Samlet udsendelse af illegale indvandrere til Afghanistan og andre tredjelande (forhandling) 
Formanden
Næste punkt på dagordenen er redegørelserne fra Rådet og Kommissionen om den samlede udsendelse af illegale indvandrere til Afghanistan og andre tredjelande.
Tobias Billström
Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg vil gerne begynde med at takke for muligheden for at komme her i dag for at drøfte dette vigtige spørgsmål. At dømme ud fra de spørgsmål, som er blevet stillet af nogle af medlemmerne, er det tydeligt, at dette er et spørgsmål, som vækker en vis uro. Jeg håber, at jeg i dag kan præcisere Rådets holdning og besvare medlemmernes spørgsmål.
Retsstatsprincippet og respekten for menneskerettighederne og de grundlæggende frihedsrettigheder er grundlæggende principper for samarbejdet i EU. De skal være de vejledende principper for medlemsstaternes samarbejde inden i EU. Disse principper er og skal også fortsat være udgangspunktet for samarbejdet på asyl- og migrationsområdet.
EU's samarbejde på migrationsområdet har udviklet sig hastigt i de seneste år og omfatter en række forskellige retsakter og andre typer foranstaltninger. For så vidt angår asylansøgernes rettigheder, vil jeg pege på det grundlæggende formål med asylsamarbejdet. Målet er at etablere et fælles europæisk asylsystem, som indebærer, at mennesker får beskyttelse i overensstemmelse med Genèvekonventionen om flygtninges retslige stilling og andre internationale traktater, som vedrører mennesker med behov for beskyttelse. Inden for rammerne af dette samarbejde findes der bestemmelser for at kunne tilbyde subsidiær beskyttelse og bestemmelser om asylbehandling, modtagelse og hjemsendelse. Bestemmelserne omfatter hele asylområdet og udgør grundlaget for det fælles europæiske asylsystem.
De mest centrale retsakter på asylområdet er Dublinforordningen om fastsættelse af kriterier og mekanismer til afgørelse af, hvilken medlemsstat, der er ansvarlig for behandlingen af en ansøgning om international beskyttelse, modtagelsesdirektivet, som fastlægger minimumsstandarder for modtagelse af asylansøgere, anerkendelsesdirektivet, der drejer sig om minimumsstandarder for, hvornår et tredjelands statsborger skal anses for at have brug for international beskyttelse, og direktivet om asylprocedurer vedrørende minimumsstandarder for medlemsstaternes procedurer for tildeling og fratagelse af international beskyttelse.
Alle disse retsakter bliver for tiden revideret med henblik på en yderligere tilnærmelse mellem medlemsstaternes lovgivning på dette område for således at gøre den mere fuldstændig og effektiv. De foreslåede ændringers skæbne vil blive afgjort ved hjælp af den fælles beslutningsprocedure, hvilket betyder, at udviklingen af det fælles europæiske asylsystem vil blive politisk bredt funderet.
Velhåndteret migration indebærer både, at der skabes muligheder for, at personer lovligt kan rejse ind i EU, og at man kan sende dem tilbage, der ikke opfylder betingelserne for indrejse til og ophold i området, eller som savner grundlag for asyl. Med hensyn til de grundlæggende rettigheder for dem, der ikke har ret til at opholde sig i EU, vil jeg gerne for det første henvise til de almindelige retsprincipper, som skal være grundlaget for alle EU's aktiviteter, og for det andet mere specifikt henvise til de regler, der finder anvendelse for hjemsendelse af tredjelandsstatsborgere, som ikke har ret til at rejse ind i eller opholde sig lovligt i en medlemsstat. Disse regler er fastlagt i det hjemsendelsesdirektiv, der blev vedtaget af Parlamentet og Rådet i 2008. Direktivet er et første vigtigt skridt i retning af en lovgivning, der sigter mod at sikre retfærdighed og gennemsigtige procedurer for at opnå en mere effektiv politik om hjemsendelse på europæisk plan. Et grundlæggende princip ved arbejdet vedrørende hjemsendelse er, at der skal være retssikkerhed, og at reglerne skal være humane og effektive.
Arbejdet vedrørende hjemsendelse omfatter også bestemmelser om fælles hjemsendelsesflyvninger. Rådets afgørelse om tilrettelæggelse af fælles flyvninger til hjemsendelse af tredjelandsstatsborgere, som ikke har fået bevilget opholdstilladelse eller asyl, blev vedtaget i 2002 inden for rammerne af handlingsprogrammet for hjemsendelsesaktioner. Ordningen med fælles flyvninger er en effektiv udnyttelse af ressourcerne og bidrager til at forbedre det operative samarbejde mellem medlemsstaterne. Jeg vil dog gerne understrege, at det ikke handler om at gennemtvinge kollektive udvisningsbeslutninger. Det er en samarbejdsforanstaltning, der har til formål at udnytte medlemsstaternes kapacitet mere effektivt. I de fælles retningslinjer, som fulgte med Rådets afgørelse, foreskrives det, at der kan tilrettelægges fælles flyvninger for personer, som ikke eller ikke længere opfylder betingelserne for indrejse til, ophold i eller bosætning i en medlemsstats område. Den tilrettelæggende medlemsstat og hver af de deltagende medlemsstater sørger for, at den retslige situation for hver enkelt af de hjemsendte, som de er ansvarlige for, tillader hjemsendelse.
I forordningen om oprettelse af Det Europæiske Agentur for Forvaltning af det Operative Samarbejde ved de Ydre Grænser får denne myndighed, dvs. Frontex, også lov til at yde medlemsstaterne den nødvendige bistand til at tilrettelægge de fælles hjemsendelsesaktioner. I oktober i år opfordrede Rådet også Frontex til at undersøge muligheden for at finansiere fælles hjemsendelsesflyvninger.
Alle disse foranstaltninger skal sikre, at der findes international beskyttelse for dem, der har brug for det, og at hjemsendelsen af tredjelandsstatsborgere, som opholder sig ulovligt i EU, sker på en retssikker og lovlig måde. Anvendelse af fælles hjemsendelsesflyvninger indebærer ikke, at non-refoulement-princippet krænkes, eller at kravet om individuel sagsgennemgang omgås. Medlemsstaterne forventes at tage hensyn til de særlige omstændigheder for hver person, som hjemsendes, herunder eventuel ansøgning om international beskyttelse. Dette gælder naturligvis også for personer, som er kommet fra Afghanistan.
Fællesskabets politik for hjemsendelse er naturligvis vigtig, men det er bare et aspekt af en omfattende migrationspolitik. Den europæiske pagt om indvandring og asyl, der blev vedtaget af Rådet i september sidste år, bekræfter EU's forpligtelser i den globale tilgang til migration. Dette indebærer, at migrationsspørgsmål bør være en integreret del af EU's forbindelser med tredjelande, og at en effektiv håndtering af migration skal være ensartet. Det kræver også et tæt partnerskab mellem oprindelses-, transit- og destinationslande.
Med Stockholmprogrammet, som vi har drøftet tidligere i eftermiddag, får vi givetvis bekræftet og yderligere udviklet denne overordnede strategi.
Jacques Barrot
næstformand i Kommissionen. - (FR) Hr. formand! Jeg vil forsøge at gennemgå hovedprincipperne bag vores tilgang til problemerne omkring migration og hjemsendelse.
Europæisk lovgivning forpligter medlemsstaterne til at sikre, at tredjelandsstatsborgere, der opholder sig på deres eget område, om ønsket kan anmode om international beskyttelse. Hvad angår muligheden for, at disse statsborgere, afghanere i det aktuelle tilfælde, tildeles en eller anden form for international beskyttelse, skal medlemsstaterne behandle hver enkelt asylansøgning ved at anvende kriterierne i den europæiske lovgivning på de specifikke individuelle omstændigheder for hver enkelt asylansøger. Medlemsstaterne skal afgøre, om asylansøgeren kan påberåbe sig flygtningestatus, og hvis vedkommende ikke opfylder de nødvendige kriterier til at blive behandlet som flygtning, skal man efterprøve, om der kan ydes såkaldt subsidiær beskyttelse.
Jeg vil nu gennemgå principperne. For det første må tredjelandsstatsborgere ikke sendes tilbage til deres hjemland, hvis der er risiko for alvorlige overgreb. Af EU's lovgivning og nærmere bestemt anerkendelsesdirektivet fremgår det, at medlemsstaterne i overensstemmelse med deres internationale forpligtelser skal overholde non-refoulement-princippet. Medlemsstaterne kan derfor ikke sende personer, der er flygtninge som omhandlet i Genèvekonventionen, eller som har fået tildelt subsidiær beskyttelse, tilbage til Afghanistan. Desuden er medlemsstaterne forpligtet til at sikre, at ingen hjemsendelsesaktioner sker i strid med den europæiske menneskerettighedskonventions artikel 3, der forpligter medlemsstaterne til at garantere, at en person ikke bliver sendt tilbage til sit hjemland, hvis vedkommende vil blive udsat for forfølgelse eller alvorlige overgreb efter sin hjemsendelse.
Det andet punkt er, at man ikke kan behandle ansøgningerne over en kam med hensyn til, om hjemsendelsesaktionerne til Afghanistan er hensigtsmæssige. Afghanistan er et af de lande, hvorfra asylansøgerne i EU hyppigst kommer. Jeg skal tilføje, at EU blot tager sig af en lille brøkdel af det samlede antal afghanske flygtninge, hvoraf de fleste er bosiddende i nabolandene, først og fremmest Iran og Pakistan.
Man kan ikke drage generelle konklusioner om, hvorvidt den tvungne hjemsendelse af afghanere til deres oprindelsesland overtræder fællesskabsretten, den europæiske menneskerettighedskonvention eller Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder. Det er op til de medlemsstater, som modtager ansøgningerne, at træffe afgørelse om hver enkelt ansøgning på baggrund af de individuelle omstændigheder. Når medlemsstaterne behandler ansøgningerne, skal de se på de aktuelle specifikke individuelle omstændigheder for at kunne afgøre om hver enkelt ansøger har behov for eventuel beskyttelse.
Dette indebærer undersøgelse af de politiske og humanitære sikkerhedsforhold og menneskerettighedssituationen i Afghanistan. Det indebærer også undersøgelse af den specifikke situation i den del af landet, som ansøgeren kommer fra, samt de individuelle personlige omstændigheder som f.eks. vedkommendes familiemæssige situation og aktiviteter i hjemlandet eller eventuelle andre specifikke karakteristika, der måtte gøre vedkommende mere udsat.
Man kan ikke drage nogen generelle konklusioner om, hvorvidt afghanske asylansøgere har behov for beskyttelse, men statistikken viser, at anerkendelsesraten for denne gruppe er steget i de sidste par måneder. I første halvdel af 2009 fik næsten 50 % af de afghanske asylansøgere international beskyttelse i EU - sammenlignet med under 30 % i sidste kvartal i 2008.
Jeg kommer så til et andet spørgsmål, nemlig hvilke betingelser, der skal opfyldes, inden der træffes beslutning om hjemsendelse. I min seneste redegørelse om den hjemsendelse af afghanere til Kabul, som Det Forenede Kongerige og Frankrig foretog i fællesskab, gav jeg udtryk for, at medlemsstaterne skal træffe tre forholdsregler inden hjemsendelse af en person til et tredjeland som Afghanistan.
De skal for det første sikre, at den pågældende migrant ikke ønsker at søge om international beskyttelse. For det andet skal de, hvis der indgives ansøgning om international beskyttelse, sikre, at ansøgningen er blevet behandlet grundigt og individuelt og er blevet afvist efter en hensigtsmæssig sagsbehandlingsprocedure - og for det tredje skal de sikre, at de hjemsendte migranters liv ikke vil være i fare i deres hjemland.
Kommissionen har søgt at få større klarhed over omstændighederne ved den hjemsendelsesaktion af afghanere, som Frankrig og Det Forenede Kongerige foretog. Kommissionen har imidlertid på nuværende tidspunkt ikke nogen som helst oplysninger, der tyder på, at de tre betingelser ikke var opfyldt for de pågældende personer.
Hvordan forholder det sig så med de hjemsendelsesaktioner, der involverer adskillige personer, som blev sendt tilbage til deres hjemland, med hensyn til, om hver enkeltpersons sag blev bedømt individuelt?
Protokol 4 til den europæiske menneskerettighedskonvention og Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder forbyder kollektive udvisninger, men der er ingen juridiske hindringer for eller for den sags skyld noget principielt til hinder for, at en række hjemsendelser, der er truffet afgørelse om individuelt, foretages i fællesskab, idet hver hjemsendelse sker på grundlag af en separat afgørelse, f.eks. ved at benytte det samme fly, og der er heller ikke nogen juridiske hindringer for, at hjemsendelserne tilrettelægges i fællesskab af en række medlemsstater.
Frontex's nuværende mandat giver i forvejen mulighed for operativt samarbejde om fælles hjemsendelsesaktioner. Rådet har anmodet om, at Frontex's operationelle beføjelser styrkes, og navnlig, at man skal overveje muligheden for regelmæssigt at chartre nogle fly for at foretage hjemsendelserne. Disse fælles tiltag skal gøre hjemsendelsesaktionerne mere logistisk effektive og kan også resultere i en række meget ønskværdige fordele, for så vidt angår hjemsendelser, der altid er belastende.
Det skal også bemærkes, at selv om de fleste medlemsstater endnu ikke har gennemført hjemsendelsesdirektivet, tilskynder Kommissionen dem til at sørge for, at deres afgørelser om hjemsendelser denne gang overholder bestemmelserne i dette direktiv. Dette indebærer navnlig, at der skal gives førsteprioritet til frivillige hjemsendelser, at der er ret til at indbringe appel mod afgørelser om hjemsendelser, og at der tages hensyn til individuelle behov hos sårbare personer. Dette hjemsendelsesdirektiv er endnu ikke trådt i kraft. Det vil det snart gøre, og man vil dermed kunne give de pågældende personer en række yderligere garantier.
Det var så de svar, jeg gerne ville give, og som er i overensstemmelse med EU-lovgivningen. Hr. Billström forklarede jo også, at vi vedrørende alle disse problemer forsøger at finde den rette balance mellem ønsket om at tage imod dem, der er forfulgt af politiske årsager, og som virkelig fortjener at blive beskyttet, og så samtidig også behovet for at erkende, at nogle ansøgninger er grundløse. Så det er noget af en balancekunst, og Kommissionen følger situationen tæt.
Det var ordene her i Parlamentet, og jeg vil naturligvis lytte til de efterfølgende indlæg.
Véronique Mathieu
Hr. formand! EU har pligt til at sørge for værdige modtagelsesforhold for mennesker, der flygter fra krig og forfølgelse og tilbyde dem internationale beskyttelsesordninger, som er i overensstemmelse med EU's værdier.
I adskillige år har EU imidlertid måttet håndtere en meget blandet strøm af migranter og organiserede menneskesmuglere, som misbruger nationale asylordninger for at opnå adgang for personer, der ikke opfylder de fornødne betingelser for at kunne benytte sig af disse ordninger.
Hvad kan vi så gøre ved det? Det spørgsmål stiller man sig i alle medlemsstaterne. Det er en kendsgerning, at der er en grænse for medlemsstaternes absorptionskapacitet. Der skal være beskyttelsesordninger for de mennesker, som opfylder objektive kriterier, og hvis vi gerne vil bevare vores tradition med at modtage asylansøgere, bliver vi nødt til at være håndfaste med hensyn til misbrug af asylbestemmelserne med økonomisk migration for øje.
Det er også vigtigt at understrege, at alle de lande, som er mål for organiseret ulovlig indvandring med udspring i Afghanistan eller Irak, gennemfører tvungne hjemsendelsesaktioner. De er forpligtet til at gøre det. Jeg behøver blot at nævne en række EU-medlemsstater, der i praksis gennemfører sådanne aktioner - og det uanset de pågældende regeringers politiske ståsted.
Der er ikke længere nogen politisk uenighed i EU om disse spørgsmål, og denne konsensus vil i den nærmeste fremtid gøre det muligt at gennemføre fælles hjemsendelsesaktioner finansieret af Frontex. Dette udspil skal hilses velkomment som et fælles værktøj til håndtering af migrationsstrømmene. Jeg vil derfor gerne påpege, at hjemsendelse af grupper ifølge Den Europæiske Menneskerettighedsdomstols retspraksis er noget helt andet end kollektive udvisninger.
Domstolen i Strasbourg forbyder enhver foranstaltning, som tvinger udenlandske statsborgere til at forlade et land i grupper, men den siger god for sager, hvor en sådan foranstaltning træffes efter rimelig og objektiv behandling af de individuelle omstændigheder omkring hver enkelt af de udenlandske statsborgere.
International og europæisk flygtningelov er et ganske kompliceret område, for at man kan sikre, at disse udvisningsbestemmelser er under streng kontrol og udføres i overensstemmelse med de grundlæggende principper om menneskelig værdighed.
Sylvie Guillaume
Hr. formand! Jeg har lyttet omhyggeligt til talerne, men jeg vil alligevel gerne fremhæve en række spørgsmål og betænkeligheder vedrørende det pågældende emne, og i den forbindelse kan jeg ikke lade være med at henvise til to nylige eksempler.
Det første eksempel drejer sig om udvisning af 27 afghanere til Kabul som en del af den gruppeudvisning, Frankrig og Det Forenede Kongerige foretog. Jeg vil gerne vide, om Kommissionen og Rådet mener, at Afghanistan er et land, hvor der er sikkerhed for udviste personers fysiske integritet.
Kommissionen har lige fortalt, at den ikke kunne garantere, at disse udvisninger skete efter undersøgelse af, om de pågældende personer havde indgivet en ansøgning om international beskyttelse eller ej, eller faktisk var i overensstemmelse med hver enkelt fase i denne eventuelle procedure til behandling af deres ansøgning.
Det andet eksempel drejer sig om Tysklands, Belgiens og Østrigs udvisning af romaer til Kosovo, som disse lande har indgået tilbagetagelsesaftaler med, selv om UNHCR i sine retningslinjer af 9. november anfører, at, og jeg citerer, "romaer, som er bosiddende i en hvilken som helst del af Kosovo, oplever stadig alvorlige begrænsninger med hensyn til deres frie bevægelighed og udøvelse af grundlæggende menneskerettigheder [...], og der er rapporter om trusler og fysisk vold begået mod disse befolkningsgrupper".
Jeg vil derfor bede om en præcisering på tre punkter. Hvorfor er artikel 15, litra c), i anerkendelsesdirektivet fra 2004, der giver ret til subsidiær beskyttelse for personer, som er udsat for, og jeg citerer, "alvorlig og individuel trussel [...] som følge af vilkårlig vold i forbindelse med international eller intern væbnet konflikt" gennemført i så ringe grad?
Mit andet spørgsmål er, om det kan anses for at være i orden, at det er lovligt at udvise personer, der ulovligt opholder sig i EU, fordi de ikke har indgivet en ansøgning om international beskyttelse - selv om mange potentielle asylansøgere på grund af Dublin II-forordningen jo ikke indgiver disse ansøgninger i den stat, hvortil de først ankommer, idet deres chancer for at få held med proceduren er minimale, og modtagelsesforholdene er forfærdelige?
Og mit sidste spørgsmål er, om medlemsstaterne skal bekræfte Rådets afgørelse af 29. og 30. oktober om at undersøge muligheden for at chartre regelmæssige fælles hjemsendelsesfly finansieret af Frontex, og om de samtidig agter at blive enige om en europæisk liste over sikre lande og at gøre noget hurtigt med hensyn til et fælles asylsystem, der vil gøre det muligt at harmonisere betingelserne for sagsbehandling samt tildeling og anvendelse af flygtningestatus på et højere niveau?
Marielle De Sarnez
Hr. formand, hr. kommissær! Jeg vil først gerne informere om, hvor nedslåede mange europæere blev, da to EU-medlemsstater den 20. oktober tilrettelagde en tvungen hjemsendelse af afghanske indvandrere: tre fra Frankrig og 24 fra Det Forenede Kongerige. Disse mænd, der havde forladt et land i krig for at komme til Europa i den tro, at de kunne søge om asyl og beskyttelse her, er således blevet sendt tilbage til et land, som stadig er i krig, og hvor der på ingen måde er garanti for deres sikkerhed.
Dette vender op og ned på vores opfattelse af menneskerettighederne. Og hvor overrasket blev jeg ikke, da jeg nogle få dage senere så - og der er tydeligvis en sammenhæng - at man på det europæiske topmøde ikke alene ordnede tilrettelæggelsen af fælles charterflyvninger, men også finansieringen deraf - hvilket er en ny udvikling - via EU's budget!
Dette er ikke det EU, vi holder af, hr. kommissær. EU er her ikke for at legitimere en national praksis, der er i strid med grundlæggende rettigheder. Det er for nemt at skyde skylden på EU. Når jeg f.eks. hører den franske indvandringsminister bekendtgøre, at tvungne hjemsendelser skal foretages i EU-regi, må jeg sige, at EU's grundlæggere ikke opfandt EU til det formål.
Man bad Paris og London om at sikre sig, at de udviste afghanere rent faktisk havde mulighed for at søge asyl, at denne ansøgning var blevet afvist, og at deres liv ikke var i fare i den region, de blev sendt tilbage til. Jeg vil derfor gerne have Kommissionen til udtrykkeligt at bekræfte, at der rent faktisk er foretaget en individuel behandling af hver asylansøgning.
Jeg vil også gerne vide, om Kommissionen anser Afghanistan for at være et sikkert land, og hvis ikke, vil jeg gerne vide, om Kommissionen er enig i, at denne tvungne hjemsendelse blev foretaget i strid med Genèvekonventionens artikel 3.
Jeg vil sætte pris på en forklaring fra Kommissionens side.
Hélène Flautre
Hr. formand! Først vil jeg gerne sige, hvor glad jeg er for, at vi drøfter dette emne i dag, fordi det er tydeligt, at stats- og regeringscheferne forventede, at udvisningen af illegale indvandrere fra EU til Afghanistan kunne gå ubemærket hen, men det er ikke tilfældet.
Det er ikke tilfældet af to årsager. Først og fremmest fordi Kommissionen har bedt om oplysninger fra den britiske og franske regering - og det er godt - og dernæst fordi vi drøfter emnet her i dag.
Der er allerede blevet stillet nogle spørgsmål. Er Afghanistan et sikkert land? Ja, det må vi spørge præsident Obama om, idet han lige har besluttet at sende 34 000 soldater derned. Ingen hær kan garantere, at dens personel overlever i Afghanistan, og hvordan skulle vi så kunne garantere, at livet for de migranter, vi sender tilbage til landet, ikke er i fare? Dette er en spøg, og UNHCR kan heller ikke affinde sig med situationen, idet organisationen har henstillet medlemsstaterne indtrængende til, at de ikke fortsætter med den slags udvisninger.
For det andet er der dobbelttydighed omkring kollektive udvisninger. Alle - og jeg selv især - glæder sig over den fremtidige retskraft, som chartret om grundlæggende rettigheder får. I artikel 19, stk. 1, står der: "Kollektiv udvisning er forbudt".
Vi får at vide, at dette ikke er en kollektiv udvisning. Hr. Billström har en charmerende måde at formulere sig på, eftersom han fortæller, at dette er en rimelig anvendelse af ressourcerne. Snart bliver budskabet om fælles charterflyvninger solgt til os på samme måde som samkørsel til bekæmpelse af den globale opvarmning. Der er grænser! Og hvor er de grænser?
Jeg kan som valgt repræsentant fra Pas-de-Calais, hvor der er mange afghanere - som desuden har givet anledning til de udvisninger, der er tilrettelagt af hr. Besson i Frankrig - fortælle, at der, når den franske regering i kommunikationsøjemed beslutter at tilrettelægge en kollektiv hjemsendelsesaktion og at gøre det til en mediebegivenhed, sker anholdelser i Pas-de-Calais, vel at mærke kollektive anholdelser, der altså er ulovlige, fordi de er diskriminerende.
Vi kan således absolut ikke garantere det, hr. Barrot siger, nemlig at dette er en fælles aktion for mennesker, der efter en individuel vurdering har vist sig at være illegale indvandrere. Dette er ret beset en kollektiv udvisning, fordi der var tale om en kollektiv anholdelse.
Marie-Christine Vergiat
Hr. formand, mine damer og herrer! Man kunne glæde sig over, at vi har haft denne forhandling. Jeg er dog forfærdet over al den tågesnak, vi har måttet lytte til. Lad os holde op med disse spilfægterier om ord. Ja, der er ganske rigtigt blevet tilrettelagt kollektive udvisninger.
EU er meget stolt over at forsvare menneskerettighederne. Asylretten er en af de grundlæggende rettigheder. Men i dag er det afghanere, der er blevet udvist til et land i krig, en krig, som mange europæiske lande deltager i.
Jeg beklager at måtte sige til hr. Barrot, at den pågældende lovgivning lige så meget er europæisk lovgivning, som det er national lovgivning, og vi ønsker ikke at blive henvist til hver enkelt af de nationale situationer. En stor del af de således opståede situationer skyldes hjemsendelsesdirektivet, som jeg foretrækker at kalde "skammens direktiv", fordi det er et skammeligt direktiv, for så vidt alle menneskerettighedsforkæmpere angår. Som bekendt behandles asylansøgere meget forskelligt i de europæiske lande, og afghanere kan netop på grund af disse forskelle ikke søge asyl under gode forhold.
Jeg melder mig derfor i koret blandt mine kolleger, der har stillet en masse spørgsmål, og jeg vil anmode Kommissionen om at sikre, at resultaterne af alle disse politikker om muligt vurderes individuelt.
Christine De Veyrac
(FR) Hr. formand! Jeg vil gerne give min støtte til det fælles udspil fra Det Forenede Kongeriges Labour-regering og den franske regering om at udvise ulovlige afghanske indvandrere til deres hjemland.
I modsætning til det, nogle har sagt, har disse mennesker faktisk fået deres ansøgning om politisk asyl afvist, og dette bilaterale udspil skal nu udvides på EU-plan. Migrationspresset er en udfordring, vi skal tage op i fællesskab, og det er logikken bag pagten om indvandring og asyl, der blev vedtaget for nogle få måneder siden under det franske formandskab. Vi er nødt til at gå endnu videre ved fælles udnyttelse af vores ressourcer og tilrettelæggelse af fælles hjemsendelsesflyvninger finansieret af Frontex.
De 27 landes beslutning om at anmode Kommissionen om en undersøgelse af dette spørgsmål er et første skridt, og så håber jeg, at Kommissionen vil give sin støtte til dette forslag, da offentligheden og især grupperne af lovlige indvandrere forventer det af os.
Sari Essayah
(FI) Hr. formand! Ifølge definitionen af flygtninge i Genèvekonventionen skal forudsætningerne for at få asyl behandles individuelt for hver enkelt person. Som vi hørte i det tidligere indlæg, blev ansøgningerne om asyl behandlet korrekt, og det har været muligt at foretage fælles aktioner til hjemsendelse af disse mennesker, forudsat at forholdene er blevet gennemgået individuelt for hver enkelt person.
Det, der er foruroligende for Parlamentet og mig selv er, at sikkerhedssituationen i Afghanistan er således, at vi ikke ved, om man kan sende mennesker tilbage dertil. I Finland er denne situation f.eks. blevet løst ved at udstede midlertidige opholdstilladelser, selv om de personlige kriterier for at opnå flygtningestatus ikke er blevet opfyldt - så der er altså ikke givet asyl - fordi vi ikke ønsker at hjemsende mennesker til et land i krig. Sikkerhedssituationen i Afghanistan er i øjeblikket for farlig til, at man kan hjemsende nogen, men når tingene er faldet til ro, vil disse mennesker blive hjemsendt.
Janusz Władysław Zemke
(PL) Hr. formand! Jeg vil gerne begynde med følgende sag. Jeg har i en årrække arbejdet i forsvarsministeriet i Republikken Polen, og i den forbindelse har jeg været i Afghanistan mange gange, idet 2 000 soldater fra Polen gør tjeneste der. Det dramatiske ved situationen er på den ene side, at der er mennesker, der er desperate, og som ikke kan klare det i en sådan vanskelig situation, fordi der hele tiden foregår krigshandlinger omkring dem. På den anden side er der mennesker, som, og jeg tøver ikke med at sige dette, spiller på to heste. Om dagen støtter de dem, der i dag er ved magten, og om natten hjælper de Taliban. I den forbindelse er mit grundlæggende spørgsmål som følger: Har vi de instrumenter og den formåen, der skal til for at vurdere de reelle hensigter og livsforhold for dem, der kommer til Europa? Jeg tror, at nogle simpelthen kommer, fordi de ikke ser nogen anden udvej, og fordi de er desperate, men der kan også være enkeltstående tilfælde med personer, som spiller på flere heste.
Franziska Keller
(EN) Hr. formand! Jeg synes, at noget af drøftelsen var lidt mærkelig. Hvorfor er folk kommet her ulovligt? De er kommet her ulovligt, fordi der ikke er nogen måde, hvorpå de lovligt kan forlade deres hjemland, der er i krig. Der er ingen måde, hvorpå de lovligt kan komme her, så det er i realiteten ikke så overraskende, at vi ser dem komme her ulovligt. Vi ved alle sammen, hvor vanskeligt det er at søge og få asyl, da Genèvekonventionen er temmelig streng på dette område, og man skal bevise, at man er personligt forfulgt, hvilket naturligvis er vanskeligt, når man flygter fra krig. Nu siger man så, at vi, bare fordi de ikke fik deres asylansøgning igennem, skal sende dem tilbage til Afghanistan, hvor der er krig, og hvor mennesker ikke kan bo, hvor de ikke kan overleve, hvor der ikke er nogen måde, hvorpå man kan tjene til føden, og hvor der i øvrigt også foregår en voldsom hetz mod kvinder. Så alene på baggrund af dette sidste punkt burde alle de kvinder, der flygter derfra, få asyl.
Jeg vil kraftigt opfordre alle medlemsstaterne og Kommissionen til at kæmpe mod hjemsendelse af disse mennesker til Afghanistan.
Tobias Billström
Hr. formand, mine damer og herrer! Tak for Deres mange interessante bidrag til denne forhandling. Jeg vil gerne allerførst forsøge at opsummere nogle af de vigtigste principper i denne sag, med fru Mathieus første bemærkning om blandede migrationsstrømme som udgangspunkt. Det er faktisk rigtigt, at der kommer blandede migrationsstrømme til EU, og da EU ikke har ubegrænset kapacitet til at modtage disse mennesker, som fru Mathieu gjorde opmærksom på, er det vigtigt at foretage en individuel, juridisk sikker vurdering for at kunne afgøre, hvem der bør beskyttes i henhold til europæisk lovgivning og internationale konventioner. Kommissionen overvåger dette ved hjælp af direktiver, som EU har vedtaget enstemmigt.
Jeg vil nu komme ind på de synspunkter, som fru Guillaume og fru De Sarnez tidligere gav udtryk for, nemlig hvorvidt Afghanistan er et land, hvor det er muligt at garantere individuelle borgeres sikkerhed. Det er jo netop, hvad hele denne forhandling drejer sig om! Det er præcis, hvad en individuel vurdering sigter på at tydeliggøre og sikre. Formålet med oprettelsen af et fælles europæisk asylsystem er at nå dette mål. Jeg synes, at flere af talerne fuldstændig overså denne kendsgerning i deres taler. Vi skal med andre ord stræbe efter at opnå en juridisk sikker vurdering med det formål at tydeliggøre, at et ja er et ja, og et nej er et nej. I tilfælde af et nej, skal den pågældende sendes tilbage, uanset - og jeg gentager dette, så alle forstår, hvilke hensigter formandskabet præcis har - hvilket land det drejer sig om. Når vi har afklaret og sikret, at de pågældende personer ikke behøver særlig beskyttelse, kan vi sende dem tilbage til deres oprindelsesland med en god samvittighed. Om dette gøres koordineret, som hr. Barrot sagde, med et fly med flere forskellige personer om bord, hvis sager alle er vurderet individuelt, eller om de rejser hver for sig, er faktisk af sekundær betydning. Det er blot et spørgsmål om logistik i denne sammenhæng.
Jeg henvender mig nu til fru Keller, der altid har interessante argumenter i disse sager. Ja, jeg deler Deres opfattelse, nemlig at spørgsmålet om adgang er kompliceret. Det er vanskeligt, når vi i øjeblikket har et system, som i princippet kræver, at en person skal være til stede i EU for at søge asyl, mens det samtidig måske ikke altid er særlig let for vedkommende at komme ind i EU for at gøre dette. Det er imidlertid netop grunden til, at vi under det svenske formandskab har fremskyndet arbejdet med at oprette et fælles genbosættelsessystem, som vil gøre det muligt at tilbyde en alternativ mulighed, en anden vej, inden for EU for dem, som måske har størst behov for beskyttelse, de mest sårbare og de mennesker, som ikke har økonomiske midler til at rejse til EU.
Lad mig sige, at hvis alle EU-medlemsstaterne kunne modtage lige så mange flygtninge, som Sverige i øjeblikket gør - vi modtager 1 900 om året - i forhold til deres befolkningers størrelse, ville EU være i stand til at tilbyde UNHCR, FN's Højkommissariat for Flygtninge, plads til 100 000 flygtninge om året. Det er et stort strategisk skridt at kunne lukke de værste flygtningelejre rundt omkring i verden og udvise den solidaritet, som vi i formandskabet synes, at EU bør udvise over for de lande uden for vores grænser, som faktisk har de fleste af verdens flygtninge.
Jacques Barrot
Hr. formand! Jeg vil gerne takke alle talerne.
Den største vanskelighed, vi støder på, kommer fra det, som fru Mathieu kalder blandede migrationsstrømme, hvor vi har indvandrere, som kommer af økonomiske eller miljømæssige grunde, og samtidig folk, som forfølges, og som er berettigede til international beskyttelse eller subsidiær beskyttelse. Det er det vanskelige, og det er det, vi skal være fuldstændig klar over, hvis disse problemer skal løses. Det er uhyre vanskeligt.
Jeg vil begynde med at svare. Jeg vil læse nogle punkter i det franske svar op - jeg kan ikke svare på alt - eftersom De har stillet spørgsmål til mig om dette emne. Jeg vil læse følgende tekst op fra det franske svar:
"De pågældende parter, som ikke søgte asyl af fri vilje, er afhørt som ulovlige indvandrere og anbragt i et center for frihedsberøvede under en "juge des libertés et de la détention" (dommer for varetægtsfængsling og løsladelse).
Hver person blev informeret på sit eget sprog om retten til over for en "juge administratif" (forvaltningsdommer) at appellere afgørelsen om udvisning til Afghanistan og retten til at søge asyl gennem Det Franske Direktorat for Flygtninge og Statsløse (OFPRA) eller til at benytte sig af en frivillig tilbagevendelsesordning, der gennemføres i samarbejde med Den Internationale Organisation for Migration.
Af disse udlændinge var der kun én, der hverken søgte asyl eller appellerede til forvaltningsdommeren, og der var to, der fik deres ansøgninger undersøgt af OFPRA, hvor de blev afhørt under tilstedeværelse af en tolk. Under en høring ved forvaltningsdomstolen havde de, assisteret af en advokat og under tilstedeværelse af en tolk, lejlighed til at gøre rede for de risici, som de mente, de ville være udsat for, hvis de vendte tilbage til deres oprindelsesland.
Selv om OFPRA har tildelt flygtningestatus eller subsidiær beskyttelse til adskillige afghanske statsborgere, som har søgt beskyttelse under lignende omstændigheder, var OFPRA af den opfattelse, at der i den pågældende sag ikke var en alvorlig eller kendt grund til at tro, at disse personer ville være udsat for en reel risiko for at blive forfulgt eller alvorlige trusler mod liv og lemmer, hvis de blev udvist."
Vi modtog også et svar fra den britiske regering. Jeg har ærligt og oprigtigt gjort, hvad min samvittighed og min pligt krævede. Vi lagde vægt på at spørge medlemsstaterne.
Jeg vil endvidere gerne sige til Dem, at der, hvad angår begrebet sikkert land, foreligger retspraksis fra Domstolen og Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol. Ifølge denne er den simple kendsgerning, at en person kommer fra et land eller et område, hvor der er uro, ikke tilstrækkelig grund til at retfærdiggøre en absolut beskyttelse mod udvisning eller retten til subsidiær beskyttelse, bortset fra ganske særlige tilfælde, hvor der er så stor risiko for vold, at alle virkelig er truet på liv og lemmer ved deres blotte tilstedeværelse i det pågældende land eller område. Desuden er det rigtigt, at disse ganske særlige omstændigheder ikke blev anført i den pågældende sag.
Når dette er sagt, vil jeg også gerne reagere på spørgsmålet om fælles udsendelse med fly. Det må siges, at Frontex allerede har arrangeret gruppeflyvninger og delvist har finansieret disse flyvninger. Jeg synes faktisk, at dette skal siges. Det er ikke noget nyt, eftersom sådanne flyvninger allerede fandt sted i 2008 og i 2009. Hvad Frontex forsøger at gøre - og jeg tror, at det lykkes Frontex' direktør - er at sikre, at gruppetilbagesendelser foretages under anstændige omstændigheder, hvor folk respekteres. Frontex' direktør fortalte mig endda for nylig, at han havde lagt mærke til, at der i Østrig var en ombudsmand, som særligt overvågede de omstændigheder, hvorunder disse tilbagesendelser blev foretaget.
Hvad vi også håber at udvikle, er ekspertise, når det gælder om at sikre, at disse mennesker får adgang til deres oprindelsesland på anstændige vilkår, når de udvises, efter at det er bevist, at de ikke falder ind under definitionen af personer, der er berettiget til international beskyttelse eller subsidiær beskyttelse. Det er dette punkt, vi også i øjeblikket undersøger efter anmodning fra Det Europæiske Råd. Vi har faktisk ikke bare fundet på idéen med tvungne tilbagesendelser med fly uden på nogen måde at garantere, at folk bliver respekteret.
Jeg vil gerne frem for alt minde Dem om - og her takker jeg hr. Billström og det svenske formandskab, som i høj grad har hjulpet os - at vi i foråret begyndte at fremlægge tekster, som vil medvirke til at skabe et fælles europæisk asylsystem. Vi har en tekst om modtagelsesbetingelser, vi har behandlet Dublinproblemet - som fru De Sarnez med rette pegede på - vi har faktisk drøftet spørgsmålet om at tilpasse Dublinforordningen netop for at forhindre, at den til tider underminerer sårbare personers og navnlig børns interesser, og vi har støttet princippet om at indføre visse undtagelser fra Dublinforordningen.
Den 21. oktober vedtog Kommissionen to andre vigtige tekster, den ene om kvalifikationsdirektivet og den anden om direktivet om asylprocedurer. I dette nye forslag til direktiv om asylprocedurer forsøger vi at opstille kriterier, der virkelig er objektive, og som er de samme overalt. Vi får brug for støttekontoret til at kontrollere specifikt, at der anvendes mere eller mindre samme praksis i hele Europa, så det fælles europæiske asylsystem omsider kan indføres.
Jeg vil gerne takke det svenske formandskab. Jeg synes, det har gjort en god indsats ved at forelægge disse forskellige tekster for Rådet, men de er stadig langtfra vedtaget. Vi har nogle problemer. Jeg gør alt, hvad jeg kan for at forsøge at få dette fælles europæiske asylsystem til at fungere med hjælp fra det svenske formandskab, som har været et godt eksempel. Hr. Billström pegede desuden på, hvor meget hans land har gjort for at tjene som et godt eksempel i Europa. Hvad dette problem angår, viser medlemsstaterne også større solidaritet, når det gælder om at modtage disse flygtninge og sikre, at de beskyttes. Alle landene er nødt til at gå i gang med det. Vi er ikke færdige endnu, og der er stadig nogle lande, som ikke modtager flygtninge.
Det var, hvad jeg ønskede at sige. Jeg er udmærket klar over, at jeg ikke har svaret på hvert eneste spørgsmål. Jeg kan dog sige Dem, at vi i Kommissionen trods alt har gjort alt, hvad vi kan for at gennemtvinge respekt for den europæiske lovgivning og, havde jeg nær sagt, endnu mere for at gennemtvinge respekt for Europas værdier.
Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
