Godkendelse af protokollen
Formanden
Protokollen fra mødet i går er omdelt.
Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg den som godkendt.
(Protokollen godkendtes)

Posselt
Hr. formand, det er i dag gået mig nøjagtig som i går, da det drejede sig om protokollen. Jeg har for anden gang i træk ikke fået lov til at tage ordet. Om gårsdagens protokol ville jeg sige følgende: I går anmodede hr. Blak om, at få dette cirkus afbrudt. Allerede i går ville jeg dadle udtrykket cirkus. På dagsordenen stod der godkendelse af protokollen, og med det for øje var vi mødt op i plenarsalen. Det er en parlamentarisk ret og ikke noget cirkus! Jeg ønskede at tilbagevis det formelt og vil gerne anmode om, at når der for fremtiden står godkendelse af protokollen på dagsordenen, skal den gennemføres.

Thomas
Hr. formand, til forretningsordenen, før vi drøfter sammensætningen af det midlertidige undersøgelsesudvalg. På topmødet i Firenze nåede Kommissionen og Det Forenede Kongeriges regering til enighed om at forsøge at bryde det dødvande, som Det Forenede Kongeriges regering havde skabt med sin beslutning om ikke at samarbejde. Som led i den indgåede aftale gav det Forenede Kongeriges regering tilsagn om, at man ville gennemføre foranstaltninger til bekæmpelse af BSE-krisen i Det Forenede Kongerige den 1. august. Det lader nu til, at det ikke bliver tilfældet, og det tidligste tidspunkt, man mener at være i stand til at gennemføre dette, er til oktober i år.
Hvis det er tilfældet, indebærer det så, at hele den aftale, der blev indgået i Firenze, er brudt og derfor ikke længere er gældende? Hvis det forholder sig således, betyder det så, at Kommissionen ikke agter at stille de yderligere midler til disposition, som skulle bruges til at finde en løsning på problemet i hele Den Europæiske Union? Og hvis det er tilfældet, bør Deres kontor så ikke skrive til Kommissionen og Det Forenede Kongeriges regering for at få dette klargjort for at hjælpe industrien og de landbrugere, som sandsynligvis vil blive berørt af den britiske regerings stadig manglende evne til at få løst dette problem?

Formanden
Hr. Thomas, det var ikke til forretningsordenen, men derimod en politisk vurdering.

Afstemning
Graefe zu Baringdorf
Hr. formand, jeg vil ikke tale om indholdet, men om BSE. Den aktuelle drøftelse drejer sig om, at gelatine ikke er sikker. Og vi vil gerne af Dem have at vide, ...
(Formanden afbrød taleren)

Gutiérrez Díaz
Hr. formand, der har helt sikkert indsneget sig en fejl i den oplysning, De har fået. Jeg er imod formuleringen i dette ændringsforslag, og det har jeg også personligt sagt til hr. Santini. Jeg forstår meningen med hans ændringsforslag, men i begrundelsen - forneden på side 9 - er begrænsningerne forklaret udmærket, og derfor ville det forekomme mig overdrevent at indføje denne begrænsning i teksten ved hjælp af en lang procedure, uden først at have diskuteret det i udvalget.

Santini
Hr. formand, efter en udveksling af tanker med ordføreren ønsker jeg at trække dette ændringsforslag tilbage, idet det måske er blevet dårligt formuleret og oversat endnu mere uklart. Da betænkningen derimod er meget sammenhængende og retlinjet, trækker jeg forslaget tilbage for at undgå misforståelser.
(Forslaget til beslutning vedtoges)

Posselt
Hr. formand, jeg har stemt for den udmærkede Cars-betænkning, selv om jeg har store problemer med Rådets forordning, for jeg må sige, at genopbygning i forbundsrepublikken Jugoslavien er absurd, for dér er intet blevet ødelagt og større grupper af flygtninge er der egentlig kun kommet fra Kosovo. Derfor er jeg af den mening, at denne ydelse af bistand til forbundsrepublikken Jugoslavien ikke har nogen mening, medmindre Kosovos selvstændighed nævnes som forudsætning. Det må ikke kun knyttes til bistanden som et svagt håb, det skal være en forudsætning.

Formanden
Hermed er afstemningstiden afsluttet.

Støtte til producenter af visse afgrøder
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0236/96) af Gillis for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter om forslag til Rådets forordning om fravigelse af forordning (EØF) nr. 1765/92 om indførelse af en støtteordning for producenter af visse markafgrøder, for så vidt angår jordudtagningsforpligtelsen for produktionsåret 1997-1998 (KOM(96)0285 - C4-0351/96-96/0162(CNS)).

Gillis
Hr. formand, på vegne af Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter vil jeg foreslå, at Parlamentet godkender en reduktion til 5 % af den andel af jorden, der skal braklægges inden for kornsektoren, fra det nuværende niveau på 10 %. Medlemmerne ved jo, at kornproduktionen i Europa - ja, i samtlige verdens førende kornproducerende områder - er faldet i de senere år, først og fremmest på grund af ugunstige vejrforhold, som for eksempel alvorlig tørke på den sydlige halvkugle. Under disse omstændigheder ville det være forkert at bevare kravet om braklægning af 10 %. Kornpriserne på verdensmarkedet har aldrig været højere, og det giver alvorlige problemer i de fattigere lande, som er afhængige af import.
Det er nok værd at se nærmere på muligheden for helt at ophæve braklækningskravet i de kommende år. Men lige nu er det klogest at fastsætte braklægningsniveauet til 5 % for det kommende produktionsår.
Jeg vil gerne takke Kommissionen, fordi den her i år har stillet sit forslag i god tid. I en lignende betænkning sidste år havde vi bedt om at få et forslag fra Kommissionen på et tidligt tidspunkt, og det glæder mig, at kommissær Fischler har kunnet opfylde vore ønsker i denne henseende.
Jeg vil ganske kort berøre et specifikt problem, vi har i Irland med administrationen af braklægningsforordningen. Anvendelsen af artikel 9 i forordning nr. 1765/92 om jordudtagningsforpligtelsen har i vort land ført til en uforudset og skadelig nedgang i kornarealet. Af et ganske lille nationalt basisareal har vi mistet produktionen fra 50.000 hektarer jord - 125.000 acres , hvis man skal sige det med det irske udtryk - der er med andre ord tale om en nedgang på 19 %. Årsagen hertil er ganske enkel: 50 % af det korn, der dyrkes i Irland, dyrkes på lejet jord, og mange ejere af jord, der lejes ud, trækker deres jord tilbage fra udlejningsmarkedet og anvender den til andre formål. For eksempel anvendes jorden ved vekseldrift som græsningsarealer, skovbrug, dyreavl eller andre former for udvikling, hvilket gør det umuligt for de mennesker, der traditionelt har beskæftiget sig med korndyrkning, at finde anvendelige alternative dyrkningsarealer. Det er baggrunden for det ændringsforslag, jeg har stillet i betænkningen.
Jeg vil gerne her have lov til at pointere, at dette ændringsforslag blev nedstemt i Landbrugsudvalget. Når jeg tager dette op til diskussion nu, skyldes det, at jeg føler, at det skete på grund af en misforståelse, og jeg ønsker blot at sikre mig, at denne misforståelse bliver udryddet, før vi skal stemme om betænkningen. Jeg ønsker at gøre det helt klart - og det er vigtigt, at Europa-Parlamentet forstår dette - at jeg ikke ønsker at øge korndyrkningsarealet ud over de vedtagne nationale og regionale basisarealer, der allerede er fastsat i forordning 1765/92, jeg ønsker bare at sikre, at de landbrugere, der dyrker korn på lejede arealer, skal have lov til at fortsætte hermed inden for dette vedtagne basisareal.
Jeg er sikker på, at De vil være enige i, at det er meget positivt med forslaget om at nedsætte braklægningen til 5 % på grund af den nødvendige beskæftigelse, der er inde i billedet, og i betragtning af den store mangel på kornlagre, der er i Den Europæiske Union og i verden i det hele taget. Det er ligeledes et meget nyttigt ændringsforslag til dette forslag. Jeg vil opfordre Parlamentet til at vedtage dette forslag, og samtidig vedtage ændringsforslaget.

Goepel
Hr. formand, jeg tager Gillis-betænkningen om jordudtagning som udgangspunkt for at gøre Dem, kære kolleger, Kommissionen og navnlig Rådet opmærksom på følgende: I 1993 øgede Rådet og Kommissionen basisarealet i Forbundsrepublikken Tysklands nye delstater med 180.000 ha for altid og med 150.000 ha i en vis periode. Forud herfor var der gået en eklatant fejludvikling i den forarbejdende industri og af store mark-, foder- og kartoffelarealer blev der grandes cultures . Trods denne beslutning fra 1993 blev også det forøgede basisareal tydelig overskredet allerede til høsten i 1994.
Også til høsten i 1996 må der påregnes en vis overskridelse. Denne proces vil blive skærpet, når som fastsat fra 1997 de 150.000 ha for en vis periode skal tilbagegives i fire etaper. Da der allerede i dag i de nye delstater mangler ca. 160.000 ha, ville det manglende basisareal blive forøget til mere end 300.000 ha, og det ville blive lig en sanktionsrisiko på ca. 8 %.
Det er ikke acceptabelt. En sådan overskridelse forekommer ikke i nogen anden medlemsstat i Den Europæiske Union, men heller ikke i noget andet tilfælde befandt man sig på det tidspunkt, da basisarealet blev fastsat, midt i en så fundamental omstruktureringsproces. For så vidt kunne man kun komme med prognoser om landbrugets udvikling i de nye delstater. I dag viser det sig, at en del af disse prognoser ikke er i overensstemmelse med den udvikling, der faktisk kom. På baggrund af denne situation kan en fjernelse af det basisareal, der skulle gælde i en vis periode, ikke begrundes netop nu, især da det ville give anledning til stor utilfredshed i de nye delstater og de berørte landmænd ville ikke kunne forstå det. Derfor vil jeg gerne på baggrund af drøftelsen om en fornyet reduktion af jordudtagningsprocentsatsen til nu 5 % endnu en gang gøre opmærksom på det ændringsforslag, jeg i mødeperioden i november 1995 stillede til den daværende Gillis-betænkning, hvor der blev rejst krav om udsættelse af fjernelsen af det basisareal på 150.000 ha, som de nye delstater fik for en vis periode, nemlig helt konkret i to år.

Philippe-Armand Martin
Hr. formand, jeg vil takke hr. Gillis, som har gjort alt, hvad han kunne, for at udarbejde betænkningen på nogle få dage. Dette gør det muligt for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter at svare bekræftende på Rådets hasteanmodning.
Der er imidlertid altid, hr. kommissær, en række frister, som skal overholdes: budget, prispakke, jordudtagningssats osv. Dette er en realitet, og Kommissionens tjenestegrene burde tage hensyn til de frister, der er indbygget i Europa-Parlamentets arbejde. Vi skal bruge mindst to måneder til at udføre dette arbejde så hurtigt og så seriøst som muligt. Vi vil derfor rette en tak til hr. Gillis, som har gjort det muligt at afkorte denne periode i den udstrækning, det var muligt. Jeg vil også, hr. kommissær, takke Dem på forhånd, da jeg ved, at De vil viderebringe vores anmodning til Kommissionens tjenestegrene.
Hvad angår selve substansen, foreslår Kommissionen at fastsætte jordudtagningssatsen til 5 %. Denne sats udgør naturligvis minimumssatsen for landbrugerne, som til enhver tid vil kunne braklægge op til 30 %. Jeg vil imidlertid anmode Dem om, hr. kommissær, at nedsætte jordudtagningssatsen til 0 %. De landbrugere, der ønsker at braklægge op til 30 %, vil fortsat kunne gøre dette frivilligt.
Hvorfor dette forslag? Først og fremmest på grund af de meget små lagre i Europa og i verden som helhed; de meget ugunstige vejrforhold i de seneste to år i Sydeuropa har betydet en produktionsnedgang i Europa; Ruslands økonomiske vanskeligheder og den meget kraftige stigning i forbruget i Kina har medført et pres på verdensmarkedet og dermed på verdensmarkedspriserne; på europæisk plan har Kommissionen været tvunget til at indføre eksportafgifter siden december 1995; det drastiske fald i forbruget af oksekød som følge af BSE har medført en stigning i efterspørgslen efter fjerkræ og svinekød, som er aktiviteter med et stort forbrug af korn; endelig vil en obligatorisk jordudtagningssats på 0 % også medføre en mindre reduktion i Fællesskabets udgifter, således at man bedre vil kunne kompensere de tab, som oksekødproducenterne lider.
Hr. kommissær, det bør ikke være således, at Kommissionen afslår en sats på 0 % af administrative grunde, da der er behov for en budgetmæssig indsats over for kvægopdrætterne, samtidig med at man ikke lader det gå ud over de europæiske kornproducenter og dermed hele agroindustrien.
Til de kolleger, der er bekymrede med hensyn til brændsel fra biomasse, vil jeg sige, at der vil blive tilstrækkeligt med frivillig braklægning til at dække hele det nuværende behov!

Graefe zu Baringdorf
Hr. formand, kære kolleger, vi er ikke indforstået med den fremlagte betænkning og den af Kommissionen foreslåede retning. Kornlagrene i EU er i mellemtiden fjernet. Det var formålet med Kommissionens politik, det blev der i hvert fald sagt. Nu har vi fjernet kornlagrene. Priserne på verdensmarkedet har restitueret sig, fordi EU bl.a. ikke mere så aggressivt går ind på markedet og fordi efterspørgslen er øget. Nu skal EU's korndyrkningsarealer udvides. Der skal produceres ca. 8, 5 mio t mere. Dvs. at overskudssituationen igen bliver akut. Der skal, som Kommissionen siger, lægges 38 mio t på lager og holdes klar til eksport. Men ikke til de priser, man kan få på verdensmarkedet, men efter den gamle dumpingtankegang.
Det er endvidere klart, at denne reduktion fra 10 % til 5 % - det har også Budgetudvalget kalkuleret - i det første år vil koste 17 mio, i 1996/97 50 mio og i 1998 yderligere 30 mio, dvs. at der med skatteborgernes penge tilføres verdensmarkedet korn, som der ret beset ikke er brug for og som heller behøver at blive avlet. Når vi nu alligevel stemmer for denne betænkning, er det, fordi vi har stillet et ændringsforslag om, at der på de braklagte arealer kan dyrkes bælgplanter, altså foder, og at dette foder kan anvendes på egen bedrift.
De store grupper har sagt, at de vil stemme for. Det gør det muligt for os også at stemme for dette ændringsforslag og denne betænkning, fordi der jo inden for rammerne af de frivillige braklægningssatser på 30 % kan dyrkes foder. Vi håber blot, at Kommissionen overtager det og at vi for fremtiden dyrker foder på disse arealer. Det er der nemlig mangel på i EU. Dette foder skal dyrkes på en måde, som fører til en økologisering af vekseldriften, dvs. via bælgplanter og græs med kløver til en berigelse med kvælstof og en reduktion af brugen af kemikalier.
Således vil vi med en noget dårlig samvittighed stemme for dette ændringsforslag og bagefter inden afstemningen spørge gruppen, om den er rede til at overtage vort ændringsforslag. Jeg håber, den gør det!

Barthet-Mayer
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, jordudtagningsprincippet, der blev indført ved forordning af 1992, var tænkt som et smidigt instrument til regulering af markederne. Det indebærer logisk nok mulighed for at ændre jordudtagningssatsen under hensyntagen til udviklingen i produktionen og i lagrenes størrelse.
Kommissionens forslag, som fremlægges i dag, med en jordudtagningssats på 5 % er i overensstemmelse med dette princip på grund af med lave lagre og fortsat høje priser på verdensmarkedet. Kommissionens forslag er godt nok et skridt i den rigtige retning, men forslaget er ikke vidtgående nok. Selv om systemet er effektivt, når det gælder om at begrænse produktionen, er systemet absurd for de fleste forbrugere og landbrugere, og vi, der er valgt til at skulle repræsentere disse grupper, bør tage hensyn til borgernes legitime bekymring.
Rent konkret medfører jordudtagningen over alt i Den Europæiske Union, at der braklægges jorder, hvilket har en fuldstændig ødelæggende social og psykisk indvirkning på landbrugerne, som hverken ønsker at blive betalt for ikke at lave noget eller at gå og se på deres braklagte marker. Den fælles landbrugspolitik opfattes under den synsvinkel som en abnormitet, og man gør den fælles landbrugspolitik uret i betragtning af de landvindinger, den har realiseret.
Det, at det er lykkedes for den fælles landbrugspolitik at begrænse produktionen, betyder ikke at den er fredhellig og ikke kan røres ved. Desuden virker systemet som en bremse på miljøpolitikken i landområder og på initiativerne til forbedring af afgrødernes kvalitet, for med jordudtagningsordningen tiltager forureningen og miljøskaderne i det store og hele proportionalt med forbedringen i udbyttet på det jorder, der stadig dyrkes. Endvidere fortsætter systemet med at forstærke vanskelighederne for de små landbrugere og bidrager således til flugten fra land til by, navnlig i Sydeuropa.
Alt dette går bestemt ikke i retning af en reform af den fælles landbrugspolitik, der - selv om den tager sigte på en forbedring af det europæiske landbrugs konkurrenceevne på verdensplan og en afpasning af produktionspotentialet til behovene på markedet, i realiteten ikke sikrer beskyttelsen af miljøet eller en udvikling af de dårligt stillede landbrugsområder. Vi bør derfor ufortøvet arbejde i retning af planer for en bæredygtig udvikling af landbrugene, som fokuserer på fastholdelsen af landbrugsaktiverne, der er det bærende element i landbruget og i landsplanlægningen.
Dette vil være ensbetydende med landbrugsfamilier på rentable gårde i folkerige og aktive landområder. Det vil endvidere være ensbetydende med en meget begrænset og mere fleksibel jordudtagning for de dyrkede områders vedkommende, idet man tilpasser sig markedsforholdene, genfinder balancen mellem landbrugernes eksportevne og indtægter og undgår at hindre fremkomsten af nye landbrugsafgrøder, for hvilke der ikke er en overproduktion. Det vil være ensbetydende med en kvotapolitik, der først og fremmest er baseret på en begrænsning af produktionen pr. hektar med henblik på at forbedre kvaliteten af afgrøderne samt på en begrænsning af dobbelthjælp i kraft af landbrugsaktiverne for ikke fortsat at begunstige koncentrationen af landbrugsjorder og intensiv produktion. Det vil være ensbetydende med fornuftige miljøforanstaltninger, som fremmes gennem nye fællesskabsstøtteordninger, der er tilstrækkeligt motiverende, og som giver sig udtryk i beskyttelsen af landskaber, af jorder og traditionelle landbrug. Det vil endeligt være ensbetydende med en humanistisk indfaldsvinkel til forbindelsen mellem landbrugeren, dennes arbejde og arbejdsmiljø.
Som De vil kunne forstå, hr. formand, kære kolleger, er det for at markere vores utilfredshed med det nuværende jordudtagningssystem, at jeg på vegne af min gruppe, Gruppen Europæisk Radikal Alliance, har stillet et ændringsforslag om en nulprocentløsning, som ville afskaffe den obligatoriske braklægning af 5 % af agerjorden og erstatte den med et smidigt system til produktion af biomasse til energiproduktion og planteafgrøder, der udelukkende er beregnet til dyrefoder, og som er mere miljøvenlig. Dette nye system, som ville erstatte en uproduktiv braklægning, ville gøre det muligt at bibringe det europæiske landbrug den bæredygtighed, som det stadig mangler, nemlig en produktion med færre omkostninger, der på lang sigt øger produktionskapaciteten.
Vi kan således ikke længere støtte et sådant konservativt system, der blokerer udviklingen henimod et virkeligt bæredygtigt landbrug.

des Places
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, jeg vil takke ordføreren, hr. Gillis, for den hurtighed, hvormed han har udfærdiget betænkningen, således at vi kan imødekomme Rådets ønske om en hurtig behandling, og det efter at vi har godkendt betænkningen i udvalget.
Som det er tilfældet med mange af mine kolleger, hr. kommissær, kunne jeg ønske mig, at De anmodede Deres tjenestegrene om at tage behørigt hensyn til, at det er nødvendigt for Europa-Parlamentet at have tilstrækkelig tid til sin rådighed for at kunne udføre sit arbejde under de bedst mulige betingelser. Jeg tillader mig at gøre Dem opmærksom på dette, fordi det forslag til forordning, som vi nu behandler, er årligt tilbagevendende, idet det tilsigter at tilpasse jordudtagningssatsen efter lagrenes størrelse og udviklingen i forbruget.
Vores gruppe har stillet et ændringsforslag om en jorudtagningssats på nul. Inden jeg begrunder, hvorfor vi har stillet dette ændringsforslag, vil jeg gerne gøre opmærksom på, at nulprocentsatsen ikke anfægter princippet om frivillig braklægning, som kan gå helt op til 30 %. Begrundelserne for ændringsforslaget er enkle. Først og fremmest er de globale kornlagre på et meget lavt niveau svarende til kun 42 dages forbrug, og på europæisk plan er produktionen særdeles lav, idet Middelhavslandene i de seneste to år har været ramt af en usædvanlig kraftig tørke. De har selv, hr. kommissær, været nødsaget til at indføre en afgift på eksport af korn fra Den Europæiske Union, og det allerede fra slutningen af sidste år. Dette viser, at braklægningsprincippet har sine begrænsninger. Samtidig med at vi tvinger de europæiske landbrugere til at udtage en del af deres produktionsareal, modarbejder vi nemlig det grundlæggende princip om global fødevaresikkerhed.
Man kan måske forstå princippet om tvungen braklægning ud fra ønsket om at udligne de landøkonomiske forskelle mellem agerjordene i de forskellige egne i Den Europæiske Union, men princippet om tvungen braklægning bør bandlyses. Alle økonomer, inklusive de amerikanske, forudser nemlig en meget kraftig stigning i den kinesiske kornimport. På det mere konjunkturbetonede plan slås Rusland og Ukraine med så store økonomiske problemer, at disse lande langt fra får udnyttet deres produktionspotentiale.
Endelig skal til sidst nævnes udviklingen i forbruget, idet faldet i forbruget af oksekød efter BSE-krisen betyder, at forbrugerne i højere grad vælger svinekød og kyllinger frem for oksekød. Jeg skal minde om, at produktionen af svin og kyllinger indebærer et stort forbrug af korn. Jeg vil endelig til sidst, hr. formand, gøre opmærksom på, at Den Europæiske Union bør føre en politik, der respekterer landområdernes sammensætning, der er en vigtig faktor for ligevægten i samfundet, og som fortsat sikrer det europæiske landbrug en fremtrædende rolle på globalt plan.

Martinez
Hr. formand, som politiker må man være rustet med tålmodighed... I årevis har vi her i forsamlingen forlangt en nulsats, og alle troede, vi havde en skrue løs! Men det har vist sig, at det var os, der havde ret. Vi glæder os derfor over at få næsten to millioner hektar ekstra og at få næsten otte millioner tons afgrøde ekstra, samtidig med at vi håber, at det ikke er for sent; spørgsmålet er, om de markedsandele, vi har tabt til Mellemøsten eller til Nordafrika, vil blive genvundet.
Hvad, der nu er vigtigt, er at tage ved lære, således at vi ikke begår de samme fejl igen. Første lektion: Kommissionens stædighed. Kommissionen har ikke villet tage højde for de kraftigt stigende priser på verdensmarkedet og for spekulationen på børsen i Chicago, hvor pensionsfondene spekulerede i kornpriserne. Kommissionen har ikke villet tage højde for de klimatiske forhold. Og det samtidig med at hele verden var klar over, at man i Stillehavsområdet måtte regne med El Niño, som på samme tid forårsagede tørke og oversvømmelser, og som i Nordamerika, ja selv i Sydamerika, gav anledning til forstyrrelser, der fik produktionen til at svinge.
Anden lektion: Kommissionens statistiske fejl. Kommissionen har taget forkert bestik af de strukturelle faktorer - hr. des Places berørte dette punkt; der er tale om befolkningsvæksten i Kina, den stigende levestandard i Kina, de klimatiske forhold, som jeg netop nævnte, den politiske faktor med Sovjets sammenbrud, der betød, at forbruget af korn nødvendigvis måtte stige på længere sigt. Og den, der én gang har taget fejl, tager atter fejl! Minsandten om ikke Kommissionen begår de samme fejl inden for vinsektoren! En sektor, hvor man ikke sådan lige kan rette fejlen, for når vinstokken først er ryddet, ja så kan man ikke lige plante en ny!
Endelig tredje lektion, som er lidt filosofisk: Kommissionens reaktion over for et problem er altid lidt snæversynet, indebærer begrænsninger, kvotaer, nedsættelse af arbejdstiden à la Rocard og braklægning. Det er i grunden sådan, at efterhånden som markedet udvides på det globale plan, indsnævres Kommissionens mentale horisont. Kommissionens antropologi minder på sin vis om Levi-Strauss': for Levi-Strauss er der tale om råt og gennemstegt, hos Kommissionen om åbent og lukket!

Hallam
Hr. formand, jeg vil gerne begynde med at sige, at vi er yderst tilfredse med, at denne betænkning er kommet på denne tid af året - i tidligere år har vi fedtet rundt nogle fredag formiddage i oktober eller november for at forsøge at få fastsat en braklægningsprocent. Vi må glæde os over dette, og det vil give vore landbrugere mulighed for at planlægge. Jeg vil gerne sige hr. Gillis tak for denne betænkning. Han får altid tingene til at virke så enkle. Det sætter vi meget stor pris på, og vi er ham taknemmelige for hans arbejde.
Braklægningen er ikke et populært redskab inden for landbrugspolitikken. Et af problemerne med den er, at den faktisk kan ses. Men de steder, hvor man har en kvoteordning, og hvor man har en støtteordning, er der brug for at kunne bremse produktionen. Så vi har en bremse, der kaldes braklægning. Personligt så jeg helst en braklægningsprocent på nul. Jeg vil rette mig efter Kommissionens råd i dette tilfælde, men jeg håber, at vi finder frem til den rette løsning. Jeg ville sandelig føle mig meget ilde til mode, hvis der senere næste år skulle blive meget alvorlig mangel på korn.
Der er et punkt i hr. Gillis' betænkning, jeg gerne vil kommentere, nemlig hans ændringsforslag om situationen i Irland. Vi har diskuteret dette emne meget grundigt i Den Socialistiske Gruppe, og vi opfatter det således, at den irske regering og enhver anden medlemsstats regering allerede med den nuværende lovgivning har ret til at foretage de ændringer, som hr. Gillis ønsker. Kommissionen kan måske opklare dette for os ved forhandlingernes afslutning - det ville være en hjælp for os, når vi skal beslutte, hvordan vi skal stemme.
Må jeg have lov til at komme med en bemærkning om De Grønnes ændringsforslag? Vi mener, at det er et godt ændringsforslag, for man går lige til sagen. En af mine venner, som er psykiater, kom med den kommentar, at situationen må være meget frustrerende for de landbrugere, som nu - specielt hvis de arbejder med svineog fjerkræavl - nægtes ret til at dyrke deres eget foder, yderligere foder, som de har meget stort behov for nu, hvor de ikke længere kan anvende det benmel, som traditionelt har indgået i fjerkræ- og svinefoderet gennem mange år. Efter min opfattelse kan ændringsforslaget fra De Grønne i nogen grad være med til at rette op på dette.
Jeg vil gerne anmode om, at vi stemmer om dette nu. Jeg håber, at vi kommer videre med sagen, og som alle andre medlemmer af Europa-Parlamentet ser jeg frem til den dag, hvor braklægningen hører fortiden til.

Funk
Hr. formand, kære kolleger, Europa-Parlamentet og Rådet har for høståret 1995/96 vedtaget en ensartet jordudtagningsprocentsats på 10 %. Siden det tidspunkt har denne sats også været gældende for vedvarende jordudtagning. Nu drøftes det at sænke denne sats til 5 %, fordi de internationale lagre af korn er blevet mindre og priserne på majs og hvede steget, og jeg tror, at vi får brug for korn. Samtidig er jeg glad for, at forslaget kommer tidligere end hidtil, for landmændene har brug for disse data til planlægningen af deres avl, som står for døren nu. Derfor er informationen særlig vigtig i juli, for at planlægningen kan foretages rettidigt.
Jordudtagning har stået sin prøve som foranstaltning til at fjerne overskud fra markedet og genoprette balancen på markedet. Jeg går heller ikke ind for store jordudtagningsprocentsatser, men jeg går ind for, kære franske kolleger, at vi på disse arealer dyrker vedvarende råstoffer. I Tyskland har vi i mellemtiden allerede dyrket næsten 5 % vedvarende råstoffer. Naturen giver os et stort antal stoffer, der kan anvendes på mange måder, kulhydrater, olier, fedtstoffer, proteiner, fibre, farvestoffer og særlige indholdsstoffer, som industrien har brug for. Jeg ser også gode muligheder i biologisk nedbrydelige og genanvendelige materialer til emballager og det indre af biler og i landbruget til forbrænding af fast biomasse med henblik på produktion af varme og strøm. Men også udnyttelse af de braklagte arealer til dyrkning af græs med kløver bør tages op til overvejelse, dog med den begrænsning, at bedrifterne skal anvende dette foder til deres eget kvæg.
Endelig skal de positive miljøaspekter ved vedvarende råstoffer som kuldioxidneutralitet og biologisk nedbrydelighed nævnes som fordele for efterspørgslen. Jeg går således ikke ind for jordudtagning, men jeg går ind for, at landmændene dyrker råstoffer, som erhvervslivet for fremtiden får brug for, for vi vil inden længe igen have korn nok, det siger jeg Dem i dag med den største overbevisning!

Hardstaff
Hr. formand, ligesom min kollega, hr. Hallam, vil jeg gerne sige hr. Gillis tak for denne betænkning, og jeg glæder mig også over, at vi træffer denne beslutning om braklægning for visse afgrøder i god tid. Et af vore landbrugeres store klagepunkter har været, at de før i tiden ikke har fået tilstrækkelig tid til at kunne træffe fornuftige beslutninger.
Jeg ser også positivt på forslaget om at give mulighed for at øge produktionen af afgrøder til dyrefoder, så vi kan komme væk fra den unaturlige praksis med at fodre drøvtyggere med animalske produkter.
Efter min opfattelse er det korrekt at sænke braklægningsprocenten fra 10 til 5 i visse områder, og jeg håber, at dette snart også vil komme til at gælde for andre avlere af afgrøder, som der er stigende mangel på rundt omkring i verden. Det ville også kunne indebære økonomiske incitamenter til at anvende såvel den jord, der allerede er i brug, som de yderligere jorder på en miljøvenlig måde med reduceret input og fremme anvendelse af jorden til skovarealer, hvor det ville være hensigtsmæssigt.

Papoutsis
Hr. formand, mine damer og herrer, først vil jeg takke ordføreren, hr. Gillis, for hans betænkning og for hans hurtige og effektive indsats. Jeg vil ligeledes takke EuropaParlamentet for dets prioritering af dette forslag fra Kommissionen. Når Parlamentet er kommet med en udtalelse, kan Rådet udgive forordningen.
Således er landmændene bedre i stand til at planlægge deres arbejde, når de er helt klar over deres forpligtelser med hensyn til den midlertidige jordudtagning for perioden 1997-1998. Det er endnu for tidligt til, at vi kan foretage en vurdering af kornhøsten 1996 på fællesskabs- og globalt plan.
Under alle omstændigheder mener Kommissionen, at markedssituationen, som kendetegnes af iøjnefaldende små lagre, berettiger den til allerede nu at fremsætte sit forslag om en væsentlig reduktion af den obligatoriske procentsats, samtidig med at den vil undgå risikoen for, at lagrene vokser til samme størrelse som før reformen.
Det er Kommissionens opfattelse, at hvis procentsatsen sættes til 5 % for 1997-høsten, kan den på denne måde skabe balance mellem det forventede produktionsniveau og mulighederne for at afsætte kornet. Samtidig tror den også, at denne sats vil muliggøre en genopbygning af lagrene på et acceptabelt niveau.
Hvis vi var gået videre endnu, eller hvis vi havde sat procentsatsen på nul, ville der have været alt for stor risiko for nye store lagre, og jeg taler her om ændringsforslag nr. 2 og nr. 5. Desuden ville en midlertidig nulsats for den midlertidige jordudtagning få alvorlige konsekvenser for den gældende ordnings levedygtighed på længere sigt, hvad angår de landbrugsprodukter, som ikke er beregnet til menneskeføde, og som er direkte afhængige af en obligatorisk, midlertidig jordudtagning.
Denne situation ville man ikke kunne rette op på med en særlig støtteordning, da en sådan ville være i modstrid med vore internationale forpligtelser.
Hvad angår ændringsforslag nr. 1, der har til formål at suspendere anvendelsen af den ekstraordinære, midlertidige jordudtagning, kan Kommissionen acceptere ideen om, at den midlertidigt fjernes fra denne form for midlertidig jordudtagning som middel til kontrol af produktionen.
Hvad angår anmodningen om, at anvendelsen af artikel 9 i forordning 1765/92 om støtteberettigede jorder gøres frivillig, er Kommissionen desværre ikke enig. Hvis vi accepterede ændringsforslag nr. 3, ville vi herved drage et af grundlagene for 1992-reformen i tvivl.
Hvad angår ændringsforslag nr. 4, der har til formål at tillade produktion af proteinholdige produkter til eget forbrug på områder, der er underlagt ordningen med midlertidig jordudtagning, kan Kommissionen heller ikke tilslutte sig dette, da det ville drage målet med den midlertidige jordudtagning af landbrugsjord i tvivl, et mål, som afhænger meget af justeringen af udbud og efterspørgsel af landbrugsprodukterne.

Graefe zu Baringdorf
Hr. formand, jeg vil gerne inden afstemningen om den lovgivningsmæssige beslutning endnu en gang spørge Kommissionen, om den er rede til at acceptere dette ændringsforslag 4, efter at Parlamentet med stort flertal og samtykke fra næsten alle grupper har vedtaget ændringsforslag 4. Den begrundelse, De netop har læst op - men måske forlanger jeg lidt for meget af Dem, da det ikke er Deres ansvarsområde - holder for mig at se ikke stik, fordi der i forvejen dyrkes foder på disse arealer, især da det drejer sig om dyrkning af vedvarende råstoffer, hvor biprodukterne kan anvendes til foder. Altså Kommissionens argumentation holder ikke stik. Og derfor vil jeg endnu en gang anmode Dem om nu at acceptere dette ændringsforslag, inden vi stemmer.

Formanden
Hr. Graefe zu Baringdorf, det forekommer mig, at kommissæren allerede har givet udtryk for sin opfattelse, men jeg giver ham dog ordet på ny.

Papoutsis
Hr. formand, jeg kan i hvert fald forsikre det ærede medlem om, at Kommissionen på et senere tidspunkt vil tage den problemstilling op, som han talte om, og som Parlamentet har truffet beslutning om.
Hvad vi ikke kan gøre på nuværende tidspunkt, er imidlertid at vedtage dette ændringsforslag. Årsagen er, som jeg nævnte før, at det ville drage formålet med den midlertidige jordudtagning i tvivl, et formål, som hovedsagelig afhænger af justeringen af udbuddet og efterspørgslen efter landbrugsafgrøder.
Derfor kan Kommissionen ikke acceptere dette ændringsforslag i dag. Men vi noterer os Parlamentets ønske, og jeg kan naturligvis love, at min kollega, hr. Fischler, og Kommissionens kompetente tjenestegrene vil undersøge spørgsmålet med den samme velvilje, som sædvanligvis kendetegner Kommissionen i samarbejdet med Parlamentet.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Vi går over til afstemningen.
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)

Graefe zu Baringdorf
Hr. formand, kære kolleger, på den ene side vil jeg gerne give udtryk for min glæde over, at vi nu i det mindste i Parlamentet har vedtaget ændringsforslag 4, som siger, at der nu er mulighed for økologisk dyrkning af foder, således er det inderst inde ment, på de braklagte arealer. Jeg vil imidlertid gerne forklare, hvorfor vor gruppe, efter at Kommissionen ikke overtog ændringsforslaget, ikke har foreslået henvisning til fornyet udvalgsbehandling.
Vi er af den mening, at Parlamentet har bestræbt sig på altid at meddele landmændene jordudtagningsprocentsatsen i god tid før såningen. Det er lykkedes i dette tilfælde. Derfor vil vi ikke nu forsinke det, selv om vi mener, at gennemførelsen af dette ændringsforslag, som vi har stillet, er nødvendig. Jeg sætter nu min lid til kommissærens ord om, at han vil videregive til sine kolleger, at dette skal undersøges. Ved den næste ændring, der skal foretages her, vil vi stille dette ændringsforslag igen og kæmpe noget mere indædt for det, hvis de siger, de ikke vil overtage det. Vi sætter så vor lid til, at Kommissionen overtager dette ændringsforslag. Derfor har vi nu ladet dette ske, rent bortset fra at det jo også er tvivlsomt, om vi ville have fået flertal for vort ændringsforslag.

Regninsenhed og omregningskurser
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0192/96) af Jacob for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter om forslag til Rådets forordning om ændring af forordning (EØF) nr. 3813/92 om den regningsenhed og de omregningskurser, der skal anvendes i den fælles landbrugspolitik (KOM(96)0040 - C4-0155/96-96/0037(CNS)).

Jacob
Hr. formand, jeg vil fatte mig i korthed, for jeg tror, der kun er to ændringsforslag til betænkningen. Jeg vil blot påpege, at siden GATT-aftalerne er fællesskabspræferencen - som kollegerne ved - i vid udstrækning blevet tilsidesat og forsinket som følge af ophævelsen af de variable afgifter og indførelsen af faste afgifter. De to eneste fællesskabspræferenceelementer, vi reelt har tilbage, er standardiseringspolitikken med de kendte mangler, specielt FN-normerne, som indtager en stadig større plads, frem for fællesskabsnormerne og valutamekanismen. Vi værdsætter valutamekanismen, og personligt sætter jeg pris på, at man bevarer landbrugsomregningskursen.
Vi har nemlig to omregningskurser, og det giver Kommissionen forvaltningsmæssige problemer, hvilket jeg udmærket forstår, da man for visse varers vedkommende anvender den ene omregningskurs frem for den anden, alt efter hvorledes de klassificeres. Eftersom landbrugsomregningskursen er 5 % højere, beskytter den markedet bedre, og Kommissionens forslag, som jeg i vid udstrækning kan tilslutte mig, går ud på at anvende en enhedskurs. Det jeg for mit eget vedkommende ønsker, er blot, at man anvender landbrugsomregningskursen og ikke den anden kurs, fordi landbrugsomregningskursen gør det muligt at sikre markedet en bedre beskyttelse.
Jeg må indrømme, at jeg er overrasket over, at Kommissionen har valgt at anvende den anden kurs - den normale toldkurs - som enhedskurs, der giver det europæiske marked en langt ringere beskyttelse, medens man udmærket godt ved, at valutasvingningerne skaber en stor ustabilitet på markederne. Se blot, hvad der sker i USA med dollaren. Mellem en dollar til 5 francs og en dollar til 10 francs er der et stort spillerum for vore konkurrenter til at trænge ind på det europæiske marked.
Det første af de to ændringsforslag har således fuld tilslutning fra Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter og fra Kommissionen, idet det tager sigte på en enhedskurs. Det andet ændringsforslag, der ikke har kunnet samle et flertal i Landbrugsudvalget, tager sigte på at anvende landbrugsomregningskursen som eneste omregningskurs frem for toldkursen.

Santini
Hr. formand, vi står over for et af de emner, på grundlag af hvilke jeg tror, at vore borgere bedømmer vores evne til at tilpasse og anvende rene økonomiske regler på dagligdagens praktiske liv. Jeg siger derfor hr. Jacob tak for den dygtighed, hvormed han har bevæget sig i krinkelkrogene i denne debat, men da han ikke sidder her og lytter til mig, vil jeg takke ham personligt og privat.
Indtil nu har vi hørt, at der på grundlag af en overgangsordning, der gælder indtil den 30. juni i år, er fastsat to kurser, nemlig en månedlig toldkurs med henblik på hvilken der anvendes årskurser, og disse sidstnævnte svarer givetvis ikke til de stadigt svingende valutakurser. Men nu fastsættes der landbrugsomregningskurser for en lang række importvarer, der stort set henhører under akter, der er vedtaget på grundlag af traktatens artikel 43, dvs. dem, der falder ind under den fælles landbrugspolitik.
Disse to omregningskurser, der har været vanskelige at skelne fra hinanden, har følgelig voldt megen usikkerhed i praksis, hvilket har medført, at Kommissionen har udarbejdet et forslag til ændring af basisforordningen om regningsenheden for landbrugsvarer for at råde bod på ulemperne ved denne dobbelte omregningsordning, således at skatteyderne dog forstår noget, og for at afskaffe uoverensstemmelser på det økonomiske område samt indviklede lovgivningsprocedurer.
Ifølge det nye system, der foreslås, anvendes alene den månedlige toldkurs ved import af alle landbrugsvarer. Kommissionen regner med, at dens forslag vil medføre et minimalt indgreb Fællesskabets præferenceordninger. Mange delegationer i Rådet, der ikke accepterer en nedsættelse af Fællesskabets præferencer, har krævet undersøgelse af muligheden af en generalisering af den grønne sats. Dette kunne give anledning til problemer af både politisk og retlig karakter, fordi en generel anvendelse af landbrugskursen på import af alle landbrugsvarer kunne medføre risiko for, at Unionens handelspartnere vil kræve nye forhandlinger på grund af beskyttelsen ved grænserne. Dette betyder, at hele diskussionen skulle begynde forfra.

Marset Campos
Hr. formand, den betænkning, vi beskæftiger os med, om forslag til forordning om den regningsenhed og de omregningskurser, der skal anvendes i den fælles landbrugspolitik, forsøger at forenkle en situation, som har givet anledning til alvorlige komplikationer. Der er tale om en ofte kompliceret situation i forbindelse med reglerne for den fælles landbrugspolitik, og derfor hilses enhver forenkling velkommen. Jeg skal senere forklare, hvori denne forenkling består.
Den nuværende situation giver anledning til en manglende økonomisk sammenhæng og en betydelig administrativ kompleksitet, som skaber fejl og situationer, der ikke altid er juridisk klare. Ud fra dette synspunkt indebærer Kommissionens forslag med sin forenkling adskillige fordele.
For det første vil forslaget fremme en mere juridisk sikker situation, og risikoen for søgsmål vil være mindre. For det andet vil valutasvingningerne være mindre, og erfaringen viser, at med systemet med den månedlige toldkurs har disse svingninger kun betydning for de medlemsstater, der ikke er med i EMS'en. Derudover vil den administrative kompleksitet blive mindre, hvilket vil lette administrationen for de små og mellemstore virksomheder. Som følge deraf vil systemet blive mere gennemskueligt.
Sammenfaldet af juridisk usikkerhed og kompleksitet har skabt mange fejl og har derfor også givet anledning til økonomiske omkostninger. Kommissionens forslag indebærer imidlertid et problem, der ligger i sidestillingen af landbrugsomregningskursen med den månedlige toldkurs, og eftersom den månedlige toldkurs i sig selv er lavere end landbrugsomregningskursen, kan Kommissionens forslag betyde en forringelse af beskyttelsen ved Fællesskabets grænser og dermed af fællesskabspræferencen.
Man må imidlertid tage to ting i betragtning: Dels at det foreslåede system generelt skal anvendes på alle landbrugsprodukter. En del af landbrugsimporten er imidlertid af ringe betydning for Den Europæiske Union, og den vigtigste import er koncentreret på en mindre gruppe produkter, og det giver problemer for denne gruppe produkter.
Men det ville være naivt at tro, at det aktuelle forslag kan betyde en yderligere forringelse af den i forvejen forringede europæiske fællesskabspræference. Det egentlige problem ligger i det kapløb om undertegnelse af præferenceaftaler med tredjelande, som Den Europæiske Union har begivet sig ud i. Realiteten er den, at størstedelen af de landbrugsprodukter, som importeres i store mængder, nyder godt af en præferenceordning, som stærkt begrænser virkningen af dette forslag. Fællesskabspræferencen er ved at blive forringet, og jeg vil minde om, hr. formand, at det drejer sig om et grundlæggende princip i den fælles landbrugspolitik.
Men problemet ligger ikke kun i omregningskurserne, men også i indgåelsen af præferenceaftaler. Det egentlige problem i denne forbindelse er, at landbruget yder en ikke ringe støtte til omkostningerne ved Den Europæiske Unions udenrigspolitik. Denne situation er særlig alvorlig for frugt- og grøntsager, som netop er produkter fra Murcia-regionen, hvor jeg kommer fra. Indgåelsen af præferenceaftaler har størst indvirkning på disse produktioner, hvilket får betydelige konsekvenser for landbrugsområderne i Middelhavslandene.
Kommissionens forslag indeholder visse steder forkastelige aspekter. Det er forkasteligt, at Kommissionen i sit forslag til reformen af den fælles markedsordning for frugt og grøntsager har foreslået, at markedsforvaltningen dels skal finansieres af landmændene selv, når importen ikke er uden skyld i den ophobning af varer, der finder sted på disse markeder. Jeg mener derfor, at det er på sin plads at tage disse problemer med i betragtning.
Forenklingen af landbrugsreglerne er ønskværdig, forudsat at der er tale om en virkelig forenkling, og i dette tilfælde, hr. formand, er der tale om en forenkling. Det er til gengæld ikke tilfældet med de ideer, der er kommet fra Kommissionen til forenkling af den fælles landbrugspolitik, som i praksis betyder nedlægninger, renationalisering og eksperimentering med politikker, hvis effektivitet er tvivlsom, og som endnu ikke er afprøvet.
Hr. formand, vi vil senere få tid til at forsvare opretholdelsen af fællesskabspræferencen og til at forsøge at undgå, at den fælles landbrugspolitik forsvinder. Men i den sag, vi beskæftiger os med her, tror jeg, at ændringen af kurserne vil betyde forenkling og gennemskuelighed, og de negative konsekvenser vil være meget få.

des Places
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, det spørgsmål, vi behandler i dag er specielt vanskeligt, fordi det er teknisk; hvilket da også er grunden til, at det er blevet overdraget til hr. Christian Jacob, der er kendt som en eminent ordfører.
Jeg kan varmt tilslutte mig hans argumenter, navnlig argumenterne vedrørende en administrativ forenkling, idet den samtidige tilstedeværelse af to omregningskurser, nemlig toldkursen og landbrugsomregningskursen giver importørerne en række praktiske problemer. Vores første ændringsforslag går ud på at løse dette problem, og jeg håber ændringsforslaget vil blive vedtaget af forsamlingen, idet det har den fordel, at det kompletterer ordlyden af den anden betragtning i forslaget til forordning.
Men hvorfor har Kommissionen, hr. kommissær, valgt at afskaffe landbrugsomregningskursen til fordel for toldkursen? På dette punkt forstår jeg ikke Kommissionen. Forskellen mellem de to kurser er på 5 %. Hvorfor vælger Kommissionen da den løsning, der er den mest ugunstige for landbruget i Den Europæiske Union? Endnu en gang vælger vi en løsning, der mindsker fordelene ved fællesskabspræferencen. Kommissionen er den eneste organisation på verdensplan, der systematisk begunstiger importen fra tredjelande.
Ændringsforslag 2, som vores gruppe stiller, tager sigte på at ændre valget af kurs. Vi siger ja til landbrugsomregningskursen og nej til toldkursen. Med andre ord ønsker vi at styrke præferenceprincippet. Mange af mine kolleger, der er til stede her, er medlemmer af Landbrugsudvalget. De taler meget ofte om fællesskabspræferencen, men jeg tror, at når det drejer sig om at stemme, lader de Kommissionens ønsker gå forud for landbrugernes interesser.
Således, kære kolleger, vil min gruppe anmode Dem om at vedtage ændringsforslag 2 for i det mindste én gang at vise de europæiske landbrugere, at Europa-Parlamentet ønsker at beskytte dem. Jeg tillader mig at minde Dem om, at landbruget i sin helhed udgør en væsentlig faktor for opretholdelsen af ligevægten i samfundet.

Philippe-Armand Martin
Hr. formand, vi går naturligvis alle her i forsamlingen ind for en administrativ forenkling for alle økonomiske aktører, men denne administrative forenkling bør ikke tjene som alibi for frivilligt yderligere at svække princippet om fællesskabspræferencen.
I det nuværende system findes der to kurser til beregning af afgifterne på import af landbrugsvarer, nemlig toldkursen og landbrugsomregningskursen. Det forekomme mig naturligt kun at have en enkelt kurs, men hvorfor vælge toldkursen, som i kraft af sin struktur afviger betragteligt fra landbrugsomregningskursen?
Jeg vil derfor støtte de to ændringsforslag, der er stillet, idet de tager sigte på den samme administrative forenkling som Kommissionens forslag, men samtidig med at man bevarer fællesskabspræferenceprincippet og en lige behandling af medlemsstaterne.
Endelig vil jeg, hr. formand, understrege, at Kommissionens forslag vil kunne danne en uheldig præcedens, som undergraver den agromonetære ordning for enhedsmarkedet.

Papoutsis
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil gerne indlede med at takke Landbrugsudvalget og ordføreren, hr. Jacob, for støtten til Kommissionens forslag.
Inden for det så komplicerede område, der vedrører landbrugsmonetære spørgsmål, er det sjældent muligt at simplificere tingene, uden at det går ud over vigtige interesser. Dette er imidlertid tilfældet her, hvor vi opnår en væsentlig administrativ forenkling og afskaffer en fejlslagen økonomisk fremgangsmåde.
Det drejer sig om anvendelsen af en enkelt kurs, når alle importbelastningerne vedrørende landbrugsprodukter, som angives i ecu, skal ændres til national valuta. På denne måde vil man afskaffe det nuværende dobbelte system, hvor udgifterne omregnes ud fra den ene eller den anden kurs, uden at der ligger nogen økonomisk logik bag. Selv om dette i gennemsnit vil føre til en ganske lille reduktion af visse afgifter i national valuta, er omkostningerne ved denne foranstaltning ubetydelige i forhold til de udsving, som markederne forårsager, og som påvirker de egne indtægter, der kommer fra landbruget.
Hvad fællesskabspræferencen angår, har denne foranstaltning ingen praktiske konsekvenser, eftersom de minimale følgevirkninger ikke kan påvirke beslutningerne om, hvorvidt importen skal gennemføres eller ikke.
Endelig giver den løsning, Kommissionen foreslår, ingen problemer hverken på juridisk eller internationalt plan. Vi har således her en lejlighed, som vi ikke må gå glip af, til at foretage en administrativ forenkling, som virksomhedsejerne har ventet på, og som ikke skader fællesskabsinteresser. Vi bør i øvrigt heller ikke glemme, at den pågældende forenkling vil afværge mange fejltagelser og retssager.
Man kan altid spørge, hvorfor man ikke bare generelt anvender omregningskursen for landbruget i stedet for toldkurserne. En sådan løsning giver imidlertid ikke Unionen nogen fordele, eftersom anvendelsen af den ene eller den anden omregningsfaktor ikke påvirker fællesskabspræferencen; derimod kunne det opfattes som en provokation af vore handelspartnere og give anledning til unødige problemer med tredjelande.
Jeg beklager, men de ændringsforslag, der er stillet, kan ikke accepteres af Kommissionen. Det første, fordi det fjerner det incitament, som det drejer sig om, uden i øvrigt at berøre nærværende forslag, og det andet fordi det genindfører det nuværende system og således ophæver formålet med Kommissionens forslag.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Vi går nu over til afstemningen.
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)

Tillægspræmie til fårekødsproducenter i Irland og
Nordirland
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0209/96) af Gillis for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter om forslag til Rådets forordning om en tillægspræmie til fårekødsproducenterne i ikke-ugunstigt områder i Irland og Det Forenede Kongerige for Nordirlands vedkommende (KOM(96)0152 - C4-0315/96-96/0102(CNS)).

Gillis
Hr. formand, jeg vil gerne lige have lov til at takke alle for betænkningen om braklægning, den fik vi behandlet meget hurtigt. Da det nu er fredag formiddag, og alle har lyst til at påbegynde den lange rejse hjem, håber jeg, at vi også kan få behandlet denne betænkning meget hurtigt, det er jo en ganske kort betænkning.
I foråret 1995 brød fåremarkedet i Irland totalt sammen. Priserne brød fuldstændig sammen; producenterne måtte se priserne falde meget drastisk, specielt for forårslammene. Disse producenter udgør en helt nødvendig del af fårekødsmarkedet, idet deres lam bliver produceret og markedsført uden for sæsonen, så der er en konstant tilførsel af kvalitetsprodukter hele året rundt. Det eliminerer sæsonudsvingene, det eliminerer oplagringsbehovet, og det er faktisk baseret på en naturlig produktionsform. Disse lam bliver oftest født uden for sæsonen i november, december og januar, og de er derfor meget dyre at producere. De skal fodres med korn, og de skal have staldplads.
Med det forslag De får forelagt, ønskes der ydet en tillægspræmie på ECU 6, 5 pr. moderfår i de lavtliggende områder. Det vil sige i de ikke-ugunstigt stillede områder. Hr. formand, jeg tror, at De ved indledningen her sagde i de ugunstigt stillede områder, det drejer sig faktisk om de ikke-ugunstigt stillede områder, og det gælder kun for ét år, nemlig for foråret 1995. Det kommer til at berøre omkring 10.000 fåreavlere i såvel det sydlige som det nordlige Irland, og det vil afbøde nogle af de tab, man led i 1995. Forhåbningen er, at denne foranstaltning vil tilskynde landbrugerne til at bevare denne form for produktion af lam, og formålet er at tilskynde dem til at opretholde leverancerne til et værdifuldt marked hele året rundt. Det er noget, vi har forsøgt at stimulere i hele Europa i mange år, at fjerne sæsonudsvingene.
Det har stor betydning, at Parlamentet giver sit samtykke så hurtigt som muligt, således at pengene snarest kan blive udbetalt til disse landbrugere for at opmuntre dem til at videreføre denne produktion. Ellers glider de tilbage til en billigere produktionsform, og vi kommer til at miste disse værdifulde markeder.

McCartin
Hr. formand, jeg vil gerne udtrykke min glæde over den måde, hvorpå Kommissionen har behandlet dette forslag. Det drejer sig om et exceptionelt forslag for Irland og Nordirland. Landbrugere og fåreavlere i Irland har altid fremhævet, at fårekødsordningen ikke skaber fælles betingelser i hele Den Europæiske Union. Vi fastsætter den vejledende pris og baserer så kompensationen på den gennemsnitlige markedspris. Men Fællesskabet er jo stort, og Irland er en ø og ligger langt fra de store markeder. Prisen i Irland kan derfor ofte være meget forskellig fra prisen i resten af Den Europæiske Union. Det er det, der er sket i dette tilfælde.
Man hører ind imellem alvorlig kritik af fårekødsordningen på grund af omkostningerne pr. kilo kød, der produceres. Men hvis man ser sådan på det, misforstår man politikken. Der er 70.000 fårekødsproducenter i Den Europæiske Union, og de 80 % af dem bor i ugunstigt stillede områder. Det betyder, at der i de pågældende områder er meget få andre muligheder. Det eneste alternativ ville være kalve fra spædekalvebestande. Hvis man regner på opdrætsraten, vil man se, at hvis man erstatter de fire eller fem moderfår med én ko - det er den tilsvarende opdrætsrate - så er det dyrere at bruge jorden til køer, og man ville så avle et produkt, hvor der er et overskud på halvanden million ton.
Så fårekødspolitikken er udmærket. Den er til støtte for vanskelige områder såvel i Fællesskabets sydlige egne som i de nordlige. Samtidig er den med til at reducere den mængde oksekød, der produceres. Jeg vil komplimentere Kommissionen for dens fleksibilitet ved fremlæggelsen af dette forslag. Det øger ikke produktionen på nogen måde, og det drejer sig om relativt lave beløb. Det viser, at skønt Den Europæiske Union er så stor, så har vi institutioner, der kan varetage de problemer, som opstår i det daglige. Det indgyder folk tillid, specielt i de perifert beliggende egne.

Hyland
Hr. formand, jeg vil gerne tilslutte mig mine andre irske kolleger og anerkende Kommissionens respons ved at bidrage til at lette det, der var et yderst alvorligt problem for de irske producenter af forårslam. Hvis vi skal maksimere alle Europas potentielle landbrugsressourcer, må vi i videst mulig udstrækning tilføre værdi til de lokale ressourcer i landdistrikterne. Der er ingen andre områder, hvor man i så høj grad har overset denne mulighed, som når det gælder uldforarbejdningen. Der er næsten 100 millioner får i Europa, men alligevel har vi ikke en bæredygtig uldsektor i EU.
Irland er den femtestørste producent af fårekød og uld. Men vi eksporterer al denne uld i uforarbejdet stand. Hvorfor skal vi her i Europa give denne mulighed videre til New Zealand og Australien? Den betænkning om uldsektoren, som for nylig blev vedtaget her i Europa-Parlamentet, indeholder fornuftige og gennemførlige forslag til et struktureret og omkostningseffektivt program til udvikling af uldsektoren her i EU, og Parlamentet må presse på over for Kommissionen, for at få den til at stille forslag så snart som muligt, således at vi kan få etableret en sådan bæredygtig uldsektor i Det Europæiske Fællesskab.

Olli Rehn
Hr. formand, Irlands grønne marker gjorde indtryk på mig som finsk medlem, da jeg for kort tid siden var i Cork og i de omliggende distrikter. Jeg forstod, hvor vigtigt landbruget og fårekødsproduktionen er for irerne og det irske landbrug. Jeg er også helt enig med ordfører hr. Gillis og Landbrugsudvalget om, at der bør ydes en rimelig erstatning for den katastrofe, som fåreavlerne er udsat for, som følge af de pludselige prisudsving. Ellers vil fortsættelsen af den traditionelle produktion være i fare, og jeg har i hvert fald svært ved at forestille mig et Irland uden en betydelig fåreproduktion.
Irlands situation og hr. Gillis' betænkning tvinger os ligefrem til at sammenligne fåreproduktionen i EU's forskellige randområder og især i de ikke-gunstigt stillede områder. Det er ret svært at forstå Rådets landbrugspolitik for fårekødsproduktionen. Samtidigt med at det med god grund overvejer en tillægspræmie til den irske fåreproduktion, lader dets politik til at føre til et sammenbrud af og sandsynligvis gøre ende på fåreavl i Finland. Finland har hidtil ikke været selvforsynende med fårekød, men nu samtidigt med sammenbruddet i rentabiliteten tages der eksempelvis kun imod uld uden betaling. Det er klart, at der snarest er brug for særforanstaltninger, for at fåreavlen i Finland kan fortsætte.
Desværre er fåreavl kun ét eksempel på, at den fælles landbrugspolitik ikke i tilstrækkeligt omfang er blevet gennemført på retfærdig vis i Unionens nordligste områder, dvs. nord for Stockholm og Helsinki. Sydfinland trues af, at kornproducenterne i disse traditionelt reneste landbrugsområder i Unionen bliver nødt til at afstå fra denne produktion, der er blevet urentabel. Den normale produktionsbaserede støtte er uretfærdig i de nordlige områder, eftersom høstniveauet dér altid er lavere.
Hr. formand, derfor forventer jeg, at Landbrugsudvalget behandler medlemslandene ens, når deres landbrug udsættes for særdeles alvorlige vanskeligheder, som det nu er sket i Irland og tilsvarende også i Finland. Hvordan kan det være, at udvalget ikke skabte røre over, at de finske landmænds indkomster sidste år under landets første år som medlem af EU i gennemsnit faldt med over 25 % og i enkelte landbrug med endog 40 % og for producenterne af korn, æg og svinekød endnu mere?
Europa-Parlamentet ratificerede i foråret 1994 tiltrædelsestraktaten mellem Den Europæiske Union og Republikken Finland. I henhold til aftalens artikel 141 fastslås det, at der til det sydlige Finlands landbrug kan ydes støtte som følge af dets særlige forhold i tilfælde af alvorlige vanskeligheder. Bør Europa-Parlamentet, der har ratificeret tiltrædelsestraktaten, ikke sikre, at traktatens ånd og bogstav ikke tilsidesættes? Jeg forventer, at Landbrugsudvalget også kraftigt vil forsvare den finske landmand på samme måde, som det nu forsvarer de irske fåreavlere.

Graefe zu Baringdorf
Hr. formand, hr. Gillis, når det drejer sig om, at landmænd i Europa får støtte, har De mig på Deres side. Også selv om det nu vedrører de irske fåreavlere. Blot anser jeg ikke denne støtte for at være den rigtige vej. Vi vil lade forordningen passere, idet vi hverken stemmer for eller imod.
Men det, De foreslår, er ikke fremtidsorienteret. Det har vi netop hørt i den finske kollegas indlæg. Når der på den ene side ydes støtte, fordi markedspriserne bliver usædvanlig lave, betyder det, at det for disse fåreavlere bliver muligt fortsat at eksistere, om end på et hængende hår, med de lave markedspriser, medens andre, der ikke får en sådan støtte, derved kommer i store vanskeligheder. Derudover har De ikke foreslået, at der indføres en graduering, således som det jo er tilfældet for de ugunstigt stillede områders vedkommende. Det betyder, at når De giver en præmie pr. får, vil denne præmie højst sandsynligt ikke komme landmanden til gode, for handelen vil indkalkulere den og trykke prisen yderligere, hvilket igen bringer de finske landmænd og fåreavlere i vanskeligheder.
Et andet punkt vedrører det udsagn, at der skal opskrives her. Fårekød opskrives ikke gennem præmier fra EU, gennem offentlige penge. Her kan der i bedste fald kompenseres for et tab. Fårekød opskrives ved, at det får en værdi på markedet, at det irske fårekød får et navn i Europa. Forbrugerne er rede til at betale for det. Vi går i den forkerte retning, når vi tror, vi ville kunne stabilisere markedet ved at pumpe offentlige penge ind i det. Det er en forkert retning og har intet med kvalitet at gøre. Ikke desto mindre under jeg naturligvis de irske fåreavlere de penge, de nu får udbetalt fra EU.

Papoutsis
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil gerne indlede med at takke Landbrugsudvalget og ordføreren, hr. Gillis, samt Budgetudvalget og dettes ordfører, hr. Gallagher, for deres samarbejde.
Det spørgsmål, vi drøfter i dag, drejer sig om den dårlige markedssituation for fårekød i hele Irland i den kritiske periode sidst på foråret 1995. Fårekødsproduktionen i Irland er sæsonbestemt. Udbyttet af produktionen sidst på foråret afhænger af, om markedspriserne er gode, idet udgifterne til husdyropdræt er meget høje på denne tid af året. I foråret 1995 førte en kombination af visse faktorer, heriblandt et langt større udbud end normalt i Nordeuropa, til lave markedspriser i hele Irland. Selv om Kommissionen reagerede og indførte visse ordninger, der skulle styrke den private oplagring, var markedet meget længe om at komme i gang.
Rådet gav faktisk udtryk for sin bekymring over priserne på fårekød i Irland i forbindelse med den prispakke, der blev gennemført i 1995. Senere, i december 1995, erklærede det sin vilje til at vedtage et forslag fra Kommissionen om en tillægspræmie, som er nøje begrænset til produktionsåret 1995; dette skete i bevidsthed om de økonomiske følger for de pågældende producenter i Irland og Nordirland.
Nærværende forslag er svar på Rådets bekymring og vilje til at handle. Der foreslås en ekstrapræmie på 6, 5 ecu pr. moderfår, som udelukkende vil blive udbetalt for produktionsåret 1995 til producenterne i ikke-ugunstigt stillede områder i Irland og Nordirland. Udgiften til denne rene tillægsstøtte vil være under 10 mio ecu og er afsat på 1996-budgettet.
Til Olli Ilmari Rehns bemærkning vil jeg sige, at Kommissionen er informeret om det finske husdyropdræts problemer og allerede har indledt visse bestræbelser i denne henseende i Finland. Kommissionen følger situationen på nærmeste hold og har i alle tilfælde mulighed for at arbejde sammen med de finske myndigheder.

Formanden
Mange tak, hr. Papoutsis.
Forhandlingen er afsluttet.
Vi går nu over til afstemningen.
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)

Ahlqvist og Theorin
Vi har valgt hverken at stemme for eller imod denne betænkning. Det virker meningsløst, at der nu skal udbetales 9, 5 mio ecu, fordi nogle producenter af forårslam blev ramt af et prisfald i foråret 1995. Mange brancher i erhvervslivet rammes af prisfald og har højere omkostninger i forbindelse med deres aktiviteter på visse tidspunkter af året. EU kan rent principielt ikke yde økonomisk støtte til alle de erhvervsgrene, der kommer ud for sådanne problemer. Derfor finder vi det ikke rimeligt at stemme for denne betænkning.

Protokol til aftalen med Fyrstendømmet Andorra
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0241/96) af Galeote Quecedo for Udvalget om Eksterne Økonomiske Forbindelser om forslag til Rådets afgørelse om protokol til aftalen i form af brevveksling mellem Det Europæiske Økonomiske Fællesskab og Fyrstendømmet Andorra som følge af Republikken Finlands, Kongeriget Sveriges og Republikken Østrigs tiltrædelse af Den Europæiske Union (KOM(95)0745 - C4-0383/96-96/0009(CNS)).

Posselt
Hr. formand, hr. Galeote har beskæftiget sig meget intensivt med denne betænkning og denne aftale. Så meget desto mere beklager han, at han i dag ikke selv kan fremlægge betænkningen. Men det er mig en glæde og en ære at repræsentere ham og dét af to grunde: Den første grund er, at jeg kommer fra en medlemsstat, for hvilken Andorra sandsynligvis ligger ret langt borte. Men vi bør erkende, at vi som Europæisk Union er et fællesskab, i hvilket også Spanien grænser op til Den Tjekkiske Republik og også Bayern til Andorra. Og jeg er af den mening, at dette fællesskab, hvor vi ikke kun er regionalt orienterede, men ser problemerne som en helhed, er væsentligt for fremtiden. For det andet og også det anser jeg for vigtigt: Andorra er en stat, der har en særlig tilknytning til og særlige forbindelser med Den Europæiske Union. Dets to fyrster er statsborgere i Den Europæiske Union, den ene er endog præsident i en af Den Europæiske Unions medlemsstater. Af de 64.000 indbyggere i Andorra er kun 13.000 andorranere, de øvrige er ligeledes EU-borgere, nemlig franskmænd, spaniere og portugisere. Og ikke kun derfor, men tillige på grund af Den Europæiske Unions historiske og økonomiske forbindelser med Andorra skal vi, selv om der er tale om et lille land, absolut tillægge det betydning.
For dette land er det lykkedes på et sted, der er præget af fattigdom og temmelig ufrugtbart, det er ikke velsignet af naturen, at nå en forbavsende velstand. Bruttonationalproduktet pro capita andrager 15.000 $, dvs. at befolkningen med flid og et væld af initiativer har taget skæbnen i egen hånd i en vanskelig situation, hvor man kunne tro, de ville leve af almisser, og på eklatant vis udviklet landet.
Jeg mener, dette bør foranledige os til at tale om de små stater i Europa med mere respekt, end vi i almindelighed gør. Når Europa opbygges således, som vi vil have det, må det ikke være centralistisk, men skal beskytte regionerne og befolkningsgrupperne som retssamfund, og det skal også give plads til små stater. Når jeg så ofte angående Slovenien hører, at det ikke er rigtig modent til tiltrædelse, fordi det er for lille - og dog har alene dets hovedstad flere indbyggere end en af vore medlemsstater, som jeg også sætter meget højt. Når man siger, at Malta er for lille til at være repræsenteret i de europæiske institutioner, ville noget sådant naturligvis først for alvor gælde for de virkelig små stater i Europa.
Men jeg mener, de er af stor betydning, ikke kun på grund af deres historiske og kulturelle rolle, men fordi de er symboler på frihed, fordi de er overskuelige områder i et Europa, som alt for ofte har tilbøjelighed til gigantomani. Og jeg er af den opfattelse netop som repræsentant for en temmelig stor medlemsstat, at vi skal tillægge den lille overskuelige stat i Europa ny vægt. Netop derfor glæder det mig, at denne rent tekniske tilpasning, som skyldes udvidelsen, giver anledning til her en gang at synge den lille europæiske stats pris.

Gasòliba i Böhm
Hr. formand, ærede medlemmer, først og fremmest er det mig en glæde at meddele, at min gruppe, Det Europæiske Liberale og Demokratiske Partis Gruppe, stemmer for protokollen til aftalen mellem Det Europæiske Økonomiske Fællesskab og Andorra efter den sidste udvidelse af Den Europæiske Union. Det er meget vigtigt at være opmærksom på Andorra på det europæiske område samt på landets forbindelse med Den Europæiske Union.
Andorra er en politisk, social og økonomisk realitet og har de seneste år gennemgået en meget interessant udvikling efter at være blevet en suveræn stat i 1993, i hvilket år landet fik en demokratisk forfatning og bl.a. blev medlem af FN og Europarådet. Landets nuværende regering, som ledes af hr. Marc Forné fra Partit Liberal Andorrà, gennemfører i øjeblikket en vigtig synliggørelsessproces i international og europæisk sammenhæng samt en modernisering af den andorranske økonomi inden for nogle af de strengeste regler i de vesteuropæiske økonomier, hvorfor man ikke kan anvende udtrykket skatteparadis, som man gør i begrundelsen i betænkningen. Tværtimod gør den andorranske regering en meget stor indsats for at sikre, at landets institutioner og mekanismer, der - som jeg tidligere har sagt - er fuldt ud forenelige med staterne og økonomierne i Den Europæiske Union, fungerer hensigtsmæssigt. Dette er en linje, som følges af andre operatører på det økonomiske og sociale område, f.eks. de andorranske banker, som har fået en adfærdskodeks, der er næsten identisk med den, der hersker i Sammenslutningen af Banker i Den Europæiske Union.
Den Europæiske Union skal samarbejde intenst med Andorra, og derfor skal man gennemføre den beslutning, der blev truffet på Det Europæiske Råds møde i Madrid i december sidste år, om at indgå en samarbejdsaftale. Det vil bl.a. give mulighed for at realisere fælles projekter med Den Europæiske Union inden for samarbejde på tværs af grænserne på et område af særlig interesse inden for landbrug, turisme og økonomi, som f.eks. Pyrenæernes bjergområder, hvor Den Europæiske Union har en særlig interesse i at udvikle kommunikationsnettet og forbedre landdistrikterne og det interregionale samarbejde, således om hr. Posselt har påpeget, og kort og godt sætte gang i udviklingen i de bjergrige områder, en udvikling som gennem et samarbejde med Andorra vil blive mere konsolideret.
Kort sagt, hr. formand, ærede medlemmer, handler det om at støtte en meget interessant proces i en stat, som har sin oprindelse i Middelalderen, og hvis suverænitet indtil 1993 blev udøvet i fællesskab mellem præsidenten for Den Franske Republik og biskoppen af Seo de Urgel, og som på kort tid har udviklet sig til en moderne og demokratisk stat inden for Den Europæiske Unions geografiske område - Andorras grænser støder alle op mod Den Europæiske Union. Og denne proces betyder helt klart, at vi skal støtte denne protokol, men også opfordre Rådet og Kommissionen til at få den samarbejdsaftale i stand, som allerede blev vedtaget på Det Europæiske Råds møde i Madrid sidste år.

Papoutsis
Hr. formand, mine damer og herrer, først og fremmest vil jeg takke hr. Posselt og hr. Gasòliba i Böhm for deres taler og erklære mig enig i, at denne forhandling giver os mulighed for at understrege betydningen af samarbejdet med Andorra.
Jeg er også enig med hr. Posselts bemærkninger angående respekten for de små medlemsstater som et grundlæggende element i den europæiske politiske tankegang.
Formålet med den protokol, der er forelagt til godkendelse i Parlamentet, er ganske enkelt; nemlig at foretage de nødvendige tilpasninger af den aftale, der blev undertegnet i 1990 med Fyrstendømmet Andorra, så der tages hensyn til Østrigs, Sveriges og Finlands tiltrædelse af Den Europæiske Union.
I henhold til akten for disse landes tiltrædelse af Den Europæiske Union skulle nogle af de aftaler, som Den Europæiske Union havde indgået med tredjelande, om nødvendigt, underkastes visse justeringsforanstaltninger for at tage hensyn til udvidelsen. Aftalen med Andorra var en af disse aftaler. Det er en aftale af handelsmæssig karakter, der indfører en toldunion med dette land, hvad angår industriprodukter. Kommissionen har undersøgt aftalens bestemmelser for at tage stilling til, hvilke der krævede en tilpasning, og nåede frem til den konklusion, at bestemmelserne i aftalen med Andorra stort set kunne anvendes uden ændringer på de tre nye medlemsstater.
Derfor udvides toldunionen med Fyrstendømmet Andorra til de tre nye medlemsstater straks efter deres tiltrædelse. Der skal kun foretages enkelte justeringer af mindre betydning i aftalen med Andorra, hovedsagelig ændringer af sproglig art samt en overgangsbestemmelse vedrørende Østrig, som i øvrigt ikke gælder længere. Dette er det præcise emne for den protokol, De har fået forelagt.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Vi går nu over til afstemningen.
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)

Formanden
Hr. Hallam har ordet til forretningsordenen.

Hallam
Hr. formand, det er ikke så tit, jeg tager ordet, når det gælder Andorra. Det er ikke noget, der ligefrem bringer mit blod i kog! Men jeg vil gerne påpege, at jeg har afgivet min stemme her på en fredag formiddag. Jeg vil gerne have ført til protokol, at der i onsdags var 332 medlemmer af Europa-Parlamentet, der stemte imod, at vi opgav møderne fredag formiddag.
Jeg kunne godt tænke mig at vide, hvor disse 332 medlemmer er henne nu?

Formanden
Hr. Hallam, jeg går ud fra, at de er på ferie i Andorra, som er et vidunderligt sted at tilbringe en weekend.
Fru Lulling har nu ordet til forretningsordenen.

Lulling
Hr. formand, jeg ønsker at komme med en kommentar til hr. Hallams bemærkninger. Jeg mener, at traktaten foreskriver tolv mødeperioder i Strasbourg. Europa-Parlamentet har allerede med alle stemmer på nær én stemt imod den tolvte mødeperiode i Strasbourg, hvilket er traktatstridigt. De, der ville afskaffe fredagsmødet, ved virkelig ikke, hvad de gør. For hvorfor al denne flytten rundt, alle disse rejser for at komme her og kun holde møder de fire dage, når vi har arbejde nok til fem dage? Vi har meget arbejde, og der bliver mere og mere, ellers ville der ikke være nogen mening i at afholde minimødeperioderne i Bruxelles. Jeg vil gerne protestere.
Man bør ikke bebrejde dem noget, som stadig møder op om fredagen, såsom hr. Posselt, andre og jeg selv. Hvis de øvrige ikke møder op, er det deres problem, men det er ikke en grund til at afskaffe fredagsmøderne i Strasbourg. Vi burde afholde færre møder i Bruxelles og arbejde om fredagen. Andre mennesker må også arbejde om fredagen; det er at foregå med et dårligt eksempel. Der findes atten millioner arbejdsløse i Fællesskabet, som gerne ville arbejde om fredagen. Jeg mener, hr. Hallam burde skamme sig over sit indlæg, og jeg vil gerne protestere.

Formanden
Fru Lulling, af parlamentarisk høflighed og på grund af min store respekt for Dem, har jeg ikke afbrudt Dem. Men det er ikke til forretningsordenen, ej heller tidspunktet til at starte denne debat. Under alle omstændigheder er det formanden, der skal fortælle hr. Hallam, om hans indlæg har været, som det skulle. Han havde et minut til sit indlæg, og han har benyttet det på sin måde. Men, fru Lulling, lad os ikke starte en debat om dette spørgsmål, og slet ikke inden en forestående ferie.
Jeg har stemt for at bibeholde fredagsmøderne, for ellers ville jeg have været uden arbejde.
Derfor takker jeg Dem for at have stemt for at bibeholde fredagsmøderne. Ærede medlemmer, der har været en afstemning om dette på de foreskrevne betingelser, og derfor skal vi ikke starte en debat om dette spørgsmål.
Hr. McCartin, jeg vil give Dem ordet til forretningsordenen, men hvis De vil tale om dette spørgsmål, tager jeg øjeblikkeligt ordet fra Dem.

McCartin
Hr. formand, det ville De have ganske ret i. Jeg udnytter ikke muligheden på denne måde til at komme med en bemærkning til forretningsordenen, som ikke er relevant. Jeg ønskede blot at give et respektfuldt svar til vor kollega, som gjorde opmærksom på, hvor få medlemmer der er til stede. Er det i orden?
Jeg ønskede at forsvare Europa-Parlamentet...

Formanden
Hr. McCartin, vi har debatteret denne sag til bevidstløshed, og jeg accepterer ikke indlæg om dette spørgsmål.
Hr. Posselt har ordet til forretningsordenen.

Posselt
Hr. formand, jeg havde allerede anmodet om ordet, inden hr. Hallam gjorde det. Jeg ville udtale mig sådan, at De bestemt ikke har noget at indvende imod det. Jeg er glad for, at fredagen blev bevaret, for det bedste ved plenarugen er Deres formandskab om fredagen! Det ville jeg gerne sige Dem tak for og ønske Dem god ferie.

Formanden
Mange tak, ærede medlemmer, men i betragtning af, hvad De har vedtaget i denne uge, kan jeg ikke tage imod nogen form for gaver.
Hr. Papoutsis har ordet.

Papoutsis
Hr. formand, det er ikke noget politisk indlæg; men nu hvor De om lidt skal til at erklære mødet for hævet inden sommerferien, vil jeg blot på Kommissionens vegne ønske Dem personligt, hr. formand, og alle de medlemmer, der er til stede her i dag og her været her hele ugen, god ferie, hvor De forhåbentlig kan hvile ud og samle kræfter. Det samme vil jeg ønske tolkene, som har været til så stor hjælp i det forløbne halvår. Jeg håber, vi vender tilbage i september med nyt mod og ny energi, så vi kan sætte endnu flere kræfter ind på opbygningen af Europa.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær.

Afbrydelse af sessionen
Formanden
Ærede medlemmer, Parlamentets dagsorden er udtømt. Tillad mig først og fremmest, som det sig hør og bør, at ønske kommissæren, hr. Santer og alle kommissærerne og deres medarbejdere en god og velfortjent ferie. Det samme ønsker jeg alle medlemmerne, og lad mig sige til alle tolkene, at vi sætter stor pris på Deres arbejde, og at vi ønsker Dem en god ferie, og må jeg råde Dem til, at De i denne periode taler så lidt som muligt, og kun i private sammenhænge og hviskende. Jeg råder også betjentene til i denne måned at glemme alt om ordet »formand«, og vores medarbejdere til at »deregulere« sig og i en måned glemme alt om forretningsordenen og leve frit. Og De, ærede medlemmer, som holder mig med selskab om fredagen, fortjener at slappe dobbelt af hver fredag i ferien.
Jeg erklærer Europa-Parlamentets session for afbrudt.
(Mødet hævet kl. 11.05)
