Sri Lanka (forhandling) 
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er mundtlig forespørgsel indgivet af Udvalget om Udenrigsanliggender om forværringen af den humanitære situation i Sri Lanka .
Marie Anne Isler Béguin
(DE) Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Jeg vil begynde med at takke formanden for Udvalget om Udenrigsanliggender, fordi han er gået med til at acceptere den procedure, der er fastsat i artikel 91, og til at sætte denne uopsættelige beslutning på sidste mandags dagsorden, eftersom vi på vores sidste plenarmøde her i Strasbourg allerede havde haft en uopsættelig beslutning om Sri Lanka-spørgsmålet. Jeg vil også gerne takke Parlamentet, fordi det er gået med til at holde denne forhandling her til aften, og jeg takker Dem, fru kommissær, fordi De er mødt op til denne forhandling, da jeg ved, at det er et vanskeligt tidspunkt for Dem.
Vi ønskede denne beslutning, fordi vi er nødt til at sende et stærkt politisk signal til regeringen og de tamilske repræsentanter i Sri Lanka, for situationen forværres dag for dag. Vi modtager førstehåndsunderretninger fra tamilske familier og fra folk, der bor i Europa, og som hele tiden sender os beskeder og underretninger om, hvad der sker med dem, og hvad der sker med deres familier, der er fanget i konflikten mellem De Tamilske Tigre og Sri Lankas hær. Disse mennesker lider virkelig forfærdeligt.
Vi ved ikke, hvor mange mennesker, der er berørt, men vi vurderer, at mellem 150 og 200 000 mennesker skal evakueres. Hvad menes der imidlertid med "evakueres"? Ngo'erne beder os om, at de bliver evakueret ad søvejen, men igen er jeg nødt til at spørge: Hvortil? Hvor skal disse mennesker tage hen?
I eftermiddags mødte jeg en lille pige, der blev født i en flygtningelejr i Sri Lanka, og som nu er i Europa. Hvis det betyder, at disse mennesker er nødt til at forlade deres land og til at leve i flygtningelejre, er det heller ikke løsningen.
Vi anmoder derfor i beslutningen om, at der kommer en reel våbenhvile. Der vil naturligvis blive en forhandling med Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater om en øjeblikkelig eller midlertidig våbenhvile. Vi beder reelt myndighederne om en øjeblikkelig våbenhvile, så de civile kan komme væk fra faren, for vi ved, at der er mennesker, der er blevet dræbt. Det har vi fået endnu et eksempel på i dag med disse vidnesbyrd. I beslutningen opfordrer vi naturligvis Sri Lankas regering til at samarbejde med de ngo'er og lande, der er villige til at hjælpe med at løse konflikten. Vi spørger også, om EU kan hjælpe med at levere mad og medicin, som der er hårdt brug for.
Lad mig endelig på vegne af min gruppe - eftersom det er på initiativ af Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliance, at vi forelagde denne uopsættelige beslutning for Udvalget om Udenrigsanliggender i mandags - sige, at vi beder Dem om at tage dette spørgsmål meget seriøst, for der er nogle af vores kolleger, der har forskellige interesser i landet. Jeg vil gerne minde Dem om, at der er nogle af de politiske grupper, der i lang tid har anmodet om at få lejlighed til at tale om situationen i Sri Lanka, og at vi af interne årsager i visse lande ikke har kunnet drøfte spørgsmålet om tamilerne og deres situation, der er blevet forværret siden 1980'erne.
Da Kommissionen er til stede, kan vi måske stille os selv endnu et spørgsmål. Det ser ud til, at EU er i stand til at hjælpe med at løse konflikten. Måske er tiden inde til at overveje muligheden for at etablere en konfliktløsningsenhed i EU.
Vi kan se i Kaukasus, vi kan se i andre dele af verden, at EU tages seriøst på grund af de forslag, vi kommer med. Når vi i dag løser konflikter, skal vi ikke længere blot være en støttende deltager, men aktivt fremme konfliktløsningen. Hvis vi i dag kan lægge grunden til en løsning af denne konflikt med en større EU-tilstedeværelse og et stærkt budskab til myndighederne, tror jeg også, at vi vil have øget vores status som politisk union.
Benita Ferrero-Waldner
Hr. formand! Som en af Tokyo-medformændene for fredsprocessen i Sri Lanka har Kommissionen og jeg selv personligt fulgt udviklingen i Sri Lanka meget tæt. Vi er dybt bekymret over den nuværende situation og konfliktens tragiske humanitære følger, sådan som det fremgår af Rådets (almindelige anliggender og eksterne forbindelser) konklusioner af den 23. februar og af medformændenes erklæring, der blev udsendt lokalt den 3. februar.
Vi er særlig bekymrede over situationen for de tusindvis af internt fordrevne personer, der - og De har ret - er fanget af kampene i det nordlige Sri Lanka. Vi står ikke længere over for en krise, men en situation, der efter min mening allerede er en humanitær katastrofe. Det har vi fået bekræftet af et bredt udsnit af uafhængige kilder, herunder FN og ICRC. Regeringens nylige meddelelse om, at den vil åbne to evakueringsveje mod nord og mod syd i sikkerhedszonen, er et positivt skridt, men vi vil gerne se, hvordan det kommer til at fungere i praksis.
Vi har opfordret parterne - De Tamilske Tigre (LTTE) og Sri Lankas myndigheder - til at beskytte civilbefolkningen som krævet i henhold til den humanitære folkeret, og tillade, at folk frivilligt og sikkert kan forlade krigsområdet. Både LTTE og Sri Lankas hær er ansvarlige for den dramatiske stigning i de civile tab i de seneste måneder. Der er et umiddelbart og presserende behov for at handle og redde liv i Sri Lanka, hvilket også blev bekræftet af FN's vicegeneralsekretær, Sir John Holmes, som henledte opmærksomheden på såvel de mange ofre som på ICRC.
Kommissionen er overbevist om, at resultatet af denne krise vil have varige følger for freden og forsoningen og for Sri Lankas enhed, og den støtter i denne forbindelse fuldt og helt Sir John Holmes' opfordring til Sri Lankas regering om at stoppe fjendtlighederne for at give civilbefolkningen mulighed for at komme sikkert væk og til LTTE om at lade de civile gå og aftale en fredelig afslutning på kampene.
Medformændene har også opfordret LTTE til at nedlægge våbnene, men desværre er denne opfordring blevet afvist, ja endog ignoreret. Vi mener, at Sri Lankas regering har en forpligtelse til at beskytte alle sine egne borgere og til at tillade en humanitær våbenhvile - det blev også nævnt i Rådets konklusioner sidste gang - og til at tillade de syge og sårede at forlade Vanni og sørge for, at der kan komme mad og medicin ind i området. Det foreslog Indien også i sidste weekend.
Vi er fortsat bekymrede over menneskerettighedssituationen i Sri Lanka på baggrund af rapporten om udenretlige drab, bortførelser og alvorlige trusler mod pressen. Det er meget vigtigt, at regeringen følger op på de mest prominente, højt prioriterede sager. Sådanne forbrydelser må ikke forblive ustraffede.
Når alt kommer til alt, er Kommissionen, som jeg selv ville udtrykke det, stadig overbevist om, at en militær løsning på Sri Lankas etniske konflikt ikke er mulig. Der er brug for en inkluderende dialog, der kan føre til et politisk forlig. Varig fred og forsoning kan kun opnås ved at håndtere den bekymring, der i første omgang førte til oprøret, og ved at sørge for ordentlig plads til alle samfundsgrupperne. Som medformand har jeg allerede sagt, at den eneste mulige politiske løsning er en slags "overdragelsespakke", som har været på bordet, som har været taget af bordet, og som nu er på bordet igen.
Charles Tannock
Hr. formand, fru kommissær! Sri Lankas brutale borgerkrig er endelig ved at nå sin afslutning. Det er naturligvis for tidligt at sige, hvorvidt det vil betyde afslutningen på De Tamilske Tigres terroraktiviteter.
Vi skal bestemt ikke støtte en permanent våbenhvile på nuværende tidspunkt, hvis det gør det muligt for De Tamilske Tigre at omgruppere sig. Efter min mening er deres eneste mulighed at nedlægge deres våben eller at blive besejret militært med flere sårede og døde. En langsigtet varig våbenhvile ville være en katastrofe, fordi LTTE, som selvmordsangrebet i Sri Lanka tidligere på ugen viste, er skånselsløs, blodtørstig og korrekt identificeret som en terrororganisation af EU og USA.
Vi bør være resolutte i vores støtte til præsident Rajapaksa i hans bestræbelser på at få bugt med et oprør, der kun har bragt umådelig menneskelig elendighed til Sri Lanka, og som har hæmmet den økonomisk udvikling på den smukke ø alvorligt. Der er imidlertid stadig tusindvis af uskyldige internt fordrevne civile, der er fanget på en smal kyststribe. Disse civile skal have lov til at forlade stedet, så hæren kan få afsluttet sin offensiv. Det er forkasteligt, men fuldt forventeligt, at De Tamilske Tigre vil udnytte disse civile som et menneskeskjold. De Tamilske Tigre har vendt det døve øre til det internationale samfunds appeller om at overgive sig og etablere en midlertidig humanitær korridor.
Det er imidlertid vigtigt at give FN og andre organisationer mulighed for at etablere en sikker passage ud af konfliktområdet for disse civile for at undgå yderligere blodbad. Sri Lanka er klar over sit eget ansvar for situationen og ønsker at undgå civile tab, men hærens tålmodighed er naturligvis begrænset, og den frygter, at De Tamilske Tigre vil forsøge at undslippe i tilfælde af en evakuering ad søvejen ved at blande sig med de civile.
Derfor støtter vi fra denne side i Parlamentet etableringen af en humanitær korridor og en midlertidig og øjeblikkelig våbenhvile eller ophør af fjendtlighederne, men vi ønsker også at se et omfattende nederlag for LTTE og et fredeligt, retfærdigt og multietnisk Sri Lanka i stedet, hvor de områder, der har tamilsk flertal, får så meget selvstyre som muligt, og hvor der bliver en retfærdig deling af ressourcerne og magten i et fælles Sri Lanka.
Robert Evans
Hr. formand! Jeg glæder mig meget over denne forhandling og for kommissærens tilstedeværelse, og jeg takker hende varmt for hendes seriøse, stærke og dybsindige udtalelse. Det er tydeligvis et meget vigtigt emne, selv om det er beklageligt, at vi drøfter det kl. 11 om aftenen med så få tilstedeværende. Men tilstedeværelsen afspejler efter min mening ikke interessen for sagen eller den alvor, som mange medlemmer ser med den på. Vi er, for at bruge kommissærens ord, dybt bekymrede over situationen. Det er også kommet til udtryk i aftenens forhandling, at situationen har ændret sig, og at vi, som fru Isler Béguin sagde ved begyndelsen, er nødt til at sende et stærkt signal om den forværrede situation, der bliver værre dag for dag.
Jeg støtter den oprindelige beslutning med undtagelse af ordet "midlertidig". Jeg beklager det sprog, hr. Tannock netop har brugt, da han sagde, at en permanent våbenhvile ville være en katastrofe. Vi er naturligvis - og nu appellerer jeg til Dem - ikke interesseret i en midlertidig våbenhvile. I forbindelse med hver eneste konflikt rundt omkring i verden har Parlamentet, der består af medfølende mennesker, argumenteret for en permanent våbenhvile, der kan bane vejen for en diplomatisk genopbygning, så dialogen kan begynde, og ja, så vi kan få det fredelige, retfærdige og multietniske samfund, som hr. Tannock talte om, og som jeg er enig i.
Jeg lykønsker derfor Gruppen De Grønne med dens første ændringsforslag, ændringsforslag 1, og jeg er sikker på, at alle anstændige mennesker her, der bekymrer sig om de civile i Sri Lanka, også vil gøre det. En midlertidig våbenhvile vil på grund af per se indebære en tilbagevenden til krig på et senere tidspunkt, hvilket der ikke er nogen, der ønsker. En tilbagevenden til krigen vil betyde flere døde, mere lidelse og mere humanitær tragedie, og jeg kan ikke tro, at der er nogen på Parlamentets to fløje, der virkelig ønsker det.
Med hensyn til ændringsforslag 2 så støtter jeg også det, da det fordømmer alle voldshandlinger, uanset hvem der begår dem, og lige meget hvilken af konfliktens parter, de tilhører. Vi kan ikke acceptere nogen form for vold, herunder det nylige selvmordsangreb, der er blevet henvist til.
Nu retter jeg min opmærksomhed mod ændringsforslag 3, 4 og 5. Jeg vil gerne læse en kort tekst, jeg har modtaget fra et srilankansk medlem af Parlamentet i Jaffnadistriktet, hr. Selvarajah Kajendren, der er dateret den 10. marts. Han siger: "Jeg ønsker med det samme at gøre Dem opmærksom på de civile dødsfald i Sri Lanka. Hæren affyrede artillerigranater med klyngeammunition fra kl. 2 om natten til kl. 10 om formiddagen torsdag den 10. marts 2009", dvs. i denne uge. "Sri Lankas regeringsstyrker angreb på må og få alle dele af "sikkerhedszonen", og de brugte alle mulige slags dødelige granater, hvoraf flere er forbudt i mange lande. Under dette hensynsløse angreb med klyngeammunition blev der dræbt mere end 130 civile, herunder børn, og mere end 200 mennesker blev alvorligt såret."
Jeg tvivler på, at der er nogen, der vil påstå, at dette er opdigtet. Jeg vil ydermere påstå, at vi alle ønsker at gøre alt, hvad vi kan, for at gøre en ende på den slags vold. Han henviser også til sin kollega, hr. S. Kanakaratnam, som bor lige midt i "sikkerhedszonen". Han siger, at der fra den 1. januar til den 6. marts i år er blevet dræbt 2 544 civile i disse "sikkerhedszoner" i forbindelse med bombeangreb, og mere end 5 828 civile er blevet alvorligt såret. Ikke desto mindre har den srilankanske hær, siger han, udført såvel luftbombardementer som artilleribeskydninger, hvilket i gennemsnit har kostet 30-40 civile livet om dagen.
Jeg tror ikke, at han ville opdigte en sådan historie. Ud fra hvad kommissæren har sagt, ud fra alle vidnesbyrdene fra de ngo'er, der har været tæt på, ser det ud til at afspejle, hvad der sker.
Med hensyn til ændringsforslag 6 henviser jeg til Sir John Holmes' rapport, som hans excellence, Sri Lankas ambassadør i Bruxelles, har sendt til mig. I rapporten siger han, at der er alt for mange mennesker samlet i transitområderne. Hans ord er afspejlet i mit ændringsforslag, og det er rigtigt, at vi bør bekymre os for disse lejre. Jeg har nogle billeder af lejrene. Enhver er velkommen til at se på disse billeder, der er blevet sendt til mig. Jeg påstår endnu en gang, at de er ægte og ikke lavet til lejligheden. Jeg ved, at kommissærens kontor i Colombo følger dette meget tæt og har tætte kontakter inden for den reelle farezone.
Ændringsforslag 7 og 8 styrker den oprindelige henvisning til krigsområdet, så civilbefolkningens behov kan blive opfyldt fuldt ud. Vi anmoder om uhindret adgang, ikke kun til kampområdet, men også til flygtningelejrene, så de humanitære organisationer, som alle her i Parlamentet støtter, får fuld adgang. Jeg er sikker på, at alle her i Parlamentet støtter de humanitære organisationers arbejde.
Endelig foreslås det i ændringsforslag 9, at vi sender denne beslutning til FN's generalsekretær, fordi jeg mener, at der er tale om en international humanitær krise, som det fremgår af titlen, og at vi skal gøre alt, hvad vi kan. Det er derfor, jeg takker Gruppen De Grønne for at fremsætte det, og jeg opfordrer alle kollegerne til at støtte de ændringsforslag, der er stillet af alle de politiske grupper.
Marie Anne Isler Béguin
Hr. formand! Jeg vil gerne takke fru Ferrero-Waldner for hendes indlæg og for hende svar på opfordringen fra ngo'erne og de mennesker, der er fanget.
Vi er bange for, at vi kommer til at stå i samme situation som i Burma efter tsunamien i 2006, hvor juntaen hindrede adgangen for den humanitære bistand. Vi må derfor gøre alt, hvad vi kan, for at sikre, at den humanitære bistand og vores hjælp når frem til de mennesker, der har brug for den.
Jeg vil dog også gerne tale til mine kolleger fra Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater og Den Socialdemokratiske Gruppe i Europa-Parlamentet, for jeg mener, at vi er nødt til at appellere til fornuften. Det er korrekt, at vi fremlagde dette forslag til uopsættelig beslutning for at give Parlamentet mulighed for at give sin mening til kende og vedtage en holdning i morgen.
Men jeg ønsker under ingen omstændigheder, at det ender med, at enten den ene eller den anden fløj undlader at stemme for denne beslutning på grund af uenighed om en omgående eller midlertidig våbenhvile, sådan som vi forstår det, for forhandlingen har allerede fundet sted. Jeg opfordrer Dem derfor alle oprigtigt til at handle fornuftigt.
På den anden side vil jeg gerne gentage, især for hr. Tannock, fru Ferrero-Waldners ord, at væbnede konflikter aldrig har løst noget problem. Det ved vi. Krig løser aldrig nogen problemer.
Det er efter min mening uansvarligt at anmode om en midlertidig våbenhvile, for så vidt angår de berørte mennesker. Det ville reelt betyde, at de bringes tilbage i kampen i fremtiden - og sikken en fremtid, det ville være - når folk er blevet evakueret. Kan vi tillade os selv at overlade folk til evakuering? Den tamilske befolkning består af mennesker, der ejer jord. Derfor ønsker de at vende tilbage til deres jord. De er srilankanske.
Jeg synes derfor, at vi skal være meget opmærksomme på dette spørgsmål, men jeg er parat til at gøre indrømmelser og trække ændringsforslagene tilbage, såfremt vi i fællesskab kan nå en fælles holdning, så vi kan sende dette stærke politiske budskab til hele verden.
Geoffrey Van Orden
(EN) Hr. formand! Vi bør være bevidst om krigens frygtelige følger for uskyldige civile og vores moralske pligt til at gøre vores yderste for at formindske deres sårbarhed og hjælpe med at skaffe humanitær bistand. Det er derfor, at Parlamentet vedtog sin uopsættelige beslutning om Sri Lanka for mindre end tre uger siden.
Sri Lanka har i årtier lidt under en terrorkampagne udført af det internationalt bandlyste LTTE. Der er ingen lighed mellem terrorister og en demokratisk regerings retmæssige væbnede styrker. Husk på, at det var LTTE, der finpudsede selvmordsbombning som en taktik, at det var dem, der først brugte kvinder til selvmordsangreb, og at de åbenlyst bruger børnesoldater og menneskeskjold. I de sidste 26 år har gruppen systematisk udført tusindvis af overlagte mord i hele Sri Lanka, og for blot to dage siden blev 14 mennesker dræbt ved et selvmordsangreb under en islamisk festival i Mataradistriket.
LTTE befinder sig nu i et desperat slutspil, og som det typisk sker i den slags situationer, henvender organisationen sig nu til de internationale fortalere for at redde sig ud af kniben. Et lille mindretal af Parlamentets medlemmer var kede af, at flertallet i Parlamentet vedtog beslutningen, og desværre ønskede de på utilbørlig vis at rette fordømmelsen mod Sri Lankas regering. Vi kan ikke støtte ændringsforslag, der bygger på tilfældige og ofte meningsløse påstande, som vi har hørt fra hr. Evans, eller selektive citater fra en ngo-rapport. Vi har ingen god grund til at betvivle regeringens håndfaste erklæring om, at dens tropper ikke har skudt mod de sikre områder.
For seks dage siden opfordrede FN's generalsekretær LTTE til at fjerne sine våben og soldater fra de områder, hvor de civile er koncentreret, og til at samarbejde om hele den humanitære indsats, der skal lette civilbefolkningens lidelser. EU har fordømt LTTE's forsøg på at hindre civilbefolkningen i at forlade konfliktområdet.
Det bedste, vi kan gøre her i Parlamentet, er at opfordre LTTE til at nedlægge våbnene og frigive civilbefolkningen fra dens tag. Så kan den humanitære bistand, der er så hårdt brug for, blive ydet, folk kan begynde at se frem til et bedre liv, og Sri Lanka kan komme tilbage på sporet med demokratiske politikker og opbygge et retfærdigt og mere fremgangsrigt samfund for alle sine borgere, uden terroristernes undertrykkelse.
Jo Leinen
(DE) Hr. formand, hr. kommissær! Jeg er fuldstændig enig i, at vi har brug for en politisk og ikke en militær løsning i Sri Lanka. Jeg har besøgt landet mange gange som medlem af den sydasiatiske delegation. Jeg ved, hvor meget folk længes efter fred efter 25 års vold.
Jeg er dog nødt til at sige, at i denne slags krig er LTTE nødt til at foretage et træk, og det gør den desværre ikke. Det nævnte De også, og udenrigsministrene den 23. februar opfordrede organisationen til øjeblikkeligt at nedlægge våbnene og ophøre med terrorismen. Forestil Dem blot en EU-medlemsstat, hvor terrorismen har regeret i 25 år. Det er let at forestille sig, at der hersker meget kaos og uorden. Jeg støtter tamilernes sag, men jeg afviser LTTE's metoder lige så beslutsomt. I ugevis har vi hørt, at 100 000 mennesker er blevet taget til fange i dette lille område. Reuters rapporterede så sent som i går om, at folk i henhold til vidneberetninger bliver skudt, når de forsøger at forlade dette område. Så vi er nødt til at opfordre LTTE og lægge pres på LTTE for at få dem til at ophøre med denne praksis. Spillet er ude, og de kan ikke fortsætte på denne måde.
De civile i dette krigsområde er naturligvis udsat for spærreild fra begge sider. Vi skal også opfordre regeringen til at respektere folkeretten og tillade humanitære aktioner. Det er fundamentalismen på begge sider, der kræver så mange ofre. Jeg synes, at vi skal forberede en efterkrigsorden. Som nævnt skal den 13. ændring af den srilankanske forfatning gennemføres, og den indebærer decentralisering i form af regional forvaltning for de folk, der bor dér, og EU kan yde en værdifuld bistand i den forbindelse. Jeg er sikker på, at De i Kommissionen og vi i EU er parate til at gøre det.
Paul Rübig
(DE) Hr. formand, kommissær Ferrero-Waldner, mine damer og herrer! Jeg synes, at det, som kommissæren sagde om, at en militær løsning ikke er mulig, bør komme på forsiderne i Sri Lanka. Nemlig at regeringen trods spændingerne i landet og de problemer, der har ophobet sig gennem årene, faktisk bliver ved med at forsøge at komme med et tilbud. Det strander simpelthen på grund af kommunikationsstrategien.
Vi er naturligvis også nødt til at se på, at Sri Lankas strategiske position også giver plads til eksterne faktorer, og at der bliver sat eksterne faktorer i gang, som det er meget svært at kontrollere inden for landet alene. Vi skal derfor sikre os, at den økonomiske situation bliver forbedret, og at infrastrukturen i disse områder forbedres, så den nødvendige kommunikation mellem konfliktens parter bliver mulig. Måske ville det være muligt at bruge en af mæglerne her.
Erik Meijer
(NL) Hr. formand, hvad der sker i Sri Lanka nu, har været under opsejling i en del år. Det er ikke blot et humanitært problem, men først og fremmest en alvorlig politisk fiasko. Efter flere års voldelig kamp for frigørelse af den nordøstlige del af landet tilbød en tidligere norsk regering mægling mellem den sinhalesiske flertalsregering og den tamilske oprørsbevægelse. Den norske mægler, der arbejdede i lang tid for at nå frem til fredelige løsninger, er nu selv minister i den nye regering. Desværre er denne mulighed for en fredelig løsning siden hen blevet opgivet.
I sommeren 2006 stoppede Sri Lankas regering fredstiltagene og valgte igen ensidigt at påtvinge en militær løsning. Regeringen bilder sig nu sikkert ind, at den har opnået en stor succes, når det i virkeligheden betyder, at en fredelig og harmonisk sameksistens mellem de to befolkningsgrupper som ligeværdige partnere vil blive endnu vanskeligere i fremtiden. Uden en forpligtelse over for en fredelig løsning ser fremtiden forfærdelig voldelig ud. Vi er nødt til at vende tilbage til fredsmæglingen, uden at skabe vindere eller tabere.
Michael Gahler
(DE) Hr. formand! Tak, fru kommissær, fordi De har udtrykt Dem så klart. Efter min mening skal vores hovedfokus rettes mod civilbefolkningens skæbne, og det eneste, der reelt kan bruges i denne forbindelse, er det, der blev sagt på ministerrådet den 23. februar, nemlig at EU opfordrer til en øjeblikkelig våbenhvile. Jeg tilføjer igen ordet "midlertidig", for ellers vil den humanitære katastrofe, De omtalte, fortsætte.
Jeg mener også, at vi i denne situation, hvor mennesker holdes fanget i området, må modsætte os enhver voldshandling, der forhindrer folk i at forlade kampområdet. I denne henseende er det efter min mening ligegyldigt, om volden bliver begået af LTTE eller af regeringstropperne. Vi skal fokusere på menneskene.
Måske må jeg komme med en bemærkning til mine venner fra den tidligere kolonimagt, som forbereder sig på at forlade vores gruppe. Jeg håber, at det indtryk, jeg selv har fået af, at der også er et vist nationalt incitament til så ensidigt at lange ud efter LTTE, er forkert. Jeg håber også, at de ikke har et specifikt segment af vælgerne i tankerne.
Robert Evans
(EN) Hr. formand! Dette er ikke en bemærkning til forretningsordenen. Jeg antydede over for Deres kollega, at jeg ønskede at få ordet efter catch-the-eye-proceduren, hvilket jeg har ret til, og hvilket jeg troede, at jeg havde gjort.
Jeg ønsker at takke hr. Meijer for hans bemærkninger. Han henviste også til nordmanden Erik Soldheims modige arbejde, og som jeg mødte for 10 dage siden i Oslo.
Jeg er meget enig med hr. Gahlers meget fornuftige udsagn om, at det er civilbefolkningens skæbne, der bekymrer os. Jeg synes, at ændringsforslag 1 er det vigtigste af alle ændringsforslagene, og det opfordrer til en omgående og fuldstændig våbenhvile, hvilket må være i hele det srilankanske folks interesse.
Der er mange beviser. Der er ikke tale om indicier. Nogle af dem stammer fra den regionale direktør for sundhedstjenesters kontor, som hører under den srilankanske regering. Han taler om en humanitær katastrofe og de umenneskelige forhold, som folk lever under. Dette bliver gentaget af Kommissionen, ICRC, FN, International Crisis Group og Refugee Care Netherlands. Overskriften for forhandlingen her til aften er forværringen af den humanitære situation i Sri Lanka, og vi har en pligt til at gøre alt, hvad vi kan, for at forebygge den, hvilket jeg mener, at vi kan, hvis vi finder den rigtige vej fremad.
Formanden
Mine damer og herrer! Jeg følger forretningsordenen nøje. Jeg var parat til at give ordet til fem talere, og da der kun var tre, der rent faktisk tog ordet, besluttede jeg også at give hr. Evans ordet.
Benita Ferrero-Waldner
Hr. formand! Jeg vil gerne takke medlemmerne for denne meget vigtige forhandling, selv om den er kort og finder sted sent om aftenen.
Siden starten af Kommissionens embedsperiode har jeg som medformand være meget bekymret for Sri Lanka. Der har været tidspunkter, hvor vi havde et vist håb, især i starten, men håbet er nu svundet. Jeg ønskede at deltage i Geneveprocessen, men det ser ud til, at det var vanskeligt for Sri Lankas regering. Under alle omstændigheder er processen desværre brudt sammen. Jeg var også parat til at tage op nordpå for at indlede mæglingsforhandlinger, ligesom min forgænger Chris Patten. Men det nordlige område var ikke parat, officielt fordi hr. Prabhakaran havde mæslinger eller skoldkopper. Jeg er dog fuldstændig enig med hr. Gahler, der sagde - og det er også min egen bekymring - at vi skal sætte menneskene og de humanitære problemer i første række.
Som det så ofte er tilfældet, har vi været de største humanitære donorer i Sri Lanka. I 2008-2009 afsatte vi 19 mio. EUR til humanitær bistand, som blev kanaliseret via partnere som ICRC, FN og nogle internationale ngo'er. Disse organisationer er parat til at hjælpe de berørte befolkninger, men de som de også har fortalt os, har de reelle problemer med at få adgang til konfliktområdet. Siden september 2008 har ICRC været den eneste organisation, der har fået lov til at operere i de LTTE-kontrollerede områder i Vanni. Verdensfødevareprogrammet har fået lov til at sende et par fødevarekonvojer, men det har kun kunnet opfylde ca. 50 % af behovet. Siden 2008 har vi ydet yderligere 7 mio. EUR i humanitær bistand til de to organisationer. Vi har også konstant presset på for at sikre de humanitære organisationer adgang til disse befolkninger, såvel i Colombo som i Bruxelles.
Derfor kan jeg kun sammen med de andre medformænd og Norge i særdeleshed sige, at vi har benyttet enhver lejlighed til at presse konfliktens parter til at gennemføre våbenhvileaftalen fra 2002 og til at løse konflikten ved hjælp af fredelige midler, men der er ikke noget, der har virket. Talrige opfordringer om at vende tilbage til forhandlingerne er hele tiden blevet fuldstændigt ignoreret, og desværre har den militære vej været den foretrukne. Det internationale samfunds mulighed for intervention er blevet mindre og mindre de sidste tre år, men ikke en eneste af medformændene har forladt missionen. Vi har alle fastholdt vores forpligtelse til at bidrage til en fredelig løsning af konflikten, hvilket fremgår af medformændenes seneste pressemeddelelse fra den 3. februar, som jeg er sikker på, De alle er bekendt med.
Det, vi skal gøre nu, er derfor at lægge pres på igen for at sikre den humanitære adgang, få hjælpearbejderne og civilbefolkningen ud og, når tiden er inde, at fremme en politisk dialog med konfliktens parter og forsøge at overbevise dem om, at den eneste mulighed er en politisk løsning. I modsat fald bliver der guerillakrig, hvilket ikke vil løse noget for denne smukke ø. Det var engang et paradis, og det kunne det blive igen.
Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen, den 12. marts 2009.
