtigt, at en udtalelse fra Europa-Parlamentet tjener til noget mere end at tilkendegive vor afstandtagen, og at både Kommissionen og Rådet skal handle rigtigt, men energisk og hurtigt for at standse disse angreb, der finder sted år efter år, under beklagelig passivitet fra Kommissionens, Rådets og særlig de franske regeringsmyndigheders side.

Graefe zu Baringdorf
Fru formand, hvis fri handel og indre marked betyder, at enhver afsætter sine overskud og det, der er produceret for meget, og det, der er produceret ved hjælp af rationalisering, billigt og med kemi, til andre lande, så har vi igen nøjagtigt dette problem. Det hjælper intet at vælte lastbiler, og sanktioner hjælper også kun lidt. Men skal derimod påbegynde en udvikling, hvor produktionen afsættes på regionale markeder, hvor der således produceres til den lokale befolkning med det slogan, som vi jo har kreeret: Vort indre marked betyder torvedag, eller regionen har brug for mange indre markeder!
Hvis vi her opnår et stabilt forhold mellem producenter og forbrugere, kan vi producere kvalitet i stedet for kvantitet, så kan vi tilbyde jordbær, som folk også kan lide. Jeg behøver i hvert fald ikke nære bekymringer for, at de jordbær, som vi dyrker hos os, fortrænges af visse spanske eller franske jordbær, da disse jordbær købes af mine forbrugere, og det til en ordentlig og rimelig pris, og jeg siger Dem, fru formand - jeg tager ved lejlighed et med til Dem - de smager også godt.

Marset Campos
Fru formand, et af de områder, der lider mest under de forkastelige og uberettigede angreb på de spanske lastbiler med frugt og grønsager, er Murcia af tre grunde, nemlig antallet af dets lastbiler og vognmænd, omfanget af dets produktion af frugt og grønsager og fordi eksport og handel giver omfattende aktiviteter i dette område. Følgerne er derfor negative i vort område.
Som følge heraf må det forsvares for enhver pris; der er tale om rigdommen i en betydelig producerende del af Spanien, hele Spanien og hele Europa, og vi finder det absolut nødvendigt at løse to problemer:
Det første består i, at der både af Parlamentet og af Kommissionen vedtages en passende skadesløsholdelse både for de direkte og de indirekte følger - markedstab - i forbindelse med, hvad der er foregået i Frankrig, og som aldrig mere må ske igen.
Det andet problem - som jeg finder må behandles til bunds og ikke blot overfladisk - er grunden til alt det, der foregår. Man må erkende, at der er noget, der ikke fungerer i den fælles landbrugspolitik, når sådanne begivenheder kan finde sted, og det er derfor, som jeg netop har nævnt, nødvendigt at trænge til bunds i spørgsmålet og søge at finde frem til en passende reform af den fælles landbrugspolitik og ligeledes tage rigtigt fat på det fælles marked for frugt og grønsager, for at vi alle, franskmænd, spaniere, italienere og europæere kan føle, at Europa er vort fælles fædreland, som er det vi alle er optaget af i Den Europæiske Venstrefløjs Fællesgruppe/Nordisk Grønne Venstre, således at Den Europæiske Union kommer til at tjene alle europæere og alle arbejdstagere, alle landmænd og alle os, der forsøger at gøre det til et Europa med solidaritet og ikke et Europa med usolidaritet.

Cabezón Alonso
Fru formand, kære kolleger, efter endnu et år skal vi på ny, som om der var tale om en ond og infernalsk cirkel her i Parlamentet fordømme de angreb på lastbiler og varer, der kommer fra Spanien, og som er udsat for disse angreb, når de passerer igennem Frankrig, og angreb på personer, fordi lastbiler ikke kører af sig selv, men føres af chauffører, og der er borgere i Fællesskabet, der bliver direkte angrebet af andre borgere inden for Den Europæiske Union, da der hverken mere eller mindre står på tærskelen til at indføre en fælles mønt.
Vi fordømmer endnu en gang efter et år dette alvorlige angreb på et grundlæggende princip for opbygningen af Europa, nemlig de frie person- og varebevægelser. For et øjeblik sagde man, at man må behandle spørgsmålet fra grunden, og det grundlæggende spørgsmål er noget så enkelt, om man skal acceptere eller undlade at acceptere fri bevægelighed for personer og varer inden for Den Europæiske Union. Noget så enkelt som at acceptere eller undlade at acceptere, at der findes et internt marked. Hvem vil betale skaderne, og hvem vil betale for tabet af markeder, og hvorledes går det til, at vi, fru formand, hr. kommissionsrepræsentant, endnu en gang ser passivitet fra de folks side, som skal hindre disse forbryderiske handlinger, for det er det der er tale om, der er ikke tale om handlinger af rent administrativ karakter.
For et år siden mere eller mindre på samme tidspunkt som i dag sagde jeg her, at jeg gerne ville have oplyst et tal, blot et tal på gerningsmænd, der var blevet dømt i Frankrig for disse forbryderiske handlinger. Nu efter et års forløb kender jeg, men det er måske min egen fejl, stadig ikke navne på nogen, der er blevet dømt for at have angrebet personer og varer fra andre europæiske lande, der nødvendigvis må passere Frankrig. Hvad ville der ske, dersom en gruppe borgere - eller vi europæiske folkevalgte eller tjenestemænd - angreb en lastvogn på gaden? Jeg regner da med, at vi ville blive anholdt. Vi ville blive stillet for retten, og logisk blive straffet på en eller anden måde. Hvordan går det til, at angreb på varer, lastbiler og personer i Frankrig kan gå absolut ustraffet hen? Det vil være af betydning, hvis vi for en gangs skyld ikke blot fordømte disse handlinger med ord.
Jeg ved, at Kommissionens beføjelser på disse områder er begrænsede, men borgerne har det indtryk, at der ikke gøres tilstrækkeligt fra fællesskabsmyndighedernes side. Man skal naturligvis forsvare de lokale markeder - som et andet medlem tidligere har sagt - men i dette øjeblik kan man ikke nægte, at det er klart nødvendigt at gå ud over de lokale markeder ved eksport af varer, der fremstilles i et hvilket som helst af vore lande.
Gid der næste år ikke vil blive tale om nogen beslutning efter uopsættelig behandling vedrørende angreb på lastbiler, varer og personer fra et europæisk land i noget andet europæisk land.

Ferrer
Fru formand, jeg er overbevist om, at alle Parlamentets medlemmer endnu en gang er enige i at gentage vor fordømmelse af de angreb, der foretages af ukontrollerede grupper af franske landmænd på de lastbiler, der transporterer landbrugsprodukter fra Spanien, og de personer, der transporterer disse produkter.
Jeg er ligeledes overbevist om, at vi, således som det sker i beslutningsforslaget, er enige om at kræve betaling af de erstatningsbeløb, der er lovet af den franske regering, og at denne betaling - som krævet af os - kommer til at omfatte enhver form for skade, der er forvoldt.
Men Europa-Parlamentet skal over for, hvad der er et flagrant angreb på de frie varebevægelser og som følge heraf på en af søjlerne i opbygningen af Europa, kræve, at Kommissionen én gang for alle skal træffe foranstaltninger til at forhindre, at der år efter år sker de samme beklagelige begivenheder. Ganske vist anfører man, at Kommissionen mangler beføjelser, men det står helt fast, at disse voldshandlinger ikke fortsat kan gå ustraffet hen, og at man derfor må søge at finde en eller anden løsning, der hindrer, at de europæiske borgere, og i dette tilfælde vore landmænd, fortsat skal stå over for et problem, der berører og skader dem alvorligt, og som hver gang drager dem yderligere bort fra planerne for opbygningen af Europa.

Poisson
Fru formand, kære kolleger. Vi drøfter her i eftermiddag nye tilfælde af franske landmænds hærværk mod spanske frugter og grønsager. Naturligvis kan vi kun fordømme disse voldshandlinger og dette hærværk. Jeg vil derfor ikke tale om udtrykket, men om det principielle.
Hvis vi for eksempel tager tomater - der var genstand for de seneste sammenstød - på Saint-Charles-markedet i Perpignan lå udbuddet af spanske tomater i løbet af april på omkring 800 tons pr. dag imod 100 tons franske. Pludselig den 9. og 12. maj ændredes mængden af spanske tomater til det dobbelte og nåede op på 1.700 tons pr. dag med et styrtdyk i priserne, der faldt fra 600 francs pr. ton til 114 francs pr. ton - lige akkurat nok til at dække transportomkostningerne. Det er et utilstedeligt tilfælde af dumping.
Disse få tal viser, at man måske kan forstå de franske producenters vrede, men absolut ikke deres voldshandlinger. I øvrigt er de opfordringer til boykot af vores produkter, som de spanske landmænd har fremsat på den anden side af Pyrenæerne for at gengælde de franske landmænds angreb, ikke mere undskyldelige.
For mig er denne konflikt ikke bare en fransk-spansk konflikt. Årsagerne ligger langt dybere. Alt dette beviser, at der er klare funktionsforstyrrelser i den fælles markedsordning for frugt og grønsager. Kommissionen bør tage fat på denne ubehagelige sag. Den bør være mere opmærksom på regulering af produktion og priser; den skal sørge for at undgå enhver illoyal konkurrence mellem medlemsstaterne ved at forhindre, at de markedsfører produkter til priser, der ligger under produktionsomkostningerne, og mere seriøst at kontrollere den massive import fra tredjelande.
Som konklusion, fru formand, er det vores pligt, Kommissionen, Europa-Parlamentet og Rådet, at bringe de forskellige produktioner i samklang med henblik på at skabe forståelse mellem alle de europæiske producenter. Jeg er overbevist om, at det vil lykkes.

Moreau
Fru formand, vi kan kun fordømme de voldshandlinger, der er udøvet over for de spanske lastbilchauffører. Men det ville være farligt og for nemt udelukkende at placere denne forhandling under overskriften fri varebevægelse. Det er et landbrugsproblem, vi står overfor, og det er nødvendigt at erkende, at denne vold på sin vis er udtryk for frugt- og grønsagsproducenternes dybe utilfredshed med tabet af afsætningsmuligheder, med prisernes katastrofale styrtdyk og udøvelse af dumping.
Vi må for enhver pris undgå at lade os trække med i spiralen af sammenstød mellem producenter. De franske og spanske producenters interesser er ikke modstridende: de er nemlig ofre for den samme ultraliberale politik, der privilegerer konkurrencen til størst mulig fordel for de store supermarkedskæder og den internationale handel.
Derfor foreslår vi, at der omgående indledes fælles planlægningsbestræbelser mellem den franske og spanske regering og mellem producentorganisationerne for at undgå sammenstød, dæmpe spændingerne og indlede en dialog for at finde løsninger, der kan gøre det muligt for producenterne på begge sider af Pyrenæerne at leve godt af deres arbejde. Over for forværringen af situationen inden for frugt- og grønsagssektoren er det nødvendigt at forbedre markedsmekanismerne ved at tage højde for aftaler med tredjelande i Middelhavsområdet især med hensyn til afsætning af produktionen og forbedring af indtægterne.
For at undgå enhver konkurrence, der risikerer at blive forværret af udvidelsen af Den Europæiske Union mod øst, er det nødvendigt at fremskynde harmoniseringsprocessen hen imod højere løn og social sikring af landmænd og landarbejdere.

Redondo Jiménez
Fru formand, vi står endnu en gang over for et problem, vi har haft hvert år her i forsamlingen omkring dette tidspunkt.
Jeg finder, at der er tale om et vigtigt emne for alle Unionens borgere, og selv om det i dag er spanske varer, der er direkte berørt, kan det blive andre i morgen. Det er ikke alene et fælles landbrugspolitisk problem, der er tale om et problem, der vedrører den fælles markedsordning for frugt og grønsager. Som det netop er blevet nævnt, er det ikke et spørgsmål, om priserne er højere eller lavere eller et dumping-problem. Kære kolleger, der foreligger et problem, der udspringer af Unionstraktatens artikel 35, der sikrer fri bevægelighed for varer, og alle medlemsstaterne er forpligtet til at sikre disse frie varebevægelser.
Vi står på tærsklen til Regeringskonferencen, og jeg vil anmode Kommissionen, der allerede er klar over, at fordømmelser alene ikke fører til noget, ej heller når man lægger pres på den involverede regering, om at sørge for, at disse handlinger ikke går ustraffet hen, og at forholdene ændres, således at Kommissionen bliver beføjet til at fastsætte sanktioner, og det bliver de direkte aggressorer, som må klage, fordi vi alle ved, at den retfærdighed, vi her kræver, kommer meget sent, da der endnu ikke er faldet nogen domme, og retfærdighed, der udøves sent, er ikke længere retfærdighed.

Imaz San Miguel
Fru formand, denne grønsag har i praksis ikke ret til denne frie bevægelighed for varer, som den teoretisk er sikret ved Unionstraktaten.
Og Kommissionen skal som traktaternes vogter ligeledes sikre, at denne grønsag frit kan bevæge sig inden for Den Europæiske Union.
Og dette sker hvert år, fordi bestemte producenter søger privilegerede stillinger på markederne og modsætter sig den frie bevægelighed for frugt og grønsager. Og på samme måde som Kommissionen inden for konkurrencepolitikken har en mekanisme for at udøve økonomiske sanktioner, må det kræves, at traktaten på Det Europæiske Råds forestående møde i Amsterdam ændres, således at Kommissionen også kan anvende økonomiske sanktioner over for dem, der hindrer de frie varebevægelser og konsolideringen af det interne marked.
Kun på denne måde kan Rådet i Amsterdam i næste uge udvirke, at denne grønsag får samme ret som personer, kapital og varer til frit at bevæge sig i Den Europæiske Union.

Arias Cañete
Fru formand, i denne uge har EF-Domstolen behandlet sag nr. 265/95, der er anlagt af Kommissionen mod Den Franske Republik i anledning af, at denne ikke har truffet foranstaltninger til at undgå voldshandlinger på dens område mod frugt og grønsager, der hidrører fra Spanien.
I denne forbindelse bekræftede Kommissionens repræsentant, at der var tale om en række handlinger, der havde stået på over ti år, og yderligere at de begivenheder, stævningen vedrører, havde fortsat i næsten 1996 og 1997.
Hr. kommissær, vi står over for en overlagt politik for bestandig anvendelse af vold, der tolereres af en regering, en vold, som under påskud af ændrede konjunkturer på jordbærmarkedet rettes mod hele sektoren for spansk frugt og spanske grønsager. Den systematiske rækkefølge af vandalistiske handlinger viser, at vi står over for et fuldt ud planlagt virke for at holde spanske varer uden for det fælles marked. Retsstatsbegrebet fungerer ikke i Frankrig, når det gælder frugt og grønsager. Erstatningsbeløbene er utilstrækkelige, og Kommissionen skal som traktatens vogter gribe kraftigt ind, hvis man ikke fortsat undlader at straffe aggressorerne.
Og yderligere er det velkendt, at Sammenslutningen af Landbrugere, Landsforbundet af landbrugere og Bevægelsen til Forsvar for Familiebrugene er bannerførerne i den økonomiske organisation AFCOFEL, som allerede inden begyndelsen af kampagnen havde rejst krav om selvregulering af den spanske produktion ledsaget af slørede trusler.
Kommissionen kan og skal indstille bistanden til den franske grønsagssektor, indtil disse voldshandlinger ophører. Det ville være absurd via Fællesskabets budget at støtte en national produktionssektor, der benytter vold, og overtræder traktaten ved at hindre den frie transittransport af varer og volder markedstab på over 25.000 millioner pesetas om året. Hr. kommissær, De må yderligere straks yde konkret bistand fra Fællesskabet til de skadelidte for inden for rammerne af Unionens virke i denne sektor at genoprette frie konkurrenceforhold.

Pinheiro
Fru formand, mine damer og herrer, Kommissionen erindrer om, at den på baggrund af de franske myndigheders manglende evne til at hindre overgreb fra en gruppe landmænds side mod landbrugsprodukter fra andre medlemsstater, navnlig fra Spanien, inden for rammerne af sine beføjelser som traktaternes vogter har indledt en overtrædelsesprocedure mod Den Franske Republik med henblik på at få den til at opfylde de forpligtelser, der påhviler den i henhold til EF-traktatens artikel 5 og 30.
Sagen behandles nu ved Domstolen, hvor den mundtlige forhandling fandt sted den 10. juni, og i betragtning af at generaladvokaten vil forelægge sine konklusioner den 8. juli, anser Kommissionen det for hensigtsmæssigt at afvente Domstolens afgørelse.
Der er dog ikke tale om en passiv venten; da Kommissionen fik kendskab til en første hændelse den 24. april, satte den sig øjeblikkelig i kontakt med de franske myndigheder og anmodede dem om at udøve deres beføjelser til at sikre offentlig ro og orden og iværksætte de nødvendige foranstaltninger til at forebygge og undertrykke voldshandlingerne og dermed sikre den traktatfæstede frie bevægelighed for varer.
Endvidere har Kommissionen gennem skrivelse fra kommissionsmedlem Franz Fischler af 4. juni 1997 endnu en gang opfordret den franske regering til ufortøvet at træffe de nødvendige foranstaltninger til at sikre den frie bevægelighed for varer i Frankrig. I lyset af det ovenanførte mener Kommissionen at have truffet alle de mulige foranstaltninger for at få de franske myndigheder til at opfylde deres forpligtelser.
Hvad angår Verdenshandelsorganisationen, gør Kommissionen opmærksom på, at der som led i reformen af markedsordningen for frugt og grønsager, som Rådet vedtog den 21. november 1996, er fastsat en bestemmelse om oprettelse af driftsfonde til fordel for producentorganisationer, hvilket vil åbne mulighed for at iværksætte en række forskellige foranstaltninger med sigte på at forbedre produktions- og markedsføringsbetingelserne for disse produkter. Disse fonde, der skal fungere decentralt, vil give producentorganisationerne større mulighed for at dirigere deres aktioner i retning af de sektorer, der har størst behov herfor. Både hvad angår mekanismerne for tilbagekøb af produkter og foranstaltningerne til fremme af afsætningen af de tilbagekøbte produkter er der med reformen indført gratis distribution.
Jeg gør opmærksom på, at Kommissionen, når overgangsperioden for reformens gennemførelse er afsluttet, agter at udarbejde en beretning om, hvordan markedsordningen for frugt og grønsager fungerer; heri vil alle produktionerne, altså også jordbærsektoren, blive analyseret. Endelig er Kommissionen i færd med at udarbejde en samlet situationsanalyse af Middelhavsaftalerne, for så vidt angår den omhandlede sektor. Afslutningsvis vil jeg gerne understrege, at der her selvsagt er tale om et problem, som ligger Kommissionen stærkt på sinde, og at denne under ingen omstændigheder vil fralægge sig sit ansvar.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær! Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i dag kl. 17.30.

Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende syv forslag til beslutning:
B4-0470/97 af Fassa m.fl. for ELDR-Gruppen om militærkuppet i Sierra Leone; -B4-0508/97 af Telkämper og Aelvoet for V-Gruppen om Sierra Leone; -B4-0529/97 af Pasty m.fl. for UPE-Gruppen om statskuppet i Sierra Leone; -B4-0534/97 af Hory og Pradier for ARE-Gruppen om statskuppet i Sierra Leone; -B4-0546/97 af Pettinari m.fl. for GUE/NGL-Gruppen om situationen i Sierra Leone; -B4-0554/97 af Robles Piquer og Oomen-Ruijten for PPE-Gruppen om statskuppet i Sierra Leone; -B4-0561/97 af Swoboda og Vecchi for PSE-Gruppen om situationen i Sierra Leone.
Bertens
Fru formand, vi er naturligvis rystede over det militære statskup i Sierra Leone. Landet er et af de fattigste lande i Afrika, og det har i de seneste seks år oplevet en borgerkrig og dertil tre statskup. Endelig blev der taget et lille skridt fremad med en fredsaftale i november 1996 og et spirende demokrati fra marts forrige år. Vi er nu tilbage, hvor vi begyndte. Militær har grebet magten og enhver spæd fremgang er tilintetgjort.
Jeg støtter alle diplomatiske initiativer til at genoprette demokratiet og isolere den militære junta. Rådet må også stimulere Organisationen for Afrikansk Enhed til at overtage sådanne initiativer. Det må undgås, at enkelte lande misbruger ECOMOG&#x02BC;s aktiviteter. De militære interventioner må være rigtigt iscenesat, hvis man ikke skal sætte Fællesskabets troværdighed på spil.
Den Liberale Gruppe anmoder Rådet og Kommissionen om at anvende alle instrumenter for at få demokratiet, hvor spædt det end måtte være, tilbage. Også en afbrydelse af Lomé-samarbejdet må høre med. Vi må sørge for, at dette fattige lille land så hurtigt som muligt kan få kurs mod genopbygning og udvikling.

Telkämper
Fru formand, jeg er enig med hr. Bertens. Sierra Leone er, hvad angår råstoffer, et af de rigeste lande i verden, men et af de fattigste lande, hvad angår befolkningens situation, og vi skal gøre noget her, for at den demokratiske regering igen bliver indsat. Jeg mener ikke, vi kan acceptere, at militæret beholder magten efter kuppet.
Jeg vil i denne forbindelse også gerne fordømme interventionen af Nigeria. Her er general Abacha selv kommet til magten ved hjælp af et militærkup. Med denne intervention ønskede han vel snarere at udvide sig magtområde, men ikke at indføre demokrati. Det ville være rart, hvis vi havde demokratiske strukturer i Nigeria. Nu drejer det sig om Sierra Leone. Jeg mener, at samarbejdet som led i AVS sammen med diplomatiet kan bidrage til, at dette statskup ikke kun fordømmes, men at vi her også kan træffe praktiske foranstaltninger, således at demokratiet genoprettes.
Jeg beder hr. kommissær Pinheiro om at gøre noget i overensstemmelse hermed og håber, at Nigeria så fremover vil undlade at blande sig i konflikten.

Hory
Fru formand, jeg er enig med de to foregående talere. Når det drejer sig om den krise, der er brudt ud i Sierra Leone på grund af militærkuppet, er Gruppen Radikal Alliance naturligvis positivt indstillet over for en omgående og betingelsesløs tilbagevenden til den legitime, forfatningsmæssige orden, som præsident Kabbah stod for.
Vort indlæg i denne forhandling har imidlertid først og fremmest til formål at tage afstand fra den regionale militærpolitimagt, Nigeria har tiltaget sig i denne krise og under andre begivenheder. Nigeria misbruger helt klart et mandat, som ECOMOG påstås at have givet landet, for at prøve at genetablere sit noget blakkede internationale ry, der skyldes det nigerianske styres diktatoriske fremfærd over for oppositionen, for det paradoksale i situationen i Sierra Leone skyldes, at Nigeria forestiller at repræsentere ret, fred og frihed.
Denne maskerade er kun mulig, fordi det internationale samfund af økonomiske og geopolitiske årsager, frygtsomt, har afvist at indføre de sanktioner over for Nigeria, som landet har fortjent. For Den Europæiske Unions vedkommende er det på tide at anvende de værktøjer, den har til rådighed især i henhold til Lomé-konventionen, for at bidrage til genoprettelsen af lov og ret i Sierra Leone og til fordømmelsen af Nigerias regionale imperialisme.

Robles Piquer
Fru formand, hr. kommissær, for nogen tid siden følte vi venner af Afrika glæde, da en general, der den gang regerede efter et militærkup i Sierra Leone - en tidligere britisk koloni med under 5 millioner indbyggere - overlod magten til en 64-årig advokat med internationale erfaringer og muhamedaner - som flertallet af hans landsmænd - der blev indsat som præsident på traditionel vis. I dag er denne civile præsident blevet afsat af andre militærfolk, der har bemægtiget sig magten og tillige det guld og de diamanter, som er Sierra Leones hovedrigdomme.
Og tilbage står folket med tusinder af døde, 200 dollars i indkomst pr. capita, 70 % analfabeter og udsigt til en gennemsnitlig levealder på 50 år, og nu har et land, der tilsyneladende har et grusomt diktator - Nigeria - paradoksalt nok til hensigt at indføre demokrati i Sierra Leone.
Og hvad gør Europa? Vi har foreløbig gjort, hvad vi altid gør, nemlig ydet humanitær bistand - hvilket er meget godt - en vis udviklingsbistand, og vi - englænderne - har sendt et fly for at evakuere engelske statsborgere, og intet andet. Dette viser, at humanitær bistand og udviklingsbistand er særdeles nødvendige, men de løser ikke disse problemer. Ej heller ville de givet blive løst af et militært indgreb, hvortil det yderligere ville være vanskeligt at udsende vore soldater med risiko for, at de ville blive dræbt. Men dette i forening med andet viser, fru formand, at Europa mangler en almindelig politik, og ikke blot en fransk eller engelsk politik for at tackle problemerne i Afrika. Vi håber på, at Rådet og Kommissionen med støtte fra Parlamentet måske en dag foreslår os en sådan politik.

André-Léonard
Fru formand, den demokratiseringsproces, der blev indledt i 1996 ved afholdelse af præsidentvalg og valg til den lovgivende forsamling, splintredes ved statskuppet den 25. maj 1997.
Militærjuntaen ville genindsætte lederen af den revolutionære enhedsfront, hr. Foday Sankoh, med alle de farer for destabilisering af regionen, som dette indebærer. Vi må huske på de hundredvis af forsvarsløse civile, der blev dræbt af oprørerne, torteret, slået ned med macheter og henrettet på grusom vis. Borgerkrigen, der varede i fem år, kostede over 10.000 mennesker livet.
Idet vi på det skarpeste fordømmer dette statskup, opfordrer vi OAU til at tage de nødvendige initiativer for at genindsætte det styre, der blev valgt på demokratisk vis i marts 1996. Så længe disse betingelser ikke er opfyldt, opfordrer vi Kommissionen og Rådet til at suspendere gennemførelsen af Lomé-konventionen og enhver bistand til regeringen i Sierra Leone. Det siger sig selv, at den humanitære bistand imidlertid skal fortsætte til de mest sårbare befolkningsgrupper.

Pinheiro
Fru formand, Kommissionen fordømmer selvfølgelig major Koromas statskup i Sierra Leone. Kommissionen finder det fuldstændig uacceptabelt, at præsident Kabbahs lovlige og demokratisk valgte regering, der tiltrådte for godt et år siden, brat er blevet væltet af en lille gruppe soldater, der støttes af RUF-oprørerne.
I rådsformandskabets erklæring af 28. maj 1997 fordømte man på vegne af Den Europæiske Union afsætningen af den valgte regering og bad indtrængende om at få den demokratiske civile regering genindsat. Rådet gav også udtryk for bekymring over voldshandlingerne imod lokalbefolkningen og de udlændinge, der befinder sig i Sierra Leone. Denne erklæring afspejler de samme synspunkter, der kommer til udtryk i erklæringer fra organisationer og lande over alt i verden: FN, OAU, Commonwealth, USA, Det Forenede Kongerige, Frankrig, Japan og landene i området.
Krisen i Sierra Leone har resulteret i en reel ophævelse af alle hjælpeprogrammer i landet. Alt projektpersonale og alt Kommissionens personale er blevet evakueret. Hvad angår formaliseringen af ophævelsen, vil situationen blive drøftet af medlemsstaterne i hensigtsmæssige diskussionsgrupper under Rådet i lyset af situationens udvikling. Kommissionen finder det imidlertid vigtigt i klare vendinger at forklare de personer, der har gennemført statskuppet, at en sådan handling er uacceptabel, og at de ikke vil modtage økonomisk bistand eller andre former for bistand fra donorsamfundet.
Den Europæiske Union støtter alle igangværende forsøg på at forhandle sig frem til en fredelig løsning på konflikten, som kan føre til en genindsættelse af præsident Kabbahs demokratisk valgte civile regering. Vi er klar over de paradokser og problemer, der kan opstå som følge af ECOMOG's intervention og Nigerias fremtrædende rolle, hvilket hr. Hory nævnte tidligere. Når det er sagt, må jeg sige, at mine personlige kontakter med Guineas premierminister Conacry i denne forbindelse har overbevist mig om, at alle lande i området - ikke blot Nigeria - er meget optaget af at søge at forhindre dette statskup i at blive vellykket.
Hvad angår den humanitære bistand, så er alle ECHO-finansierede humanitære bistandsaktioner stillet i bero indtil videre på grund af usikkerheden i landet og evakueringen af størstedelen af det humanitære bistandsagenturs personale. Såfremt det er sikkert nok, vil humanitære bistandsagenturer snarest muligt gennemføre behovsevaluerende missioner. Om nødvendigt er ECHO villig til at gribe ind ved at støtte de grupper, der fordrives på grund af den nuværende krise.
Til slut vil jeg gerne understrege, hvor vigtigt det er, at OAU indtager en ledende rolle ved udarbejdelsen af en strategi til modarbejdelse af de personer, der har gennemført statskuppet, samt RUFs oprørsstyrker, der støtter Sierra Leones hær.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær! Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i dag kl. 17.30.

Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende 25 forslag til beslutning:
B4-0468/97 af Cars m.fl. for ELDR-Gruppen om ophævelse af dødsstraffen; -B4-0487/97 af Soulier m.fl. for PPE-Gruppen om ophævelse af dødsstraffen; -B4-0497/97 af Dupuis m.fl. for ARE-Gruppen om ophævelse af dødsstraffen; -B4-0513/97 af Aglietta m.fl. for V-Gruppen om afskaffelse af dødsstraf; -B4-0542/97 af Alavanos m.fl. for GUE/NGL-Gruppen om afskaffelse af dødsstraffen; -B4-0511/97 af Kreissl-Dörfler og Aelvoet for V-Gruppen om menneskerettigheder i Colombia; -B4-0538/97 af Puerta m.fl. for GUE/NGL-Gruppen om menneskerettigheder i Colombia; -B4-0552/97 af Lenz m.fl. for PPE-Gruppen om situationen i Colombia; -B4-0560/97 af Howitt for PSE-Gruppen om menneskerettigheder i Colombia; -B4-0485/97 af Maij-Weggen m.fl. for PPE-Gruppen om den politiske situation og de fortsatte menneskerettighedskrænkelser i Burma; -B4-0547/97 af Vinci m.fl. for GUE/NGL-Gruppen om menneskerettighederne i Burma og Burmas tiltrædelse af ASEAN; -B4-0551/97 af Telkämper og Hautala for V-Gruppen om situationen i Burma; -B4-0467/97 af de Vries m.fl. for ELDR-Gruppen om flygtninges og fordrevne personers tilbagevenden til Kroatien; -B4-0510/97 af Aelvoet m.fl. for V-Gruppen om situationen i Kroatien og gennemførelsen af Dayton-aftalerne; -B4-0517/97 af Hory m.fl. for ARE-Gruppen om gennemførelsen af Dayton-aftalerne i det tidligere Jugoslavien; -B4-0531/97 af Pasty m.fl. for UPE-Gruppen om gennemførelsen af Dayton-aftalerne i Kroatien og Bosnien; -B4-0548/97 af Alavanos m.fl. for GUE/NGL-Gruppen om gennemførelse af Dayton-aftalen i Kroatien; -B4-0553/97 af Oostlander m.fl. for PPE-Gruppen om betingelserne for økonomisk genrejsning og flygtninges tilbagevenden til deres hjem i Republikken Bosnien-Herzegovina; -B4-0559/97 af Wiersma m.fl. for PSE-Gruppen om udviklingen af fredsprocessen i det tidligere Jugoslavien; -B4-0486/97 af Castagnetti m.fl. for PPE-Gruppen om gadebørns skæbne i Moskva; -B4-0515/97 af Schroedter for V-Gruppen om gadebørns skæbne i Moskva; -B4-0503/97 af André-Leonard m.fl. for ELDR-Gruppen om valget i Indonesien; -B4-0537/97 af Ribeiro for GUE/NGL-Gruppen om situationen på Timor og valget i Indonesien; -B4-0550/97 af McKenna for V-Gruppen om situationen i Indonesien/Østtimor; -B4-0514/97 af Schroedter m.fl. for V-Gruppen om hindringerne for de humanitære hjælpeorganisationers arbejde i Belarus.
Ophævelse af dødsstraffen

Cars
Fru formand, der er stor enighed om dødsstraffens umenneskelighed her i europæernes parlament. Spørgsmålet står højt på vor dagsorden, og vi har slået fast, at intet land, som stadig anvender dødsstraf, er velkommen i vor Union. Vi kan glæde os over, at stadig flere lande i vor verdensdel og andre steder afstår fra at henrette deres statsborgere.
Det er en væsentlig opgave for Den Europæiske Union, i samarbejde med Europarådet, at være en humanitetens talsmand i sine kontakter med omverdenen. Derfor, fru formand, er det en vigtig opfordring, som Parlamentet nu retter til Rådet, Kommissionen og vore femten medlemsstater: Kræv på FN's generalforsamling til efteråret et universelt moratorium for henrettelser som et skridt på vejen mod en total afskaffelse af dødsstraffen i hele verden fra den første dag i næste årtusind!

Soulier
Fru formand, kære kolleger, kampen for afskaffelsen af dødsstraffen er synonym med bevægelsen henimod en menneskehed, der er ansvarlig for sig selv. Jeg har i min egenskab af advokat kunnet observere ikke blot den rædsel, men ligeledes den skam, der griber alle, der skal deltage i det, der er en menneskelig tragedie. Men i dag står Europa over for et ansvar af en særlig karakter.
For nogle uger siden deltog jeg sammen med nogle kolleger på sessionen i FN's Menneskerettighedskommission i Genève, og for første gang blev en beslutning vedtaget med stemmeflerhed. Ganske vist modsatte USA og Kina sig i fællesskab det ønske om afskaffelse, der fik støtte fra en lang række lande, heriblandt landene i Den Europæiske Union. Man siger, at det påhviler Europa ikke blot at være »sælger« af, men også eksponent for disse universelle ideer, der er ved at finde udbredelse over hele verden.
Det drejer sig om den samme diskussion, når vi taler dødsstraf, den sociale klausul og anstændig adfærd i handelsspørgsmål. Det drejer sig om en holdning til mennesket, om en holdning til menneskeheden. Derfor er det ønskeligt, at Europa viser eksemplet med et stærkt signal, som andre lande på kloden før eller senere vil følge.

Dupuis
Fru formand, jeg vil allerførst takke formanden for Underudvalget om Menneskerettigheder for hans afgørende støtte til dette forslag til beslutning, og jeg vil med ham gerne understrege, hvilken betydning dette kan få for Unionens udvikling.
I Genève indtog Unionen en meget fast og meget vigtig holdning til dødsstraf for at opnå den succes, som vi opnåede, således som hr. Soulier var inde på. I modsætning hertil vil jeg gerne minde om, at Unionen vedrørende spørgsmålet om menneskerettigheder i Kina har indtaget en langt mere ulyksalig holdning. Hvis Unionen på De Forenede Nationers Generalforsamling gjorde sig til talsmand for et forslag om et moratorium for fuldbyrdelse af dødsstraffe, er jeg sikker på, at man kunne opnå støtte fra et flertal af medlemmerne, således at vi et hundrede år efter den almindelige ophævelse af slaveriet omsider kunne nå frem til en ophævelse af dødsstraffen eller i hvert fald foretage et afgørende skridt i den retning.
Jeg vil gerne benytte mig af kommissær Pinheiros tilstedeværelse til at minde ham om, at man på de to sidste Paritetiske Forsamlinger AVS-EU har vedtaget resolutioner til fordel for ophævelse af dødsstraffen, og at det derfor er meget vigtigt ved alle lejligheder og møder og i alle kontrakter og drøftelser med AVS-landene, og jeg ved, at der er tale om mange, at minde om den betydning, Den Europæiske Union tillægger ophævelse af dødsstraffen.
Der kunne være andre lejligheder og især i Amsterdam, hvor man også kunne behandle spørgsmålet om dødsstraf. Italien har anmodet om at få indføjet en artikel i traktaten, hvor man fastsætter ophævelsen af dødsstraf. Det er et punkt, der for mange kan forekomme marginalt, men det er vigtigt, fordi det ville give os mulighed for at begynde at indføje et kapitel om de grundlæggende rettigheder. Jeg mener, at vi her har et tredje element, som Den Europæiske Union kan koncentrere sine foranstaltninger om.
Der er således meget at gøre, men i første omgang vil jeg bede kommissær Pinheiro om at tale med sine kolleger i Kommissionen, for at den, der jo også er til stede i New York, kan sørge for at dette vigtige spørgsmål bliver sat på dagsordenen for FN's næste Generalforsamling.

Schroedter
Fru formand, blandt de østeuropæiske lande er det frem for alt de nye medlemmer af Europarådet, Rusland og Ukraine, som trods løfter hidtil kun tilnærmelsesvis har gennemført kravene om en menneskeværdig strafferet. Dette skyldes ikke kun tekniske vanskeligheder ved indførelsen af en demokratisk lovgivning, oprettelsen af domstole eller den uddannelse af dommere, som er nødvendig med henblik på at etablere et uafhængigt retsvæsen, man mangler derimod jo frem for alt den politiske vilje. For Ukraine har heller ikke holdt sig til moratoriet og har fortsat fuldbyrdet dødsdomme.
Hvad bliver der i denne forbindelse af Kommissionens løfter, som den gav Europa-Parlamentet i forbindelse med ratifikationen af partnerskabs- og samarbejdsaftalen, hvor den meget energisk sørgede for, at Rusland og Ukraine på et meget tidligt tidspunkt blev medlem af Europarådet? Hvor findes der på den ene side virkelig også finansiel støtte, og i hvilket omfang bringer man på den anden side partnerskabs- og samarbejdsaftalens præambel i anvendelse for at sikre, at der træffes foranstaltninger, for at dødsstraffen virkelig, og det i praksis, bliver afskaffet i disse to lande?

Sierra González
Fru formand, dødsstraffen har altid været forfægtet som det sidste middel til afskaffelse af forbrydelser, men det er til overmål bevist i de lande, der har anvendt, og som fortsat anvender den, at den ikke i noget tilfælde har ført til afskaffelse af forbrydelser, men endda har haft højst uheldige virkninger ved at skabe en form for forbrydelse uden vidner.
De store forbryderorganisationer har ikke ladet sig afskrække af fuldbyrdelsen af dødsstraffe, det eneste, der er sket, er en almindelig udbredelse af en form for forbrydelse, som intet vidne til den kan overleve.
Men dødsstraffen skaber et andet problem, nemlig problemet om fejl ved den retslige bedømmelse. Hvorledes kan en fejl begået af en ret genoprettes, når den har givet anledning til anvendelse af dødsstraffen? Det er spørgsmål som dette, umuligheden af at afhjælpe en fejl, og dette, at en forbrydelse endda kan forværres, der bør få os til at tænke på nødvendigheden af at afskaffe dødsstraffen i alle lande i verden.
Jeg mener, at Europa går ind for en kultur, der betragter forsvaret for menneskelivet som et mål i sig selv, og at det derfor har været det sted, hvor bevægelsen for afskaffelse af dødsstraffen har vundet størst udbredelse. Men vi må tjene som eksempel og tage dette forhold i betragtning i associeringsaftalerne og anmode om et moratorium med hensyn til henrettelserne.

Schulz
Fru formand, mine damer og herrer, i den fælles beslutning foreslås det i punkt 6, at de stater, som ønsker at blive medlem af Europarådet, skal forpligte sig til at undertegne og ratificere den fakultative protokol nr. 2 til den internationale konvention om borgerlige og politiske rettigheder, inden de bliver medlem af Europarådet.
Jeg anser dette for at være et af de centrale budskaber i denne beslutning, da vi - hr. Soulier var jo allerede inde på det - opnåede et fremskridt under Menneskerettighedskommissionens session i Genève. Men det kan virkelig ikke være noget fremskridt, at trods de mange forhandlinger, vi har her i Parlamentet, her i denne samme sal, hvor Europarådet også holder møde, tager repræsentanter for lande plads, som højtideligt bebuder, at de ønsker at gennemføre en masse rettigheder, og som så, når de rejser hjem herfra, ikke tager sig en døjt af det!
Det er en af de skandaler, som vi må fordømme her, og jeg må fortælle Dem - det kan måske nu lyde lidt provokerende - at jeg altid har opfattet Europarådet som en stor politisk berigelse for Europa. Men i forbindelse med spørgsmålet om dødsstraf og gennemførelsen af de forpligtelser, som Europarådets nye medlemslande har indgået, anser jeg det snarere for at være en trussel mod menneskerettighedsideen i Den Europæiske Union, når dette høje gode behandles så skødesløst. Det høje gode, som jeg mener, er, at det internationale statsfællesskab også skal overholde det, som de højtideligt og forpligtende erklærer. Hvis det kun bliver ved erklæringerne, og disse ikke overholdes, undergraves de rettigheder, som er indeholdt i erklæringerne. Det er i forbindelse med bekæmpelsen af dødsstraf en meget farlig udvikling. Jeg vil derfor egentlig også slutte med stolthed over, at i denne forsamling, her i Europa-Parlamentet - og det viser denne fælles beslutning også - er et overvældende flertal, på nær meget få menneskeligt og politisk ubetydelige undtagelser, meget konsekvent gået imod og går fortsat imod dødsstraf, og jeg mener, at man trods alt det, der skiller os, også lige bør nævne noget, som forbinder os!

Nordmann
Fru formand, «lad morderne gå i gang«. Det er en sætning, som jeg mener, man tillagde Alphonse Karr i forrige århundrede under debatten om dødsstraf. Det var en tid, hvor man virkelig var åndrig i denne type debat.
Afskaffelsen af dødsstraffen er blevet et af de centrale elementer i det, man kan kalde den europæiske humanisme, og det udtrykkes ganske udmærket i den fælles beslutning. Det er under alle omstændigheder den filosofi, der ligger til grund for denne beslutning. For at blive integreret i det Europa, som vi er i færd med at opbygge, er det ikke tilstrækkeligt at afskaffe dødsstraffen for at vise, at man respekterer menneskerettighederne, men det er en nødvendig forudsætning. Og vi ved, at på det strafferetlige område findes der mange andre straffe, man kan begynde med livstid, som ikke ville være noget uden tvangsarbejdet, som en person i en berømt film udtrykker det: «Der er mange andre, mange andre straffe«.
Det er glædeligt, at der i denne forsamling er enighed, og at ingen har talt for at nuancere den beslutning, som vi skal vedtage om lidt.
Colombia

Kreissl-Dörfler
Fru formand, den 19. maj om morgenen trængte bevæbnede mænd ind i en beboelsesejendom midt i Bogotá og udslettede en hel familie. En baby overlevede kun, fordi den i tide kunne skjules i et skab. Hos portieren havde morderne givet sig ud for at være medarbejdere - og dette er meget vigtigt - hos anklagemyndigheden. Det var klassiske halvmilitære styrker. De slap væk - som altid i Colombia - uden at blive genkendt. De myrdede var medarbejdere hos det ansete jesuitinstitut CINEP. Mario Calderón beskæftigede sig der med økologi, hans hustru Elsa med menneskerettighedsprojekter.
Den grænseløse brutalitet i forbindelse med denne voldshandling rystede ikke kun den colombianske offentlighed, men også den internationale offentlighed. Igen blev mennesker myrdet i Colombia, fordi de arbejder for menneskerettigheder, endnu en gang må vi desværre forvente, at disse mord forbliver ustraffede. I mange år er den colombianske regering i Menneskerettighedskommissionens rapporter jævnligt blevet opfordret til at beskytte og respektere menneskerettighederne og menneskerettighedsaktivisterne. I mange år har den colombianske regering reageret med et beklagende skuldertræk.
Lad mig også rette et par sætninger til vor kommissær på portugisisk:
Jeg vil over for kommissæren understrege, at hvis vi ikke arbejder sammen om at fremme menneskerettighederne i Colombia, hvis vi ikke står sammen om at bekæmpe de eksisterende uretfærdigheder i Colombia, vil vi ikke bidrage til at løse problemerne. Ligesom kommissæren er også jeg klar over, at Colombias regering er forpligtet til at arbejde på at fremme menneskerettighederne. Vi føler os imidlertid lige så sikre på, at denne regering ikke fortjener hele den tillid, som vi sammen med det spanske PSOE og PP viser den. Det er Colombias befolkning, ikke regeringen, vi skal støtte.

Sornosa Martínez
Fru formand, kære kolleger, vi vil give udtryk for vor solidaritet med ofrenes familiemedlemmer og ligeledes vor fordømmelse og vor bekymring.
Det er ikke første gang, at Parlamentet udtaler sig herom. I februar optog vi Colombia mellem de ti lande i verden, der har de alvorligste problemer med hensyn til menneskerettighederne og vold.
Vi har vist den colombianske regering tillid ved, at Den Europæiske Union og denne regering har underskrevet handelspræferenceaftaler. Men denne tillid skal også støttes på utvetydige tegn på forsvar for menneskerettighederne og demokratiet fra denne regerings side.
Man må søge at finde de ansvarlige, og dersom der er tale om paramilitære styrker, er denne regering dog ansvarlig, fordi den svækker sin troværdighed, hvis den ikke søger efter disse.
Til forsvar for demokratiet og dets værdier kan den regne med Den Europæiske Union som en af sine samarbejdspartnere, men dersom den ikke gennemfører dette forsvar, besviger den os, og konsekvenserne kan være skadelige både for regeringen og landet.

Moorhouse
Fru formand, vi har fået kendskab til en række foruroligende rapporter om alvorlige krænkelser af menneskerettighederne i Colombia inden for specielt de seneste måneder. Det har været vanskeligt at få alle disse påstande verificeret, måske delvis fordi hændelserne efter sigende har fundet sted i meget fjerntliggende egne af Colombia. Som de forrige to talere har sagt, kan der imidlertid ikke være tvivl om, at der er tale om en tragisk situation for blandt andet den familie, der er nævnt i resolutionen.
Vi henvender os i første omgang til Colombias regering for at få gennemført en tilbundsgående undersøgelse, og i mangel af andre instanser må vi endnu en gang spørge Europa-Kommissionen, om den kan gøre noget.
Vi er blandt andet bekymrede for Neftali Vanegas, hvis liv angiveligt har været i fare inden for de seneste uger, og hvis organisation delvist finansieres af Europa-Kommissionen. Måske vil kommissæren være så venlig at kommentere netop denne sag.

Newens
Fru formand, Colombia har i næsten et halvt århundrede lidt under vold og ubarmhjertige drab i et rædselsvækkende omfang. Seneste eksempel på den uciviliserede grusomhed, der er blevet en del af dagligdagen i Colombia, er tre myrdede og et hårdt såret medlem af Calderón-familien. Mario Calderón og Elsa Constanza Alvarado blev dræbt som medlemmer af menneskerettighedsorganisationen CINEP, der forsvarer mennesker mod vold og terror og kæmper for fred. En gruppe svært bevæbnede drabsmænds myrdede disse mennesker og begik voldshandlinger mod deres nærmeste slægtninge, hvilket er et eksempel på den hensynsløse grusomhed hos dem, der er ansvarlige for terrorhandlingerne i Colombia i dag.
Det skønnes, at 650 mennesker er blevet ofre for volden i Colombia i løbet af de seneste seks måneder, heriblandt også fattige bønder. Man regner faktisk med, at næsten en million mennesker er flygtet fra deres hjem for at undgå den vold, der har en så katastrofal indvirkning på alle livets aspekter i landet.
Vi må fordømme disse drab og opfordre Colombias regering til at fange og straffe morderne.
Vi glæder os over, at FN's Menneskerettighedskommissariat har oprettet et permanent kontor, og over ECHOs bidrag til de befolkningsgrupper, der er blevet tvunget på flugt.
Vi bør imidlertid huske på, at Den Europæiske Union spillede en central rolle ved genoprettelsen af freden i Centralamerika, og at man samarbejder med hele Latinamerika i et forsøg på at skabe bedre forhold og en bedre udvikling. Samtidig med at vi fordømmer volden i Colombia, bør vi nøje undersøge, om vi kan medvirke til at standse volden og skabe fred i området, skønt det bliver meget vanskeligt. Det er den eneste måde, hvorpå vi i det lange løb kan være tilfredse med vor indsats over for denne rystende rædsel.

Bertens
Fru formand, mordet på ægteparret Calderón er symbolsk for den voldsspiral og den retsløshed, der præger Colombia. For nylig har regeringen i Colombia bekræftet NGP&#x02BC;s legitime rolle, men den gør kun lidt for at leve op hertil. Den colombianske regering må i det mindste gennemføre denne politiske tilkendegivelse i praksis. Åbningen af kontoret for De Forenede Nationers Højkommissariat for Menneskerettigheder er en god ting, og vi hilser da også med glæde ECHO-støtten til den hjemløse befolkning i Colombia, som er flygtet for selvsamme retsløse vold. Det er naturligvis endnu vigtigere, at volden standser, og derfor må der lægges pres på regeringen, især for at få den til at gøre noget ved de paramilitære grupper, til at beskytte menneskerettighederne og til at styrke domsmagten. Her findes løsningen. Men det er ikke første gang, vi taler om Colombia, og jeg frygter, at vi endnu mange gange må beklage os derover her i huset.

Günther
Hr. formand, rådsformanden sagde under sin redegørelse i går bl.a., at man under ASEAN-konferencen havde talt i to en halv time om Burma, og at det i sig selv var et håbefuldt tegn. Men når oppositionslederen Aung San Sun Kyi trods Nobel-pris, trods Sakharov-pris, på den anden side egentlig høres så lidt i offentligheden, kan det godt være, at man faktisk må anse en debat på to en halv time, som egentlig er selvfølgelig, for at være en vis succes. Men hvor lidt man end hører oppositionslederen, så hører man endnu mindre de tusinder af børn, som har mistet livet som følge af tvangsarbejde og andre foranstaltninger. Dette tales der egentlig relativt sjældent om. Hvad skal man så forvente af disse landes regeringschefer, hvoraf kun en enkelt har udtalt sig imod, at Burma optages i statsfællesskabet?
På den anden side har Malaysias statschef endog hilst det velkomment, at man med Burmas optagelse optager endnu et ikke ligefrem demokratisk, men centralistisk regeret land. Jeg vil gerne spørge Kommissionen, om den ser veje og muligheder for at gennemføre de foranstaltninger, der er omtalt i punkt 4 i beslutningen, og om den også håber at have succes med det.

Telkämper
Hr. formand, vi har i de seneste to år meget ofte talt om Burma, og vi kan egentlig kun gentage os selv med beklagelse og anklage over for den burmesiske regering. Det forholder sig fortsat således, at elementære rettigheder ikke overholdes, at hundreder af modstandere fra den demokratiske opposition, fra Den Nationale Liga for Demokrati, NDL, sidder i fængslerne. Netop for nylig døde et fremtrædende medlem af NDL, den 67-årige Tin Shwe. Han havde siddet i fængsel i syv år. Han havde en hjertelidelse og måtte nu dø i fængslet. Den officielle begrundelse for hans fængsling var statsfjendtlig propaganda.
Statsfjendtlig propaganda er i dette tilfælde de oplysninger, der kommer indefra om de katastrofale tilstande. Der er stadig i hundredvis, der sidder i fængsel, og jeg mener, at det kun gennem økonomiske foranstaltninger, gennem den påvirkning, man kan udøve, ved at Den Europæiske Union ikke investerer dér, ved at der her ikke finder nogen støtte af styret sted, er muligt at få disse mennesker ud af fængslerne. Ligeledes har vi i lang tid krævet, at fru Aung San Sun Kyi, modtageren af Europa-Parlamentets Sakharov-pris, kan bevæge sig frit.
Det er altid vanskeligt at udtale sig om andre lande, men at ASEAN-landene i denne situation har optaget Burma i fællesskabet, er naturligvis noget, som vi ikke kan se med tilfredshed på. Jeg mener, at vi virkelig bør fordømme det og også gang på gang opføre dette på dagsordenen i forbindelse med vore diplomatiske og politiske drøftelser og økonomiske forhandlinger med ASEAN-landene. Så meget desto mere uforståeligt er det for mig, når der fra Den Europæiske Unions side udvikles forbindelser - her må jeg tilslutte mig fru Günther. Messeselskabet i München ønsker at deltage i den næste messe i Rangoon. Fru Günther, Deres appel tager jeg alvorligt. Bayern er en CSU-delstat. Jeg håber ikke, at messeselskabet rejser dertil. Min grønne borgmesterkollega Monatzeder har krævet dette, protesteret imod det, og jeg håber, at vi er enige i protesten og får messeselskabet i München til ikke at støtte styret på denne måde.

Maij-Weggen
Hr. formand, til trods for protester fra hele verden har ASEAN altså besluttet at optage Burma i sine rækker, og det til trods for de fortsatte krænkelser af menneskerettighederne og til trods for den fortsatte gidseltagning af den valgte premierminister, Aung San Suu Kyi, alt sammen foretaget af et militært diktatur. Vi må ganske kynisk konstatere, at ASEAN således er i gang med at opbygge et ry som en gruppe af lande med høje økonomiske aspirationer og ringe interesse for demokrati og menneskerettigheder. Penge og varer er øjensynlig vigtigere end fundamentale værdier og normer. Overtrædelsen af menneskerettighederne og undermineringen af demokratiet i Burma fortsætter imidlertid uanfægtet. I maj blev reglerne for fru Aung San Suu Kyis husarrest skærpet på en måde, så det ikke var muligt at gennemføre kongressen i hendes parti, som for seks år siden vandt valget med 80 % af stemmerne - og besøg af udenlandske journalister bliver gjort stadig vanskeligere. Hvad overtrædelsen af menneskerettighederne angår, så fortsætter SLORC-regeringen uanfægtet med slavearbejde, børnearbejde, trusler, bortførelser, mord og løbende aktioner mod mindretal.
Den Europæiske Union har ophævet Burmas præferencestilling, og det er positivt, men er det ikke på tide at følge USA og indføre et stop for investeringer. Allerede på grund af faren for, at det hul, der er opstået på grund af begrænsningen af investeringer fra USA, bliver udfyldt af europæiske virksomheder. Det er egentlig en sørgelig sag. Jeg vil spørge kommissæren, om han ikke vil stille forslag herom i Ministerrådet. Jeg ved, at dette inden længe holder møde herom, så hvad det angår, har jeg tillid til, at De vil imødekomme Parlamentets ønske.

Van Bladel
Hr. formand, europæiske parlamentarikere har nu i mere end to år hamret på generalernes dør i Rangoon. Det europæiske erhvervsliv har stort set trukket sig ud. Jeg er altså ikke enig med fru Maij-Weggen, for de nye investorer kommer fra en anden region, der er en hel del mindre socialt bevidst end vi. Men det viser sig, at vor holdning ikke giver resultat. Tværtimod, den asiatiske region slutter rækkerne og omfavner Burma i ASEAN-gruppen. Er det så ikke et signal til os om at tage vor uproduktive fremfærd op til fornyet bedømmelse? Det handler jo ikke her om hver måned at fremsætte en bralrende erklæring for at tilfredsstille eget bagland. De asiatiske tigre, de sidder og griner ad al den brølen fra de europæiske tigre i deres eget bur her. Efter min opfattelse er det ikke længere muligt at fastholde den ensidige protest fra Europa-Parlamentet. Er det ikke muligt, at vi lige som i blandt andet Mellemøsten udnævner en særlig udsending, som kan være mægler for os i ASEAN-gruppen og i de omliggende regioner. Jeg beder om kommissærens syn herpå.

Bertens
 Jeg frygter, at denne særlige udsending vil blive grinet ud på samme måde som de eurotigre, som hun taler om, men i hvert fald har NLD for to måneder siden forsøgt at fejre, at de for syv år siden vandt valget med et gigantisk flertal. Den militære junta reagerede adækvat ved med det samme at sætte 300 aktivister bag lås og slå. Signalet fra ASEAN om at optage Burma som medlem er et slag i ansigtet på det internationale samfund og menneskerettighedernes såkaldte universalitet. Netop i det øjeblik, hvor præsident Clinton udsteder sanktioner mod Burma, reagerer ASEAN med at gøre det modsatte. Jeg må naturligvis give fru Van Bladel ret i, at det ikke i første instans drejer sig om de europæiske investorer, men snarere om de asiatiske tigre. Unionen gør allerede noget, og jeg må sige, at det er jeg ikke utilfreds med. Men det må da overbevise ASEAN om, at den må ændre sin politik over for Burma. Der er mange spørgsmål forbundet med, hvad der er den mest effektive måde at sætte SLORC-regimet under pres på. Jeg håber, at i hvert fald det, som vi her lader høre, enten vi nu bliver grinet ud eller ej, ind imellem trænger igennem til i hvert fald Aung San Suu Kyi, så det viser, at solidaritet for os er det vigtigste.

Moorhouse
Hr formand, skønt jeg respekterer fru van Bladel, mener jeg ikke, at vi bør ændre vores fremgangsmåde væsentligt. Der findes sådanne ting som ære og et dybt engagement i menneskerettigheder. Det går videre end taktik og nærmer sig strategi.
Jeg glæder mig derfor meget over, at den amerikanske præsident har indført økonomiske sanktioner mod Burma, der forbyder amerikanske statsborgere at foretage nye investeringer i dette land. Det har bestemt en effekt. Jeg er personligt ikke imod økonomiske sanktioner, skønt jeg ved, at det er meget vanskeligt at sælge en sådan politik i Den Europæiske Union.
Jeg går ind for at presse europæiske virksomheder til at afvikle deres investeringer eller undlade at investere i Burma. Det er meget vigtigt. En række virksomheder har gjort den nødvendige indsats: f.eks. Heineken i Nederlandene og Carlsberg . Jeg vil meget gerne se blandt andre Club Méditerrané følge trop.
Gennemførelse af Dayton-aftalerne i Kroatien

Cars
Hr. formand, at overholde indgåede aftaler, herunder Dayton-aftalen, og respektere menneskerettighederne er åbenbart noget, som ingen af staterne i ex-Jugoslavien har forstået nødvendigheden af. Kroatien er ikke værre end de øvrige stater i ex-Jugoslavien, men gør i højere grad krav på at være en accepteret samarbejdspartner for Den Europæiske Union. Men det er Kroatien ikke, og bliver det heller ikke, så længe den kroatiske regering beskytter mistænkte krigsforbrydere og fortsætter med at tillade, at etniske serbere chikaneres, udsættes for overgreb og nægtes ret til at vende tilbage til deres hjem. Der må, hr. formand, sættes en stopper for dette ligesom for andre lignende overgreb i Serbien og Bosnien.
Det er Den Europæiske Unions pligt at kræve, at menneskerettighederne og indgåede aftaler respekteres. Gør det, og gør det med større kraft!

Tamino
Hr. formand, jeg finder det klart, at alle Dayton-aftalerne kun kan gennemføres, dersom samtlige de involverede lande reelt iværksætter indholdet af disse aftaler. Vi ved udmærket, at disse aftaler har begrænsninger, men hvis de end ikke bliver overholdt inden for de frister, som samtlige medlemsstater har skrevet under på, er det klart, at vi på ny bevæger os i retning af meget farlige situationer.
Vi må derfor henlede opmærksomheden på, at de 200.000 serbere, der boede i Krajina, nu næsten alle er fordrevet, og at det ved en midlertidig lov vedtaget af det kroatiske parlament og den kroatiske regering nu er blevet tilladt kroatere fra andre dele af landet at bemægtige sig også serbiske ejendomme, dersom den retmæssige ejer er fraværende.
Ifølge EUROSTAT har mindst 90 % af de serbere, som er vendt tilbage til området i løbet af de seneste måneder, ikke kunnet tage deres boliger i besiddelse. Flygtninges og de fordrevnes tilbagevenden er helt afgørende for løsningen af problemerne og sikrer freden ifølge Dayton-aftalerne. Vi må sikre os, at Den Europæiske Unions og følgelig Kommissionens virke går i retning af at kræve, at regeringerne i Kroatien og Bosnien-Herzegovina overholder dette punkt, og eventuelt benytte det økonomiske våben for at sikre dette.

Hory
Hr. formand, jeg vil gerne sige, at forhandlingen i dag er besynderlig og endda ærligt talt paradoksal. De politiske gruppers foreslog oprindeligt eftertrykkeligt at fordømme den kroatiske regering på grund af overtrædelserne af menneskerettighederne i Krajina og Slavonien.
På grund af det spil om indflydelse, der foregår i vort Parlament, hvor flere medlemmer fører et veritabelt korstog mod Jugoslavien og mod landets politiske myndigheder, fører den fælles beslutning ejendommeligt nok til en fordømmelse først og fremmest af regeringen i Serbien, der imidlertid på ingen måde er berørt af spørgsmålet om flygtningenes tilbagevenden til de republikker, der tidligere var ramt af krig.
Jeg vil derfor blot minde om sandheden: at de kroatiske myndigheders konfiskering af serbernes faste ejendom er en forbrydelse, at deres tildeling af disse ejendomme til kroater kan få den etniske uro i regionen til at bryde ud igen, og at den risiko, der hersker for borgerne i Østslavonien, nødvendiggør, at SFOR og De Forenede Nationers midlertidige administration bliver på stedet.
Eftersom man vil have denne forhandling til at handle om andet end Kroatien, vil jeg endelig udtrykke min misbilligelse af den uansvarlighed, som først og fremmest USA udviser, idet de løber en risiko for at kaste benzin på bålet i Herzegovina eller Nordbosnien ved massivt at bevæbne de muslimske myndigheder i Sarajevo.

Daskalaki
Hr. formand, hvor mange gange er det ikke blevet sagt her i denne sal, at Den Europæiske Union ikke var i stand til at spille en betydningsfuld rolle under krisen i det tidligere Jugoslavien. Det var nødvendigt med amerikansk indblanding og en Dayton-aftale, før vi så et forsøg på et egentligt fredstiltag i en konflikt, der har efterladt sig næsten udelukkende åbne sår.
Europa-Parlamentet har vedtaget det ene beslutningsforslag efter det andet og har markeret sin holdning. Det er også det, vi forsøger at gøre denne gang med de bemærkninger, hr. Hory kom med, som er stærke udtalelser, uden at det dog er sikkert, at vor, tilsyneladende, enstemmige beslutning vil udrette noget.
I et område af Europa, der har oplevet den første blodige krig efter verdenskrigen, et område, som stadig tæller sine døde, og hvor spændingerne ikke er forsvundet, er intet i virkeligheden forandret. Den Europæiske Union vil kun kunne gribe ind, hvis den erkender, at den også har en vigtig del i ansvaret både for det tidspunkt, hvor den havde alt for travlt med at fremme og opmuntre til opløsningen af det tidligere Jugoslavien, og for det tidspunkt, da den kom alt for sent, hvor det hele allerede stod i brand.
Det, vi nu søger gennemført, er fornuftigt og forståeligt og helt i vor ånd. Flygtningenes tilbagevenden til deres hjem, serbernes tilbagevenden til Krajina, vi ved alle, hvad der foregår, og mange har udtalt sig herom. Fri bevægelighed osv. osv. og ingen etniske forskelle. Vi er også realister. Vi har et punkt B, der konstaterer, at Dayton-aftalen ikke er blevet tilstrækkeligt overholdt, men vi insisterer, med rette, på, at den skal gennemføres. Min gruppe støtter det fælles beslutningsforslag med alle dets forbehold, de historiske forbehold, der er nævnt, og vil stemme for det.
Vi mener, at alle mennesker har ret til at vende tilbage til deres hjem, og at alle - og vi mener alle uden undtagelse - krigsforbrydelser skal straffes. Herfra er der meget langt til den optimistiske holdning, at de uoverensstemmelser og forskelle, som blev understreget meget kraftigt af de bosniske valgresultater, engang vil blive udvisket og overvundet - så langt, at vi må arbejde så meget desto mere for sagen fremover. For som jeg sagde før, er vi slet ikke uden skyld i, hvad der er sket i det tidligere Jugoslavien.

Oostlander
Hr. formand, det er kun godt, at Serbien, eller den jugoslaviske føderation, bliver trukket kraftigt frem, for i modsætning til, hvad hr. Hory siger, er regeringen i Serbien, i særdeleshed regeringen i Serbien, en trussel mod den internationale sikkerhed og mod en sikker tilbagevenden af flygtningene, fordi Serbien ikke selv medvirker til at arrestere krigsforbrydere, som skal for retten i Haag. Muligvis er det for at sikre, at også hr. Milosevic får en del stå til regnskab for og bliver den næste kandidat til en nærmere undersøgelse.
Vi må i hvert fald ikke glemme ofrene for den krig, der i eks-Jugoslavien blev sat i gang af neo-racister. Vi må i den forbindelse understrege, og det gør denne beslutning da også, at etnisk politik og etnisk opdeling sætter bom for indførelse af en retsorden i dette område. En retsorden er på ingen måde nogen luksuøs eller idealistisk overbygning, men grundlaget for en genopbygning af samfundet og også for økonomien. Uden at der bliver gjort ende på denne etniske opdeling og den etniske tænkemåde og de etniske blokader mod flygtninges tilbagevenden, er der i nogle af disse stater ingen økonomiske muligheder; det gælder især Republica Serbskas eksistens, hvor etnisk tænkemåde har nået et klimaks, og hvor der faktisk stadig er mennesker ved magten, som blot udsuger deres eget område, har ringe interesse for borgerne og forfølger deres etniske ideologier.
Derfor er det også nødvendigt, at navnlig SFOR bliver. Det er også godt, at beslutningen argumenterer for UNTAES, her ligger det noget anderledes, der er det et spørgsmål om at skabe tillid, men for SFOR er det virkelig et spørgsmål om liv eller død, om sikkerhed for de mennesker, der bor der.
Alle mennesker i de tre stater er ofre for vildførelse af deres etniske ledere. De er også ofre for frustrationer over mennesker med anden etnisk baggrund. Sommetider er de ikke selv skyldige, det er blandt andet tilfældet i Kroatien, hvor det er sådan, at der er skabt vældig store frustrationer hos kroaterne dér, som tidligere er blevet jaget væk af Krajina. Mange serbere er skyldige her, men andre på den anden side ikke. Det er også meget sørgeligt, at også disse serbere lider under den frustration, som de er blevet ofre for, men endnu værre er det i forskellige dele af Bosnien-Herzegovina, hvor mennesker virkelig ikke kan leve i sikkerhed, fordi de rene skurke er ved magten dér. Jeg har selv mødt mennesker, der beklæder borgmesterposter dér, og som kun kan betegnes på den måde.
PPE-Gruppen stiller forslag om oprettelse af et centralt bosnisk kontor, som blandt andet skal have kompetence vedrørende flygtninges tilbagevenden, for denne tilbagevenden er så kompleks og så sammenvævet med tilbagevenden til Kroatien og Slovenien, at det er nødvendigt at oprette et fælles clearinghouse og en central myndighed, som kan styre denne tilbagevenden, ellers klarer vi det ikke. Så længe den styres hvert sted for sig, og så endda på entity -basis i Bosnien-Herzegovina, er det umuligt at få held med denne tilbagevenden. Mennesker venter nu i midlertidige boliger, fordi de måske skal tilbage, eller fordi de bor i andres huse. Der sker ingenting, tingene står stille. Det er for os begrundelse for en kraftig henstilling til Kommissionen: Sørg for en solid hjælpende indsats, der bygger på alle forudsætninger, og gennemfør denne indsats decentraliseret, så man kan gøre forskel på dem, der vil det gode, og dem, der vil det onde.

von Habsburg
Hr. formand, af alt det, der hidtil er blevet sagt om dette spørgsmål, var hr. Oostlanders ord de mest klare, forståelige og afbalancerede. Dette skyldes ganske enkelt, at han har været i landet, at han fra begyndelsen altid har beskæftiget sig med dette land og derfor ved, hvordan tingene forholder sig. Han fremsætter ikke visse ideologiske udtalelser af grunde, der er udtryk for sympati over for Serbien, eller af andre grunde, som fuldstændig forvansker billedet.
Der er ganske enkelt én ting, vi ikke må glemme: Angrebet udgik fra Serbien! I Serbien blev der ikke ødelagt et eneste hus, men i Kroatien - og Krajina hører til Kroatien - blev mange huse ødelagt. Jeg går selvfølgelig ind for, at alle, også serberne, igen kan tage hjem, og jeg går ind for, at vi også på et eller anden tidspunkt optager serberne i Fællesskabet, men allerførst skal vi sørge for klarhed her og ikke mindst gøre opmærksom på, at så længe det regeres af ekstremister og massemordere, er der desværre ingen plads til dette land. Der skal første ske en ændring!

Amadeo
Hr. formand, endnu en gang beskæftiger vi os her i salen med krænkelser af menneskerettighederne i Kroatien. Sidste gang var det på grund af åbenlyse overtrædelser af presse- og ytringsfriheden, og denne gang er der tale om manglende overholdelse af Dayton-aftalerne, der - hvilket de kroatiske myndigheder bør erindres om - er en absolut nødvendig betingelse for ikke blot opretholdelsen af freden i områderne i det tidligere Jugoslavien, men tillige for opfyldelsen af samarbejds- og bistandsaftalerne med Den Europæiske Union. Men i stedet tilsidesættes retten til fri bevægelighed og ligeledes de fordrevnes og flygtningenes ret til at vende tilbage til deres hjem. Den kroatiske regering hindrer deres tilbagevenden og tillader konfiskation af serbernes ejendomme ved en midlertidig lov om boligforholdene og ved at vedtage et program om husning af kroater, der kommer fra Bosnien, i de konfiskerede huse. Dette er helt klart en etnisk udrensning, som for øvrigt minder om de værste traditioner blandt disse folk. Jeg erindrer nemlig de forfølgelser, udplyndringer og tvangsforflyttelser, som hundredtusinder af italienere, der havde boet i disse områder i århundreder, blev udsat for efter afslutningen af 2. verdenskrig.
Gadebørn i Moskva

Castagnetti
Hr. formand, denne beslutning vedrører emnet forladte børn, der i de fleste tilfælde ikke har noget hjem, i Moskva. Problemet antager nu et kvantitativt meget stort omfang, så stort, at man kan tænke sig, at der vil opstå et alvorligt fænomen, som vi også for så vidt angår Moskva kan kalde gadens børn. På grund af de alvorlige budgetbegrænsninger, som vi er bekendt med, og af frygt for at fremme indvandringen til byen af børn fra andre lande i Rusland nægter de kommunale myndigheder faktisk at tage sig af dette problem under påskud af, at disse børn ikke er i besiddelse af de i loven foreskrevne papirer, selvom man ikke drager deres russiske statsborgerforhold i tvivl.
På grund af fænomenets alvor er der ved at opstå visse bistandsinitiativer blandt private borgere, som alene bevæges af en humanitær ånd. Det betydeligste, det mest effektive og det bedst organiserede af disse initiativer fra det russiske borgerlige samfunds side er det, der kaldes »håbets ø«, som uforståeligt og utåleligt så godt som daglig udsættes for chikane, og som den 15. maj her i år har været udsat for en meget kraftigt aggression fra politiets side med henblik på formål, der ud over det strafferetlige givet har været af intimiderende karakter.
Selvom man bestræber sig for at forstå de kommunale myndigheders vanskeligheder i Moskva, kan Parlamentet kun fordømme enhver voldshandling over for dem, der alene gør sig skyldig i ædelmod, og Parlamentet kan ikke undlade at fordømme, at man fuldstændig lader disse små børn i Moskvas gader i stikken.
Med henblik herpå håber jeg, at det fremsatte beslutningsforslag vil blive vedtaget.

Schroedter
Hr. formand, Moskva bliver i det ydre mere og mere tiltrækkende og har hver gang, jeg tager dertil, igen fået nye renoverede facader. Men det er det eneste, der er nyt. Det, der er blevet tilbage, er det tidligere sovjetiske propiska-system. Dette betyder, at kun de, der har et sådant dokument, har opholdsret i Moskva. Dette betyder, at mange familier, som under omdannelsesprocessen ikke lige hører blandt vinderne - det er frem for alt enlige mødre, som hører blandt taberne - kastes ud i den dybeste fattigdom. Disse mødre og deres børn bliver tiggere i Moskva.
Men borgmesteren i Moskva er meget grundig med at få facaderne renoveret, for også »Håbets ø« vil blive offer for denne renovering. Det er det største selvorganiserede initiativ for gadebørn i Moskva. Det giver dem et lille varmt hjørne og mad, og man forsøger endog at give dem skoleuddannelse. I selvjustitsens virvar ville børnene via »Håbets ø« have mulighed for at få adgang til et normalt liv. Lukningen af dette initiativ betyder imidlertid, at disse børn igen sendes tilbage til gadebanderne, til teltene, til kanalskakterne. På den måde skabes et kriminelt potentiale til de kommende år. Byen Moskva har intet alternativ til »Håbets ø«! Derfor opfordrer vi til, at dette initiativ kan videreføres uforstyrret.

Krehl
Hr. formand, den uopsættelige forhandling om gadebørnene i Moskva gør egentlig opmærksom på to problemer, som ledsager de enorme politiske og økonomiske omvæltninger i Rusland. Det første er: Den sociale situation er meget slem for mange børn i Rusland. Blandt de 25 % af menneskene, som lever under fattigdomsgrænsen, er der netop også særdeles mange børn, og de problemer, som optræder i denne forbindelse, har vi i Europa-Parlamentet været bekendt med i meget lang tid fra andre dele af verden. Det er ikke et typisk russisk problem. Men det er typisk russisk, og det gør det hele værre, at der findes bestemmelser for adgangen til Moskva. Det er bestemmelser fra den gamle Sovjetunion, som i og for sig overhovedet ikke er i overensstemmelse med en frihedsorden, således at det netop resulterer i, at mange børn overhovedet ikke har nogen lovlig opholdsret i Moskva.
Det andet vigtige spørgsmål er imidlertid, at NGO'ernes arbejde i Rusland i dag langt fra er mulig på samme måde, som det er tilfældet i andre europæiske lande eller i andre lande i verden. I Rusland forekommer der stadig vilkårlighed fra statens side over for ikke-statslige organisationer, og heller ikke i offentligheden er sådanne organisationers tilstedeværelse og accept særlig stor.
Derfor glæder jeg mig over, at der i dag er en sådan uopsættelig forhandling, men vil også gerne anmode om, at Parlamentet i forbindelse med sådanne uopsættelige forhandlinger fremover undersøger, om det virkelig kun er en organisation, der er ramt, eller om der også er andre. Jeg ønsker ikke, at andre organisationer, der ikke er nævnt, får problemer som følge af Europa-Parlamentets beslutninger, og at det så igen er nødvendigt med en ny uopsættelig forhandling.
Indonesien og Østtimor

André-Léonard
Hr. formand, som vi havde på fornemmelsen, forløb valget i Indonesien meget dårligt. Valgkampagnen var præget af voldshandlinger, og der var talrige uregelmæssigheder på valgdagen. Golkar-regeringspartiets massive sejr giver præsident Suharto mulighed for at opnå den syvende præsidentperiode i træk ved det præsidentvalg, der er fastsat til næste år.
De mest utilfredse er naturligvis de unge udstødte og modstanderne af styret.
Vi fordømmer den vilkårlige praksis, de indonesiske myndigheder bruger, hvor de gør valget til en veritabel farce. Systemet har virkelig behov for en saltvandsindsprøjtning, for selv om landet økonomisk set har det udmærket, er det nødvendigt i fremtiden at kanalisere kravene fra de mennesker, der er udelukket fra overfloden. Halvdelen af Djakartas befolkning har ikke adgang til drikkevand og heller ikke til grundlæggende lægebehandling, og situationen forværres konstant. Det er utåleligt!
Der hersker ligeledes stor bekymring angående situationen i Østtimor. En delegation fra Europa-Parlamentet må kunne tage dertil og udfærdige en rapport, således at vi kan handle med fuld viden om situationen og eventuelt træffe de nødvendige foranstaltninger.

Ribeiro
Hr. formand, hr. kommissær, endnu en gang er Østtimor på Europa-Parlamentets dagsorden, fordi militærbesættelsen og undertrykkelsen fortsætter, fordi menneskerettighederne krænkes dagligt i dette endnu ikke afkolonialiserede område.
Men det er ikke den eneste grund, og det er heller ikke på nogen måde et led i en rutinehandling eller et ritual. I denne mødeperiode drejer det sig især om det såkaldte valg i Indonesien, der på ingen måde var et skridt hen imod en demokratisering af styret, men tværtimod en bekræftelse af dets diktatoriske karakter.
Der er et andet nyt element i forhold til det, vi beskæftigede os med under de sidste mødeperioder, nemlig at den interne modstand igen har manifesteret sig og dementeret påstanden om, at modstandskampen var slut, og at det nu kun er på den diplomatiske og politiske front, der gøres noget for at opfylde kravet om selvbestemmelse og uafhængighed, som er affødt af den interne modstandsbevægelse, og som den har fastholdt på trods af besættelse, undertrykkelse og folkedrab.
Nyt er det ligeledes, at modtageren af Nobels fredspris har påvist, at det er muligt at købe våben i en EUmedlemsstat, som anvendes til at fortsætte den militære besættelse og undertrykkelse af befolkningen på Østtimor.
Det glæder os, at det har været muligt at nå frem til det kompromisforslag til fælles beslutning, som nu skal til afstemning. Vi støtter, underskriver og stemmer for dette beslutningsforslag, som er kommet i stand på vores foranledning, men vi gør samtidig opmærksom på, at der efter vores mening mangler en understregning af den kendsgerning, at den interne modstandskamp på Østtimor ikke er slut, og at repressionen nu med stor kraft sættes ind over for dem, som besættelsesmagten mistænker for at fortsætte denne kamp. Der mangler ligeledes en understregning af Parlamentets krav om øjeblikkelig indstilling af militærhjælp og våbensalg til Indonesien. På disse punkter afviger vore synspunkter fra beslutningsforslagets.

Hautala
Hr. formand, i forbindelse med disse sørgelige valg er det kommet frem, at volden atter er ved at tage til i Østtimor. Vi er meget bekymrede over meddelelsen om, at der er blevet dræbt civile, og civile er, som vi ved, i særdeles stor fare for at blive tortureret. Da modtageren af Nobels fredspris, Ramos Horta, besøgte Europa-Parlamentet i april, viste han os, der er aktive til fordel for Østtimor, en dokumentarfilm om, hvordan politiet og militæret korsfæstede personer i fængslerne. Vi må gøre alt for, at det bringes til ophør.
Europa-Parlamentet har gentagende gange krævet, at der udsendes en delegation fra Parlamentet til Østtimor. Senest er der på ny nedsat en tværpolitisk gruppe om Østtimor, som har gjort det til sin vigtigste målsætning, at der virkelig udsendes en delegation fra Parlamentet. Det drejer sig bestemt om situation, der for hver dag bliver mere utålelig. Desværre har valgene også øget undertrykkelsen og den generelle repression. Eksempelvis har Amnesty International gentagende gange efter valget udsendt advarsler om situationen.

Apolinário
Hr. formand, mine damer og herrer, da vi for mindre end en måned siden underskrev en beslutning om valget i Indonesien, der skulle afholdes i slutningen af maj, kritiserede vi de betingelser, hvorunder valget skulle gennemføres, bekræftede vores solidaritet med den prodemokratiske bevægelse og protesterede imod, at den indonesiske regering havde afvist at anerkende en uafhængig komité til overvågning af valget og arresteret et stort antal studenter, som vovede at protestere imod den stærkt kontrollerede og styrede valgkampagne.
Valget udviklede sig til en farce, hvilket beviste, at vi desværre havde ret. På trods af repression og tortur kunne de internationale massemedier løfte lidt af sløret for denne valgsvindel. Europa-Parlamentets beslutning efterfulgtes af en lang række meningstilkendegivelser fra det internationale samfund, fordømmelser af valgmanipulationen i Indonesien og af de gentagne krænkelser af menneskerettighederne, navnlig i det besatte Østtimor, og den sidste i rækken var en erklæring fra det amerikanske Repræsentanternes Hus, der indeholdt en skarp fordømmelse af menneskerettighedskrænkelserne på Østtimor.
Den foreliggende beslutning indskriver sig således i en sammenhængende ramme af politiske meningstilkendegivelser fra Europa-Parlamentet, og det er derfor unødvendigt med overflødige markeringer. Parlamentets holdning er utvetydig og velkendt og blev gentaget endnu en gang for knap en måned siden. EuropaParlamentet kræver, at Den Europæiske Unions medlemsstater afholder sig fra enhver form for militær bistand og våbensalg til Indonesien. Det er Parlamentets holdning, og forfatterne til dette beslutningsforslag har fundet det overflødigt at gentage det i det fælles beslutningsforslag, der nu skal til afstemning.
Afslutningsvis opfordrer jeg Europa-Parlamentets formand til at genoptage bestræbelserne på at få sendt en parlamentarisk delegation til Østtimor og at anmode Kommissionen om at være særlig opmærksom på det punkt, hvori den opfordres til at forelægge en rapport om situationen på Østtimor og overtrædelsen af menneskerettighederne i Indonesien.

de Melo
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, forslaget til beslutning om valget i Indonesien og situationen på Østtimor vidner endnu en gang om manglen på frihed, manglen på respekt for menneskerettighederne og den psykiske og fysiske vold, som systematisk udøves af de indonesiske myndigheder.
Maubere-befolkningen på Østtimor har i samråd med FN's generalsekretær fremsat et forslag om en fredelig løsning af konflikten, som Indonesiens militærdiktatur under tilsidesættelse af FN's resolutioner og med total mangel på respekt for menneskerettighederne har besvaret med mere vold.
Af ovennævnte grunde anmoder vi Parlamentet om at vedtage alle betragtninger og punkter i forslaget til beslutning.

Van Bladel
Hr. formand, Indonesien har tilnavnet: Smaragdbæltet. Det er sandelig et prægtigt land med 13.000 øer, et smukt land, men også et kompliceret land. 280 sprog og folkeslag, der dækker et område som fra Irland til den russisk-sibiriske grænse. Et land som klarer sig godt økonomisk, og som man betragter med misundelse i regionen, et land med en voksende middelklasse og en voksende økonomisk elite, en elite som i modsætning til hvad tilfældet er i Latinamerika og Afrika investerer pengene i sit eget land. Tro nu ikke, at jeg er blind for alt det, som ikke er godt. For et år siden besøgte jeg nogle journalister, der sidder i fængsel, på samme måde som fagforbundslederen Pakpahan. Det har jeg flere gange klaget over hos myndighederne. Men hvad mening har det hver måned at vedtage en beslutning vedrørende dette land, mens Den Vesteuropæiske Union er den største investor? Ét af to: Vi investerer ikke mere, vi trækker alt ud, eller vi går ind i en bedre dialog med Indonesien ved hjælp af vore parlamentariske delegationer, ved hjælp af menneskerettighedsorganisationen dér, ved hjælp af en delegation til Timor, for så kommer der et andet forhold til landet, og så er der mulighed for, at vi kan tage ordentlig fat på Timor-sagen, forudsat at også alle portugisiske kolleger af enhver politisk observans går 200 % ind for det.

Bertens
Hr. formand, valget i Indonesien har fanget opmærksomheden, ikke kun på grund af de hundreder af døde, som omgav valgforberedelserne, men også på grund af den måde, hvorpå regeringen velorganiseret og effektivt satte oppositionen ud af spillet, ikke gav medierne nogen mulighed for at gøre deres pligt og optrådte meget manipulerende over for de internationale medier. Hvordan det end måtte være, så har fru Van Bladel naturligvis ret: Det burde ikke være nogen overraskelse, at dette sker i Indonesien.
Jeg skal også indrømme, at Den Europæiske Union selv bor i et glashus, når man siger: Det må I ikke gøre mere. Det er sandelig europæiske investorer, som profiterer mest af Smaragdbæltet, som er smedet af Nederlandenes kolonipolitik igennem 350 år. Hvordan det end måtte være, så kan Ministerrådet i hvert fald gøre én ting: Sætte hælen i og insistere på en aftale om en demokratisk klausul i selvsamme ASEAN, som vi talte om, da vi drøftede Burma.
Europa må som samlet blok tage stilling imod udemokratiske handlemåder, men jeg tror bestemt, at man - og heri har fru Van Bladel igen ret, det er for skammeligt, vil jeg næsten sige - kan tale med indoneserne, for dét har de måske dog lært af nederlænderne: Tale og lytte. Men om de så gør, hvad vi siger, det er noget helt andet.
Belarus

Schroedter
Hr. formand, allerførst takker jeg kollegerne for, at det med deres hjælp var muligt at behandle dette spørgsmål i dag, for det er meget presserende! 20 % af landet er kontamineret.
Siden 1996 har man - en strategi i dette land - via en politisk beslutning sørget for, at den radioaktive kontaminering ignoreres og disse områder genoplives, dvs. markerne bliver igen dyrket og tilbageflytningen støttes. Antallet af børn, som lider af følgerne af langtidsbestrålingen, vil således ikke falde i lang tid. De internationale initiativer og de mange, mange private initiativer er siden begyndelsen af i år blevet diskrimineret pr. dekret og hindres i at fordele hjælpeforanstaltninger. De organisationer i landet, som har internationale kontakter, bliver kriminaliseret, til dels er de allerede i asyl i Tyskland. Arbejdet kan praktisk talt ikke længere fortsættes. Det betyder, at ikke det ikke kun er de demokratiske reformer, der er standset i dette land, men også de velgørende hjælpeforanstaltninger, som er livsnødvendige for dette land, da regeringen ingen penge har og også skærer ned på sine egne hjælpeforanstaltninger. Derfor må vi kræve, at den humanitære bistand videreføres i overensstemmelse med internationale standarder, ud fra hensynet til og til støtte for sundheden i dette land!

Habsburg-Lothringen
Hr. formand, allerførst vil jeg gerne takke fru Schroedter mange gange for hendes indsats for Belarus og i det helt taget for menneskerettighederne! Hun er vokset op under et kommunistisk styre og er helt klar over, hvad hun taler om, når hun nævner grundlæggende værdier og grundlæggende frihedsrettigheder. Dette vil jeg gerne takke hende mange gange for!
I Belarus har vi i dag under præsident Lukashenkas ledelse et styre på europæisk grund, som for det første er Ruslands marionet og for det andet uden tvivl ikke råder over nogen fri og demokratisk grundorden eller noget lignende. Her lyder parolen: «Politik på baggrund af dekreter fra præsidenten«. Og fordi politikerne der netop kun regerer med magt, er vi nødt til at tale et klart sprog. Kun dette forstås der! Derfor støtter jeg også kravene i dette beslutningsforslag. Det er ganske enkelt på høje tid, at Den Europæiske Union udarbejder en lang liste over grundlæggende frihedsrettigheder og menneskerettigheder og fastsætter konsekvenserne for de lande, som vi har med at gøre, og som overtræder dem. Dette skal være uafhængigt af, om disse lande ligger i Europa, i Afrika, i Asien eller andre steder. Kun i så fald vil vi i fremtiden være troværdige!

Pinheiro
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil bestræbe mig på i videst muligt omfang at sammenfatte punkterne i mit indlæg. Hvad angår beslutningen om ophævelse af dødsstraffen, kan jeg bekræfte, at Kommissionen, der er meget opmærksom på de omtalte problemer, finder det af allerstørste vigtighed, at garantierne i den internationale konvention om borgerlige og politiske rettigheder og i den fakultative protokol nr. 2 til denne samt i protokol nr. 6 til den europæiske menneskerettighedskonvention opfyldes.
Det er endvidere Kommissionens opfattelse, at kravet om ophævelse af dødsstraf implicit er indeholdt i den klausul om respekt for de demokratiske principper og menneskerettighederne, som siden 1995 systematisk er indføjet i aftalerne med tredjelande. Vi kan imidlertid ikke se bort fra - som nogle talere har været inde på - at hykleriet på den internationale scene er et faktum, og at nogle af vore vigtigste handelspartnere og politiske partnere rundt om i verden fortsat har dødsstraf.
Hvad angår Colombia, vil jeg blot sige, at på baggrund af forværringen af menneskerettighedssituationen i dette land, anses overholdelse af menneskerettighederne for en prioriteret forudsætning for tildeling af støtte under budgetkontoen »demokrati og menneskerettigheder i Latinamerika«.
Kommissionen modtog med bestyrtelse meddelelsen om de seneste drab på flere menneskerettighedsaktivister, som vi fordømmer på det kraftigste, og vi opfordrer den colombianske regering til at gøre alt, hvad der står i dens magt, for at identificere de ansvarlige for disse forbrydelser.
I samme ånd støtter Kommissionen fortsat lokale ikke-statslige organisationer, som har som mål at fremme menneskerettighederne og de demokratiske rettigheder, og den finansierer tilstedeværelsen af fem observatører tilknyttet FN's Menneskerettighedshøjkommissariats permanente kontor. Formålet er at få rådighed over detaljerede analyser af situationen i landet og udforme konkrete forslag til foranstaltninger, der kan træffes på internationalt plan.
Kommissionen bekræfter endvidere sin fortsatte støtte til styrkelsen af de colombianske retsinstitutioner. For så vidt angår det foruroligende problem med tvangsfordrivelser, har Kommissionen gennem ECHO ydet et beløb på ca. 5 mio ECU til dækning af de mest akutte behov hos de tvangsfordrevne befolkningsgrupper.
Kommissionen deler selvsagt Europa-Parlamentets bekymring over Burma-regeringens fortsatte menneskerettighedskrænkelser og gentagne trusler mod den demokratiske bevægelse. Vi følger opmærksomt udviklingen i landet, og desværre har der ikke hidtil, bortset fra løsladelsen af Aung San Suu Kyi i juli 1996, kunnet konstateres nævneværdige forbedringer.
Kommissionen tilslutter sig fuldt ud Den Europæiske Unions opfordring til State Law and Order Council om at etablere en produktiv dialog med de øvrige politiske kræfter med henblik på forsoning og indførelse af et flerpartidemokrati.
Jeg gør opmærksom på, at Kommissionen, bortset fra humanitære aktioner, i de sidste ti år ikke har stillet finansielle midler til rådighed for udviklingsstøtteprojekter i Burma, som omfatter regeringen. Endelig håber Kommissionen, at Burmas optagelse i ASEAN som fuldgyldigt medlem vil bidrage til på et mere bæredygtigt og kontinuert grundlag at fremme menneskerettighederne og de demokratiske principper.
Hvad angår USA's økonomiske sanktioner mod Burma, er det Kommissionens opfattelse, at man ikke kan anvende to målestokke. Vi kan ikke på den ene side fordømme Helms-Burton-loven for dens ensidighed og ekstraterritoriale karakter og på den anden side støtte de samme foranstaltninger, når de er rettet mod Burma.
Når dette er sagt, skal det også stå klart, at Kommissionen i sine forslag til samarbejde mellem Den Europæiske Union og ASEAN-landene vil insistere på, at menneskerettighederne er et obligatorisk punkt på dagsordenen. Dette er dog ikke lykkedes, eftersom dagsordenen for møderne skal godkendes af begge parter for at kunne blive vedtaget. Og det må konstateres, at hidtil har spørgsmålet om menneskerettigheder i Indonesien og spørgsmålet om Østtimor aldrig været opført på dagsordenen for møderne mellem Den Europæiske Union og ASEAN-landene, fordi Indonesien har modsat sig det. Der er således, mine damer og herrer, ingen garanti for, at spørgsmålet om menneskerettigheder og demokrati i Burma vil indgå i dialogen mellem Den Europæiske Union og ASEANlandene.
Mine damer og herrer, hvad angår fredsprocessen i det tidligere Jugoslavien, kan jeg meddele, at på mødet i koordinationsrådet under Rådet for Gennemførelse af Freden, der blev afholdt i Sintra den 30. maj, blev det klart, at ingen af parterne i det tidligere Jugoslavien fuldt ud opfylder deres forpligtelser, og at virkeliggørelsen af flygtninges ret til at vende tilbage til deres tidligere hjem i Bosnien-Herzegovina støder på store vanskeligheder, navnlig hvis de tilhører en minoritet. Der kan ligeledes konstateres en alvorlig mangel på samarbejde med Den Internationale Krigsforbryderdomstol. Kommissionen støtter derfor fuldt ud forslaget om at gøre en strengere konditionalitetsklausul gældende for alle parter.
Hvad angår Kroatien, er det særlig vigtigt, at chikanerierne mod serbiske flygtninge, som ønsker at vende tilbage til deres hjem, ophører, og at der fastsættes bestemmelser vedrørende deres sikkerhed. Den Europæiske Unions fremtidige forbindelser med Kroatien vil i vid udstrækning være betinget af Kroatiens optræden i forbindelse med disse mindretals tilbagevenden.
Der kan konstateres mærkbare fremskridt vedrørende den fredelige integration af Østslavonien i Kroatien. Kommunevalgene den 13. april var en succes og den kroatiske regerings hensigtserklæring udtrykte dens vilje til at arbejde konstruktivt for at forbedre serbernes forhold i Kroatien. Jeg kan endvidere oplyse, at der for nylig er indgået en aftale mellem den kroatiske regering, FN's Flygtningehøjkommissariat og FN's Overgangsadministration for Østslavonien (UNTAES), som fastsætter regler og sikkerhedsbestemmelser for tilbagevenden af de kroatiske serbere, som befinder sig i Slavonien i Krajina. Disse positive hensigtserklæringer, der er udtrykt på højeste plan, når desværre ikke altid frem til de lokale myndigheder, og der kan fortsat konstateres negative hændelser på lokalt plan. Vi må håbe, at også disse med tiden og gennem en ihærdig indsats vil ophøre.
Hr. formand, mine damer og herrer, Kommissionen er sig den yderst foruroligende og vanskelige situation for gadebørnene i Rusland bevidst såvel som de hindringer, der lægges i vejen for de etablerede herberger. Der kunne nævnes flere eksempler på konstruktive tiltag fra de russiske myndigheders side, men budgetsituationen for de omhandlede herberger er stadig yderst vanskelig.
Kommissionen har derfor afsat en del af de disponible bevillinger under TACIS/LIEN-instrumentet til hjælp til disse børn. Kommissionen følger naturligvis fortsat situationen gennem sin delegation i Moskva og er rede til sammen med Europa-Parlamentet at foretage en grundigere undersøgelse af situationen som opfølgning af det besøg, som en parlamentarisk delegation i den nærmeste fremtid vil aflægge i Rusland.
Hr. formand, mine damer og herrer, manglende demokrati i Indonesien og situationen på Østtimor er nærmest blevet et fast punkt på dagsordenen. Og vi er alle bange for, at denne gentagelseseffekt får virkningen til at gå tabt. De seneste begivenheder i forbindelse med valget i Indonesien og krænkelserne af menneskerettighederne på Østtimor minder os dog endnu en gang om, at dette problem er et nøgleelement i de europæiske institutioners kohærens. Jeg skal ikke gentage Rådets og Kommissionens synspunkter, som er velkendte, men blot endnu en gang understrege den store betydning af Europa-Parlamentets modige indsats til fordel for den timoresiske befolkning. Tak!
Endelig kan jeg, hvad angår samarbejdet med Belarus, meddele, at Kommissionen i november 1996 indstillede den normale samarbejdsramme, TACIS-programmet for Belarus. Kommissionen støtter dog Rådets forslag om at yde bistand til Belarus inden for områderne forfatningsreform, beskyttelse af menneskerettighederne og pressefrihed. Kommissionen agter følgelig i 1997 at udforme et væsentligt reduceret ad hoc TACIS-program for Belarus til et beløb af 5 mio ECU til genopbygning af civilsamfundet i overensstemmelse med Rådets konklusioner og Europa-Parlamentets holdning.

Formanden
Da flere medlemmer var fraværende, havde vi tid nok, men jeg vil gerne bede de politiske grupper om at føre lidt strengere kontrol med disse ting, da jeg finder det meget ubehageligt at afbryde medlemmer, som så ikke får tilstrækkelig tid til at udtrykke deres synspunkter, mens medlemmer, der har skrevet sig på talerlisten, slet ikke viser sig.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 17.30.

Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende beslutningsforslag:
B4-0504/97 af Bertens og Fassa for ELDR-Gruppen om situationen i Congo-Brazzaville; -B4-0536/97 af Hory og Pradier for ARE-Gruppen om krisesituationen i Congo.
André-Léonard
Hr. formand, endnu for nogle få uger siden, før indsættelsen af præsident Kabilas, var Brazzaville en fredens havn. Ankomsten af flygtninge i laser, af alle former for handlende og tidligere soldater på flugt har udløst ustabiliteten. Brazzaville har i de sidste seks dage oplevet rædsler. Sammenstød med tunge våben har allerede krævet i tusindvis af ofre. Europæernes situation er særlig foruroligende, og det er særdeles vanskeligt for dem at vende hjem. Europæiske kvinder er blevet voldtaget, og ulandsfrivilliges boliger er blevet brændt ned.
Umiddelbart før præsidentvalget skal der gøres alt for at undgå, at disse uroligheder udarter til etnisk udrensning. Kun en lovformelig afholdelse af valg vil kunne sikre den næste statschef den nødvendige legitimitet og give landet mulighed for at genvinde sin stabilitet. Skræmmebilledet fra 1993 hviler over landet. Husk det. Lignende voldshandlinger krævede omkring 2.000 mennesker livet. Lad os håbe, at det internationale mæglingsforsøg, som præsident Omar Bongo fra Gabon har tilbudt med henblik på at bringe fjendtlighederne til ophør, vil lykkes. En boomerangeffekt mod Kinshasa er nemlig ikke udelukket. Vi må for enhver pris undgå, at en balkanisering i miniregioner og ministammer ikke blot sætter landet i brand, men også breder sig som ringe i vandet i hele Centralafrika.

Hory
Hr. formand, jeg tiltræder naturligvis den kompromisbeslutning, som de radikale og de liberale har foreslået Parlamentet om krisen i Congo.
Jeg ønsker imidlertid at gøre opmærksom på et ændringsforslag, som jeg hermed stiller, idet jeg anmoder om, at de europæiske lande afstår fra at intervenere militært i Brazzaville, såfremt de ikke har fået mandat hertil fra Den Europæiske Union, eller af FN naturligvis, og det ikke udelukkende drejer sig om at varetage deres borgeres sikkerhed.
Endnu en gang er Frankrig nemlig i dag engageret i Congo, som i går i Rwanda, i Centralafrika, i Niger og desværre formentlig i morgen i andre lande i Afrika.
Den miskredit, Frankrig bliver bragt i på grund af sin kejserlige, neokolonialistiske politik, er af en sådan art, at selv landets bedste intentioner bliver draget i tvivl. Det ser tilsyneladende ud til, at et fransk olieselskab bevæbnede de congolesiske militser under de første sammenstød i Brazzaville efter valget til den lovgivende forsamling. Det ser også ud til, at samme selskab stadig i dag spiller en rolle hos de forskellige militsledere. Det ser endvidere ud til, at Frankrig ikke har foreslået de congolesiske myndigheder noget bedre end at anvende den såkaldte »begrænsede suverænitetsdoktrin«. Ifølge udtalelser fra de franske landflygtige selv ser det faktisk ud til, at den franske ambassade bekymrer sig mere om sin politiske indflydelse i denne krise end om sikkerheden for de franske borgere, der bor i Brazzaville.
Det må være slut. Det er på tide, at Frankrig frigør sig fra en politik, der har så helt igennem katastrofale resultater, herunder for landets egne interesser. Jeg mener, at det klogeste for mit land vil være fremover at give afkald på hovedparten af sit bilaterale samarbejde og stille sine menneskelige, tekniske og finansielle midler til rådighed for Den Europæiske Unions udviklingsbistand. Militære interventioner i Afrika burde kun finde sted i forbindelse med mandater fra FN til Den Europæiske Union og med Den Afrikanske Enhedsorganisations samtykke. Dette er meningen med mit ændringsforslag.

Apolinário
Hr. formand, mine damer og herrer, hr. kommissær, et meget kort indlæg for at sige, at De Europæiske Socialdemokraters Gruppe tilslutter sig det foreliggende forslag til beslutning, hvor vi særligt vil fremhæve opfordringen til konfliktparterne om omgående at dekretere våbenhvile og overholde den samt Gabons præsidents mæglingsbestræbelser. Endvidere gør jeg opmærksom på, at vi ikke vil stemme for det forslag, som den foregående taler fremkom med, fordi vi mener, at enhver militær intervention i denne situation skal foregå inden for rammerne af et mandat fra FN, og derfor stemmer vi som sagt ikke for ændringsforslaget.
Som talsmand for De Europæiske Socialdemokraters Gruppe i denne sag udtrykker jeg støtte til det fælles beslutningsforslag som helhed.

Telkämper
Hr. formand, det har igen krævet ti tusinder menneskeliv i Congo/Brazzaville, og vi beskæftiger os med denne konflikt. Jeg spørger mig selv: Kan vi ikke forud føre en politik, så det ikke resulterer i disse kampe og disse tab af menneskeliv? I de seneste seks dage var det rædselsfuldt der, selv om netop dette land var et eksempel på, at præsidenten, som selv havde indledt demokratiseringen i 1989, derefter blev væltet under fredelige omstændigheder i 1992. Nu opstår der forud for præsidentvalget den 27. juli igen nye konflikter.
Ville det ikke være hensigtsmæssigt, når en konflikt har ulmet siden 1992 og man konstaterer, at der findes private hære, at øve politisk indflydelse i denne periode via vore handelsforbindelser, for at det netop ikke kan resultere i sådanne grusomme hændelser? Når det er kommet dertil, at man har sendt en hær ind for at hente franskmænd og andre europæere, er dette sikkert vigtigt for disse mennesker, men det er ikke nogen løsning på konflikten og kommer altid for sent. Lad os forud føre en civil fredspolitik og tildele denne de nødvendige finansielle midler i stedet for til stadighed at nedskære udviklingsbudgettet!

Gollnisch
Hr. formand, kære kolleger, vi kan lære meget af de dramatiske begivenheder, der for øjeblikket udspiller sig i Congo.
Hvis man læser værker af en ekspert, der er anerkendt i hele verden, nemlig professor Bernard Lugan, opdager man nemlig, at vi har begået en fejl ved at overse det væsentlige faktum, at der ganske vist er store fortræffeligheder ved vores politiske styreform, det parlamentariske demokrati, men at det er en meget alvorlig fejl at ville indføre denne styreform kunstigt i en afrikansk virkelighed og mere generelt trække den ned over hovedet på folkeslag, der i kraft af deres kultur eller civilisation er forskellige fra os.
Denne afrikanske virkelighed er nemlig hovedsagelig etnisk i Congo. Der findes 54 hovedstammer fordelt på tre grupper: mbochierne mod nord, der udgør 13 % af befolkningen, og hvis nuværende leder er den tidligere præsident Denis Sassou N'Guesso; tekéerne midt i landet, kongoerne eller bakongoerne mod syd, der udgør 52 % af befolkningen, og som blandt andet i en af deres undergrupper repræsenteres af præsident Pascal Lissuba. De sidstnævnte er i øjeblikket for øvrigt fordelt i tre lande: Congo, Zaire og Angola. Hver af disse grupper eller undergrupper ønsker magten i hovedstaden, og repræsentanter for de forskellige vover ikke at komme der uden at være ledsaget og beskyttet af deres egen milits. Det er den virkelighed, der er mundet ud i den situation, vi kender i dag.
Det skal i denne forbindelse bemærkes - og det er den tredje ting, vi kan lære - at racismen, som vi får ørene tudet fulde om her i Parlamentet, er en realitet, der er ganske ligeligt fordelt i verden. Jeg skal som bevis herpå kun nævne voldtægterne, der nemlig hovedsageligt har ramt personer i blandede ægteskaber: europæiske mænd, der har giftet sig med afrikanske kvinder, afrikanske mænd, der har giftet sig med europæiske kvinder.
Vi kan se - og det er det fjerde punkt, der fortjener opmærksomhed - at, uafhængigheden i forbindelse med de grænser, der kom ud af afkoloniseringen, og som blev betragtet som urørlige - det gennemgående juridiske og politiske princip, der var ledetråden i denne afkolonisering - er i direkte modstrid med befolkningernes selvbestemmelsesret. De vestlige lande har aldrig erkendt denne selvmodsigelse, og i dag ser vi de dramatiske konsekvenser heraf.
Hvordan kan man undgå ligeledes at nævne USA's besynderlige indflydelse i denne del af verden, der uden tvivl udøves med det formål at udrydde den franske indflydelse. Vi så virkningerne heraf i Zaire, hvor der kunne foregå et veritabelt folkemord under fuldstændig ligegyldighed fra FN's side og det, man er blevet enig om at kalde den universelle, gode samvittighed. De multinationale selskabers indflydelse skal også nævnes, idet de finansierer militserne.
Der bliver ingen løsning eller varig fred, så længe de stridende parter ikke er blevet adskilt, hvilket er muligt i dette land. Jeg håber også, at Gabons præsident, Omar Bongo, en af Afrikas vise mænd, får succes med sin mægling i denne del af verden over for Pascal Lissuba såvel som over for hans modstandere.

Amadeo
Hr. formand, den tragiske situation i Congo/Brazzaville minder om den i nabolandet Congo, det tidligere Zaire, hvor de forhåbninger om fred, som Fællesskabet havde næret til Kabila, nu synes at svinde på grund af de grusomme forbrydelser, der begås over for ubevæbnede og uskyldige. I Brazzaville vil vi sandsynligvis blive vidne til det samme skuespil, og også denne gang er der først og fremmest enorme økonomiske interesser på spil, som de lokale befolkninger ikke kender og ikke kan udnytte, og som til slut vil indgå i fremmede landes erhvervelsesstrategi.
Det er klart, at Afrika er ved at eksplodere, fordi den kunstige opdeling i større og mindre stater, der er et levn fra koloni- og postkolonitiden, ikke længere har nogen betydning. Den nedarvede stammeidentitet dukker op på ny, og særlig griber de ledende klasser i Afrika magten for at tilfredsstille deres personlige ambitioner og ikke for at varetage de befolkningers vel, som de burde administrere. Dersom Europa ønsker at være troværdigt, bør det derfor nøje på ny overveje hele sin politik for det afrikanske kontinent.

Pinheiro
Hr. formand, Kommissionen deler de alvorlige bekymringer, der er kommet til udtryk i forslaget til beslutning vedrørende de tragiske begivenheder i Brazzaville og de skæbnesvangre konsekvenser for den politiske stabilitet og den økonomiske og sociale situation i Republikken Congo og i regionen.
Kommissionen er af den opfattelse, at man kun gennem en forhandlingsløsning gradvis vil kunne genoprette lov og orden, gøre det muligt at afholde præsidentvalg og få institutionerne til at fungere igen. Derfor støtter vi fuldt ud det mæglingsforsøg, præsidenten for Republikken Gabon har indledt, selv om denne sker under beskyttelse af Brazzavilles borgmester, hr. Kolelas.
Delegationschefen bliver på stedet. Han samarbejder løbende med Unionens ambassadører på stedet, og jeg mener, at vi bidrager til at fremme det mæglingsforsøg, som nævnes i beslutningen.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 17.30.

Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om 8 beslutningsforslag om CITESkonventionen:
B4-0473/97 af Eisma m.fl. for ELDR-Gruppen om CITES-signatarstaternes rolle i forbindelse med bevarelse af tigeren; -B4-0478/97 af van Putten for PSE-Gruppen om gennemførelsen af CITES i Den Europæiske Union; -B4-0479/97 af Pollack for PSE-Gruppen om CITES-signatarstaternes rolle i forbindelse med bevarelse af tigeren; -B4-0506/97 af Bloch von Blottnitz for V-Gruppen om CITES; -B4-0516/97 af Weber for ARE-Gruppen om international handel med vilde dyr og planter (CITES-konventionen); -B4-0532/97 af van Bladel m.fl. for UPE-Gruppen om elfenbenshandel; -B4-0545/97 af González m.fl. for GUE/NGL-Gruppen om international handel med vilde dyr og planter (CITESkonventionen); -B4-0557/97 af Pimenta m.fl. for PPE-Gruppen om tigerens bevarelse og den rolle, de kontraherende parter i CITES-konventionen spiller.
Pollack
Hr. formand, fraværet af nogle af medlemmerne viser, hvor ekstremt vanskeligt det er for Parlamentet at fungere i Strasbourg.
Drøftelserne på konferencen mellem underskriverne af konventionen om international handel med udryddelsestruede vilde dyr og planter er allerede påbeyndt, og vi er derfor temmelig sent ude med en sammenfattelse af nogle af Parlamentets holdninger, men jeg stoler på, at tjenestegrenene hurtigt kan fremsende vores synspunkter til forhandlingsparterne i Harare, da de arbejder på det i øjeblikket.
Nogle talere vil utvivlsomt rejse mange væsentlige spørgsmål, hvoraf nogle omtales i kompromisteksten. Mange af spørgsmålene - f.eks. holdningen til elefanter og handlen med elfenben - er ekstremt komplekse, og der er delte meninger ikke blot blandt de berørte lande men også blandt ikke-statslige organisationer og andre ekspertgrupper. På grund af omfattende korruption og den fortsatte illegale handel med elfenben mener vi, at det er bedst at bevare status quo for elefanterne.
Jeg vil gerne koncentrere mig om tigre, fordi disse prægtige dyr er tæt på at blive udryddet, og en stor del af de tilbageværende tigre findes i Indien, som jeg er knyttet til som formand for Delegationen for Forbindelserne med Landene i Sydasien. Jeg ved, at ikke-statslige organisationer som f.eks. WWF arbejder tæt sammen med den indiske regering for at hjælpe med at bevare tigeren. Men på kort sigt er den mest dramatiske trussel mod artens overlevelse helt klart den illegale jagt på tigre grundet handel med dele af deres kroppe, specielt på det asiatiske medicinmarked, samt den ringe støtte fra græsrødderne i Indien til at bevare dyrelivet på trods af regeringens prisværdige indsats i projekt »Tiger«. Alle parterne i CITES har et ansvar for at standse den illegale handel med tigre og dele af deres kroppe samt handel med kropsdele fra andre truede dyrearter.
For det første skal vi have parterne i CITES (og det undrer mig, at Irland ikke er medunderskriver) til at vedtage lovbestemmelser om beskyttelse af alle tigerracer, alle dele af tigerkroppe, tiger-produkter og stoffer udvundet heraf.
For det andet er det meget vigtigt at støtte offentlige informationskampagner i alle CITES-partnerlande.
For det tredje skal vi sikre en effektiv gennemførelse af lovgivningen - og det er i virkeligheden det springende punkt for CITES. Der er nogle meget prisværdige opgaver, der skal udføres i dette forum, men hvis ikke lovgivningen håndhæves - på samme måde som den øvrige lovgivning i Den Europæiske Union - og hvis der ikke er en effektiv lovgivning, sker der intet, og arter og arter og naturtyper vil fortsat svinde ind på verdensplan. Der er i virkeligheden det vigtigste grundlæggende spørgsmål i forsøget på at gøre en ende på den illegale handel med kropsdele og produkter af truede dyrearter og dermed bekæmpe krybskytteri, der er meget værdifuldt for mange fattige mennesker i nogle af de pågældende lande.
Uddannelse af toldagenter og udveksling af oplysninger, der kan hjælpe dem med at genkende illegale produkter, er tvingende nødvendigt, og alle landene i Den Europæiske Union kan hjælpe med den tekniske bistand, der er nødvendig i udviklingslandene.
Der er kun kort tid, da de truede dyrearter netop er truede og ikke har lang tid igen. Tiden er ved at rinde ud for denne planets arter og biodiversitet. Alle må hjælpe til i CITES, og jeg håber, at Parlamentet vil støtte kompromisteksten.

Tamino
Hr. formand, fra 1975, der var året for ikrafttrædelsen af Washington-konventionen om den internationale handel med udryddelsestruede dyrearter har denne konvention vist sig at være et nyttigt, og endog det eneste instrument, der er baseret på økologiske og ikke handelsmæssige interesser, der har givet positive resultater.
Til trods herfor må vi sige, at der har været begrænsninger med hensyn til gennemførelsen af denne konvention. Der foregår nemlig endnu en meget omfattende ulovlig handel til en værdi af mellem 3 og 5 milliarder dollars om året, og ej heller Europa har desværre vist sig i stand til at gennemføre denne konvention.
De øjeblikkelige risici ligger i en lempelse af reglerne for beskyttelsen af de udryddelsestruede arter. Netop i disse dage foreslås der på den 10. konference i Salisbury ændringer i konventionen, der går i retning af en omklassificering af bestemte populationer af omstridte arter, en omklassificering, der kan føre til genoptagelse af den internationale handel og en genopblussen af den ulovlige jagt på disse arter.
Jeg vil særlig erindre om problemet vedrørende de afrikanske elefantbestande og risikoen for en tilbagevenden til den ulovlige handel med elfenben og problemet med det hvide næsehorn og de former for ulovlig handel, der er forbundet hermed, særlig i forbindelse med fremstillingen af lægemidler i Østen, hvilket også delvis er forbundet med jagten på tigeren, som vi har hørt omtalt i det foregående indlæg.
Men også andre arter er i risiko. Det gælder vikunaen i Peru, Argentina og Bolivia, hvalen som følge af et forslag fra Norge og Japan og Caretta-skildpadden efter anmodning fra Cuba. Generelt må vi derfor sige, at der i dag er en alvorlig fare for, at man på ny stiller spørgsmålstegn ved situationen for arter, der er i risiko. Ganske vist er populationen af disse arter blevet forøget takket være konventionen, men det er lige så sikkert, at man, dersom man accepterede en lempelse for de arters vedkommende, som er omhandlet i konventionen, uundgåeligt ville fremme den ulovlige handel og følgelig risikere at skabe en uholdbar situation.
Man må derfor også forkaste den tanke, der er fremsat af Frankrig, om at bruge de beslaglagte eksemplarer til bevarelsen af den kunstneriske og kulturelle arv, eller Namibias anmodning om at være tilbageholdende med gennemførelsen af ovennævnte kriterier. Det er nødvendigt, at alle lande i Europa og Unionen forpligter sig i denne retning på den 10. konference.

Dupuis
Hr. formand, jeg tror, at vi alle er enige om, at denne CITES-konvention har stor betydning, men jeg vil gerne minde de talere, der har talt forud for mig om, at det bedste måske er det godes fjende. I dette tilfælde, som på et andet område, vi ikke beskæftiger os tilstrækkelig med, nemlig narkotikaproblemet, står vi over for en forbudslogik, der for så vidt angår narkotika har vist alle sine begrænsninger, og det samme gør sig gældende på det område, vi beskæftiger os med her. Denne forbudslogik har haft meget udtalte, negative virkninger, såsom det sorte marked og det paradoks det er at se mennesker lide på grund af bestemmelser for dyrs velfærd; det er tilfældet i Botswana, hvor elefanternes tilstedeværelse hindrer agerbrug og dermed forhindrer indbyggerne i denne region i at leve. Jeg mener, at vi for at redde denne konvention, der er så vigtig, er nødt til at underkaste den en betydelig reform og give en international organisation, om muligt inden for rammerne af FN, midler til i al uafhængighed at fastlægge slagtningsplaner. Man vil således kunne bringe produkter på markedet, som kan konkurrere med de produkter, der i dag cirkulerer på det sorte marked; vi vil kunne regulere disse dyrepopulationer og kort sagt give denne helt nødvendige konvention nogle rammer, der er til at leve med.

Van Bladel
Hr. formand, den sag, vi har foran os, er egentlig så selvfølgelig, at jeg kan fatte mig i korthed. Menneskets fremtrængen er en trussel mod skabningens skønhed, og uanset alle aftaler om at redde, hvad reddes kan, trues prægtige dyr som elefanter og tigre enormt. Derfor er det godt, at vi i Europa-Parlamentet på dette tidspunkt, mens der er en konference i gang i Zimbabwe om beskyttelse af disse truede dyr, gør det klart, at vi her i Europa som repræsentanter for de europæiske nationer vil redde faunaen for vore børn. Derfor kan jeg sige Dem, at min gruppe står fuldt og helt bag denne beslutning.

Liese
Hr. formand, mine damer og herrer, PPE-Gruppen støtter den fælles beslutning. Jeg mener, at den er afbalanceret og kommer ind på de vigtige spørgsmål. Jeg vil kun bemærke to ting. I punkt 4 behandles situationen i forbindelse med den afrikanske elefant, og her hedder det, at det på acceptabel vis skal sikres, at konfrontationen mellem menneskenes interesser og elefantens interesser ikke bliver for stor. Jeg mener, at man også skal tage hensyn til dette, da de afrikanske stater jo kræver, at den afrikanske elefant klassificeres på en anden måde, fordi de anser den for at være en trussel mod dem. Men vi skal også sikre, at dyrene beskyttes på passende vis. Måske er det også en opgave for Den Europæiske Union at give menneskene et livsgrundlag i forbindelse med udviklingssamarbejdet.
Helt kort vil jeg blot gerne nævnte, at Europa-Parlamentet igen gør opmærksom på, at produkter fra truede dyrearter under ingen omstændigheder må anvendes til lægemidler af en eller anden obskur art. Det gjorde vi ligeledes i Lannoye-betænkningen, og det bør vi bekræfte endnu en gang.

Formanden
Jeg vil anmode medlemmerne om at møde frem til tiden, så de ikke mister deres taletid, for jeg er ikke sikker på, at jeg hver gang vil kunne gøre en undtagelse og give dem ordet. Jeg ved, at medlemmerne har mange forpligtelser, men Parlamentets arbejdsplan kan ikke ændres af hensyn til disse forpligtelser.

Eisma
Hr. formand, tigeren truer med at dø ud, i de sidste halvtreds år er tre af de otte racer udryddet, og i de sidste fem år er også de andre racer reduceret alarmerende. Det sidste gælder især i Indien, hvor to tredjedele af de endnu levende tigre findes. Det er en dramatisk udvikling, ikke kun fordi de naturlige omgivelser ødelægges, man især også fordi der sker en illegal handel med tigerprodukter, og den tager endda til i et skrækindjagende omfang. Kina er frem for nogen storproducent og storforbruger af traditionel medicin, hvori der indgår dele af tigre. Næsten daglig går der en tiger tabt, fordi den bliver formalet til såkaldte helbredende pulvere og piller. Men det drejer sig her om en meget lukrativ, overskudsgivende handel. Denne illegale handel må bekæmpes. Min kollega, fru Pollack, har allerede sagt, at der i denne uge afholdes CITES-konferencen i Harare, derfor er det det rette øjeblik til at tage tigerens overlevelse op. Jeg vil hermed indtrængende anmode den europæiske delegation om at sætte hårdt ind på at bevare tigeren, og samtidig vil jeg appellere til de andre CITESpartnere om at forbyde al handel med tigerprodukter og træffe ekstra forholdsregler for at redde denne enestående art fra at dø ud.

Pinheiro
Hr. formand, ikrafttrædelsen den 1. juni 1997 af Rådets forordning nr. 338/97, der går ud uden for CITES's rækkevidde, er et klart eksempel på Fællesskabets indsats på dette område.
Konferencen for parterne i CITES, der netop afholdes i Harare, har deltagelse af alle de medlemsstater, der er part i konventionen, og Kommissionen deltager aktivt i udarbejdelsen af fælles holdninger i den nye forordnings ånd, både hvad angår principper om beskyttelse og bæredygtighed.
Disse principper vil blive afspejlet i forslag vedrørende den afrikanske elefant, det hvide næsehorn, tigre, hvaler og mange andre vigtige spørgsmål på konferencen for parterne. Da diskussionerne i Harare imidlertid lige er begyndt, kan Kommissionen endnu ikke give svar vedrørende det endelige resultat af de forslag, der debatteres. Vi støtter beslutningen.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 17.30.

Falconer
Hr. formand, til forretningsordenen. Da De ligesom jeg er musikelsker, ville De have nydt underholdningen i eftermiddags i Palais' hall. I aften kl. 20.30 vil der i Orangeriet blive afholdt endnu en koncert i forbindelse med musikfestivalen. Jeg håber, at så mange som muligt af Parlamentsmedlemmerne og personalet vil møde op.

Galeote Quecedo
Hr. formand, jeg vil blot lade Dem vide, at jeg ved ankomsten til min plads her i eftermiddag ikke fandt mit kort, men derimod en kollegas i apparatet. Jeg har anmodet om at måtte få et erstatningskort, men jeg ved ikke, om jeg her til formiddag har stemt ved brug af mit eget eller en kollegas kort. Jeg vil sige dette offentligt med henblik på foretagelse af det fornødne, og jeg vil naturligvis tillige foretage de nødvendige undersøgelser, når vi får afstemningslisten.

Formanden
Tak for De fortalte dette. Det er den slags fejl, der kan ske. Vi vil sørge for, at tjenestegrenene kontrollerer, at stemmerne er registreret rigtigt.

Afstemning (fortsættelse)
Berthu
Kommissionens forslag om at oprette en volontørtjeneste med det formål at få unge til at deltage i almennyttige aktiviteter i Unionen eller i tredjelande er måske udtryk for gode hensigter, men synes ikke at have noget retsgrundlag i traktaten. Artikel 126, der er den eneste, der nævnes i betragtningerne til forslaget til afgørelse, vedrører kun spørgsmål i forbindelse med uddannelse og uddannelsessystemet.
Vi får imidlertid at vide, at denne mangel ikke er noget problem, eftersom alle medlemsstater støtter forslaget. Denne praksis, som er almindelig i Bruxelles, og som består i at gemme traktaten væk, i det øjeblik Kommissionen, Rådet og Europa-Parlamentet er enige om ikke at bringe den i anvendelse, finder vi lige netop helt utrolig. Traktaten er Unionens lov. Den er blevet ratificeret af befolkningerne. Hvis man ikke vil anvende den, må man bede befolkningen om at ændre den. Men under alle omstændigheder er det utåleligt at bære sig ad, som man gør det i dag.
Denne situation viser på udmærket vis, i hvor høj grad vi i Europa mangler en egentlig kontrol med overholdelsen af subsidiaritetsprincippet, en tilstrækkeligt stærk og uafhængig instans, der kan bringe den slags slendrian til ophør. Desværre foreslog regeringskonferencen ikke noget overbevisende på dette punkt.
Det skal så for historiens skyld påpeges, at Europa-Parlamentet efter forslag fra ordføreren, fru Fontaine, ikke har tøvet med at tage dette tilsyneladende marginale spørgsmål op for at prøve at få vedtaget flere af sine fikse ideer. Det har således vedtaget ændringsforslag, hvor man kræver en europæisk status for disse unge volontører med en ensartet social ordning; muligheden for at integrere den europæiske volontørtjeneste i de nationale tjenester for at give disse »en tværnational dimension«; åbning af den europæiske tjeneste for unge fra tredjelande og naturligvis en forhøjelse af bevillingerne til dette projekt.

Bonde og Sandbæk
I Danmark er der en lang og god tradition for at udføre frivilligt arbejde hos alle aldersgrupper og ikke kun blandt unge mennesker, selv om aktivitetsniveauet nok er betydeligt højere i denne del af befolkningen. Danmark bliver ofte benævnt som »organisationernes land«, og i gennemsnit er hver enkelt dansker medlem af en eller anden organisation, det være sig et politisk parti, en ungdomsorganisation, en spejderbevægelse eller en beboergruppe. Alle disse mennesker arbejder for at forbedre vilkårene for deres medlemmer og andre, som sympatiserer med deres sag. Men det er et fåtal, der vil arbejde for at fremme bevidstheden om den »europæiske identitet« eller et virkeligt »europæisk statsborgerskab«, som omtalt utallige gange i Fontaines betænkning.
Vi stiller spørgsmålstegn ved, om der overhovedet findes en »europæisk identitet« og ditto statsborgerskab. Vi tager afstand fra denne form for EU-propaganda blandt unge mennesker og blandt resten af befolkningen i øvrigt. Ligesom vi heller ikke mener, at der er behov for en attest med et »europæisk kvalitetsmærke« eller en »europæisk status« for unge volontører.
Det ungdomspolitiske område er ikke nævnt i Maastricht-traktaten, og sådan skal det blive ved med at være. Vi mener, det ville være omsonst at forsøge at lave en »europæisk ungdomspolitik«, som den der advokeres for i betænkningen.
Endvidere mener vi, at det vil være uforsvarligt at sende unge mennesker til tredjelande, således som det bliver foreslået. Det er ofte meget vanskelige forhold, der eksisterer i tredjelande, og vi mener ikke, at de unge er klædt godt nok på til at varetage en sådan opgave.
Ovenstående betragtninger udgør grundlaget for, at vi stemmer imod Fontaines betænkning om en europæisk volontørtjeneste for unge.

Caudron
Ideen med at sende nogle tusinde unge europæere til en medlemsstat (i en tilstrækkeligt lang periode til at det er effektivt) med det formål at udføre en opgave, at være der og at gøre sig nyttige der, gør, at dette program, i langt højere grad end de traditionelle udvekslinger af unge, bliver et egentligt værktøj til at etablere et borgerskab.
Tanken åbner nemlig nye perspektiver for vores ungdom, og den er beviset på, at opbygningen af Europa også er resultatet af ungdommens mobilitet, dens lyst til at føle tilhørsforhold til et borgerskab og dens ønske om at lære andre at kende.
Jeg vil hylde Edith Cresson, som beslutsomt har forsvaret dette forslag, som hun med rette mener, er vitalt for Unionen og unionsborgerskabet! Jeg vil også takke Nicole Fontaine, der her har gjort sig til Parlamentets talsmand, som altid har været en af de betydeligste forsvarere for den europæiske ungdom, og som har satset på den for at fremskynde opbygningsprocessen. Eftersom vi derfor skal udtale os om den europæiske volontørtjeneste, må ingen stemmer mangle!
Vi satser på ungdommen. Der er tændt store forhåbninger, eller også vil de opstå hos de unge. Vi må ikke skuffe dem! Lad os være dristige for dem, der skal leve i og forbedre et Europa, som vi bygger for dem i dag!
Endelig vil jeg benytte lejligheden til at sige, at jeg ligeledes støtter anmodningerne om øgede bevillinger til SOCRATES-programmet.

Darras
Før jeg siger alt det gode, jeg mener om fru Fontaines fremragende betænkning, ønsker jeg at minde om, at Europa-Parlamentet altid har spillet en rolle for fremme af ungdomspolitikken. Det har faktisk altid bestræbt sig på at få de unge til at deltage i Unionens liv og på at tilbyde dem flere muligheder på europæisk plan.
Parlamentet har derfor som en logisk følge heraf støttet Edith Cressons initiativ til at sætte skub i ideen om »europæisk volontørtjeneste for unge« ved i 1996 at oprette en ny budgetpost B3-1011 med henblik på at finansiere denne aktion.
Når det er sagt, ønsker jeg at rose fru Fontaine, der her har udført et kvalitetsarbejde. I denne betænkning fastlægges grundlaget for en ny form for unges deltagelse i det europæiske borgerskab. Takket være volontørtjenesten vil alle unge fra 18 til 25 år og undertiden op til 29 år gennem almennyttige aktiviteter kunne deltage i Unionens liv. Det er et storstilet program (1998-2002), der vækker megen begejstring hos vore unge; vi må ikke skuffe dem. Det er også en ny type program, eftersom det giver de unge mulighed for ikke blot at blive modtaget i et værtsland, men især at være aktiv der, at gøre sig nyttig. Desuden gør tilstedeværelsen af »personlige tutorer« i værtslandet, at de unge føler sig værdsat og ansvarlig for deres indsats.
Der er stadig mange uløste problemer (skatteforhold, social sikring osv.), men Kommissionen og medlemsstaterne prøver at finde løsninger. Programmets struktur er meget decentraliseret netop for at opmuntre til den nødvendige fleksibilitet på stedet.
Derfor, kære kolleger, vil jeg bede Dem om, som jeg, at stemme for denne betænkning med ændringsforslagene fra Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse og Medier især det vedrørende de tildelte bevillinger. Vi beder om 80 mio ecu for perioden 1998-99. Dette er i overensstemmelse med de finansielle overslag, og når alt kommer til alt, er det ikke et særligt stort beløb i forhold til de fordele, de unge vil få ud af det.
Lad os derfor ikke være nærige med en foranstaltninger, der mobiliserer vore unge, og som giver dem en stærk følelse af europæisk borgerskab.

Vaz da Silva
Den europæiske volontørtjeneste kan være et værdifuldt instrument til konsolidering af et mere menneskeligt og konkurrencedygtigt Europa, to dimensioner, som kun hvis de går hånd i hånd vil definere det nye Europa. Mere menneskeligt på grund af de bånd, det skaber mellem unge fra forskellige kulturer, mere konkurrencedygtigt på grund af styrkelsen af uddannelserne, som vil sikre mere aktive, velinformerede, deltagende og kvalificerede borgere.
Men programmet vil kun blive et sådant instrument, hvis det ikke ledes bort fra sine mål. Det kan ske som følge af en dårlig udvælgelsesprocedure, en fejlagtig sammenkobling af de unge og de respektive projekter, manglende opfølgning af de unge, der har deltaget i volontørtjeneste, med henblik på at udnytte den merværdi, de har erhvervet, og last but not least fordi de nationale regeringer har en forkert opfattelse af deres rolle.
Efter min mening bør volontørtjenesten tage sigte på langvarige projekter, for at de gjorte erfaringer kan blive tilstrækkelig markante og efterlade varige spor. Jeg håber, at medlemsstaterne vil forpligte sig til at sikre, at programmet vokser eksponentielt, med mindst 10 % om året, for at alle unge mellem 18 og 25 år inden for de næste par år får mulighed for at deltage i volontørtjeneste, som helt naturligt vil gøre dem til europæiske borgere.

Verwaerde
Jeg vil gerne rose min kollega Nicole Fontaine for hendes betænkning om Europa-Kommissionens forslag til Fællesskabets handlingsprogram med titlen »Europæisk volontørtjeneste for unge«.
Der er naturligvis grund til at bemærke, at dette fællesskabsinitiativ allerede har gjort det muligt for flere hundrede unge europæere at få den erfaring, der er et konkret udtryk for det europæiske borgerskab.
I den forbindelse er Europa-Kommissionens forslag, der sigter mod at gøre programmet mere ambitiøst, interessant.
Det var imidlertid helt nødvendigt, som ordføreren med rette understreger, at styrke og udvide deltagelsen i dette program.
Derfor tilslutter jeg mig fuldt og helt hendes forslag, der dels har til formål at øge bevillingerne til de første to års iværksættelse af programmet, dels at fjerne hindringerne for, at flere unge kan deltage. I øvrigt burde medlemsstaterne træffe de nødvendige foranstaltninger for at gøre de nationale civiltjenester forenelige med denne volontørtjeneste.
Programmet bør således gøre det muligt for et større antal unge at få almennyttige erfaringer i en anden medlemsstat eller uden for Den Europæiske Union, hvilket uden tvivl bidrager til at gøre Europa til en mere konkret størrelse for de unge generationer.
Betænkning af Plooij-Van Gorsel (A4-0153/97)
Rovsing
Den europæiske ICT-industri udgør et stort potentiale for beskæftigelsen samt for forbedring af de demokratiske udviklingsmuligheder. Det er på denne baggrund glædeligt, at Udvalget om Forskning, Teknologisk Udvikling og Energi har udarbejdet en initiativbetænkning, hvori man opfordrer såvel Den Europæiske Union som medlemsstaterne til snarest at tilvejebringe de nødvendige lovgivningsmæssige foranstaltninger til styrkelse af de frie markedskræfter. Udviklingen inden for informations- og kommunikationsteknologien må ikke bremses af manglende retssikkerhed.
Betænkning af Marset Campos (A4-0170/97)
Rovsing
Det er vigtigt at tilvejebringe en bæredygtig udviklingsmodel i Den Europæiske Union - både for at øge beskæftigelsen og for at skabe attraktive jobmuligheder. Så meget mere beklageligt er det derfor, at det ikke har været muligt at få udarbejdet en betænkning, hvori der sker en realistisk afvejning mellem behovet for en løsning af Unionens interne sociale og miljømæssige problemer på den ene side og de øgede konkurrencekrav i lyset af den industrielle globalisering på den anden. Ordføreren fokuserer i sin betænkning på en alt for ensidig løsningsmodel, og på den baggrund er jeg nødt til at stemme imod betænkningen.
Betænkning af Pimenta (A4-0187/97)
Martinez
Hr. formand, vi har gentagne gange fået forelagt en forordning fra 1991 om forbud mod import af skind fra dyr, der er fanget i rævesakse, 13 dyrearter for at være nøjagtig. Dette forbud skulle være trådt i kraft fra den 1. januar 1996, som det er gældende i 80 lande. Men det er seksten måneder siden, vi havde den 1. januar 1996, og importen fortsætter uændret.
Der er indgået en international aftale med Canada og Rusland - eftersom USA ville underskrive den - for at sætte acceptable standarder for fældefangst, det vil sige for at organisere torturen. Man har vedtaget, at sønderrivning af sener, ledbånd og væv altsammen er acceptabelt. Man går i denne aftale så langt som til at fastsætte, hvilke frister der er acceptable, før et dyr går i koma, 30 sekunder i gennemsnit, men 120 sekunder for mår og zobel eller 45 sekunder for hermelin, det vil sige, at man i stedet for at forbyde tortur indfører regler for den, således at forstå at man har fanget dyrene i fælder i indhegninger for at måle disse frister med et stopur. Alt dette sker naturligvis uden sanktioner, eftersom den aftale, der er indgået med Canada og Rusland, ikke omfatter nogen sanktioner i adskillige år, og rævesakse bliver i bedste fald først forbudt fra år 2005.
Hr. formand, jeg vil slutte med følgende: dette normative og usandsynlige barbari sker i inuitternes navn, det vil sige indianernes. Men jeg mener, at disse inuitter bor i overdådige boliger på Vestkysten eller på Østkysten, i Amsterdam, i Paris eller i Tel Aviv, det er et af miraklerne ved rævesakse at se kloden befolket af inuitter.

Kirsten Jensen, Sindal og Iversen
Vi har stemt for, at Rådet og Kommissionen opfordres til at afvise den foreslåede aftale og iværksætte importforbuddet. Rævesakse er en grusom fangstmetode, der bør afskaffes.
Vi er dog ikke så skeptiske som ordføreren med hensyn til de undtagelser, der er lagt ind i aftalen for at bevare de indfødte samfunds kulturarv. Vi har hele tiden været bekymrede for, at et meget generelt forbud vil ramme import af skind fra dyr, der ikke er fanget med rævesakse, og at et forbud dermed ville fratage de oprindelige befolkninger deres levevej og overlade dem til socialkontorernes nåde.
Det er vigtigt at advare mod hykleriet i denne sag, og det lægger betænkningen desværre ingen vægt på. EU udgør selv det område i verden, hvor der bruges flest rævesakse. Her fanger vi bare rotter og mosegrise frem for vilde dyr med smukke pelse. Det er, som om vi kun er imod denne fangstform for dyr, som vi kunne forestille os at svøbe os i, mens vi er ligeglade med dyrenes smerter, hvis de er rubriceret som skadedyr.

Sandbæk
Carlos Pimenta beder os om at afvise den internationale aftale om standarder for human fældefangst. Pimentas analyse i betænkningen indeholder imidlertid flere faktuelle fejl, der virker meningsforstyrrende. Hvordan kan vi fra Parlamentets side udarbejde forordninger, der bygger på betænkninger, der er behæftet med fejl?
Jeg vil i det følgende gøre rede for nogle af de faktuelle fejl og generelle problemer, der optræder i Pimentas betænkning. Helt grundlæggende mangler ordførerens analyse en forståelse for dyrebeskyttelse.
1) Det første problem er, at betænkningen ikke refererer til eksisterende fældestandarder i EU eller i andre lande. En sammenligning med den internationale aftale ville ellers vise, at de eksisterende standarder er væsentligt mindre restriktive, end dem der optræder i den foreslåede aftale.
2) Et andet problem er, at betænkningen hverken foretager en analyse af de nuværende fældestandarder eller ser på, hvor mange dyr der fanges i EU eller i nogle af de andre lande, der påtænker at underskrive aftalen.
En sådan analyse ville vise, at kun få dyr fanges i benfælder, og at de fleste bliver fanget i dræbende fælder. Den ville også vise, at vi her i Unionen fanger mellem 4 og 5 millioner dyr i fælder, for hvilke der slet ikke eksisterer EUstandarder. Der ville sandelig være tale om en forbedring, om man indførte standarder for disse fælder.
3) Og nu de faktuelle fejl. Carlos Pimenta overser helt en indførelse af følgende regler i den internationale aftale:  Uddannelse og autorisation af fangere.  Krav om daglige fældeinspektioner.  Spørgsmålet om at inkludere selektivitet.
Allerede med disse forholdsregler er man gået længere end med de eksisterende EU-forholdsregler.
Den internationale aftale tager ikke større hensyn til handel end til dyrevelfærd. Den vil omvendt gøre handel til genstand for standarder for dyrevelfærd.
Endelig bliver vi bedt om at afvise den internationale aftale, fordi den er »helt uantagelig og ineffektiv«. Ordføreren beder os med disse ord om at acceptere de nuværende EU-regler, selv om de er meget svagere end reglerne i den internationale aftale. Ligeledes beder han os om at afvise en aftale, der ikke vil blive genforhandlet! Det kalder vi »helt uantageligt og ineffektivt«.
En parlamentsbeslutning om at afvise den internationale aftale vil absolut ikke forbedre dyrevelfærden.

Titley
Jeg har støttet ordførerens opfordring til at afvise denne aftale mellem EU, Canada og Rusland om fældefangst.
Lige som mange af mine vælgere er jeg imod den grusomme brug af rævesakse.
Det er uacceptabelt, at denne aftale i sin nuværende udformning vil tillade brugen af rævesakse i endnu fire år. Det er efter min mening heller ikke rigtigt at klassificere nogle former for rævesakse som »humane«.
Der er intet krav om at inspicere fælder regelmæssigt, og modstanden mod brugen af fælder vedrører det grusomme i at lade dyr være fanget og lide i lang tid.
Det er vigtigt at bemærke, at USA ikke har besluttet sig for at tilslutte sig en sådan aftale, så eventuelle minimumsstandarder vil ikke en gang komme til at gælde for de mange dyr, der fanges i fælder i USA.
Endelig støtter jeg opfordringen i betænkningen til et importforbud mod skind fra 13 arter med oprindelse i lande, der ikke opfylder de internationale standarder for fældefangst.
Civiliserede lande bør dømmes på baggrund af, hvordan de behandler svagere arter såvel som deres befolkning.

EU's rolle på sportsområdet
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkningen (A4-0197/97) af Pack på vegne af Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse og Medier om Den Europæiske Unions rolle på sportsområdet.

Pack
Hr. formand, vi var jo nødt til at udsætte forhandlingen til i aften, og derfor håber jeg, at de personer er til stede, som i formiddags undskyldte, at de ikke kunne være til stede under forhandlingen om sport.
Vi taler i dag om sporten i Europa, og vi er egentlig frem for alt kommet ind på dette spørgsmål, fordi en dom fra Domstolen sidste år vakte furore i Den Europæiske Union, Bosman-dommen, og vi mente derfor, at vi skulle gøre dette emne til et af de emner, vi beskæftiger os med, da sport kun anses for at være en økonomisk faktor i Europa, og vi egentlig mener, at sport er meget, meget mere. Det må frygtes, at selv om Den Europæiske Union gennem sin informationspolitik ønsker at formidle det budskab, at Unionen er borgernes Union, prioriterer den emner, som ikke interesserer borgerne særlig meget, og at den ikke tager hensyn til, at sport er et emne, som man burde prioritere. Sport har nemlig allerede ført folk sammen, inden vi grundlagde Den Europæiske Union, og derfor bør i det mindste sportens høje værdi i det fælles liv anerkendes.
Vi skal holde os for øje, at sporten i Den Europæiske Union spiller en stor rolle ved siden af den økonomiske faktor, som den også udgør. Hundrede millioner europæiske borgere udøver sport i sportsforeninger eller uden for. Der findes titusindvis af sportsforeninger, talrige sammenslutninger og forbund, der findes sportsbevægelser, og egentlig er hele denne sportsbevægelse en stor folkelig bevægelse i Den Europæiske Union. Derfor udgør sporten ved siden af den økonomiske betydning, som vi ikke lægger skjul på, også et væsentligt kulturelt og socialt fænomen.
Sporten bidrager med 1, 5 % til bruttonationalproduktet og er derfor naturligvis også en økonomisk faktor, således at den skal ses som led i Den Europæiske Unions økonomiske aktiviteter inden for servicesektoren og også skal behandles således. Men jeg mener, at den omstændighed, at der findes et kolossalt antal sportsinteresserede, ganske enkelt må resultere i, at vi også i Den Europæiske Union taler mere om sport og prioriterer den højere. Det forholder sig jo ikke således, at Kommissionen ikke gør dette hele tiden, men den gør det egentlig på områder, hvor den anvender sporten som middel til at agitere for tolerance, til at bekæmpe narkotika. Den anvender også sporten til sundhedsfremmende foranstaltninger, og jeg mener, at vi bør tage hensyn til denne omstændighed, ved at vi omsider gør det, som for øjeblikket ikke er tilfældet, nemlig at give sporten et retsgrundlag i traktaten, som der netop nu igen forhandles om.
Kommissionen forelægger hvert år sit budget for Parlamentet, og så finder vi altid en tom post. Ud for sport står der nul, fordi Kommissionen altid er nødt til at sige, at der ikke findes noget retsgrundlag dertil. Derfor vil vi gerne have et retsgrundlag, så vi ikke år for år gang på gang må forsøge med nye argumenter med henblik på at få opført midler til sporten i budgetposten. Det er jo en meget lav procent af budgettet, som anvendes dertil, men den gives godt ud i EURATHLON-programmet og i det program, som er omfattet af denne post til handicapidrætten. Jeg mener, at Rådet i Amsterdam bør tage dette til efterretning. Derfor er sporten også opført på dagsordenen i dag, for at Parlamentet kan give udtryk for sit ønske, for at Amsterdam-traktaten, Maastricht-traktatens efterfølger, et eller andet sted, helst i forbindelse med artiklen vedrørende kultur, dvs. artikel 128, måske i et afsnit nævner sport. Hvis dette ikke skulle være muligt, ville jeg også være tilfreds, hvis dette blev tilføjet som protokol. Også dette ville være tilstrækkeligt til at give den et retsgrundlag.
Men der er også noget andet, som vi ønskede med denne betænkning. Vi ønskede, at vigtige sportsbegivenheder fremover ikke kun skal kunne ses i pay-TV . Gudskelov blev dette spørgsmål i betænkningen allerede behandlet i direktivet om fjernsyn uden grænser. Vi forventer imidlertid, at de lister over vigtige sportsbegivenheder, som kræves i direktivet om fjernsyn uden grænser, bliver udarbejdet i samarbejde med sportsorganisationerne, da disse er de bedste rådgivere på dette områder. Vi forventer også, at Kommissionen omsider går i gang med at sammenfatte arbejdet i forbindelse med sport, som er fordelt på 18-20 generaldirektorater, i en enkelt task-force, hvor man virkelig kan arbejde mere effektivt.
Alt i alt: Vi ønsker ikke andet end sportsforeningerne, vi ønsker ikke andet end regeringerne, hvad angår de enkelte aktioner. Vi ønsker kun at støtte det, som ikke kan gøres på nationalt plan, i form af en europæisk merværdi. Jeg mener, at vi er helt på linje med nærhedsprincippet, og jeg forventer af os alle, at vi fremhæver denne betænkning, ved at vi vedtager den med stort flertal, for at man ganske enkelt også i Amsterdam hører, at vi ønsker at se dette i traktaten. Det ville vise borgeren, at Citizens First ikke kun betyder, at borgeren er vigtig i forbindelse med f.eks. euroen, men også når det drejer sig om sport.

Hawlicek
Hr. formand, mine damer og herrer, selv om sporten har en stor betydning i de europæiske borgeres liv, har EU hidtil næsten ikke beskæftiget sig med den. Så meget desto vigtigere er det nu, at EU's rolle på sportsområdet behandles i Europa-Parlamentet, og jeg komplimenterer fru Doris Pack for hendes fortræffelige betænkning. På baggrund af Domstolens Bosman-dom fra december 1995 er sporten bragt i fokus i den offentlige debat.
I betænkningen i dag, som jeg fuldt ud støtter, og som jeg også har stillet visse ændringsforslag til som skyggeordfører, fremhæves sporten imidlertid især som en tværgående samfundsopgave. Sporten er nemlig et vigtigt samfundsmæssigt fænomen. Den har med sine uddannelsesmæssige, demokratiske, kulturelle, sociale, integrerende og sundhedsfremmende faktorer en stor positiv indflydelse på vor dagligdag.
Sportsbegivenheder og sportsfolk optager millioner på stadioner og tv-skærme og animerer mennesker til at gøre det samme som deres idoler og dyrke sport. Alene i mit lille land er f.eks. en fjerdedel af alle indbyggere, dvs. to millioner, organiseret i 14.000 sportsforeninger. Derfor er det for lidt, hvis man udelukkende tager hensyn til sportens økonomiske aspekt og ikke dens samlede karakter; det resulterer også i uønskede bivirkninger, f.eks. en lav motivation i forbindelse med arbejdet med de unge som følge af transfersummernes bortfald, hvilket desværre var følgen af Bosman-dommen.
Jeg kan fuldt ud støtte Doris Packs tre hovedkrav, for det første, at man - som det opfordres til i beslutningsforslaget - på den nuværende regeringskonference optager en udtrykkelig henvisning til sport i EUtraktatens artikel 128, for det andet, at Kommissionen opfordres til at oprette en task force for sport, for at de kompetencer, som for øjeblikket er fordelt på - vist nok - 18 generaldirektorater, samles et enkelt sted, og for det tredje, at der i samarbejde med hele idrætsbevægelsen udarbejdes en grønbog, som skal munde ud i en handlingsplan inden for sportsområdet i EU.
Ligeledes finder jeg borgernes generelle ret til oplysninger vigtig, dvs. at væsentlige sportsbegivenheder ikke kun skal kunne modtages via pay-TV , men ukodet af alle borgere, og at også sportsorganisationerne skal inddrages i udarbejdelsen af den pågældende liste over sportsbegivenheder.
Vigtig er også den særlige opmærksomhed, som betænkningen giver skole-, ungdoms- og kvindesporten, dvs. at den enkelte og frem for alt finansielt svage og dårligt stillede befolkningsgrupper skal have ret til aktiv sportsudøvelse. En forudsætning herfor er også, at sportslærerne får en god uddannelse. Endelig ville gennemførelsen af opfordringen til, at der afholdes et europæisk sportsår, understrege sportens betydning for Europas borgere.

Matikainen-Kallström
Hr. formand, jeg vil gerne takke Doris Pack for en betænkning om et vigtigt emne. Det er vanskeligt at udføre pionerarbejde, der klart har til formål at udbedre en mangel inden for et område i EU's lovgivning. Doris Pack har efter min mening fået skabt en afbalanceret betænkning, i hvis udarbejdelse jeg aktivt har fået lov til at deltage i.
Det er en uholdbar situation, at sporten ikke har en officiel stilling i EU's lovgivning. Er man bange for, at sporten i EU's arbejde tager pladsen fra f.eks. et andet kulturområde? Jeg er skuffet over, at der efter den snart afsluttede regeringskonference ikke er udsigt til, at sportens stilling i EU's lovgivning bliver ændret. Jeg undrer mig over embedsmændenes og ministernes holdning. Sporten har virkelig nogle betydelige følgevirkninger såvel sundhedsmæssige, sociale, kulturelle som økonomiske. Via sporten udføres der også meget arbejde inden for narkotikabekæmpelse. Det er næsten umuligt at anslå sportens økonomiske betydning, f.eks. i det indre marked eller inden for sundhedsplejen.
Fællesskabets normer påvirker på utallige måder sportsudøvelsen, men sportsverdenen har ikke mulighed for at påvirke beslutningerne. Situationen er urimelig, eftersom der er en klar modstrid mellem sportens samfundsmæssige og retlige stilling. Al EU's beslutningstagning og lovgivning indvirker på sporten. EU er placeret over idrætslovgivningen. Dog høres idrætsorganisationerne og -foreningerne ikke om virkningerne for dem i lovgivningens forberedelsesfase. Sporten bliver nødt til at indordne sig under lovbestemmelser og instrukser, der er udarbejdet af ukyndige på sportsområdet. Jeg forstår ikke denne handlingsmåde.
Den sportsudøvende ungdom kan heller ikke komme med i noget EU-program, eftersom sporten ikke har noget retsgrundlag. Ordet sport er ligesom et skældsord for EU. Den sportsudøvende ungdom er dog ligeså ligeværdig som de unge, der tegner og spiller musik, eller skal den unge sportsudøver gøres til en studerende eller blokfløjtespiller for at komme med i programmer, der f.eks. fremmer bevægeligheden blandt borgerne?
Amatøridrætsforeningerne udfører meget frivilligt og gavnligt ungdomsarbejde, der på mange måder har en positiv indvirkning på samfundet. Det er dog ikke muligt at få nogen bemærkelsesværdig støtte fra EU til dette ungdomsarbejde. Derimod gives der støtte til andre ungdomsorganisationer, der ikke er idrætsorganisationer, men som udfører fuldstændig de samme opgaver. Det årlige budget for EURATHLHON på 3 mio ecu er helt latterligt lille. Uden Parlamentets aktive indsats havde det ikke en gang været så stort. Det skal Budget- og Kulturudvalget have tak for. Sporten bør tildeles den status i EU, som tilkommer den. Det skal ske i et begrænset omfang, men således at idrætsorganisationer og -foreninger inddrages i arbejdet under forberedelsesfasen.

Florio
Hr. formand, kære kolleger, jeg tager ordet i stedet for min kollega, Giampiero Boniperti, der er forhindret i at være til stede i salen på dette tidspunkt.
Sporten indtager, som vi alle ved, en særdeles vigtig plads i borgernes liv. Man behøver blot at tænke på sporten ikke blot som noget, der giver anledning til sund konkurrence, men som et led i socialiseringen og dannelsen af de unges personlighed og forebyggelse af, at de kommer skævt ind på samfundet. Den, der har drevet sport, har udviklet kampånd og vilje til selvopofrelse i forhold til sig selv og andre, og dette er egenskaber, der fuldstændiggør menneskets karakter og hjælper det på livets vej.
Når jeg hævder, at det er godt for et ungt menneske at lære at sparke til en bold, for herefter at kunne lære det at adlyde en fløjte, vil jeg netop sige, at skolen og sporten skal gå side om side, fordi de begge er absolut nødvendige for vore unges opvækst. For ansvarlige mennesker, administratorer og politikere, er det en absolut pligt at finde midler til at gennemføre dette samfundsmæssige formål, der indgår i vor levevis. Man må ligeledes uddanne folk, der er specialister, og som lige fra børneskolen kan hjælpe de unge til at lære deres egne muligheder og ambitioner at kende.
Beskæftigelsen, arbejdet, den fælles mønt, racismen, sameksistensen og andre forhold, det er svært at få styr på, er utvivlsomt af allerstørste betydning. Men sporten må ikke betragtes som det sidste fag i skolen. Lande som f.eks. USA, Storbritannien og andre, der har lært os, hvor vigtigt det er at uddanne de unge gennem sporten. Disse bør samles i nationale sportsforeninger, der har en fællesnævner i den europæiske traktat om sporten. I England er fodbold indført blandt skolefagene.
Der er for nylig fremsat og vedtaget et ændringsforslag, der understreger at sporten bør optages i Maastrichttraktaten med særlig henvisning til den almindelige uddannelse, erhvervsuddannelsen og beskæftigelsen. Det er derfor nødvendigt, at de nationale sportsforeninger udarbejder et forslag, der kan danne grundlaget for et sportssystem på unionsplan, fordi det alene er ved overvindelse af den nationale selvstændighed, at man kan nå til en regulering, der overvinder alle de indbyrdes forskelle i en enhedspagt.
Der er forskellige nationale sprog i Europa, men som præsidenten for Den Internationale Olympiske Komité, Samaranch, siger, er der kun ét virkeligt internationalt sprog, nemlig sportens.
Jeg har i en italiensk avis læst de erklæringer, der er fremsat af fru Bouffet, der er nyudnævnt minister for ungdommen og sporten i Jospin-regeringen. Hun er moder til to børn og har i årevis fulgt ungdommens problemer, særlig i de urolige udkanter af byerne. Hun har for nylig sagt: «Dersom ungdommen har det dårligt, kan sporten måske, betragtet som sund kappestrid, hjælpe den ud af desperationens labyrint«. Vi fremmer alle vore egne politiske ideer, men hvad angår sporten har alle disse samme fællesnævner.

Formanden
Hr. Florio, De må undskylde, hvis jeg lyder pedantisk, men ifølge forretningsordenen må de ikke holde en andens tale i Parlamentet. Derfor vil det blive ført til protokols, at De i starten af Deres tale siger, at Deres kollega ville have sagt noget i denne retning. I protokollen kan der ikke stå, at dette er den tale, Deres kollega ville have holdt.

Larive
Hr. formand, som ældste sportsordfører i dette høje hus er jeg glad for Pack-betænkningen. Nu har Europa-Parlamentet tre gange i beslutninger affattet af mig på vegne af Kulturudvalget presset på for at få en struktureret tilgang, et europæisk handlingsprogram for sport. Ordføreren, fru Pack, beder i sin gode betænkning indtrængende herom. Og så må jeg spørge Dem, hr. Penheiro, hvad i himlens navn gør Kommissionen? Sover den? Jeg ved, at de halvanden embedsmand i sportsafdelingen i GD X er første klasses, og at de nu i lang tid har ruget på teksten. Jeg spørger kommissæren: Er der så måske et politisk problem? Hvordan går det til, at Parlamentet, som nu i årevis har bedt om en struktureret tilgang, endnu ikke har fået udvirket en sådan?
Fru Pack, De har igen sat sporten på dagsordenen, det er væsentligt. Og hvem ved, måske kommer der i sidste øjeblik en alliance Kohl-Kok, der optager sporten på regeringskonferencen i Amsterdam-traktaten, sådan som Parlamentet har bedt om i årevis. Fru Pack siger: «I hope so, « - and so do I. Så håber jeg skam inderligt, at det drejer sig om en tekst, som kan tjene som lovmæssigt grundlag for opstilling af europæiske programmer - og ikke som undvigelsesklausul for topsporten i forhold til de europæiske spilleregler.
Den Liberale Gruppe kan tilslutte sig ordførerens forslag, men jeg beder om Deres særlige opmærksomhed over for én bestemt ting. Den har ifølge mig ikke fået tilstrækkelig opmærksomhed. Det er en strukturel håndtering af det kroniske problem, som forårsager så mange problemer. Her tænker jeg på den fortsat meget dårlige relation mellem sportens verden og Kommissionen. Sporten anerkender ikke Den Europæiske Union, og Den Europæiske Union anerkender ikke sporten. Det er problemets kerne. Og før det problem er løst, kan vi ikke for alvor tage fat på sportens verden. Vi kan udråbe et europæisk sportsår, eller vi kan oprette en ungdomsidrætsfond, eller sammenkalde det årlige europæiske sportforum - alt sammen smukke gebærder, men ikke nok til at slå bro over kløften mellem sportens verden og Den Europæiske Union. Der hersker mangel på forståelse og mistro. Konflikter mellem sportsreglementer og europæisk lovgivning er daglige foreteelser. Derfor må der gives absolut prioritet til en konstruktiv dialog, og Bosman må dog have lært os alle noget.
Her hævner mangelen på en struktureret sportspolitik - en struktureret tilgang- sig. Kommissionens ad hoc-fuskeri løser ikke problemerne. Det er af utrolig stor betydning, at man henvender sig aktivt til sportens verden om de konsekvenser, som reglerne for det indre marked har for sportens regler. Det må til enhver tid være tydeligt, hvordan man skal omgås udvælgelsesprocedurer, sponsoraftaler, mesterskabskonkurrencer, dopingprocedurer, sanktioner osv. Sporten og EU må ikke glide længere fra hinanden. Gode aftaler mellem de to parter vil altid give vindere. Derfor siger jeg til kommissæren: Få dog nu den grønbog lavet i nært samarbejde med sportens verden, og lad os tilvejebringe en struktureret håndtering og et struktureret samarbejde på sportens område.

Ripa di Meana
Hr. formand, jeg vil først og fremmest sige fru Pack tak for hendes fremragende betænkning og utrættelige og positive virke under vort arbejde her i Parlamentet med dette og mange andre påtrængende og vanskelige emner.
Sporten har altid haft en stærk samlende indflydelse på de unge og udviklet positive værdier, nemlig vilje, mod, tolerance, solidaritet og venskab. Den Europæiske Union har hidtil kun interesseret sig for sporten som en økonomisk aktivitet og ofte glemt den kulturelle og den sociale dimension. Det er derimod af grundlæggende betydning at anerkende sportsbevægelsens særlige og selvstændige karakter, og med henblik herpå kunne udgangspunktet være indsættelse i artikel 128 i traktaten om Den Europæiske Union af en udtrykkelig bestemmelse om sporten.
Et andet, meget interessant punkt er ordførerens opfordring til Kommissionen om oprettelse af en task force med den opgave at undersøge de forskellige aspekter af sporten og udarbejde en grønbog med en plan for en global aktion. Vi tilslutter os fuldt overbeviste denne anmodning. Vi Grønne anmoder endvidere om støtte fra salen til vort ændringsforslag om indgåelse af en aftale med de nationale og internationale sportsklubber om overholdelse af direktiv 337/85 med senere ændringer om evalueringen af miljøpåvirkningen i forbindelse med store sportsbegivenheder.

Leperre-Verrier
Hr. formand, i Den Europæiske Union er der over 100 millioner sportsudøvere, der er samlet i tusindvis af sportsklubber, og til trods herfor ignorerer de europæiske institutioner idrætten stadig. Det var derfor hensigtsmæssigt, at Parlamentet tog initiativ til forslag med henblik på at indarbejde sporten i traktaten. Jeg vil gerne først og fremmest takke fru Pack for denne udmærkede betænkning, der er fuld af forslag, som jeg håber, Europa-Kommissionen vil tage til sig.
Faktisk er idrætten gennem den udfoldelse og balance, den kan bibringe den enkelte, et fantastisk vigtigt element. I øvrigt skaber den med en andel af Unionens BNP på 1, 5 % et ikke ubetydeligt antal arbejdspladser. De moralske normer, den formidler, er desuden et meget effektivt middel mod vold, racisme og kriminalitet; det er en skole i tolerance, mod og samfundssind, der fremmer integration af dårligt stillede unge eller unge, der har mistet deres ståsted.
Men man kan ikke tale om sport uden at nævne Bosman-dommen og navnlig tv-transmission af sportskampe. Vi ved, at direktivet »TV uden grænser« har muliggjort betydelige fremskridt, således at alle kan få adgang til de store sportsbegivenheder. I disse spørgsmål er det den ofte skrøbelige grænse mellem professionel sport og amatørsport, det drejer sig om. Vi bør derfor hjælpe de små klubber og de sportsgrene, der har mindre medietække. I den forbindelse er det ønskeligt at bevare lige muligheder - hvilket ved sportsbegivenheder kaldes usikkerhed om resultaterne - og ligeledes bevare klubbernes økonomiske uafhængighed, sponsorering fra virksomheder har også sine begrænsninger.
Under disse omstændigheder ville sport ikke længere være miskendt i de europæiske institutioner. Hvis der ikke kan indføjes en specifik artikel i traktaten, kunne vi forestille os en klar omtale i artikel 128, der vedrører kultur. Den ville således give dette område et minimalt retsgrundlag og et specifikt budget, der ville være tilstrækkeligt til at koordinere og rationalisere de spredte, enkeltstående initiativer, som vi kender i dag.
I forventning herom ville udarbejdelsen af en grønbog eller måske endda nedsættelse af en task-force også være velkommen.

Amadeo
Hr. formand, sport dyrkes i dag af over 100 millioner europæiske borgere. Dyrkelsen er organiseret af titusinder af sportskredse, der er samlet i klubber og føderationer. Sportsbevægelsen er et af de vigtigste samlingsmærker for borgerne i Den Europæiske Union. Vi kan ikke undlade at bemærke, at den har opnået en så vigtig plads i borgernes fritidsaktiviteter, at vi kan se bort fra de sociale og kulturelle følger for realistisk at gribe ind i et stort felt i den økonomiske sfære. Sport og kultur, der er snævert forbundet indbyrdes, udgør efter vor mening to sider af samme sag, og kan, ja skal, blive mere påskønnet, dersom vi med vor pression viser os i stand til at opnå optagelse af en klar og realistisk omtale af sporten i udarbejdelsen af den nye unionstraktat. Vi finder, at denne bør placeres i artikel 128, der vedrører kulturen.
Sportsverdenen, og særlig fodboldverdenen, har fået et endda meget alvorligt slag med dommen i Bosmannsagen, og den har været udsat for en sådan omvæltning, at den i dag har alvorlige problemer vedrørende forbindelserne mellem de forskellige samfund, navnlig hvad angår uddannelsen af unge udøvere og endda tusinder af amatørsportsklubbers overlevelsesevne. At overlade sporten og navnlig dens udøvelse til borgerne for at bidrage til disses velfærd kan gøres ved en samlet plan for harmonisering af det virke, der skal udfoldes, ved påvisning af en sammenslutning, der kan samle alle de kredse, som i dag beskæftiger sig med sport, under overvindelse af den opdeling i mange mindre enheder, der i øjeblikket findes på europæisk plan. Vi er enige med fru Pack i hendes forslag, og vi siger hende tak for hendes fremragende arbejde og tilkendegiver vor fulde tilslutning til den betænkning, vi her behandler.

De Coene
Hr. formand, fru Pack har udarbejdet en særdeles god betænkning, men De ved, at jeg er den besværlige i denne forsamling, og jeg vil bede om Deres opmærksomhed over for to ændringsforslag, som jeg har stillet, og hvoraf ét, det indrømmer jeg, ikke har fundet støtte i min gruppe. Jeg vil være så ærlig at tilstå dette. Men jeg har alligevel stillet disse ændringsforslag, fordi spørgsmålet er relevant og aktuelt. Alle ønsker at optage en artikel om sport i traktaten, og i sig selv er det naturligvis ulejligheden værd. Men, hvad der generer mig, er den konklusion, nogen drager, at Bosman-dommen skulle umuliggøre ungdomsarbejdet i de europæiske sportsklubber. Kære kolleger, hr. formand, må vi nu være her. Repræsentanter for Kommissionen har, som De ved, udarbejdet undersøgelser, der viser, at der af transferbeløbene, de store godtgørelser, som man får, at der af denne ædle form for menneskehandel ikke engang anvendes 5 % på ungdomsarbejdet, ikke engang 5 %! Hvad ser man? Den logiske følge af Bosman-dommen skulle være, at vi fastslår, at statsstøtte til professionelle klubber skal betragtes som en krænkelse af traktatens artikel 92, nemlig som statsstøtte til økonomiske virksomheder, for der er ikke nogen begrundelse, der retfærdiggør dette, og det er ren konkurrencefordrejning.
Jeg har stillet to andre ændringsforslag, som har fået støtte, ikke alene fra min gruppe, men også fra andre. I disse ændringsforslag beder jeg om en smule opmærksomhed, for jeg mener ikke, at man har helt styr på Bosmandommen, og nærmere bestemt rollen for de klubber, som bliver overtaget af private forretningsfolk og spillere. Dér bliver der i tide og utide viftet med Bosman-dommen, og kontrakter bliver brudt i sæsonens løb, som det siges, i Bosman-dommens navn. De, der tidligere deltog i menneskehandelen, var de store sportsforbund, nu er det mæglerne. Lad os sammen med sportsforbundene udarbejde en ordning herfor, som ikke går på tværs af den fælles ret.
Jeg beder Dem om endnu engang at tænke over disse ændringsforslag. Jeg ved, at De ikke støtter dem, fru Pack, men de er en logisk følge af traktaten og af artiklerne 2, 48 og 92 i traktaten.

Pex
Hr. formand, fru Pack har ikke alene tilrettelagt en fortræffelig høring om sport, men også udarbejdet en fortrinlig betænkning, som vi drøfter i dag. Hvis Ministerrådet og medlemmerne af Kommissionen virkelig går ind for det borgernes Europa, som de taler så meget om, vil de bringe henstillingerne i fru Packs betænkning til udførelse, og det så hurtigt som muligt.
Sportens berører jo alle sider af borgernes tilværelse; det gælder dimensioner som kultur, sundhed, fritid, opdragelse, integration, mindretal og undervisning. Men vi desværre konstatere, at sporten i den senere tid ofte - med urette - er forsvundet fra undervisningen på grund af besparelser.
Hvad er det, vi beder om? Vi beder egentlig om to ting. Om legitimering, det vil sige et retsgrundlag for sport i traktaten. For det andet om et budget, der er tilstrækkeligt til at kunne finansiere de vigtigste aspekter i forbindelse med den europæiske sport.
Og endelig har vi brug for at vise, at også vi som Parlament tager sporten alvorligt. Jeg har heldigvis forstået, at alle mine kolleger er positive over for fru Packs forslag, og jeg håber da også, at Parlamentets Præsidium vil imødekomme den anmodning, som De snart kan vente fra det udvalg, jeg er formand for, nemlig om at ændre udvalgets navn til Udvalget for Kultur, Ungdom, Undervisning, Medier og Sport.

Linser
Hr. formand, fru Pack, jeg vil gerne først komplimentere Dem mange gange for Deres virkelig fortræffelige betænkning. Tillad mig, at jeg som sportsvidenskabsmand og tidligere nationaltræner fra Østrig betragter sporten i Europa ud fra et helt specifikt perspektiv. Hidtil har sportens betydning i EU været fuldstændig undervurderet, og hvis den i det hele taget blev nævnt, blev den udelukkende opfattet som en økonomisk faktor. Sporten har ikke noget retsgrundlag i EU. Den nævnes ikke specifikt i nogen artikel.
Sporten har imidlertid særdeles store opgaver inden for den nuværende samfundsstruktur. Sporten formår som næppe noget andet aktivitetsområde at animere unge til at deltage i meningsfyldte fritidsaktiviteter, den formår at reintegrere marginalgrupper i samfundet ved hjælp af meningsfyldte aktiviteter. Den formår at motivere ældre mennesker til at deltage i sundhedsbevarende aktiviteter. Sporten har således ved siden af sin store præventivmedicinske betydning og virkning især også en meget stor sociokulturel betydning. Vi FPÖ-medlemmer opfordrer derfor helt på linje med ordføreren til, at man omgående medtager sport i artikel 128 for at understrege dens betydning.
Endelig har sporten imidlertid også en usædvanlig betydning i forbindelse med den mellemfolkelige forståelse, nemlig når det drejer sig om at måle sig med andre lande i en loyal sportskonkurrence, med stolthed at bekende sig til det land, man kommer fra, og som man stiller op for, uden dog at hengive sig til en dum og overdreven nationalisme. Sport er et internationalt sprog. Sport forbinder! Sport understreger fællestrækkene og ikke forskellene. Sport kan derfor bidrage med mere til den gensidige forståelse end mange kunstigt konstruerede europæiske projekter.
Vi bør derfor ikke primært se sporten som et økonomisk, men derimod som et væsentligt integrerende og kulturelt bidrag til den internationale forståelse og fremme denne efter bedste evne under nøje overholdelse af nærhedsprincippet.

Perry
Hr. formand, jeg har altid betragtet det at arbejde sammen med fru Pack som et af privilegierne ved at være parlamentsmedlem. På engelsk ville man sige, at hun er en menneskelig dynamo. Med et dårligt ordspil vil jeg sige, at denne betænkning er »pakket« med hendes energi og engagement. Jeg kan fuldt ud støtte opfordringen til at optage en henvisning til sporten i Amsterdam-traktaten.
I Maastricht-traktatens artikel 128 anerkendes kulturens betydning, men for millioner af europæere er sporten vigtigere end kultur. I næste måned skal jeg i min valgkreds Portsmouth deltage i åbningen af det særlige OL for unge europæere med svære indlæringsvanskeligheder. De vil aldrig komme til at læse på universitetet og nyde godt af SOCRATES-programmet. De vil ikke få mulighed for at deltage i den europæiske volontørtjeneste. Men de kan deltage i sportsaktiviteter. Jeg er henrykt over, at de får et tilskud, men jeg er lidt flov over, at det er så lille. Som budgetordfører for kulturen ved jeg, at det beløb, der bevilges til sporten - 3 mio. ecu - er latterligt lille. Men selv dette beløb lider hvert år under, at der ikke findes noget retsgrundlag for sport, og Rådet søger regelmæssigt at skære støtten helt bort.
Som et europæisk Parlament går vi ind for sundhedsfremme, social integration og en anerkendelse af handicappedes behov. Kan det gøres bedre end gennem sporten?
I formiddags opfordrede jeg til, at vi kalder volontørtjenesten for unge for Mitterrand-volontører. Jeg er måske en smule mindre frankofil, når jeg her i eftermiddag minder parlamentsmedlemmerne om, at vi i England har et ordsprog om, at slaget ved Waterloo blev vundet på Etons sportspladser. Lad os bygge Europa på Europas sportspladser.

Pinheiro
Hr. formand, først vil jeg gerne takke fru Pack, som jo er et meget aktivt medlem af Europa-Parlamentet, for det arbejde, hun har udført. Fru Pack har som fru Larive og andre medlemmer af Europa-Parlamentet altid arbejdet for at fremme udviklingen af en sportspolitik i Den Europæiske Union. Men De har selv nævnt de vanskeligheder, vi er stødt på før i tiden, og som vi også vil støde på med dette projekt. Når det er sagt, håber jeg, at vore stats- og regeringschefer, som i Amsterdam skal drøfte vigtige spørgsmål for Den Europæiske Unions fremtid, vil kunne betragte denne betænkning som et nyttigt bidrag til en omfattende debat om Den Europæiske Unions kompetencer.
Spørgsmålet om sport dækker langt mere end det, man normalt forstår ved sport. Tre aspekter bør derfor uddybes, for at vi kan tage overordnet stilling til sportspolitikken i Den Europæiske Union.
For det første sportsmodellen. Hvad mener man om sport som offentlig service? Hvad mener man om professionel sport og amatørsport? Hvilken rolle spiller offentlige institutioner i forhold til NGO'er? Hvordan skal den europæiske sport organiseres? For det andet forholdet mellem fjernsyn og sport. Deres gensidige afhængighed er i dag enorm, det er næsten et spørgsmål om overlevelse i visse tilfælde. For det tredje, og det har vi talt om, sportens sociale rolle. Sport som hensigtsmæssigt instrument til jobskabelse; sport som instrument til bekæmpelse af social udstødelse og fattigdom i dårligt stillede miljøer; sport som løftestangen par excellence for integration; sport, som kan knytte bånd mellem forskellige folkeslag fra forskellige dele af verden, og som katalysator for hygge. Se, det er disse aspekter, som Kommissionen efter min mening bør overveje alvorligt i forbindelse med sine fremtidige tanker om sport.
Jeg synes, at ideen om en grønbog er fortrinlig, og det gælder ligeledes tankerne om en task-force . Den skal styrkes gennem et bedre samarbejde mellem Kommissionens tjenestegrene: uddannelse, kultur, forskning og endda eksterne forbindelser og GD X. Jeg takker Dem, fru Pack, for Deres betænkning, og jeg håber, at den vil blive behandlet positivt.

Pack
Hr. formand, jeg vil gerne spørge kommissæren, om han kan love mig, at det, som hr. Papas, generaldirektøren, allerede mere eller mindre har antydet over for sportsorganisationerne, vil ske, nemlig at man er rede til at oprette denne task force , og det ikke først i den næste periode, men helst allerede i slutningen af denne periode. Vi venter alle på det, og som fru Larive sagde, har vi ventet på det i lang tid, og på et eller andet tidspunkt bliver vi utålmodige!
Jeg taler nu også på vegne af fru Larive. Jeg vil gerne vide, om man på området task force kan forvente mere end smukke ord, om der virkelig iværksættes noget.

Pinheiro
For så vidt som jeg kan svare på nogle af mine kollegers vegne, må jeg sige, at Kommissionen virkelig har til hensigt at fremlægge en meddelelse efter Amsterdam. For at det kan lade sig gøre er det indlysende, at det er absolut nødvendigt at skabe de nødvendige betingelser for at fremlægge denne meddelelse. Her vil task-forcen få en særdeles vanskelig rolle.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 9.00.

Punktafgifter for visse mineralolier
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0206/97) af Cox på vegne af Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik om forslag til Rådets beslutning om bemyndigelse af medlemsstaterne til fortsat at anvende de gældende punktafgiftsnedsættelser eller -fritagelser for visse typer mineralolie, når disse benyttes til særlige formål, i overensstemmelse med proceduren i artikel 8, stk. 4, i direktiv 92/81/EØF (KOM(96)0549 - C4-0071/97-96/0263(CNS)).

Cox
Hr. formand, min usædvanligt lange tale her i aften - og jeg bruger måske ikke al min taletid - afspejler tidspunktet på aftenen og omfanget af det arbejde, vi beskæftiger os med, hvilket De netop har læst op, og som det sandsynligvis ville tage syv minutter at forklare.
Betænkningen omhandler punktafgiftsfritagelser for visse typer mineralolie. Vi behandler betænkningen nu, fordi den er baseret på en undersøgelse af undtagelserne, som skulle foretages med hjemmel for i den grundlæggende lovgivning om punktafgifter fra 1992. Dette direktiv samt direktivet om moms udgjorde hovedgrundlaget for skattedelen af gennemførelsen af det indre marked.
Der er tale om cirka 80 undtagelser for alle 15 medlemsstater, og det er dem, der behandles i denne betænkning.
Mens punktafgiftsdirektivet fra 1992 indeholdt en procedure for afgiftsfritagelser, har man faktisk identificeret tre procedurer i årenes løb. Man blev enige om et stort antal fritagelser tilbage i 1992, på præcist samme tidspunkt som punktafgiftsdirektivet blev vedtaget. Skønt disse fritagelser muligvis er i overensstemmelse med fritagelseskravene i lovgivningen, blev listen vedtaget uden direkte henvisning til lovgivningen, da listen med fritagelser og direktivet blev vedtaget på præcist samme dag. Der blev i praksis indgået en slags politisk pakkeaftale for at få punktafgiftsdirektivet vedtaget.
Rådet føler derfor, at det med denne liste fik en fritagelse en gang for alle. Det er noget, som Parlamentet i princippet ikke accepterer.
Der er en anden pakke på listen over fritagelser, som er blevet vedtaget i tidens løb, og som stort set følger bestemmelserne i artikel 84 i 1992-direktivet, der handler om netop disse fritagelser.
Endelig er der nogle andre fritagelser, i alt omkring 80, der er kommet gennem systemet takket være en stiltiende aftale; en medlemsstat tilkendegav, at den ønskede en fritagelse, ingen råbte »stop«, så fritagelsen slap igennem. Således er fritagelserne nu blevet genstand for en undersøgelse.
I gennemgangen af denne lange og komplekse liste har Parlamentet i ændringsforslag nr. 4 til betragtning nr. 8 til Kommissionens forslag anført sine væsentligste principielle synspunkter om, hvad der skal ske; det vil sige, at Rådet ikke skal vedtage nogen undersøgelsesprocedure med det formål eller den virkning, at fritagelserne forlænges på ubestemt tid. Dette princip udelukker selvfølgelig ikke en udvidelse af fritagelserne, det fastslår blot, at vi skal holde fritagelserne under regelmæssig og konstant opsyn, og at de ikke kan eksistere evigt. Endvidere finder vi det i Parlamentet ønskeligt med en regelmæssig, periodisk undersøgelse med mulighed for forlængelse på tre betingelser: at de fornyede fritagelser er i overensstemmelse med konkurrencereglerne, det indre markeds behørige funktion og den fælles miljøbeskyttelsespolitik. Ved at anbringe disse principper i en enkelt betragtning signalerer vi en stærk hensigt fra Parlamentets side, men det bør ikke i praksis skabe problemer for Rådet, når det i de nærmeste uger skal løse spørgsmålet om fritagelser.
I ændringsforslag nr. 5 gør vi imidlertid opmærksom på, at alle fritagelser skal gøres til genstand for en grundlæggende undersøgelse som led i forslaget til Rådets direktiv om Fællesskabets rammebestemmelser for beskatningen af energiprodukter. Det er en omfattende undersøgelse, hvor man ser på den uheldige CO2 -skat, alle fritagelserne, alle punktafgifterne på mineralolier samt energi- og miljøpolitikkerne. Som et grundlæggende princip ønsker vi, at undersøgelserne skal være åbne i en sådan grad, at ingen af de fritagelser, vi behandler i dag, kan forventes at være ukrænkelige eller fritages for en undersøgelse som en del af det rammeforslag, vi skal tage stilling til, når tiden er inde. Ved at anbringe disse principper i betragtningerne og ikke i artiklerne til forslaget til en lovgivningsmæssig beslutning undgår vi med nød og næppe et opgør med Rådet netop nu. Vi undgår lige netop et opgør under forudsætning af, at kommissæren i aften kan bekræfte, at Kommissionen accepterer de principper, vi har fastsat, og at de vil støtte disse principper og fremstille dem i Rådet, specielt i forhold til rammedirektivet om energibeskatning, som vi som tidligere nævnt vil vende tilbage til.
Så er der en række ændringsforslag, som skyldes tidsmæssige hensyn. Det har været en langsommelig procedure, og som følge deraf er nogle af de datoerne i forslaget nu forældede. Så mange af ændringsforslagene drejer sig blot om en opdatering af dokumentet, fordi tiden er gået. Gruppen De Grønne i Europa-Parlamentet har anbefalet to elementer vedrørende tidsmæssige hensyn. De siger, at undersøgelsesproceduren om fritagelser fremover bør være en del af rammedokumentet. Jeg er enig i dette princip. Men jeg er bange for en enkelt ting, og det er grunden til, at jeg som ordfører ikke anbefaler en vedtagelse af De Grønnes ændringsforslag. Vi ved, hvor vanskeligt det er i henhold til artikel 99 at få Ministerrådet til at vedtage noget, der vedrører beskatning, og jeg frygter, at hvis vi vedtager De Grønnes ændringsforslag, vil vi ikke få mulighed for at undersøge fritagelserne i årevis, fordi - jeg håber ikke, at dette sker, men det kunne ske - Rådet vil forsinke vedtagelsen af rammedokumentet i længere tid.
Jeg vil gerne se datoerne bibeholdt, og hvis de erstattes med rammedokumentet, vil der ske det, De Grønne ønsker at se - og hvilket jeg i princippet er enig i. Men af denne praktiske årsag foreslår jeg, at vi holder os til mine oprindelige ændringsforslag frem for De Grønnes.
Til slut vil jeg gentage, at jeg ønsker, at vi i aften kan få ført til protokols, at Kommissionen giver sit tilsagn til fuldt ud at støtte Parlamentets principper i denne sag. Principperne er: et nej til en forlængelse af fritagelserne på ubestemt tid; et ja til regelmæssige undersøgelser med mulighed for fornyelse; et ja til en grundlæggende undersøgelser af alle eksisterende afgiftsfritagelser for mineralolie som en integrerende del af de foreslåede rammer for beskatning af energiproblemer.

Miller
Hr. formand, efter hr. Cox er der ikke meget andet at sige. Men jeg kan starte med at lykønske ordføreren, hr. Cox, med at føre denne betænkning gennem udvalget og forhåbentlig gennem Parlamentet på en på mange måder gnidningsløs måde.
Der er en række ændringer til de oprindelige dokumenter, men de fleste af dem skyldes tidsfrister, sådan som hr. Cox påpegede. De fremsatte forlængelser er generelt set fornuftige og derfor acceptable for Den Socialistiske Gruppe. Den Socialistiske Gruppe vil stemme for de to ændringsforslag fra De Grønne, som hr. Cox fremhævede, nemlig nr. 1 og 3, som vi mener vil give en større fleksibilitet, og vi tror, at Ministerrådet måske vil nå frem til en beslutning vedrørende dem, og at vi vil kunne undersøge fritagelserne fremover.
Vi vil også støtte ændringsforslaget om, at fremtidige undersøgelsesprocedurer ikke vil resultere i en forlængelse af fritagelserne på ubestemt tid.
Parlamentet må være rustet til at håndtere hele spørgsmålet om punktafgifter, uanset om det er på mineralolie, tobak eller alkohol. Vi har i alt for lang tid lukket os selv ude fra realiteterne, og vi har ikke konfronteret os selv med problemerne. En gennemførelse af et indre europæisk marked er et af Parlamentets mål, men for ofte har beskyttelsen af hellige køer, som forsvares af mange grupper i Parlamentet, lagt hindringer i vejen for gennemførelsen af det indre marked.
Jeg skal være den sidste til at forsvare eller forkaste en komplet harmonisering af de indirekte skatter, men når forskellene er så store, at de medfører konkurrenceforvridning og svigagtig handel, så er det på høje tid, at Parlamentet skrider til handling. Hvis ikke vi gør det, vil det være det samme som at se gennem fingre med de værste fremgangsmåder, der findes på det indre marked. Det gælder for mineralolier, tobak og alkohol. Hvis vi i Parlamentet skal kunne klare denne opgave, må vi bryde med de provinsielle synspunkter fra vores regionale eller nationale områder og overveje de videre følger.
Betænkningerne om tobak og alkohol vil blive diskuteret senere på året. Jeg ser desværre ikke samme fremskridt inden for disse områder som på området for mineralolie, men man kan da altid håbe. Når man ser sig omkring, er dette et forandringernes år. For første gang i 18 år har vi nu en Labour-regering i England. Mens jeg lyttede til den foregående forhandling tænkte jeg, at Kilmarnock for første gang i 68 år har vundet the Scottish Cup, så jeg er virkelig nødt til at tro på, at dette er året for forandringer.

Wolf
Hr. formand, mine damer og herrer, hr. Cox har sat fingeren på det centrale punkt. Det drejer sig om forholdet mellem denne betænkning og kommissær Montis initiativ med henblik på at etablere en lovramme for beskatningen af energiprodukter. Ligesom han af de grunde, han anførte, ikke ønsker at støtte vore ændringsforslag, ønsker vi ikke at støtte hans betænkning, hvis vore ændringsforslag ikke medtages, da vi anser det for at være et centralt punkt til at gøre det klart for ham, at det er nødvendigt, at Monti-initiativet vedtages, og så ville jeg forlænge det endnu en gang.
Vi har flere regeringskift foran os, og når vi har skiftet regering i Tyskland, findes der ikke længere nogen regering, som systematisk ønsker at sabotere en harmonisering og koordinering af afgifter. Så er der i hvert ikke længere nogen, der har den undskyldning, at der findes regeringer, som ønsker at udnytte uretfærdige fordele af traditionelle eller nationalt snæversynede grunde. Så skal vi i realiteten få det hele på plads i forbindelse med Montis forslag og Kommissionens initiativ.
Men da det vil være inden for en overskuelig tid, hr. Cox, betyder vort forslag, nemlig en koordinering af fristerne, på ingen måde en udsættelse på ubestemt tid, derimod er det et forsøg på at gribe ind politisk i denne situation, at fastholde presset og at tage fat på den nødvendige omlægning af alle de indirekte skatter for omsider at fjerne unfair, antiøkologiske og antisociale fordrejninger, som i dag er forankrede på markederne af traditionelle eller nationale grunde. Dette er en presserende opgave. Det er en del af det indre markeds fulde gennemførelse, og her bør vi ikke mindske presset. Derfor vil vi forholde os på den måde, jeg forklarede.

Blokland
Hr. formand, det forslag fra Kommissionen, som går ud på at afskaffe et stort antal afgiftsfritagelser for brændstoffer, har vor støtte. Anvendelsen af mineralolie er forbundet med ydre virkninger, som ofte ikke er indkalkuleret i markedsprisen. Opkrævning af en afgift kan afhjælpe dette. Naturligvis må dette ske så konsekvent som muligt.
Der er én uforståelig undtagelse, der er i åbenlys strid med dette princip, og det afgiftsfritagelsen for kerosin til den kommercielle luftfart. Kommissionen har med rette konkluderet, at denne fritagelse ikke stemmer med målsætningerne for en bæredygtig politik, og den har til hensigt at henstille til den internationale civile luftfart, at den foretager en undersøgelse af sagen. Dog tror jeg, at denne holdning er for slap. På den måde varer det mange år endnu.
I den nu foreslåede forordning bliver alle fritagelser for privat flyvning på indenrigsruter afskaffet, og det med rette. Et logisk næste skridt er at pålægge al kommerciel luftfart inden for Den Europæiske Union en kerosinafgift - især hvor der er gode alternative transportmuligheder til korte flyveafstande.
Et næste skrift er, at Unionens medlemsstater så vidt muligt sammen med USA og Japan opsiger den internationale aftale på dette punkt og indfører en fælles kerosinafgift. Hvorvidt og hvornår er Kommissionen parat til at tage sådanne skridt?
Vi må frem til en transportpolitik, der er så bæredygtig som mulig. Det er der ingen uenighed om. Fritagelsen for flod- og kanaltransport passer i denne politiske målsætning, fordi skibstransport har langt færre negative følger end vejtransport. Den forventede stigning i transporten bør så vidt muligt komme flod- og kanaltransport til gode, blandt andet under hensyn til overkapaciteten i denne sektor. Men sikkerheden for trafikken på de indre vandveje skal sikres bedst muligt. Man må også effektivt bekæmpe forureningen af overfladevandet.
Med henblik på forbedring af miljøet i de europæiske byer er en fritagelse for lokal offentlig transport et godt træk. Hvis det er muligt, at denne i fremtiden begrænses til de lettere brændstoffer som LPG, metan og naturgas, bliver det endnu renere heraf.
Jeg er enig med Kommissionen i, at der også i fremtiden skal være mulighed for forskellige ordninger i medlemsstaterne. Her skal miljøhensyn stå i første række, og der må ikke gøres tidsubegrænsede undtagelser.

Pinheiro
Kommissionen glæder sig over betænkningen af Cox, der indeholder Parlamentets mening, idet den afspejler og støtter Kommissionens synspunkt om, at der ikke bør gives fritagelser på ubestemt tid.
Alle de ændringsforslag, der ændrer de faktiske datoer i udkastet til Rådets beslutning, kan accepteres uden forbehold. Ændringsforslaget til betragtning 8 kan i princippet også accepteres efter en grundig undersøgelse af udformningen. Skønt den nye betragtning 8a indeholder en præcis beskrivelse af Kommissionens hensigt til at indføre en ny procedure i sit forslag til en omstrukturering af systemet for beskatning af energiprodukter, kan vi på den anden side ikke acceptere den som en ny betragtning, da den ikke henviser til bestemmelser i tekstens hoveddel og derfor ikke har nogen retlig begrundelse.
I denne sammenhæng vil jeg gerne pointere over for Parlamentet, at under diskussionerne i Rådet om Kommissionens forslag til en omstrukturering af beskatningssystemet for energiprodukter, vil Kommissionen benytte lejligheden til atter at vende tilbage til hele spørgsmålet om behandlingen af fritagelser og gennem indførelsen af en ny procedure søge at skabe en situation, hvor ingen fritagelser forlænges på ubestemt tid.

Cox
Hr. formand, Parlamentet og Kommissionen er i princippet enige.
Hvad angår ændringsforslag nr. 5, dvs. betragtning 8a (ny), som kommissæren siger ikke kan accepteres, fordi den ikke har noget lovteknisk grundlag i betænkningen, henviser ændringsforslaget til fritagelser i Rådets beslutning. Det er min og udvalgets opfattelse, at betragtning 8a har et solidt grundlag i det aktuelle forslag til en beslutning, og at den udelukkende bygger herpå, men at den samtidig har dem vigtige politiske reference, at alle disse fritagelser bør gøres til genstand for en grundlæggende undersøgelse i rammedokumentet.

Pinheiro
Jeg bestrider ikke på nogen måde, at vi er helt enige, hvad angår spørgsmålets reelle indhold. Andre må se på de juridske aspekter, da jeg ikke er ekspert på dette område. Men vi er enige om indholdet.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 9.00
(Mødet hævet kl. 19.05)

