Forberedelse af Det Europæiske Råd (19.-20. marts 2009) - Europæisk økonomisk genopretningsplan - Medlemsstaternes beskæftigelsespolitik - Realøkonomiske investeringer (forhandling) 
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om redegørelser fra Rådet og Kommissionen: Forberedelse af Det Europæiske Råd (19.-20. marts 2009),
betænkning af Ferreira for Økonomi- og Valutaudvalget om en europæisk økonomisk genopretningsplan;
betænkning af Andersson for Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender om forslag til Rådets beslutning om retningslinjer for medlemsstaternes beskæftigelsespolitikker - C6-0050/2009 -;
betænkning af Kirilov for Regionaludviklingsudvalget om samhørighedspolitik: realøkonomiske investeringer.
Alexandr Vondra
Hr. formand! Lad mig først tilslutte mig Deres hyldest af Jean Monnet. Vi befinder os i en krisetid, og det er netop en tid, hvor vi har brug for en stærk institution, og det er en glimrende lejlighed til at gøre opmærksom på Jean Monnets betydning som en af den europæiske integrations grundlæggere.
Men formålet med mødet i dag er at drøfte det kommende Europæiske Råd. Dette Europæiske Råd finder som bekendt sted på et tidspunkt, der er kritisk for EU. Vi står over for enorme udfordringer som følge af det hidtil usete pres på vores finansielle systemer og vores økonomier.
Dette vil sammen med energisikkerhed, klimaændringer og finansieringen af modvirkningen af og tilpasningen til klimaændringer være centralt for mødet i næste uge.
Som Parlamentet udmærket ved, har EU og medlemsstaterne truffet en lang række foranstaltninger som følge af den finansielle krise. Vi har forhindret en nedsmeltning af det finansielle system.
Det vigtigste er nu at genoprette kreditstrømmene til økonomien. Vi skal især beskæftige os med bankers "værdiforringede aktiver", da de afholder dem fra at genoptage udlånsvirksomheden. På mødet den 1. marts blev stats- og regeringscheferne enige om, at vi skal gøre dette samordnet i overensstemmelse med de retningslinjer, som Kommissionen har udstukket.
Vi skal også forbedre reguleringen af og tilsynet med de finansielle institutioner. Dette er en klar erfaring, der kan drages af krisen, og forebyggelse er ikke mindre vigtig. Grænseoverskridende banker ligger inde med op til 80 % af Europas bankaktiver. To tredjedele af de europæiske bankers aktiver er placeret i kun 44 multinationale selskaber. Derfor er en styrkelse af tilsynet vigtig i sig selv. Den vil bidrage til at forebygge fremtidige kriser, men den vil også sende et signal om tillid til forbrugerne og markederne.
Der bliver gjort en betydelig indsats på dette punkt. Formandskabet er fuldt ud indstillet på at arbejde tæt sammen med Europa-Parlamentet for hurtigt at få vedtaget solvens II-direktivet (om forsikring), det reviderede kapitalkravsdirektiv (om banker) og UCITS-direktivet (om institutter for kollektiv investering i værdipapirer). Vi arbejder også på at få forordningerne om beskyttelse af bankindeståender og om kreditvurderingsbureauer vedtaget hurtigt.
Men vi må nok gå endnu længere. Den højtstående gruppe under ledelse af hr. de Larosière har som bekendt foreslået nogle meget interessante anbefalinger, og Kommissionens meddelelse af 4. marts banede også vej for omfattende reformer på dette område. Derfor skal Det Europæiske Råd sende et klart signal om, at dette er et prioriteret område, og at der skal træffes beslutninger allerede i juni.
Som De ved, stiger medlemsstaternes budgetunderskud hurtigt for øjeblikket. Underskud svulmer selvfølgelig op i økonomiske nedgangstider. Automatiske stabilisatorer kan til en vis grad spille en positiv rolle. Stabilitets- og vækstpagten blev revideret i 2005 netop for at give mulighed for tilstrækkelig fleksibilitet i vanskelige tider. Men denne fleksibilitet skal anvendes klogt under hensyntagen til forskellige udgangspunkter. Genskabelse af tillid kræver også, at regeringerne forpligter sig til sunde offentlige finanser med fuld respekt for stabilitets- og vækstpagten. Nogle medlemsstater har allerede bestræbt sig på at opnå konsolidering. De fleste vil gøre det fra 2010. Det bliver også et vigtigt budskab fra mødet i næste uge.
Den finansielle krise påvirker nu realøkonomien. Medlemsstaterne har iværksat omfattende genopretningsprogrammer, som nu er godt i gang. Den samlede stimulans repræsenterer, som det blev aftalt, 1,5 % af BNP, men hvis de automatiske stabilisatorer medregnes, udgør den 3,3 % af EU's BNP. Medlemsstaternes reaktioner er naturligvis forskellige. De befinder sig i forskellige situationer og har forskellige råderum, men reaktionerne er koordinerede og baserede på fælles principper, som er fastsat i den europæiske genopretningsplan, der blev vedtaget i december. Det er vigtigt, hvis vi skal sikre synergier og undgå negative følgevirkninger.
Kommissionen, medlemsstaterne og formandskabet har samarbejdet om en specifik og målrettet indsats. Det betød, at vi både kunne fastholde de lige vilkår og samtidig samordnet og effektivt kunne afhjælpe den forværrede situation i nogle af Europas vigtige industrisektorer såsom bilindustrien.
Det Europæiske Råd vil vurdere status for gennemførelsen af denne plan. Også på dette punkt er der i Kommissionens meddelelse af 4. marts 2009 fastsat en række vigtige principper, som bør ligge til grund for medlemsstaternes indsats. Det drejer sig bl.a. om nødvendigheden af at opretholde åbenheden inden for det indre marked, sikre ikkediskriminering og arbejde hen imod langfristede politiske mål såsom lettelse af de strukturelle ændringer, forøgelse af konkurrencen og skabelse af en lavemissionsøkonomi.
Hvad angår fællesskabsdelen af genopretningsplanen, arbejder formandskabet meget hårdt på at opnå enighed i Det Europæiske Råd om Kommissionens forslag til finansiering af energiprojekter og projekter for udvikling af landdistrikterne. Som bekendt har der i Rådet været diskussioner om den nøjagtige liste over projekter, der skal støttes af Fællesskabet, og om, hvordan de skal finansieres.
Da Parlamentet spiller en vigtig rolle som en af budgetmyndighedens parter og som medlovgiver på dette område, vil formandskabet i de kommende uger arbejde snævert sammen med Dem for at opnå enighed hurtigst muligt.
Ud over de kortsigtede foranstaltninger kræves der en langsigtet indsats, hvis vi skal sikre vores økonomiers konkurrenceevne. Strukturreformer er mere påkrævede end nogensinde, hvis vi skal fremme vækst og beskæftigelse. Derfor er den fornyede Lissabonstrategi stadig den rigtige ramme for fremme af bæredygtig økonomisk vækst, som vil føre til, at der skabes nye job.
For øjeblikket er borgerne især bekymrede over den økonomiske situations indvirkning på beskæftigelsen. Det Europæiske Råd vil i næste uge vedtage konkrete retningslinjer for, hvordan EU kan bidrage til at afhjælpe de sociale følger af krisen. Dette spørgsmål vil også stå øverst på dagsordenen på det særlige topmøde i begyndelsen af maj.
Lad mig slå én ting fast: Vi vil ikke beskytte arbejdspladser ved at skabe hindringer for udenlandsk konkurrence. På mødet for 10 dage siden påpegede stats- og regeringscheferne, at vi skal udnytte det indre marked mest muligt som en genopretningsmekanisme. Protektionisme er tydeligvis ikke den rigtige måde at håndtere denne krise på - tværtimod. Virksomhederne har mere end nogensinde behov for åbne markeder både internt i EU og på globalt plan.
Hvilket fører mig til G20-topmødet i London. Det Europæiske Råd vil fastsætte EU's holdning forud for G20-topmødet. Vi ønsker, at topmødet bliver ambitiøst. Vi har ikke råd til, at det bliver en fiasko.
Lederne vil undersøge mulighederne for vækst og beskæftigelse og for reform af det globale finansielle system og af de internationale finansielle institutioner. De vil også undersøge de særlige udfordringer, som udviklingslandene står over for. EU er aktivt på alle disse områder og bør være i en stærk position til at sikre, at det internationale samfund træffer de rigtige beslutninger.
Det andet vigtige punkt på dagsordenen for Det Europæiske Råd i næste uge er energisikkerhed. Energikrisen for kort tid siden viste med al mulig tydelighed, hvor vigtigt det er, at vi forbedrer vores evne til at modstå fremtidige forsyningsproblemer som dem, der opstod tidligere i år.
Kommissionen har fremsat nogle meget interessante idéer i den anden strategiske energiredegørelse. På baggrund af denne redegørelse håber formandskabet, at Det Europæiske Råd vedtager en række konkrete retningslinjer, der tager sigte på at forbedre EU's energisikkerhed på kort, mellemlang og lang sigt.
På kort sigt kræver det, at vi råder over konkrete foranstaltninger, som kan iværksættes, hvis vi pludselig står over for en ny afbrydelse af gasforsyningen. Det kræver også, at der omgående tages skridt til at iværksætte infrastrukturprojekter med henblik på at forbedre energiforbindelserne - det er helt afgørende.
På mellemlang sigt kræver det, at der vedtages lovgivning om olie- og gaslagre for at sikre, at medlemsstaterne optræder ansvarligt og solidarisk. Det kræver ligeledes, at der træffes passende foranstaltninger til at forbedre energieffektiviteten.
På lang sigt kræver det, at vi diversificerer vores kilder, leverandører og forsyningsveje. Vi skal samarbejde med vores internationale partnere for at fremme EU's energiinteresser. Vi skal skabe et fuldt udviklet indre marked for elektricitet og gas. Som bekendt er det formandskabets store håb, at denne lovgivning bliver vedtaget før valget til Europa-Parlamentet.
På mødet i næste uge vil forberedelserne af klimakonferencen i København også blive drøftet. Vi er fortsat besluttet på, at der skal indgås en global og samlet aftale i København i december. Kommissionens meddelelse fra januar er et meget nyttigt udgangspunkt. Det står klart, at klimaændringerne er et problem, der kun kan løses ved en samlet global indsats.
Endelig vil Det Europæiske Råd lancere det østlige partnerskab. Dette vigtige initiativ vil bidrage til at fremme stabilitet og velstand på hele kontinentet. Det vil også bidrage til at fremskynde reformer og styrke vores engagement i at samarbejde med disse lande.
Partnerskabet har en bilateral dimension, som er tilpasset til hvert enkelt partnerland. Det indbefatter forhandlinger om associeringsaftaler, der kan omfatte vidtgående og omfattende frihandelsområder.
Den multilaterale fremgangsmåde vil skabe en ramme, hvor fælles problemer kan behandles. Der vil være fire politiske platforme, nemlig demokrati, god regeringsførelse og stabilitet, økonomisk integration, energisikkerhed og sidst, men ikke mindst, mellemfolkelig kontakt.
Som det fremgår af denne præsentation har Det Europæiske Råd i næste uge mange vigtige punkter på dagsordenen. Vi står over for mange alvorlige udfordringer, ikke mindst den aktuelle økonomiske krise. Det tjekkiske formandskab forsøger under premierminister Topoláneks ledelse at sikre, at mødet i næste uge gennem praktisk handling viser, at EU fortsat holder fast ved sine idealer, og at det vil klare disse udfordringer samordnet og i en ånd af ansvar og solidaritet.
(Bifald)
José Manuel Barroso
Hr. formand, hr. Vondra, mine damer og herrer! Det er hårde tider.
En økonomisk krise af denne størrelsesorden har indflydelse på familier, arbejdstagere, alle befolkningsgrupper og virksomheder i alle dele af Europa. Den skaber arbejdsløshed og sætter vores sociale modellers styrke på prøve. Den lægger også et stærkt politisk pres på alle lederne.
EU er ikke immunt over for den type spændinger. Det er grunden til, at det har besluttet at sætte alt ind på at få greb om krisen og dens følger ved at bruge det, der giver det styrke, nemlig europæiske institutioner og medlemsstater, som i et fællesskab baseret på retsstatsprincippet samarbejder om at finde fælles løsninger på fælles problemer.
Vi har allerede i løbet af de sidste seks måneder gjort meget for at bekæmpe den krise, vi befinder os i. Vi undgik det finansielle systems sammenbrud i efteråret, vi bidrog til indledningen af en international proces med G20, og vi var nogle af de første, der satte fokus på realøkonomien ved at vedtage en genopretningsplan i december, en plan, hvis første henstilling - et hidtil uset budgetincitament på europæisk plan - så småt er ved at blive gennemført. Denne støtte til realøkonomien udgør i alt 3,3 % af BNP og indbefatter et reelt bidrag fra EU's budget.
Genopretningsplanen omfatter f.eks. fremskyndede forskudsbetalinger fra strukturfondene op til et loft på 6,3 mia. EUR i 2009 ud over de 5 mia. EUR, der allerede er bevilget.
De aktioner, der er gennemført i løbet af de sidste seks måneder, er fuldt ud i overensstemmelse med Lissabonstrategien for vækst og beskæftigelse. Strukturreformerne, som har bidraget stærkt til at styrke vores økonomier, skal fortsætte, for de bidrager også til at fastholde efterspørgslen på kort sigt, men nu må vi gå et skridt videre og iværksætte foranstaltningerne til mere dybtgående bekæmpelse af krisen.
Vi må have bedre samordning og mere vidtgående virkninger. Nu skal der sættes skub i vores kriseforanstaltninger. Vi må forstå, at dette er en ny kriseform, og at vi aldrig forudså en så omfattende, voldsom og dybtgående krise.
Dette bliver Det Europæiske Råds mission i næste uge. Med den meget stærke støtte fra det tjekkiske formandskab, hvis engagement og fulde samarbejde med Kommissionen jeg bifalder, er jeg overbevist om, at der vil ske fremskridt på fire områder, som Kommissionen udpegede for nogle få dage siden i sin meddelelse, nemlig finansmarkederne, realøkonomien, beskæftigelsen og den sociale dimension og den globale dimension via G20.
Det uformelle topmøde den 1. marts har allerede - i høj grad takket være premierminister Topoláneks effektive formandskab - lagt grunden til et frugtbart Europæisk Råd. Jeg er stolt af, at Kommissionens forberedende arbejde er blevet modtaget så positivt. Vores retningslinjer om værdiforringede aktiver, vores meddelelse om bilindustrien og den rapport, som jeg har bedt Jacques de Larosière og hans højtstående gruppe om at udarbejde, har givet medlemsstaterne mulighed for at skabe en konsensus, så de kan samle sig om fælles holdninger.
Jeg bifalder Europa-Parlamentets brede støtte til disse foranstaltninger. Jeg kan f.eks. nævne de betænkninger, som vi skal behandle i formiddag, Ferreira-betænkningen om den økonomiske genopretningsplan, Andersson-betænkningen om retningslinjerne for beskæftigelsespolitikkerne og Kirilov-betænkningen om samhørighedspolitikken.
Disse betænkninger og de beslutninger, som Parlamentet skal stemme om i denne uge, navnlig betænkningerne fra koordinationsgruppen for Lissabonstrategien, vil efter min opfattelse være et væsentligt bidrag til Det Europæiske Råd. Umiddelbart før topmødet i London kan de kun styrke Europas position på den internationale scene, og det bifalder jeg.
(EN) Hr. formand! Jeg vil kort komme ind på tre emner, som efter min mening skal være centrale for dette Europæiske Råds arbejde, nemlig stabilisering af finansmarkederne, genoplivning af realøkonomien og foranstaltninger til at hjælpe folk gennem krisen.
Hvis vi ser på det finansielle system, er det rigtigt, at der skal handles hurtigt for at løse de umiddelbare problemer. Efter vores initiativer om rekapitalisering og garantier drejer vores vejledning om værdiforringede aktiver sig om den største hindring, der nu menes at blokere kreditstrømmen. Jeg mener, og det fremgår af vores meddelelse, at en sanering af bankvæsenet er en betingelse for genoprettelse af kreditstrømmen til realøkonomien.
Men som det ofte er blevet sagt her i Parlamentet, må vi også genopbygge tilliden ved en grundig gennemgang af vores forskriftsrammer. Det er årsagen til, at vi har fastsat en detaljeret tidsplan for nye lovgivningsmæssige forslag. I næste måned stiller Kommissionen nye forslag om hedgefonde, privat egenkapital og cheflønninger.
Vi skal imidlertid også forbedre tilsynet. Som det fremgår af den meddelelse, som Kommissionen vedtog i onsdags, og som jeg havde lejlighed til at drøfte med Formandskonferencen dagen efter, ønsker Kommissionen at fremskynde gennemførelsen af de Larosière-rapporten. Vi forelægger den overordnede struktur i slutningen af maj, så Det Europæiske Råd kan godkende den i juni, og vi stiller de lovgivningsmæssige forslag til efteråret.
Mere generelt og ud over de finansielle systemer vil anvendelsen af kortsigtede foranstaltninger til at nå vores langsigtede mål give dobbelt bonus. Det vil gøre os stærkere, når opsvinget kommer, så vi er i stand til at klare udfordringerne i form af konkurrence og en lavemissionsøkonomi.
Tænk blot på energisikkerheden. Selv om vi befinder os i en økonomisk krise, forsvinder vores afhængighedsproblemer ikke. Tværtimod, og jeg bifalder premierminister Topoláneks beslutning om, at dette spørgsmål skal tages op. Det er centralt for, hvad vi gør. Investeringer i infrastruktur er et incitament, som den europæiske økonomi har hårdt brug for i dag, men de gør os også stærkere og mere konkurrencedygtige i morgen. Det er grunden til, at Europa-Parlamentets støtte til incitamentet på 5 mia. EUR til energi- og bredbåndsprojekter er så værdifuld - især fordi jeg ærligt talt er temmelig bekymret over situationen i Rådet, hvor vi ikke gør de fremskridt, jeg gerne havde set.
Vi ved naturligvis alle sammen, at fællesskabsbudgettet på under 1 % af BNP kun kan yde et begrænset bidrag til et incitament, der omfatter hele Europa. Pengene skal først og fremmest komme fra de nationale budgetter. Men vi skal udnytte alle nationale instrumenter i den europæiske sags tjeneste for at være effektive. Det indre marked er den bedst mulige platform for genopretning. Bare i 2006 blev Europa 240 mia. EUR rigere på grund af det indre marked, hvilket svarer til 518 EUR pr. europæisk borger.
Det Europæiske Råd bør cementere sin stilling centralt i vores genopretningsstrategi ved at vedtage de principper, der skal ligge til grund for den europæiske genopretning, herunder en fælles forpligtelse til åbenhed og lige vilkår internt og eksternt, og dermed klart afvise protektionisme, men naturligvis beskytte det indre marked, som er grundlaget for europæisk velstand.
Det vigtigste er dog, at vi erkender, at det ikke er et spørgsmål om økonomisk teori eller tørre statistikker. Denne krise har stor indflydelse på de mest sårbare mennesker i Europa - her og nu. Det er årsagen til, at min største bekymring - langt den vigtigste prøve, vi står over for - er denne krises sociale følger, nemlig problemet med den stigende arbejdsløshed.
Vi skal målrette indsatsen mod beskæftigelse og foranstaltninger til at hjælpe folk gennem krisen. Det kræver beslutsomhed og kreativitet. Vi skal hjælpe virksomheder med at beholde medarbejderne og udnytte uddannelse kreativt til at tjene lang- og kortsigtede behov, og vi skal hjælpe dem, der allerede er arbejdsløse. Vi må sikre os, at vi får mest muligt ud af nationale foranstaltninger til at hjælpe de mest sårbare, men vi skal også få mest muligt ud af de europæiske instrumenter, vi råder over, fra Socialfonden til Globaliseringsfonden.
Hvis vi indleder en proces nu og frem til beskæftigelsestopmødet i maj, har vi to måneder til at planlægge og evt. udvikle nye og mere ambitiøse strategier for løsning af arbejdsløshedsproblemet. Den tid skal vi udnytte godt.
Selv om tiden er kort, mener jeg, at vi skal forsøge at tilrettelægge en langt mere inklusiv proces forud for topmødet, hvor arbejdsmarkedets parter, det civile samfund og parlamentsmedlemmer inddrages. Det er især vigtigt, at vi drager fordel af Deres privilegerede indsigt i, hvad der virkelig sker ude i samfundet. Hvis vi følger denne strategi med at samle vores ressourcer og samordne aktionerne på alle planer - på europæisk plan, på nationalt plan, på regionalt plan og mellem arbejdsmarkedets parter - tror jeg, at vi vil komme hurtigere og stærkere ud af denne krise.
Vi vil også få større indflydelse på internationalt plan. Det er ingen tilfældighed, at de forslag, som vi stillede til EU's G20-holdning, i høj grad afspejler vores tilgang i Europa. De bygger på de samme principper. Med en samlet EU-stemme på G20 vil de veje meget tungt, og EU vil - hvis medlemsstaterne virkelig er rede til at samarbejde - få stor indflydelse på den globale reaktion på krisen.
Europa skal i dag finde sin styrke i samhørighed, samordning og reel praktisk solidaritet. Derfor skal vi alle sammen arbejde tæt sammen og holde os i tæt forbindelse, efterhånden som genopretningsopgaven udvikler sig, naturligvis også med Europa-Parlamentet.
Jeg ser frem til at virkeliggøre dette, når vi i de kommende uger og måneder alle sammen arbejder for genopretning.
Elisa Ferreira
Hr. formand, hr. formand for Kommissionen, mine damer og herrer! Den aktuelle krise er den værste, EU nogensinde har oplevet. Desværre er den langt fra overstået. Der forekommer stadig konkurser, og arbejdsløsheden stiger fortsat. Det europæiske projekt har aldrig før været sat på sådan en hård prøve. Det er ikke bare genopretningens succes, der vil afhænge af vores fælles reaktion, men sandsynligvis også selve det europæiske projekts fortsættelse, i hvert fald hvad angår den hastighed, hvormed det udvikler og udvider sig.
Vi skabte ikke et EU, der i opgangstider skulle være begrænset til et enormt marked eller i krisetider skulle vende tilbage til den nationale egoisme, hvor enhver er sig selv nærmest. Det europæiske projekt er et politisk projekt og en garant for fred, frihed og demokrati. Men økonomisk set er det baseret på både konkurrence og solidaritet og samhørighed. Faktisk fungerer det bedst, når det kan tilbyde kvalitet og muligheder for fremskridt for alle borgere, uanset deres oprindelse.
I dag under denne krise vender folk blikket mod Europa for at opnå beskyttelse og foranstaltninger til at hjælpe dem hurtigt gennem den aktuelle afgørende fase uden nogen alvorlige sociale sammenbrud. De forventer, at Europa kan hjælpe dem med at genfinde deres fremtid og øge beskæftigelsen og erhvervsaktiviteterne på grundlag af nye og mere bæredygtige udviklingsstrategier.
Lissabondagsordenen og miljøforpligtelserne er inspirerende hensigter, men vi må omgående give dem indhold og styrke. På dette punkt er Parlamentets opfordring til Rådet og Kommissionen klar, fast og tydelig. Den enighed, der blev opnået under afstemningen i Økonomi- og Valutaudvalget, viser denne fælles hensigt. Jeg håber, at afstemningen i Parlamentet i dag vil være endnu et bevis på det.
De forskellige ordførere og de forskellige politiske grupper har samarbejdet, og jeg håber, at dette budskab bliver overbragt til og opfattet af Kommissionen i denne forstand.
I den forbindelse vil jeg gerne takke skyggeordførerne, navnlig hr. Hökmark og fru in 't Veld. Jeg håber, at afstemningen i dag med samme fasthed giver os mulighed for at bekræfte og overbringe dette budskab.
Hvad angår årsagerne til denne krise, er det i dag vigtigst at lære af erfaringerne. De Larosière-rapporten er faktisk en meget vigtig vejledning, som vi skal følge. Den er et udmærket grundlag for arbejdet og indeholder meget af det, som Parlamentet allerede har foreslået. Dens konklusioner skal imidlertid føre til, at Kommissionen omgående træffer gennemtænkte foranstaltninger. Det er også afgørende, at EU indtager en beslutsom holdning til dette på det kommende G20-møde.
I denne forbindelse mener jeg, at der er tre elementer, som er symbolske, og jeg håber, at Parlamentet i dag utvetydigt vil stemme for bekæmpelse af offshoresystemet og skattely. Det er imidlertid ikke tilstrækkeligt bare at rette fortidens fejl, navnlig hvad angår finansiel regulering og finansielt tilsyn. Skaden er sket, og vi må have en genopretningsplan, der er i tråd med EU's ansvar. Vi bifalder Kommissionens hurtige initiativ, men vi er klar over og må give klart udtryk for, at midlerne og redskaberne er helt utilstrækkelige.
Parlamentet giver Kommissionen en støttestemme, hvad angår de tilgængelige instrumenters fleksibilitet, fremsynethed og hurtighed, men vi må ikke glemme, at 85 % af de midler, som for øjeblikket står til rådighed, er i hænderne på de forskellige stater, der indgår i EU. Alligevel har EU's medlemsstater aldrig været så forskellige, som de er i dag. Nogle stater har magt og midler til at handle, mens andre er totalt sårbare og står helt uden redskaber. Der er stater uden noget nationalt råderum, som ikke er i stand til at modstå det indre markeds, den fælles valutas og globaliseringens samtidige og voldsomme kræfter. Det gælder bl.a. de nye medlemsstater, der lige er kommet med i det europæiske projekt, og som er nogle af dem, der lider mest.
Jeg mener, at budskabet fra Parlamentet på nuværende tidspunkt kan inddeles i en række meget klare og meget præcise budskaber, men med en fælles idé, som er, at vi har brug for mennesker, arbejdspladser og nationale ressourcer, men også europæiske ressourcer, for at genoprette den dynamik, vækst og solidaritet på det europæiske område, som befolkningen forventer.
Jan Andersson
Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. kommissær! Det er blevet diskuteret, hvorvidt der er behov for at revidere retningslinjerne for beskæftigelsespolitikken. Det er ikke nogen særlig vigtig diskussion, fordi retningslinjerne for beskæftigelsespolitikken giver alle handlemuligheder. Problemet på nuværende tidspunkt er den manglende handleevne. Vi har befundet os, og befinder os stadig, i en finanskrise, der er blevet en økonomisk krise. Nu vælter beskæftigelseskrisen ind over os, og den kan give sociale problemer på længere sigt.
Det er positivt, at der er planlagt et beskæftigelsestopmøde i maj, men vi må ikke isolere beskæftigelsesspørgsmålene fra de økonomiske spørgsmål. Derfor skal de tages med i drøftelserne. Jeg mener, at vi har gjort for lidt for sent. 1,5 % af medlemsstaternes BNP - det var rigtigt, da vi sagde det, men nu er krisen endnu værre, end vi troede på det tidspunkt. Vi må gøre mere og gøre en mere samordnet indsats - givetvis over 2 % - for at overvinde krisen. Risikoen for ikke at gøre nok eller at gøre det for sent er langt større end risikoen for at gøre for meget, for det vil føre til øget arbejdsløshed og færre skatteindtægter, hvilket vil påvirke de sociale problemer i medlemsstaterne.
Hvad skal vi gøre? Det ved vi udmærket. Vi skal sammenkæde det, der på kort sigt er godt for at bekæmpe arbejdsløsheden, med det, der er nødvendigt på lang sigt. Det drejer sig om miljøinvesteringer, nye infrastrukturprojekter, energieffektivitet i boliger og uddannelse, uddannelse og atter uddannelse.
Vi har talt om livslang læring. Vi har aldrig gjort nok, men nu har vi chancen for at investere stærkt i uddannelse. Vi må også stimulere efterspørgslen, og derfor skal vi henvende os til de grupper, der vil bruge midlerne til forbrug, dvs. arbejdsløse, børnefamilier, pensionister og andre, der vil bruge flere penge på forbrug.
Vi må gøre, hvad vi kan på EU-plan, og vi må forsøge at behandle Socialfonden og Globaliseringsfonden hurtigt, så midlerne kommer ud i medlemsstaterne. Men hvis vi skal være ærlige, ved vi godt, at de store økonomiske midler findes i medlemsstaterne, og hvis medlemsstaterne ikke handler tilstrækkeligt og samordnet nok, lykkes det ikke. Hvis vi ser os omkring og opsummerer, hvad medlemsstaterne har gjort, er der kun en medlemsstat, som er nået op på 1,5 %, og det er Tyskland, som i begyndelsen ikke ligefrem var i frontlinjen, når der skulle handles. Andre lande, f.eks. de nordiske, hvor jeg kommer fra, gør meget lidt, selv om deres økonomiske situation er god.
Nu kommer vi til de sociale følger. De har nævnt dem, og de er særlig vigtige. De berører ikke blot de sociale sikringssystemer, men også den offentlige sektor. Den offentlige sektor er vigtig i dobbelt forstand. Den skal sørge for børnepasning, ældrepleje og social sikring, men den er også vigtig for beskæftigelsen. Der er mange mennesker i den offentlige sektor, og vi skal sørge for, at den har tilstrækkelige økonomiske midler.
Jeg vil også nævne de unges situation. Unge går nu direkte fra studierne ud i arbejdsløshed. Vi skal skabe muligheder for, at unge kan få arbejde, videreuddannelse eller lignende. Ellers skaber vi problemer for os selv i fremtiden. Kort sagt skal vi handle. Vi skal handle samordnet med solidaritet, vi skal handle nu og ikke vente, og vi skal handle tilstrækkeligt.
(Bifald)
Evgeni Kirilov
Hr. formand, hr. Vondra, hr. Barroso! Det tog ikke ret lang tid at udarbejde denne betænkning om samhørighedspolitik: realøkonomiske investeringer. Alligevel udarbejdede vi et dokument, som der var enighed om, og som blev støttet enstemmigt. Dette fine resultat ville ikke have været muligt uden udvalgets medlemmers og skyggeordførernes medvirken og hjælp og uden samarbejdet mellem de politiske grupper, og det takker jeg alle for.
Jeg vil tale om de grundlæggende budskaber i denne betænkning. For det første støtter Parlamentet i hvert enkelt tilfælde Kommissionens forslag til foranstaltninger med henblik på at fremskynde og forenkle gennemførelsen af strukturfondene, deriblandt øge forskudsbetalingen og indføre mere fleksible ordninger for betaling af udgifter. Vi kræver faktisk disse foranstaltninger nu, hvor der skal reageres behørigt på den økonomiske krise: investeringer i realøkonomien, fastholdelse og skabelse af job og tilskyndelse til iværksætterånd. Men disse foranstaltninger er ikke det eneste tegn på, at vi skal handle mere effektivt. Forslagene om at forenkle reglerne har længe været et ønske og en forventning blandt brugerne af EU-fondene, og de er en efterkommelse af vores og Den Europæiske Revisionsrets henstillinger.
For det andet er der samhørighedspolitikken og solidaritetspolitikken. I dette tilfælde kræver vi ikke bare en solidaritetserklæring, vi vil også se solidaritet i praksis. I en situation hvor de europæiske økonomier er indbyrdes afhængige, rammer krisens negative virkninger alle økonomier. For at modvirke disse virkninger skal vi opnå positive resultater, som skaber store fordele og kan bruges til at nå de mål for vækst og udvikling, der er fastsat i Lissabonstrategien. Det er også vigtigt, at EU-borgernes sociale standarder fastholdes, at vi beskytter de socialt svage, at konkurrencen ikke forvrides, og at miljøet fortsat beskyttes. På dette område kræves der størst mulig solidaritet og samhørighed, så vi sammen hurtigere kan finde en vej ud af krisen.
For det tredje er det vigtigt, at vi drager erfaringer af den aktuelle krise, og at de foranstaltninger, der træffes, ikke behandles som isolerede tilfælde. Analysen af de fejl, der er begået, og de erfaringer, der er draget, skal fortsætte. Desuden skal arbejdet med forenkling af procedurerne fortsætte. Reglerne skal gøres klarere, oplysningerne mere tilgængelige, den administrative byrde lettere og procedurerne mere gennemsigtige. Det er den eneste mulighed for at mindske fejltagelserne og begrænse mulighederne for overtrædelser og korruption.
Til sidst vil jeg opfordre Rådet til hurtigst muligt at vedtage de foreslåede foranstaltninger med henblik på at fremskynde og forenkle anvendelsen af strukturfondene. Jeg vil også sige til medlemmerne af Kommissionen, at vi forventer, at de overvåger virkningen af de nye foranstaltninger og stiller nye forslag, og at de overvåger processen som helhed. Sidst, men ikke mindst, vil jeg understrege medlemsstaternes afgørende rolle. De foranstaltninger, der træffes, og de reelle resultater af gennemførelsen af samhørighedspolitikken afhænger af dem. Endelig vil jeg gentage, at der kræves solidaritet i praksis.
Salvador Garriga Polledo
Hr. formand! På vegne af Budgetudvalget vil jeg allerførst sige, at denne økonomiske genopretningsplan er langt mere mellemstatslig end fællesskabsorienteret, og at det viser EU's reelle finansielle begrænsninger.
Set ud fra et EU-synspunkt kommer vi til at bruge 30 mia. EUR, som Den Europæiske Investeringsbank i praksis mobiliserer, og vi har store problemer med de 5 mia. EUR, der strengt taget hidrører fra fællesskabsbudgettet.
Der er ingen nye ressourcer. Det er eksisterende ressourcer, der bliver omfordelt. Vi er helt enige i, at det er nødvendigt at bruge Den Europæiske Investeringsbank, men vi må sige, at vi er bekymrede over, at vi pålægger den så mange forpligtelser uden at have garanti for, at de kan opfyldes.
Endelig beklager vi Rådets manglende evne til at opnå enighed om de 5 mia. EUR til energiforbindelser og bredbånd i landdistrikter.
Vi mener ikke, at de uudnyttede margener bør udnyttes, men at Kommissionen og Rådet skal benytte de ressourcer, som den interinstitutionelle aftale giver dem adgang til.
Elisabeth Morin
Hr. formand, hr. Barroso! Jeg taler på vegne af hele Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender, når jeg siger, at vi ønsker, at denne genopretningsplan virkelig fremmer den sociale samhørighed. Social samhørighed er ensbetydende med at blive integreret på arbejdsmarkedet. Vi ønsker først og fremmest, at alle arbejdstagere forbliver i arbejde, og at de arbejdsløse får arbejde, bl.a. ved at Globaliseringsfondens midler bruges på nye uddannelseskurser, så arbejdsstyrken er klar, når krisen er ovre.
Derfor skal vi på kort sigt sørge for, at folk bliver i arbejde. På mellemlang sigt skal vi sørge for bedre uddannelse af arbejdstagerne, så de er klar, når krisen er ovre, og på lang sigt skal vi fremme innovation, også i arbejdsmarkedsorganisationer via arbejdsgiversammenslutninger.
Europa er tvunget til at fremme innovation, hvis det skal overleve globaliseringen.
Joseph Daul
Hr. formand, mine damer og herrer! Det Europæiske Råd i næste uge må ikke blive et topmøde som ethvert andet. Det må ikke blive et rutinetopmøde. Europæerne forventer konkrete signaler fra det, og det gør min parlamentariske gruppe også.
Dette topmøde skal være det, der bekræfter Europas styrke og beslutsomhed i forbindelse med krisen. Denne styrke er kommet til udtryk tidligere, da Europa vedtog reglerne for den sociale markedsøkonomi, som begrænser skaderne som følge af en hidtil uset krise, der rammer alle dele af verden samtidig. Denne styrke kom også til udtryk for 10 år siden, da Europa indførte sin egen valuta, euroen, som er sat på sin første hårde prøve, men holder stand.
Et stærkt Europa må imidlertid ikke blive et protektionistisk Europa. Et Europa, der beskytter ved hjælp af sine regler, må ikke blive et fort Europa, for indadvendthed vil ikke bringe os ud af krisen. Vi bør snarere stole på åbenhed og bekræftelse af vores identitet. Europas styrke i en storm, endnu mere end i rolige tider, ligger i, at det handler på vegne af borgerne, også de mest underprivilegerede, og navnlig at det gør det som en enhed.
Europa kæmper for at redde bankvæsenet sammen med Kommissionen og hr. Barroso, hvis foranstaltninger inspireret af de Larosière-rapporten jeg bifalder.
Det kæmper, og vi kæmper med det, ikke, som nogle hævder, for at bevare børshandlernes arbejdspladser, men for at undgå hele økonomiens sammenbrud, og fordi en varig genopretning kræver et sundt bankvæsen.
Europa kæmper effektivt, og jeg bifalder den aftale, der blev indgået i går, om nedsatte momssatser i caterings- og byggesektoren, om indføring af reelt tilsyn med de finansielle markeder, om bevarelse af arbejdspladser, om fastholdelse og genskabelse af tillid og om sikring af europæernes fremtid.
Jeg har talt om styrke, om enhed og om effektivitet, men eksistensberettigelsen, bevæggrunden for alt det her er solidaritet. Dette er Jean Monnets og alle grundlæggernes Europa. Hvad ville det have gavnet at have skabt Europa efter Anden Verdenskrig, hvis det bare var for at give op til fordel for en "enhver er sig selv nærmest"tilgang 60 år senere, når den alvorligste økonomiske krise siden 1929 indfinder sig?
Vores medborgere spørger af og til, hvad formålet med Europa er. Det er op til os at bevise, at Europa står last og brast med de 500 mio. borgere, hvoraf mange lider under krisen, og også viser solidaritet med de medlemsstater - jeg tænker på Irland, Ungarn og andre - der har særlige vanskeligheder.
Jeg anmoder på vegne af min gruppe om, at hver enkelt stats- eller regeringschef i de 27 medlemsstater ikke falder for fristelsen til at isolere sig, der - jeg vælger mine ord med omhu - ville være selvmorderisk for samtlige medlemsstater.
Jeg anmoder hr. Vondra, hr. Barroso og Dem, hr. Pöttering, om på Parlamentets vegne at tage ordet på Det Europæiske Råd og argumentere for solidaritet og innovation. Ja, jeg siger innovation, for jeg er overbevist om, at vi kun kommer ud af krisen, hvis vi anvender nye ressourcer og foretager massive investeringer i den videnbaserede økonomi og i forskning og udvikling.
Vi skal hurtigst muligt udnytte det enorme potentiale, som EU har inden for nye miljøvenlige teknologier, da miljøvenlig innovation skal inddrages i alle europæiske politikker. Det ville virkelig sætte industrielt skub i den økonomiske genopretning.
På samme måde skal de lovgivningsmæssige hindringer for det indre marked, der stadig bremser udviklingen af disse teknologier, fjernes hurtigst muligt. Der skal indføres et ægte indre marked for vedvarende energi med klare regler, da intet vil være som før under en krise, og vi skal forberede os på den nye situation. Det er meningen med Lissabonstrategien og nu post-Lissabonstrategien.
Min parlamentariske gruppe er, ligesom centrum-højre i Europa, en ansvarsbevidst politisk organisation. Vi går ind for en økonomi, der har regler, og vi går ind for en social markedsøkonomi. Derfor benytter vi os ikke af demagogi og populisme. Det forpligter os til at tale ærligt til Europas befolkning. Jeg håber, at det kommende Europæiske Råd vil lade sig inspirere af denne tilgang.
(Bifald)
Martin Schulz
Hr. formand! Med al respekt for Dem, hr. Vondra, er det uacceptabelt, at rådsformanden ikke er til stede i en situation som denne. Det viser også, hvad han mener om denne situation.
(Bifald)
Vi har hørt mange af de gamle, velkendte udtalelser blive gentaget. Vi har lyttet til den slags ting i månedsvis, og det er de rene floskler. Hr. Daul! Jeg lykønsker Dem med Deres pragtfulde tale! Hvis De fortsætter med at holde taler som denne, vil folk i Lipsheim og Pfettisheim begynde at tro, at De har meldt Dem ind i Frankrigs Kommunistiske Parti. Det er virkelig pragtfuldt, og det lyder alt sammen glimrende. Men nu skal vi faktisk skabe resultater. Vi skal træffe de nødvendige beslutninger. Det Europæiske Råd skal gøre mere. Krisen bliver dybere, og arbejdspladser går tabt. Vi har set, at aktiernes værdi er faldet med 40 mia. EUR i løbet af de sidste seks måneder. Det betyder, at folks indkomstmuligheder forsvinder. Det betyder, at arbejdspladser går tabt. Det betyder, at virksomheder er lukningstruede. Det betyder, at de nationale økonomier trues af sammenbrud. Så træffer Rådet små nette beslutninger, f.eks. det finanspolitiske incitament på 1,5 % af BNP i år eller til næste år. Indtil videre har tre medlemsstater gennemført beslutningen, dvs. at 24 medlemsstater ikke har gjort det. Storbritannien, Tyskland og Spanien har gjort det, og de blev tilfældigvis alle tre presset af socialdemokrater og socialister, mens de øvrige medlemsstater ikke har gjort det. De må gøre mere! Det må De sige det til den fraværende rådsformand.
Hr. Barroso! De holdt en pragtfuld tale. Den var fremragende, og vi støtter den fuldt ud. Der er et presserende behov for solidaritet medlemsstaterne imellem. For os socialdemokrater og socialister er solidaritet det centrale begreb i denne situation. Solidaritet mellem samfundets borgere, men også solidaritet mellem stater. Solidaritet i euroområdet og solidaritet mellem euroområdet og de stater, der ikke indgår i det. Det er vigtigt, at Kommissionen presser medlemsstaterne til at optræde solidarisk.
Det er også vigtigt, at Kommissionen udarbejder de direktivudkast, der er nødvendige for at kontrollere privat egenkapital og hedgefonde, at sikre kreditvurderingsinstitutters gennemsigtighed, at holde cheflønningerne på et fornuftigt niveau og at lukke skattely. Disse initiativer er helt påkrævede. Vi håber og tror, at De vil gennemføre dem. Hvis det ikke længere er muligt at nå det i denne valgperiode, stiller vi alle disse krav igen på det nye Parlaments første arbejdsdag. Når jeg lytter til direktøren for Citigroup, som igen har haft overskud, og når jeg lytter til hr. Ackermann fra Deutsche Bank, som igen har haft overskud i det første kvartal, spekulerer jeg på, om disse mennesker tror, at de bare kan fortsætte som før, nu da staten har undsat dem. Nu skal vi sørge for kontrol og gennemsigtighed for at sikre, at disse mennesker ikke kan gentage det, de gjorde tidligere.
For det tredje vil jeg sige, at jeg er fascineret, når jeg hører medlemmerne af Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater tale. Det er pragtfuldt. De siger alle de ting, som vi har sagt i årevis, og som De altid har stemt imod. De lader til pludselig at være vågnet op. Men PPE-DE-Gruppen vil ikke stemme for ændringsforslag 92, beslutningen om at gøre mere, dvs. et finanspolitisk incitament på 1,5 % af BNP. Ændringsforslag 92 bliver lakmusprøven for Dem, når vi stemmer om det ved middagstid. Hr. Daul! De har netop sagt på vegne af Deres fraværende gruppe, at solidaritet er en god ting. Lad os se, om De stemmer for ændringsforslag 102, hvor vi kræver solidaritet.
En sidste bemærkning, som har afgørende betydning for vores gruppe, drejer sig om ændringsforslag 113 om skattely. Mennesker, der betjener os på restauranter, førere, der kører vores biler, personale i lufthavne, der håndterer vores bagage, er alle sammen skatteydere, hvis skattepenge bliver brugt til at forhindre de store banker i at gå konkurs, fordi regeringer og parlamenter kræver, at disse mennesker yder et bidrag. Det er disse mennesker, som skal betale for de sikkerhedsnet, der er spændt ud under bankerne og de store selskaber. Nu skal direktørerne for disse store banker, som stadig udbetaler bonusser til sig selv på millioner af euro, f.eks. i ING, som har flere milliarder i underskud, have mulighed for at placere deres penge i skattely og for at undgå at betale skat. Dette er en klassekamp fra oven, som vi i hvert fald ikke vil deltage i. Derfor er spørgsmålet om, hvorvidt vi i dag beslutter, at Europa-Parlamentet er imod skattely, afgørende for PPE-DE-Gruppens og Den Liberale Gruppes troværdighed. De taler som socialdemokraterne, men vi får at se, om De stemmer som socialdemokraterne ved middagstid.
Vi har fremsat vores tre krav, og jeg vil gerne understrege, at hvis De ikke stemmer for dem, får vi ingen fælles beslutning. Så vil det stå klart, at vi står for social retfærdighed, og at PPE-DE-Gruppen er fuld af tomme ord.
(Bifald)
Graham Watson
Hr. formand! I løbet af de seneste måneder har EU stået på flere toppe end vores tidligere kollega Reinhold Messner, og Parlamentet har behandlet en række betænkninger om forbedring af økonomien, men topmøderne og betænkningerne har kun ført til, at medlemsstaterne havde nogle trædesten på vej over recessionsfloden. Nu skal Rådet passere den uden frygt eller flugt, og jeg lykønsker ordførerne for Andersson-, Ferreira- og Kirilov-betænkningen. De giver et sammenhængende og pragmatisk overblik i lyset af den arbejdsløshedsbølge, der venter. Og deres grundlæggende budskab er arbejdspladser, arbejdspladser og atter arbejdspladser.
I Lissabonstrategien, retningslinjerne for beskæftigelsen og samhørighedspolitikken er der altid blevet argumenteret for flexicurity i vores økonomier, for offentlige investeringer i forskning og udvikling og for hurtig overgang til videnøkonomien. De er det grundlag, som et sundt, dynamisk og sikkert arbejdsmarked bygger på.
Og i dag er der en ting, som står klart for enhver - undtagen måske nogle på venstrefløjen. Det var ikke Lissabonstrategien, der skabte vanskeligheder, det er snarere de medlemsstater, der ignorerede den, som lider mest og vil lide længst. Nu er det på tide, at vi gør os gældende og sætter skub i et "Lissabon Plus-program" og retningslinjer for beskæftigelsen, der afspejler EU's virkelighed.
Nationale parlamenter, regionale regeringer og byråd skal alle sammen have mulighed for at imødegå udfordringen og skal hænges ud, hvis de ikke gør det. Vi skal heller ikke acceptere nøleri, hvad angår nødvendigheden af at beskytte Jorden. Rådet vil drøfte EU's forhandlingsposition ved klimakonferencen i København. Hr. Vondra! Hvor mange penge vil EU-27 afsætte til tilpasning og modvirkning i udviklingslandene? Klimaændringerne vil ikke ophøre, selv om tempoet i økonomien aftager, og de fattigste lande vil stadig lide under vores kulstofforbrug.
Derfor må recession ikke føre til inaktivitet. Medlemsstaterne skal bevilge pengene til at bekæmpe klimaændringerne og samtidig skabe grønne job, måske ved, som Claude Turmes foreslår, at bruge de penge, vi råder over, til at opnå flere gennem EIB eller EIF. Men Rådet ved, at recessionen igen vil hærge, hvis der ikke gennemføres en gennemgribende reform af det finansielle system.
G20-mødet i næste måned har til opgave at lave om på tingene, og jeg glæder mig over den holdning, som de europæiske ledere indtog, da de mødtes i Berlin. IMF bør finansieres effektivt, skattely bør underkastes kontrol, og finansielle institutioner bør reguleres strengt med en effektiv europæisk finansmyndighed, der fører tilsyn med systemet, ikke for at trække vores økonomier tilbage til fortiden, men for at skabe et åbent, ærligt og gennemsigtigt handelssystem, der er frit og retfærdigt.
London, Paris og Berlin er alle sammen ivrige efter at understrege, at Europa er forenet, men rådsformanden fortæller os, at der er uenigheder. Jeg håber, at rådsformanden vil møde op i Parlamentet og redegøre for topmødet, for han burde have været her i dag. Hvis der fortsat er uenigheder, duer det ikke. Det er nødvendigt, at Europa er viljestærkt, handler hurtigt og er enigt om målet i de kommende uger og måneder, at det er rede til at opgive de nødlidende aktiver, der lammer bankindeståenderne, til at reformere bankernes praksis og genoprette kreditværdigheden og til at acceptere, at den aktuelle stimuleringspakke måske ikke er tilstrækkelig, for det tjener intet formål at tilføre IMF flere midler, hvis der ikke er noget globalt finansielt system at støtte, og selv om det er hård kost, at de ansvarlige medlemsstater må bøde for, at de, der levede over evne, misligholdt deres forpligtelser, er det måske den pris, der skal betales for at undgå, at den økonomiske nedsmeltning breder sig.
Kort sagt skal Rådet, Kommissionen og Parlamentet samarbejde fattet, roligt og kollektivt og forhindre, at proceduren bliver vigtigere end målet. Europa kan ikke længere nøjes med at slukke brande. Tiden er inde til den tilbundsgående reform, der vil skabe job nu og sikkerhed i fremtiden.
Cristiana Muscardini
Hr. formand, mine damer og herrer! Hr. Vondra talte om styrkelse af tilsynet, men vi ønsker oplysninger om, hvor mange OTC-derivater de europæiske banker endnu sidder inde med, hvor stort et beløb det drejer sig om på verdensplan. Det er muligt, at Kommissionen og Rådet beslutter at fryse derivater, i hvert fald at foreslå det på verdensplan, og at suspendere handelen med dem. Er det muligt, at disse derivater i banker, der er blevet nationaliseret, stadig er nødlidende aktiver, men tydeligvis også er bekymrende for udviklingen? En styrkelse af tilsynet betyder også, at vi ikke blot, som Kommissionen siger, skal have kapacitet til at sanere bankvæsenet og gennemgå forskriftsrammerne, men også skal stille nye forslag.
Hvis vi er bekymrede over krisen i bilindustrien, bør vi også bekymre os om små og mellemstore virksomheder og den illoyale konkurrence fra lande uden for EU. Rådet har endnu ikke besluttet at ratificere og fremme oprindelsesmærkning, som er det eneste system, der ikke er protektionistisk, men beskytter forbrugere og varer, som kommissionsformand Barroso netop sagde. For at hjælpe virksomhederne må vi, ud over at fremme nye kreditlinjer, give små og mellemstore virksomheder hurtigere og billigere adgang til mobilitet, hvis vi ønsker, at disse virksomheder tilpasser sig i stedet for at bukke under. Mange af dem har nu 50 % færre ordrer, hvilket tvinger dem til at søge hjælp hos bankerne. Bankerne låner imidlertid ikke penge ud, og bankaktierne er styrtdykket på grund af derivaterne. Det er en ond cirkel. De må ud af dette uføre og søge reelle løsninger, ikke bare fremsætte meningsløse forslag.
Rebecca Harms
Hr. formand, mine damer og herrer! I anledning af den femte debat i denne valgperiode om Lissabonstrategiens succeser og fiaskoer vil jeg spørge, hvordan det kan være, at vi hvert år har fastslået, at strategien er vellykket, og at dens succes er blevet vurderet, og at vi nu pludselig vågner op midt i den alvorligste krise i nyere tid, som om det var en naturkatastrofe. Sådan burde det ikke være, og en uærlig vurdering af Lissabonstrategien er efter min mening et af de problemer, som vi skal løse.
For et år siden opfordrede Europa-Parlamentet under en lignende forhandling indtrængende Kommissionen til at sikre de finansielle markeders stabilitet, fordi vi havde set tegn på en forestående krise. Hr. Barroso! Den anmodning blev ikke efterkommet. Nu har vi, som hr. Schulz sagde, diskuteret systemets sammenbrud i månedsvis uden at sikre, at de nye bestemmelser er bindende. Det ser jeg lidt anderledes på end mine kolleger. Jeg tror, at mange medlemmer af Kommissionen og af de nationale regeringer stadig er overbeviste om, at et dereguleret marked bestående af stærke aktører kan regulere sig selv. Hvis vi begrænser os til hurtigt at tilføre bankvæsenet midler og give statsgarantier uden at skabe en helt ny struktur for de finansielle markeder, går det helt sikkert galt. Vi kommer ikke ud af krisen, og der bliver ikke noget reelt opsving.
Diskussionen af forbindelserne mellem klimapolitikken, bæredygtige strategier og krisestyring er lige så usammenhængende. Hvert år får vi mange beroligende forsikringer om dette spørgsmål. Men hvis De ser på de aktuelle økonomiske genopretningsplaner på europæisk og nationalt plan, vil De kunne konstatere, at de består af en masse ord, men at målene om bæredygtighed, klimabeskyttelse og effektiv ressourceanvendelse stadig ikke blive taget alvorligt. Disse økonomiske genopretningsplaner vil ikke ruste den europæiske økonomi til fremtiden. De er bare mere af samme skuffe.
Jiří Maštálka
Hr. formand, mine damer og herrer! Det fælles program for vækst og beskæftigelse, også kaldet Lissabonstrategien, blev vedtaget i 2005. Nu er det 2009, og alligevel står vi over for stigende fattigdom og en økonomisk og finansiel krise uden sidestykke i historien. Desuden siger de seneste prognoser, at antallet af arbejdsløse i EU vil stige med knap 3,5 mio. i 2009. Til trods for alle de foranstaltninger, der er truffet indtil videre, stiger arbejdsløsheden. Jeg er ikke den eneste, som mener, at der er noget galt. Den aktuelle situation viser, at de hidtidige politikker har været fejlslåede. De har primært støttet store kommercielle og finansielle koncerners ophobning af store profitter, dannelsen af enorme monopoler og forværringen af arbejderes og almindelige menneskers levevilkår. Europa skal sætte en ny kurs. På forårstopmødet bør Rådet vedtage en europæisk strategi for solidaritet og bæredygtig udvikling og et nyt sæt af økonomiske politikker, socialpolitikker og miljøpolitikker udelukkende til støtte for investeringer i arbejdets kvalitet, forbedring af kvalifikationer, infrastrukturstøtteprogrammer, samhørighedspolitikker, miljøbeskyttelse og bedre arbejdsmiljø. Et stort problem, som medlemsstaterne, deriblandt Tjekkiet, står over for, er flytning af virksomheder. EU bør fastsætte et regelsæt, der straffer virksomheder for at flytte, f.eks. ved at betinge finansiel støtte fra EU af opfyldelse af forpligtelser vedrørende jobbeskyttelse og lokal udvikling. Især nu under den finansielle og økonomiske krise har vi ikke blot behov for solidaritet, men også for strenge og hurtigtvirkende regler og instrumenter som et fælles forsvar mod krisen. På den måde vil vi også skabe en ophøjet forbindelse til arven efter Jean Monnet, som vi mindes i dag.
Nigel Farage
Hr. formand! Folk har i formiddag slået om sig med begrebet europæisk solidaritet, som om det var givet. Det sætter jeg spørgsmålstegn ved.
Vi kan ikke udskrive en blankocheck for at hjælpe Østeuropa ud af vanskelighederne. Det har vi ikke råd til. Set ud fra et økonomisk synspunkt er planen temmelig uholdbar, men det vigtigste er, at det er politisk uacceptabelt for skatteyderne i Frankrig, Storbritannien og Tyskland. Alligevel lader det til, at den britiske finansminister, Alistair Darling, nu går ind for denne plan. Han må være gået fra forstanden! Han siger, at Europa nu skal bygge på fælles samarbejdsværdier, som om vi var en stor, lykkelig familie.
Men den ungarske premierminister, Ferenc Gyurcsany, tager ikke den idé om europæisk solidaritet særlig alvorligt. Han kræver, at EU støtter lande som hans med ikke mindre end 180 mia. EUR, og han siger, at hvis vi ikke gør det, lover han os, at 5 mio. arbejdsløse migranter vil rejse vestpå til vores lande. Det kan kun betegnes som pengeafpresning, det viser, hvor tåbeligt det er at have inviteret lande som Ungarn ind i denne politiske union, og det understreger i endnu højere grad, hvor tåbeligt det er at have åbne grænser.
Den eneste reaktion, jeg hører i Parlamentet i dag, er, at vi på en eller anden måde må have mere EU - at mere magt vil fungere! Men vælgerne i Frankrig, Nederlandene og Irland sendte Dem jo et budskab. De har ikke legitimitet til at give EU mere magt. Jeg tror, at vælgerne vil stemme om den økonomiske krise ved valget til Europa-Parlamentet i år, og jeg håber, at de denne gang sender Dem et budskab, der er så højt og tydeligt, at De for en gangs skyld ganske enkelt ikke kan ignorere det.
Formanden
Nigel Farage! Vi er måske ikke altid tilfredse i vores europæiske familie, men De tilhører også familien.
Jana Bobošíková
(CS) Hr. formand, mine damer og herrer! I modsætning til den foregående taler er jeg overbevist om, at det kommende Europæiske Råd fuldt ud bør leve op til det nuværende tjekkiske formandskabs motto, som er "Europa uden grænser". Jeg håber, at den fraværende rådsformand, Mirek Topolánek, ikke under Obamaregeringens pres vil falde for fristelsen til at vedtage flere bestemmelser og lade flere af skatteydernes penge tilflyde økonomien.
Det kommende Europæiske Råd bør også forkaste Barrosokommissionens grønne lobbyplan, der omfatter massiv støtte på flere milliarder euro til vedvarende energi. Økonomisk teori og historisk efterprøvet praksis viser klart, at dette på ingen måde vil bidrage til at begrænse det økonomiske sammenbrud eller bringe den stigende arbejdsløshed til ophør. Tværtimod vil det bare forværre krisen og tilføje endnu en risiko i fremtiden, nemlig risikoen for inflation. Jeg tror ikke, at nogen fornuftig politiker ønsker at bidrage til massive prisstigninger og devaluering af almindelige borgeres opsparing. Jeg håber, at formandskabet vil fortsætte sit standhaftige forsvar af liberalisering og afskaffelse af handelsbarrierer og protektionisme.
Som bekendt har statslig regulering af den økonomiske politik i USA været stærkt medvirkende til den aktuelle krise. I stedet for at lære af dette har EU's organer vedtaget intet mindre end 519 forordninger og 68 direktiver siden den 1. juli 2008, dvs. i løbet af ni måneder. Hvis det tjekkiske formandskab vil være troværdigt og leve op til mottoet "Europa uden grænser", bør det i stedet for at tilrettelægge flere topmøder omgående gennemgå al EU-lovgivning og ophæve flest mulige miljømæssige, kønsrelaterede, sociale og beskæftigelsesmæssige restriktioner. Rådet bør også overveje, hvordan man regerer i den opsvulmede socialstat, og hvordan høje skatter og forsikringspræmier kan nedsættes. Kun på den måde kan der opnås en hurtig genoptagelse af rationelle menneskelige aktiviteter og markedsaktiviteter, hvilket er en betingelse for at overvinde den aktuelle krise.
Klaus-Heiner Lehne
(DE) Hr. formand, mine damer og herrer! Nogle gange tror jeg ikke mine egne ører. Hr. Schulz! Det er Retsudvalget, der har taget initiativ til regulering og regler om gennemsigtighed i forbindelse med hedgefonde og privat egenkapital.
I 2006 begyndte medlemmerne af Gruppen for Det europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater i Retsudvalget at anmode aktivt om, at der blev indført regler. Den lovgivningsmæssige initiativbetænkning, som vi bestilte, blev ikke til noget, fordi formanden for Økonomi- og Valutaudvalget, der som bekendt er medlem af Den Socialdemokratiske Gruppe i Europa-Parlamentet, indledte en fuldstændig formålsløs diskussion om bemyndigelse. Resultatet var, at vi brugte måneder, for ikke at sige år, på at opnå enighed og endelig kunne vedtage de lovgivningsmæssige initiativbetænkninger om spørgsmålet i september sidste år i form af Rasmussen-betænkningen og Lehne-betænkningen.
I Rådet var det Gordon Brown, der argumenterede imod regulering på dette område. Han er tydeligvis ikke medlem af PPE-DE-Gruppen, men tilhører Deres gruppe. I de senere år har fru Merkel og hr. Rasmussen altid argumenteret for regulering på disse områder i alle forhandlinger, både i Det Europæiske Råd og i G8.
Problemet består i, at socialdemokraterne i EU altid har været en stor hindring for inddragelse af disse ikkeregulerede områder. Holdningerne har ændret sig på det sidste, og det har ført til, at vi befinder os i den aktuelle situation. Det er en af de historiske kendsgerninger på dette område. Jeg vil blot sige, at der er stor forskel på den retorik, vi lytter til nu, og de senere måneders og års virkelighed. Sådan er det desværre.
Til sidst vil jeg nævne en række områder af fælles interesse. I dag var stemningen mellem de parlamentariske grupper under forberedelsen af beslutningen om Lissabonprocessen i styringsgruppen usædvanlig god. Derfor er vi nået til enighed på næsten alle områder og har udarbejdet en god beslutning.
Vi bør ikke diskutere dette i det uendelige. Vi bør i stedet gøre det klart, at dette er et område af fælles interesse. Europas borgere forventer, at vi handler sammen under denne krise, og at vi ikke ryger i totterne på hinanden.
(Bifald)
Poul Nyrup Rasmussen
(EN) Hr. formand! Dette er den værste krise siden 1929, og den bliver værre. Arbejdsløsheden er nu i frit fald.
Det, jeg sagde til kommissionsformanden for nogle få måneder siden, var: "Lad være med at fremhæve det, som Det Europæiske Råd besluttede i december 2008, for stærkt. Lad være med at male et alt for lyserødt billede af Europa." Men det er lige det, De gør. De har ikke givet et finansielt incitament på 3,3 % i Europa - det har De altså ikke! Når De taler om automatiske stabilisatorer, indgår det allerede i prognosen. Ifølge Kommissionens udtalelser i januar er prognosen -2 %. Nu siger Den Europæiske Centralbank, at den er -3 %. Når De taler om et finansielt incitament på 1,5 %, er det ikke 1,5 %, for ifølge Bruegelinstituttet bliver det 0,9 %, og det er der dokumentation for.
Den aktuelle situation er følgende: Vi sikrer ikke beskæftigelsen, arbejdsløsheden er i frit fald, og Deres incitament i Europa er ikke 3,3 %, men 0,9 %. Hvis De nu fortæller os, at vi skal vente på bedre tider, og hvis De er enig med Jean-Claude Juncker, som i går sagde, at vi har gjort nok, siger jeg: De har ikke gjort nok - folk forventer mere af Europa, end De siger i dag.
Det, jeg vil sige, er følgende: Om nogle få uger skal De møde hr. Obama, USA's nye præsident. Han kan præsentere en investeringspakke på 1,8 % af USA's BNI. Vi kan præsentere mindre end halvdelen. Hvordan kan De forestille Dem, at Europa sætter sig selv i en situation, hvor vi er dem, der gør mindre end vores amerikanske venner, og alligevel kræver mere af dem? Hvordan kan De forestille Dem respekt for EU?
Det, jeg siger, er, at vi skal gøre mere, og vi skal udvikle en storstilet plan, som omfatter topmødet den 19. marts - om ni dage - topmødet i London den 2. april, topmødet om beskæftigelse i maj i Prag og topmødet i juni. Hr. kommissionsformand! Jeg opfordrer Dem til at gøre en omfattende, ny genopretningsindsats. Hvis vi ikke gør det, lider vi nederlag. Det drejer sig ikke om at vente på bedre tider til næste år, for dette er en grundlæggende global krise, som vi er nødt til at tage alvorligt.
Til sidst vil jeg sige noget om solidaritet. Tiden er inde til ikke at acceptere nye skillelinjer mellem dem, der har været medlemmer af EU i mange år, og dem, der tiltrådte EU med et løfte om, at det ville blive bedre tider for almindelige mennesker. Lad os undgå nye økonomiske skillelinjer mellem de nye og de gamle. Lad os vise ægte solidaritet. Hr. kommissionsformand! Det er grunden til, at jeg anmoder Dem om at overveje nye finansielle muligheder for at hjælpe vores nye venner - Eurobonds er en mulighed, Den Europæiske Investeringsbank er en anden. Jeg anmoder Dem om at tage det alvorligt. Lad os ikke gøre for lidt for sent, som de gjorde i Japan, men lad os vise, at Europa handler om mennesker, Europa handler om solidaritet med EU's svageste medlemsstater.
Jules Maaten
(NL) Hr. formand! Nu hvor Lissabonstrategiens oprindelige løbetid ophører, kan vi konstatere, at de mål, som regeringscheferne fastsatte i 2000, ikke er nået. Men netop under den aktuelle økonomiske krise er det af største betydning, at Lissabonstrategien bliver taget alvorligt. Hvis det var sket, ville Europa sandsynligvis bedre have kunnet modstå de økonomiske tilbageslag.
En af de vigtigste aftaler i Lissabonstrategien er hensigten om at bruge 3 % af BNP på forskning og udvikling, to tredjedele finansieret af den private sektor og en tredjedel af staten. Det bremser imidlertid innovationen i EU, at næsten ingen af EU's medlemsstater har nået dette mål. I en verdensomspændende krise er Europa nødt til internt at finde styrken til igen at bringe økonomien på fode.
Samtidig er det naturligvis overraskende, at en betydelig del af EU's budget stadig bliver anvendt til at oversubsidiere den gamle økonomi, som omfatter landbrug og regionalfonde, mens målene for investeringer i forskning ikke nås. Der er masser af muligheder. Bare tænk på rent miljø, medicinske teknologier eller f.eks. det stigende marked for europæiske computerspil, hvor målrettet støtte har vist sig at være effektiv.
En dynamisk og meget innovationsorienteret økonomi kan føre til nye erhvervsgrene, teknologier og produkter. Det er netop betingelsen for at overvinde en recession. Krisen giver os mulighed for, og tvinger os til, at gennemføre stærkt tiltrængte reformer.
Jeg opfordrer på det kraftigste medlemsstaterne til at tage deres egne aftaler alvorligt, for når der fastsættes vigtige mål, må vi være besluttede på at nå dem. Ellers mister EU sin troværdighed. Fælles politik kræver, at alle gør deres yderste, og tillader ikke nogen medlemsstat at slække på indsatsen.
Mirosław Mariusz Piotrowski
(PL) Hr. formand! Alt tyder på, at Lissabonstrategiens 10-års-mål bliver en fiasko. Hverken strategien eller Lissabontraktaten, som der hele tiden henvises til, er et reelt svar på den globale økonomiske krise. Under det kommende Europæiske Råd vil Irlands premierminister informere os om de skridt, der er taget for at indarbejde Lissabontraktaten. Irland fulgte Frankrigs og Nederlandenes eksempel og forkastede den ændrede udgave af den europæiske forfatning ved en folkeafstemning. Irlands borgere kunne ikke overtales til at give afkald på en del af deres suverænitet til fordel for en bureaukratisk struktur med betegnelsen EU. I stedet for at afvente en dom fra den tyske forfatningsdomstol, der kan ende med at begrave traktaten, bliver der for øjeblikket gjort forsøg på at overtale irerne med løfter om privilegier, som der ikke er belæg for i det forelagte dokument.
I lyset af denne enorme økonomiske krise anmoder jeg om, at de formålsløse interne stridigheder i EU ophører, og at der træffes specifikke foranstaltninger på grundlag af de gældende traktater og i en ånd af solidaritet.
Claude Turmes
(FR) Hr. formand! I denne krisetid kræves der et stærkt incitament på europæisk plan.
Nationalstater, der handler alene, vil ikke kunne mønstre en tilstrækkeligt stærkt og samordnet reaktion. Derfor har vi hårdt brug for et europæisk initiativ. Men hvad er det, vi ser for øjeblikket? En Kommission, der, ligesom dens formand, er træt og mangler visioner og politisk mod. En genopretningsplan på 5 mia. EUR er ikke nogen genopretningsplan, da 50 % af projekterne på listen ikke vil blive genstand for investeringer i 2009 og 2010, fordi licenserne til f.eks. kulstofbinding ikke vil være på plads!
Hr. Daul har helt ret. Det er på tide, at vi viser solidaritet og innovation. Hvis Kommissionen lytter til Margaret - "jeg vil have mine penge tilbage" - Merkel og udarbejder en liste, der giver flere penge til de stærke økonomier end til vores kolleger i østlandene, som har brug for vores støtte lige nu, kan vi ikke gøre fremskridt.
Derfor må vi have innovation på to områder. For det første må vi ikke spilde disse 5 mia. EUR på statsstøtte. Vi skulle hellere samle pengene i Den Europæiske Investeringsbank. Banken øger for øjeblikket sin kapital med 76 mia. EUR og forhandler med Den Europæiske Centralbank om at forbedre likviditeten. Derfor bør vi bruge de fleste af de 5 mia. EUR som garantibeløb til at rejse 20, 25 eller 30 mia. EUR i offentlige og private investeringer. For det andet må vi udvide denne genopretningsplan til at omfatte miljøvenlige teknologier, vedvarende energi og investeringer i bygninger i Europas byer.
For øjeblikket afsætter præsident Obama 10 gange mere risikovillig kapital til miljøvenlige teknologier end Europa. Derfor taber vi kampen om det næste helt store i økonomien.
Sahra Wagenknecht
(DE) Hr. formand, mine damer og herrer! Det afgørende spørgsmål i forbindelse med alle de økonomiske genopretningsplaner, der gennemføres over hele Europa, er naturligvis, hvem der skal have pengene. Vil der blive udskrevet flere blankocheck til bankerne, selv om det i det lange løb ville være betydeligt billigere for skatteyderne, hvis de blev nationaliseret med det samme? Skal vi lette byrden for store selskaber og højtlønnede, selv om de over hele Europa i årevis har fået skattelettelser? Jo flere penge, der bliver spildt på den slags ting, desto mere sandsynligt er det, at programmerne vil slå fejl, og at den europæiske økonomi vil befinde sig i en meget farlig nedadgående spiral.
Den langsigtede politik med privatisering, deregulering og liberalisering har ført til en stigende koncentration af rigdommen blandt de 10.000 mest velstående. Desuden er det denne politik, der har ansvaret for den krise, vi befinder os i i dag. Alle, der mener, at krisen kan overvindes ved at fortsætte denne politik med nogle få ændringer, har misforstået situationen fuldstændig. Det, vi har brug for, er det stik modsatte. I stedet for at købe bankernes nødlidende aktiver bør vi bruge skattepengene på at renovere skoler og hospitaler og på at gøre den europæiske økonomi mere miljøvenlig. Hvis der gives offentlige midler til private virksomheder, skal reglen om ingen skattepenge uden garanterede job og navnlig ingen skattepenge uden statslige ejerskabsrettigheder gælde, så staten og frem for alt borgerne kan få andel i evt. fremtidig indtjening. Den allerbedste økonomiske genopretningsplan ville være en radikal omfordeling af rigdom og aktiver oppefra og ned. Lavtlønsgruppen i Europa skal mindskes i stedet for hele tiden at blive gjort større. Vi må have højere mindstelønninger og bedre sociale ydelser i Europa. Vi må have skattesatser, som sikrer, at millionærerne og profitmagerne fra den nu overståede fest på finansmarkedet tager ansvar for de enorme tab, der er opstået, ikke flertallet af borgerne, som ikke har fået det mindste ud af det finansielle opsving. Jeg mener, at social retfærdighed nu er den eneste fornuftige økonomiske politik. Det er den eneste måde at bringe den katastrofale krise til ophør på.
Nils Lundgren
(SV) Hr. formand! Lissabonstrategien er et af EU's bedste projekter. Medlemsstaterne skal frivilligt reformere deres økonomier for at skabe velstand og en evne til at tilpasse sig til både forudsete ændringer som en aldrende befolkning og uforudsete ændringer som finansmarkeder, der bryder sammen. Strategien går ud på at fremme effektive markeder, iværksætterånd, uddannelse, forskning og stabile offentlige finanser, og nu bliver vi sat på en prøve.
Hvis vi alle sammen havde haft en fleksibel økonomi, den rigtige pengepolitik og sunde offentlige finanser, da finanskrisen opstod, ville Europa have klaret sig meget bedre. Men det havde vi ikke. Lissabonstrategien er ikke blevet gennemført, og samtidig har euroen medført en alt for let pengepolitik for Irland, Spanien, Italien og Grækenland. Dertil kommer, at flere stater har kunnet forvalte deres offentlige finanser dårligt under euroens beskyttelse. Derfor er ubalancerne enorme. Lissabonstrategien er en god idé, der er blevet forkludret. Euroen er en dårlig idé, der har forværret problemerne.
Bruno Gollnisch
(FR) Hr. formand, mine damer og herrer! Det er i disse krisetider, at værdien og nytten af strukturer vil vise sig, og denne krise viser, at Bruxelles' Europa ikke er til nogen som helst nytte. Genopretningsplanen, der højtideligt kaldes europæisk, er i virkeligheden summen af de midler, som medlemsstaterne kan blive enige om. Bidraget fra EU's budget tegner sig for en meget lille del.
Mens der gives 200 mia. EUR til støtte for realøkonomien og arbejdspladser, går 2 mia. EUR til bankerne uden nogen garanti for, at de vil bruge pengene til finansiering af virksomheder og enkeltpersoner. Privatisering af profit og socialisering af tab: Det er modeordene inden for disse økonomiske politikker, hvad enten de er liberale eller socialdemokratiske.
Har det noget med europæisk solidaritet og støtte til staterne at gøre? Deltagerne i det uformelle topmøde den 1. marts forkastede enstemmigt, at der blev stillet betingelser for støtte til bilindustrien af hensyn til markedet og konkurrencen. Der er ikke sket nogen ændringer af politikken, ingen ændringer af logikken og intet brud med det system, der førte til en katastrofe! Vi er på afgrundens rand, og om nogle få dage vil stats- og regeringscheferne bede os om at tage et stort spring fremad.
Lambert van Nistelrooij
(NL) Hr. formand! Som regionalpolitisk koordinator for Gruppen for Det europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater vil jeg gerne sige, at det ønskede skridt hen imod en mere fleksibel tilgang og større vægt på investeringer og beskæftigelse er ved at blive taget. Netop i denne krisetid er samhørighedspolitikken relevant i forbindelse med fællesskabsinvesteringer. For øjeblikket bruger vi årligt ca. 50 mia. EUR, og 65 % af dem går til de prioriterede områder i Lissabonaftalerne. Dermed yder vi et aktivt bidrag, vi kvalificerer arbejdstagere, og vi tager alle mulige regionale initiativer med henblik på årene efter krisen.
PPE-DE-Gruppen vil gerne fastholde denne integrerede finansielle tilgang i stedet for at skabe yderligere splittelse. Tanken bag vedtagelsen af en mere fleksibel tilgang er at fremskynde forfaldsplanerne for udgifter, at forenkle godkendelsen og håndtere forberedelsesomkostningerne effektivt og at udvide EIB's spillerum væsentligt gennem specifikke programmer, herunder bæredygtig genopbygning i bymiljøet og større vægt på energieffektivitet, ikke mindst i de gamle medlemsstater. Jeg bifalder disse skridt i retning af en mere intensiv tilgang og fleksibilitet.
I anden mødeperiode i marts afholder vi en prioriteret forhandling om tilpasningerne til samhørighedspolitikken. Vi vil også tilpasse forordningerne om fondene i overensstemmelse hermed og fastsætte grundlaget for en ny samhørighedsstrategi, nemlig territorial samhørighed, rammen for perioden efter 2013.
For et øjeblik siden blev det bekræftet, at vi går ind for aktiviteter af høj kvalitet, herunder klynger, F&U, innovation og udvikling af landdistrikter, og vi vil sikre, at videnøkonomien og konkurrenceevnen i Europa får en vitaminindsprøjtning. Det gælder alle regioner i samtlige medlemsstater. På den måde vil Europa forblive synligt, og vi vil bidrage til større solidaritet i Europa, også efter krisen.
Edit Herczog
(EN) Hr. formand! Jeg vil indlede med at svare hr. Farage. Hvis det hidtil ikke har været sikkert, at Parlamentet ville stå sammen, tror jeg, at hr. Farage overbeviste os alle sammen om, at vi skal vedblive med at stå sammen i EU.
Den systematiske krise har ramt EU, og vi må spørge os selv, hvorfor den 10-årige Lissabonstrategi ikke kunne redde os. Kunne vi have et bedre mål? Kunne vi have et bedre resultat? Kunne vi gøre det på en mere sammenhængende måde, eller ventede vi på, at nogen skulle gøre det i stedet for os?
Den Socialdemokratiske Gruppes svar er, at det er på sin plads at have en enkelt, omfattende strategi for fremtiden, at fremme konkurrenceevne og social og miljømæssig bæredygtighed i en enkelt strategi. Socialdemokraternes svar er, at vi skal nå Lissabonmålene i hele Europa af hensyn til alle europæere, også de mest sårbare, dvs. de fattige.
Vi skal stabilisere de finansielle markeder og nedbringe risikoen for lignende kriser i fremtiden. Men vi vil ikke støtte politikker, der fører vores midler til skattely og til de fås bankkonti. Vi skal stabilisere realøkonomierne over hele Europa i alle sektorer og navnlig de små og mellemstore virksomheder, men vi skal tage ansvar for at støtte beskæftigelsen og ikke bare tillade disse virksomheder at skabe overskud.
Vi skal fremme F&U, innovation og den digitale overgang, og vi skal opbygge færdigheder, så alle Europas borgere kan bruge disse teknologier. Vi vil afsætte midler til at indhente viden i alle politikker vedrørende intellektuelle ejendomsrettigheder. Vi skal stabilisere Europa som helhed, men vi skal have øje for endnu mere sårbare dele af verden, og vi vil ikke skabe nye skillelinjer i EU.
Vi skal have aktørerne til at handle. Handling, handling, handling og resultater. Ord alene vil ikke føre til noget. Det er ikke nok at gøre en masse, men det er nødvendigt at gøre nok. Vi anmoder Kommissionen og Rådet om at gå videre end forårstopmødet og viderebringe vores budskaber til G20. Det er, hvad almindelige mennesker forventer af os. Lad os handle sammen.
Ona Juknevičien
(LT) Hr. formand! Jeg vil gøre opmærksom på nogle forhold, der efter min opfattelse er vigtige for at løse problemet med at fastholde og skabe nye job. For det første er dette en global økonomisk krise, der tvinger os til at tage beskæftigelsesstrategien op til fornyet overvejelse. For det andet skal vi foretage en kritisk vurdering af, hvad vi allerede har skabt, og af effektiviteten af gennemførelsen af de strategier, vi har vedtaget. Derfor opfordrer jeg på det kraftigste Kommissionen til meget kritisk at vurdere, hvordan medlemsstaterne bruger midler, der er afsat til stimulering af beskæftigelsen. Den hidtidige praksis med hovedsageligt at afsætte midler til kvalificering, omskoling og forskellige former for uddannelse er efter min opfattelse ineffektiv. Investeringer i små og mellemstore virksomheder og mikrokreditter er det mest effektive middel til at skabe nye job. Midler fra både Socialfonden og Globaliseringsfonden kunne bruges mere effektivt til dette formål. Medlemsstaterne skal forelægge rapporter om anvendelsen af midlerne fra Socialfonden og Globaliseringsfonden, hvor de navnlig redegør for, hvor mange nye job der er skabt. Der skal være sanktioner for ineffektiv anvendelse. Antallet af arbejdstagere, der vælger såkaldt frivillig aftrædelse, stiger. De står uden job og uden social eller økonomisk støtte. Derfor bør vi inddrage fagforeninger til at varetage borgernes interesser. Jeg opfordrer indtrængende Kommissionen og medlemsstaterne til at gå sammen om dette vigtige spørgsmål.
Guntars Krasts
(LV) Hr. formand! I den aktuelle krisesituation er det bedre at gøre mere end at vente. Derfor bør vi bestemt støtte de foreslåede økonomiske stimuleringsinstrumenter. De internationale udlånsmarkeder har imidlertid, med få undtagelser, lukket af for de nye medlemsstater i Østeuropa, der sker en udstrømning af kapital, og de vesteuropæiske banker, som sidder på størstedelen af markedet i området, har afløst de ekspansive udlånspolitikker, som de førte for ikke så længe siden, med en mere forsigtig tilgang. Disse medlemsstaters muligheder for at bruge finansielle og skattemæssige instrumenter er begrænsede eller ikkeeksisterende. Desuden vil konvergenskriterierne på mellemlang sigt også sætte grænser for, hvilke økonomiske stimuleringsforanstaltninger der kan træffes i størstedelen af de stater, som forbereder sig på at tiltræde euroområdet. Det eneste instrument til stimulering af økonomien og gennemførelse af Lissabonstrategien i disse lande er midler fra EU's fonde. Det kan imidlertid blive vanskeligt at opnå medfinansiering, og det kan betyde, at det kommer til at tage længere tid at få midlerne stillet til rådighed. For at stimulere økonomien i Østeuropa er det nødvendigt, at der hurtigt opnås enighed om at ændre reglerne for modtagelse af EU-midler. Procedurerne for modtagelse af midler skal forenkles stærkt, omfanget af statslig og privat medfinansiering skal nedbringes, og tidsfristerne for modtagelse af midler skal forlænges. Vi må finde reelle muligheder for at bruge finansiering fra Den Europæiske Investeringsbank og Den Europæiske Bank for Genopbygning og Udvikling til at tilvejebringe midler. Disse beslutninger vil sende et signal, der er vigtigt for genopretningen og stabiliseringen af markederne i Østeuropa.
Elisabeth Schroedter
(DE) Hr. formand, mine damer og herrer, ærede kommissærer! Vi skal udnytte den mulighed, som den finansielle krise giver, for at gøre den europæiske økonomi meget mere miljøvenlig og bringe klimaændringerne til ophør.
Men Kommissionen udnytter ikke denne mulighed og satser på en redningspakke med forældede koncepter såsom vejbygning og bilindustrien. Selv investeringer i skrantende økonomiske strukturer synes at være en mulighed. Dette er ikke et fremadrettet koncept, som betyder, at folk ikke behøver at frygte, at de mister deres udkomme. Lempelserne af reglerne for anvendelse af strukturfondene skal udelukkende tage sigte på bæredygtige og miljøvenlige investeringer. Uden et klimatjek af denne art må medfinansieringen ikke øges.
Jeg vil sige til kommissærerne, at jeg mener, at deres strategi om at udnytte finanskrisen til at undergrave arbejdstagernes rettigheder er kynisk. Udstationeringsdirektivet bør styrke arbejdstagernes rettigheder og ikke bidrage til at svække dem. Denne type reformer skulle for længst have været gennemført. Det, som De tilbyder i det nye dokument, er uacceptabelt.
Ilda Figueiredo
(PT) Den neoliberale Lissabonstrategi har været et af EU's vigtigste instrumenter til fremme af finansiel deregulering, privatisering af offentlige tjenester, liberalisering af markederne og verdenshandelen, deregulering af arbejdsforholdene og tilsidesættelse af arbejdstagernes rettigheder. Forslagene om arbejdstidsdirektivet og flexicurity er tydelige eksempler herpå.
Det giver ingen mening at blive ved med at insistere på at udvikle Lissabonstrategien, når den økonomiske og sociale krise, som anvendelsen af denne strategi har bidraget til at skabe, bliver værre. Derfor må vi bryde med disse politikker for neoliberal kapitalisme, som har skabt større arbejdsløshed, usikkert arbejde og fattigdom, og som har øget de sociale, regionale og territoriale uligheder. Vi har brug for en integreret europæisk strategi for solidaritet og bæredygtig udvikling, som er baseret på beskyttelse af produktive sektorer og offentlige investeringer ved effektivt at øge fællesskabsmidlerne til støtte for lande med svagere økonomier, respekterer naturen, skaber job med rettigheder, fremmer offentlige tjenester, øger købekraften og sikrer retfærdig indkomstfordeling for at mindske fattigdommen. Det er det stik modsatte af, hvad Kommissionen og Rådet foreslår.
Johannes Blokland
(NL) Hr. formand! Under drøftelserne på forårstopmødet har vi i de seneste år opfordret medlemsstaterne til at arbejde med Lissabonprocessen. Økonomisk vækst og lav inflation gav trods alt plads til reform. Og reform var nødvendig i konkurrencen med de nye økonomier og er det faktisk stadig.
Den aktuelle krise viser, at de medlemsstater, der reagerede på denne opfordring, nu klarer sig bedre end andre. De øvrige medlemsstater har store budgetunderskud, og den omstændighed, at de medlemsstater, der vendte det døve øre til vores opfordring, nu overfører disse underskud, truer vores valutas stabilitet.
Jeg vil gerne opfordre Kommissionen til at overvåge medlemsstaterne for at sikre, at de overholder stabilitetspagten. Kun på denne måde kan vi undgå, at omkostningerne i forbindelse med denne krise kommer ud af kontrol. Midlertidige støtteforanstaltninger, der opfylder kravet om bæredygtighed, kan derfor anvendes i begrænset omfang. Ud over alle de nye planer er det indlysende, at gamle aftaler skal overholdes.
Sergej Kozlík
(SK) Vesteuropa taler gerne om behovet for at hjælpe landene i Central- og Østeuropa med at overvinde krisen. De samme mennesker, nærmere betegnet Nicolas Sarkozy, taler imidlertid om de samme lande som et sort hul, der udgør en risiko for EU. Jeg protesterer imod en sådan triviel generalisering af et problem, der berører de vestlige lande på nøjagtig samme måde. Sådanne udtalelser resulterer i en faldende tillid til institutionerne i de central- og østeuropæiske lande, og de ligner mere et bagholdsangreb end en form for hjælp.
De europæiske ledere forkastede i sidste uge protektionisme, som ville have betydet opførelse af et nyt jerntæppe tværs igennem et forenet Europa. Samtidig har Europa-Kommissionen dog godkendt en enorm statsstøtte til franske bilfabrikanter. Denne uensartede og diskriminerende fremgangsmåde kommer dog også til udtryk på andre områder, særlig inden for landbruget. Europa er ved at blive todelt, og euroskeptikerne vil høste fordelene heraf.
Gunnar Hökmark
(EN) Hr. formand! Disse forhandlinger handler om arbejdspladser og arbejdspladser og ny velstand. Derfor er jeg lidt overrasket over at høre Den Socialdemokratiske Gruppe kritisere dem, der har haft ansvaret for realpolitikken i Europa, fordi socialdemokraterne mere end nogen andre krævede lavere rentesatser, da økonomien var på sit højeste, ligesom de gennemførte den monetære politik i USA. Det er en eftergivende monetær politik, der mere end noget andet har ødelagt den amerikanske økonomi. Hr. Schulz bør være taknemmelig over, at Europa og Den Europæiske Centralbank ikke lyttede til ham, for hvis de havde gjort det, ville den europæiske økonomi have været meget dårligere stillet. Jeg er sikker på, at vi alle kan blive enige om det.
Det samme gælder den politik, De anbefaler i dag, for nu taler De om eurobonds, der bl.a. ville føre til højere rente for landene i Centraleuropa. Det er ikke solidaritet i en tid med finanskrise, og vi bør heller ikke denne gang lytte til hr. Schulz.
Vi må træffe foranstaltninger, men vi må træffe de rette foranstaltninger for ikke at forværre krisen og for at sikre stabilitet.
(Tilråb)
Nej, De har ikke været ved magten, men De er også skyldig i mange ting, og hvis vi havde lyttet til Dem, ville vi have været dårligere stillet. Det var en aftale mellem Dem og mig, ikke? Jeg er sikker på, at der er enighed i Parlamentet om, at Deres politik var forkert.
Vi har brug for stabilitet nu. Vi må følge konkurrencereglerne og reglerne for statsstøtte for at sikre åbne barrierer og handel, for eksport kræver mere import, og import kræver eksport. På den måde kan vi skabe flere arbejdspladser.
Guido Sacconi
(IT) Hr. formand, mine damer og herrer! Et minut er kun nok til et telegram. Titlen på mit, som jeg vil sende til Det Europæiske Råd, er allerede oplyst af hr. Schulz og hr. Rasmussen, som sagde, at der skal gøres en større indsats i forbindelse med den sociale nødsituation via nye, stramme finans- og skattepolitikker. Lad mig tilføje endnu et budskab: Det er naturligvis yderst vigtigt, at vi, mens vi gennemlever denne krise, minimerer de sociale virkninger, men det er også vigtigt, at vi fastholder en stabil kurs, så vi ved, om vi vil komme ud af den som vindere eller tabere i den globale konkurrence, der vil blive endnu skarpere i jagten på en ny, grøn og smart økonomi med lav CO2-udledning.
Derfor skal alle foranstaltninger på alle niveauer fra lokalt til europæisk niveau være i overensstemmelse med dette mål. Rådet skal give et stærkt mandat til forhandlingerne i optakten til klimatopmødet i København, så vi ikke går glip af denne mulighed, der også er en økonomisk mulighed. Mandatet skal underbygges af den nødvendige finansiering til udviklingslandene, der vil sætte dem i stand til at slutte sig til os.
Sophia in 't Veld
(NL) Hr. formand! Denne krise er en test for Europa. Borgerne forventer nu, at Europa handler, og derfor er det meget mærkeligt, at mange nationale ledere selv nu fortsat er fanget i en "hver for sig"politik. Europa er ikke summen af 27 gange nationale interesser. I denne henseende ville det være en stor fejl igen at splitte Europa i øst og vest.
De liberale vil gerne investere i fremtiden, ikke i fortidens fejltagelser. Målene med Lissabonstrategien bør ikke lægges på is. Om noget bør vi være endnu mere engageret i uddannelse og forskning, innovation, bæredygtighed og et stærkt europæisk marked.
Bankfolk, der bortøder vores penge, er foragtelige, men hr. Schulz, politikere, der nu oparbejder underskud og gæld, som kommer til at påhvile kommende generationer, er lige så uansvarlige. Gruppen Alliancen af Liberale og Demokrater for Europa tilslutter sig hovedpunkterne i Ferreira-betænkningen. Kun med reelle europæiske og fremtidsorienterede løsninger kan vi imødegå krisen direkte. Det er nu eller aldrig for Europa.
Dariusz Maciej Grabowski
(PL) Hr. formand! En reel strategi for økonomisk genopretning er afgørende for EU. Hvis en sådan strategi skal være effektiv, skal den opfylde flere betingelser. For det første har EU brug for et større budget og ikke et budget, der er reduceret fra 1 % til 0,8 % af BNP, som nogle lande slår til lyd for. For det andet bør budget- og skattepolitikkens frihed genoprettes, og forsøg på at gennemtvinge og standardisere disse politikker opgives. For det tredje bør presset på de nye medlemsstater for at indtræde i euroområdet stoppes. For det fjerde bør der indføres præcis kontrol med strømmen af kapital til finansiering, og kapitaloverførsel fra nye medlemsstater til de rige medlemsstater stoppes. I øjeblikket beløber denne rovdrift sig til titusindvis af millioner euro, og det ruinerer de nye medlemsstater. For det femte bør vi først og fremmest direkte støtte og hjælpe de lande og regioner, der er hårdest ramt og ikke som nu lukke skibsværfter i Polen, mens arbejdspladser i Frankrig og Tyskland beskyttes. For det sjette bør programmet for investering i infrastruktur rettes mod fjernelse af forskelle og underudvikling, særlig i de nye medlemsstater.
Csaba Őry
(HU) Hr. formand! Vi er alle klar over, at beskæftigelsespolitikkens og Lissabonstrategiens betydning er vokset under den aktuelle økonomiske krise, og derfor må vi i vores egenskab af europæiske lovgivere og beslutningstagere bestræbe os på at gennemføre de beskæftigelsespolitiske retningslinjer så effektivt og vellykket som muligt. Som det fremgik af resultatet af afstemningen i Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender, er der fuld enighed blandt de politiske grupper om, at de beskæftigelsespolitiske retningslinjer for perioden 2008-2010 udgør en velegnet og alligevel tilstrækkelig fleksibel ramme om de mål, der skal nås. Inden for disse rammer er det medlemsstaternes opgave at fastlægge de nøgleaspekter, der passer bedst til deres specifikke situation, og at konkretisere de forskellige retningslinjer og give dem et reelt indhold. Denne rammeordning er således et godt redskab, og indførelsen af den er en fælles europæisk succeshistorie. Det er så medlemsstaternes opgave at omsætte dette enestående redskab i praksis.
Der er to forudsætninger for succes: fastsættelse af de rette mål og praktisk gennemførelse af en politik, der passer til disse mål. Lad os blot sige, at den første forudsætning allerede er opfyldt, og efter min mening bør vi derfor koncentrere opmærksomheden i den kommende tid omkring medlemsstaternes konkretisering og anvendelse af indholdet af de beskæftigelsespolitiske retningslinjer. Vi kan ikke se bort fra den omstændighed, at de forskellige økonomiske situationer og gældsstørrelser blandt de forskellige medlemsstater medfører forskellige handlemuligheder, når det gælder størrelsen af de investeringer, de kan foretage i beskæftigelse og menneskelige ressourcer. I en anden henseende bør vi dog stå sammen: Hver enkelt medlemsstat må øge investeringsniveauet i direkte tilknytning til beskæftigelse i forhold til dens egen kapacitet. Vi må erkende, at den succes, som de økonomiske genoopretningspakker, som medlemsstaterne har vedtaget, får, hænger nøje sammen med realiseringen af EU's mål. Derfor må vi harmonisere vores fremgangsmåder inden for økonomisk politik bedre end tidligere, og på denne baggrund opfordrer jeg til, at vi støtter Andersson-betænkningen og vedtager den, da jeg stoler på, at der er enighed blandt de politiske grupper.
Pervenche Berès
(FR) Fru formand, hr. Vondra, hr. kommissær! Europa kan gøre meget, hvis det ønsker det, men det må først stille den rigtige diagnose: I øjeblikket undervurderer det dog krisen. Det må stille passende ressourcer til rådighed: I øjeblikket er genopretningsplanen dog ikke nok. Det må frigive de nødvendige finansielle midler: I øjeblikket er drøftelserne om eurobonds dog gået i stå. De må genoptages. Hvis Europa ønsker at handle på en intelligent måde på den internationale scene, må det fungere som et eksempel med hensyn til regulering og overvågning af de finansielle markeder.
Hr. Barroso, Deres iværksættelse af det arbejde, som Jacques de Larosières gruppe har udført, har været nyttig, intelligent og enestående. Arbejdet ligger nu på bordet. Lav en Delors og brug dette arbejde som grundlag for gennemførelse!
Denne betænkning er blevet vedtaget enstemmigt, selv om gruppen bestod af kulturer og mennesker med meget forskellig oprindelse. Den europæiske konsensus, vi har søgt i årevis, er derfor nået.
Hvis De tillader landene at løsrive sig som følge af dette resultat, vil der ikke være nogen europæisk overvågning af de finansielle markeder.
Filiz Hakaeva Hyusmenova
(BG) Samhørighedspolitikkens bidrag bliver endnu mere betydningsfuldt i forbindelse med en økonomisk krise. Banksektoren, lukning af produktionskapacitet, manglen på nye penge og indskrækningen af arbejdsmarkedet er grundlæggende problemer for medlemsstaterne. Indtil nu har samhørighedspolitikken haft sine egne finansielle instrumenter, men krisen kræver strømlining af passende innovative løsninger.
Støtte baseret på EU-midler bør nu målrettes bestemte områder. Strukturfondene bør anvendes mere aktivt og på en måde, der er mere i overensstemmelse med situtationen. Medlemsstaterne bør fokusere på at sætte støttemodtagerne i stand til at kontrollere midlerne. Jeg håber faktisk, at Kommissionen vil forenkle procedurerne for strukturfondene, hvilket ikke må ske på bekostning af kontrollen med fordelingen og anvendelsen af midlerne. Jeg mener, at betænkningen om samhørighedspolitikken og investering i realøkonomien vil resultere i idéer til håndtering af krisen og vil være nyttig i forbindelsen med kommende foranstaltninger, der sigter mod at stimulere den økonomiske aktivitet, som vi forventer fra EU-topmødet. Tak!
Rolf Berend
(DE) Fru formand, hr. formand for Rådet, hr. kommissærer, mine damer og herrer! Hr. Kirilovs betænkning vedrører hovedsageligt ændringer af de tre strukturfondsforordninger 2007-2013 og har til formål at forbedre pengestrømmen og likviditeten i medlemsstaterne. Dette er en foranstaltning til bekæmpelse af den økonomiske krise, som vi kan støtte uforbeholdent.
Medlemsstaterne skal nu fuldt ud udnytte f.eks. mulighederne for at støtte investering i energieffektivitet og vedvarende energi i boliger og de nye investeringsmuligheder i boliger generelt. Disse planlagte foranstaltninger vil bidrage til at fremme, forenkle og øge fleksibiliteten i brugen af strukturfondene og Samhørighedsfonden. Det skal understreges, at disse foranstaltninger ikke strider mod den frie konkurrence, sociale standarder og gennemførelse af miljø- og klimabeskyttelsesbestemmelser i Fællesskabet.
Det er nu medlemsstaternes ansvar at garantere medfinansiering af de penge, som de europæiske strukturfonde stiller til rådighed, så de kan udnyttes fuldt ud. Opfordringen i betænkningen om forenkling af procedurerne for administration og gennemførelse af strukturfondene bør hilses velkommen og støttes.
Vi ser frem til flere forslag fra Kommissionen om dette emne i 2009. Det er vigtigt at understrege den betydning, som foranstaltninger til støtte for beskæftigelsen og erhvervslivet har for en vellykket økonomisk genopretning. Medlemsstaterne bør dog opfordres indtrængende til at gøre omfattende brug af strukturfondene for at fremme eller oprette arbejdspladser i små og mellemstore virksomheder.
Udvalget har taget fuldt ud hensyn til vores ændringsforslag. Vi bør støtte denne betænkning uforbeholdent. Tillykke hr. Kirilov.
Enrique Barón Crespo
(ES) Fru formand, hr. formand for Rådet, hr. næstformand i Kommissionen, mine damer og herrer! Den bedste måde, vi kan ære Jean Monnet på, er at handle i enighed, med beslutsomhed og vedholdenhed, som han gjorde, da han organiserede den logistiske indsats under de to verdenskrige - de allieredes indsats, der gjorde det muligt for dem at vinde krigen. Det betyder, at vi, de 27 medlemsstater, må handle i fællesskab.
Socialdemokraterne vil gerne understrege, at dette indebærer tre priorterede aktioner. For det første styrkelse af vores stimulerings- og genopretningsplan på budgetområdet, også med hensyn til nøje kontrol og organisering af Europa.
For det andet må vi udvikle en reel solidaritet mellem de 27 medlemsstater. Jeg ved ikke, om den tjekkiske regering og det tjekkiske parlament, som sidder på Lissabontraktaten, ved, at ordet "solidaritet" optræder for første gang i artikel 2 i Lissabontraktaten.
For det tredje må vi bekæmpe skattely, globaliseringens sorte huller.
Chris Davies
(EN) Fru formand! Jeg vil gerne henvise til vores strategi og forberedelser til klimatopmødet i København senere på året, hvor vi spiller en ledende rolle, men en rolle, der trues af økonomisk recession og krav om, at vi slækker på vores standarder. Lad mig give et eksempel.
For over tre år siden blev vi enige om, at bilfabrikanterne skulle pålægges nye krav om at ændre de kølemidler i luftkonditioneringsanlæg, de anvender, og som i øjeblikket har et globalt opvarmningspotentiale, der er 1.400 gange højere end kuldioxid. Vi sagde, at dette skulle ske i alle nye bilmodeller fra 2011.
Men nu hører vi, at nogle bilfabrikanter - anført, så vidt jeg har forstået, af Ford og General Motors - forsøger at udnytte smuthuller for at slippe for denne forpligtelse. Senere på måneden er der et møde mellem de nationale typegodkendelsesmyndigheder. Det er meget vigtigt, at kommissær Verheugen tager føringen og gør det klart, at vi ikke vil slække på vores standarder, og at disse kølemidler skal udskiftes fra 2011.
Hvis vi slækker nu, åbner vi sluseportene til lobbyisme fra hele industrien, og vores førende rolle inden for klimaændringer vil blive alvorligt undermineret.
Costas Botopoulos
(EN) Fru formand! Disse tre yderst vigtige betænkninger er udarbejdet af socialdemokratiske ordførere. Dette er naturligvis ikke et tilfælde. Hovedelementerne i disse betænkninger, de ændringsforslag, som de socialdemokratiske medlemmer har fremlagt til forbedring af dem, og også dagens forhandlinger har, tror jeg, helt klart vist, at der er meget karakteristiske politikker, nemlig karakteristiske højrefløjspolitikker og socialdemokratiske politikker i forbindelse med krisen. Højrefløjspolitikken er ret enkel: Krisen er en dårlig ting, men vi må være tålmodige, og den vil gå over. Vi må træffe nogle tekniske foranstaltninger, og tingene vil falde til ro af sig selv, og vi må give udtryk for vores sympati med de mennesker, der vil blive ramt.
Den socialdemokratiske holdning er langt mere kompleks. Vi siger, at vi må gribe fat om problemets rod, krisens rod, at vi må ændre det økonomiske paradigme radikalt, at vi må ændre os, og at vi må begrænse al den spekulation, der har ført os til denne finanskrise. Dette har ikke været en neutral krise, men en krise fremkaldt af bestemte politikker, hovedsageligt af højrefløjsregeringer.
Jean-Paul Gauzès
(FR) Fru formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! I disse krisetider forventer vores medborgere sig meget af Europa. Europa må ikke svigte dem.
Hvis vi er realistiske, må vi naturligvis erkende, at de europæiske finansielle midler er begrænsede, og vi må se på, hvordan de kan øges. Europa vil dog komme mere i front og få større succes, hvis det fremviser større politisk vilje.
Dette indebærer naturligvis for det første, at det skal fungere som katalysator for medlemsstaternes aktioner og bestræbelser, men også, at der gennemføres en koordineret metode på europæisk plan. Genopretningsplanen er hovedsageligt en værktøjskasse for fremme af genopretning. EIB's rolle bør styrkes.
Europa må handle for at definere en klar og innovativ økonomisk strategi. De økonomiske aktører har behov for fremtidsudsigter og juridisk stabilitet. Det er for det første vigtigt at bringe de finansielle tjenesteydelser i orden, så bankerne kan spille deres vigtigste rolle, nemlig at finansiere den økonomiske udvikling.
De tekster, der i øjeblikket udarbejdes til direktiver om bankers og forsikringsselskabers kapitalkrav, og forordningerne om kreditvurderingsbureauer skal bidrage hertil. Teksten om kreditvurderingsbureauer skal gennemføre de erfaringer, vi har indhøstet på grundlag af konstaterede mangler.
Der er ligeledes et presserende behov for at gennemføre europæisk overvågning af regulerede finansielle aktiviteter. Betænkningen fra de Larosière-gruppen indeholder nogle nyttige og rettidige forslag, der bør gennemføres hurtigt.
Europa har også behov for en egentlig, effektiv og moderne erhvervspolitik. I denne henseende må vi forene behovene for bæredygtig udvikling og kravet om et industrielt grundlag af høj kvalitet, som kan skabe velstand og beskæftigelse.
I disse krisetider bør vi ikke hæmme de sektorer, der fungerer normalt, ved at udforme regler eller bestemmelser, hvis effektivitet ikke er blevet bevist. Inden for automobilsektoren, der i øjeblikket oplever alvorlige problemer, er det f.eks. vigtigt at forlænge forordningen om fritagelse af salg af motorkøretøjer, der udløber i 2010.
Vi må også være årvågne, når vi f.eks. forhandler den bilaterale aftale med Korea, da den kan være meget gunstig for vores erhvervsliv.
Brian Simpson
(EN) Fru formand! I mit bidrag i dag vil jeg understrege behovet for investering. Investering i arbejdspladser, investering i vores miljø og investering i alle vores økonomier. I denne henseende er investering i vores transportinfrastruktur og navnlig vores jernbaneinfrastruktur af afgørende betydning, da det ikke blot giver os et førsteklasses jernbanenetværk, men også opretholder og skaber arbejdspladser og social samhørighed.
Lad os prioritere elektrificeringen af vores jernbanenetværk, hvilket medfører både transportmæssige og miljømæssige gevinster. Lad os investere i vores TENS-transportnetværk. Lad os få en genopretningsplan med substans og med handling, ikke blot ord.
Det har slået fejl ikke at gøre noget og lade markederne bestemme. Tiden er inde til en fælles europæisk indsats, der først og fremmest tager udgangspunkt i mennesker og først derefter i materielle interesser. Vi i denne side af salen er ikke parate til at agere Pontius Pilatus og vaske vores hænder. Vi ønsker at handle, og vi ønsker at handle beslutsomt.
Péter Olajos
(HU) Fru formand! Jeg er overbevist om, at den aktuelle økonomiske krise har rod i overforbrug og i miljøkrisen, og at det er på dette område, vi skal søge løsningen. Vi er kommet til en vigtig periode med hensyn til klimapolitikken, da vi i slutningen af året skal nå frem til en aftale i København om nye fælles mål for bekæmpelse af global opvarmning. Det er en stor opgave, og vi må ikke fejle eller tøve. De lovtekster, vi behandler, fastlægger ikke blot rammerne og de vigtigste retningslinjer, men de reelle, konkrete skridt, der skal tages, er endnu ikke fastlagt. For at opnå en reduktion på 25-40 % i drivhusgasserne, som eksperterne anbefaler, og for at stoppe faldet i biodiversitet, har vi behov for betydelige finansielle midler.
I de senere år har jeg haft den fornøjelse sammen med Parlamentets delegationer at besøge Bangladesh, Kina, Indien og senest Guyana, og min overbevisning i denne henseende er blevet endnu stærkere som følge heraf. På den ene side må vi støtte udviklingslandene, men dette kan kun ske gennem transparente, nøje overvågede investeringer, og på den anden side bør indtægterne fra EU's emissionshandelsordning også anvendes til at støtte udviklingslandenes foranstaltninger for at fremme tilpasning. Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed anbefaler, at der afsættes i alt 30 mia. EUR til dette formål frem til 2020. Dette er et enormt beløb, og det er en stor udfordring at anvende det korrekt.
Desuden giver kampen mod klimaændringer Europa en fremragende mulighed for at udvikle nye teknologier og skabe nye arbejdspladser for at fremme energisikkerheden. FN, den nye amerikanske regering og adskillige europæiske regeringer har også erkendt, at vi for at komme igennem den globale krise ikke blot har brug for en ny, effektiv energikilde, men også for en maskine, der fungerer efter nye organisatoriske principper, for den aktuelle økonomiske recession skjuler det reelle problem, som menneskeheden og Europa står over for, nemlig miljøkrisen. Den grønne "New Deal" er en historisk mulighed for at løse begge kriser på en gang.
Gianni Pittella
(IT) Fru formand, mine damer og herrer! Jeg mener, at det var en fejl først og fremmest fra Kommissionens side at undervurdere krisens omfang fra begyndelsen, og at det er en fejl, at vi i dag gentager os selv på topmøder, der resulterer i principerklæringer, men ikke følges op af sammenhængende og praktiske beslutninger. Svarene i vores betænkninger på de meget alvorlige problemer, som den europæiske befolkning står over for, er overbevisende og velegnede.
Parlamentet opfordres imidlertid til at lukke hullet ved at indføre eurobondinstrumentet, som hr. Mauro, jeg selv og næsten 200 medlemmer gentagne gange har slået til lyd for. Der er tale om et instrument - måske det eneste - der kan generere de finansielle midler, som vores livløse budget mangler til at finansiere kriseforanstaltninger, transeuropæiske net, rene energier, forskning og bredbånd, bekæmpelse af fattigdom og Erasmusordningen for unge. Den store Jacques Delors har vist os vejen - og jeg vil slutte her. Lad os have modet til at følge den.
Avril Doyle
(EN) Fru formand! På baggrund af den globale økonomiske og finansielle krise og genopretningspakker til mange milliarder er der en enorm mulighed for at øge energieffektiviteten, forbedre energisikkerheden fra pålidelige, vedvarende kilder og at fremme grøn teknologi i en grøn "New Deal". Med andre ord for at vende denne krise til en mulighed, som er til gavn for os alle på lang sigt.
Jeg hilser de to alternativer til innovativ finansiering af bekæmpelsen af klimaændringer i den seneste meddelse fra Kommissionen velkommen. Som oprindelig forfatter til beslutningen om det dokument, der drøftes i dag, opfordrer jeg indtrængende medlemsstaterne til at reagere på disse forslag og til på næste uges topmøde mellem stats- og regeringslederne at leve op til erklæringen fra topmødet den 12. december sidste år, der bør sættes officielt på dagsordenen, helst sammen med slutteksten til rapporten om EU's emissionshandelsordning, da den ellers ikke vil blive offentliggjort i EUT.
Med henblik herpå - og jeg beder den fungerende formand, kommissæren og fru formanden huske dette - er det nødvendigt med en trepartserklæring fra alle tre institutioner. Erklæringen fra december lyder således: "Det Europæiske Råd erindrer om, at medlemsstaterne i overensstemmelse med deres respektive forfatningsmæssige og budgetmæssige krav vil afgøre, hvordan provenuet fra auktionering af kvoter inden for EU's emissionshandelsordning skal anvendes. Det noterer sig deres vilje til at anvende mindst halvdelen af dette beløb til aktioner til begrænsning af drivhusgasemissionerne og imødegåelse af og tilpasning til klimaændringerne og til foranstaltninger til bekæmpelse af afskovning og udvikling af vedvarende energi, energieffektivitet samt andre teknologier, der bidrager til en overgang til sikker og bæredygtig lav-CO2-økonomi, herunder gennem kapacitetsopbygning, teknologioverførsel, forskning og udvikling."
Og der fortsættes. "I forbindelse med en international aftale om klimaændringer i København i 2009 og for dem, der ønsker det, vil en del af dette beløb blive anvendt til at muliggøre og finansiere aktioner med henblik på at imødegå og tilpasse sig klimaændringerne i de udviklingslande, der måtte have ratificeret denne aftale, navnlig i de mindst udviklede lande. Der vil blive truffet yderligere foranstaltninger i den retning på Det Europæiske Råds forårsmøde i 2009."
Jeg afventer spændt et hæderligt resultat af erklæringen fra næste uges møde mellem stats- og regeringscheferne.
Harlem Désir
(FR) Fru formand! For lidt, for sent, utilstrækkeligt koordineret, manglende solidaritet, for lille. Dette er de reelle reaktioner, som EU's genopretningsplan og Kommissionens forslag har givet anledning til indtil videre.
Årsagen hertil er enkel: Ser vi på de oprindelige forudsigelser, må vi erkende, at krisens omfang blev undervurderet, både med hensyn til det virkelig spektakulære fald i industriproduktionen i Det Forenede Kongerige og Frankrig f.eks., faldet i den internationale handel og den tyske eksport eller forudsigelserne om øget arbejdsløshed. Jeg mener derfor helt klart, at vi i dag befinder os langt fra en reaktion, der svarer til f.eks. Obama-regeringens indsats i USA.
Der er endnu en gang konstateret manglende solidaritet og en høj grad af tilbageholdenhed. I marts så vi Økofinrådet afvise en udvidelse af genopretningsplanerne, og vi ser nu lande i Østeuropa, der tvinges til at gøre brug af IMF. Det er en beklagelig fiasko for den europæiske solidaritet. Vi tillader flere og flere nationale redningsplaner for industrisektoren, og vi er reduceret til blot at opfordre til at afvise protektionisme. Faktum er, at det eneste rigtige svar ville være en europæisk rednings- og genopretningsplan for automobilsektoren.
Jeg mener, at Den Socialdemokratiske Gruppes krav her i Europa-Parlamentet i dag er meget klart: Vi ønsker massive investeringer. Da vi ofte henviser til krisen i 1929, så lad os til sammenligning se på Roosevelts New Deal, der brugte 3,5 % af BNP over en periode på syv år. For Europa i dag ville det svare til 400 mia. EUR om året i adskillige år. Vi mener derfor, at lånefaciliteter og eurobonds bør gøres tilgængelige, at der bør foretages en omfattende investering i grøn innovation, i isolering af boliger, i moderne transport og i energisektoren, og at der bør foreligge en støtteplan for ofrene for omstrukturering og arbejdsløshed og en indikation af, hvordan alle dem, der ender i arbejdsløshed kan hjælpes ved f.eks. at udvide anvendelsesområdet for Den Europæiske Fond til Globaliseringstilpasning.
Cornelis Visser
(NL) Fru formand! I en tid med økonomisk krise bør Europa-Parlamentet fungere som en vagthund, navnlig når det gælder om at forhindre protektionisme.
Vi har oprettet det indre marked, der har bragt os megen velstand, i fællesskab. Ikke blot i Vesteuropa, men også i Centraleuropa har landene høstet de fulde fordele heraf. Vi bør ikke lade disse resultater slippe os af hænde på grund af lidt modvind. Vi i Europa-Parlamentet bør modsætte os forslag som dem vedrørende støtte til den franske bilindustri, der vil kunne påvirke andre europæiske lande i negativ retning.
Parlamentet bør også fungere som vagthund, når det gælder euroens styrke. Vi kan ikke acceptere, at landene oparbejder ubegrænset national gæld. I Europa blev vi enige om den såkaldte stabilitets- og vækstpagt. Vi ved, at vi som følge af finanskrisen midlertidigt bør skabe større mulighed for at støtte bankerne. Dette bør dog være en undtagelse.
Der er ingen grund til at yde nogen form for strukturstøtte til andre sektorer af økonomien. Medlemsstaterne har ikke midlerne hertil, og hvis de skulle låne med eurobonds, ville fremtidige generationer blive pålagt gældsbyrden, og euroen ville svækkes. Jeg er imod dette.
Kort sagt bør vi være en vagthund, når det gælder bekæmpelse af protektionisme og beskyttelse af euroens værdi.
Libor Rouček
(CS) Fru formand, mine damer og herrer! I mit korte indlæg i dag vil jeg gerne fokusere på et vigtigt område, som jeg håber vil blive drøftet og løst på en tilfredsstillende måde på Det Europæiske Råds møde, og det er energipolitikken. Vi ved alle, at EU er nødt til at styrke sin energisikkerhed og -uafhængighed og til at styrke sin energiinfrastruktur, hvilket betyder, at olierørledninger, gasrørledninger og elkabler skal forbindes og udvides mellem de enkelte lande og regioner. Vi er også nødt til at øge vores reserver af olie og naturgas. Vi ønsker at øge andelen af vedvarende energikilder, at øge bygningers og produkters energieffektivitet og at øge investeringerne i forskning og i foranstaltninger til afhjælpning af virkningerne af klimaændringer. Jeg er fuldt overbevist om, at de foranstaltninger og investeringer, der skal gennemføres inden for energipolitikken, ikke blot kan løse vores energi- og klimaproblemer, men også kan have en meget positiv og stor virkning i en tid med økonomisk krise ved at kickstarte den økonomiske vækst og øge beskæftigelsen.
Rumiana Jeleva
(BG) Fru formand, mine damer og herrer! Jeg hilser de europæiske institutioners indsats med hensyn til fastlæggelse af medlemsstaternes og Kommissionens koordinerede aktioner til tackling af den økonomiske krise velkommen. Som bekendt yder EU's samhørighedspolitik et vigtigt bidrag til den europæiske økonomiske genopretningsplan, og den er Fællesskabets største kilde til realøkonomiske investeringer. Som et tegn på anerkendelse af disse bestræbelser støtter Europa-Parlamentet ændringsforslagene til forordningen om Den Europæiske Fond for Regional Udvikling, Den Europæiske Socialfond og Samhørighedsfonden med henblik på forenkling og fremskyndelse af den finansielle forvaltning af EU-midlerne. Jeg håber, at modtagerne, som er dem, disse midler rent faktisk er målrettet til, vil drage fordel af denne forenkling. Dette er navnlig vigtigt for EU's fattigere medlemsstater.
En vigtig opgave, som medlemsstaterne stadig står over for, er at stille garanti for den nødvendige finansiering, så EU-midlerne anvendes som tilsigtet. Medlemsstaterne bør uden at bryde reglerne for fri konkurrence og standarderne for god forvaltningspraksis benytte de forenklede procedurer for finansiering af projekter. Tak.
Atanas Paparizov
(EN) Fru formand! Det er tydeligt, at det europæiske aspekt af den økonomiske genopretningsplan og finansieringen af denne er meget lille sammenlignet med medlemsstaternes indsats. Jeg håber dog, at Rådet vil vedtage en plan til støtte for energiforbindelserne mellem landene, så virkningerne af en fremtidig gaskrise kan afbødes.
Solidariteten kunne dog komme til udtryk gennem mere fleksible kriterier for ERM2, euroområdet og indførelsen af euroen i de lande, der ønsker at tiltræde. Det står klart, at de medlemsstater, der nu må gøre en stor indsats for at opretholde en stabil valutakurs, har behov for mere støtte for at kunne bestå alle de nødvendige trin for at blive medlemmer af euroområdet og dermed forhindre virkningerne af den økonomiske krise. Jeg håber, at dette vil være en af de beslutninger, der vil blive truffet i nær fremtid, når man husker på, at der allerede findes fleksibilitet for de eksisterende medlemmer.
DanutBudreikait
(LT) Jeg er grundlæggende enig i den europæiske økonomiske genopretningsplan, men jeg vil gerne henlede opmærksomheden på to spørgsmål, nemlig udstedelsen af eurobonds og udvidelsen af euroområdet. Udstedelsen af eurobonds er ikke et velegnet instrument til at styrke euroområdet, og timingen er heller ikke rigtig i et Europa, der er ramt af den finansielle, økonomiske og sociale krise. Vi har 16 medlemmer af euroområdet, hvis økonomier vil modtage støtte, men hvad med de 11 andre lande? Det foreslås, at vi kun skal tillade køb af eurobonds med svenske og danske kroner. Hvor efterlader det de nye medlemsstater, der af mange objektive grunde ikke er medlemmer af euroområdet? Hvilke udgifter til optagelse af lån skal de afholde? Litauen fik ikke lov til at indføre euroen, fordi inflationen lå 0,07 % over indikatorens maksimumsgrænse, selv om ikke et eneste land i de seneste 10 år har opfyldt alle indikatorerne. Den litauiske lita har allerede været tilknyttet euroen i fire år. Er tiden ikke inde til at se lidt mere kreativt på ændringer i verden og udvide euroområdet og dermed gøre det lettere for EU at komme ud af krisen?
Mieczysław Edmund Janowski
(PL) Fru formand! Titlen på hr. Kirilovs betænkning, som jeg gerne vil lykønske ham med, antyder, at vi også kan tale om en ikke realøkonomi. En virtuel økonomi og virtuelle penge er opstået, men bankfolkenes og revisorernes underskrifter er reelle, hvilket indikerer, at alt er i orden. Det viser sig dog, at det ikke er sandt, og at der er tale om bluf.
I dag må vi tage udfordringerne i forbindelse med en økonomisk og moralsk krise op. I denne forbindelse er det fornuftigt og nødvendigt at investere i regional udvikling og samhørighed. Dette vil betyde reelle kilometer af veje, moderniserede jernbanelinjer og lufthavne. Vi bør investere i viden og uddannelse og i innovative løsninger, særlig i relation til små og mellemstore virksomheder. Vi bør virkelig begrænse bureaukratiet. Dette vil give anledning til job til tusindvis af mennesker, så de får et levebrød. Det vil også svare til en reel gennemførelse af en solidaritetspolitik og ikkeprotektionisme. Det vil gøre Lissabonstrategien til en realitet.
Emmanouil Angelakas
(EL) Fru formand! Der må træffes specifikke foranstaltninger for at mobilisere sektorer af økonomien, så de kan hjælpes til at håndtere krisen.
Endnu vigtigere er det, at de, når de vedrører regionalpolitik og samhørighedspolitik, helt sikkert vil berøre størstedelen af borgerne og virksomhederne, særlig små og mellemstore virksomheder.
Initiativer, der går ud på at forenkle forordningerne om Den Europæiske Fond for Regional Udvikling og de øvrige strukturfonde, og foranstaltninger som f.eks. forøgelse af investeringerne i anvendelse af vedvarende energikilder i boliger, forenkling af forordninger og betaling af forskud og støtteberettigede udgifter og standardbeløb vil helt sikkert bidrage til opretholdelse af arbejdspladser og små og mellemstore virksomheders overlevelse i dette usikre økonomiske klima.
Indsatsen i forbindelse med andre initiativer, som Europa-Parlamentet afventer og vil deltage aktivt i udformningen af, må øges. Der er fortsat behov for at træffe foranstaltninger, der direkte påvirker den finansielle støtte til borgerne.
Csaba Sándor Tabajdi
(HU) Fru formand! EU har aldrig befundet sig i en så kritisk situation som nu. Der sættes spørgsmålstegn ved to grundlæggende principper, nemlig solidaritet og det indre markeds enhed som følge af protektionisme. Hr. Schulz har helt ret. Europa-Kommissionen må tage konkrete skridt til at bringe markederne i orden eller regulere finansielle spørgsmål. Hvis vi ikke beskytter vores solidaritet, kan EU's enhed blive smadret af egoisme og protektionisme, for der er problemer ikke blot uden for euroområdet, men også inden for. Grækenland, Ungarn og andre har de samme problemer. Jeg vil gerne minde hr. Farage om, at vesteuropæiske banker, vesteuropæiske virksomheder opkøbte banker og virksomheder i de nye medlemsstater, og nu unddrager de sig solidaritet og gør ikke noget for at skabe et sundt finansielt grundlag.
Martin Schulz
(DE) Fru formand! Tak fordi De giver mig mulighed for at fremsætte en personlig bemærkning ved afslutningen af disse forhandlinger. Jeg vil gerne svare på hr. Lehnes bemærkninger.
Jeg kunne forstå på det, De sagde, hr. Lehne, at det var socialdemokraterne i Europa, der havde forårsaget krisen. Det vidste vi naturligvis allerede. Det er et velkendt princip i Tyskland, at de kristelige demokrater er ansvarlige, når solen skinner om morgenen, men hvis der er is og sne, så er de socialdemokraternes skyld. Vi er alle klar over dette. Men medlemmerne af Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater, har nu muligheden for at vise, om de vil omsætte det i praksis, som De, hr. Lehne, sagde, da De angreb mig for at sige noget forkert - jeg tog måske fejl.
Derfor vil jeg bede Dem fortælle os om Ferreira-betænkningen, ændringsforslag 113, der vedrører solidaritet mellem medlemsstaterne og fjernelse af skattely. Dette handler om vores beslutning om at sikre, at EU indtrængende opfordrer G20-topmødet til at fjerne skattely. Vil De stemme for eller imod Ferreira-betænkningen? Solidaritet i Fællesskabet mellem euroområdet og landene udenfor det og solidaritet inden for euroområdet. Vil De stemme for? Og endelig den finanspolitiske stimulans på 1 eller 1,5 % af BNP som Fællesskabets forsøg på at bringe krisen til ophør. Vil De stemme for? Dette er ændringsforslagene 92, 102 og 113 fra Den Socialdemokratiske Gruppe i Europa-Parlamentet. Hvis De stemmer for, vil De modtage min undskyldning, hr. Lehne. Hvis De ikke stemmer for, så må jeg sige, at De er en person, der holder store taler og derefter ikke gør noget for at stemme i overensstemmelse med det, De siger.
Klaus-Heiner Lehne
(DE) Fru formand! Mange tak. Jeg skal fatte mig i korthed. For det første er socialdemokraterne naturligvis ikke ansvarlige for krisen. Det er der ingen, der har sagt. Vi ved alle, hvis fejl det er, og dette er blevet undersøgt nøje. Jeg har dog med rette påpeget, at socialdemokraterne i mange år har blokeret for gennemførelsen af klare regler for gennemskuelighed i tilknytning til hedgefonde og privat egenkapital, og jeg har givet eksempler herpå. Dette er ganske enkelt et faktum.
Hvad angår de nævnte ændringsforslag, vil jeg blot nævne et punkt, nemlig skattely. Vi er helt enige herom. Spørgsmålet er blot, hvornår vi stemmer for det. I dag skal vi drøfte ændringsforslag 25 til beslutningen om Lissabonstrategien, der vedrører nøjagtig det samme emne. Gruppen vil stemme for dette. Derfor har jeg ingen problemer med de nævnte spørgsmål.
Alexandr Vondra
Fru formand! Vi har haft nogle lange og nyttige forhandlinger, og formandskabet er taknemmelig over for alle medlemmer af Parlamentet for deres kommentarer.
De har med rette påvist de meget betydelige udfordringer, vi står over for i øjeblikket, og navnlig konsekvenserne af den finansielle og økonomiske krise. Som jeg understregede i mine indledende bemærkninger, vil dette spørgsmål stå helt centralt i drøftelserne på Det Europæiske Råds møde i næste uge. Til trods for krisens omfang mener formandskabet, at EU kan nå til enighed om forskellige elementer i en fremgangsmåde, der vil bringe os fremad.
Der findes ikke nogen anden mulighed end at arbejde sammen under denne dybe krise. Jeg støtter derfor de mange opfordringer her til morgen om større ansvarlighed og et mere intenst samarbejde. Jeg mener også, at vi ikke blot kan og skal handle i fællesskab for at løse Europas problemer, men også at EU befinder sig i en situation, hvor vi kan være en del af den globale løsning. Denne krise er måske dyb, men hvis vi arbejder sammen, har Europa de nødvendige intellektuelle, finansielle, menneskelige og lovgivningsmæssige ressourcer til fortsat at udforme og gennemføre passende svar.
Joseph Daul sagde, at det kommende Europæiske Råd ikke blot er et nyt topmøde, og han har helt sikkert ret. At finde en global løsning starter med at spille en førende rolle på G20-konferencen i London i begyndelsen af næste måned. På gårsdagens møde i Rådet, godkendte økonfinministrene mandatet for EU's deltagelse i dette vigtige møde. De var navnlig enige om, at der er behov for tættere international koordinering af makroøkonomiske politikker og globale finansforordninger baseret på øget transparens og ansvarlighed - og det bringer os tilbage til vores forhandlinger om hedgefonde og andre følsomme spørgsmål. De var alle enige om at styrke samarbejdet mellem de finansielle myndigheder på internationalt plan, om at styrke IMF og om behovet for at se på multilaterale udviklingsbankers rolle i imødegåelse af krisens virkninger på verdens fattigste befolkninger.
Mens vi taler om behovet for solidaritet, må vi være klar over, at denne europæiske solidaritet skal ledsages af nationalt ansvarlige politikker for bæredygtig finansiel udvikling i Europa. Det er korrekt, at amerikanerne bruger penge, men de beder ikke om hjælp fra IMF, og de har ikke en stabilitetspagt, der sikrer deres valutaområdes integritet. Vi må investere i vores fremtid, men det må ske på en sådan måde, at vi ikke underminerer vores offentlige finansers langsigtede bæredygtighed eller spillereglerne på det indre marked.
Mange af Dem har denne formiddag henvist til borgernes meget reelle bekymringer over den stigende arbejdsløshed. Martin Schulz sagde, at problemet er "arbejdspladser, arbejdspladser og arbejdspladser" - og han har ret. Det er nødvendigt, at vi opretholder beskæftigelsen, og mens mange foranstaltninger fortsat henhører under medlemsstaterne, så er der nogle ting, vi kan gøre. Lad mig nævne et eksempel. I går nåede Økonfinrådet til enighed om at nedsætte momsen på arbejdsintensive servicesektorer som f.eks. restauranter osv. Som bekendt har dette stået på dagsordenen i mange år, uden at man var nået frem til en løsning, og det var først i går under mit lands formandskab, at vi var i stand til at nå frem til en aftale om dette følsomme emne.
Beskæftigelse bør være og er et centralt emne i de tre betænkninger, vi drøfter her i formiddag. Vi agter at tage dette spørgsmål op på mødet i næste uge. Det er en central del af Lissabonstrategien. Jeg er enig med dem, der siger, at den aktuelle krise ikke er nogen begrundelse for at kaste Lissabonstrategien over bord. Der er faktisk så meget større grund til at sikre, at vi lever op til strategiens centrale mål.
Formandskabet lægger særlig vægt på dette spørgsmål, og derfor har vi indkaldt til et ekstra møde i begyndelsen af maj om problemet med stigende arbejdsløshed. I næste uge agter vi at indgå en aftale om nogle konkrete retningslinjer, der vil danne grundlaget for vores drøftelser og muligvis for de beslutninger, der vil blive truffet i maj.
Nogle af Dem nævnte ligeledes behovet for at nå frem til en aftale om afhjælpning af og tilpasning til klimaændringerne som forberedelse til topmødet i København. Graham Watson spurgte om, hvor meget vi skal betale. Jeg tror, at det vil være at foregribe tingene. Der findes nogle skøn - som f.eks. i Kommissionens meddelelse om dette emne, der indeholder skøn fra de forskellige ngo'er og institutioner - og de er temmelig høje. Det ville dog være for tidligt at give et skøn nu. Vi må vente, indtil USA og andre aktører i processen informerer os om deres planer. Det er det, vi ønsker at finde ud af på mødet med præsident Obamas administration i Prag i starten af april. At åbne spørgsmålet nu ville ikke være det rigtige taktiske træk.
Vi vil naturligvis holde Parlamentet fuldt orienteret om alle aspekter af det kommende møde i Det Europæiske Råd, og jeg vil sørge for, at premierminister Topolánek får fuldt kendskab til de udtalelser, der er kommet til udtryk her i formiddag. Han vil rapportere tilbage til Parlamentet på den kommende plenarforsamling om resultatet af Det Europæiske Råds møde, og jeg ser frem til en konstruktiv udveksling af synspunkter ved denne lejlighed.
Günter Verheugen
Fru formand, mine damer og herrer! Jeg er enig med de medlemmer, der har sagt, at krisen længe blev undervurderet og ikke ordenlig forstået. Derfor er det sikkert en god ting, at vi i det mindste kan blive enige om, at vi ikke ved, hvor alvorlig denne krise vil blive. Desuden ved vi ikke, hvor længe krisen vil vare, og derfor ved vi heller ikke, om vi allerede har gjort nok. Jeg er ked af, at jeg for en gangs skyld må modsige hr. Juncker.
Vi ved ikke engang, om det vi har gjort, vil få en virkning eller ej. På nuværende tidspunkt ved vi end ikke det. Den eneste ting, vi reelt ved, er, at vi ikke vil komme ud af denne krise, med mindre vi meget hurtigt får den finansielle sektor til at fungere igen.
Dette var begyndelsen på problemet, og i mellemtiden er det blevet relativt klart, hvordan alt dette er sket. Vi ved også, hvorfor de foranstaltninger, vi allerede har truffet for at stabilisere den finansielle sektor, ikke har haft nogen virkning eller i det mindste ikke en tilfredsstillende virkning. Dette skyldes, at bankerne er klar over, at de stadig står over for en række problemer. Bankerne tager i øjeblikket højde for risici, fordi de ved, at nogle af risiciene i deres regnskaber endnu ikke er blevet afsløret. Vi må træffe passende politiske foranstaltninger i denne henseende.
En ting står dog klart. Den finansielle sektor har ikke mulighed for at vende tilbage til tiden før krisen. Enhver, der forestiller sig, at staten og EU nu har ansvaret for at regulere dette, og at alt bagefter blot vil fortsætte som før, tager alvorligt fejl. Det står klart, at vi har behov for et solidt, langsigtet overvågningssystem for den finansielle sektor, og de finansielle institutioner, der ikke blot dækker Europa. Det er meget vigtigt, at vi sammen med vores partnere indfører et system til global styring. Vi vil kun være i stand til at gøre dette i samarbejde med vores partnere, hvis vi europæere har en klar, fælles fremgangsmåde. I jo højere grad vi kan blive enige om dette spørgsmål, desto bedre er vores muligheder for at opnå de resultater, vi ønsker. Hvis Europas hovedstæder udsender modstridende signaler til Washington, Beijing og Tokyo, er udsigterne til at få indført et nyttigt system til global styring ringe.
Vi er dog enige om, at den aktuelle situation potentielt er yderst eksplosiv i social henseende, simpelthen fordi uanset, hvad vi gør for at stabilisere den finansielle sektor, så vil det ikke være nok til at støtte virksomheder i realøkonomien, der er i vanskeligheder som følge af den finansielle krise. Det ved vi alle.
Det europæiske svar på krisen i realøkonomien, krisen blandt virksomhederne og erhvervslivet er et svar, der fokuserer på arbejdspladser. Dette handler virkelig ikke om udbytte til aktionærer eller bonusser til chefer. Det handler om at sikre, at mennesker, der har et meget lille eller slet intet ansvar for krisen, med andre ord arbejdstagerne, kan beholde deres arbejde. Det er vigtigt for dem at beholde deres arbejde, fordi de ellers ikke kan leve et uafhængigt liv i frihed og værdighed.
Vi ønsker at beskytte arbejdspladser i den europæiske økonomi, og det er grunden til, at udgiftsprogrammerne var nødvendige. Vi kan diskutere, om de skulle have været større eller ej. Problemet er imidlertid, at der ikke findes nogen fleksibilitet i denne henseende i fællesskabsbudgettet. Det er let for os i Europa-Parlamentet eller i Europa-Kommissionen at sige, at der er behov for en stor økonomisk genopretningsplan, at vi må pumpe store beløb ind i økonomien, fordi det ikke vil være vores penge. Vi har ingen penge. Det vil altid være penge fra medlemsstaterne og glem ikke, at de nationale parlamenter naturligvis også spiller en rolle her.
Vi har forsøgt at sikre, at udgiftsprogrammerne tilrettelægges på en sådan måde, at de kortsigtede behov ikke bringer de langsigtede mål i fare. Dette er netop, hvad talere fra alle de parlamentariske grupper har sagt, med andre ord, at vi undergår en økonomisk omstilling, en omstilling til en økonomi med lav kulstofudledning, til en ressourceeffektiv økonomi og til en videnbaseret økonomi. Denne omstilling må fortsætte under krisen. Det er grunden til, at vi fortæller virksomhederne, at de ikke skal skære ned på forskning og udvikling eller innovation, og at de skal bevare deres centrale arbejdsstyrke. De finansielle foranstaltninger, vi træffer, skal støtte disse mål. Jeg er enig med alle dem, der siger, at tingene måske kunne have været gjort bedre. Vi må dog hele tiden huske på, at de penge, der bruges her, ikke er EU's penge. Det er penge fra medlemsstaterne og i medlemsstaterne, der er andre faktorer, der skal tages i betragtning, ud over det, vi mener er det rigtige i denne situation. Lissabonstrategiens økonomiske model, der også blev drøftet i dag, omfatter ikke et uafhængigt marked. Lissabonstrategien er ikke baseret på den antagelse, at den bedste markedsøkonomi, er en økonomi, der får lov til at udvikle sig på egen hånd i radikale frie markedstermer. I stedet fremgår det af strategien, at markedet har behov for regler, hvis det skal opfylde sit sociale og miljømæssige ansvar. Politikerne har ansvaret for fastsættelse af disse regler, og vi må ikke afledes fra denne opgave. Det er grunden til, at jeg tror, målene med Lissabonstrategien vil forblive uændrede, og at det er forkert at stille spørgsmålet "Hvorfor er vi blevet ramt af denne krise til trods for Lissabonstrategien"? En anden økonomisk strategi i Europa ville ikke have kunnet forhindre de makroøkonomiske ubalancer og fejl, der er sket på de internationale finansmarkeder, og som førte til denne krise.
Lad mig slutte med at sige, at vi ønsker at sikre, at så mange europæiske virksomheder som muligt kommer helskindede igennem krisen. Dette betyder, at vi må hjælpe dem med at opnå finansiering. I øjeblikket ser det for mig ud til at være det vigtigste problem, fordi kreditsammenbruddet berører både store og små organisationer.
Den Europæiske Investeringsbank gør, hvad den kan. Vi vil gerne takke Den Europæiske Investeringsbank for dens yderst fleksible fremgangsmåde. Den har dog nu nået grænsen for, hvad den kan gøre. Det står allerede klart, at det ikke vil være muligt at opfylde store og små europæiske virksomheders lånekrav i anden del af dette år, fordi Den Europæiske Investeringsbank allerede har nået sine grænser. Alle må være klar over, at situationen vil blive meget alvorlig, og det er derfor værd at overveje, om vi her i Parlamentet kan forbedre situationen for de europæiske virksomheder f.eks. ved hurtigt at behandle og vedtage forslag fra Kommissionen, der sigter mod at forhindre, at de europæiske virksomheder skal betale unødvendige omkostninger.
Vi har fremlagt forslag, der vil kunne resultere i, at europæiske virksomheders omkostninger reduceres med op til 30 mia. EUR om året. En hurtig vedtagelse af disse forslag vil være et vigtigt bidrag til overvindelse af krisen.
Kommissionen er overbevist om, at mulighederne og risiciene for europæisk integration her i opløbet til topmødet vil blive klarere, end de nogensinde tidligere har været. Mulighederne indebærer naturligvis, at vi samler vores kræfter, at vi handler på en koordineret og fokuseret måde, og at vi bruger al vores kreativitet på at komme stærkere ud af krisen. Dette vil gøre det muligt for os at kompensere for den omstændighed, at vi i modsætning til USA ikke kan træffe centrale beslutninger, der gennemføres overalt, men vi må i stedet sikre, at 27 medlemsstater er enige.
Samtidig er risiciene dog mere indlysende, end de nogensinde har været - de risici, vi alle vil blive udsat for, hvis en eller flere medlemsstater i denne situation vælger protektionisme eller økonomisk nationalisme i stedet for solidaritet og en fælles indsats. Uden et fælles kompas, der vil lede os igennem krisen, vil vi desværre alle fare vild sammen i den tåge, der har forårsaget krisen.
Elisa Ferreira
Fru formand, hr. formand for Rådet, hr. kommissær, mine damer og herrer! Krisen er værre end forventet, og arbejdsløsheden vil stige mere end forudsagt. Der er god grund til at tro, at den planlagte europæiske stimulans ikke vil være tilstrækkelig, men det står allerede nu klart, at det varer for længe for den at nå ud til folk.
Parlamentets holdning er og har hele tiden været fast og klar, og jeg håber, den fortsat vil forblive det. Vores mål er at opretholde beskæftigelsen og skabe nye arbejdspladser med både territorial og social samhørighed og solidaritet. I denne krisetid kan folk ikke overgive sig til et Europa, der ikke har noget svar, til et Europa, der står magtesløst, når det gælder tackling af de problemer, de står over for. Hvad vil Parlamentet derfor kræve af Kommissionen? Med disse betænkninger kræver det naturligvis, at nationale aktioner koordineres, og at Kommissionen bruger alle til rådighed stående midler for at reagere. Det giver også Kommissionen alle muligheder i dens egenskab af budgetmyndighed, så dette kan ske. Det beder Kommissionen lancere et klart europæisk initiativ vedrørende beskæftigelse, og det siger, at det er vigtigt, at der findes en fast dagsorden for gennemførelse af reguleringsforanstaltninger for finansmarkedet og også for tilbud om kredit til realøkonomien. Hvad kræver Parlamentet så af Rådet? Det anmoder navnlig Rådet om at genfinde den politiske vilje, der er det centrale element i opbygningen af det europæiske projekt. EU handler om konkurrence, men det handler også om samhørighed og solidaritet. Vi kan ikke have et indre marked uden denne garanti for solidaritet og samhørighed. Det er grunden til, at vi alle overdrog den nationale uafhængighed til Europa, som vi havde, før vi tilsluttede os dette projekt.
Jan Andersson
Fru formand! Krisen begynder nu at blive en realitet for folk, arbejdsløsheden begynder at stige, og den stiger hurtigt, og vi begynder at se de sociale konsekvenser af krisen. Nedgangen bliver større, end vi troede i starten. Der vil blive større arbejdsløshed og større sociale konsekvenser.
Jeg vil gerne sige noget til Gruppen for Det europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater her i Parlamentet. Hr. Hökmark er her ikke, men han gav forslaget fra Den Socialdemokratiske Gruppe i Europa-Parlamentet skylden for krisen. Dette svarer til at skyde pianisten, hvis man ikke kan lide melodien. Vi har naturligvis centrum- og højreregeringer i Europa. Det er disse regeringer, der undlader at handle, disse regeringer, der udviser manglende koordinering og manglende solidaritet.
Nu handler det om arbejdspladser, om socialsikringsordninger og om den offentlige sektor. Forud for topmødet vil jeg sige følgende til Kommissionen og Rådet: Vi må handle nu, vi må handle på en koordineret måde, vi må udfolde tilstrækkelige bestræbelser, og vi må gøre det med solidaritet. Det er nu, vi skal gøre dette. Vi kan ikke vente til topmødet i maj. Beskæftigelsesspørgsmålene skal stå øverst på dagsordenen nu.
(Bifald)
Evgeni Kirilov
Fru formand! Tak. Samhørighedspolitikken har vist, at den bidrager til at overvinde de sociale og økonomiske problemer og til gennemførelse af strukturreformer i medlemsstaterne og deres regioner. De erfaringer, vi indtil videre har indhøstet, og de betydelige øremærkede ressourcer - vi taler om over 340 mia. EUR over en periode på syv år - er en absolut nødvendighed i forbindelse med den aktuelle økonomiske krise, og det er af største betydning, at disse penge rent faktisk bruges og på den bedst mulige måde til gavn for de europæiske borgere og det europæiske erhvervsliv. På et tidspunkt, hvor hver eneste euro har betydning for genopretningen af den europæiske økonomi, kan vi ikke tillade, at disse midler anvendes forkert. Derfor hilser vi også forenklingen af reglerne velkommen, og vi opfordrer til, at de gennemføres korrekt.
Hr. Verheugen, da De talte tidligere i dag, sagde de noget meget rigtigt: Vi ved ikke, hvor længe krisen vil vare. Der er dog en ting, som bør siges i dag. De beslutninger, vi træffer, og naturligvis de beslutninger, som Det Europæiske Råd træffer i næste uge, skal give resultater i år. Jeg vil endda gå så langt som til at sige, at de skal give resultater i løbet af sommeren. Det er, hvad de europæiske borgere forventer af os, så de kan se lyset for enden af tunnellen og håbe på en vej ud af denne krise og gerne hurtigt.
Jeg vil gerne komme med en bemærkning til mine ærede kolleger, som her i dag forsøgte at indføre en økonomisk skillelinje mellem de gamle og de nye medlemsstater. Jeg mener, at netop den samhørighedspolitik, som vi skal træffe beslutning om i dag, er i strid med de tanker, de fremsætter. Alt dette forekommer mig at være yderst skadeligt, og vi må i fællesskab overvinde det. Tak!
Formanden
Jeg har modtaget fem beslutningsforslag fremlagt i medfør af forretningsordenens artikel 103, stk. 2.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen vil finde sted i dag onsdag den 11. marts.
Skriftlige erklæringer (artikel 142)
John Attard-Montalto  
Retningslinjerne blev vedtaget som en del af den fornyede Lissabonstrategi i 2008 og vil være gældende frem til 2010. Alle medlemsstaterne, herunder Malta, har fremlagt deres strategier for vækst i beskæftigelsen. Retningslinjer for beskæftigelsen blev fastsat. Finansiering af disse har stor betydning, og Den Europæiske Socialfond kan finansiere de umiddelbare foranstaltninger, som medlemsstaterne skal træffe vedrørende både flexicurity og kvalifikationer.
Flexicurity er en integreret politisk fremgangsmåde, der søger at fremme arbejdstagernes og virksomhedernes omstillingsparathed. For det andet må vi udfolde massive bestræbelser på at forbedre kvalifikationsniveauet. Denne forbedring bør finde sted på alle kvalifikationsniveauer.
For det første vil forbedringen af kvalifikationsniveauet være nytteløs, hvis ikke den svarer til arbejdsmarkedets behov.
For det andet bør tre strategier prioriteres:
forbedring af arbejdstagernes og virksomhedernes omstillingsparathed
tiltrækning af flere mennesker i beskæftigelse og efteruddannelse af flere mennesker i beskæftigelse for at øge arbejdskraftudbuddet og gøre de sociale beskyttelsessystemer brugbare
forøgelse af investeringerne i menneskelig kapital gennem bedre kvalifikationer og bedre uddannelse.
Adam Bielan  
Mens jeg lyttede til disse forhandlinger, kunne jeg ikke undgå at føle, at der er en atmosfære af konkurrence her i Parlamentet, en form for styrkeprøve - de gamle medlemsstater mod de nye. Jeg mener ikke, at det vil være en løsning på vores problemer at give hinanden skylden og pege fingre ad hinanden med hensyn til, hvem der fortjener at være i EU.
Lad os først og fremmest huske på, at borgerne lytter til os, og de forventer beskyttelse fra os. Det er netop nu, at de ønsker at se, hvad et forenet Europa handler om. Vi bør benytte disse forhandlinger som en mulighed for at tænke over, hvordan vi begrænser de sociale virkninger af den aktuelle krise.
Vi siger "ja" til Lissabonstrategien, fordi den giver resultater - det er takket være Lissabonstrategien, at der er blevet oprettet næsten 7 mio. nye arbejdspladser i EU. Men hvilken form for arbejdspladser er der tale om? Meget ofte indebærer de midlertidigt arbejde eller deltidsarbejde, og beskæftigelsessatsen er rent faktisk uændret med hensyn til fuldtidsstillinger.
Dette viser ganske enkelt, at Europa må lære at udnytte sit potentiale. Vi bør investere i højteknologiske produkter, der kræver højtkvalificerede arbejdere - dette er vores merværdi, en sektor, hvor vi ikke har nogen konkurrenter. I denne henseende er det meget vigtigt at forlænge de perioder, hvor man kan modtage finansielle midler, og at forenkle ansøgningsprocedurerne, navnlig for de nye medlemsstater.
Sebastian Valentin Bodu  
skriftlig. - (RO) Den globale økonomiske krise har overrasket os alle, både bankerne, de multinationale virksomheder og selv de tværnationale institutionelle strukturer. Den globale økonomi er hårdt ramt, og det globale fnansielle systems overlevelse er nu truet. Jeg tror ikke, at nogen er uenig med mig, når jeg siger, at de aktuelle problemers omfang kræver en koncentreret indsats på europæisk plan. Solidaritet er et absolut krav, hvis vi skal komme igennem denne krise.
Jeg repræsenterer Rumænien i Europa-Parlamentet, et land i Sydøsteuropa. Alt, hvad jeg kan sige, er, at virkningen af en økonomisk vækst på over 7 % i 2008 ser ud til at forsvinde som følge af de turbulente økonomiske forhold, der begynder at ramme hårdt. Den økonomiske genopretningsplan, som Europa-Kommissionen har udarbejdet, skal have en virkning i alle hjørner af det gamle kontinent. Ingen dele af Europa må føle sig ladt i stikken og hjælpeløse i en ubarmhjertig situation, som de ikke selv har fremkaldt.
Jeg mener, at dette er den vigtigste test for EU, det mest modige politiske projekt i de seneste få hundrede år. Landene på hele kontinentet må vise, at de er en enkelt styrke. Ifølge José Manuel Durão Barroso, formand for Europa-Kommissionen, vil Europa hovedsageligt blive bedømt på dets resultater. Jeg er helt enig heri.
Cristian Silviu Buşoi  
Jeg hilser forslaget om en økonomisk genopretningsplan under den aktuelle krise velkommen. EU skal vedtage en fælles, klar og effektiv fremgangsmåde for at minimere virkningerne af krisen og dens intensitet og varighed.
Vi har behov for klarere regler for den finansielle sektor, særlig vedrørende investeringer, der indebærer en høj risiko, som f.eks. hedgefonde.
I den nuværende situation er solidaritet mellem medlemsstaterne af største betydning. Medlemsstaterne vil naturligvis vedtage foranstaltninger, der er specifikke for deres nationale situation, men de må ikke være i strid med det indre marked og ØMU'en. Fremme af kreditgivning, særlig til SMV'er, må have førsteprioritet, da de er en drivkraft bag økonomisk vækst og kan skabe arbejdspladser. Statens interventioner skal dog være midlertidige, hvorefter konkurrencebestemmelserne skal overholdes nøje.
Desuden skal foranstaltningerne til bekæmpelse af krisen integreres som en del af en ansvarlig budgetpolitik. Selv om vi befinder os i en krise, føler jeg, at det er yderst vigtigt så vidt muligt at overholde stabilitets- og vækstpagten, da en forøgelse af budgetunderskuddet kan være en katastrofal løsning på lang sigt, navnlig for fremtidige generationer.
Daniel Dăianu  
Kommissær Jaquín Almunia har for nylig udtalt, at de medlemmer af euroområdet, der står over for betydelige problemer, vil kunne få hjælp fra andre EU-medlemsstater. Hvorfor er dette udtryk for en kollektiv reaktion ikke blive klart tilkendegivet over for de nye medlemsstater, der ikke er medlem af euroområdet? Der er helt klart noget galt med hjælpepakkerne til Letland og Ungarn. Det er grundlæggende godt at nedbringe meget store ubalancer, men det er meget vigtigt, hvordan dette sker. Skal budgetunderskuddene reduceres væsentligt samtidig med, at den private sektor indskrænker sin aktivitet betydeligt? Procyklikalitet bør forhindres både under opsving og under nedgang. Hvis de offentlige budgetter ikke er hovedforklaringen bag store eksterne underskud, hvorfor skal de så bære størstedelen af byrden i forbindelse med nedskæringen af dem? Husk blot på erfaringerne fra den asiatiske krise for 10 år siden. Politikerne skal ligeledes overveje, hvordan man forhindrer spekulative angreb på de nye medlemsstaters valutaer. Det ville heller ikke hjælpe stort i denne henseende blot at reducere budgetunderskuddene drastisk. Forhåbentlig vil fremtidige økofinmøder udvikle bedre fremgangsmåder i forbindelse med finansiel bistand. Og når IMF inddrages i hjælpepakker, bør den overveje, om dens traditionelle fremgangsmåde er velegnet til at håndtere makroøkonomiske ubalancer i lyset af de aktuelle ekstraordinære omstændigheder.
Vasilica Viorica Dăncilă  
Rumænien må benytte sig af de nye muligheder, som strukturfondene åbner.
Centrale og lokale offentlige myndigheder i Rumænien må så hurtigt og effektivt som muligt udnytte den mulighed, som Europa-Kommissionen har åbnet med hensyn til at lette adgangen til Fællesskabets strukturfonde. De må få adgang til disse fonde for at skabe nye arbejdspladser, tilbyde erhvervsuddannelse via programmer for livslang uddannelse med henblik på faglig efteruddannelse og yde støtte til SMV'er.
En fremskyndelse og forenkling af fordelingen af Fællesskabets midler kan bidrage til økonomisk genopretning takket være et indskud af kontanter til store målområder. Disse betalinger vil foregå hurtigere og mere fleksibelt, og der vil kun være en enkelt betaling, hvilket vil gøre det muligt at gennemføre de nødvendige projekter på kort tid inden for områder som infrastruktur, energi eller miljø.
På den anden side skal de rumænske myndigheder i henhold til EU-procedurerne yde medfinansieringsdelen til gennemførelsen af projekterne, så de kan gennemføres så hurtigt som muligt, når pengene er modtaget fra EU.
Den europæiske udøvende magts forslag sigter mod en række foranstaltninger, som skal fremskynde prioriterede investeringer på nationalt og regionalt plan i medlemsstaterne samtidig med, at adgangen til tilskud forenkles, og de finansielle midler, der står til rådighed for små og mellemstore virksomheder, øges.
Dragoş Florin David  
De vigtigste fællestræk for EU's medlemsstater er demokrati, stabilitet, ansvarlighed og samhørighed. Hr. Kirilov understreger i sin betænkning om samhørighedspolitikken og realøkonomiske investeringer betydningen af disse fællestræk for medlemsstaterne som et første krav i den fælles strategi for gennemførelse af sociale og økonomiske politikker. Den europæiske økonomi lider i øjeblikket under følgerne af den globale finansielle krise og af den mest vidtrækkende og alvorlige recession i de seneste 60 år. Vi må opfordre medlemsstaterne til at finde muligheder for synergivirkninger mellem finansiering fra Samhørighedsfonden og andre fællesskabskilder til finansiering som f.eks. TEN-T, TEN-E, syvende rammeprogram for forskning og teknologisk udvikling, rammeprogrammet for konkurrenceevne og innovation samt finansiering fra Den Europæiske Investeringsbank og Den Europæiske Bank for Genopbygning og Udvikling. Samtidig må medlemsstaterne forenkle og lette adgangen til finansiering via de finansielle instrumenter Jessica, Jasmine og Jeremie for at tilskynde de små og mellemstore virksomheder og relevante støttemodtagere til at anvende dem oftere. Jeg vil gerne slutte med at lykønske ordføreren, hr. Kirilov, med hans bidrag til denne betænkning.
Bairbre de Brún  
Vi lever i en periode med økonomisk uvished. EU har et ansvar for at se, om det er muligt at indrømme nationale og regionale myndigheder fleksibilitet for at forbedre ejerskabet af EU-midler til håndtering af denne hidtil usete situation.
Foranstaltningerne i kommissær Huebners plan Samhørighedspolitikken: Realøkonomiske investeringer er praktiske, og der er tale om foranstaltninger, som de nationale myndigheder bør vedtage hurtigst muligt.
Den Europæiske Fond for Regional Udvikling (EFRU) kan nu anvendes til delvis finansiering af økologiske investeringer i boliger til fordel for husholdninger med lav indkomst, noget der bør anvendes til at skabe og bevare arbejdspladser i byggesektoren - der er meget hårdt ramt - og som samtidig vil hjælpe os til at opfylde vores klimaforpligtelser.
Betalinger fra Den Europæiske Socialfond ville virkelig kunne stimulere de vanskeligt stillede offentlige sektorer, og små og mellemstore virksomheder (SMV'er) bør drage fordel af de anbefalede ændringer for at gøre pengestrømmen lettere tilgængelig.
Dette er et skridt i den rigtige retning. Jeg finder dog noget af sprogbrugen i Kirilovs betænkning i tilknytning til Lissabonstrategien beklagelig.
Adam Gierek  
Hvordan kan vi bekæmpe finanskrisen? (Den europæiske økonomiske genopretningsplan) Finanskrisen kan tackles kortsigtet og langsigtet. Den kortsigtede metode er baseret på eliminering af de sygdomme, der har udviklet sig i de seneste tiår, og som fører til tab af likviditet i bankerne, cirkulation af "inficerede" obligationer og manglende sammenhæng mellem finanspolitikken og den reelle generelle politik.
De lande, der hjælper bankerne finansielt, fjerner ikke årsagerne til krisen. Den grundlæggende årsag til krisen er efter min mening den neoliberale mekanisme, der er indført i økonomien, dvs. dens fokuseren på kortsigtet profit samtidig med, at langsigtede interesser tilsidesættes, for blot at nævne en enkelt ting.
Den langsigtede metode bør derfor korrigere den mekanisme, der styrer økonomiens funktion, ved at gøre op med det såkaldte frie markeds dogmer. Medlemsstaterne og Europa-Kommissionen bør ikke overtage konkurrencemæssigt sunde markedmekanismer, men de har pligt til at forebygge sygdomme. Dette betyder for det første, at kortsigtet profit ikke bør skjule langsigtede interesser, som udvikling af f.eks. infrastruktur, opførelse af offentlige bygninger, beskyttelse af naturen eller søgning efter nye og nogle gange mindre rentable energikilder giver anledning til.
For det andet bør alle former for ejerskab behandles ens, og valget af den ene eller den anden bør baseres på effektiviteten af forvaltningen for hver form.
For det tredje bør medlemsstaterne og Europa-Kommissionen påtage sig rollen som koordinatorer inden for både finanspolitikken og den overordnede politik.
For det fjerde bør medlemsstaterne og Europa-Kommissionen udvikle metoder til koordinering af det internationale valuta- og finansmarked, der er sårbart over for spekulation, fordi det reagerer spontant.
Genowefa Grabowska  
Den økonomiske krise har nu nået Europa. Først ramte den de udviklede økonomier, så spredte den sig til nye økonomier og udviklingsøkonomier. De seneste prognoser for 2009 forudsiger økonomisk vækst i omegnen af -1 % eller derunder. Vi befinder os dermed i en af de mest alvorlige recessioner, der nogensinde har ramt Det Europæiske Fællesskab.
Jeg er enig med ordføreren i, at de individuelle foranstaltninger, som landene har truffet, nu ikke er nok, selv hvis de støttes af kapitaloverførsler til de sektorer, der er i størst fare som følge af krisen. Vores økonomier er integrerede i hinanden, og krisen er en global krise, og derfor skal genopretningsforanstaltningerne også være et globalt svar i karakter og omfang. Derudover skal de stadfæste EU's grundlæggende princip, nemlig solidaritetsprincippet. Kun dette vil gøre det muligt for os at opretholde territorial og social samhørighed inden for EU. Jeg tror, at princippet om solidaritet også får en ny politisk dimension i en sådan krisetid.
Desuden tilslutter jeg mig den bekymring for de almindelige mennesker, der fanges i krisen, som kommer til udtryk i betænkningen. Vi må igen gøre lån tilgængelige for familier og virksomheder, først og fremmest SMV'er, der er hjørnestenen i den europæiske økonomi. Kun et sådant mål berettiger sammen med beskyttelse af borgernes opsparing, at der anvendes offentlige midler til en genopretningsplan. Hvis vi som en del af den europæiske genopretningsplan også kan sætte en stopper for skattely, vil bekæmpelsen af krisen helt sikkert blive lettere og mere effektiv.
Louis Grech  
Da finanskrisen bliver stadig værre uden noget lys for enden af tunnellen, tror jeg, at der vil være behov for flere midler for at stabilisere den europæiske økonomi og stoppe den nedadgående spiral. Andre flaskehalse omfatter den kraftige stigning i arbejdsløsheden og den enorme usikkerhed på arbejdsmarkedet. Den manglende tilgængelighed af kredit og stigningen i det offentlige underskud er stadig et stort problem, og det er en nøglefaktor, hvis vi virkelig ønsker at tackle den økonomiske recession på en vellykket og effektiv måde. Det er meget vigtigt at genoprette en passende kreditforsyning, og at pengene bruges som en økonomisk stimulans, dvs. at de skal strømme til familier og virksomheder. Det er nødvendigt at skabe incitamenter til at tiltrække kapitalinvestering. Desværre findes der ikke i øjeblikket nogen europæisk mekanisme eller institution, der er i stand til at koordinere en integreret kontinent genopretning, og derfor anvender vi igen opsplittede løsninger, der kan slå fejl som helhed, fordi medlemsstaternes økonomier er meget indbyrdes afhængige. De europæiske genopretningsbestræbelser bør gå hånd i hånd med reguleringsmæssige ændringer for at undgå en gentagelse af de fejl, der bragte os ind i krisen. Manglende regulering og dårlig overvågning har været årsagen til problemet, og vi må genindføre en effektiv regulering.
Pedro Guerreiro  
Vi vil kun kunne forstå den alvorlige socioøkonomiske situation, der har ramt EU's medlemsstater, herunder Portugal, hvis vi husker på målene med denne "integrationsproces", og hvordan dens politikker er roden til den nuværende kapitalistkrise, som EU er et af epicentrene for.
I de seneste 23 år har EF/EU fremmet bevægeligheden af kapital og finansinteressernes voksende dominans over økonomien; det har liberaliseret markederne og tilskyndet til privatisering; det har fusioneret virksomheder og tilskyndet til overproduktion; det har flyttet og ødelagt produktionskapacitet; det har fremmet visse aktørers økonomiske dominans, og prisen herfor er, at andre er blevet gjort afhængige; det har tilskyndet til udnyttelse af arbejdstagerne og voksende overførsel af produktivitetsgevinsten fra arbejde til kapitalen; det har centraliseret den skabte velstand; og det har øget de sociale uligheder og regionale skævheder, der alle er under de store magters og de store økonomiske og finansielle koncerners kontrol. Dette er de grundlæggende årsager til den uoprettelige kapitalistkrise.
Det er ikke "krisen", men de politikker, der er kendetegnende for kapitalismen, der ligger til grund for arbejdsløshed, usikkerhed, lave lønninger, forværring af levevilkårene, fattigdom, sygdom, sult og voksende vanskeligheder, som arbejdstagernes og den brede befolkning står over for.
Vi hilser derfor den store demonstration velkommen, som CGTP-IN, sammenslutningen af portugisiske arbejdstagere, har planlagt den 13. marts, for at skifte kurs i retning af flere arbejdspladser, højere lønninger og flere rettigheder.
Gábor Harangozó  
EU skal optimere sine bestræbelser på at gennemføre en konsekvent ramme for tackling af den globale finanskrise. Hvis vi ønsker at genoprette offentlighedens tillid og et sundt finansielt system, bør vi handle hurtigt for at bevare beskæftigelsen og den økonomiske aktivitet. For at afbøde de negative virkninger af recessionen og opretholde sociale standarder og beskæftigelsesniveauer skal der foretages visse tilpasninger for at forenkle adgangen til de tilgængelige ressourcer samtidig med, at en større gennemskuelighed og bedre forvaltning sikres. I konklusionerne fra det seneste EIT-råd opfordres til "at ESF yder en hurtig ekstraindsats for at støtte beskæftigelsen, navnlig for de mest sårbare grupper i befolkningen, idet der lægges særlig vægt på de mindste virksomheder ved at nedbringe de indirekte lønomkostninger". Jeg vil derfor gerne bede det kommende topmøde i Rådet om at seriøst at overveje oprettelse og bevarelse af arbejdspladser gennem medfinansieringsforanstaltninger i tilknytning til nedbringelse af de indirekte lønomkostninger på et midlertidigt grundlag i lande, der i alvorlig grad er ramt af den finansielle eller økonomiske krise. De mest sårbare grupper i befolkningen, dem, der lider mest under følgerne af den økonomiske og sociale krise, bør rent faktisk være genstand for den største opmærksomhed for at undgå yderligere assymetriske virkninger af krisen, der bringer en afbalanceret udvikling af alle områder i EU i fare.
Tunne Kelam  
Solidaritet er en af de mest kostbare værdier for Europa i dag. Under den aktuelle økonomiske krise er der dog tegn på, at den europæiske solidaritet undermineres.
Mere end nogensinde må vi undgå splittelser mellem medlemsstaterne for at undgå en opdeling i gamle og nye, små og store medlemsstater. Den splittelse, der allerede findes mellem medlemsstaterne i euroområdet og medlemsstaterne uden for euroområdet, må ikke give landene i euroområdet en privilegeret stilling, hvorfra de kan diktere den fælles fremtid. Alle medlemsstaterne skal involveres på lige fod i beslutningstagningen. Alle medlemsstaterne skal sikres retten til at kommunikere deres problemer og bekymringer for at finde frem til mulige europæiske løsninger.
Europa har brug for en drivkraft for at overvinde den økonomiske krise med mindst mulig skade. Protektionisme kan ikke være svaret på den økonomiske krise. Tværtimod skal åbenhed og konkurrenceånd fortsat være grundlaget for vores aktiviteter. For at drage fordel af den aktuelle recession bør der derfor investeres i innovation, forskning og udvikling.
Med andre ord bør krisen opfattes som et incitament til at gennemføre Lissabonstrategien. Kun ved fuldt ud at gøre brug af denne strategi, der er baseret på solidaritet, kan vi sikre arbejdspladser og den europæiske økonomis bæredygtighed.
Magda Kósáné Kovács  
Der er ingen grund til at forsøge at klassificere problemer. Den fælles smerte mobiliserer dog ressourcer og intentioner. Mange har nævnt krisen i 1929, selv om Anden Verdenskrig, der fulgte i kølvandet på den, splittede Europa mellem to forskellige veje. Landene i den tidligere østblok oplevede desuden også ændringen af styret som et traume, men i dette tilfælde behandler den globale finansielle og økonomiske krise, der til trods for visse tegn alligevel var uventet, os ens.
Fra det øjeblik krisen brød ud, kan Europas vej ikke længere være splittet, selv ikke i to parallelle spor - der kan ikke være to hastigheder. Alle står til at tabe som følge af devalueringen af spekulativ kapital. Kun tabenes størrelse er forskellig. Det fælles markeds paradigme kan kun overleve og forblive konkurrencedygtigt i en sådan situation, hvis vi kan finde frem til fælles koordinerede løsninger. Protektionismens spøgelse yder ikke god rådgivning!
Det er medlemsstaternes opgave at udarbejde deres finansplaner i samarbejde med hinanden. EU kan støtte denne opgave ved at vurdere, hvordan hvert enkelt land kan yde støtte afhængigt af de midler, der står til dets rådighed, for at sikre, at de medlemsstater og borgere, der står længere tilbage i køen også ender med en positiv balance. Central- og østeuropa står længere tilbage i køen, dels af historiske årsager, dels fordi den manglende indførelse af euroen har forårsaget manglende tillid og vendt den spekulative kapital imod os. Og selv om det er umuligt at behandle visse medlemsstater på lige fod, vil jeg slå kraftigt fast, at vi har behov for en støtteordning på europæisk plan, der gør det muligt i solidaritetens navn at yde den bistand, som hver enkelt medlemsstat har behov for.
Marian-Jean Marinescu  
Alle principperne i den europæiske økonomiske genopretningsplan skal optræde i de nationale økonomiske genopretningsplaner.
De EU-midler, der stilles til rådighed, skal anvendes til højt prioriterede projekter og fordeles retfærdigt mellem medlemsstaterne, dog under hensyntagen til særlige tilfælde.
Vi må udnytte alle de muligheder, vi har, effektivt. Derfor er det af største betydning, at mulighederne for at anvende EU-midler nævnes, da det vil fremskyde og sikre fleksibilitet i gennemførelsen af denne plan.
Projekterne skal gennemføres hurtigt og effektivt for at støtte den del af arbejdsstyrken, der befinder sig i en vanskelig situation. Derfor skal de administrative procedurer, navnlig tidsfristerne for anvendelse af procedurerne, nedsættes mærkbart for at garantere, at denne proces er umiddelbart effektiv.
Blandt de foranstaltninger, der skal vedtages, er foranstaltninger vedrørende vedtagelse af en lovramme for effektiv bekæmpelse af skattely et absolut must.
Det er indlysende, at statsstøtte skal anvendes forsigtigt for at undgå at skabe problemer med konkurrencen. Samtidig må vi dog nøje analysere de gavnlige virkninger, som støtte som denne kan have med hensyn til anvendelse af arbejdskraft, idet vi må huske på de situationer, hvor denne støtte er mere end nødvendig.
Iosif Matula  
Europa-Kommissionen har afsat betydelige beløb til investering i energieffektivitet, i frembringelse af vedvarende energi og i etablering af transeuropæiske transport- og energinet. Vi kan kun sikre, at de gas- og energikrisesituationer, der opstod i nogle af EU's regioner, ikke vil opstå igen i fremtiden, ved at gennemføre en sund politik på dette område.
En forbindelse af alle gas- og energinet i Europa sikrer, at solidaritetsprincippet anvendes. En medlemsstat vil kunne importere eller endog eksportere naturressourcer på normale vilkår selv i en krisesituation.
I denne forbindelse skal medlemsstaterne udnytte de finansieringsmuligheder, som strukturfondene frembyder, til udvikling af projekter på områder som infrastruktur, energi og miljø.
For at forbedre kvaliteten af disse projekter og en effektiv virkning af gennemførelsen af disse, må EU's medlemsstater benytte sig af den maksimale faglige bistand, Europa-Kommissionen kan tilbyde.
Alexandru Nazare  
Jeg glæder mig over den hurtighed, hvormed EU's institutioner har reageret for at finde nogle løsninger på den aktuelle økonomiske krise. Jeg vil dog gerne fremhæve nogle få aspekter, som kræver en mere indgående opmærksomhed.
For det første finansieringen til energiinfrastrukturprojekter. Jeg mener, at det grundlæggende er den forkerte løsning at fordele penge til så mange projekter som muligt, da der er risiko for, at de nødvendige midler til at færdiggøre dem ikke kan findes. For nylig fik jeg efter drøftelser med Nabucco det indtryk, at vi leger med ilden. Vi kan ikke meddele, at vi yder 250 mio. EUR til Nabucco, for derefter at sige, at vi skærer finansieringen ned med 50 mio. EUR, og endelig fastslå, at der rent faktisk bør være tale om en rent privat investering. Fordelene ved Nabucco-projektet er uomtvistelige, og vi har ikke råd til at tøve af politiske eller økonomiske årsager.
For det andet mener jeg, at vi må undgå at blive ofre for protektionistiske tendenser, som ville påvirke det indre markeds funktion. Selv om krisen har uens virkninger i EU, må vi levere et enkelt svar på den i overensstemmelse med målene for samhørighedspolitikken og principperne for det indre marked. Jeg mener, at det er absolut nødvendigt at evaluere virkningerne af disse ændringer, så foranstaltningernes effektivitet kan forbedres i den nye finansielle ramme 2014-2020.
Rareş-Lucian Niculescu  
Samhørighedsfonden tegner sig for en tredjedel af EU's budget uden at være et krisestyringsinstrument, men den er dog den største kilde til realøkonomiske investeringer, der frembyder enorme muligheder, særlig for permanent ugunstigt stillede regioner. Jeg vil derfor gerne henlede opmærksomheden på behovet for at finde løsninger, der sikrer en bedre vertikal inddragelse af regionerne på europæisk plan.
Under de omstændigheder, som den aktuelle ekstraordinære økonomiske situation har skabt, vil jeg gerne understrege betydningen af at forbedre fleksibiliteten i adgangen til strukturfondene. Jeg ser også positivt på udvidelse af muligheden for at støtte investeringer i energieffektivitet og vedvarende energiformer i boligsektoren og sektoren for ren teknologi.
Sirpa Pietikäinen  
I sidste uge fremlagde Kommissionen sin meddelelse om den økonomiske krise for Rådet til behandling på dets møde i slutningen af måneden. Kommissionen foretog også sin første vurdering af resultaterne af den europæiske økonomiske genopretningspakke. Kommissionen mener, at de indledende resultater er gode og skønner, at genopretningsindsatsen på nationalt og europæisk plan til sammen vil have en samlet værdi svarende til omkring 3,3 % af BNP i perioden 2009-2010.
Jeg vil gerne lykønske ordføreren med en meget troværdig betænkning. Efter min mening er behovet for at koordinere medlemsstaternes indsats, der understreges i betænkningen, særlig vigtigt. De fremkommende tendenser er meget foruroligende. Medlemsstaterne kan i taler fremsætte forsikringer om, at de er parate til at trække i fællesskab, men sagen er en helt anden, når det gælder de gennemførte aktioner. Det er meget vigtigt, at EU's ledere træffer beslutninger, der svarer til det, de siger, og ikke giver efter for protektionistisk pres, der i adskillige lande uomtvisteligt er drastisk.
EU skal tage nye ambitiøse skridt i forlængelse af Lissabonstrategien. EU har behov for en stimuleringspakke, der støtter nye industrier som grundlag for konkurrenceevne og vækst. Med investering i områder som f.eks. økomodernisering, vedvarende energikilder og informationsteknologi er det muligt at gennemføre en sund sektorbaseret ændring.
En krise er også en mulighed. Det er en mulighed for at omorganisere hele den paneuropæiske og globale finansielle arkitektur. Krisen er også en mulighed for at styre økonomisk vækst ad en helt ny vej baseret på vedvarende energikilder og energieffektivitet. Den såkaldte grønne "New Deal" må danne grundlaget for genopretning og ny vækst. Efterhånden som vi skaber arbejdspladser og indfører innovation, vil vi også tage udfordringerne i forbindelse med klimaændringerne op.
Zita Pleštinská  
Den europæiske økonomi lider under virkningerne af den globale finanskrise og oplever den største og mest alvorlige tilbagegang i de seneste 60 år. Krisen er en enorm prøve for Europa. Den påvirker virksomhederne og samtidig almindelige mennesker og deres familier. Mange lever i frygt, særlig dem, der mister deres arbejde og vender sig mod EU for at søge redning.
Europa kan ikke blot være summen af 27 nationale interesser. Det skal være baseret på solidaritet og medlemsstaternes vilje til at gennemføre deres programmål så hurtigt som muligt.
I en tid med økonomisk krise bør det stå klart for os, at vi må koncentrere os om målene i Lissabonstrategien, særlig på beskæftigelsesområdet. Det er samhørighedspolitikken, der har de finansielle instrumenter, der skal anvendes intensivt og fleksibelt under krisen. De finansielle ressourcer, der står til rådighed for EU's samhørighedspolitik i perioden 2007-2013, kan i betydelig grad bidrage til opfyldelse af målene i EU's nye Lissabonstrategi for vækst og beskæftigelse, der omfatter almindelige mennesker, virksomheder, infrastruktur, energisektoren samt forskning og innovation. Vi må forbedre koordineringen og opgive protektionisme og alle former for demagogi. Vi må få sat gang i kapitalstrømmene og kapitaloverførslerne igen.
Jeg er fuldt ud overbevist om, at investeringer i innovation, nye teknologier og økoinnovationer vil medføre nye muligheder, der er vigtige for at sikre et effektivt svar på den aktuelle finanskrise. Vi må fjerne alle hindringer og skabe et ægte indre marked for vedvarende energi.
Katrin Saks  
Jeg vil gerne takke ordføreren, fru Ferreira, for en relevant og rettidig betænkning. Under de aktuelle kriseforhold er det vigtigt, at eksisterende midler udnyttes fuldt ud. Det er beklageligt, at størstedelen af de medlemsstater, der har ret til at modtage støtte fra struktur- og samhørighedsfondene i det nye finansielle overslag, har været ude af stand til at udnytte disse midler. Det samme gælder mit hjemland, Estland. Der er mange årsager hertil: Det første store problem er medlemsstaternes egen administrative kapacitet. På dette område kan medlemsstaterne gøre meget selv, og de vil kunne forbedre den administrative funktion. En anden årsag kan tillægges EU. Det er vigtigt, at EU gør vilkårene mere fleksible. Der er f.eks. et problem med de programmer, hvor udgifterne skal afholdes først, og som så finansieres bagefter. Det er nu vanskeligt at få lån til at dække disse udgifter. Spørgsmålet om, hvilke foranstaltninger Europa-Kommissionen agter at træffe med hensyn til forskudsbetalinger er meget vigtigt. Det næste vigtige spørgsmål er omfanget af selvfinansiering under de nuværende vilkår. På dette område bør der overvejes større fleksibilitet. Det tredje vigtige spørgsmål er tilsynsmekanismen - det nuværende bureaukrati er helt klart besværligt.
Tak for betænkningen.
Theodor Dumitru Stolojan  
I nogle medlemsstater, herunder de baltiske lande, Rumænien og Ungarn har finanskrisen og den globale recession fremhævet strukturelle ubalancer, der har hobet sig op i perioder med økonomisk vækst, baseret på tilstrømning af direkte udenlandske investeringer og hastigt voksende udlandsgæld.
Enhver økonomisk genopretningsplan på EU-plan skal tage hensyn til disse landes behov for betydelig ekstern finansiering til dækning af underskuddet på handlen med varer og tjenesteydelser. Modtager de ikke denne eksterne finansiering går de pågældende lande omfattende og bratte tilpasninger i møde, der vil udviske de foregående års velfærdsgevinster, svække samhørigheden i EU og endog kan bringe stabiliteten i området i fare.
Rådet og Europa-Kommissionen har et klart ansvar for at finde løsninger på, hvordan den krævede eksterne finansiering kan frembringes. De pågældende medlemsstater har ansvaret for at vinde tid via den opnåede eksterne finansiering til at gennemføre strukturelle reformer, der vil korrigere de ophobede ubalancer.
Margie Sudre  
skriftlig. - (FR) Regionalpolitikken er den primære kilde til europæiske realøkonomiske investeringer. Fremskyndelse og forenkling af dens finansiering kan bidrage til økonomisk genopretning ved at frigive likviditet til bestemte sektorer.
De hurtigere, mere fleksible betalinger med faste beløb eller engangsbeløb, som Kommissionen har foreslået, vil muliggøre en umiddelbar gennemførelse af projekter inden for infrastruktur, energi og miljø.
Nationale og regionale myndigheder må udnytte disse muligheder og gøre omfattende brug af strukturfondene til at sætte skub i beskæftigelsen, SMV'er, iværksætterånden og erhvervsfaglig uddannelse samtidig med, at de yder deres bidrag i henhold til reglerne for medfinansiering, så de tildelte midler kan udnyttes fuldt ud.
Jeg opfordrer de regionale råd og præfekturerne i de franske oversøiske departementer til i deres egenskab af forvaltningsmyndigheder for strukturfondene at foregribe disse ændringer, så deres regionale programmer øjeblikkeligt kan fokuseres på projekter, der viser det bedste potentiale for vækst og arbejdspladser.
I lyset af den aktuelle uro i de franske oversøiske departementer og den protestbevægelse, der nu har ramt Réunion, må vi udforske nye, lokale udviklingsinitiativer og aktivere alle de muligheder, der står til vores rådighed, herunder dem, EU stiller til rådighed.
Silvia-Adriana Ţicău  
EU's meddelelse om den europæiske økonomiske genopretningsplan i december 2008 oplister de områder, hvor EU vil investere i de kommende få år for at sikre økonomisk vækst og bevare arbejdspladser. Det drejer sig om støtte til små og mellemstore virksomheder med et finansielt skøn på 30 mia. EUR via EIB, fremskyndelse af investeringer i infrastrukturprojekter til transeuropæiske energinet og bredbåndsforbindelser med et finansielt skøn på 5 mia. EUR til forbedring af bygningers energieffektivitet, forskning og udvikling.
Disse foranstaltninger skal støttes af lovforslag, der også garanterer de finansielle tildelinger. Forslaget til en forordning fra januar 2009 til finansiering af energiprojekter som en del af den europæiske økonomiske genopretningsplan indeholder ikke finansielle tildelinger til bygningers energieffektivitet. Jeg mener, EU tager fejl, hvis det under denne økonomiske krise ikke bakker prioriterede projekter op finansielt. Energieffektivitet i bygninger er et område, der kan medføre omkring 500.000 arbejdspladser i EU, forbedre borgernes livskvalitet og bidrage til bæredygtig økonomisk udvikling ved at fremme vedvarende energikilder. Jeg mener personligt, at det ville være en fejl fra den nuværende Kommissions side, hvis den ikke støtter målet om at gøre bygninger mere energieffektive via finansielle foranstaltninger og instrumenter, passende fiskale foranstaltninger og ved at sende et stærkt politisk signal på europæisk plan.
Andrzej Tomasz Zapałowski  
I dag drøfter vi en plan for genopretning af økomien i forhold til Lissabonstrategiens prioriterede mål. Selv om der er gået adskillige år, siden strategien blev bekendtgjort, kan vi se, at den ikke gennemføres. Med andre ord udarbejder vi dokumenter, som vi efterfølgende ikke gennemfører. Dette bekræftes af en vis tradition, der er blevet normen her i Parlamentet, nemlig begravelse af borgerne i regler, der i mange tilfælde gør deres liv vanskelige, og som ikke har nogen væsentlig indflydelse på deres levestandard.
Desuden viser den voksende finanskrise, at Europa-Kommissionen og Rådet overhovedet ikke har føling med samfundets dagligdags problemer. Kommissionen har ikke nogen reel handlingsplan som reaktion på den voksende krise. Alle kan se, at de enkelte lande gennemfører redningsforanstaltninger på egen hånd, og at det centralt styrede marked til en værdi af fem hundrede millioner ikke kan have nogen reel indvirkning på krisens omfang.
I de senere år har landene i Østeuropa fået at vide, at de skulle privatisere deres banker med andre ord, at de skulle underlægge dem vesteuropæiske banker. Dette var de så naive at gøre, og i dag er det de samme banker, der spekulerer og dræber EU's nye medlemsstaters økonomier.
