1. Pakistan: mord på guvernøren i Punjab, Salmaan Taseer
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er fortsættelse af forhandlingen om syv beslutningsforslag om Pakistan.
Marietje Schaake
Hr. formand! Det foregår en grundlæggende kamp i Pakistan, og den ekstremisme, vi har set, skal der sættes en stopper for, navnlig de urimelige blasfemilove. De skaber et klima af frygt og intolerance og i værste fald ekstremisme.
Kampen mod ekstremisme er ikke nogen let opgave, og derfor skal vi støtte den pakistanske regering og alle de borgere, som mener, at intolerance og ekstremisme er uacceptabelt. Vi skal fortsætte vores indsats for at udrydde terrorisme.
Guvernøren hr. Taseer blev myrdet på grund af rendyrket intolerance af en af sine egne sikkerhedsvagter, en person, som skulle have beskyttet ham. Hans datter Shehrbano skrev et brev, der blev trykt i The New York Times, som jeg gerne vil citere fra, fordi jeg mener, at hun kommer ind til essensen, og det er en god idé at bruge hendes mindeord for sin far.
Om gerningsmanden siger hun: "Hr. Qadri og hans tilhængere har måske fældet et stort egetræ, men de tager alvorligt fejl, hvis de tror, at det er lykkedes dem at bringe min far eller de millioner, der tror på den sekulære vision, som Pakistans grundlægger, Mohammed Ali Jinnah, gav udtryk for, til tavshed". Og hun siger videre: "Der er dem, som mener, at min fars død var det sidste søm i et tolerant Pakistans ligkiste. At Pakistans liberale stemmer nu vil blive bragt til tavshed, men vi har begravet en modig mand, ikke det mod, han har givet videre til andre".
Andre har udtrykt deres fordømmelse af blasfemilovene, selv konservative politikere. Det skal vi støtte her i Parlamentet. Guvernør Taseers datter gik på Smith College, hvor hun studerede europæisk politik og menneskerettigheder, men alt for mange mennesker i Pakistan er uddannet i madrasah. Vi skal sikre, at den unge generation har muligheder og lærer, hvordan man skal leve sammen i det sammensatte pakistanske samfund.
Tomasz Piotr Poręba
Hr. formand! Flere uger efter at den pakistanske koalitionsregering var ved at bryde sammen, blev landet rystet af nedskydningen af guvernøren af Punjab i fuldt dagslys. Salmaan Taseer var guvernør i landets rigeste og mest folkerige provins, og han var også en vigtig politiker i det ledende parti. Han døde, fordi han havde den moralske styrke og modet til at kræve løsladelse af den kristne kvinde Asia Bibi, som blev dømt til døden for blasfemi. Han blev dræbt af en af sine egne sikkerhedsvagter, som var inspireret af muslimske ekstremister, og dette er ikke blot endnu et angreb på en højt placeret politiker i Pakistan og et bevis på det katastrofalt lave sikkerhedsniveau i dette land. Det er især et vidnesbyrd om det stedse tydeligere skred i Pakistan i retning af en situation, hvor dele af de væbnede styrker, retsvæsenet og den politiske elite både åbent og i det skjulte støtter en politik med indrømmelser over for islamiske politiske og religiøse ekstremister.
I går drøftede vi her i Parlamentet forfølgelse af kristne. I dag har vi vedtaget en beslutning om sagen. For mig ser det ud, som om dette er en sag for fru Ashton og hendes tjenestegren, som skal lægge diplomatisk og politisk pres på de pakistanske myndigheder for endelig at få dem til at bekæmpe religiøs ekstremisme.
Eija-Riitta Korhola
Hr. formand! Det var chokerende, men desværre ikke overraskende at modtage nyheden om, at guvernør Taseer var blevet myrdet. Jeg kendte Benazir Bhutto personligt, og ministeren Shahbaz Bhatti er blevet en god ven af mig. Det, der er fælles for disse tre, er deres utrolige mod som højlydte og synlige kritikere af blasfemilovene og ekstremistiske gruppers misbrug af dem.
Regeringen i Pakistan har bestemt taget vigtige skridt for at forbedre mindretals rettigheder, f.eks. ved at give dem en minimumskvote i offentlige stillinger. Regeringen har også nedsat et udvalg, der skal se på alle diskriminerende love, også blasfemiloven. Men arbejdet er ikke færdigt endnu. Så længe der findes et lovgivningsmæssigt hul såsom hullet i den nugældende blasfemilov, der er så stort, at det tillader terrorister og ekstremister at fremme deres egen dagsorden, er det trods flere vigtige skridt vanskeligt at tro på et ægte tilsagn til demokratiet.
Jeg håber, at vi med denne beslutning kan udtrykke vores fortsatte solidaritet med regeringen i Pakistan i kampen mod terrorisme og udbredelse af ekstremisme.
Lidia Joanna Geringer de Oedenberg
Hr. formand! For nøjagtig otte måneder siden, den 20. maj, vedtog Parlamentet en beslutning om trosfrihed i Den Islamiske Republik Pakistan. I dag er dette emne vendt tilbage her til Parlamentet som følge af den religiøst begrundede dødsstraf over den 45-årige Asia Bibi og mordet på guvernøren i Punjab, Salmaan Taseer, som offentligt har tage hende i forsvar.
Det viser sig, at den situation, vi beskrev for otte måneder siden, ikke blot ikke er blevet bedre, men er blevet værre. I Pakistan kan man miste livet for såkaldt religiøs blasfemi og for ytringsfrihed, i denne sag en offentlig udtalelse om en dødsstraf. Mordet på hr. Taseer viser, hvor følsom situationen er. Pakistan er splittet af religion i så høj grad, at mennesker på begge sider, både kristne og muslimer, dør, også repræsentanter for den lokale elite. Offentlig støtte til ændringer af den pakistanske straffelov og især artikel 295 C, som giver dødsstraf for blasfemi, kan også medføre dødsstraf.
Vi skal kræve mod af de pakistanske politikere og især af oppositionen, f.eks. Den Muslimske Liga, som blokerer for regeringens reform af loven. Vi skal også støtte ministeriet for mindretalsspørgsmål og hjælpe premierminister Gilani med at forbedre kvaliteten af journalisternes og mediernes arbejde og standarden i skolernes undervisningsmateriale. I dag blander Parlamentet sig ikke i Pakistans indre anliggender, men henleder kun opmærksomheden på artikel 20 i Pakistans forfatning fra 1973 og den religionsfrihed, som denne danner grundlag for.
Marie-Christine Vergiat
Hr. formand! Jeg vil gerne starte med at sige, at jeg med stor interesse har læst den fælles beslutning om Pakistan og især om mordet på guvernør Taseer. Den er en mærkelig kontrast til den beslutning om kristne mindretal, vi vedtog i formiddags.
Vi ønsker alle her, eller det håber jeg da, at beskytte ytringsfrihed, samvittighedsfrihed og religionsfrihed. Men vi bør være lige så bekymrede over alle dem, der er ofre for forfølgelse på grund af deres religiøse valg, herunder personer, som beslutter at skifte religion, og også dem, der ikke tror på Gud.
Hvis vi ønsker at bekæmpe fundamentalisme, uanset art, skal vi behandle alle ofre for fundamentalisme ens. Ingen religion er eller har nogen sinde været usårlig over for, hvad jeg vil kalde uacceptable afvigelser. Tænk bare på massemordet af de amerikanske indianere, især i Vestindien og Latinamerika. Lad os huske på de triste perioder med korstogene, inkvisitionen eller religionskrigene mellem katolikker og protestanter. Lad os huske på den antisemitisme, som havde så ødelæggende følger i det 20. århundrede, og som lever videre mere eller mindre latent i en række EU-lande.
Enhver religion har sin egen form for fundamentalisme, og de første ofre for denne fundamentalisme er ofte de moderate troende i de samme religioner. I dette lys er mordet på guvernøren af Punjab, Salmaan Taseer, et klassisk eksempel. Denne mand blev myrdet, fordi han var en model for tolerance, og fordi han turde fordømme blasfemilovene i sit land og visse ekstremistgruppers misbrug af dem i sager som Asia Bibis, en kristen kvinde, der er dømt til døden for blasfemi i henhold til Pakistans straffelov.
Hvad der er endnu mere uacceptabelt er, at fanatiske grupper endog har rost mordet. Vi må ikke glemme, at blasfemilovene primært anvendes på muslimer, at de rammer alle religiøse mindretal og især kvinder, men også fagforeningsaktivister, journalister og advokater, og at mennesker fra alle disse grupper ofte også berøves deres grundlæggende friheder, hvis ikke de tvinges til at gå under jorden.
Derfor er tiden inde til, at Kommissionen og Tjenesten for EU's Optræden Udadtil ændrer politik, og jeg vil bede Dem, hr. kommissær, om at komme med en nøjagtig vurdering af aftalen med Tunesien og aftalen med Pakistan om demokrati og menneskerettigheder, og jeg synes, at vi alle skal tage ved lære af Tunesien.
Jean Lambert
Hr. formand! Jeg synes, at vi alle ønsker at udtrykke vores medfølelse med familien og vennerne til Salmaan Taseer, guvernøren af Punjab, der var indsat af den pakistanske regering, og vi husker her i dag hans klare støtte til Asia Bibi - en holdning, han vidste, var kontroversiel og endog farlig.
Vi er med rette triste over drabet på ham og reaktionen på det fra visse dele af befolkningen i Pakistan, men vi bør ikke glemme, at mange også er kede over drabet på ham og har givet udtryk for deres sorg offentligt. Det er en handling, vi bør rose, f.eks. medietilsynsmyndighedens indgriben over for visse medier med hensyn til deres dækning af den formodede morder.
Men som vi ved, udgør blasfemiloven i Pakistan en risiko for de pakistanske borgeres liv. Det gælder for muslimer, kristne og andre, som mange andre også har sagt her i eftermiddag. Vi ved, at Pakistan er et nyt demokrati, at der er konflikter ved landets grænser, og at det for nylig har gennemlevet den katastrofale oversvømmelse samt et jordskælv så sent som i denne uge. Vi ved, at regeringen kæmper, men vi erkender også, at den har brug for vores støtte til at udvikle demokratiet i Pakistan, ikke mindst i den politiske kamp mod ekstremisme og for universelle menneskerettigheder, og det er vores rolle som demokratiske parlamentsmedlemmer at støtte alle, der arbejder for en positiv forandring, og give dem den stemme, som andre ville nægte dem.
Vi kræver også handling fra regeringen i Pakistan, ikke mindst at ophæve forbeholdene over for Den Internationale Konvention om Borgerlige og Politiske Rettigheder, som de ratificerede med en lang række forbehold, hvilket vi klart gav udtryk for ved vores seneste delegationsbesøg i Pakistan. Vi ønsker også, at de fortsætter indsatsen for at få ændret blasfemiloven, for det er en lov, der oftere misbruges end bruges.
Tunne Kelam
Hr. formand! Vi fordømmer alle kraftigt det brutale mord på guvernøren af Punjab den 4. januar. Dette mord blev begået, fordi hr. Taseer var imod den berygtede blasfemilov, der har været den juridiske begrundelse for fortsat undertrykkelse af andre religiøse grupper.
I vores udtryk for bekymring over ekstremisternes øgede indflydelse i Pakistan indser vi også, at moderate muslimer og den pakistanske regering, som hr. Taseer var et indflydelsesrigt medlem af, har lidt et stort tab, og vi vil også kondolere dem.
Vi er bekymrede over, at de unge advokater roste morderen, men vi har også noteret os, at et overvældende flertal i det pakistanske samfund har fordømt mordet. Det er vigtigt, at indflydelsesrige religiøse myndigheder har opfordret til at få ændret blasfemiloven, og det indgår også vores anmodning. Vi ønsker de pakistanske myndigheder held og lykke med deres øgede indsats for at bekæmpe ekstremisme.
Mitro Repo
Hr. formand! Mordet på Salmaan Taseer afspejler den religiøse intolerance, der hersker i det pakistanske samfund. Taseer var et af de sjældne mennesker, der turde tale imod Pakistans blasfemilov. He havde bedt præsidenten om at benåde Asia Bibi, en kristen kvinde, der er dømt til døden for blasfemi, og han havde også besøgt hende i fængslet. Det er en barsk og grusom skæbne for en borger, der bekæmper uretfærdighed i dagens Pakistan. Vil Asia Bibis skæbne blive den samme, hvis hun bliver benådet? Myrder de også hende?
Vi kunne også spørge, om en stat som Pakistan bør have de handelsfordele, som EU tilbyder. Parlamentet bør gøre respekt for menneskerettigheder til et grundlæggende element, når vi drøfter forordningen om hastende autonome handelspræferencer for Pakistan.
Kristiina Ojuland
Hr. formand! Mordet på guvernør Salmaan Taseer er ikke kun en privat tragedie, men en tragedie for demokratiet i Pakistan.
Alle de beklagelige hændelser og sager, som er beskrevet i beslutningen, udgør samlet set et foruroligende tegn på det pakistanske samfunds ulyst til at gå i retning af mere sekularisering og på den øgede religiøse ekstremisme.
Hvordan kan Pakistan tillade sig at kalde sig et demokrati, når den i forfatningen knæsatte religionsfrihed trædes under fode med anvendelsen af blasfemilovene, som den afdøde Salmaan Taseer var så stor modstander af.
Jeg vil bede EU overveje følgerne af anvendelsen af så umenneskelige love for forbindelserne til Pakistan. Pakistan vil i mange henseender drage fordel af at ophæve blasfemilovene og omgøre domme, der er afsagt på grundlag af disse love. Jeg forventer også, at regeringen i Pakistan styrker de foranstaltninger, der skal træffes i kampen mod udbredelsen af voldelig ekstremisme.
Vold avler vold, og jeg er overbevist om, at Pakistan ikke har råd til at lade situationen eskalere til en omfattende borgerkrig med ekstremistgrupper såsom Taliban.
Ryszard Czarnecki
Hr. formand! Igen taler vi om Pakistan, og igen har vi et problem og et politisk mord. Igen taler vi om dette emne. Der var en beslutning om Pakistan for et par måneder siden. Nu har vi problemet igen, og det er en slags varm kartoffel. For mig at se er det nødvendigt at sige noget om den uacceptable accept over for muslimske imamer, der offentligt, f.eks. i Peshawar, opfordrer til drab og eksempelvis tilbyder at belønne gerningsmændene økonomisk. Sådanne situationer er der eksempler på, og de pakistanske myndigheder har ikke reageret på dem. Det skal siges højt og klart, at man med en vis ret kan opfatte deres manglende indgreb og reaktion som en slags medansvar.
William  Dartmouth
Hr. formand! For at komme med en personlig bemærkning har jeg været meget sammen med Salmaan Taseer, da vi begge var i tyverne. Vi var gode venner. Salmaan skrev til mig i Parlamentet og inviterede mig til at være sin personlige gæst i guvernørboligen i Punjab. Brevet ankom efter mordet på ham.
Salmaan var en charmerende mand med karisma og stor intelligens. Han var også meget kompetent og effektiv. Han repræsenterede den bedste tradition i Pakistan - en troende muslim, men ikke på nogen måde fundamentalist. Som vi har hørt, støttede Salmaan kraftigt en kristen kvinde, der var blevet dømt til døden efter blasfemilovene. Salmaan betalte for denne støtte med sit liv. Det var et politisk mord.
Pakistan er ikke kun et stort udviklingsland. Det er et land med over 20 atomsprænghoveder. I dag vil jeg først og fremmest udtrykke min dybe sorg, men også min bekymring, vores alles bekymring, for Pakistan.
Thomas Mann
(DE) Hr. formand! Det voldelige drab på guvernøren i Punjab, Salmaan Taseer, som altid var fortaler for religiøs tolerance, kan åbne verdens øjne for de stærke ekstremistiske kræfter. Titusindvis af mennesker demonstrerede i gaderne efter denne grusomme handling, ikke imod mordet, men til støtte for den, der begik det. Hr. Taseer talte skarpt imod blasfemilovene, der tillader dødsstraf for blasfemi. Her for nylig blev, som nogle af mine kolleger allerede har sagt, den kristne kvinde Asia Bibi dømt til døden for angiveligt at have fornærmet profeten Mohammed.
Som et moderat medlem af PPP-partiet var Salmaan Taseer en af de stærkeste modstandere af ekstremisme. Hans død svækker regeringen, som allerede kæmper for sin politiske overlevelse, efter at en koalitionspartner har trukket sig. Der er kun 3 mio. kristne i Pakistan ud af en befolkning på 160 mio. Hvilken skæbne venter dette altid fredelige mindretal?
Europa skal gribe ind, og delegationen for forbindelserne med landene i Sydøstasien, som jeg er næstformand i, vil fortsat bakke fuldt op om menneskerettighedsbevægelsen. Dette mord skal efterforskes grundigt, og gerningsmanden og dem, der står bag ham, skal stilles for retten.
Justas Vincas Paleckis
(LT) Hr. formand! Ja, situationen i Pakistan er yderst kompliceret, både på grund af indre og ydre faktorer, og derfor ryster begivenheder som et politisk mord af religiøse grunde og på en så vigtig person med det samme hele landet og hele samfundet. Efter sådanne rystelser kan begivenhederne i landet tage en farlig drejning og styrke religiøs fanatisme og begrænse menneskerettighederne. Vores beslutning bør være et bidrag til at sikre, at begivenheder trods alt kan tage en anden vending, og at den pakistanske regering selv i denne situation kan finde styrken til at forsvare menneskerettighederne og bekæmpe religiøs fanatisme. Vi skal støtte sådanne initiativer samt retsvæsenets uafhængighed og beskyttelse i komplekse sager vedrørende blasfemi.
Csaba Sógor
(HU) Hr. formand! Jeg har udtrykt min faste støtte ved flere lejligheder for at forsvare menneskerettighederne i EU's forbindelser med tredjelande. Det gør jeg også i forbindelse med begivenhederne i Pakistan, da en sådan holdning sender et signal om, at Europa ikke svigter dem, der støtter tolerance, trosfrihed og lige behandling af mindretal. Vi ved alle, at kristne forfølges i mange lande. Ikke kun i Pakistan er der behov for ledere som afdøde Salmaan Taseer. Derfor skal EU udnytte enhver mulighed til at understrege vigtigheden af vores fælles værdier og tale med én stemme gennem Tjenesten for EU's Optræden Udadtil. En af disse fælles værdier er religionsfriheden. Hvis vi ikke bekæmper grusomheder begået mod kristne og andre religiøse mindretal, kan vi ikke længere tage vores egen tro alvorligt.
Sergio Paolo Francesco Silvestris
(IT) Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Europa må ikke forholde sig passivt over for det, der sker i Pakistan. Mordet på guvernøren i Punjab, hr. Taseer, er en tragisk og afskyvækkende handling i en situation, som er blevet meget værre i de seneste måneder.
Splittelsen mellem kristne og muslimer bliver stedse tydeligere, men blasfemiloven ligger stadig til grund for mange handlinger, der overtræder de grundlæggende friheder. Alle, der er imod eller blot udtrykker deres misbilligelse af denne lovgivning, som guvernøren af Punjab gjorde, bliver undertrykt.
Guvernøren døde, fordi han er var moderat, og på grund af sine moderate holdninger, på grund af sit mod til at udtrykke modstand mod denne og andre bestemmelser, der overtræder grundlæggende friheder. Hvis Europa derfor ikke udtrykker sig klart og tydeligt, risikerer vi derfor at svigte dem, der tappert kæmper for noget, som vi burde støtte.
Pino Arlacchi
(EN) Hr. formand! Bare et par kritiske ord om den måde, som dele af den europæiske offentlighed og også dele af Parlamentet behandler Pakistan og landets kamp imod terrorisme på.
Jeg synes, der er for mange eksempler på at bagtale Pakistan og på manglende respekt for den indsats, som den pakistanske regering og civilsamfundet gør for at bekæmpe ekstremisme. Det bør stå helt klart for alle, at 90 % eller mere af den pakistanske befolkning er imod terrorisme, og at de betaler en meget høj pris for det.
Guvernør Salmaan Taseers død er blevet fordømt af et overvældende flertal og også af de fleste fremtrædende religiøse lærde. Moderate muslimer og alle regeringsmyndigheder har også lidt et stort tab, og det bør alle erkende.
Anneli Jäätteenmäki
(FI) Hr. formand! Religionsfrihed er en af de grundlæggende menneskerettigheder. Men den overtrædes næsten dagligt i hele verden. Det er intet mindre end brutal intolerance.
Blasfemiloven stammer tilbage fra det militærdiktatur, der sad ved magten i Pakistan i 1980'erne. Det er uacceptabelt, at loven bruges til at forfølge religiøse mindretal og dømme snesevis af mennesker til døden hvert år. EU bør bestemt og konsekvent søge at overtale de pakistanske myndigheder til at ophæve denne brutale lov.
Charles Tannock
(EN) Hr. formand! Da guvernør Salmaan Taseer blev begravet, forekom det mig, at ethvert håb om et moderat, stabilt Pakistan blev begravet sammen med ham. Dette rædselsfulde mord på en arbejdsom, oplyst embedsmand skyldtes, at han ønskede at reformere Pakistans omfattende blasfemilove. Han forsvarede bl.a. en kristen kvinde, som lige nu venter på at blive henrettet efter, tro det eller ej, at være blevet dømt for at krænke islam.
Vi i Parlamentet har længe opfordret til en reform eller omarbejdning af disse elendige blasfemilove, som ofte anvendes imod Pakistans religiøse mindretal. Dette drab understreger den stigende radikalisering af det pakistanske samfund. Jinnah ville være blevet chokeret, hvis han havde levet i dag.
Kun enkelte moderate politikere turde følge Salmaan Taseer og foreslå en reform af blasfemilovene, og endnu færre vil kunne gøre det nu. De vil være bange. I stedet priste de voldelige radikale og fanatikere - herunder desværre førende jurister - morderen og krævede hans løsladelse. De ser ud til at vinde den ideologiske kamp i Pakistan. Terrorismen florerer derfor i landet, og det fænomen så vi igen sidste uge.
Kan EU nu opretholde et strategisk forhold med et land, der er så ustabilt, og især i lyset af vores gavmilde indrømmelser i forbindelse med handel og bistand?
Seán Kelly
(EN) Hr. formand! Vi taler her om en dobbelt tragedie: For det første henrettelsen af en uskyldig mand og for det andet at det blev gjort af en, der formodedes at være hans bodyguard. Jeg har stor medfølelse med især familien, for for bare en uge siden havde vi en lignende oplevelse under andre omstændigheder, hvor en smuk, 27-årig kvinde fra Irland blev dræbt på sin bryllupsrejse til Mauritius, endog i sit eget soveværelse, da hun lukkede sig ind og så nogle medarbejdere, der var ved at stjæle hendes ting. De kvalte hende, lagde hende i badekarret og forsøgte at få det til at ligne et selvmord. Omstændighederne er forskellige, men resultatet det samme, nemlig at et uskyldigt menneske bliver dræbt.
Også for et par uger siden deltog jeg i EU-USA-delegationens besøg i USA, hvor vi mødtes med Pakistans udenrigsminister. Han slog mig som et meget fornuftigt, reelt menneske, og han understregede, at religion handler om tolerance, og at vi skal forsøge at få det budskab igennem til ekstremister og fundamentalister.
Jaroslav Paška
- (SK) Hr. formand! Det alarmerende ved mordet på guvernøren i Punjab, Salmaan Taseer, er baggrunden for denne voldelige handling.
Det forhold, at mordet fandt sted med de åndelige lederes tavse accept, og at lokale advokater støtter morderen, betyder, at mord på grund af religiøs intolerance accepteres i det pakistanske samfund. Pakistanske love om blasfemi gør det muligt at forfølge religiøse mindretal med trusler om dødsstraf, som det er sket for Asia Bibi, en mor til fem børn, som afventer sin straf i fængslet.
Vi må derfor ikke ignorere det, der sker. Vores pres på de pakistanske myndigheder er helt legitimt, og jeg forventer et lignende svar fra alle frie, demokratiske kræfter i hele verden. Vi kan ikke her i det tredje årtusind acceptere, at brutal adfærd fra middelalderen gennemsyrer undertrykkernes misbrug af religion.
Csanád Szegedi
(HU) Hr. formand, mine damer og herrer! Først vil jeg påpege, at situationen i Pakistan er dybt foruroligende, ikke blot i denne sag, men også generelt. Pakistans problemer skal ikke opfattes som noget, der sker fjernt fra os, da vi alle alt for godt ved, at problemer i Asien, uanset om der er tale om økonomiske problemer, etniske problemer eller endog om udvandring, før eller senere vil få følger for EU. Der er derfor et meget reelt behov for, at vi forholder os til problemet Pakistan. Pakistan har især to problemer. Dels konstante angreb fra Afghanistan og Indien, dels det problem, som er det vigtigste for os under denne forhandling, nemlig muslimske ekstremister, som også Salmaan Taseer blev offer for. Derfor beder jeg Parlamentet om at forsikre Pakistan om vores støtte, så denne situation kan finde en tilfredsstillende løsning hurtigst muligt.
Monica Luisa Macovei
(RO) Hr. formand! Mordet på guvernør Salmaan Taseer, der kæmpede for tolerance og mindretals rettigheder i Pakistan, er en uhørt overtrædelse af menneskerettighederne. Udøvelse af ytringsfrihed og trosfrihed i Pakistan kan i medfør af loven medføre fængselsstraf eller endog dødsstraf. Salmaan Taseer betalte med sit liv i forsvar for ikke kun trosfrihed, men også andres liv og frihed. Vi skal støtte dem, der kæmper modigt og risikerer deres liv for menneskerettigheder og demokrati. Vi opfordrer myndighederne i Pakistan til at straffe lovovertræderne og deres medskyldige og til at ophæve blasfemilovene.
Gerard Batten
(EN) Hr. formand! Mordet på guvernør Salmaan Taseer er helt klart en brutal og tragisk forbrydelse. Han blev angiveligt dræbt af en islamisk ekstremist, fordi han ønskede at få ændret blasfemiloven. Mordet er en tragedie for Pakistan, men hvad betyder det for Vesten?
I stedet for at gøre alt, hvad vi kan, for at kæmpe imod, at islamisk fundamentalisme slår dybere rødder i Europa, formilder vi islamisterne og taler dem efter munden. Sharialovgivningen anerkendes nu i nogle retssale i Det Forenede Kongerige. Der findes områder i centrum af forskellige byer, hvor det i praksis er sharialovgivningen, der styrer. Europa, der har skabt renæssancen, oplysningstiden, den industrielle revolution og den moderne videnskabelige tidsalders undere, ligger nu på maven for det sjette århundredes ideologi.
Regeringerne er bange for at konfrontere den, fordi de er politisk korrekte og frygter nogle af de islamiske landes økonomiske magt. Vi skal støtte de moderate og progressive elementer i lande som Pakistan, men frem for alt skal vi slå fast, at sharialovgivning og islamisk fundamentalisme ikke har plads i et moderne, liberalt demokrati.
Cristian Dan Preda
(RO) Hr. formand! Først vil jeg sige, at jeg for min del fordømmer det brutale mord på guvernøren i Punjab-provinsen. Han var en fremtrædende figur i det politiske liv i Pakistan, som var kendt for sin modige kamp imod ekstremisme, intolerance og fanatisme. For syv måneder støttede jeg her behovet for at revidere bestemmelserne om forbrydelser imod religioner i de såkaldte blasfemilove.
Jeg vil gerne minde Dem om, at de muligheder for misbrug, der ligger i disse love, skaber en atmosfære af intolerance, der tilskynder til vold baseret på religiøse motiver og også fremmer diskrimination, chikane og forfølgelse af religiøse mindretal. Sagen med Asia Bibi, som jo kulminerede med mordet på guvernør Taseer, er symbolsk i denne sammenhæng. Jeg mener, at de pakistanske myndigheder gennem handling skal bevise deres erklærede tilslutning til kampen imod ekstremisme i dette land ved at ophæve blasfemilovene. Derfor vil jeg støtte fornuftens stemmer i Pakistan, hvoraf datteren af Punjabs afdøde guvernør, Shehrbano Taseer, var den første.
Miroslav Mikolášik
(SK) Hr. formand! Jeg vil gerne begynde med at udtrykke min sympati for borgerne i Pakistan og min sorg over tabet af en så vigtig politisk figur som Salmaan Taseer.
Jeg er bekymret over, at personer med en bestemt tro og religiøse grupper som de kristne stadig forfølges i dette land. Et eksempel er den kendte sag med den kvinde, som på grundlag af sharialovgivningen, på grundlag af en blasfemilov, rent faktisk venter på at blive henrettet. Det forhold, at islamiske ekstremistgrupper stadig findes helt inde i de pakistanske sikkerhedstjenester, bidrager ikke stabiliteten i landet og underminerer klart tilliden til, at landet er styret af retsstatsprincippet. Jeg håber, at reformprocessen fortsættes i dette land, og jeg opfordrer derfor alle politiske kræfter, herunder de religiøse institutioner, til at yde større støtte til besindighed, tolerance og gensidig respekt mellem samfundene.
Michael Gahler
(DE) Hr. formand! Pakistan er på mange måder et sårbart land. Det er politisk sårbart, fordi regeringen er ikke stærk nok til at gennemføre sin moderate kurs imod politisk og økonomisk stabilisering, og fordi hærens offensiv imod ekstremister i grænseområder rent faktisk øger modstanden. Det er økonomisk sårbart, fordi den globale finansielle krise og de ødelæggende oversvømmelser har sat landets udvikling flere år tilbage. Det er socialt sårbart, fordi de sociale strukturer ikke er blevet udviklet i de seneste årtier på en måde, der gør det muligt for store dele af samfundet at få del i den økonomiske udvikling.
Vi i EU skal indgå i dialog med den politiske klasse for at fremme en anerkendelse af, at der er behov for grundlæggende økonomisk og social forandring, så befolkningen kan få stillet muligheder i udsigt, der er mere lovende end blot alternativer til ekstremisme og fundamentalisme.
Bernd Posselt
(DE) Hr. formand! De mest hadefulde og voldelige regimer nogensinde var antireligiøse regimer som jakobinerne, nazisterne og kommunisterne i Europa. Jeg synes derfor ikke, det er særlig befordrende af fru Vergiat at angribe religioner i så radikale vendinger. Det er dog et faktum, at religioner ofte misbruges til ideologiske formål, og det er noget, vi skal bekæmpe. Det er f.eks. tilfældet i Pakistan.
På den anden side skal vi huske på, at Pakistan blev oprettet på grundlag af religiøse kriterier, da Indien blev delt. Det er et land uden historie, men som blev oprettet som en muslimsk stat af den britiske kolonimagt, da de trak sig ud af regionen. Derfor skal vi forstå, at det er en islamisk stat. Men vi skal insistere på, at landet skal være tolerant og sikre trosfrihed. Kristne skal behandles med større respekt end hidtil, og EU skal udvise større beslutsomhed i sin rolle som fortaler for denne gruppe. For hvis Europa ikke forsvarer denne verdens kristne, hvem skal så?
Sari Essayah
(FI) Hr. formand! Flere af os har sagt, at Salmaan Taseer var en person, der forsvarede sårbare kvinder og repræsentanter for religiøse mindretal i både ord og handling. Han kæmpede mod uretfærdighed generelt. Taseer var tilhænger af den demokratiske stat og talte imod Pakistans hårde blasfemilove og sagde, at de blev anvendt af mennesker, og at mennesker derfor også kunne ændre dem.
Flere af os har allerede fortalt, hvor ivrigt han forsvarede en kristen kvinde, som var blevet dømt til døden, og forsøgte at få omstødt hendes dom. Alle disse gerninger i retfærdighedens navn blev hans undergang. EU bør støtte de kræfter i Pakistan, der ønsker reformer, for ikke alle i Pakistan støtter fundamentalister. EU bør i sin udenrigspolitik derfor overveje sin holdning til situationen i Pakistan.
Štefan Füle
Hr. formand! Denne forhandling er endnu et bevis på, at EU er chokeret over det brutale mord den 4. januar på Salmaan Taseer, guvernør i Pakistans Punjab-provins, i Islamabad. Den højtstående repræsentant, fru Ashton, fordømte mordet i skarpe vendinger i sin udtalelse den 4. januar. Hun opfordrede de pakistanske myndigheder til at stille gerningsmændene for retten. Dette mord er så meget desto tristere, da det i henhold til tilgængelige oplysninger hænger sammen med Taseers udtalte forsvar for en kristen kvinde, Asia Bibi, der blev dømt til døden efter tvivlsomme anklager om blasfemi.
Det bør bemærkes, at den højtstående repræsentant, fru Ashton, den 12. november 2010 udtalte sin dybe bekymring over fru Asia Bibis dødsdom. Hun opfordrede Pakistan til at afskaffe dødsstraffen og overholde menneskerettighederne, der er sikret under de internationale konventioner, som landet har ratificeret.
EU har gentagne gange drøftet den fortsatte anvendelse af blasfemilovene med den pakistanske regering som led i dialogen om menneskerettigheder. Vi er bekendt med, at blasfemilovene i deres nuværende form skaber mulighed for misbrug og ofte er blevet anvendt imod religiøse mindretal. Vi ved også, at man har brugt falske anklager som middel til at afgøre private stridigheder eller for personlig vindings skyld.
Vi glædede os over de skridt, den pakistanske regering tidligere har taget for at søge at ændre de mere kontroversielle aspekter af disse love. Naturligvis ville det bedst være, hvis blasfemilovene helt blev ophævet. Det er uheldigt, at der i forbindelse med mordet på hr. Taseer har været udtalt offentlig støtte til morderen. Vi er bekymrede over, at der ikke blot blev udstedt fatwa imod hr. Taseer, men også mod andre offentlige personer, som har udtalt sig for en reform af blasfemilovene. Ustraffet opfordring til had og vold bør ikke tillades.
Regeringen i Pakistan har ansvar for at beskytte sine borgere, og vi stoler på, at den gør alt, hvad den kan, for at garantere deres sikkerhed. Der er frygt for, at mordet på hr. Taseer afspejler øget ekstremisme og intolerance i Pakistan. Vi skal tage bestik af situationen og omhyggeligt overveje vores reaktion i bevidstheden om, at regeringen og de demokratiske institutioner mere generelt fortsat håndterer de store udfordringer. Lad mig sige det helt klart: Der er ikke nogen anden mulighed end fortsat at styrke de demokratiske og progressive kræver i Pakistans civilsamfund.
Pakistans forfatning indeholder en udtrykkelig beskyttelse af mindretals rettigheder, og derfor skal regeringen håndtere ekstremisme, ikke kun i grænseområderne, men også i gaderne i Pakistans byer. Vi skal fortsat lægge vægt på uddannelse i vores udviklingssamarbejde, og der skal gøres mere for at fremme tolerance i uddannelsessystemet, især over for mindretal. Vi ved alle, at personer, der tilhører religiøse mindretal i Pakistan, befinder sig i en sårbar situation. Det gælder ikke kun kristne, men også hinduer, shiaer, ahmadiyyer og andre. EU skal støtte deres fælles sag og ikke blot bestemte grupper eller religioner, da dette ville være til fordel for dem, som ønsker at udvide kløften mellem kristne og muslimer.
Vi vil fortsat fokusere på behovet for at beskytte alle enkeltpersoners ret til trosfrihed i Pakistan og andre steder.
Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted om kort tid.
Skriftlige erklæringer (artikel 149)
Cristian Silviu Buşoi
Jeg vil gerne udtrykke min dybe indignation over mordet på guvernøren i Punjab-provinsen i Pakistan, Salmaan Taseer, den 4. januar 2011, der skyldtes, at han havde protesteret imod Pakistans blasfemilov. I henhold til vores vestlige samfunds værdier betragtes mord som den værste enkeltstående forbrydelse. Det er derfor vanskeligt at forstå, hvordan nogen kan begå mord som en form for hævn. Samvittighedsfrihed og religionsfrihed er lige så vigtigt som ytringsfrihed, hvilket kan skabe konflikter mellem disse friheder. Men enhver regerings definition af, hvad der skal betragtes som blasfemi, er en uacceptabel begrænsning af ytringsfriheden. Et moderne samfund skal betragte alle personlige synspunkter, der kommer til udtryk på en høvisk måde, som legitime. Hvis Pakistan skal blive til et tolerant samfund, skal disse barbariske handlinger, der er begrundet i religiøs fundamentalisme, fordømmes. Denne hændelse er endnu en påmindelse om, at der stadig ikke er ytringsfrihed i visse dele af verden. I lyset af landets historie var det modigt af Salmaan Taseer at protestere imod blasfemiloven og gøre sig til fortaler for ytringsfrihed. Det er beklageligt, at dette i sidste instans kostede ham livet.
