Libanon (forhandling) 
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er redegørelser fra Rådet og Kommissionen om Libanon.
Janez Lenarčič
Hr. formand, mine damer og herrer! Hvad angår situationen i Libanon, er EU's og medlemsstaternes diplomatiske aktiviteter fortsat koncentreret om at styrke freden, stabiliteten, den økonomiske udvikling og respekten for menneskerettighederne i Libanon.
Vi arbejder for at bevare og styrke Libanons suverænitet, politiske uafhængighed, territoriale integritet, enhed og stabilitet. EU støtter Libanons demokratiske institutioner og premierminister Fouad Sinioras lovlige regering.
Vi er imidlertid bekymrede over de libanesiske institutioners langvarige lammelse. Den har varet siden november 2006, og da præsidentposten blev ledig i november 2007, blev lammelsen endnu mere kritisk.
Ud over at være den største finansielle donor til Libanon har EU gjort en stor indsats på diplomatisk niveau for at finde en løsning på landets poitiske lammelse.
Inden for disse rammer støtter vi FN's, Saudi-Arabiens og Den Arabiske Ligas bestræbelser. EU har således opretholdt den trepartsplan, som blev enstemmigt vedtaget af udenrigsministrene i Den Arabiske Liga. Som bekendt skal der ifølge planen straks vælges en præsident, dannes en national samlingsregering og vedtages en ny valglov.
Selv om de libanesiske politiske partier har udtrykt deres støtte til denne plan, har de forskellige fortolkninger af, hvordan den skal gennemføres. Der er to vigtige hindringer for gennemførelsen af forslaget. Den første er intern, idet partierne ikke kan nå til enighed om deres repræsentation i regeringen, fordelingen af ministerposter og den nye valglov. Den anden hindring vedrører Syrien, der ikke vil opgive sin indflydelse i Libanon.
Alt dette til trods er Den Arabiske Ligas plan på nuværende tidspunkt stadig det eneste initiativ, der kan bidrage til at bringe landet ud af det politiske dødvande. Vi forventer, at Den Arabiske Ligas generalsekretær, hr. Moussa, vil fortsætte sin indsats for at finde en løsning på den nuværende situation. Han har EU's fulde støtte i dette arbejde.
Det seneste topmøde i Den Arabiske Liga, der fandt sted i Damaskus i slutningen af marts, gav desværre ikke de ønskede resultater, som var påkrævet for at løse situationen. På grund af Syriens indblanding i proceduren med præsidentvalget protesterede Libanon ved ikke at sende sin repræsentant til topmødet.
I denne forbindelse vil jeg gerne fremhæve, at EU tilslutter sig de synspunkter, som udtrykkes i en række resolutioner fra FN's Sikkerhedsråd.
Et andet synligt bevis på EU's støtte til FN's indsats er deltagelsen i FN-missionen i Libanon. Medlemsstaterne har bidraget med den største del af militærstyrken i Libanon. På trods af adskillige angreb, hvor seks medlemmer af det spanske kontingent blev dræbt, og tre irske soldater blev såret, har missionen været vellykket, og den blev i august 2007 forlænget med et år.
EU's medlemsstater støtter desuden oprettelsen af den særlige FN-domstol for Libanon i Nederlandene.
Det bør også nævnes, at EU-Libanon-handlingsplanen trådte i kraft i 2007. Dette redskab er en opgradering af det eksisterende samarbejde inden for Euro-Middelhavsudvalget for Barcelonaprocessen, og der er allerede iværksat aktiviteter inden for disse rammer.
Olli Rehn
medlem af Kommissionen. - Hr. formand! Jeg vil allerførst take Parlamentet for at sætte Libanon på dagsordenen i dag. Der er mange andre begivenheder i Mellemøsten - især i Gazastriben - som har krævet vores opmærksomhed på det seneste, men dette bør ikke få os til at glemme Libanons strategiske betydning for regionen og som Europas samarbejdspartner.
Den aktuelle situation i Libanon er meget bekymrende. Den alvorlige politiske krise fortsætter. Den 24. marts blev parlamentets møde med henblik på at vælge en præsident udsat for 17. gang siden november 2007. Den Arabiske Ligas topmøde i Damaskus har heller ikke ført til problemets løsning.
Selv om sikkerhedssituationen har været forholdsvis rolig uden de store hændelser, er spændingerne og bekymringen blandt befolkningen vokset. Volden kan bryde ud hvert øjeblik, det skal være, så længe den politiske krise fortsætter, med uoverskuelige konsekvenser for landet og befolkningen.
Der er tegn på, at Hizbollah har genopbygget sin militære kapacitet siden 2006, hvilket vækker bekymring, især i lyset af de seneste trusler mod Israel efter Imad Mugniyehs død. Endvidere har den langvarige krise en meget negativ indvirkning på den socioøkonomiske situation i Libanon.
Som De ved, har Europa aktiviteter i gang på mange planer for at hjælpe Libanon. Vi er stadig den største bidragyder til UNIFIL, og EU har desuden været den vigtigste donor på Paris III-konferencen. Den Arabiske Ligas initiativ har haft vores stærke opbakning, siden det blev iværksat i januar 2008, og vi har med vores fællesskabsinstrumenter haft mulighed for at reagere målrettet på nogle af de store udfordringer.
Den europæiske naboskabspolitik har udviklet sig til et vigtigt instrument, der kan støtte Libanons reformproces og bidrage til økonomisk og social stabilisering, selv om det nuværende politiske dødvande er en alvorlig hæmsko for reformbestræbelserne.
Hvad er vores prioriteter for den nærmeste fremtid? Fortsat støtte til gennemførelsen af Den Arabiske Ligas initiativ er stadig vores vigtigste prioritet. Alle vanskelighederne til trods nyder initiativet en bred støtte, og det udgør for nærværende den eneste mulighed for at finde en løsning. En vigtig dato i processen bliver den 22. april, hvor det næste møde i parlamentet med henblik på at vælge en præsident skal finde sted.
Tanken om et særligt Libanontopmøde inden for Den Arabiske Liga er for nylig bragt på banen. Hvis den føres ud i verken, bør vi undersøge, hvordan vi bedst kan støtte dette initiativ. Det bør dog ikke glemmes, at det er Syrien, der på nuværende tidspunkt har formandskabet i Den Arabiske Liga.
Et klart og vedvarende engagement i en fuld gennemførelse af Sikkerhedsrådets resolutioner vedrørende Libanon er ligeledes vigtigt, for ikke at sige afgørende. Derfor vil offentliggørelsen af de næste gennemførelsesrapporter om FN's Sikkerhedsråds resolution 1559 og 1701 - i henholdsvis og maj og juni 2007 - være vigtige milepæle.
Vi bør også fortsætte indsatsen for at holde gang i fredsprocessen i Mellemøsten, som indvirker på Libanon. Jeg er i løbende tæt kontakt med mine samarbejdspartnere i kvartetten og ser frem til den Mellemøstenkonference, som Europa-Parlamentet har planlagt senere på året.
José Ignacio Salafranca Sánchez-Neyra
for PPE-DE-Gruppen. - (ES) Hr. formand! Som vi har hørt fra repræsentanterne for formandskabet og Kommissionen, og i går fra EU's høje repræsentant, hr. Solana, da han mødtes med Udenrigsudvalget, gav det seneste topmøde i Den Arabiske Liga i Damaskus ikke nogen resultater, for at udtrykke det diplomatisk.
Det er nu 17. gang, at formanden for Libanons parlament, Nabih Berri, har udsat den planlagte afstemning om valg af en præsident. Denne beslutning blev ikke truffet, fordi der er uenighed om kandidaten til præsidentembedet, da det som bekendt skal være en kristen maronit, og heller ikke fordi der mangler enighed om personen, som er chefen for de væbnede styrker, Michel Suleiman. Dette herskede der ingen tvivl om for os i delegationen af parlamentsmedlemmer, som var i Damaskus sammen med vicepremierministeren, udenrigsministeren og repræsentanter for libanesiske oppositionspartier, f.eks. Hizbollah og Amal.
Problemet drejer sig ene og alene om magtfordelingen, om at etablere blokerende mindretal i det libanesiske ministerråd, og om fordelingen af posterne som chef for den hemmelige tjeneste og chef for de væbnede styrker. Som kommissæren helt korrekt nævnte, er hele denne situation noget, der alvorligt påvirker landets troværdighed, funktion og internationale image.
Derfor vil vi gerne have Europa-Parlamentet til at opfordre de nuværende kræfter i oppositionen til at finde en løsning, så landets højere interesser sættes frem for disse interne problemer, og så vi kan fortsætte med at arbejde, som vi gjorde i EU's valgobservatørmission, hen imod et uafhængigt, demokratisk, frit og levedygtigt Libanon, der kan opbygges i fred.
Pasqualina Napoletano
Hr. formand, mine damer og herrer! Der tales igen om krig i Libanon. Det politiske dødvande, som allerede har ført til 27 udsættelser af det parlamentsmøde, hvor der skal vælges en præsident for republikken, risikerer at blive forværret og endnu en gang gøde jorden i Libanon for en intern arabisk konflikt og en hidtil latent kilde til spændinger mellem Iran og Hizbollah og Israel.
Som nævnt blev Den Arabiske Ligas topmøde i Damaskus en fiasko. Der foregår dog hektiske eksterne aktiviteter fra premierminister Fouad Sinioras og den libanesiske parlamentsformand Nabih Berris side. Disse to diplomatiske spor, som har løbet parallelt, men indtil nu ikke har kommunikeret sammen, repræsenterer dialogen mellem flertal og opposition, som har stået på i månedsvis, hvor ingen vil høre, hvad den anden part siger.
Efter min opfattelse må ethvert forsøg på at bidrage til en løsning på krisen i Libanon nødvendigvis tage højde for både den interne og den internationale situation. Alle de libanesiske kræfter har nemlig stærke forbindelser uden for landet, nogle tættere end andre. På baggrund heraf bliver det vigtigt at vurdere resultaterne af det topmøde, der finder sted i dag, i Sharm el-Sheikh, mellem Egypten og Saudi-Arabien. Det ville være til stor gavn, hvis der blev indkaldt til ekstraordinært ministermøde i Den Arabiske Liga snarest muligt, sådan som premierminister Siniora har anmodet om, for at forsøge at overtale Damaskus til at respektere Libanons selvstændighed.
I denne sammenhæng vil jeg imidlertid ikke undlade en analyse af den helt unikke socioøkonomiske situation, idet Libanon på trods af krisen efter krigen oplevede en BNP-vækst på 4 % i 2007. Den sociale situation er dog meget vanskelig. Fagforeningerne har varslet generalstrejke den 7. maj for at få hævet mindstelønnen, og ifølge FN-tal lever 1 million libanesere ud af en befolkning på 4 millioner under fattigdomsgrænsen på under 2 dollars om dagen.
Hvis vi vil være med til at finde en løsning, må vi sikre, at den 22. april ikke går til spilde, ikke mindst fordi den 21. august ser ud til at være en umulig dato. Det er den dato, præsidentkandidaten har sat for sin afgang som chef for de væbnede styrker, fordi han falder for aldersgrænsen. Hvis der ikke er fundet en løsning inden den dato, vil krisen sprede sig til hæren, og general Suleimans kandidatur vil være endeligt tabt.
Jeg vil afslutte med premierminister Sinioras ord: "Libanon kan ikke regeres fra Damaskus, men det kan heller ikke regeres imod Damaskus". Dette forekommer at være en afbalanceret holdning og en målestok for ethvert initiativ fra EU's side.
Marco Pannella
Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg er næsten helt enig i fru Napoletanos udtalelser. Jeg siger "næsten", fordi jeg mener, at vi i sidste ende selvfølgelig ikke kommer uden om Damaskus, og selvfølgelig heller ikke andre hovedstæder, men især heller ikke uden om at se i øjnene, at det, der foregår i Libanon, tilsyneladende nu under nye former, er en politik med systematiske attentater af modstandere. Jo mere populære de var, desto større var sandsynligheden for, at den tidligere kommunistleder, alle sammen, blev dræbt i denne række af attentater.
Derfor kan - og må - vi helt bestemt være opmærksome på den diplomatiske dimension, men hvis vi glemmer, at det, der foregår i Mellemøsten i dag, som vi så i Europa i 1937, 1938 og 1939, dels er attentatpolitik, dels en politisk virkelighed med ofre for friheden, selv hos fjenden, tror jeg ikke, vi finder den rigtige retning. Europa kan kun angive retningen, hvis det husker på, at det selv slap for at skulle give afkald på national suverænitet, og derfor har vi ikke haft krig i Europa i de seneste år, undtagen i Jugoslavien og andre steder. Det tvingende krav, som også bør være ufravigeligt i Middeløsten, var at skabe noget, der bygger på frihed og menneskerettigheder i stedet for 1930'er-diktaturernes ostrakisme og afpresning, som også finder sted i dag i diktaturer i Mellemøsten og Fjernøsten.
Konrad Szymański
Hr. formand! Vores indflydelse på situationen i Libanon er tydeligvis begrænset, men tilsyneladende har vi ikke gjort alt, hvad vi kan, for at forhindre Hizbollahs destabilisering af Libanon. Denne organisation er ansvarlig for terroristangreb i Libanon, bl.a. i januar 2008, der havde områder under UNIFIL's jurisdiktion som mål. Hizbollah er en privat hær, som er i gang med at ødelægge det engang så blomstrende land med støtte fra Iran og Syrien. Derfor bør Hizbollah øjeblikkeligt sættes på den europæiske liste over terrororganisationer. Det er den eneste måde, vi effektivt kan bremse dens aktivitet blandt den muslimske befolkning i Europa på. Det er den eneste måde, vi kan blokere for den europæiske del af de penge, der kommer til organisationen, på.
Jeg vil også benytte lejligheden til at minde om den skandaløse energiaftale, der er undertegnet af Schweiz og Iran. De schweiziske politikere bør være helt klar over, at disse penge også gavner terrorister, der opererer i Libanon.
David Hammerstein
for Verts/ALE-Gruppen. - (ES) Tak, hr. formand! Hr. Pöttering! Jeg har et helt konkret forslag til Dem, nemlig at forskellige libanesiske parlamentsledere inviteres her til Europa-Parlamentet for at drøfte Den Arabiske Ligas forslag og som en opfordring til parlamentarisk diplomati, så vi ikke bliver ved at være passive tilskuere til en situation, hvor den libanesiske befolkning er skakbrikker i et geopolitisk spil, som er yderst farligt, både for dem og for freden i Mellemøsten.
Forslaget kunne føres ud i livet i løbet af de kommende uger, da vi ikke kan se passivt til, mens situationen i Libanon forværres, og det libanesiske demokrati er et af de svageste led i Mellemøsten.
Vi kan ikke tillade, at krisen mellem Iran og USA og Iran og Israel forvandler Libanon til en slagmark, hvor alle parter er tabere.
Vi er nødt til at støtte Den Arabiske Ligas initiativ til en forpligtelse med hensyn til valg af en ny præsident.
Vi kan ikke begrænse vores støtte til Den Internationale Domstol i forbindelse med mordet på Rafik Hariri. Vi er meget bekymrede over, at efterforskningen trækker ud, da det gør det vanskeligt at beskytte hovedvidnerne i sagen som f.eks. den syriske Mohammed al-Siddiq, der forsvandt for kort tid siden.
EU er nødt til at lægge så meget pres som muligt på Syrien og Iran for at standse deres forsøg på at bremse løsningen af den politiske konflikt i Libanon og få dem til at støtte Den Arabiske Ligas forslag om valg af en ny præsident.
Den vedvarende indsmugling af våben til landet for at forsyne en ulovlig milits bekymrer os ligeledes. Libanons hær bør have monopol på militær aktivitet og kontrollere landets territorium.
Vittorio Agnoletto
Hr. formand, mine damer og herrer! Libanons befolkning og landets demokratiske civilsamfund er ofrene i en politisk krise, som er besluttet andre steder.
På den ene side er der USA, som var hurtig til at spille det libanesiske kort ud mod Syrien og Hizbollah som et led i den amerikanske proisraelske holdning i et forsøg på at stabilisere et område, der er ødelagt af den ulovlige krig mod Irak, og konsolidere den israelske stats militære magt. USA kan ikke tillade sig at miste Libanon. På den anden side er der Iran og Syrien og deres allierede styrer, som strides om det politiske, militære, nukleare og regionale herredømme i Libanon. Det er ligegyldigt, om det betyder massakre, selv fysisk massakre, af libaneserne. De vil heller ikke give slip på Libanon.
EU's rolle består i at undlade at stille sig på nogen af parternes side i dette internationale skakspil. Som europæere er vi nødt til at gøre, hvad vi kan, for at forsøge at bevare Libanons politiske samling, ved at beskytte dets uafhængighed og tilskynde til dialog mellem regeringskoalitionen, Hizbollah og general Aoun, i første omgang med valg af en præsident. Den person, der vælges, skal være en kandidat, som begge parter kan leve med. Dette er Libanon. Landets sekulære karakter med mange de trosretninger er et vigtigt aktiv for hele det internationale samfund, og især for Europa.
Bastiaan Belder
Hr. formand! Hvor skal man begynde for at få Libanon ud af det vedvarende politiske dødvande? Jeg behøver ikke engang svare på spørgsmålet, og jeg er sikker på, at Rådet og Kommissionen også er klar over det. Under alle omstændigheder er det indlysende svar: Begynd med at afvæbne Hizbollah. En yderst effektiv, tungt bevæbnet organisation, der står uden for retsmyndighedernes officielle midler til håndhævelse af loven, hindrer libanesiske statslige institutioners normale funktion og har indtil nu også blokeret for et nationalt politisk kompromis.
Simple løsninger på internationale kriser er ofte vanskelige at føre ud i praksis. Dette gælder bestemt også for den nødvendige snarlige afvæbning af Hizbollah. Når det kommer til stykket, truer en ny borgerkrig i det fjerne. På den anden side er Hizbollahs fortsatte rolle som militærmagt en garanti for, at organisationens to store sponsorer, Syrien og Iran, bevarer deres indflydelse i indenlandske anliggender. Den indlysende konsekvens er en reel trussel om endnu en voldelig konfrontation med nabolandet Israel. Desuden er forbindelsen til Teherans nuværende hårde nukleare linje indlysende.
Jeg vil gerne spørge Rådet og Kommissionen, hvilken løsning Europa har på dette libanesiske dilemma.
Jeg har endnu et kort spørgsmål. Ifølge den amerikanske presse i dag fungerer en medlemsstat, Bulgarien, som kanal for overskud fra narkohandel til Hizbollah. Jeg vil gerne bede Rådet informere mig om den situation. Et medlem af EU, der tjener penge til Hizbollah ved narkohandel - det forekommer at være en meget alvorlig sag.
Rodi Kratsa-Tsagaropoulou
(EL) Hr. formand, hr. kommissær, hr. formand for Rådet, mine damer og herrer! Jeg er meget tilfreds med dagens forhandling. Trods alle bestræbelser og initiativer fra europæiske organers side synes jeg, vi handler, som om vi har overladt en befolkning, der er fanget i den ene politiske krise efter den anden, til sin skæbne.
Vi behandler situationen meget klodset. Tilsyneladende kan vi ikke se, at situationen i Libanon hænger sammen med udfordringerne i Mellemøsten, og at disse udfordringer er afgørende for den internationale sikkerhed og fred samt for EU's strategiske planer i Middelhavsområdet og Mellemøsten.
Jeg mener, at det bør gøres helt klart for Europa-Parlamentet, at vi i EU er nødt til at overholde vores forpligtelser som følge af partnerskabet med Libanon. Det forpligter os til at støtte den lovligt valgte regering, der blev dannet efter det sidste valg i overensstemmelse med forfatningsmæssige krav, og som i dag er genstand for angreb og trusler.
Vi er nødt til at vise vores støtte gennem handling. Som fru Napoletano også sagde, er vores økonomiske bidrag ikke stort nok, da vi er opsat på et resultat, der løser krisen og gøre en ende på de usikre forhold. Et sådant resultat kræver, at institutionerne fungerer. Parlamentet er nødt til at arbejde som et forum for demokratisk dialog og statslig kontrol. Det er nødt til at formidle den forskelligartethed, der er en central del af Libanons identitet.
Et bestemt parlament er stadig lukket, ikke kun for valg af republikkens præsident, men for al virksomhed. Hvis der skal findes en vej ud af krisen, kræver det, at der øjeblikkeligt vælges en præsident for republikken og dannes en ny regering i overensstemmelse med forfatningen. Regionale kræfter i indbyrdes konkurrence bør ikke være dem, der lægger tonen an, som det tilsyneladende er tilfældet nu i forbindelse med præsidentvalget. Vi er også nødt til at demonstrere vores støtte til libaneserne, der søger at finde sandheden bag de politiske mord. Hundrevis af mennesker demonstrerer i gaderne med bannere med teksten "Vi vil vide sandheden".
I EU er vi nødt til at handle mere effektivt og strategisk i regionen. Vi er nødt til at fremme ansvar og oprigtige interesser. Vi er også nødt til at finde mulige løsninger og fred i staterne i området og i de arabiske stater. Der skal findes forståelse og national dialog.
Jeg vil gerne slutte af i en optimistisk tone og sige, at jeg synes, de politiske kræfter har handlet ansvarligt. Der har været begivenheder, som kunne have ført til borgerkrig og statskup, men det skete ikke. Lad os derfor få det bedst mulige ud af disse positive elementer.
Béatrice Patrie
(FR) Hr. formand, mine damer og herrer! I egenskab af formand for delegationen for forbindelserne med Mahcreklandene glæder jeg mig over, at forhandlingen om Libanon er sat på eftermiddagens dagsorden.
Den krise, landet har gennemlevet i flere måneder, handler tydeligvis om mere end udfordringerne i forbindelse med et simpelt præsidentvalg eller dannelsen af en regering. Vi ved, at spørgsmålet drejer sig om selve grundlaget for det politiske system, som bygger på en hårfin balance mellem de forskellige religioner, der indgår i det libanesiske kludetæppe.
Et andet spørgsmål er, hvilken plads Libanon håber at indtage på den regionale arena. Vil det være hangarskib for USA og dets allierede i regionen eller forpost i en såkaldt shiitisk halvmåne? Jeg tror i virkeligheden ikke, at Libanon er nødt til at vælge mellem den amerikanske og den syriske/iranske lejr. Den eneste brugbare lejr for Libanon er Libanon selv.
Det er bestemt ikke EU's opgave at blande sig i Libanons interne anliggender. Europa behøver ikke støtte den ene koalition frem for den anden. Det, EU kan gøre, er at tilbyde sin hjælp som mægler, hjælpe de forskellige libanesiske parter med at finde et minimum af tillid til hinanden - hvilket er altafgørende, for at der kan indgås en aftale - og tilbyde sin hjælp og mellemkomst til at sætte en proces med forståelse og kompromis i gang.
Vi gør ret i at støtte Den Arabiske Ligas plan, der bygger på konsensus om en præsident, en national samlingsregering og en reform af valgloven, der sikrer en retfærdig repræsentation af alle faktorer i det libanesiske samfund. Dette er en uomgængelig betingelse for den politiske sekularisering, der er fastsat i Taifaftalerne, og som et voksende flertal i den libanesiske befolkning ønsker gennemført.
Vi er nødt til at støtte alle initiativer i denne retning. I denne forbindelse er det forslag, der er fremsat af formanden for det libanesiske parlament, Nabih Berri, om at genoptage en national dialog, et positivt signal. Som vi har gjort i mange år, er vi nødt til at fortsætte med at støtte et Libanon, som ønsker at være uafhængigt, samlet og endelig fri for indre konflikter.
Carlos Carnero González
- (ES) Hr. formand! Det er mit indtryk, at en af de få gange, libanesiske parlamentsmedlemmer valgt i 2005 har kunnet handle frit, var for nylig på plenarmødet i Den Parlamentariske Forsamling for Euro-Middelhavsområdet i Athen, da det er meget farligt at være medlem af Libanons parlament, som tragiske begivenheder har vist.
Jeg tror, der er nogle, som gerne vil have os til at tro, at der ikke findes nogen løsning for Libanon, og at Libanon derfor ikke kan eksistere som en uafhængig, selvstændig, demokratisk stat. Vi er nødt til at bekæmpe denne holdning ved at støtte de libanesiske institutioner, støtte Den Arabiske Ligas plan og kræve, at alle hindringer for, at der kan komme fred og forståelse til landet, fjernes.
Europa har ikke vasket sine hænder, hvad angår Libanon. Jeg vil gerne minde alle om Europas militære deltagelse i UNIFIL 2, med et imponerende tal, og som Rådet har gjort opmærksom på, har der været mange sårede og dræbte.
Vores politiske tilstedeværelse svarer til den militære. Vi har begrænsninger, men inden for vores begrænsede kapacitet er vi nødt til at opfordre kræfterne uden for regionen og libaneserne til at indgå en aftale, da de er uundværlige for en socioøkonomisk udvikling til gavn for befolkningen og freden i Mellemøsten.
Eija-Riitta Korhola
Hr. formand! Det seneste arabiske topmøde var spil for galleriet og bragte ingen løsninger på de vigtige spørgsmål på grund af nøgleaktørers fravær.
Libanons politiske krise og konstant forværrede sikkerhedssituation kræver, at EU forbedrer den politiske dialog og hjælper med at genoprette retsstatsprincippet og demokratiet. Selv om effektiv gennemførelse af Libanons internationale forpligtelser, hvad angår menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder, er opstillet som en prioritet i EU-Libanonhandlingsplanen, er der næsten ingen fremskridt. Dårligt fungerende statslige institutioner og økonomien, der hele tiden forringes, har frembragt uro og protester blandt befolkningen. Selv den seneste strejke blandt lærerne er virkningsløs uden statsinstitutioner til at reagere.
Den nuværende politiske situation undergraver den europæiske naboskabspolitiks reformdagsorden, men naboskabspolitikken kan være katalysator for en politisk debat ved at ændre den fra drøftelser om magten til drøftelser om emner. Den europæiske partnerskabspolitik belønner fremskridt. Libanon er ikke den bedste elev til at lære og til at samarbejde med den europæiske samarbejdspolitik, men vi kan ikke tillade, at den anvendes, som om den var et strategivalg.
Miroslav Mikolášik
(SK) Hr. formand! Som medlem af delegationen til Den Parlamentariske Forsamling for Euro-Middelhavs-samarbejdet/Barcelonaprocessen overvåger jeg spørgsmålet omkring Libanon, og jeg må desværre sige, at selv om Libanon har et flertalsparlament, et lovligt flertal, udsættes dette flertal for trusler, og parlamentet samles slet ikke.
Efter mordet på Rafik Hariri, der var kendt og respekteret, er der ikke afholdt præsidentvalg, og landet som helhed er ude af stand til at finde en politisk løsning på denne komplicerede situation. Medlemmer af Libanons parlament, som jeg har mødtes med for nylig, både på det seneste møde i Den Parlamentariske Forsamling for Euro-Middelhavs-samarbejdet i Athen og her i Bruxelles, har fortalt os om deres forfærdelige vilkår. I Libanon er det opfattelsen, at Syrien i praktisk forstand har politisk magt over landet, især det sydlige Libanon, hvor Hizbollah dagligt bringer området i fare ved at sende raketter ind i det nordlige Israel. Iran støtter situationen, og jeg tror ikke, den akse er villig til at acceptere demokratiske ændringer.
Jeg vil gerne opfordre mine kolleger og alle tilstedeværende, både fra Rådet og fra Parlamentet, til at vedtage foranstaltninger til øjeblikkelig hjælp til Libanon.
John Purvis
Hr. formand! Jeg er også medlem af Delegationen for Forbindelserne med Machreklandene, og Libanon befinder sig bestemt i en meget tragisk situation.
Jeg må dog sige til Rådet og Kommissionen, at jeg efter at have hørt Dem i eftermiddag er alt andet end imponeret af den svaghed, der kommer frem i Deres indlæg. De sender ansvaret videre til en lige så svag Arabisk Liga.
Tilsyneladende gør vi ikke fremskridt, og jeg tror, Europa kunne spille en langt større rolle, ikke kun i forbindelse med Libanon, men i hele Mellemøstenspørgsmålet. Det ser afventende og passivt til. Må jeg foreslå Rådet og Kommissionen, at vi markerer os langt stærkere i hele Mellemøstenspørgsmålet fra en europæisk synsvinkel i stedet for bare at strø om os med fine floskler?
Bogusław Sonik
(PL) Hr. formand! Jeg vil gerne tilslutte mig dem, der siger, at Europa bør komme med et initiativ nu, og forslaget fra fru Patrie, formanden for delegationen, om, at vi bør tilbyde de vigtigste kræfter i Libanon en mulighed for at tale her i Parlamentet og fortælle os, hvad det rent faktisk er, der står i vejen for, at Parlamentet indkaldes og indleder processen med valg af en præsident. Jeg mener også, det er nødvendigt med en klar politik for Syrien. Nøglen til hele politikken for Libanon ligger i Damaskus. Vi kan ikke adskille vores politik for Syrien fra vores standpunkt vedrørende Libanon.
Hvis der er forhandlinger i gang mellem Israel og Syrien om, at Israel skal forlade Golanhøjderne, er der i hvert fald én betingelse, der skal være opfyldt, nemlig at Libanon har ret til at være et demokratisk land, og at Syrien skal acceptere dette.
Janez Lenarčič
formand for Rådet. - (SL) Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg har lyttet nøje til medlemmernes synspunkter, som er kommet frem i dagens forhandling, og jeg vil gerne begynde med at sige, at der er stor enighed, både i Parlamentet og i Rådet, om, at det er på høje tid, der gøres noget ved det dødvande, som Libanon befinder sig i.
Rådet har gjort flere forskellige bestræbelser. Der var nogle af medlemmerne, heriblandt fru Kratsa-Tsagaropoulou og fru Napoletano, som fremhævede, at det ikke er nok at sende penge og økonomiske midler til Libanon, og at det heller ikke er nok at få valgt en præsident.
Det er korrekt, men EU gør langt mere i Libanon og vedrørende Libanon. Jeg vil gerne udtrykke min taknemmelighed over for Carlos Carnero González, der i sit første indlæg, ligesom jeg, understregede EU's store engagement på sikkerhedsområdet med dets militære styrker, et engagement, som allerede har kostet liv. Dette er dog langtfra nok. Formandskabet for Det Europæiske Råd er enig i, at EU også er nødt til at spille en politisk rolle.
Vi må på nuværende tidspunkt heller ikke glemme, at initiativet fra Den Arabiske Liga, som EU støtter, er til forhandling, og at generalsekretær Moussas vedvarende bestræbelser fortjener opbakning. EU giver denne opbakning og vil fortsætte med at give den.
Vi vil tilpasse vores aktiviteter vedrørende Libanon til begivenhederne, efterhånden som de indtræffer. Som jeg allerede har nævnt, vil præsidentvalget alene ikke løse alle problemer. Der skal også dannes en ny regering, en valgreform er påkrævet, og vi vil naturligvis fortsætte med at arbejde hen imod alt dette.
Rent faktisk vil en løsning af den politiske krise også have en effekt på den økonomiske situation i landet. Og med vores indsats har Rådet og EU forpligtet sig til at støtte Libanon.
Det er et land med et kolossalt potentiale. Derfor vil vi også gerne hjælpe det, og vi er fast besluttet på at yde det al den bistand, der står i vores magt, så Libanon kan få politisk stabilitet og uindskrænket økonomisk velstand snarest muligt.
Olli Rehn
medlem af Kommissionen. - Hr. formand! Jeg vil gerne takke medlemmerne for en meget vigtig og ansvarlig debat. Jeg vil referere indholdet for min kollega, Benita Ferrero-Waldner.
Jeg tror, at vi - Parlamentet, Rådet og Kommissionen - er grundlæggende enige om, at vi uden for al tvivl vil fortsætte med at støtte vores mangeårige samarbejdspartner, Libanon, i denne yderst kritiske fase. De komplekse udfordringer, Libanon står med på nuværende tidspunkt, gør det særlig vigtigt, at vi, de europæiske institutioner, så vidt muligt koordinerer vores indsats og udnytter vores muligheder fuldt ud. Europa-Parlamentet har allerede tidligere ydet et vigtigt bidrag til vores samarbejde med Libanon. Et godt eksempel er den europæiske valgobservatørmission i forbindelse med parlamentsvalget i 2005.
En af de store opgaver, der ligger forude, er at hjælpe med at gøre demokratiet i Libanon mere robust over for udfordringer som den aktuelle krise. Valgreformer er et vigtigt element i ethvert initiativ, som forventes at have en varig effekt på Libanons politiske system. I denne forbindelse kan Europa-Parlamentet med dets særlige ekspertise og knowhow spille en central rolle, hvilket jeg også er sikker på, at det vil gøre.
Det er også korrekt, at konflikterne i regionen er forbundne, som flere talere fremhævede. Som bekendt er der aldrig indgået en fredsaftale mellem Libanon og Israel. I Libanon bor 400.000 palæstinensiske flygtninge, hvilket delvis skyldes, at Israel og palæstinenserne endnu ikke har indgået en fredsaftale. En del af Hizbollahs eksistensberettigelse er Israels fortsatte besættelse af Shebaafarmene. Derfor er det EU's holdning, at en holdbar og varig løsning kun kan opnås gennem en omfattende tilgang til fredsprocessen. Hvis der findes en løsning på det ene spor i fredsprocessen, vil det hjælpe på andre områder, men ingen af sporene i sig selv giver nogen garanti, hvis der ikke er fremgang inden for andre spor. Der er ingen tvivl om, at en aftale mellem Israel og Syrien vil være med til at fjerne nogle spændinger i Libanon, og derfor har vi også givet den aktuelle politiske proces vores fulde opbakning. Vi håber på, at fremskridtene med tiden kan spredes til andre spor.
Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted ved næste møde i Strasbourg.
