Kontrakter om milleniumudviklingsmål (kortfattet forelæggelse) 
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er en kortfattet forelæggelse af en række betænkninger, otte i alt, hvorfor jeg beder alle medlemmerne om at overholde den taletid, de har fået tildelt til denne særlige procedure, og jeg vil også gerne bede Kommissionen om at holde sig til sagen, når den besvarer spørgsmålene, da vi ellers får problemer med at overholde dagsordenen. Det vil også gøre det nemmere for tolkene.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning af Hutchinson for Udviklingsudvalget om kontrakter om milleniumudviklingsmålene.
Alain Hutchinson
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Det er næsten tre år siden, at EU og medlemsstaterne forpligtede sig til at forbedre effektiviteten af vores samarbejde med udviklingslandene. Der er blevet gjort en indsats, men der er en betydelig modstand, især inden for medlemsstaterne, og derfor er der stadig behov for meget store fremskridt.
Adgang til sundhedsydelser og grunduddannelse er blot en drøm for millioner af mennesker, hvoraf mange er kvinder. Hver dag er der 72 mio. børn, især piger, der ikke går i skole. Hvert minut er der en kvinde, der dør af komplikationer i forbindelse med graviditet eller fødsel, og hvert tredje minut er der et barn, der dør af en sygdom, der nemt kunne have været forebygget af en læge.
I et geografisk perspektiv er det Afrika syd for Sahara, hvor situationen, hvilket vi lige har fastslået, er langt den mest katastrofale, og hvis tingene fortsætter på samme måde, er der risiko for, at denne situation vil fortsætte i mange år fremover.
I denne sammenhæng er det korrekt, at budgetstøtten, dvs. økonomisk bistand, der er direkte indeholdt i modtagerlandenes budgetter, kunne bruges til at sikre en mere forudsigelig støtte, der er målrettet de prioriterede indsatsområder, og som derfor er mere effektiv. Det er derfor, at Kommissionen har foreslået, at man indgår kontrakter om milleniumudviklingsmålene (MDG), som den har til hensigt at foreslå i et antal lande med det formål at bevilge midler i en periode på seks år og indføre en årlig opfølgning, der lægger vægt på resultater inden for sundhed og uddannelse.
Betydningen af et sådan initiativ understreges i vores betænkning, men der rejses også en række spørgsmål, der kræver et klart svar. Hvilke kriterier vil Kommissionen f.eks. foreslå, at udviklingslandene skal opfylde for at kunne blive omfattet af denne type kontrakter. Hvor lang en varighed planlægges der for et sådant projekt, og hvad er betingelserne for at gennemføre det? Vi vil også gerne understrege, at Kommissionen endnu ikke har offentliggjort nogen officiel meddelelse om initiativet. Hvis man ønsker at vide mere, findes der på nuværende tidspunkt ikke nogen interne dokumenter, man kan tage udgangspunkt i, udover de grundlæggende oplysninger, der findes på Udviklingsudvalgets websted.
Selv om Kommissionens budgetstøtte indeholder flere positive aspekter og f.eks. er bundet til opnåelsen af resultater på sundheds- og uddannelsesområdet og generelt set er planlagt til tre år, er den langt fra perfekt. Lad mig f.eks. minde Dem om, at Kommissionen ligesom de fleste andre bistandsydere generelt set kun yder budgetstøtte til de lande, der har indført et IMF-program. Det er særlig problematisk, da vi ved, at sådanne programmer kan begrænse regeringens evne til at investere i udviklingen på grund af for høje målsætninger, især hvad angår inflation og budgetunderskud.
Selv om Kommissionen har valgt at yde budgetstøtte på lang sigt, er der ingen garanti for, at denne bistand ikke selv vil blive genstand for bureaukratiske procedurer, der som bekendt ofte medfører lange frister for udbetaling.
Endelig lider budgetstøtte under en alvorlig mangel på gennemsigtighed og ejerskab for de pågældende lande og deres befolkninger. Finansieringsaftalerne offentliggøres sjældent, og Kommissionen medtager som tidligere nævnt heller ikke systematisk civilsamfundets organisationer og parlamentsmedlemmerne i dialogerne med udviklingslandenes regeringer.
Det er imidlertid alment kendt, at udviklingen af hensyn til effektiviteten skal ligge i hænderne på både regeringerne og borgerne i udviklingslandene.
Projektet om kontrakter om milleniumudviklingsmålene vil derfor kun udgøre en positiv mulighed for at forbedre effektiviteten af vores bistand, hvis definitionen, betingelserne for støtte, gennemførelsen og vurderingen præciseres meget tydeligt. I vores betænkning understreger vi derfor initiativets betydning, samtidig med at vi opfordrer til påpasselighed og påpeger behovet for, at Kommissionen forklarer sine hensigter meget tydeligere og svarer på de specifikke spørgsmål, der rejses i betænkningen.
Jeg vil ikke slutte uden kort at komme ind på Revisionsrettens nylige særberetning om EF's udviklingsbistand til sundhedstjenester i Afrika syd for Sahara. Beretningens konklusioner er bekymrende. Fra et finansielt synspunkt kan vi se, at den offentlige bistands bidrag til sundhedssektoren ikke er øget siden 2000. Desuden ser det ud til, at budgetstøtte kun er blevet brugt i meget ringe omfang i forbindelse med sundhedssektoren i Afrika syd for Sahara. De forstår derfor, hr. kommissær, hvorfor vi i vores betænkning endnu en gang påpeger, at det er helt essentielt for os at fokusere mere på sundhedssektoren, men også, at der ikke er nogen garanti for, at kontrakter om milleniumudviklingsmålene vil gøre os i stand til at opnå dette.
Louis Michel
Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg vil begynde med at takke Udviklingsudvalget og dets ordfører, hr. Hutchinson, for denne betænkning, der gentager en række spørgsmål og bekymringer, som vi fuldt ud deler.
Der er brug for mere og bedre udviklingsbistand, hvis vi ønsker at nå milleniumudviklingsmålene (MDG) i 2015, men der er ligeledes brug for bistand, der er meget mere forudsigelig og langsigtet, som Deres betænkning så rigtigt minder os om.
Denne indsats skal naturligvis ske ved anvendelse af en kombination af mange forskellige instrumenter. Jeg synes dog fortsat, at budgetstøtte, uanset om den er generel eller sektoriel, er det bedst tilpassede og mest velegnede instrument i de lande, der tillader det.
Budgetstøtte er den bedste måde til at styrke de nationale systemer og processer, øge landenes ejerskab, fremme harmoniseringen, reducere transaktionsomkostningerne og herved forbedre kontrollen med de offentlige udgifter og fremme opnåelsen af udviklingsmålene.
Kommissionen har allerede i stort omfang øget anvendelsen af budgetstøtte, og det vil den gøre igen i løbet af de næste seks år inden for rammerne af den 10. Europæiske Udviklingsfond (EUF). Den ønsker at gøre dette instrument mere effektivt og mere forudsigeligt, og Kommissionen har derfor i samråd med medlemsstaterne og andre interessenter udtænkt en langsigtet form for budgetstøtte, som vi har kaldt kontrakter om milleniumudviklingsmålene, for de lande, der opfylder visse kriterier: gode tidligere resultater, en troværdig forvaltning af de offentlige finanser, en passende sektorpolitik osv. Kontrakter om milleniumudviklingsmålene er en naturlig udvikling af den generelle budgetstøtte, ikke kun fordi de er mere forudsigelige, men også fordi de er fokuseret på resultater, og fordi honoreringen kan afpasses resultaterne. Det drejer sig om partnerstater, der forpligter sig til at fokusere på deres politikker og dermed på deres udgifter og milleniumudviklingsmål.
Kontrakter om milleniumudviklingsmålene indeholder følgende nøgleelementer. De gælder for en periode på seks år, dvs. fulde seks år i modsætning til den normale varighed på tre år for generel budgetstøtte, de har en garanteret, fast betaling af mindst 70 % af de totale forpligtelser, såfremt der ikke sker overtrædelser af de betingelser, som udløser betalingerne, eller af samarbejdets væsentlige og grundlæggende elementer, de har en variabel komponent på op til 60 %, der har til formål at belønne resultater med henblik på opnåelse af milleniumudviklingsmålene, og de er bundet til resultatindikatorer, navnlig inden for sundheds- og uddannelsesområdet, samt til fremskridt i forbindelse med forvaltningen af de offentlige finanser.
Landene er kvalificerede, hvis de allerede har iværksat budgetstøtte på tilfredsstillende vis som led i den niende EUF, og hvis de har vist en stærk forpligtelse til at sikre opfølgning på og opnåelse af milleniumudviklingsmålene. De har til formål at forbedre den budgetmæssige ressourcestyring i de lande, hvor donorerne har deres egen koordinering.
Efter at have evalueret 10 lande tildelte Kommissionen kontrakter om milleniumudviklingsmål i syv af disse, nemlig Burkina Faso, Ghana, Mali, Mozambique, Rwanda, Uganda, Tanzania og Zambia. Disse programmer blev forelagt for og tildelt af medlemsstaterne i december sidste år. Tre kontrakter er allerede blevet underskrevet, nærmere bestemt med Zambia og Rwanda - som jeg personligt underskrev - og Mali. De øvrige vil blive afsluttet i løbet af de næste par uger. Alt i alt beløber disse syv programmer sig i alt til ca. 1,8 mia. EUR. Med andre ord går ca. 50 % af den samlede generelle budgetstøtte og ca. 14 % af den samlede 10. EUF til nationale indikative programmer.
Det er meningen, og Deres betænkning opfordrer faktisk til det, at vi vil forsøge at udbrede denne foranstaltning til andre lande, herunder ikke-AVS-lande, i henhold til de erfaringer, vi høster med disse første lande. Der vil naturligvis blive udformet andre tilgange for lande, der stadig ikke er kvalificerede til at modtage budgetstøtte, men kontrakterne om milleniumudviklingsmålene er allerede et vigtigt bidrag til at forbedre bistandseffektiviteten og til at fremskynde opnåelsen af milleniumudviklingsmålene.
Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted tirsdag den 24. marts 2009.
Skriftlige erklæringer (artikel 142)
Toomas Savi  
skriftlig. - (EN) Kontrakterne om milleniumudviklingsmålene ser ud til at være et vigtigt skift frem mod opnåelsen af milleniumudviklingsmålene. Det er selvfølgelig vigtigt, at disse kontrakters potentiale ikke formindskes på grund af overdrevne administrative procedurer fra Kommissionens side som påpeget af ordføreren.
EU's udviklingsbistands betingende natur ville kun være mulig, hvis EU opererede i et monopol og var den eneste leverandør af udviklingsbistand. For øjeblikket er vores indsats i Afrika f.eks. i et vist omfang forgæves, da Folkerepublikken Kina gennemfører "politisk dumping", når de yder bistand uden noget krav om overgang til demokrati, retsstat og respekt af menneskerettighederne.
Nogle regeringer i Afrika kan finde på at droppe Kommissionens bureaukrati ved at se bort fra vores tilbud om udviklingsbistand, hvilket er yderst farligt, da vi herved mister vores mulighed for at lede disse lande i den rigtige retning.
Jeg vil gerne bede Kommissionen om at tage hensyn til denne bekymring ved at forenkle procedurerne, samtidig med at den fastholder tilstrækkelig kontrol med udbetalingen af de midler, der ydes.
