Reach, kemikalieagentur og miljøgifte - Ændring af direktiv 67/548/EØF om farlige stoffer (Reach) (forhandling) 
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om
indstilling ved andenbehandling fra Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed om Rådets fælles holdning med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets forordning om registrering, vurdering og godkendelse af samt begrænsninger for kemikalier (Reach), om oprettelse af et europæisk kemikalieagentur og ændring af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 1999/45/EF og ophævelse af Rådets forordning (EØF) nr. 793/93 og Kommissionens forordning (EF) nr. 1488/94 samt Rådets direktiv 76/769/EØF og Kommissionens direktiver 91/155/EØF, 93/67/EØF, 93/105/EF og 2000/21/EF (07524/8/2006 - C6-0267/2006 - (Ordfører: Guido Sacconi) og
indstilling ved andenbehandling fra Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed om Rådets fælles holdning med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af Rådets direktiv 67/548/EØF om tilnærmelse af lovgivning om klassificering, emballering og etikettering af farlige stoffer med henblik på tilpasning til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. .../2006 om registrering, vurdering og godkendelse af samt begrænsninger for kemikalier (Reach) og om oprettelse af et europæisk kemikalieagentur (07525/3/2006 - C6-0268/2006 - (Ordfører: Guido Sacconi).
Guido Sacconi 
Hr. formand, mine damer og herrer! Nu, hvor vi er nået til enighed med Rådet - hvilket også var muligt takket være Kommissionens støtte - har jeg spurgt mig selv, hvad vi kan sammenligne dette lange forløb med, som for mit vedkommende har varet tre et halvt år, og som har bragt os derhen, hvor vi er i dag. Hvis jeg skal svare på dette spørgsmål, må jeg tænke på min interesse for bjergbestigning. Måske kan det bedst sammenlignes med, at vi har besteget et højt bjerg, og det er muligvis - og uden overdrivelse - et bjerg på 8.000 meter i Himalaya.
Så højt er jeg aldrig nået, og det kommer jeg nok heller aldrig til, eftersom jeg er en middelmådig bjergbestiger, men jeg ved, hvad der sker, når man når toppen. Anstrengelserne og de risici, man har løbet, betyder ikke længere noget, og måske betyder den utilfredshed heller ikke noget, som man ofte føler, når man er nået til tops og ikke kan se ret meget, fordi der er tåget. Det har jeg været ude for masser af gange. Når jeg har nået toppen, kan jeg ikke se noget! Men tilfredsheden er under alle omstændigheder stor.
Det vigtigste er at holde sig to ting for øje. For det første skal man finde ud af, om man virkelig er nået til tops, og for det andet skal man forberede sig grundigt på nedturen, der ofte er lige så vanskelig som opstigningen.
Eftersom jeg er den bjergbestiger, der går forrest, vil jeg gerne give min mening til kende om disse to aspekter. Har vi virkelig nået toppen? Ja, det tror jeg. Det har vi med den kapitelpakke, som vi nåede frem til i slutfasen af forhandlingerne om omsorgspligt, dyrevelfærd og ikke mindst et kraftigt fremme af alternative metoder til dyreforsøg, agenturet, meddelelse af informationer og tilpasning til den nye interinstitutionelle aftale på komitologiområdet, så Parlamentet bevarer sin rolle. Der er dog noget, som vi har måttet give afkald på, nemlig også at anvende kemikaliesikkerhedsrapporten ved små tonnager. Det skyldes dog ikke vores opstigning, men snarere, at vi vendte tilbage til vores base for tidligt, eftersom vi har fastlagt en revisionsbestemmelse, der om syv år evt. giver os mulighed for at genindføre denne pligt, når først vi har foretaget de nødvendige kontroller i hele forsyningskæden.
I denne aftale er det først og fremmest lykkedes os at finde en fornuftig løsning på det mest omstridte spørgsmål - og det var derfor, vi nåede til tops - nemlig formålet med Reach, dvs. en regulering af de mest bekymrende stoffer via en tilladelsesprocedure.
Hvis vi skal vurdere, om vi virkelig er nået til tops, er vi nødt til at huske, hvor vi startede henne, nemlig i bunden af en dal, der ligger meget langt væk. I Kommissionens oprindelige forslag var der nemlig taget højde for, at alle stoffer, som kræver tilladelse, kan opnå tilladelse ud fra princippet om en tilstrækkelig kontrol. Vi er nået et godt stykke vej. Allerede med Rådets fælles holdning, som Parlamentet havde en positiv indflydelse på, begrænsede man disse stoffers anvendelsesområde, og derefter tog vi endnu et skridt i den rigtige retning med den aftale, der blev indgået den 30. november, idet vi reducerede antallet af stoffer, der kan tilpasses på denne kortere og enklere måde, og medtog alle stoffer - også dem, der bliver tilladt efter en tilstrækkelig kontrol - i en substitutionsproces. Når der er et alternativ, er det obligatorisk at udarbejde en substitutionsplan. Når der ikke er nogen alternativer på tilladelsestidspunktet, er det under alle omstændigheder nødvendigt at oplyse, hvilken forsknings- og udviklingsstrategi virksomheden agter at følge.
Dermed bliver tilladelsens varighed således besluttet fra sag til sag, og den skal begrundes af Kommissionen, såfremt der eksisterer et alternativ. Hvis det i tilladelsesperioden skulle vise sig, at der er et alternativ, træder pligten til en substitutionsplan i kraft.
Jeg vil gerne understrege, at Kommissionen træffer sine beslutninger fra sag til sag på baggrund af agenturets udtalelse, hvor der skal tages højde for udtalelserne fra Udvalget for Socioøkonomisk Analyse og Udvalget for Risikovurdering, som også tager hensyn til bidrag fra tredjeparter. Der er således tale om en meget gennemsigtig proces, som ikke udelukkende bygger på ansøgerens egen erklæring.
Hvad nedstigningen angår, er det efter min mening vigtigt at vælge den bedste vej, eftersom den alpinistiske sværhedsgrad kan være blevet meget større end under opstigningen. Med denne metafor vil jeg sige, at vi bør vedtage det kompromis, som vi har indgået, da vi dermed muliggør forordningens offentliggørelse inden årets udgang. Det betyder, at vi kan overholde fristen for Reach-forordningens gennemførelse, nemlig den 1. juni 2007.
Der er tale om et komplekst spørgsmål, som vi ikke må finde en forhastet løsning på. Reach er så kompliceret, at det ville være forkert at forlange en løsning på alle problemerne i godkendelsesfasen. Det, som er vigtigt nu, er at gå i gang med gennemførelsen. Vi har sørget for adskillige mekanismer og frister, der så at sige er selvregulerende, og som gør det muligt at foretage tilpasninger undervejs på baggrund af de konkrete erfaringer, som vi gør os. Vi har forbedret balancen via alle passagerne i denne procedure. Her tænker jeg på de løsninger, som vi har fundet på de små virksomheders problemer, og på den forbedrede beskyttelse af sundheden og miljøet, navnlig når det gælder risiciene for arbejdstagerne.
Alt i alt mener jeg, at dette færdige produkt kan bedømmes meget positivt. Jeg kunne se, at mine venner i Gruppen De Grønne og GUE/NGL-Gruppen har stillet en pakke af ændringsforslag, der som helhed betragtet er fornuftige, og som ligner de ændringsforslag meget, jeg foreslog i forhandlingerne med Rådet og Kommissionen for at nå til det punkt, hvor vi befinder os nu.
Hvad er formålet med disse ændringsforslag? Hvad ønsker vi at opnå? Hvilken bjergtinde ville vi kunne nå under et umuligt forlig? Vi er alle sammen klar over, hvad det egentlige alternativ er, for enten vedtager vi den kompromispakke, som vi har udarbejdet, og som forbedrer den fælles holdning, eller også er vi nødt til at godkende den fælles holdning. Lad os sige det, som det er: Det er måske bedst sådan. Det er det reelle alternativ, som vi har, og jeg er sikker på, at Parlamentet vil træffe det rigtige valg på onsdag.
Hr. formand, med mit indlæg i dag har jeg færdiggjort mit arbejde. Også stemmelisten bliver lille. Det er ikke noget stort arbejde, eftersom det kun drejer sig om to sider, hvilket er en rekord for Reach-forordningen, når man tænker på, at vi under førstebehandlingen behandlede ca. 5.000 ændringsforslag.
Mit arbejde er således slut her, og der er kun tilbage at takke dem, der på forskellig vis har deltaget i denne Himalaya-ekspedition. Der har været mange deltagere. Jeg har mødt 6 formandskaber og utroligt mange udvalgsformænd og kommissærer. Jeg var hele tiden på min post som bjergbestigernes leder, selv om der undertiden var nogle, som ikke støttede mig, men forsøgte at ødelægge det hele. Nu er vi dog kommet så langt.
Spøg til side. Jeg vil gerne rette en tak til Dem alle, ikke mindst Miljøudvalgets formand, hr. Florenz, alle skyggeordførerne - også dem, der ikke er enige i dette resultat - formandskaberne, navnlig det finske formandskab, der har været en fundamental dialogpartner, og Kommissionen, der måske ikke har fremskyndet processen i væsentlig grad, men som i slutfasen var afgørende for, at vi nåede dette resultat. Først og fremmest vil jeg dog gerne takke det team, som jeg har samarbejdet med, nemlig to italienske kvinder - heriblandt min assistent, Sabina Magnano - som har spillet en meget vigtig rolle i dette projekt. Hvis det var muligt at ændre betænkningens navn, ville jeg medtage deres navn og navnene på alle dem, der har samarbejdet med mig!
(Bifald)
Mauri Pekkarinen
Hr. formand, kommissær Verheugen og Dimas, mine damer og herrer, hr. Sacconi! Forordningen om registrering, vurdering og godkendelse af samt begrænsninger for kemikalier (Reach) er et af de mest betydningsfulde lovgivningsmæssige projekter i EU's historie. Den vil være et stort skridt fremad i forhold til det nuværende kemikaliekontrolsystem, som er ca. 40 år gammelt. Den vil gøre Europa til en global pioner og forløber inden for området.
I næsten præcis tre år har Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen arbejdet målrettet sammen om at få vedtaget Reach-forordningen. Forhandlingsprocessen har gennemgået vanskelige faser. Jeg kan uden at overdrive sige, at uden alle parters ihærdige engagement i denne sag, ville vi ikke være her i dag.
Udarbejdelsen af Rådets forordning har været en udfordring for ikke mindre end syv formandskaber. Jeg vil gerne takke alle de formandskaber, der har skabt grundlag i Rådet for den beslutning, som vi nu sidder med. Den politiske konsensus, som man opnåede i Rådet under Storbritanniens formandskab, banede på fortrinlig vis vejen for afslutningen af forhandlingerne under det finske formandskab.
Jeg er meget glad for, at medlemslandene har givet solid støtte til den kompromispakke, der er forhandlet på plads. Jeg håber også inderligt, at Europa-Parlamentets forskellige grupper vil støtte kompromisløsningen så bredt som muligt ved afstemningen på onsdag.
Jeg vil i denne forbindelse gerne takke Europa-Parlamentet for dets fortrinlige samarbejde under efterårets forhandlinger. Specielt vil jeg takke ordføreren, hr. Sacconi, og formanden for Udvalget om Miljø-, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed, hr. Florenz, samt adskillige andre medlemmer, som aktivt har medvirket til at finde fælles løsninger. Jeg vil også gerne takke kommissær Verheugen og Dimas, som har ydet en betydelig personlig indsats under forhandlingerne.
Dette stadie er et godt tidspunkt til at evaluere processen i forhold til, hvordan målene for Reach-forordningen skal gennemføres som helhed.
Forordningen forbedrer i høj grad beskyttelsen af menneskers sundhed og miljøet. Reach-systemet vil forbedre vores kendskab til stoffers egenskaber, effektivisere kontrollen med kemikalierisici og gøre det nødvendigt at have tilladelse til at anvende de mest farlige stoffer. De nye sikkerhedskrav bliver de strengeste i verden. Det er i de europæiske forbrugeres og industriens fælles interesse at fremme produktudviklingen af nye og sikrere kemikalier. Det er med dette formål, at den nuværende notifikationsprocedure er blevet ændret i forslaget. Reach-systemet giver også virksomhederne større ansvar og flere forpligtelser og giver virksomhederne mulighed for at opfylde deres forpligtelser i forbindelse med kemikaliesikkerhed mere selvstændigt end tidligere.
Der vil blive betydelig større åbenhed om kemikaliekontrol med oprettelsen af ajourførte informationssystemer og registre for Det Europæiske Kemikalieagentur, hvor også borgerne lettere vil kunne få oplysninger om stoffer og deres egenskaber. Informationssystemerne vil være de eneste af deres art i verden.
Hvis stoffernes virkninger skal undersøges ordentligt er det nødvendigt med bedre informationer om deres egenskaber. Reach-forordningen bringer det op på et nyt niveau ved at muliggøre anvendelsen af alternative forskningsmetoder og programmer i bred udstrækning. Disse nye forskningsmetoder vil sandsynligvis også få indflydelse på kemikalietest på globalt niveau.
Også forbrugerne vil kunne få flere informationer om farlige stoffer i forskellige varer. Med Reach-forordningen skabes også et system, som forpligter erhvervsdrivende til, på forespørgsel fra kunder, at oplyse om varers indhold af meget problematiske stoffer.
Spørgsmålet om proceduren for godkendelse og substitution var de sidste spørgsmål, der forblev ubesvarede ved forhandlingerne. Formandskabets forslag går ud på, at ansøgeren eller indehaveren af en godkendelse skal indsende en substitutionsplan, mens en analyse af alternativerne skal dokumentere, at der findes egnede alternativer. Substitutionsplanen skal indsendes, uanset om der skal gives godkendelse på basis af kompetent risikostyring eller socioøkonomiske fordele. Desuden indsnævredes muligheden for at anvende kompetent risikostyring i forhold til varianten i den fælles holdning i og med, at den ikke kan anvendes ved PBT- og vPvB-stoffer. Hvad angår hormonforstyrrende stoffer, blev man enige om at se på det igen inden for de næste seks år. Jeg mener, at denne løsning på en afbalanceret og realistisk måde tager hensyn til de bekymringer, Europa-Parlamentet udtrykte, om erstatning af de farligste stoffer.
Det er med glæde, det finske formandskab kan bekræfte, at der er en pakke af ændringsforslag at stemme om, som er baseret på resultaterne af trepartsforhandlingerne. Jeg kan også bekræfte Rådets godkendelse af disse ændringsforslag. Hvad angår andre ændringsforslag, håber jeg på, at forhandlingsresultatet forbliver uændret.
Jeg håber, Parlamentet på sit møde på onsdag godkender kompromispakken om forordningen, som den er forhandlet på plads med Rådet. Så vil et lovgivningsprojekt af betydning for både befolkningen og industrien være nået et skridt nærmere sin gennemførelse.
(Bifald)
Günter Verheugen
Hr. formand, mine damer og herrer! Dagens forhandling markerer sidste etape på en lang vej, som vil være et stort fremskridt for sundheden, miljøet og - hvilket jeg gerne vil tilføje udtrykkeligt - for den europæiske industris konkurrenceevne. Jeg har sågar et håb om, at dette store projekt vil sætte standarder i hele verden inden for miljø- og sundhedspolitik. At vi er kommet så langt, skyldes ikke mindst Europa-Parlamentets store indsats og indflydelse, og vi er især hr. Sacconi tak skyldig, som har vist sig at være en glimrende forhandler og have stor viden om emnet. Jeg vil også gerne takke hr. Florenz, formanden for Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed, som har ført os gennem denne trilogproces, der var yderst vanskelig og undertiden besværlig, og fru Ek, ordføreren for Udvalget om Industri, Forskning og Energi, for hendes vigtige bidrag og hr. Nassauer, ordføreren for Udvalget om det Indre Marked og Forbrugerbeskyttelse. De har begge spillet en nøglerolle.
Det resultat, der bliver præsenteret i dag, bærer Parlamentets tydelige stempel, og jeg skal være den første til at sige, at det er en forbedring sammenlignet med det, der er fremlagt tidligere. Det er hovedsagelig blevet opnået ved at styrke godkendelsesordningen og frembyde større incitamenter til at erstatte stoffer, der findes egnede alternativer til. Jeg vil også gerne gentage, at substitution af stoffer, der findes egnede alternativer til, er økonomisk fordelagtig. Det skader os ikke at gøre det, det er til vores fordel. Jeg er også meget glad for, at det under forhandlingerne har vist sig at være muligt at tage større hensyn til behovet for at beskytte dyrene, for et af de aspekter ved Reach, som jeg virkelig fandt problematisk, var, at den ville medføre langt større brug af dyreforsøg, end tilfældet allerede er i dag. Jeg kan også lige tage hr. Davies' spørgsmål fra den foregående debat op og sige, at måden, hvorpå Reach vil blive implementeret, under alle omstændigheder vil være bestemt af en målsætning om at reducere antallet af forsøg med dyr meget drastisk. Vi har forbedret den information, som forbrugerne får, og Parlamentet var samtidig klar over, at der skulle tages hensyn til behovene og interesserne på den anden side, nemlig de hundredtusindvis af små og mellemstore virksomheder, som vil være forpligtet til at anvende Reach.
Det har altid været en misforståelse at tro, at Reach ville være et problem for den europæiske storindustri, selv om denne misforståelse er blevet bragt til torvs af flere miljøorganisationer. Den europæiske storindustri har overhovedet ikke noget problem med Reach, hverken i den form, den forelå dengang, eller i den nuværende form, men den har altid været et problem for de små og mellemstore virksomheder, hvis konkurrenceevne - ja, sågar deres overlevelsesevne - vil blive sat på spil, hvis vi ikke holder meget nøje øje med, hvad de kan klare, og hvad de ikke kan klare. Derfor er de foretagne ændringer ekstremt vigtige, ikke kun med hensyn til kravene vedrørende verifikation af stoffer, der fremstilles i mindre mængder, men også med hensyn til de øgede incitamenter til datadeling i forbindelse med registrering og den forbedrede beskyttelse af de intellektuelle ejendomsrettigheder.
Kommissionen mener, at der her er blevet skabt en balance mellem konkurrenceevnen på den ene side og de nødvendige fremskridt inden for miljø og sundhed på den anden side, og den støtter derfor det forslag, der ligger på bordet i dag. Kommissionen støtter derfor også de ændringsforslag, som ligger til grund for hr. Sacconis forslag.
Lad mig afslutningsvis sige, at jeg giver hr. Sacconi ret på et andet punkt. Vi er ganske vist tæt på at nå målet, nemlig at få loven vedtaget, men dermed er vanskelighederne langtfra overvundet. Det er muligt, at vi først står over for størstedelen af dem nu, for det vil blive en lov, hvis anvendelse vil kræve stor opmærksomhed, kreativitet og energi. Jeg vil gerne henvise til, at vi nu må sørge for, at agenturet i Helsinki kommer op at køre hurtigt og kan optage arbejdet, og her er hovedproblemet især databehandlingen. Vi må sørge for, at gennemførelsesforordningerne træder i kraft hurtigt, og at de berørte parter hurtigt får at vide, hvad de skal gøre. Vi må frem for alt sørge for, at de, der skal rette sig efter Reach, ved, hvordan det skal fungere i praksis. Kommissionen er allerede begyndt at gøre mere for at forberede små og mellemstore virksomheder ved at give dem omfattende informationer, så de ved, hvad der skal ske. Vi må også - da der jo er tale om et direktiv - være opmærksom på, at der i forbindelse med gennemførelsen i medlemsstaterne ikke opstår nye problemer og komplikationer som følge af forskellige procedurer. Jeg anmoder også om Parlamentets hjælp til det, der nu skal ske. Hvis vi fortsætter med at arbejde sammen om dette i fremtiden, så er jeg fuldkommen overbevist om, at det vil lykkes os at skabe en model for, hvordan vi kan realisere vores europæiske forestilling om at forbinde en stærk og effektiv industriel basis, der bevarer arbejdspladser, med høje standarder - de højst mulige standarder for miljøet og for borgernes sundhed.
Stavros Dimas
medlem af Kommissionen. - (EL) Hr. formand, mine damer og herrer! En langvarig lovgivningsprocedure er ved at nå sin afslutning, og Reach er ved at tage endelig form.
Som næstformand Verheugen påpegede, lykønsker Kommissionen Rådet og Parlamentet med indgåelsen af denne aftale. Aftalen vil sikre en bedre miljø- og sundhedsbeskyttelse samt fremme den industrielle innovation og konkurrenceevnen.
Kommissionen støtter de kompromisændringsforslag, som vi blev enige om med Rådet og Parlamentet den 30. november 2006.
Jeg vil gerne takke formandskabet og minister Pekkarinen samt naturligvis Parlamentet, Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed og dets formand, hr. Florenz, og navnlig ordføreren hr. Guido Sacconi for deres meget store indsats og beslutsomhed, hvilket har resulteret i et vellykket forslag.
Reach er et af EU's hidtil mest omfattende, inspirerende og ambitiøse forslag. Det vil berøre alle industrisektorer, men også direkte eller indirekte almindelige borgere, da kemiske produkter anvendes i stort omfang i dagligdagen
For borgerne og forbrugerne betyder Reach, at de bliver bedre informeret om de stoffer, der anvendes i dagligvarer, men det betyder først og fremmest, at de farlige stoffer vil blive gradvist erstattet med sikrere stoffer. Der vil desuden blive taget hensyn til sårbare grupper som f.eks. børn, gravide kvinder og ældre i forbindelse med risikovurderinger. Derfor vil borgernes sundhed blive forbedret, og vi undergår miljøskader, der ikke blot koster mange penge at udbedre og kontrollere, men som i mange tilfælde ikke kan udbedres
Med Reach pålægges industrien et stort ansvar for at hindre skadelige indvirkninger på sundheden og miljøet i forbindelse med produktion, anvendelse og salg af kemiske produkter. Desuden forbedres informationsstrømmen til produktionskæden, således at fremtidige brugere vil have bedre og fuld viden om de anvendte stoffers egenskaber. Det vil derfor være muligt at fastlægge mere præcise mål for risikostyringsforanstaltninger, hvilket vil øge beskyttelsen af arbejdstagerne betydeligt og reducere de sundhedsmæssige og forretningsmæssige problemer.
Selv om omkostningerne stiger, fordeles disse omkostninger og investeringer over en lang periode, nemlig 11 år i forbindelse med registrering eller længere i forbindelse med et lån.
Vi forventer, at dette system vil genskabe forbrugernes tillid til kemiske produkter og den kemiske industri, og Reach vil desuden sætte skub i konkurrenceevnen og innovationen, hvilket opvejer og dækker hovedparten af de initiale udgifter og investeringer.
Reach har bl.a. til formål at nedbringe antallet af dyreforsøg til et minimum. Aftalen mellem Parlamentet og Rådet er tilfredsstillende på dette punkt. Der lægges vægt på alternative metoder, og alle forslag om forsøg underlægges offentlig høring i 45 dage.
Afstemningen på onsdag vil blive den sidste fase i en procedure, der har til formål at opfylde den målsætning, der blev fastsat af stats- og regeringscheferne under mødet i foråret 2006, dvs. færdiggørelsen af Reach ved udgangen af 2006. Jeg håber, at vi gennemfører proceduren som planlagt, og at forordningen træder i kraft, således at vi kan gå i gang med den store udfordring, nemlig en gradvis indsamling af data om de tusindvis af stoffer, der anvendes i dag, og således at vi kan gennemføre forbedrede risikostyringsforanstaltninger.
Vi er nødt til at tage fat på den gradvise substitution af farlige stoffer så hurtigt som muligt. Hvis der eksisterer alternative produkter, skal vi som udgangspunkt vælge disse.
Ria Oomen-Ruijten
Hr. formand! Reach er et af de vigtigste, omfangsrigeste og ligeledes mest komplekse stykker lovgivning, vi i den seneste tid har behandlet her i Parlamentet. Allerførst vil jeg lykønske Guido Sacconi med det opnåede resultat. Han har i de sidste uger ofte talt om sin hund, der så gerne ville have, at han gjorde noget mindre ved Reach og var mere hjemme. Den hund, Guido, må være en terrier at dømme efter den vedholdenhed, hvormed du har behandlet denne sag. Det var derfor ikke altid lige nemt for skyggeordførerne at få, hvad de ville have.
Takket være Reach får vi en lovgivning, som på ny kortlægger de 30.000 kemiske stoffer, som findes på det europæiske marked, kontrollerer informationen om dem og dernæst også om nødvendigt opstiller regler for anvendelsen af dem. Det drejer sig om alle stoffer, der produceres i en mængde af 1 t eller mere om året. Andre vil have os til at tro noget andet. Reach erstatter en meget uigennemsigtig lovgivningspakke, som gjorde, at det europæiske marked ikke kunne fungere. Det, vi skal gøre, er at få Reach til at fungere.
Det har vist sig at være umagen værd, for 1,3 millioner mennesker arbejder i den kemiske industri, 27.000 især små, men også store virksomheder arbejder eller vil i fremtiden arbejde med Reach. Omsætningen beløber sig til 440 milliarder euro. Det er derfor vigtigt, at vi nu forelægger en god lovgivningspakke. Det kompromis, der nu foreligger, er efter min mening den bedste balance, vi kunne finde efter meget lange og meget vanskelige forhandlinger, hvor ekstreme holdninger skulle mødes på midten.
Kompromiset er meget prekært. Dels beskytter det mennesker, miljø og forbrugere og begrænser dyreforsøg, dels giver det mulighed for at skabe et optimalt klima for den europæiske industri. Vi kan sige til den finske minister, at selv om vi fører an, skal vi også sikre, at vores holdning bærer frugt.
Reach sørger for, at ansvaret flyttes fra medlemsstaterne til selve virksomhederne, hvilket er den vigtigste forbedring i forhold til den fælles holdning. Vi har en mere effektiv beskyttelse af fortrolige oplysninger om virksomheder, registreringen passer bedre til Nassauer/Sacconi-pakken - det er beklageligt, at denne ikke har resulteret i mere - og vi reducerer bureaukratiet til et minimum, hvilket er vigtige punkter for PPE-DE-Gruppen. Også hvad angår godkendelse og substitution, er der opnået en god balance. Det er nu op til Kommissionen at sørge for, at det også bliver en gennemførlig helhed.
Dagmar Roth-Behrendt
Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg formoder, at 99,9 % af min gruppe vil stemme for det kompromis, som hr. Sacconi har udarbejdet. Hvis der er nogen, der kunne passere dette vanskelige farvand mellem Skylla og Charybdis, så sandsynligvis hr. Sacconi, som altid var villig til en dialog, som forsøgte at opnå et kompromis, selv om han altid havde sine egne forestillinger i hovedet. Kompromiset bakkes op af store dele af Parlamentet og af den europæiske befolkning.
Hvad er det, vi taler om? Vi taler om at lære noget om kemikalier, som vi ikke ved i dag. Vi taler om, at vi ønsker at beskytte naturen, men frem for alt de menneskers sundhed, der har med kemikalier at gøre som forbrugere eller arbejdstagere. Med det mål for øje er kompromiset et godt kompromis.
Men et kompromis vil naturligvis altid være et kompromis. Det bedste bevis på, at det er et godt kompromis, er sandsynligvis, at der i sidste ende ikke er nogen, der er virkelig tilfreds. Hr. Sacconi er bestemt ikke 100 % tilfreds med det, det er der ingen af os, der er, men alligevel er jeg overbevist om, at det er det bedste, vi kunne opnå. Det er i hvert fald bedre end mange andre forslag, jeg har set, og derfor vil jeg også stemme for på onsdag, og det med stor overbevisning.
Men hvad er det så, vi har stående her sort på hvidt? Mange betegner det som et monstrum, men det er det naturligvis ikke. Beskrivelsen passer langt bedre på de 40 lovgivninger, vi havde før. Der er tale om en komprimeret pakke, som ikke er letlæselig for alle, men de, der gør sig umage, kan klare det. Det er også godt, at vi er blevet enige om at revidere anvendelsesområdet om fem år, men hvad vil der så ske med medicinske applikationer eller andre enkeltprodukter? Skal de være omfattet af anvendelsesområdet eller skal vi hellere tage dem ud? Det ville være fornuftigt. Det er også rigtigt, at vi har skabt forbedringer inden for databeskyttelse. Data skal være beskyttet, uanset kravene om gennemskuelighed og folks ret til information. Vi må også sikre, at forskningsaktiviteter bliver støttet aktivt, og at det fortsat er muligt at drive forskning ved universiteter og lignende institutioner. Det er alt sammen godt.
Hvad er så ikke godt? Det, der vil ske med de små og mellemstore virksomheder, er ikke godt. Hr. Verheugen nævnte det, og det er jeg ham taknemmelig for. Hvis vi ikke passer på, er det de små og mellemstore virksomheder, der kan komme til at betale regningen for vores ambitiøse lovgivning, så det er dem, vi må tænke på nu. Jeg opfordrer de to kommissærer, hr. Dimas og hr. Verheugen, til at ændre definitionen på små og mellemstore virksomheder. Det burde være sket for længst og vil hjælpe nogle af dem, men jeg opfordrer dem også til at oprette en helpdesk, som vil hjælpe og oversætte for dem og rent faktisk sørge for, at de får hjælp, for de, som denne lovgivning vil berøre, ved ikke, hvilken overgangsperiode der gælder for dem, hvornår og hvad de skal registrere, og hvornår noget begynder at gælde for dem.
Til slut vil jeg gerne sige, at hvis vi mener det alvorligt - og det er møntet på fru Oomen-Ruiyten og alle andre, når jeg siger hvis - så sørger vi for at få et godt og stærkt agentur på plads hurtigt. Det er ensbetydende med penge. Det er noget, som formandskabet må tage hånd om. Det må sige til Rådets medlemmer, at det er der brug for penge til. Vi i Parlamentet må gøre det samme. Hr. Ouzký, De må have mig undskyldt, normalt bliver jeg, til debatten er slut, når jeg har haft ordet, men jeg skal til møde i Præsidiet nu.
Chris Davies
for ALDE-Gruppen. - (EN) Hr. formand! Det forekommer mig at være en meget rolig afslutning på en meget heftig debat.
Rådets miljøministre blev orienteret om Reach for første gang for ca. syv år siden. Dette gav anledning til frygt for de forskellige konsekvensanalyser og overdrevne vurderinger af omkostningerne ved Reach, og man frygtede, at der var risiko for, at EU's kemiske industri ville forsvinde fra vores kyster som følge af en udflytning til Kina. Europa-Parlamentet har gennem årene anvendt en række forskellige parlamentariske taktikker med henblik på at forsinke og ødelægge Reach, men i dag er vi nået frem til en bemærkelsesværdig enighed på alle punkter. Vi har måske i praksis foretaget visse ændringer. Vi er på rette spor.
Jeg forventer mig meget af Reach. Jeg håber, at vi med denne forordning vil være i stand til at identificere, kontrollere og erstatte kemikalier, der er skadelige for vores helbred og miljø. Jeg håber, at den vil blive gennemført uden for store vanskeligheder, navnlig for SMV'er, og at omkostningerne ikke vil bringe industriens konkurrenceevne i fare. Jeg håber, at forordningen vil fremme valideringen og udviklingen af alternative forsøgsmetoder uden anvendelse af forsøgsdyr. Jeg håber, at den vil fremme innovation i industrien og give Europa en førende rolle globalt. Jeg håber ikke, at den vil føre til udflytning af arbejdspladser, men i stedet til øget forbrugertillid i Europa og i resten af verden til de kemikalier, som vores industri producerer. Jeg håber, at tilstrækkelig mange videnskabsfolk vil trodse de mørke vintre i Finland for at sikre, at Det Europæiske Kemikalieagentur bliver den succes, som vi håber. Jeg håber, at den vil sætte standarden globalt, og at den som lovgivning vil tjene som benchmark for regeringer i andre lande. Jeg håber, at den pakke, som vi er blevet enige om med stor støtte fra det finske formandskab igennem de seneste par måneder og naturligvis under hr. Sacconis vejledning, for alvor vil få industrien til at erstatte problematiske kemikalier med mere sikre alternativer og fremme udviklingen af sådanne alternativer.
Jeg håber, at alle disse ting vil ske, men der skal sandsynligvis løbe meget vand i stranden, inden mine håb realiseres. Der er en lang række ukendte faktorer. Hvordan vil Det Europæiske Kemikalieagentur egentlig fortolke sit kompetenceområde, og hvordan vil Reach blive defineret i praksis? Det vil kun tiden vise.
Jeg er ikke begejstret for resultatet. Jeg har accepteret kompromiser, som jeg gerne ville have undgået. Jeg havde gerne set, at der var blevet lagt større vægt på substitution. Det var en frygtelig fejl, at Rådet lige før forhandlingernes afslutning rent faktisk gav os mulighed for at indarbejde hormonforstyrrende stoffer - stoffer med hormonforstyrrende egenskaber - i de socioøkonomiske kategorier - substitutionskategorierne - og at Parlamentet afslog denne mulighed og i stedet slog sig til tåls med en revidering om seks år. Det er forbløffende!
Jeg er imidlertid ikke enig med den talsmand fra WWF, der for nylig betegnede det endelige resultat af Reach som en skandale. Det er tværtimod i høj grad et skridt i den rigtige retning, og hvis vores håb realiseres, kan det vise sig at være et af Unionens vigtigste tiltag, der rent faktisk indebærer langsigtede fordele for såvel økonomien som miljøet.
Carl Schlyter
Hr. formand! Det oprindelige formål med Reach-direktivet var at beskytte mennesker og miljø. Den positive effekt af viden og udvikling af bedre kemikalieanvendelse skulle også give økonomiske fordele. Lancet offentliggjorde i november en rapport, som viser, at 200 almindelige kemikalier giver hjerneskader, koncentrationsbesvær, adfærdsforstyrrelser og lavere intelligens. Hvordan skal vi kunne få et samfund baseret på viden, innovation og udvikling, når vi unødvendigt tillader kemikalier, som reducerer intelligensen og giver os koncentrationsbesvær?
Mine damer og herrer! Mange lange møder har vi haft, gang på gang er det blevet bekræftet, at et kvalificeret flertal her i Parlamentet synes, at det er en selvfølge, at forbrugsprodukter, som indeholder farlige stoffer, altid skal erstattes med mindre farlige alternativer, når de er tilgængelige. Gang på gang har vi været enige om, at kemikaliesikkerhedsrapporter skal indføres for alle lavvolumenkemikalier. Gang på gang har vi understreget betydningen af offentlighed og åbenhed og leet ad det absurde i, at den styrelse, som skal træffe vigtige beslutninger om kemikaliers fremtid, skal være hemmelig og have hemmelige finansielle interesser.
Vi har været af den opfattelse, at det er en selvfølge, at virksomheder skal have ansvar for deres produkter, og også truffet beslutninger, som skulle give små virksomheder retfærdige vilkår. Men nu i alvorens stund, nu i 11. time, har et flertal af Dem valgt fuldstændig at ignorere disse mål og i stedet springe ind i den tyske kemikalieindustris utrygge favn. Selv om Miljøudvalget krævede kraftige forbedringer af Reach-direktivet, handlede det sidste trepartsmøde udelukkende om forværringer. Det var PPE-DE-Gruppen, som gik kemikalieindustriens ærinde, men hvorfor accepterede de øvrige det spil?
Reach burde nu skifte navn til Risk, registrering, men ikkesubstitution af kemikalier. Sidste gang vi stemte om Reach-direktivet, lavede Socialdemokraterne og De Liberale en aftale med højrefløjen om registreringsdelen. Denne gang lavede de en aftale om hele Reach-direktivet. Tidligere sagde hr. Sacconi, at en aftale er som et æble - det skal plukkes, når det er modent. Efter forhandlingen gav De mig æblet. Et år senere er det nu en fuldstændig uappetitlig slimet klump. Jeg har derfor taget et nyt æble med, som jeg vil give Dem. Gem det i nogle år til revisionen af Reach-direktivet. Det vil komme til at lugte og være råddent og ved revisionen minde Dem om, at der skal laves en aftale med et andet flertal. Eller endnu bedre, lav en aftale med os om det alternative kompromis. Det symboliseres af denne æblekerne. Lad os se denne æblekerne som et symbol på et Reach-direktiv, der vokser og slår rødder, et Reach-direktiv, som vi kan høste folkesundheds- og miljøgevinster af i årtier frem i stedet for at sælge nedfaldsfrugt til Europas folk.
De vælger. Vil De have et Reach-æble, som rådner, eller en kerne, der vokser? I politik vinder man ingenting uden at løbe en risiko. Vov at tage den sidste chance for at opnå et positivt flertal i Parlamentet og forhandle åbent med Rådet. Vi kan aldrig få noget værre end Rådets fælles holdning, men vi kan få noget, der er så meget bedre. En fordel ved forlig er, at det i alle tilfælde bliver mere demokratisk, end denne rådne aftale gjorde bag lukkede døre.
Francis Wurtz
Hr. formand, jeg vil ikke komme ind på detaljerne i analysen af Reach-kompromiset, for det vil min kollega hr. Holm om lidt. Jeg vil i stedet opholde mig ved et enkelt synspunkt, nemlig at Reach på en gang er en smuk illustration af, hvad EU ville kunne være, og en kedelig bekræftelse af de modsætningsforhold, der findes inden for EU i dag.
For blot nogle få uger siden skulle Reach have været eksemplet på en sand ambition for Europa: EU skulle have en lovgivning, der omsider prioriterede folkesundhed og miljø over kortsigtede økonomiske beregninger. Omsider skulle virksomhederne pålægges at tage hensyn til de sociale omkostninger ved deres hovedløse jagt efter øget konkurrenceevne, omsider blev der taget ved lære af asbestskandalen, og i kraft af at den nye lovgivning også ville omfatte produkter, der importeres i store mængder, forpligtede EU industrien i hele verden til at tilpasse sig sine nye standarder.
EU fik således en stor mulighed for på et område, der ligger vores medborgere stærkt på sinde, at skabe sig en identitet, der bygger på fremskridt, ved at ændre forholdene i EU og i verden. Mange ngo'er, fagforeninger og folkevalgte har i denne ånd arbejdet aktivt for at gøre dette smukke projekt til en succes. I dag er skuffelsen stor hos mange af dem over de ekstreme indrømmelser, der er givet til store europæiske koncerner.
Ganske vist - og det er vigtigt - fastholdes den omvendte bevisbyrde. Det er således ikke længere op til myndighederne at bevise de anvendte kemikaliers toksicitet, men derimod op til industrien at bevise deres uskadelighed.
Når det er sagt, hvordan kan det så retfærdiggøres, at virksomhederne, om end under kontrol, får lov til fortsat at anvende stoffer, der er anerkendt som værende særdeles farlige, selv om der findes mindre skadelige alternativer på markedet? Efter det forfærdelige fortilfælde med asbest er det etisk uforsvarligt. Det gælder også virksomhedsledelsernes anerkendte ret til at hemmeligholde oplysninger om eventuel toksicitet i kemikalier, der fremstilles i mængder på under 10 t om året, hvilket er tilfældet for størsteparten af virksomhederne. Hold venligst op med at bruge små og mellemstore virksomheders økonomiske usikkerhed som undskyldning! Min gruppe har fremsat et ændringsforslag, der kræver, at store virksomheder videregiver oplysninger om de pågældende stoffer til SMV'er, således at disse undgår unødige udgifter. Ændringsforslaget blev afvist af stillerne af flertalskompromiset.
En sidste bemærkning, der er værd at tænke over. Dette billige kompromis er ikke resultatet af økonomisk svækkelse til trods for et ulige magtforhold. Det dårlige eksempel kommer oppefra! Reach-lovgivningen er for ambitiøs. Det er ikke en type projekt, som Kommissionen vil præsentere i fremtiden, som næstformand i Kommissionen med ansvar for erhvervspolitik, hr. Verheugen, sagde tilbage i midten af september. Det mest foruroligende er, at han kom med denne udtalelse under en tale om initiativet "Bedre regulering", hvilket siger en hel del om den strategiske kurs bag dette farlige slogan. Vi har set virkningerne heraf på det sociale område, bl.a. med servicedirektivet og grønbog om arbejdsret. Nu er turen kommet til folkesundheden og miljøet. Debatten om, hvilke ændringer der er nødvendige i EU, er bestemt mere aktuel end nogensinde!
Liam Aylward
for UEN-Gruppen. - (EN) Hr. formand! Jeg blev medlem af Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed lige efter det sidste valg for næsten to og et halvt år siden og fik her et førstehåndsindtryk af de forskellige holdninger til Reach. Jeg vil gerne understrege, at jeg er blevet meget imponeret over de bestræbelser, der er gjort fra mange sider, og jeg ønsker især at takke ordføreren hr. Sacconi, skyggeordførerne, vores gruppeformand hr. Florenz, Kommissionen og Rådet, og alle, der er gået på kompromis med henblik på at sikre vedtagelsen af denne pakke. Jeg mener, at det viser EU's og EU-institutionernes evne til at nå til enighed om spørgsmål af fælles interesse - det viser, at vi kan gå på kompromis og gennemføre en debat. Hvis vores vælgere så os i dette lys, ville de blive meget imponerede.
Der er ingen tvivl om, at der er stadig flere kemikalier i vores dagligdag. Med det nuværende lovgivningspuslespil uden tilstrækkelige oplysninger om de fleste eksisterende kemikalier er vi ikke sikre på omfanget af anvendte kemikalier og indvirkningen på vores sundhed og miljø. Denne aftale er banebrydende, idet den indebærer en lovgivning, der helt klart er til fordel for forbrugerne og miljøet som følge af skærpede kontrolforanstaltninger. Vi vil få flere oplysninger. Virksomhederne vil i højere grad blive tilskyndet til at investere og udvikle sig inden for forskning og udvikling og med hensyn til substitutionsplaner. Ud over den fine balance, der er opnået, er jeg meget tilfreds med tiltagene med henblik på øget støtte til SMV'er, fremme af alternativer til dyreforsøg, mærkning på fællesskabsplan og etablering af et EU-agentur til forvaltning af Reach-systemets tekniske, videnskabelige og administrative aspekter på fællesskabsplan.
Vi må imidlertid huske på, at formålet med denne lovgivning også er at forbedre konkurrenceevnen i den kemiske industri, der er meget vigtig i mit eget land, og som skaber en lang række arbejdspladser både direkte og indirekte. Institutionerne har arbejdet hårdt for at sikre, at omkostninger for industrien, og navnlig for SMV'erne, ikke bliver for store, at forretningshemmeligheder beskyttes, at bureaukratiet mindskes, og at arbejdspladserne bevares, samtidig med at både borgerne, arbejdstagerne og vores økosystem drager fordel heraf. Vores største udfordring i dag er at gennemføre Reach-forordningen i vores respektive lande i overensstemmelse med vælgernes ønske.
Johannes Blokland
Hr. formand! Jeg vil gerne give udtryk for min anerkendelse af ordføreren hr. Sacconi. Under hans ledelse har Europa-Parlamentet opnået det maksimale resultat ved forhandlingerne. Det var vanskeligt at forhandle med et splittet Parlament og et Råd, som krampagtigt fastholdt sin fælles holdning. At der i sidste instans efter møjsommelige forhandlinger på flere fronter foreligger et resultat, som vi tilsyneladende kan leve med, fortjener anerkendelse.
At både miljøbevægelsen og den kemiske industri er utilfredse med kompromiset, er forståeligt, men i dette tilfælde gælder det absolut, at man ved, hvad man har, men ikke, hvad man får. Hvis der ikke var indgået et kompromis under andenbehandlingen, ville det have ført til enten godkendelse af en næsten uændret fælles holdning eller til en langvarig forligsprocedure, som muligvis ville føre til, at hele forslaget blev trukket tilbage eller forkastet. I dette tilfælde er lidt bedre end ingenting.
Ét punkt vil jeg lige gøre opmærksom på, og det er, at jeg synes, at medlemsstaterne må kunne føre en strengere miljøpolitik end den, der er vedtaget nu. Det gælder i hvert fald, hvis lande som Sverige og Danmark i forvejen anvender en strengere lovgivning. Derfor vil jeg støtte det ændringsforslag, som jeg har været med til at stille.
På grund af en afstemning i Udvalget om Borgernes Rettigheder vil jeg ikke kunne overvære resten af forhandlingen, hvilket jeg undskylder over for kommissæren og hr. Sacconi.
Hartmut Nassauer
(DE) Hr. formand, mine damer og herrer! Dette kompromis bærer Parlamentets signatur. For anden gang - første gang var i forbindelse med servicedirektivet - er det Parlamentet, som på afgørende vis bidrager til at opnå en løsning på en vigtig lovgivning. Det er godt, at løsningen blev fundet her i Parlamentet.
Ikke desto mindre er der tale om et kompromis, der findes ingen andre løsninger for øjeblikket, og en forligsfase ville uden tvivl også være blevet meget problematisk. Derfor er det rigtigt at støtte kompromiset, selv om jeg kun gør det med store forbehold. Med disse Reach-bestemmelser skaber vi et revolutionært fremskridt med hensyn til vores viden om ca. 30.000 stoffer, som benyttes inden for handel og industri. Det er et markant fremskridt for miljøet og sundheden i Europa, som rådsformanden med rette understregede.
Men hvorfor, spørger jeg ham, nævnte han ikke med et eneste ord, at vi ikke kun overdrager ansvaret for stofferne til virksomhederne, men også pålægger dem betydelige udgifter? Hvorfor nævnte han ikke, at vi indfører nye bureaukratiske procedurer i Europa og dermed gør det stik modsatte af det, som vi ellers bebuder i vores fromme udtalelser om at mindske bureaukratiet og opfylde Lissabon-målene? Jeg synes, at vi må være ærlige og sige, at vi ønsker dette miljømæssige fremskridt, men vi pålægger dermed også erhvervslivet og industrien betydelige omkostninger. Tiden vil vise, om, hvilket hr. Verheugen og jeg håber, konkurrenceevnen kan holde til det.
Det er en kendsgerning, at der har været nævnt udgifter, som kunne have været lavere. Det finske formandskab afviste en lempelse af testkravene for mængder på 1-10 t. Disse test er for det første dyre, for det andet er de ikke særligt gavnlige, og for det tredje kræver de enormt mange dyreforsøg. Det havde været bedre at ty til Parlamentets løsning, som vi fandt under førstebehandlingen sammen med hr. Sacconi, som jeg takker for indsatsen.
Hvad skal der nu ske? Nu skal dette kolossale lovværk, denne forordning, gennemføres, og den træder i kraft med det samme - den skal altså ikke først gennemføres i national lovgivning. I den henseende vil det være afgørende, hvordan Kommissionen og agenturet behandler de berørte parter. Jeg beder især de to kommissærer, hr. Dimas og hr. Verheugen - som bedre end andre ved, at systematikken i Reach er tilbøjelig til at forfordele små og mellemstore virksomheder - om at samarbejde med de små og mellemstore virksomheder omkring gennemførelsen i en ånd af partnerskab og sørge for, at det europæiske erhvervsliv kan holde til denne belastning.
Riitta Myller
(FI) Hr. formand! Efter lange og indviklede diskussioner, forhandlinger, udvalgsafstemninger og kompromiser kan vi nu fornemme den form, som Reach vil få. Den situation, der hidtil har været fremherskende, er, som det er blevet sagt, at vi simpelthen ved for lidt om næsten alle kemikalier på det indre marked. I tidens løb er titusindvis af kemikalier kommet ind på markedet, og deres indvirkning på miljøet og menneskers sundhed er ukendt.
Vores nuværende kemikalielovgivning forhindrer nye og bedre kemikalier i at komme ind på markedet, fordi den understøtter en situation, hvor det er muligt og billigere at anvende gamle kemikalier. Det er altså en hindring for innovation efter Lissabon-strategien. Det vigtigste værktøj i Reach er registreringsforpligtelsen for kemikalieindustrien og dens importører.
I de sidste uger har vi drøftet især godkendelsesproceduren og den dertil hørende substitutionsprocedure. Europa-Parlamentet og dets ordfører, hr. Sacconi har gjort deres bedste for at forbedre Kommissionens oprindelige forslag og Rådets fælles holdning om muligheden for at erstatte farlige og problematiske kemikalier med kemikalier, som er bedre for miljøet og menneskers sundhed. Arbejdet har været konsekvent, og vi må anerkende, at det har ført til et udmærket resultat. Efter afstemningen ved førstebehandlingen var der ikke mange, der troede på, at vi overhovedet ville være i stand til at nå frem til et resultat. Nu har vi fået et godt et.
Ifølge det kompromis, som nu er til behandling, vil alle farlige kemikalier være omfattet af substitutionsproceduren, og de farligste kemikalier skal altid erstattes, hvis der findes et alternativt kemikalie, og det er økonomisk og teknisk muligt at anvende det. Desuden skal der laves substitutionsplaner eller forskningsplaner for andre problematiske stoffer som forudsætning for at få dem ind på markedet.
Jeg vil gerne lige kommentere æblesammenligningen. Selv ville jeg i hvert fald hellere plukke og spise et æble, mens det var modent, og ikke vente på, at det blev råddent. På samme måde mener jeg, det er vigtigt at indse, hvornår der skal træffes beslutninger, og hvornår der er det bedste tidspunkt at plukke det modne æble.
Lena Ek
(SV) Hr. formand! Afstemningen på onsdag er afslutningen på en lang proces med vigtige bidrag fra mange sider. Jeg synes, at vi skal bemærke kommissær Margot Wallström, som stillede forslaget, og hendes demokratiske nyskabelse med den store internethøring, som bidrog utroligt meget til at forbedre selve Reach-forslaget. Vi skal bemærke de medlemmer, som har slidt hårdt i mange nætter, og som vi har haft heftige diskussioner med, hr. Langen i Industriudvalget, ordføreren hr. Nassauer og andre, ikke mindst hovedordføreren hr. Sacconi, og kommissærerne, både hr. Verheugen og hr. Dimas, som har gjort en stor indsats for at forberede dette forslag til afstemning.
Alligevel står jeg her med meget blandede følelser. Hvis jeg skal sammenfatte det, vil jeg kunne sige "stolt, men ikke tilfreds", for at bruge et svensk udtryk, som er blevet anvendt de seneste år. For mit vedkommende er jeg stolt over at have deltaget i dette arbejde i egenskab af ordfører i Industriudvalget. Her tog jeg udgangspunkt i tre emner. For det første skulle forslaget styrkes, hvad angår miljødelen, især hvad angår substitution. For det andet skulle forslaget tydeliggøres. Der var utroligt mange uklarheder og overlapninger i forhold til anden lovgivning, og vi har nu fjernet "paper and pulp" og "minerals and ores", som er nogle vigtige områder, der ikke hører hjemme i dette forslag. Vi har også forenklet Reach, hvilket har været til stor fordel for små virksomheder. Forslaget om registrering pr. stof, "one substance one registration", tror jeg vil betyde utroligt meget fremover.
Mit udgangspunkt var altså, at disse tre nøgleord - styrke, tydeliggøre og forenkle - var gode for europæisk industri, for europæiske forbrugere og for europæiske borgere. At have en stærk politik, hvor markedets hensyn forenes med miljøhensyn, tror jeg er en meget vigtig succesfaktor.
Det, jeg er skuffet over, vedrører tre punkter. Først og fremmest mener jeg, at vi kunne have udnyttet muligheden for at give forbrugerne tydeligere information for at imødekomme øgede miljø- og forbrugerkrav. Det havde været muligt, for vi har gjort arbejdet og betalt omkostningerne. I det kompromis, som nu foreligger, udnyttes fordelene ikke fuldt ud, og det synes jeg er meget trist. Jeg vil gerne spørge om, hvordan De fra Kommissionens og Rådets side skal opfylde kravet om 0,1 %, dvs. hvorvidt det er bilen, som betragtes som delvis farlig, eller den farlige komponent i bilen, som betragtes som delvis farlig. Det er vigtigt at få afklaret. Kravet om substitution er yderligere et spørgsmål. Hvorfor kunne vi ikke have gået et skridt videre, hvad angår de substanser, som vi kalder CMR, som både giver cancer, er mutagene og påvirker reproduktionen? Mit tredje spørgsmål vedrører ansvarsprincippet, "duty of care". Det har eksisteret i europæisk erstatningsret siden romertiden og er jo ingen nyskabelse. Jeg mener, at det havde været godt, hvis vi ikke bare havde haft det som principerklæring i betragtningerne, men også i lovteksten. Desværre har vi heller ikke opnået noget på disse punkter. Jeg har yderligere et fjerde punkt, nemlig at det er vigtigt, at ulandene nu får muligheden for at kunne anvende denne information, således at der ikke skabes handelshindringer.
For at opsummere: stolt, men ikke tilfreds. Der er stadig et stort arbejde tilbage, og for at citere en amerikansk taler for et par uger siden: "Vi har ikke krydset floden Rubicon for at sidde og fiske". Mine damer og herrer, der er stadig et stort arbejde tilbage efter afstemningen.
Caroline Lucas
(EN) Hr. formand! Julen kommer tidligt for den tyske kemikalieindustri, da Parlamentet gennem sin støtte til dette utroligt udhulede kompromis giver industrien en tidlig og uventet stor julegave, der belønner den for dens nådesløse lobbyarbejde, der med held har suget al saft og kraft ud af dette forslag.
Takket være dette lobbyarbejde og eftergivende politikere i Rådet og navnlig medlemmerne af PPE-DE-Gruppen, vil farlige stoffer forblive på markedet mange år fremover, også hvor der allerede eksisterer sikre alternativer. Jeg tror, at det bliver vanskeligt at forklare dette til de europæiske borgere. Det er en skandale, at de har ventet hele 20 år på regler, der fortsat tillader anvendelse af farlige kemikalier i dagligvarer, også selv om der allerede eksisterer erstatningsprodukter. Det er tillige fuldstændig unødvendigt. I forbindelse med andenbehandlingen i Udvalget om Miljø fik ordføreren et klart mandat til at presse på for indførelse af obligatorisk substitution af alle problematiske kemikalier, når der findes mere sikre alternativer. Dette krav blev alligevel droppet helt under forhandlingerne.
Hele lovgivningen bliver desuden omgærdet af hemmelighedskræmmeri. Det er fuldstændig uacceptabelt for nøglepersonalet i det agentur, der skal gennemføre lovgivningen, at navnene og interesseerklæringerne kan holdes fortrolige. Det er skandaløst, og det er desuden ironisk, at dette sker netop på et tidspunkt, hvor vi har fået til opgave at overbevise de europæiske borgere om, at EU er åbent, gennemsigtigt og ansvarligt. Hvordan kan vi overhovedet påstå dette og samtidig acceptere fortrolighed på dette punkt?
Min gruppe mener, at Parlamentet burde have forkastet kompromisaftalen og fortsat presset på for at nå til enighed under andenbehandlingen og forligsproceduren. Denne pakke indeholder ikke noget, som vi ikke kunne have opnået gennem forlig, og vi kunne have vundet meget. Vi har i stedet gennemgået en uigennemsigtig, udemokratisk og meget manipulerbar proces.
Min gruppe har forelagt to alternative kompromispakker. De er ikke urealistiske, som det er blevet sagt. Vores forslag er rent faktisk svagere end det forslag, som Parlamentet vedtog ved førstebehandlingen, men de er stadig stærkere end det afsvækkede og kraftløse kompromis, vi har fået forelagt i dag. Det er rent faktisk baseret på de målsætninger, som de fleste medlemmer i Europa-Parlamentet støttede under hele processen indtil allersidste øjeblik, hvor de valgte at give efter for resten af PPE-Gruppen.
Hr. Sacconi, når De således spørger os, hvilke andre bjerge, vi ønsker at bestige, er svaret: Det bjerg, der har været angivet på kortet lige fra starten af denne proces, det bjerg, som De fortalte os, at vi var i gang med at bestige under deres gode og myndige lederskab indtil allersidste øjeblik, hvor De trådte forkert. De mistede fodfæstet, drejede den forkerte vej, og nu er vi alle i fare.
Vi ønsker afslutningsvis at komme ind på dyrevelfærd. Ved førstebehandlingen i Udvalget om Miljø stillede jeg et ændringsforslag om en forsøgsstrategi uden anvendelse af forsøgsdyr overhovedet, der blev vedtaget. Det overlevede ikke den efterfølgende afstemning på plenarmødet, men det sendte et meget klart signal om, at vi ønsker, at der lægges langt større vægt på alternativer uden anvendelse af forsøgsdyr. Fremme af forsøg uden anvendelse af forsøgsdyr er nu en af målsætninger i Reach-forordningen, og det er enormt vigtigt. Der må ikke blot være tale om en gestus, men en retlig forpligtelse til at erstatte dyreforsøg langt hurtigere, end vi har gjort hidtil. Dyreforsøg er ikke blot grusomme, men også ineffektive, umoderne og ofte misvisende. De skal erstattes hurtigst muligt, ikke blot af hensyn til dyrerettighederne, men også af hensyn til menneskers sundhed og menneskerettighederne.
Jens Holm
(SV) Hr. formand! Min far arbejdede i tung kemikalieindustri i Sundsvall i Nordsverige i over 20 år. Af og til kom han hjem om aftenen og havde ondt i armene og benene. Af og til var han næsten helt lammet og havde svært ved at bevæge dem. Akut metalforgiftning, sagde lægen. Min far er i dag pensioneret, og nogle af de tungmetaller, som han blev udsat for, er forbudt i dag, men stadig udsættes millioner af arbejdere for kemikalier på arbejdspladserne i Europa. Ifølge en finsk undersøgelse udsættes 32 millioner EU-borgere hver dag for kræftfremkaldende kemikalier på deres arbejdsplads. Det er for alle disse arbejdere, at vi har brug for et stærkt Reach-direktiv.
Vi har også brug for et stærkt Reach-direktiv for alle os forbrugere og for miljøet, hvilket allerede er blevet nævnt i flere meget gode indlæg her tidligere. Men det er netop derfor, jeg er så skuffet over, at Den Socialdemokratiske Gruppe og også De Liberale har givet efter over for PPE-DE-Gruppen og kemikalieindustrien. Med dette forslag svigtes arbejderne, forbrugerne og miljøet. Guido Sacconi, De ved, hvad arbejderne kræver, De ved det nok bedre end nogen anden af os. Arbejderne vil have et stærkt Reach-direktiv, hvor farlige kemikalier erstattes, hvor der er bedre alternativer, bare for at tage et eksempel. Nu har De lagt det grundlæggende princip bag Dem. Hvorfor, fordi magten og loyaliteten med PPE-DE-Gruppen er vigtigere? Jeg ved det ikke.
Vi i Den Europæiske Venstrefløjs Fællesgruppe/Nordisk Grønne Venstre kan ikke støtte det. Hvorfor? Nogle konkrete eksempler: I dette kompromis er der ingen kemikaliesikkerhedsrapport for lavvolumenstoffer. Det betyder, at tusindvis af kemikalier fortsat vil spredes, uden at vi kender til deres egentlige risici. Der er ikke noget retligt bindende ansvarsprincip, og så skal vi huske på, at det netop var det, som var grundtanken bag Reach-direktivet, nemlig at bevisbyrden for kemikalierne skal ligge på virksomhederne og ikke på myndighederne. Store virksomheder kan fortsat hemmeligholde deres fakta om kemikalier, når PPE-DE-Gruppen har fået sine krav om en stærk immaterialret igennem. Små virksomheder bliver de store tabere, som ikke kan drage nytte af øget offentlighed.
Det naturlige krav om, at medlemslandene skal kunne have en mere vidtgående lovgivning, er heller ikke blevet bifaldet. Frem for alt lyder det, som har været en gevinst for folkesundheden og miljøet, nu tomt, nemlig substitutionsprincippet. Dette princip, som siger, at farlige kemikalier skal erstattes, når der er mindre farlige alternativer, er nu så begrænset, at det kun er et begrænset fåtal af kemikalier, som vil blive udfaset. Det vil betyde, at tusindvis af farlige kemikalier, som er kræftfremkaldende, hormonforstyrrende og reproduktionsforstyrrende, vil blive tilbage iblandt os.
Vi i Den Europæiske Venstrefløjs Fællesgruppe/Nordisk Grønne Venstre vil redde Reach-direktivet. Derfor har vi sammen med De Grønne fremlagt en fælles Reach-pakke med ændringsforslag, hvor der kræves stærkere formuleringer på alle disse områder. For at minimere dyreforsøg kræver vi også en satsning på helt nye dyrefrie metoder med "toxygenomics". Det er ikke nogen urimelige krav, vi stiller, da mange af dem blevet støttet af et flertal i Parlamentet for et år siden. Afslutningsvis skal vi på onsdag stemme om det, der skal blive verdens mest omfattende kemikalielov. Der er endnu en mulighed for at redde Reach-direktivet, og jeg opfordrer Dem - især de socialdemokrater, der siger, at de værner om arbejderne og miljøet - til at kaste denne PPE-DE-aftale i papirkurven og stemme for at redde Reach-direktivet.
Urszula Krupa
(PL) Hr. formand! Debatten om Reach-forordningen har længe givet anledning til stærke følelser og konflikter. Situationen er blevet mere anspændt som følge af den uhyrlig lange liste med over 5.000 ændringsforslag, og fordi det nu er blevet klart, at det egentlige formål med Reach-forordningen er at fremme de store kemikalievirksomheders interesser, virksomheder, der kan trække på et enormt finansielt potentiale og støtte fra den videnskabelige forskning, som ganske enkelt er blevet et redskab, der sætter disse globaliserede virksomheder i stand til at tjene endnu flere penge.
Bag de pæne slogans om beskyttelse af sundheden om miljøet forsøger de store aktører at udrydde de små og mellemstore virksomheder. De fokuserer navnlig på de virksomheder i de nye EU-medlemsstater, der hidtil har været drivkraften bag Europas økonomi.
Vi er også skeptiske over for kompromiser, der blot udsætter de mindre virksomheders undergang, således at mange mennesker mister deres arbejde og muligheden for at skabe en bedre tilværelse.
Karl-Heinz Florenz
(DE) Hr. formand, hr. Sacconi, hr. kommissær Verheugen, hr. kommissær Dimas! Mange tak, hr. rådsformand, for, at vi nu kan sige, at vi endelig har opnået et kompromis. Jeg har måttet lægge øre til en del i den seneste uge: "Hr. Florenz er kanslerkontorets forlængede arm, han forsøger at gennemtvinge den tyske kemikalieindustris vilje, og han har sågar afbrudt forhandlingerne." Det rene vrøvl. Jeg ønskede ganske enkelt at skabe det nødvendige tryk i kedlen for at bringe de forskellige fløje i Parlamentet tættere sammen - nemlig sundheds- og miljøpolitikerne på den ene side, som med rette er meget engagerede, og erhvervspolitikerne på den anden side. Det var det problem, som ikke var så let at løse.
Jeg synes, at vi har fundet et fornuftigt kompromis. Alle skælder ud og er utilfredse, og i sidste ende er det resultatet af dette kompromis. Hvis man ikke kan lide det, bør man ikke tage del i en parlamentarisk proces. Alting er nu engang ikke så enkelt, som mange af medlemmerne af Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliance - som jeg ellers sætter stor pris på - tror. Der findes forskellige fløje i denne verden, og derfor har vi i de seneste tre år altid haft kontroversielle debatter om hvidbogen. I mine 18 år i Parlamentet har jeg ikke oplevet det så udtalt i forbindelse med en betænkning, som tilfældet har været med Reach. Vi har endda oplevet fuldkommen meningsløse stedfortræderkrige, og atmosfæren var undertiden lidt spændt.
Men det har hele tiden stået klart, at vi har en ægte søjle, idet industrien aldrig har sat spørgsmålstegn ved Reach. Det glæder mig meget. Jeg vil gerne minde de to kommissærer om, at de har bebudet at ville trække 40 gamle, forældede direktiver og forordninger tilbage. Det skal jeg nok tjekke, om de gør. Det er den udfordring, de står over for, ud over gennemførelsesforordningerne - dem må de virkelig gennemføre, så vi får en fordel og kan tynde ud i junglen på dette område. Processen med de tre faser - registrering, vurdering og godkendelse - er helt rigtig. Industrien vil skulle vise, at den betragter frigivelsen og udleveringen af data til agenturet som en del af en moderne økonomisk politik og ikke som et mål i sig selv. Jeg er overbevist om, at der på områder, hvor der findes bedre alternativer, også vil blive fulgt op med økologiske alternativer i fremtiden, hvis det kan svare sig økonomisk. Det er præcis det, vi ønsker at fremme. Jeg tror og håber, at det ikke vil skade industrien, men tværtimod fremme motivationen.
Vores fokus på producenternes ansvar har altid været en vigtig faktor. Det er ikke et mål i sig selv, men noget industrien må leve op til i fremtiden. Importerede produkter er fortsat et uafklaret spørgsmål, og reglerne er i mine øjne ikke gode nok. Afslutningsvis vil jeg lige tage et omtvistet punkt vedrørende blotlæggelse af data op. Der er behov for en politisk debat om, hvor meget virksomheder skal røbe om deres knowhow. Vi har naturligvis brug for forbrugerbeskyttelse, men vi må også beskytte de virksomheder, som skaber beskæftigelse fra mandag til fredag.
Linda McAvan
(EN) Hr. formand! I sidste måned offentliggjorde The Lancet, det førende medicinske tidsskrift i Det Forenede Kongerige, en artikel om en pandemi blandt børn, der udvikler neurologiske forstyrrelser som følge af eksponering for industrikemikalier. Der skal forskes langt mere inden for dette område. Vi har imidlertid nu mulighed for at gøre noget ved kemikaliesituationen, og vi bør gribe denne mulighed.
Den kompromispakke, som Parlamentet og Rådet er nået til enighed om, er fremragende. Jeg vil gerne rose hr. Sacconi, vores ledende forhandler, der har arbejdet på en meget gennemsigtig måde og udvist stor samarbejdsvilje under forhandlingerne. Jeg afviser beskyldninger om, at processen var uigennemsigtig. Han holdt altid skyggeordførerne og udvalget underrettet om udviklingen, og alle blev holdt orienteret, langt mere end om andre retsakter.
Det er blevet anført, at kompromiset ikke er tilstrækkelig vidtgående, og at det ikke er perfekt. Der er ikke tale om et perfekt kompromis. De Grønne og GUE/NGL-Gruppen har sagt, at de ikke agter at støtte kompromiset, hvilket ikke overrasker mig. Formålet med politik er imidlertid ikke at spille for galleriet eller at afvise kompromiser og acceptere et glorværdigt nederlag og dermed forblive politisk ubesudlet, men at gøre en forskel og skabe virkelige forandringer, der berører mennesker. Det vil ske med denne lovgivning.
Nogle taler om bjerge, men de vil føre os op i bjerge på samme måde som Sisyfos, der skubbede en mægtig stor sten op ad bjerget. Vi ville aldrig kunne nå til enighed, og derfor ville der aldrig ske noget, og vi ville rulle ned ad bjerget igen. Der var flertal i Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed, og der var ikke flertal for et bedre forslag end det, vi har fået forelagt i aften.
Jeg er enig med kommissær Verheugen, der talte om behovet for at gøre denne lovgivning gennemførlig, og jeg glæder mig til at høre, hvad han agter at gøre, og hvordan vi skal samarbejde med den kemiske industri og regeringerne om at sikre, at den kommer til at fungere ordentligt.
Ved at stemme for Reach-forordningen i denne uge kan vi påbegynde gennemførelsen af lovgivningen med henblik på etablering og idriftsættelse af agenturet. Jeg ønsker ikke at afvente en mirakelløsning en skønne dag. Jeg opfordrer mine kolleger til at stemme ja i denne uge og gøre en forskel og ikke blot gå op i at skabe overskrifter.
Frédérique Ries
(FR) Hr. formand, den 20. september 2003, dvs. inden vi begyndte vores arbejde her, skrev hr. Chirac, hr. Blair og hr. Schröder til Kommissionen for at bede den om ikke at skade den kemiske industris konkurrenceevne. Indblanding og tydeligvis pression på dette niveau er uden fortilfælde i vores tid med den fælles beslutningsprocedure, og jeg skal sige, at på dette tidspunkt var terningerne allerede kastet: Reach var langt, endog meget langt fra den offentliggjorte ambition i eksempelvis hvidbogen tilbage i 2001.
Naturligvis kan der ikke blive tale om, at vi svækker denne sektor, som er blandt vores mest konkurrencedygtige og dynamiske industrier. Vi har altid - hver og en af os - være lydhøre over for dens bekymringer. Reach vil kunne gennemføres. Se blot den forenklede registreringsprocedure for stoffer, der er fremstillet i mængder på 1-10 t, styrkelsen af det kommende Helsinki-agentur, den gentagne bekræftelse af OSOR-princippet (ét stof - én registrering), der alt sammen har til formål at forenkle udvekslingen af oplysninger mellem virksomheder.
Det er også vigtigt at begrænse omkostningerne til indberetning af oplysninger. Det har særlig stor betydning for SMV'er. Der er ligeledes muligheden for dispensation, såfremt den behørigt begrundes af ansøgeren. Dette er betydelige fremskridt, og jeg ville have glædet mig over dem i dag, hvis ikke vi havde givet køb på substitutionsprincippet. Det, der er tilbage heraf, er ikke engang en udvanding. Jeg vil snarere kalde det en illusion, en selektiv, gradvis tilpasning fra sag til sag, herunder også for kræftfremkaldende, mutagene og reproduktionstoksiske stoffer, når blot kontrollen er fyldestgørende - og jeg citerer her teksten.
Reach er også en blankocheck for især hormonforstyrrende stoffer - blødgørere, insektgifte, flammehæmmere, som alle er blandt de kemikalier, der er mest farlige for den menneskelige sundhed - en blankocheck, der er udstedt af vores Parlament, samtidig med at det finske formandskab var indstillet på at gøre substitutionsprincippet obligatorisk her. Jeg tror ikke mine egne ører!
Europa har vendt ryggen til europæerne. Prøv at forklare borgerne i dag, at vi ikke trækker et sundhedsskadeligt stof tilbage fra markedet, så meget mere som der findes et sikrere alternativ! Jeg skammer mig ligeledes over, at EU-myndighederne afviser at lytte til to millioner læger, myndigheder og førende eksperter inden for videnskaben, som konstant gør os opmærksom på denne tavse folkesygdom, der bl.a. skyldes kemisk forurening. Jeg har læst den samme artikel i Lancet som fru McAvan og hr. Schlyter! Vores møde med folkets Europa på onsdag den 13. december bliver således, for at udtrykke det mildt, en skuffelse, og alle, der som mig satser på at forene sundhed og vedvarende beskæftigelse i stedet for at blive ved med at behandle disse to prioriteter som uforenelige på en så steril og forældet måde, har i dag kun et minut eller to til at udtrykke deres skuffelse.
Hiltrud Breyer
(DE) Hr. formand, mine damer og herrer! Billedet med et bjerg er blevet brugt flere gange i dag. Dertil kan jeg kun sige, at bjerget lå i veer og fødte en mus. Det er et dårligt kompromis, det er der intet, der kan skjule. Når man ser på udgangspunktet under førstebehandlingen, har Parlamentet helt klart givet efter.
Kompromiset er en julegave til den europæiske kemikalieindustri, og den tyske kemikalielobbys signatur er meget tydelig. EU's borgere får ikke forklaret, hvorfor Parlamentet har opgivet kravet om substitution. Reach vil ikke indeholde incitamenter til at erstatte særligt problematiske kemikalier med sikre alternativer. Substitution som et vigtigt element er blevet ofret på kemikalieindustriens alter.
Det er virkelig beskæmmende, for mennesker, naturen og dyr vil fortsat være forsøgsobjekter i et omfattende eksperiment i fremtiden. Det er navnlig beskæmmende, fordi kemikalier end ikke skal erstattes, når der findes egnede alternativer. End ikke slagord som substitutionsplan eller adækvate kontroller kan skjule den kendsgerning. Det er blændværk, det er humbug, for de europæiske industrigifte dukker op dér, hvor de ikke har noget at gøre, nemlig i spædbørns og voksnes blod, i modermælk, i drikkevand og i isbjørnenes fedtvæv.
Vi narrer også os selv, hvis vi som en af de foregående talere tror, at der bliver forsket i netop de neurotoksiske stoffer, som fremgår af den alarmerende hjerneundersøgelse, der blev refereret til. Her vil der heller ikke skulle udføres obligatorisk test. Disse stoffer vil altså fortsat være på markedet, selv om der findes egnede alternativer, og det er det virkeligt beskæmmende.
Kompromiset er også en forhånelse af gennemskueligheden. Det er ikke blot absurd, at medlemmer af det europæiske kemikalieagentur kan holde deres navne og økonomiske interesser hemmeligt, det er også udtryk for, at forbrugerne bliver umyndiggjort, som fortsat vil famle i blinde. De er ikke kun udsat for risiciene, de kan heller ikke forsvare sig imod dem. Det er kun meget få kemikalier, som forbrugerne kan finde informationer om - og først efter at have gennemgået en langvarig, individuel proces. I en tidsalder med internet er det ikke lykkedes os at give forbrugerne adgang til disse informationer via internet. Vi taler om stoffer, som beskadiger nerver og lever, og de må slet ikke få noget at vide. Reach er altså det rene humbug. Parlamentet er sprunget op som en tiger og landet som en sengeforligger.
Diamanto Manolakou
(EL) Hr. formand! Det drøftede spørgsmål har intet at gøre med det primære formål med Reach. Det er almindelig kendt, at flere hundrede kemiske stoffer er en medvirkende årsag til erhvervssygdomme og dødsfald. Det eneste, der blev presset igennem efter en række ændringsforslag og antividenskabelige kriterier, var imidlertid de kemiske industrivirksomheders interesser på bekostning af arbejdstagernes sundhed og miljøet.
Vigtige bestemmelser blev fjernet, således at der ikke stilles krav om kontrol eller konsekvensanalyser for 90 % af de kemiske stoffers vedkommende. I realiteten er der tale om en vilkårlig gennemførelse af forordningen, hvor der tages hensyn til virksomhedernes behov. Aftalen mellem PPE-DE-Gruppen, Socialdemokraterne, De Liberale og det finske formandskab er endnu et forsøg på at undvige enhver modstand eller konkurrence og således fremme de store virksomheders fremgang. De hævede grænseværdierne for fritagelse for erklæring om stoffer. Der er ingen kontrol med de langsigtede indvirkninger på arbejdstagerne og miljøet, og medlemsstaterne kan ikke gennemføre strengere regler.
Det vil samtidig være nemmere for de store virksomheder at gennemføre ændringer eller substitutioner, hvorimod omkostningerne vil være uoverkommelige for små og mellemstore virksomheder, der således vil skrumpe ind. Derfor fremmer forordningen en gradvis koncentration af sektoren til gavn for de kapitalister, hvis stilling som EU-monopoler på det internationale marked vil blive styrket.
Jan Tadeusz Masiel
(PL) Hr. formand! Denne afgørende afstemning om Reach-forordningen finder sted i december, hvor man længes efter sne mange steder i Europa, og hvor der gives udtryk for bekymring over de nuværende høje temperaturer. Det er på høje tid, at vi træffer flere foranstaltninger med henblik på at beskytte miljøet og menneskers sundhed.
Det hårdt tilkæmpede kompromis om Reach er et stort skridt i denne retning. Det krævede mange indrømmelser, og mange modstridende interesser skulle forenes for at nå frem til dette kompromis. De små og mellemstore virksomheders interesser skulle f.eks. forenes med de store industrikoncerners interesser, og de fattigere landes interesser skulle forenes med de rigere landes interesser. Derudover skulle de glødende miljøforkæmperes interesser forenes med hensynet til tilhængerne af en mere aggressiv økonomi.
Det er værd at bemærke, at vi har fået denne debat, og at denne vigtige forordning vedtages af et udvidet EU, herunder af de 10 nye lande.
Hélène Goudin (IND/DEM
- (SV) Hr. formand! Europa-Parlamentet kunne have valgt en mere miljøvenlig linje og have modstået Rådet i forhandlingerne om kemikaliedirektivet. De store partigrupper har dog valgt at give efter for Rådet ved at godkende det dårlige kompromis, som ligger på bordet. Med kompromiset annulleres substitutionsprincippet og begunstiges praktisk taget en eneste interesse, nemlig den del af Europas kemikalieindustri, som er umoderne og uden langsigtet fremsynethed. Det er ikke acceptabelt.
Det mest overraskende er, at Den Socialdemokratiske Gruppe valgte at støtte dette kompromis. Sandheden er, at Den Socialdemokratiske Gruppe har vist en bemærkelsesværdig eftergivenhed. Den har givet efter over for De Konservative og over for kemikalieindustriens kortsigtede særinteresser. I kompromiset begunstiges den umoderne del af Europas kemikalieindustri, mens Europas borgere og deres moderne industri hører til blandt taberne. Derfor vil Junilisten støtte De Grønnes forslag.
John Bowis
(EN) Hr. formand! Ordføreren hr. Sacconi brugte en stor del af sin taletid som en bjergged, idet han førte os op og ned ad bjerget, mens han fortalte os, at man bliver opstemt, når man når toppen. Jeg er nødt til at fortælle ham, at de fleste af os føler os udmattede. Han har imidlertid modigt ført os gennem 140 artikler, 17 bilag og ni tillæg i Reach-forslagene, og han kan med rette føle sig opstemt over at føre os frem til et nyt, sammenhængende system til kortlægning og styring af risiciene ved kemikalier. Det har været en lang maraton. Jeg er ikke sikker på, at man kan afholde en maraton ved at gå op og ned ad bjerge, men hvis man kunne, ville det sikkert have taget de ni år, det har taget, når vi når frem til april 2007, hvor denne forordning indføres.
Vi er nået langt, og vi har haft høje ambitioner, selv om alle ikke er blevet indfriet. Det forklarer nogle af de udbrud, som han måske har fornemmet i baglandet. Vi har imidlertid forsøgt at få indfriet så mange ambitioner som muligt. Vi er imidlertid nødt til at finde en balance - en balance mellem en høj miljø- og sundhedsbeskyttelse, en gradvis, men omfattende indsamling af oplysninger om kemikalier, juridisk klarhed, beskyttelse af virksomhedernes intellektuelle ejendomsrettigheder og mindskelse af behovet for dyreforsøg gennem udveksling af data og fremme og validering af forsøgsmetoder uden dyr. Det er et kompromis, og det er her, vi står. Et centralt aspekt i dette kompromis er substitution, og godkendelsesprocedurerne med obligatoriske substitutionsplaner vil udfase brugen af meget problematiske stoffer til fordel for mere sikre alternative stoffer og teknologier, hvor disse er til rådighed. Der vil blive stillet krav om forskningsplaner, hvor disse ikke er blevet udarbejdet.
Vi har gjort fremskridt. Jeg takker det finske formandskab, der har bidraget hertil. Jeg beklager, at den britiske regering på et vist tidspunkt trak tæppet væk under det finske formandskab. Hvis dette ikke var sket, var vi måske nået lidt længere.
Som det er blevet påpeget, drejer det sig fremover om gennemførelsen. Markedets reaktion er afgørende for fremtiden. Jeg tror, at markedet vil reagere og føre an, i takt med at producenter, detailhandlere og forbrugere presser på for at få sikrere alternativer. Der vil blive fokus på konkurrencedygtige virksomheder, der kan levere de grønnere produkter, som forbrugerne ønsker. Man vil også i højere grad gå over til forsøg uden dyr på grundlag af revideringen hvert tredje år foranlediget af agenturet.
Det er snart jul. Den bedste julegave er et år uden Reach i 2007. Kommissionen vil skulle beskæftige sig med Reach, men Reach vil ikke komme på Parlamentets dagsorden. Alle maratonløberne fortjener i hvert fald dette pusterum!
Anne Ferreira
(FR) Hr. formand, vi ved, at kemikalier kan være farlige og have katastrofale følger for vores sundhed og miljøet. Det virkede derfor oplagt, at denne tekst skulle tjene som eksempel og være hævet over økonomisk pression og politisk uoverensstemmelse. Det er grunden til, at jeg i dag er utrolig skuffet over, at de lange debatter er mundet ud i et kompromis, der hverken opfylder vores forventninger eller afspejler afstemningen i Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed. Ja, jeg er meget skuffet, og jeg er især skuffet over, at substitutionsprincippet, i de tilfælde hvor der findes alternativer, er blevet svækket af forslaget om en substitutionsplan og en socioøkonomisk rapport, to ting, som vil forsinke erstatningen af farlige stoffer. Jeg håber, at agenturet vil stå fast på disse områder.
På samme måde deler jeg Den Europæiske Faglige Samarbejdsorganisations holdning. Det er utrolig skuffende, at den kemiske sikkerhedsrapport kun bliver obligatorisk for produktioner på over 10 t, idet det hverken gør det muligt at sikre gennemsigtighed for tusindvis af stoffer eller vedtage risikostyringsplaner.
Endelig efterlader spidsfindighederne om CMR-stoffer, ifølge hvilke disse er mindre farlige end som så, mig forvirret. Jeg er også skuffet over, at dele af den europæiske industri ikke med det samme har ønsket at tage innovationsudfordringen op og forbedre sit image i befolkningen. Jeg siger dele af den europæiske industri, da jeg ved, at nogle virksomheder allerede har taget forskud på Reach. Derfor håber jeg i dag blot, at direktivet, såfremt det vedtages i sin konsoliderede udgave på onsdag, gennemføres på strengeste vis og med størst mulig gennemsigtighed. Jeg vil slutte af med at takke hr. Sacconi, som ikke har haft en let opgave.
Anne Laperrouze
(FR) Hr. formand, hr. fungerende formand for Rådet, kommissærer, ordførere, jeg hører mine kolleger udtrykke skuffelse. Det kompromis, der er blevet fremsat for os denne uge, er imidlertid i mine øjne en acceptabel aftale, eftersom den er opnået på baggrund af gensidige indrømmelser. Jeg vil i den forbindelse gerne fremhæve arbejdet i Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed. Hvad substitution angår, skulle den naturligvis indgå i debatten om godkendelse, eftersom substitution til syvende og sidst har til formål at fjerne meget farlige stoffer. Obligatorisk substitution var et smukt mål, men ikke en realistisk løsning set ud fra et teknisk synspunkt. Jeg kan se en konsekvens af det kompromis, der er opnået på dette område, nemlig at virksomheder vil skulle konkurrere om at udvikle stoffer med sikrere egenskaber. Virksomheder, der udvikler sådanne alternative stoffer, vil således opnå en mere favorabel stilling på markedet, og forskning i alternative stoffer bliver dermed en udfordring for virksomhederne.
Kompromisets artikel 137, som vedrører revision, mener jeg er vigtig. Det er væsentligt at evaluere gennemførelsen af denne omfattende lovgivning efter de første få år. Vi vil faktisk allerede der være i stand til at vurdere, hvor langt vi er kommet. Samtidig mener jeg, at det vil give os en mulighed for at få belyst behandlingen af visse produkter, hvis iboende egenskaber og anvendelsesformål længe har været kendt. Jeg tænker på kalk og batterier, som vi netop har vedtaget lovgivning om. Jeg mener ikke, at disse produkter behandles på passende vis i den aktuelle tekst. Navnlig bekymrer det mig, at stoffer, der anvendes i deres naturlige form, behandles på samme måde som stoffer, der er helt igennem kunstige.
En anden ting, der bekymrer mig, er den praktiske anvendelse af denne lovgivning i SMV'er. Sidste gang jeg talte her i Parlamentet, sagde jeg, at vi ville have nået målet den dag, hvor vi vedtog et system, der var afbalanceret, enkelt, effektivt og anvendeligt for virksomhederne. Jeg tvivler lidt på, om vi har opnået det. Derfor ser jeg gerne, at medlemsstaterne, erhvervssammenslutninger og ligeledes ngo'er skaber et klima, der gør det muligt for SMV'er at opfylde kravene i denne lovgivning, og dermed er med til at opfylde dens mål. Da denne lovgivning desuden finder anvendelse for importerede produkter, skal den opnå accept i tredjelande, der ligeledes vil skulle begynde at udvikle kemiske produkter, som ikke skader folkesundheden og miljøet. Det mener jeg er ekstremt vigtigt. Endelig håber jeg, at EU under den kommende forhandlingsrunde i Verdenshandelsorganisationen, hvor EU muligvis vil blive mistænkt for at ville indføre handelshindringer, præsenterer Reach som en lovgivning, der er nødvendig for menneskets og naturens overlevelse.
Satu Hassi
(FI) Mine damer og herrer! Tillykke til ordføreren, hr. Sacconi med hans lange og udmattende bjergbestigning. Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliance har fremlagt to forskellige forslag om Reach. Det ene er det, som De Grønne egentlig står for, det andet er et ændringsforslag, som vi havde gemt i ærmet, og som indeholdt de forbedringer, som Rådet nu har godkendt, men ikke de ændringer, som faktisk forværrede det, og som blev foretaget den sidste forhandlingsaften på begæring af De Konservative og mod Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerheds ønske. Vores alternative kompromis er således bjergtoppen uden den tåge, som kaster en skygge over hr. Sacconis glæde.
For to uger siden i Rådet fik Finland foretaget det første lille skridt i retning af substitution af farlige stoffer, som Parlamentet havde krævet, da hormonforstyrrende stoffer blev indføjet på listen over kemikalier, der skal erstattes. Jeg var lamslået, da dette skridt fremad blev blokeret af De Konservative den sidste forhandlingsaften. Desuden blev informationer om identifikation af kemikalier klassificeret som en handelshemmelighed. Gennem hele debatten om kemikalielovgivningen har De Konservative opført sig brutalt og samvittighedsløst som stikirenddrenge og -piger for kemikalieindustrien.
Mine damer og herrer! Jeg forstår godt alle dem, der ønsker en endelig beslutning nu. Indholdet af forslaget, som står i mit navn, er allerede blevet godkendt af Rådet. Det mangler blot de uheldige ændringer, som blev foretaget den sidste aften. I, der allerede har stemt for den strenge substitutionsprocedure, og som ønsker at befri vores omgivelser for de mest farlige kemikalier, vil, hvis I er konsekvente, støtte dette forslag og fjerne tågen fra bjergtoppen. Borgerne vil spørge, hvad I gjorde for at beskytte deres helbred mod skadelige kemikalier.
Dimitrios Papadimoulis
(EL) Hr. formand! Den kemiske industris lobby glæder sig i disse dage. Den har nået mindst 90 % af sine mål. Den har ændret Reach fuldstændig. Der er meget lidt tilbage af Kommissionens oprindelige forslag. De tidligere modstandere er blevet de mest loyale tilhængere. Substitutionsprincippet er i realiteten blevet undermineret på bekostning af folkesundheden, miljøet og arbejdstagerne i den kemiske industri.
Det nuværende kompromis indebærer i realiteten, at Socialdemokraterne har accepteret den europæisk højrefløjs og den kemiske industris synspunkter. Det ligger langt fra Kommissionens oprindelige forslag, men det ligger også langt fra det forslag, vi stemte om både ved førstebehandlingen og i Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed.
Selv om jeg respekterer kommissær Dimas og ordføreren hr. Sacconi, kan jeg helt ærligt ikke forstå, hvorfor de glæder sig. Indtil i går støttede og fremmede de et helt andet forslag.
Til lykke kommissær Verheugen. Det lykkedes Dem at tilintetgøre Reach.
Konrad Szymański
(PL) Hr. formand! Kronisk fejlernæring i verden er blevet halveret siden 1945 på trods af den betydelige befolkningstilvækst. Den gennemsnitlige levetid er steget. Produktionen og forbruget af energi er blevet effektiviseret, hvilket betyder, at vi kan beskytte miljøet. Dette skyldes udviklingen inden for industri og forskning i det 19. og 20. århundrede. Derfor skal vi ikke støtte unødvendigt strenge eller dyre regler i vores søgen efter løsninger, der indvirker positivt på mennesker og miljø.
En stramning af bestemmelserne om registrering og godkendelse vil bebyrde industrien med enorme omkostninger. Det vil betyde færre penge til innovation. Mindre innovation vil betyde, at vi og vores børn vil blive eksponeret for farligere kemikalier i vores dagligdag.
Sådan forholder det sig. Det er ikke ufleksible miljøforbud og påbud, men tekniske og videnskabelige fremskridt, der vil sikre en sundere og renere fremtid. De store fordele ved det kompromis, der blev indgået den 30. november, er bredere adgang til godkendelse, vurdering af de socioøkonomiske faktorer som led i godkendelsesproceduren og en mere fleksibel procedure. Vi agter derfor at stemme for forslaget.
Vladimír Železný
(CS) Hr. formand! Der er tilsyneladende opnået enighed om Reach. I stedet for at koncentrere sig om innovation er vores virksomheder nu tvunget til at pløje sig igennem en tyk forordning på 600 sider. Europa har som helhed på ny forværret konkurrenceevnen, således at Parlamentet på ny kan beklage sig over den mislykkede Lissabon-dagsorden. Det vil nu blive endnu nemmere for konkurrenter fra lande, der ikke er omfattet af denne forordning, der med et latterligt udtryk kaldes Reach, at konkurrere i et reguleringsbelastet EU. Reach er en gave til vores konkurrenter. Det er også en gave - og en temmelig dyr gave - til de store virksomheder og til de større og mere velstående lande i EU. De omkostninger, som denne forordning vil medføre, er overkommelige for gigantiske tyske virksomheder, men de vil udslette mellemstore virksomheder i Den Tjekkiske Republik, hvor omkostningerne vil være større end virksomhedernes gennemsnitlige fortjeneste. Selv om SMV'erne beskæftiger ca. 80 % af befolkningen, vil de blive udkonkurreret som følge af Reach, navnlig i de nye medlemsstater. Reach bliver således et avanceret konkurrencevåben i EU og et instrument, som de store og velstående virksomheder kan bruge til at dominere de små og fattige virksomheder. Derfor blev der pludselig opnået enighed om denne patetiske forordning.
Marianne Thyssen
(NL) Hr. formand, kære kommissærer og repræsentanter for Rådet, mine damer og herrer! Hvis det i denne uge lykkes at vedtage kompromiset om Reach, vil Parlamentet for anden gang i denne halve valgperiode bevise, at det lytter til befolkningens klager, og at det er i stand til også at påtage sig et ansvar i meget vidtrækkende og komplekse tekniske sager og være med til at afslutte disse sager på en god måde. Forhandlerne stod over for en meget vanskelig opgave, og jeg vil oprigtigt lykønske dem med den opnåede aftale. At der kommer en aftale under andenbehandlingen, er efter min opfattelse udmærket. Alt var jo sagt, og det var på tide af afslutte sagen og lade dem, der skal gennemføre aftalen, og folk i marken gå i gang.
Vi i PPE-DE-Gruppen har altid været forsigtige med ensidigt at stille os på den ene eller den anden lobbyside. Vi har hele tiden stræbt efter en balance mellem dels ønsket om en bedre beskyttelse af sundhed og miljø, dels opretholdelse af konkurrenceevnen og hindring af overflødige administrative byrder. Det er efter min mening lykkedes os rimeligt. At ingen er 100 % tilfreds, er kendetegnende for et kompromis.
Jeg mener, at vi med den pakke, som der på onsdag skal stemmes om, på forskellige fronter gør fremskridt i forhold til tidligere tekster, som vi udarbejdet og stemt om i løbet af denne lovgivningsprocedure. Når det gælder godkendelsespolitikken, gør vi absolut fremskridt, hvad angår både betingelserne for godkendelserne for farlige stoffer og disse godkendelsers løbetid.
Beskyttelsen af intellektuel ejendom er forstærket, hvilket var nødvendigt, og unødige dyreforsøg undgås. Jeg er overbevist om, at de store virksomheder ved, hvad de skal stille op med vores kompromistekst. Hvad de mindre virksomheder angår, er jeg dog mindre sikker på det, og her stoler PPE-DE-Gruppen på gennemførelsesforanstaltningerne og de nødvendige ledsageforanstaltninger. Hvis Kommissionen allerede ved, hvad den agter at gøre, vil jeg gerne høre det om lidt.
Vi har afvejet det hele, og vi vil godkende pakken, fordi vi ved, at vi dermed om 11 år drastisk har fornyet politikken vedrørende kemiske stoffer og gjort den gennemsigtig. Europæerne ønsker at leve med færre sundhedsrisici, og vi regner også med, at erhvervslivet ikke vil se sin konkurrenceevne svækket, men snarere forstærket. Naturligvis betaler virksomhederne en pris, og den er ikke ringe. De fleste mennesker i samfundet kræver imidlertid nu engang mere sundhedsinformation og større sundhedsbeskyttelse, og dette krav vil ikke aftage.
En Reach-testet mærkeseddel kan på sigt blive en kommerciel fordel i stedet for en økonomisk ulempe. Vores lovgivning kan, som det tidligere er sagt her, blive normen på verdensplan. Det må vi i hvert fald arbejde på, bl.a. gennem gode oplysningskampagner over for forbrugerne.
Dorette Corbey
(NL) Hr. formand! Efter næsten fire år og efter i tusindvis af ændringsforslag er Reach omsider en kendsgerning. Jeg har naturligvis al respekt for ordføreren, Guido Sacconi, som har opnået et fortræffeligt resultat. Det er faktisk ikke så ringe.
Substitution er blevet en af målsætningerne for Reach. Hvad Reach angår, drejer det sig ikke blot om kendskab til i tusindvis af kemiske stoffer, men også om substitution af 2.500 farlige stoffer. Det er på høje tid, at farlige stoffer omsider diskvalificeres. Der er stor bekymring over farlige stoffer. Stigningen i antallet af kræftpatienter, allergier og frugtbarhedsforstyrrelser hos mennesker og dyr sættes i forbindelse med farlige stoffer. Langt størstedelen af den kemiske industri gør alt for at håndtere farlige stoffer så omhyggeligt som muligt, men desværre er omhyggelig håndtering af stoffer ikke altid en selvfølge.
Naturligvis har jeg forståelse for industriens holdning, nemlig at erstatning ikke kan indføres med det samme. Det er godt, at der er indbygget noget mere fleksibilitet i den nye aftale. Nu undersøges det for de enkelte tilfælde, hvor længe en bevilling for et farligt stof må vare. Det er en fordel for producenterne. Der skal udarbejdes en undersøgelsesplan for udvikling af sikre alternativer. Det er godt for miljøet, men også for innovationen. Det er en enorm udfordring at fjerne de farligste stoffer fra produktionsprocessen og fra produkter i de kommende år.
Reach er en begyndelse til denne innovation, som er en fordel for både vores konkurrenceevne og miljøet. Naturligvis gælder det nu i høj grad om at gennemføre det ordentligt. Det er vigtigt at sikre, at de små og mellemstore virksomheder kan være med til forandringen.
Om syv år foretages den første revision. Så kan vi se, om det alligevel er muligt at få flere stoffer til at henhøre under Reach, og om de hormonforstyrrende stoffer alligevel kan optages i substitutionsordningerne. Jeg håber, at pligten til at udvise omhu også tages op, og at informationspligten over for arbejdstagere og forbrugere kan forbedres yderligere. Indtil da er vi nødt til at arbejde med dette, og jeg synes, der er indgået et udmærket kompromis.
Marie Anne Isler Béguin
(FR) Hr. formand, med Reach havde vi alle, inklusive vores ordfører hr. Sacconi, opbygget et stort håb om at kunne befri vores miljø for persistente, bioakkumulerende og giftige kemikalier, som skader vores helbred og naturen. Forslaget om at regulere kemikalier vækkede en miljømæssig og social samvittighed i Europa, ja selv uden for vores grænser. Det betyder, at den omfattende dialog med civilsamfundet - fagforeninger, ngo'er, virksomheder og producenter - vil have skabt en vis enighed om nødvendigheden af at forbedre folkesundheden og miljøkvaliteten og af at sikre offentligheden og arbejdstagerne oplysninger om de kemikalier, der omgiver os.
Trods en opløftende meddelelse fra Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed vil de nuværende kompromiser desværre svække Reach-projektet. Hvordan kan vi forklare vores medborgere, at vi ikke vil holde producenterne ansvarlige for spredning af giftstoffer, men at det bliver op til forbrugerne og arbejdstagere, der håndterer farlige stoffer, at påtage sig dette ansvar? Hvordan kan vi forklare, at Parlamentet er fortaler for substitution af kræftfremkaldende og mutagene molekyler og reproduktionstoksiske stoffer, men ikke gør substitution til et generelt krav? Og hvad skal vi sige til den manglende gennemsigtighed i oplysningerne om de mest farlige stoffer? Vi finder det uacceptabelt og uforståeligt. Selv om mange SMI'er og SMV'er har anerkendt fordelene ved grønne kemikalier, afviser sværvægterne inden for den kemiske industri i EU forandringer. De øver fortsat indflydelse på vores arbejde til trods for den økonomiske byrde, som et stigende antal sygdomstilfælde påfører vores sundhedssystem, hvilket hr. Nassauer tilfældigvis helt overser.
Der hviler et stort ansvar på os i dag, og vi bør stemme i overensstemmelse hermed. Ændringsforslagene fra De Grønne vil styrke Reach, give projektet mening og forhindre det i at udskyde substitutionen af de farligste produkter i det uendelige. Hr. Sacconi anerkender dette. Afslutningsvis vil jeg sige, at dette kompromis muligvis er et stort skridt at tage for den kemiske industri, men det forbliver et tilbageskridt for Parlamentet.
Bairbre de Brún
(Taleren talte irsk)
Det oprindelige formål med Reach-direktivet var at sikre arbejdstagerne, forbrugerne og miljøet reel beskyttelse og samtidig fastholde den europæiske industris konkurrenceevne. Det er dybt beklageligt, at det er lykkedes den kemiske industri at overbevise så mange medlemmer af Europa-Parlamentet om, at det ikke er nødvendigt at indføre maksimale sikkerhedsstandarder. Reach er blevet udhulet i en sådan grad, at de pågældende forslag er uacceptable. Det er af afgørende betydning, at meget problematiske stoffer erstattes med mindre skadelige stoffer, hvor disse alternativer er til rådighed. Det er ikke tilstrækkeligt at tale om substitutionsplaner og ordentlig styring. Det er ligeledes nødvendigt, at producenterne er åbne omkring de stoffer, der er til stede i deres produkter.
Formanden
Jeg bemærkede, at nogle kolleger gjorde tegn til, at der ikke var nogen tolkning. Der er ikke tale om en fejl fra tolkenes side. Fru de Brún taler normalt irsk i forbindelse med sine indlæg, hvilket endnu ikke er et officielt sprog i Parlamentet. Dette vil blive ændret fra næste år.
Georgios Karatzaferis
(EL) Hr. formand! Jeg vil gerne lykønske de to kommissærer og Parlamentet, der har slået en forbavsende rekord. Det er lykkedes dem at tiltrække flere lobbyister end nogensinde før i forbindelse med denne betænkning, eller rettere sagt, dette lovgivningsudkast.
En af de journalister, der står udenfor, fortalte mig, at han aldrig tidligere havde set så mange lobbyister i Strasbourg. Jeg agter ikke at støtte disse lobbyister med min stemme. De er ved at forberede en fest til efter afstemningen onsdag aften. Det er rigtigt. Kan vi acceptere lobbyisternes produkt som en realitet, der kun tjener deres behov? Og hvem vinder egentlig herved? Kun store virksomheder i store lande. Kan Grækenland eller Den Tjekkiske Republik opfylde de krav, der stilles i dette lovgivningsudkast?
Jeg er meget vred over det brev, som hr. Verheugen sendte til hr. Barroso for 25 dage siden, hvori han gik ind på hr. Dimas' kompetenceområde. Jeg har lige siden tvivlet meget på, om hele denne sag kunne tåle en alvorlig kritik. Og det kan den ikke.
Werner Langen
(DE) Hr. formand! Kan man huske tilbage til den 13. februar 2001, da kommissær Wallström og kommissær Liikanen præsenterede os for hvidbogen, vil man vide, hvor langt vi er kommet nu. Jeg vil gerne takke de to kommissærer udtrykkeligt for at have øget fokus på erhvervslivets konkurrenceevne og vores arbejdspladser i deres embedsperiode og under deres ansvar. Jeg er hele tiden gået ud fra, at også rådsformanden i vid udstrækning var bundet af den fælles holdning. Hr. Sacconi har gjort et glimrende arbejde, men når man lytter til talerne her, kunne man forledes til at tro, at Den Kommunistiske Gruppe og Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliance er i flertal. Sikke noget sludder. De har ikke engang 100 stemmer i Parlamentet. Derfor er dette kompromis, som flere grupper støtter, et godt kompromis, selv om det ikke på alle punkter lever op til mine forventninger.
Jeg vil gerne sige til de to kommissærer, hr. Verheugen og hr. Dimas, at det er vigtigt, at gennemførelsen af denne forordning ikke ender med at blive et kolossalt bureaukratisk monstrum, men i stedet virkelig bliver et eksempel på en bedre lovgivning, og det forudsætter, at den er let at have med at gøre, som fru Roth-Behrendt nævnte.
Hvis vi spørger os selv i dag, hvad vi ikke fik opnået, så er spørgsmålet om, hvordan vi skal håndtere stofferne i importerede produkter, for mig at se det vanskeligste. Der er ingen, der har en løsning på det spørgsmål. Hvad nytter en utrolig skrap lovgivning, hvis stofferne kommer ind i EU i importerede produkter og virksomhederne flytter væk fra EU? Sådan som kompromiset er strikket sammen, kan det forsvares. Ikke alle test for små og mellemstore virksomheder havde været nødvendige, og det havde også været hensigtsmæssigt at forenkle systemet ved hjælp af eksponerings- og anvendelseskategorier. Det er beklageligt, at det ikke er sket. Vi vil alligevel stemme for kompromiset, og jeg håber, at denne europæiske kemikalielovgivning vil blive en rettesnor for kemikalielovgivning i resten af verden. Det er den udfordring, vi står foran. Hvis vi klarer den, vil vi sikre arbejdspladser i EU og forbedre industriens konkurrenceevne frem for at svække den.
Gyula Hegyi
(EN) Hr. formand! Jeg vil først og fremmest rose hr. Sacconi, der har gjort sit yderste i forbindelse med denne fine lovgivning. Jeg begyndte at følge med i Reach-debatten for tre år siden som observatør. Det er meget opmuntrende at konstatere, at denne langvarige proces har ført til et acceptabelt resultat. Som repræsentant for en ny medlemsstat er jeg tilfreds med, at mine ændringsforslag er blevet indarbejdet i teksten. Det bør i denne forbindelse understreges, at det ungarsk-britiske initiativ også har været en relativ succes for mine landsmænd.
Parlamentet og Rådet vil forhåbentlig godkende den endelige version i december, men det betyder ikke, at processen er afsluttet. Der vil blive gjort status over lovgivningen om syv år. Det vil være hensigtsmæssigt at benytte denne lejlighed til at inddrage stofferne i intervallet 1-10 t i den kemiske sikkerhedsrapport for at sikre en sikker anvendelse af sådanne stoffer, som jeg og andre socialdemokratiske kolleger tidligere har foreslået.
Miloslav Ransdorf
(CS) Hr. formand! Den tidligere russiske premierminister Viktor Chernomyrdin sagde engang: "Vi ønskede at gøre det bedre, men resultatet blev som hidtil". Det er et godt eksempel. Disse regler, der i deres nuværende form er i strid med Lissabon-strategien og til gavn for de store selskaber, der har accepteret disse i håb om at opnå en dominerende stilling på markedet, er skadelige for SMV'er. Princippet om datadeling, der er en god ting, undermineres, da der overhovedet ikke er nogen sanktioner på dette område. Reglerne er en trussel mod arbejdspladser i lande som mit, og de vil få følgevirkninger for andre sektorer. Jeg tror, at der er nogle i Parlamentet, der vil glæde sig over disse regler.
Aldous Huxley sagde engang, at lykken er som koks - et biprodukt. Noget lignende vil ske i dette tilfælde, således at forstå, at selv om vores gruppe, som hr. Langen sagde, tilsyneladende har et flertal, skal der kun tilføjes et par yderligere regler af denne art, før vi rent faktisk har et flertal.
Godfrey Bloom
(EN) Hr. formand! Ja, så skal vi til det igen. Jeg mener, at hr. Sacconi er ved at grave et enormt hul til sig selv snarere end at bygge et bjerg. I denne juletid vil jeg gerne sige, at jeg håber, at han er lige så entusiastisk, når han blander sin Martini, som når han blander sine metaforer. Uanset hvad han siger, er der tale om regulering af over 30.000 stoffer, der overvåges af en hær af selvhøjtidelige inspektører, der i forvejen udsuger den overbeskattede og overregulerede skatteyder.
Som følge af forordningens omfang vil fokus nødvendigvis blive fjernet fra de forholdsvis få tilfælde, hvor det for alvor er nødvendigt at gribe ind. Vi briter mener, at man med dette direktiv i stigende grad går væk fra princippet om formodningen om uskyld. Britiske virksomheder får ingen erstatning for tab, for ikke at tale om de rædselsfulde forsøg, der involverer millioner af dyr, uanset hvad man ellers måtte forsøge at overbevise sig selv om.
Jeg opfordrer på det kraftigste mine britiske føderalistiske kolleger, der alle støtter denne misforståede lovgivning, om for en gangs skyld at komme op af stolen og slå et slag for vores egen nationale civile lovgivning og modsætte sig den sovjetideologi, der hersker her. Vi er alle klar over sovjetideologiens indvirkning på miljøet i Rusland og globalt.
Bogusław Sonik
(PL) Hr. formand! Kemiske stoffer er en del af miljøet og allestedsnærværende. Den hurtige industrielle udvikling i det 20. århundrede har imidlertid betydet, at vores daglige brug af disse stoffer ikke blot er blevet en nødvendighed, men også en glæde. Mange af disse stoffer forbedrer ikke reelt vores livskvalitet, om end de er farlige og skadelige for vores helbred.
Det er vanskeligt at forestille sig en tilværelse uden kemiske stoffer. Det er netop årsagen til, at vi må insistere på større gennemsigtighed og bedre information om de stoffer, der anvendes i produkter, der bruges af mennesker. Reach-systemet bør være baseret på princippet om forebyggelse og forsigtighed. Der skal i denne nye lovgivning lægges afgørende vægt på forbrugerens behov for sikkerhed for, at et bestemt produkt ikke er skadeligt, og ansvaret herfor skal ligge hos industrien.
En producent, der ønsker at indføre et nyt produkt på markedet eller fastholde en eksisterende godkendelse, skal kunne bevise, at de produkter, som producenten er ansvarlig for, er sikre for mennesker og miljø.
Det indgåede kompromis lever langt hen ad vejen op til disse forventninger, og det fortjener derfor vores støtte. I lighed med alle andre kompromiser giver det anledning til bekymring. Jeg sætter især spørgsmålstegn ved bestemmelserne om datadeling, da de i høj grad vil svække de ca. 25.000 små og mellemstore virksomheder i EU.
Bestræbelserne på at forlænge patentperioden, i første omgang til 15 år og siden hen til 12 år, er til skade for innovationen, da de styrker de velstående virksomheders økonomiske dominans. Jo længere perioder, des mindre vil virksomhederne føle sig presset til at søge nye løsninger og gennemføre ny forskning.
På trods af de mange positive aspekter, navnlig på sundhedsområdet, behandles økonomiske enheder ikke på lige fod i Reach-forordningen. Dette kompromis fortjener ikke desto mindre vores støtte.
Åsa Westlund
(SV) Hr. formand! Jeg vil først takke vores ordfører og min partiven Guido Sacconi. Jeg tror, at jeg har givet ham lidt problemer under rejsen ved hele tiden at spørge efter mere. Mere substitution, mere information og sikkerhedsrapporter for lavvolumenkemikalier og flere kemikalier, som burde registreres. Guido, tak for dit arbejde og tak, fordi du ikke har mistet humøret, hver gang jeg er kommet med mine krav. Jeg vil også takke alle andre, som jeg har samarbejdet med under arbejdet med Reach-direktivet. Sammen har vi arbejdet hårdt for, at vi netop skulle få et stærkt Reach-direktiv.
Men modstanden, ikke mindst fra det politiske højre her i Parlamentet og fra kemikalieindustrien, har været vældig stærk. Det kompromis, som nu er opnået, skal i lyset af denne hårde modstand bedømmes som en succes, selv om det ikke lever op til de krav, som jeg egentlig synes burde stilles i forbindelse med substitution og information. For, mine damer og herrer, politik er det muliges kunst. Man kan ikke få alt det, man ønsker sig, men det handler om at nå så langt som muligt ad den vej, man vil gå, og det gør vi med det kompromis, som nu ligger på bordet. Det er det bedste, vi kan få, og det betyder meget bedre regler end de kemikalieregler, som findes i Sverige og EU i dag.
Med Reach-direktivet lægges ansvaret for at teste kemikalier på importører og producenter. Vi vil få mere viden og information om kemikalier, og kravet om at erstatte farlige stoffer styrkes i forhold til den aktuelle situation. Intet tyder på, at vi ville få et stærkere Reach-direktiv ved at forhale processen. Mod dette taler også, at Tyskland overtager formandskabet i EU efter nytår, og at den tyske regering, ivrigt opildnet af tysk kemikalieindustri, har været stor modstander af et stærkt Reach-direktiv. Derfor vil vi svenske socialdemokrater i morgen tage ansvar og stemme for kompromiset. Vi er nået så langt, vi kan komme nu, og så skal vi ikke risikere det ved at forhale processen. Om syv år, når Reach-direktivet er kommet i gang og fungerer, kan vi derimod vende tilbage med vores krav om en yderligere skærpelse.
Jens-Peter Bonde
Hr. formand! Kemikaliereformen er i dag udformet som totalharmonisering, som forbyder medlemslandene at indføre bedre beskyttelse af borgernes sundhed og miljø. 38 medlemmer har stillet ændringsforslag om i stedet at gøre forslaget til et minimumsdirektiv, således at landene kan give borgerne den bedre beskyttelse, som vælgerne måtte ønske. Vi har forlangt navneopråb for at se, hvem der tager ansvaret for f.eks. mere kræft og allergi.
Vi har i dag en liste på 150 uønskede stoffer i Danmark. Det er stoffer, som har negativ effekt på helbred og miljø, og den liste kan næppe opretholdes i et system med totalharmonisering. At beskytte miljø og helbred anses for konkurrenceforvridende i det indre marked. Reach forbyder os ikke bare at forbyde, men også at advare mod farlige stoffer, og Reach vil medføre nye dyreforsøg på stoffer, som vi allerede ved er farlige eller overflødige. Det er dermed også en dyredræber, vi stemmer om på onsdag. Kompromiset kan kun forsvares, hvis det bliver minimumsregler. Som totalharmonisering er forslaget for ringe for os!
Avril Doyle
(EN) Hr. formand! Politik er det muliges kunst. Vi bør støtte denne tilkæmpede kompromispakke, der skal evalueres åbent og meget ærligt efter syv år. Efter tre og et halvt år, 700 siders lovgivningsforslag og flere tusinde ændringsforslag ville det naturligvis ikke på noget tidspunkt blive nemt at finde den rette balance mellem sundheds- og miljømålsætninger og samtidig fastholde den europæiske industris konkurrenceevne med en så kompleks lovgivningstekst.
Den eksisterende kemikalieregulering er meget forvirrende og ineffektiv og omfatter 40 forskellige direktiver, der er mere eller mindre uafhængige af hinanden. Tænk blot på sagaen om risikovurderingen vedrørende zink, der har stået på i 15 år, og som endnu ikke er afsluttet. Med Reach-forordningen rationaliseres dette system, og kemikalier, hvis virkningerne for menneskers sundhed aldrig tidligere er blevet undersøgt, vil blive registreret, vurderet og godkendt.
Den lovgivningsmæssige debat er snart et overstået kapitel, hvorimod vi kun lige har taget fat på de alvorlige udfordringer forbundet med gennemførelsen af Reach og etablering af agenturet. Når den træder i kraft næste år, vil virksomhederne blive pålagt nye og ofte byrdefulde forpligtelser i forbindelse med de stoffer, som de producerer, importerer, distribuerer eller anvender. Kommissær Verheugen, det vil især være et problem for virksomheder, der ikke allerede har den nødvendige ekspertviden til at kunne sætte sig ind i kemikalielovgivningen, navnlig downstream-brugere af kemikalier og de tusindvis af SMV'er, der skal kunne klare sig og overleve - lad mig også tilføje "trives" - under Reach.
Kommissionen, de kompetente myndigheder og medlemsstaterne, agenturet og medlemmerne af Europa-Parlamentet spiller imidlertid en rolle med hensyn til at sikre, at Reach gennemføres effektivt og uden hindringer. Kommissionen er fortsat i gang med at udvikle tekniske vejledninger og it-redskaber, således at industrien og myndighederne kan gennemføre lovgivningen effektivt fra starten. De kompetente myndigheder skal enten selv eller i samarbejde med industrien desuden etablere nationale helpdeske. Disse forberedende foranstaltninger skal være på plads i god tid inden fristen for gennemførelsen af Reach for at sikre, at de nødvendige støttestrukturer er fuldt ud operationelle. Jeg er enig i, at Reach-direktivet vil få en meget stor positiv indflydelse på de globale standarder. Jeg takker alle berørte parter.
Karin Scheele
(DE) Hr. formand! Jeg vil gerne rette en stor tak til hr. Sacconi for hans glimrende arbejde. Reach er uden tvivl langt den vanskeligste sag i indeværende parlamentssamling. Jeg er overbevist om, at vores ordfører har opnået det bedst mulige resultat i forhandlingerne med Rådet og Kommissionen, og også forhandlingerne internt i Parlamentet var en vanskelig opgave. Hvis man har lyttet opmærksomt til debatten, vil man have bemærket, at der er forskellige holdninger internt i næsten alle politiske grupper, man har ingen klar linje. Den kritik, der er rejst, viser, hvor vanskeligt det må være at få et kompromis igennem internt i Parlamentet.
Ligesom hr. Sacconi og mange andre parlamentsmedlemmer har jeg altid slået til lyd for øget arbejdstagerbeskyttelse og øget miljø- og forbrugerbeskyttelse. Jeg havde foretrukket et strengere kompromis. Jeg fremsatte for øvrigt den samme bemærkning efter førstebehandlingen og i debatten under førstebehandlingen. Men vi må nu afgøre, om vi støtter kompromiset - hvilket jeg og min gruppe vil gøre - eller overtager den fælles holdning. Jeg tror ikke, at de ændringsforslag, der er stillet for at skærpe den fælles holdning, har nogen chance for at opnå et kvalificeret flertal. Under førstebehandlingen forsøgte vi at gå længere end hr. Sacconis kompromis, og her opnåede vi ikke engang et simpelt flertal.
Når jeg tager mange af medlemsstaternes holdning til efterretning, spørger jeg mig selv, hvad de parlamentsmedlemmer forventer, som siger, at dette kompromis er en gave til den tyske kemikalieindustri. Når man ser på, hvilken fløj der har flertal i Rådet, og ved, at Tyskland overtager formandskabet i EU den 1. Januar 2007, så spørger jeg mig selv, hvilke forventninger, om nogen overhovedet, vi kan have til en forligsfase ledet af det tyske formandskab. Jeg vil gerne endnu en gang lykønske ordføreren og Parlamentet med resultatet. Jeg tror, at kompromiset er et lille skridt i den rigtige retning.
Antonios Trakatellis
(EL) Hr. formand! Efter mange års procedurer og forhandlinger er vi meget tæt på at vedtage en forordning om kemikalier.
Forordningen er måske ikke perfekt, men den er vældig god. Den kan forbedres på et senere tidspunkt, som det er sket med en række fællesskabsdirektiver og -forordninger. Jeg vil gerne lykønske hr. Sacconi, idet denne forordning i bund og grund sikrer beskyttelsen af menneskers helbred og miljøet, og denne beskyttelse vil blive øget over tid. Jeg forestiller mig desuden, at alle de stoffer, som de fleste af mine kolleger er bekymret over i dag, vil blive erstattet over tid.
Det er meget fint, at der i forordningen stilles krav om kontrol af farlige stoffer i muligt omfang. Der stilles krav om substitution, og såfremt der ikke er nogen alternativer, skal der udarbejdes forskningsplaner, hvilket også er meget vigtigt.
Jeg vil gerne minde Dem om, at den kemiske videnskab i høj grad har bidraget til forbedringen af menneskets liv på jorden. Dette skyldes innovation. I denne forordning stilles der i realiteten krav om det samme over tid, dvs. innovation, således at nye, bedre og mindre farlige eller fuldstændig uskadelige stoffer kan blive udviklet til gavn for mennesker.
Jeg vil gerne på ny lykønske hr. Sacconi, idet det er lykkedes ham at skabe en forordning om kemikalier, der ikke bør dømmes for hastigt. Forvent ikke at se det perfekte allerede i morgen! Der vil efterhånden ske væsentlige forbedringer af folkesundheden og miljøet.
Adam Gierek
(PL) Hr. formand! En af de vigtigste bestemmelser i forslaget til Reach-forordning er substitutionsprincippet, der fortsat ligger inden for industriens kompetenceområde. Dette princip kan udløse det betydelige innovationspotentiale i den vigtige kemiske industri og hos produkternes slutbrugere.
Visse bestemmelser som f.eks. bestemmelserne om "egnede sikrere alternativer" kan ikke desto mindre fortolkes meget forskelligt. Bestemmelserne om virksomhedernes forsknings- og udviklingsplaner kan vise sig problematisk, da de virksomheder, der ikke har deres egen forskningsafdeling, kan blive undtaget.
Der er derfor en risiko for, at nogle små og mellemstore virksomheder, der for indeværende har deres egen forskningsafdeling, lukker denne, således at de ikke pålægges at indsende ovennævnte planer.
Spørgsmålet er også, hvem der er ansvarlig for søgningen efter alternativer, den kemiske industri eller slutbrugeren, eller deler de ansvaret? Dette giver igen anledning til bekymring om bestemmelserne om intellektuelle ejendomsrettigheder i forhold til den eksisterende patentlovgivning, der desværre ikke er helt så god, som den kunne være.
Det omhyggeligt formulerede substitutionsprincip er det mest logiske svar på anvendelsen af farlige stoffer. De procedurer i forordningen, der har til formål at stimulere innovation med henblik på udvikling af nye og sikre stoffer, er helt sikkert nødvendige.
Richard Seeber
(DE) Hr. formand! Voltaire, den franske filosof, har engang sagt, at al fanatisme er farlig. Det synes jeg, at denne debat er et godt eksempel på sandheden af. Når jeg lytter til medlemmerne af Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliance, af Gruppen Union for Nationernes Europa eller den ekstreme venstrefløj, så får jeg det indtryk, at det kun er tabere, der kan støtte en sådan pakke. Hvis man holder fordelene ved Reach op mod ulemperne, så bliver det klart, at Reach er et skridt i den rigtige retning for os alle: større miljø- og forbrugerbeskyttelse, men også større konkurrenceevne.
At forkaste Reach, ville derfor bestemt være skadeligt for alle parter. Derfor vil det nu være op til os at få det kommunikeret ordentligt ud. For når man ser på medierne, så får man indtryk af, at der slet ikke er nogen vindere. Vores færdigheder vil nu blive bedømt på, hvor effektivt vi kan få ændret det indtryk. For når alt kommer til alt er menneskene, dyrene og også miljøet de store vindere med denne lovgivning. Derfor bør vi fortsætte med at arbejde med den. Her må jeg også minde medierne om deres pligt, som er at formidle et korrekt billede af denne nye lovgivning, særligt i den nuværende fase. I anden fase vil det så dreje sig om at udfylde dette billede korrekt, hvilket også vil blive meget vanskeligt, for vi kender jo scenariet: Det er altid EU, der får skylden.
Betragtet ud fra lovformen er denne lovgivning et direktiv, som derfor skal gennemføres i medlemsstaterne, der skal gennemføre og anvende det korrekt. I den henseende står alle parter virkelig over for store opgaver. Jeg vil også gerne rette en appel til os selv om at skabe et stærkt agentur til alt dette, så vi har ensartede regler og ikke endnu et kludetæppe bestående af 25 eller 27 forskellige ordninger. Der ligger altså et stort stykke arbejde foran os, og ønsket om at få et Reach-frit år i 2007 vil næppe gå i opfyldelse.
Marie-Noëlle Lienemann
(FR) Hr. formand, mine damer og herrer, lad os se, hvor langt vi er nået med det projekt, som er forelagt os i dag. Reach vil ændre vores forhold til kemisk forurening betydeligt, dels gennem den omvendte bevisbyrde, dels gennem systematisk oplysning gennem hele forløbet. Der blev for lidt siden talt om asbestskandalen. Vi ved udmærket, at en lignende skandale vil være umulig takket være den tekst, som vi stemmer om i dag. Det skal gøres klart for offentligheden.
Der er bestemt en masse fordele, men der er selvfølgelig også ting, som vi ikke er tilfredse med eller ikke er tilstrækkeligt tilfredse med. Først er der de naturlige stoffer: Jeg ville have ønsket, at teksten ikke havde været så uklar, da det kan give problemer. Jeg mener ikke, at et naturligt stof reelt er et kemikalium. Dernæst import: Jeg havde desuden gerne set, at vi havde fået flere garantier for, at vi kan pålægge importørerne sammenlignelige standarder.
Endvidere er der naturligvis det store spørgsmål om substitution. Lige som mange af jer ville jeg også have ønsket, at substitution blev automatisk, systematisk og øjeblikkelig. Ved førstebehandlingen stemte jeg for alle de ændringer, der gik i den retning, men jeg lagde mærke til, at vi ikke have kvalificeret flertal. Hvis det ikke var lykkedes hr. Sacconi at nå dette kompromis, havde der været stor risiko for, at vi ved andenbehandlingen ikke havde fået gennemført dette princip. Når alt kommer til alt, er princippet trods alt omfattet af kompromiset. Det, som det drejer sig om, er ikke princippet i sig selv, men dets gradvise gennemførelse - som efter min mening er utilstrækkelig - men princippet eksisterer for alle farlige stoffer. Lad os derfor ikke glemme den indsats, som vores kollega har gjort, og den sejr, som vi har opnået på dette område.
Nu, hvor vi har fået fastslået princippet, skal vi se på, om det gennemføres på tilstrækkelig vis. Det vil afhænge af agenturets ressourcer - økonomiske som menneskelige - af pression fra offentligheden og af det beløb, der vil blive afsat til forskning. På dette punkt ønsker vi desuden, at Kommissionen er særlig proaktiv med henblik på at sikre, at kompromiset medfører alle de fremskridt, som vi har håbet på.
Péter Olajos
(HU) Hr. formand! Efter tre års debat er vi nået til det punkt, hvor vi kan træffe endelig afgørelse om lovgivningsforslaget Reach.
Der er forskellige muligheder i forbindelse med afstemningen på onsdag. 1. Vi kan støtte Rådets fælles holdning. 2. Vi kan forkaste hele forslaget. 3. Vi kan acceptere kompromispakken og således realisere Reach.
Det første og vigtigste spørgsmål er, om vi overhovedet har brug for ny lovgivning, eller om de gældende love er tilstrækkelige til at opfylde vores ønske om miljøbeskyttelse og menneskers og dyrs sundhed og til at sikre, at de ønskede data stilles til rådighed. Har vi med andre ord brug for ny lovgivning med henblik på at vide mere om de 30.000 kemikalier, som vi omgiver os med dagligt? Svaret er et rungende ja. Vi har brug for nye, omfattende love, der kan danne grundlag for gennemførelsen af den omfattende og hyppigt udskudte gennemgang af kemikalier.
Det andet vigtige spørgsmål er, om det indgåede kompromis er godt nok. Er de løsninger, parterne har fundet frem til, bedre end de løsninger, der blev fundet ved førstebehandlingen, eller er lovgivningen blot blevet udvandet og yderligere svækket i løbet af de seks trepartsmøder? Lad os se på disse spørgsmål et efter et. Hvad var vores vigtigste mål efter førstebehandlingen? Vi ønskede et stærkere og strengere krav om substitution, hvilket vi har fået. Vi ønskede at stramme op på reglerne om producentansvar, og det har vi gjort. Vi ønskede at begrænse dyreforsøg, og det har vi gjort. Vi ønskede en strengere, men gennemførlig registrering, og det har vi opnået. Vi ønskede en indførelse af OSOR-princippet til støtte for SMV'er, og det har vi også opnået.
Vi kan overordnet konstatere, at kompromispakken er langt bedre end den pakke, der blev fremlagt ved førstebehandlingen, og vi har kæmpet for en stærkere og strengere Reach-forordning, hvilket vi har fået. Derfor kan vi kun drage den slutning, at vi bør støtte kompromiset.
Dan Jørgensen
Hr. formand! Der findes omkring 100 000 kemikalier på markedet. Langt de fleste af disse kemikalier har vi ikke nogen viden om i dag. Vi ved ikke, hvilken indvirkning de har på miljøet, og vi ved ikke, hvilken indvirkning de har på sundheden. Det er selvfølgelig fuldstændig uacceptabelt, men det tager vi fat om nu med Reach. Reach indfører nemlig to grundprincipper. For det første vender vi bevisbyrden om, dvs. at det altså i fremtiden bliver sådan, at det er op til industrien at bevise, at et stof ikke er farligt, før de kan få lov til at markedsføre det, hvor det i dag er op til myndighederne at bevise, at et stof er farligt, før man kan få lov til at forbyde det.
Det andet grundprincip, som er det allervigtigste princip, er, at de allerfarligste af disse stoffer - de stoffer, der giver mennesker kræft, de stoffer, der giver mennesker allergi, de stoffer, der går ud over menneskers evne til at forplante sig osv. - bliver skiftet ud. Hvis der findes et sikrere alternativ, skal man bruge dette alternativ i stedet for det farlige stof. Det er et meget vigtigt grundprincip.
Det er også glædeligt, at anvendelsen af dyreforsøg i fremtiden vil blive reduceret. Hvis vi gennemfører Reach, vil det føre til langt færre dyreforsøg. På kort sigt vil der komme flere forsøg, fordi vi skal bruge nogle data, som vi ikke har i dag, men på lang sigt vil Reach resultere i langt færre forsøg, fordi vi indfører obligatorisk datadeling. Det er bestemt også værd at tage med.
Vi er alle sammen blevet påvirket af mange forskellige interessegrupper i dette spil. Det er klart. Der er store interesser på spil. Sådan må det være. Der har været de grønne organisationer på den ene side og kemikalieorganisationerne og deres industri på den anden side. Spørgsmålet er, hvilket kompromis vi har fået: om det står 1-1, som jeg har set en avisartikel proklamere. Svaret er nej: Det står ikke 1-1. Vi er endt med et kompromis, hvor det klart er de grønne interesser, der har vundet. Det er klart hensynet til sundhed og miljø, der har vundet. Før havde vi en åben ladeport, således at man uden videre kunne bringe forskellige kemikalier på markedet og bruge dem efter forgodtbefindende. Den ladeport er næsten blevet lukket. Porten er ikke helt lukket i, der er stadigvæk en lille sprække, og den skulle vi selvfølgelig have haft lukket i den ideelle verden, men vi lever ikke i en ideel verden. Vi har fået et kompromis, som er godt for miljø og sundhed.
Thomas Ulmer
(DE) Hr. formand, de herrer kommissærer, rådsmedlemmer, mine damer og herrer! Vi befinder os midt i en lang debat om det største lovgivningsinitiativ, som Parlamentet nogensinde har skullet forholde sig til. Min kompliment til hr. Sacconi for hans arbejde. De foregående talere har bevist, at det fortsat er muligt at fortolke teksten meget bredt, selv om den er meget omfattende.
Forslaget bærer helt klart Parlamentets signatur. Kemikalieverdenen og tilliden til sikkerheden ved kemikalier har forandret sig meget siden Seveso og Bhopal. Alle de foregående talere har kun hilst kompromiset velkommen med visse forbehold, hvilket er et bevis på, at det er relativt afbalanceret. Men nu er det op til Rådet og Kommissionen at etablere et funktionsdygtigt og stærkt agentur så hurtigt som muligt. Det vil koste penge og medføre bureaukrati. Agenturet er nøglen til, at Reach vil fungere. Det er en udfordring at rekruttere tilstrækkeligt mange eksperter.
Agenturet skal arbejde hurtigt, præcist og fejlfrit for at forbedre Reach's omdømme som model også for andre lande og sammenslutninger af lande. Den intellektuelle ejendomsret er efter min mening reguleret i tilstrækkelig grad. Vi må holde nøje øje med, hvorvidt vi i længden kan leve med den nuværende form for substitution, og vi må holde lige så nøje øje med den belastning, som lovgivningsproceduren udsætter de små og mellemstore virksomheder for.
Først når alle aspekter er i balance, vil Reach have opfyldt kravene i Lissabon-processen. Reach må ikke forfalde til en sættekasse, som ikke er fyldt selv efter to eller tre årtier. Europa vil blive bedømt på gennemførligheden.
Hvad de overlappende områder angår, plæderer jeg for at tage de medicinske applikationer ud, da regelsættet i sig selv er kongruent og tilstrækkeligt, ellers vil der opstå ukalkulerbare forsinkelser i forbindelse med godkendelsen af medicinske produkter.
Når tiden er inde, vil vi undersøge, om Reach er tilstrækkelig i sin nuværende funktion, og om reglerne er for skrappe eller for slappe. Vi må ikke benytte komitologiproceduren til ikke at involvere os i den videre udvikling, men må overvåge anvendelsen regelmæssigt og med et kritisk øje.
Andres Tarand
(ET) Hr. formand! Jeg vil gerne lykønske vores ordfører hr. Sacconi med hans fremragende indsats og hans slagkraft under de mange forhandlinger.
Det har absolut ikke været nemt at nå frem til dette resultat, men vi opnåede i sidste ende alt det, vi ønskede, dvs. ikke blot instrumenter til godkendelse og substitution, men også til en vis grad obligatorisk registrering.
Retsgrundlaget for Reach er et af de hidtil mest omfattende i EU. Det er måske et af de mest omfattende retsgrundlag, der nogensinde er blevet drøftet i noget parlament i verden. Reach tjener et større formål i Europa, og det vil fremover være et godt eksempel for resten af verden. I betragtning af Kommissionens henstilling og Rådets oprindelige holdning er Parlamentet nået langt med sin betænkning.
Det vigtigste er måske, at substitutionsprocessen kommer til at omfatte alle farlige stoffer, som er forbudt, eller som har begrænset gyldighed, med krav om substitution, eller hvis det ikke er muligt, udvikling af alternativer.
Disse lovgivningsmæssige resultater er skabt af Parlamentet igennem de sidste tre og et halvt år. Mit eget land, Estland, deltog ikke i forhandlingernes indledende fase, men jeg fulgte med stor interesse processen forud for kompromiserne, og jeg vil derfor gerne lykønske Parlamentet med det indgåede kompromis og sige, at jeg virkelig håber, at de nationale parlamenter vil følge vores eksempel.
Jeg håber, at kompromispakken vil blive vedtaget under afstemningen på onsdag i den form, som parterne blev enige om under forhandlingerne. Forordningen vil forbedre de europæiske borgeres livskvalitet og tilskynde små og mellemstore virksomheder til at skabe arbejdspladser med nye og høje standarder for miljømæssig bæredygtighed, hvilket vil gøre vores industrisektor mere innovativ og konkurrencedygtig.
Erna Hennicot-Schoepges
(FR) Hr. formand, hr. kommissær, hr. Borrell, jeg vil gerne lykønske ordføreren, skyggeordførerne og alle parter, der har deltaget i den langvarige og vanskelige udarbejdelse af denne tekst. Den indeholder bestemt flere positive end negative punkter, men jeg beklager, at den kemiske sikkerhedsrapport ikke vil blive påkrævet for de 17.000 stoffer, der fremstilles i mængder på 1-10 t. Der er ingen tvivl om, at det kompromis, som vi har opnået i kapitlet om godkendelse, var den sidste udvej for at nå frem til en aftale.
Vedrørende CMR-stoffer, dvs. kræftfremkaldende, mutagene og reproduktionstoksiske stoffer, er den behørige kontrolproces, som er blevet fastholdt, acceptabel, bortset fra at der i aftalen fastsættes et obligatorisk krav til fremlæggelse af en forsknings- og udviklingsplan, som ikke samtidig følges op af et krav om gennemførelse af en sådan plan, hvilket svækker teksten. Det betyder, at der inden for seks år vil blive behov for en revision. I lyset af stigningen i visse kræfttyper og fertilitetsnedgangen er det da generelt set ikke vores fælles etiske ansvar at følge forsigtighedsprincippet, navnlig i forbindelse med hormonforstyrrende stoffer?
På trods af forbedringerne af Kommissionens tekst, skal vi huske på, at Reach vil gøre det muligt for den europæiske kemiske industri at opretholde sin position som førende på verdensmarkedet, at Reach på en ganske ny måde vil være med til at genoprette forbrugertilliden, og at ændringerne til Reach vil gøre det muligt at udbedre systemets svagheder. Hr. formand, bolden ligger nu hos Kommissionen og medlemsstaterne, som skal sikre, at agenturet hurtigst muligt bliver driftsdygtigt.
Proinsias De Rossa
(EN) Hr. formand! Under denne debat udtalte visse talere fra GUE/NGL-Gruppen og Verts/ALE-Gruppen sig i voldsomme vendinger om bl.a. hr. Sacconi og medlemmer af PSE-Gruppen. Dette tvinger mig til at konfrontere dem med visse politiske realiteter.
For det første er Sacconi-pakken bedre end det nuværende reguleringssystem. Den er bedre end Rådets fælles holdning. Hvis det lykkes dem at ødelægge den ved at ændre den med risiko for, at vi ender ved udgangspunktet, kommer GUE/NGL-Gruppen og Verts/ALE-Gruppen rent faktisk i lommerne på nogle af de mest forurenende og tilbagestående kemiske industrier i Europa. Parlamentet ønsker fremskridt, ikke tilbageskridt.
EU's og Parlamentets styrke er at finde ud af, på hvilke punkter der er grundlag for enighed. Jeg mener, at dette er lykkedes hr. Sacconi, hans medarbejdere og alle de øvrige parlamentsmedlemmer, der har deltaget i denne proces, og at de har formået at bygge videre herpå, og der er sket fremskridt med hensyn til reguleringen af den kemiske industri i Europa. Vi har ikke alle fået opfyldt alle vores ønsker, men gennem den demokratiske proces har vi mulighed for at finde en løsning på eventuelle forskellige opfattelser af, hvordan vi kan opnå et rent og sundt miljø i Europa, og hvordan vi kan styre dette område. Jeg går fuldt ud ind for Sacconi-pakken og lykønsker ordføreren og alle øvrige berørte parter.
Evangelia Tzampazi
(EL) Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Efter en langvarig og ekstrem vanskelig procedure har vi endelig fundet en løsning med hensyn til registrering, evaluering og godkendelse af kemiske stoffer.
Den pågældende forordning giver os alle en enestående mulighed for at opnå et højt niveau for beskyttelsen af folkesundheden og miljøet, både for os selv og for fremtidige generationer.
Jeg vil gerne udtrykke min støtte til den løsning, som hr. Sacconi har opnået, og som vi takker ham for.
Det er muligt, at vi ønskede strengere regler eller en forordning med et bredere anvendelsesområde. Vi skal dog holde os for øje, at hovedmålsætningen er at iværksætte et kontrolsystem for farlige stoffer hurtigst muligt, selv om der stadig er spørgsmål, der skal tages op igen på et senere tidspunkt.
Gennem en vedtagelse af Reach bliver det eksisterende retsgrundlag for kontrol af farlige kemiske stoffer styrket med henblik på at beskytte de europæiske borgeres sundhed, og forordningen vil samtidig forbedre den europæiske industris konkurrenceevne gennem innovation og forskning i udvikling af sikrere kemiske stoffer.
Reach er et nyt, realistisk forslag, som vi alle bør støtte gennem fortsatte bestræbelser på at forbedre det. Vi bør ikke sende Reach tilbage i korridorerne, hvor det har været drøftet gennem mange år, med det formål at gøre det mere miljøvenligt og socialistisk.
Zuzana Roithová
(CS) Hr. formand! Det kompromis, som vi har forhandlet os frem til, er hverken en katastrofe for den europæiske industri eller en forspildt mulighed for at forbedre en halv milliarder europæeres sundhed. Det er betegnende for medlemmerne af Europa-Parlamentet og EU-25, at de ønsker at finde afbalancerede løsninger, der viser vejen frem, snarere end hindringer, og det skal de have ros og ikke kritik for. Forordningen i denne administrativt strømlinede version vil uden tvivl skabe et nyt bureaukrati, som EU vil blive kritiseret for. Det er klart, at europæerne bliver nødt til at betale for de ydelser, som de ønsker, dvs. nærmere oplysninger om kemikalier i produkter. Det vil nu vise sig, hvordan dette indvirker på forbrugeradfærden.
Jeg er sikker på, at disse oplysninger, der koster mange penge, vil sætte fornyet skub i den europæiske forskning i udviklingen af nyttige alternativer, og at de vil sikre, at forskellige skadelige stoffer fjernes gradvist og naturligt, hvor der ikke stilles krav om alternativer i forordningen. Læger vil fortsat - og med rette - gennemføre strenge kontroller af farlige stoffer. Intet er imidlertid gratis, og det er derfor berettiget, at industrien forsvarer sig mod højere omkostninger. Vi kan fortsat ikke se bort fra indvirkningen på konkurrenceevnen og arbejdsløsheden i EU, som vi som politikere - og ikke læger og industrien - har ansvaret for.
Jeg vil gerne på ny understrege en alvorlig mangel, nemlig at det nye system udelukkende er europæisk og ikke globalt. På trods af Reach-systemets ubestridte fordele stiller det således den stramt regulerede europæiske økonomi dårligere på et liberaliseret globalt marked. Forbrugerne beskyttes af samme grund heller ikke mod skjulte farer i produkter fra tredjelande, især da arbejdsløse køber billige produkter, enten lovligt eller på anden vis.
Jeg opfordrer derfor Kommissionen og de 27 medlemsstater til at sikre, at EU-forordningerne lever op til vores ambitioner globalt, da det er vores politiske ansvar. Det er vores pligt at forsøge at øge de miljømæssige, sikkerhedsmæssige og sociale standarder i fremstillingsindustrien i Unionen såvel som i tredjelande.
Genowefa Grabowska
(PL) Hr. formand! Jeg vil gerne indledningsvis takke hr. Sacconi for hans fremragende varetagelse af denne tidskrævende, hårde og vanskelige opgave. Jeg vil også gerne takke det finske formandskab. Jeg glæder mig over, at det endelig lykkedes os at fuldføre det intense arbejde med udarbejdelsen af denne forordning under det finske formandskab. Det har taget meget lang tid, helt nøjagtigt otte år, og det forhold, at ingen er fuldt ud tilfreds med udfaldet, betyder rent faktisk, at Reach-forordningen kan blive vedtaget.
Den kemiske industri føler, at Reach-forordningen er for positiv over for miljøet. Miljøaktivisterne hævder, at forordningen er skabt for industrien. Det vidner om, at parterne nåede frem til det kompromis, der var muligt under de givne social og politiske omstændigheder.
Jeg ønsker derudover blot at komme med to bemærkninger. Hvis vi ser kritisk på Reach-forordningen, er vi for det første nødt til at indrømme, at der er tale om ét enkelt dokument til erstatning for de 40 forskellige nugældende forordninger, og at den vil sikre en effektiv beskyttelse af vores liv og helbred. For det andet er denne forordning en klar forbedring af de hidtidige regler. Hvis vi er indstillet på at forbedre og ændre den fremover, mener jeg, at den bør vedtages.
Libor Rouček
(CS) Hr. formand, mine damer og herrer! Det hævdes ofte, at EU er en inkompetent og ubrugelig institution, der som følge af udvidelsen ikke kan træffe de vigtige, effektive og fælles beslutninger, der er afgørende for Europa. Jeg er overbevist om, at forhandlingen i dag og afstemningen på onsdag om Reach-direktivet vil vise, at præcis det modsatte er tilfældet.
Udarbejdelsen og vedtagelsen af Reach-lovgivningen har såvel europæisk som global betydning. Med denne lovgivning indfører Europa klare, gennemsigtige og retfærdige regler om registrering, vurdering, godkendelse og begrænser anvendelsen af kemikalier i nødvendigt omfang. Disse regler vil i deres endelige form forbedre beskyttelsen af folkesundheden og miljøet, og de vil give den europæiske kemiske industri mulighed for ikke blot at overleve, men efter min opfattelse også styrke sin stilling globalt. Dette skyldes, at Europa gennem Reach-lovgivningen fremover fastsætter reglerne, standarderne og udviklingstendenserne inden for den kemiske industri verden over.
I lighed med al anden lovgivning er Reach et kompromis, i dette tilfælde mellem repræsentanter fra den kemiske industri, forbrugere, miljøaktivister og dyrevelfærdsgrupper. Det er også et kompromis mellem repræsentanter fra store kemiske virksomheder og SMV'er. Som medlem af Europa-Parlamentet fra Den Tjekkiske Republik, et mellemstort land, hvor SMV'erne dominerer den kemiske produktion, er jeg sikker på, at Reach-lovgivningen vil sikre konsolideringen og videreudviklingen af disse SMV'er, herunder skabelsen af flere og flere arbejdspladser, når de initiale omkostninger er blevet absorberet. Jeg agter derfor at stemme for Reach-direktivet under afstemningen på onsdag.
Edit Herczog
(HU) Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg vil gerne lykønske ordføreren og alle, der har bidraget til og perfektioneret hans arbejde med deres spørgsmål og støtte gennem de senere år. Jeg ønsker at understrege, at for os, repræsentanterne fra de østeuropæiske stater, er der tale om et lovgivningsprojekt, der på to vigtige punkter afspejler de forslag, som vi selv har stillet på udvalgsmøder, og som også er blevet indarbejdet i det forslag, der drøftes i plenar.
Det drejer sig om det maltesisk/slovakiske forslag og det ungarsk-britiske forslag, det såkaldte OSOR-initiativ. De ungarske små og mellemstore virksomheder kan spare 10 milliarder forint alene på grundlag heraf. Det er et yderligere bevis på, at det er lykkedes os at tilpasse kravene til beskyttelse af sundheden og miljøet til de små virksomheders betalingsevne.
Jeg hilser derfor dette kompromis velkommen. Som medlem af Udvalget om det Indre Marked og Forbrugerbeskyttelse glæder jeg mig navnlig over, at kravet om forbrugeroplysning i sidste ende blev indarbejdet i kompromisforslaget. Det er efter min opfattelse af afgørende betydning for alle parter, da det vil give os mulighed for at vurdere resultaterne af Reach. Jeg håber ikke, at alle vores bestræbelser i forbindelse med udarbejdelsen af denne lovgivning vil blive sat over styr under gennemførelsen. Tak.
Guido Sacconi 
Hr. formand, mine damer og herrer! Hvad angår alle de holdninger, der blev givet udtryk for - også de mere kritiske holdninger - og hvad angår dem, der nu vil stemme for den fælles holdning i stedet for at støtte en pakke, der forbedrer den, vil jeg gerne sige, at det er et frit Parlament, og at det ikke skal skille os ad.
Der er dog noget, jeg gerne vil dementere. Der var nogen, der sagde, at hundredvis af farlige stoffer vil blive frigivet på markedet, og der var sågar nogen, der sagde, at 90 % af de farlige stoffer vil blive tilladt, eller med andre ord, at kompromiset giver en slags licens til at dræbe. Alt dette skulle have fundet sted den sidste forhandlingsnat. Det er ikke rigtigt. Man kan udelukkende komme med et estimat, for det er kun Reach, der vil vise os de faktiske mængder. I henhold til de mest pålidelige estimater vil omtrent 2.500 stoffer bliver underkastet tilladelsesproceduren.
Ifølge kompromiset er der nok under 200 stoffer, som kan opnå tilladelse efter en tilstrækkelig kontrol. Det er ikke en licens til at dræbe, men forudsætter en kontrol af risikoen, og vi har under alle omstændigheder tilrettelagt kompromiset således, at hvis der er et alternativ til disse stoffer, er der også for deres vedkommende pligt til at udarbejde en substitutionsplan. Hvis der ikke er noget alternativ, har man pligt til at udarbejde en forsknings- og udviklingsplan.
Der er således ingen, der kan bestride det faktum, at alle de stoffer, der gives tilladelse til, bliver en del af en proces, der på kortere eller længere sigt vil føre til deres erstatning. Hvis der er nogen, som tror, at substitutionspligten skal vedtages ved dekret, har de stemt om noget, som jeg aldrig har foreslået, hverken under førstebehandlingen eller i Miljøudvalget.
Noget, som jeg virkelig ikke kan acceptere, er, at der blev sagt, at forhandlingsprocessen fandt sted på en uigennemsigtig og udemokratisk måde. Jeg mødtes med skyggeordførerne før og efter alle forhandlingsrunderne og informerede dem, og indtil den sidste runde var der meget bred enighed om det mandat, som jeg havde ved forhandlingsbordet.
Til sidst vil jeg gerne takke min ven, Carl Schlyter, for at have givet mig det æble tilbage, han fik for et år siden. Jeg spiser mit æble i morgen. Han har til gengæld beholdt sit, og i et glas viste han mig noget, der er en sand økologisk bombe. Jeg vil blive i frugt- og grøntsektoren og fortælle ham noget, som min gamle ekspert i fagforeningsforhandlinger lærte mig. Han var en gammel arbejder, der havde været ude for lidt af hvert, og som havde måttet bringe store ofre. Han sagde til mig: "Vi skal ikke være som valnødder, der er hårde udenpå og bløde indeni, men som ferskner, der er bløde udenpå og hårde indeni." Det var den forhandlingslinje, jeg fulgte.
Mauri Pekkarinen
Hr. formand! Jeg vil gerne takke medlemmerne af Parlamentet for en meget interessant og meget åben debat. Der er blevet talt temmelig ligeud af posen. Drøftelsen viste, at der stadig er forskellige meninger om Reach i Parlamentet, og hvorfor skulle der ikke være det? Efter min mening er det meget forståeligt og naturligt, at det skulle være tilfældet.
På den anden side viste drøftelsen, at rigtig mange parlamentsmedlemmer er klar til at søge efter det bedst mulige resultat i denne sag gennem et kompromis. Det lader til, at det ønske, jeg udtrykte i mit første indlæg, bliver opfyldt i overmorgen, onsdag. Det ser ud til, at der nu er tilstrækkelig mange, der ønsker et kompromis.
Jeg er sikker på og overbevist om, at resultatet af disse kompromiser er, at vi i EU får den mest progressive kemikalielovgivning i verden. Når afstemningen har fundet sted, begynder så det egentlige arbejde: gennemførelsen af forordningen. Det praktiske arbejde starter med kontrollen med de 30.000 kemikalier, som i øjeblikket findes på det europæiske marked. Jeg tror på, at det arbejde vil resultere i, at vi vil gøre vores børn og børnebørn, naturen, miljøet og alt omkring os en stor tjeneste.
Med disse ord vil jeg en gang for alle takke medlemmerne af Parlamentet og især ordføreren, såvel som formanden for udvalget og vores samarbejdspartnere mere generelt i Parlamentet og Kommissionen.
Günter Verheugen
Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg vil gerne komme med to korte bemærkninger. Nogle af deltagerne i debatten, som jeg ikke længere kan få øje på, har kritiseret, at Reach-projektet nedsætter beskyttelsesniveauet for de ansatte i kemikalieindustrien. Jeg kan sige helt bestemt, at det er det rene vrøvl. Reach kan ikke nedsætte beskyttelsesniveauet i kemikalieindustrien. De pågældende bestemmelser om sikkerhed og sundhed på arbejdspladsen forbliver i kraft i deres helhed. Med Reach er der ikke noget, der bliver tilladt, som hidtil har været forbudt. Det vil tværtimod blive sådan, at det ikke længere kan forlanges, at ansatte skal arbejde med en lang række stoffer, som de hidtil har haft ansvaret for. Reach skaber derfor under alle omstændigheder en klar forbedring af sikkerheden for de ansatte på arbejdspladsen. Derfor må jeg helt klart tilbagevise dette argument fra flere parlamentsmedlemmer, som foregiver at varetage arbejdstagerinteresser.
Mit andet punkt går på, at mange af talerne med rette har henvist til, at det nu handler om at gennemføre Reach i sin helhed og på en ubureaukratisk, gennemskuelig og beslutsom måde. Det kræver utallige initiativer, projekter og foranstaltninger - jeg kunne remse dem op for Parlamentet, men det rækker tiden ikke til. Jeg har allerede talt med formanden for Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed og tilbudt at aflægge udvalget et besøg i februar og redegøre udførligt for de foranstaltninger, som Kommissionen enten allerede har truffet eller agter at træffe med henblik på at gennemføre Reach. I den forbindelse vil jeg lægge særlig vægt på at besvare alle de spørgsmål, der er blevet stillet her om støtte til de små og mellemstore virksomheder i Europa og lempelser af de krav, de bliver pålagt, og om de mange hundredtusindvis af ansatte, som er berørt heraf.
Stavros Dimas
medlem af Kommissionen. - (EN) Hr. formand! Jeg har lyttet opmærksomt til de mine damer og herrers taler, og jeg glæder mig over de positive og konstruktive bidrag og den velmente kritik.
Kommissionen støtter kompromisændringsforslagene, der på den ene side har til formål at forbedre beskyttelsen af menneskers sundhed og miljøet betydeligt og på den anden side at fremme innovation og fastholde økonomisk vækst.
Jeg mener, at et af de vigtigste aspekter i den aftale, som vi har fået forelagt, er substitution af de farligste stoffer med sikrere alternativer, hvor disse er tilgængelige, som fru Corbey understregede. Jeg mener, at dette kompromis på visse punkter er en forbedring af Kommissionens oprindelige forslag, f.eks. er der generelt blevet strammet op på vilkårene for godkendelse.
Jeg går fuldt ud ind for, at virksomhederne forpligtes til at inkludere substitutionsplaner i ansøgningen om godkendelse for meget problematiske kemikalier, der fremstilles eller importeres, hvis virksomhederne har fundet tilgængelige, passende alternativer. Jeg er også helt enig i, at der bør lægges afgørende vægt på disse substitutionsplaner i forbindelse med afgørelser om godkendelser og i forbindelse med en eventuel fremtidig vurdering af disse godkendelser.
Som hr. Bowis påpegede, har afstemningen i oktober i Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed muligvis vakt forhåbninger om et mere ambitiøst resultat. Som mange andre talere i aften ønsker jeg også at blive på toppen af bjerget, og jeg havde gerne set, at visse spørgsmål var blevet behandlet anderledes i den endelige aftale. Som hr. Davies og fru Hassi påpegede, kunne man f.eks. have strammet op på reglerne om hormonforstyrrende stoffer - stoffer med hormonforstyrrende egenskaber.
Fru Lucas og andre medlemmer anerkender ikke, at muligheden for at hemmeligholde nye farlige stoffers videnskabelige navne i seks år kan være en fordel generelt. Hermed nægtes forbrugerne retten til at få at vide, hvilke stoffer de har med at gøre, og det er således vanskeligere for brugerne at identificere stofferne i forskellige databaser.
Sidst, men ikke mindst, har bl.a. fru Ek og fru Ferreira påpeget, at det ville have været nyttigt at stille krav om udarbejdelse af en kemisk sikkerhedsrapport for de farligste stoffer i de nedre produktionsintervaller med henblik på at forbedre beskyttelsen af arbejdstagerne. Som fru Roth-Behrendt understregede, er et kompromis imidlertid et kompromis, og denne kompromispakke er en markant forbedring af beskyttelsen af sundheden og miljøet sammenlignet med situationen i dag.
Kommissionen går fuldt ud ind for kompromispakken, og jeg håber virkelig, at Parlamentet vil støtte denne pakke under afstemningen på onsdag.
Kommissionen har under hele forløbet gjort sit yderste for at gøre det nemmere for Rådet og Parlamentet at nå til enighed og finde frem til afbalancerede kompromiser. Jeg glæder mig meget over den enighed, som Parlamentet og Rådet er nået frem til, og jeg støtter denne aftale fuldt ud, således at Reach kan blive gennemført inden juni 2007. Jeg takker på ny hr. Sacconi og skyggeordførerne for deres bestræbelser på at nå frem til dette kompromis.
Formanden
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted onsdag kl. 12.00.
