Afgørelse om uopsættelig forhandling
Formanden.
Kære kolleger, før vi drøfter hr. Manders' betænkning, skal vi stemme om anmodningen om uopsættelighed for forslag til Rådets afgørelse om indgåelse af en aftale i form af brevveksling mellem Det Europæiske Fællesskab og Republikken Kroatien om den økopointordning, der skal gælde for Republikken Kroatiens transittrafik gennem Østrig.
Jeg giver nu ordet til formanden for Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme, som er korresponderende udvalg.

Caveri (ELDR).
Hr. formand, først vil jeg gerne komme med en kort bemærkning til forretningsordenen og anvendelsen af artikel 112, idet jeg gerne vil minde Parlamentet om, at der er tale om en helt ekstraordinær procedure. Det undrer mig ærligt talt, at Rådet har ønsket at anvende artikel 112 på et sådant spørgsmål, som vi kunne have behandlet på almindelig vis i løbet af nogle få uger, uden at det fik nogen indflydelse på foranstaltningen, der som bekendt har været gældende fra 1. januar.
I den forbindelse vil jeg gerne sige til parlamentsmedlemmerne, at uanset hvilken holdning de giver udtryk for, opnåede det korresponderende udvalg på det ekstraordinære møde i går aftes, som blev holdt på Rådets anmodning, ikke det nødvendige beslutningsdygtige flertal. De tilstedeværende koordinatorer var nemlig i tvivl om, hvorvidt det er fornuftigt at bruge artikel 112, og det var de netop, fordi - og det vil jeg gerne understrege, hr. formand - der efter min mening er tale om et ekstraordinært instrument. Derfor må man virkelig undre sig over ønsket om at anvende uopsættelig forhandling, når det gælder et spørgsmål, hvis indhold er helt uvæsentligt, og det vil jeg gerne gentage.

Rack (PPE-DE).
Hr. formand, hvad selve sagen angår, har formanden for Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme allerede understreget, at proceduren naturligvis er usædvanlig. På den anden side lever vi med meget korte frister, og på den baggrund er det nødvendigt med uopsættelighed. Jeg vil derfor foreslå, at vi accepterer anmodningen om uopsættelighed.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0145/2003) af Manders for Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om miljøansvar for så vidt angår forebyggelse og afhjælpning af miljøskader (KOM(2002) 17 - C5-0088/2002 - 2002/0021(COD)).

Wallström
Hr. formand, først vil jeg gerne ønske vores nye kolleger fra de nye medlemsstater velkommen. Det er en sand fornøjelse at se dem i Europa-Parlamentet, og jeg ønsker dem velkommen i EU-familien.
Først vil jeg gerne takke ordføreren, hr. Manders, for hans betænkning om Kommissionens forslag vedrørende miljøansvar. Miljøansvar er et vigtigt emne, der har fået velfortjent opmærksomhed og skabt intense diskussioner gennem mange år. Kommissionen har arbejdet med dette spørgsmål i lang tid og i tæt kontakt med de berørte parter og det civile samfund.
Denne proces har endnu en gang understreget den strategiske betydning af de underliggende principper og er samtidig et udtryk for de mange forskellige synspunkter, når det gælder de nærmere detaljer ved gennemførelsen. Man er fristet til at sige, at der næsten er lige så mange forskellige holdninger til de centrale spørgsmål, som der er involverede parter.
Jeg er således udmærket klar over, at forslaget er kompliceret og følsomt. Det var nødvendigt at træffe vanskelige valg vedrørende mange af aspekterne, og vi skulle finde den rette balance mellem modstridende interesser. Vi mener, at det er lykkedes Kommissionen at skabe denne balance med vedtagelsen af forslaget i januar 2002. Det er med henblik på at bevare, eller endda styrke, denne balance, at vi vil overveje de ændringsforslag, som Parlamentet har vedtaget.
Jeg skal kort fremlægge hovedtrækkene i Kommissionens forslag. Forslaget sigter mod indførelse af nogle rammer i Fællesskabet, hvorved skader på miljøet - som i forslaget defineres som skade på biodiversiteten, på vandmiljøet og på jorden - kan forhindres eller afhjælpes gennem et system for miljøansvar. Når det er muligt, skal den virksomhed, der har forårsaget skaderne på miljøet - eller skabt en umiddelbar trussel for sådanne skaders opståen - i henhold til princippet om, at forureneren betaler, afholde udgifterne til gennemførelse af de nødvendige forebyggelses- eller genopretningsforanstaltninger. I visse tilfælde, hvor ingen virksomhed kan gøres ansvarlig, eller en ansvarlig virksomhed er ude af stand til at betale, skal medlemsstaterne påtage sig ansvaret for at finde en alternativ måde at finansiere de pågældende foranstaltninger på.
Der findes adskillige centrale spørgsmål, der fortjener særlig opmærksomhed. Disse spørgsmål kræver helt klart mere detaljerede bemærkninger, men i dag vil jeg gøre det så kortfattet som muligt. For det første er der spørgsmålet om forslagets rækkevidde med hensyn til de omfattede aktiviteter og biodiversiteten. Efter Kommissionens mening skal princippet om objektivt ansvar være gældende for aktiviteterne i bilag I til forslaget og ligeledes for andre erhvervsaktiviteter end dem, der nævnes i bilag I, idet det er underforstået, at denne anden ansvarskategori er baseret på skadevoldende handlinger. Kommissionen mener, at det er uacceptabelt at fjerne denne del af ansvarsordningen, eftersom det vil svække forslaget. Omvendt mener Kommissionen, at det hverken kan retfærdiggøres eller er praktisk muligt at udvide princippet om objektivt ansvar til alle erhvervsaktiviteter i EU.
Efter disse bemærkninger vedrørende rækkevidden vil jeg slutte af med at sige, at forhandlingen om ændringsforslagene bliver utroligt vigtig, og jeg er sikker på, at vi kommer til at høre nogle nye argumenter.

Manders (ELDR)
Hr. formand, jeg vil også byde alle nye kolleger velkommen. Jeg håber, de også involveres i denne komplekse betænkning. Jeg vil takke alle de kolleger, som har været involveret i dette emne, og som vil være involveret i det i fremtiden. Navnlig de kolleger, som deltog i arbejdsgruppen for at nå frem til et kompromis. Især vil jeg takke hr. Papayannakis for det behagelige samarbejde. Også Kommissionen og Rådet vil jeg takke for deres rigelige information og deres samarbejde.
Både på det juridiske og på det politiske plan er dette måske det mest komplekse emne med i alt - hvis jeg tæller alle ændringsforslag fra udvalgene med - næsten 900 ændringsforslag, som dernæst er reduceret til 75 i Udvalget om Retlige Anliggender. Det har vi stemt om. I mellemtiden foreligger der igen 108 ændringsforslag her på plenarmødet med temmelig mange delte afstemninger. Det vil betyde, at vi i eftermiddag får et langt, vanskeligt møde, men jeg synes, det er umagen værd.
Jeg vil lige kort skitsere forhistorien. Jeg tror, at denne betænkning er fyldt med prestige. Vi havde først Exxon Valdes og Erika og derefter skibet Prestige, men betænkningen er også fyldt med politisk prestige, endda siden 1976. Hvis man vil gå hurtigere, end man egentlig kan, opnår man ikke noget. Det er min holdning. Derfor må man forsøge at udarbejde regler, som er gennemførlige og realistiske. Kompetencekonflikten mellem Udvalget om Miljø og Udvalget om Retlige Anliggender var begyndelsen til navnlig den politiske stemning. Jeg mener, at hvis ansvarsordningerne ikke engang længere skulle behandles i Udvalget om Retlige Anliggender, kan vi lige så godt nedlægge dette udvalg og simpelthen have ét udvalg, og det bliver Udvalget om Alle Anliggender. Det kan vi alle 626 og måske til næste år 735 blive medlem af. Så ved jeg helt sikkert, at vi ikke længere vil nå frem til en løsning.
På grund af kompetencekonflikten er emnet blevet kontroversielt og meget ømtåleligt. Alle vil sætte deres grænser for at profilere sig politisk. Det er ærgerligt, for det har ført til, at det indtil nu stort set ikke har været muligt at indgå kompromiser og skabe større opbakning. Jeg valgte i sidste instans en holdning, som er afbalanceret på grundlag af alle stillede ændringsforslag, og som ikke specielt støtter industrien eller miljøet. Jeg har forsøgt at finde en balance, som muliggør, at en ny lovgivning - for det er nemlig det, vi taler om - er brugbar og gennemførlig, og i fremtiden i sidste ende kan udvikle sig til en anvendelig lovgivning, som vil føre til en præventiv holdning til miljøet og i sidste instans vil beskytte miljøet.
Jeg tror, det er vigtigt, at der opstår lige vilkår, for efter min opfattelse er miljølovgivning også en del af vores økonomi. Det var mine første kompromisforslag baseret på. Jeg sagde f.eks., at retsgrundlaget bør være artikel 175. Hver medlemsstat udvikler sit eget system, og Kommissionen går på grundlag af de bedste eksempler på markedet efter fem år over til et harmoniseret lovforslag om miljøbeskyttelse i hele Europa. På denne måde får vi lige vilkår, vi undgår miljødumpning, og vi forhindrer, at der i sidste instans opstår 25 forskellige retssystemer, som bestemt ikke vil fremme det indre marked og heller ikke vil beskytte miljøet. Jeg forstår, at der er en række lande, bl.a. mit eget land, Nederlandene, som altid vil gå noget længere. Det er også udmærket. Jeg synes også, at det skal være muligt. Jeg tror bare, at det er bedre, at en række lande, som ikke går så langt, netop skal løftes op på et højere niveau, hvorved det i sidste instans er bedre for miljøet, i absolutte tal. Derefter er det, hvis vi anvender artikel 95, også lettere for Kommissionen som traktaternes vogter at indklage parter, som ikke opfylder reglerne, ved Domstolen og dermed også sikre, at miljøet virkelig har gavn af disse bestemmelser.
I mine første forslag valgte jeg formildende omstændigheder i stedet for undtagelser, og jeg tror, det var godt. Jeg har knyttet et risikoansvar til påberåbelse af ansvarsfrihed ved anvendelse af den bedste tilgængelige videnskab som en formildende omstændighed. 100 % formildende omstændigheder ville betyde, at dommeren kan beslutte ikke at gøre en person ansvarlig. Desværre var det ikke muligt at nå så vidt.
Hvad angår rækkevidden, har jeg nævnt områder, der er beskyttet af EU, habitater, arter og nationalt beskyttede områder. Jeg har sagt, at det bør supplere alle internationale traktater for at sikre, at der også der opstår lige vilkår og en lignende ansvarsordning. Det har desværre ikke opnået flertal. Jeg var isoleret i Udvalget om Retlige Anliggender. Ingen, hverken venstreorienterede eller højreorienterede, ville støtte mig.
For at sikre, at vi nu kan behandle det her i dag, har jeg i Udvalget om Retlige Anliggender søgt og også fundet opbakning. Det betyder, at jeg har måttet afsvække mine oprindelige forslag noget, men egentlig er jeg særdeles tilfreds med det, som er vedtaget i Udvalget om Retlige Anliggender, og det vil jeg støtte. Jeg støtter dernæst også de ændringsforslag, som er stillet, og som er baseret på mine første kompromisændringsforslag. Jeg håber, at vi får en gunstig afstemning, og jeg synes, det er en udfordring at kunne fortsætte med at spille en prominent rolle under andenbehandlingen i denne vanskelige sag.
Papayannakis (GUE/NGL)
Hr. formand, mine damer og herrer, det forslag til direktiv, vi behandler i dag, har vi ventet på i 20 år. Princippet om, at forureneren betaler, er tilsyneladende mere kompliceret at føre ud i livet, end vi havde forestillet os, hvilket er forståeligt, eftersom vi både skal placere ansvaret for genopretningen af miljøskaderne og finde ud af, hvordan vi undgår, at ansvaret og omkostningerne lægges over på skatteborgerne, samtidig med at vi sikrer, at der ikke kun er repressive foranstaltninger, men også foranstaltninger til forebyggelse af forurening. Vi taler således om forurenernes objektive ansvar og om en hel række af ordninger, som får indflydelse på virksomhedernes adfærd.
Direktivforslaget vækker blandede følelser hos mig. Jeg både glæder mig over det, fordi det kan bane vej for reformer, men også kun bane vej, og jeg har betænkeligheder, fordi de foranstaltninger, der foreslås, ikke er modige nok, fru kommissær.
F.eks. er biodiversitet, som det defineres i forslaget, begrænset til naturtyper og arter dækket af habitat- og fugledirektiverne, det vil sige kun 13 % af EU's territorium.
For det andet bør definitionen af miljøskade gøres bredere, så den også omfatter radioaktivitet, skade på luftkvaliteten og skade på biodiversiteten som følge af genetisk modificerede organismer.
For det tredje er havområder og atomforurening ikke omfattet. Begrundelsen er, at der findes internationale konventioner, men de dækker som regel kun de traditionelle skader og ikke miljøskader. Desuden er der flere af EU's medlemsstater, der ikke har undertegnet dem. Endvidere indeholder de klausuler, som klart forbyder indførelsen af bestemmelser om udvidet miljøansvar. Derfor må det fremgå klart, og der må være en udtrykkelig angivelse i direktivet af, hvilken ansvarsordning der gælder. Der bør også være mulighed for ændringer af de internationale konventioner, og vi må afvente Kommissionens forslag herom.
Endvidere fastsættes der undtagelser fra miljøansvaret for udledninger og aktiviteter, som der er givet tilladelse til, eller som ikke blev betragtet som skadelige på det tidspunkt, hvor tilladelsen blev givet. Det er de såkaldte "permit and state of the art defences". Jeg mener, at disse undtagelser undergraver troværdigheden af direktivets mål, indsnævrer ansvarsordningens anvendelsesområde og underminerer princippet om, at forureneren betaler. Ifølge en undersøgelse, som Kommissionen selv har foretaget, fru kommissær, har 10 ud af de 15 EU-lande ikke sådanne undtagelser. Der er derfor ingen grund til, at det nye direktiv opmuntrer flere af medlemsstaterne til at slække på deres miljølovgivning.
Endvidere indføres i direktivforslaget en offentligretlig ordning, hvor de kompetente myndigheder er ansvarlige for at fastsætte og sikre passende foranstaltninger til forebyggelse eller genopretning. Dette må imidlertid ikke medføre en belastning af skatteborgerne. Og det er det, der risikerer at ske. Principielt bør ansvaret for at træffe foranstaltninger til forebyggelse og genopretning påhvile virksomheden. Proceduren med konstatering og genopretning af skaden bør varetages af de kompetente myndigheder.
Så er der spørgsmålet, om borgerne kun skal have indirekte adgang til klage. Direktivet giver ikke borgerne mulighed for direkte adgang til klage. Det er, mener jeg, i strid med Århus-konventionen. Jeg mener også, at der bør være en obligatorisk forsikringsordning for virksomhederne med fælles regler for finansielle garantier. Med en sådan ordning vil der ikke opstå konkurrenceforvridninger. Hvis den derimod ikke findes, vil dette ske. Desuden vil forebyggelsesordningen blive svækket, og jeg tror heller ikke, vi vil se den forventede positive indvirkning på økonomien.
Miljøudvalget, som jeg har haft den ære at være ordfører for, har vedtaget en udtalelse, som er i overensstemmelse med disse bemærkninger. Sammen med flere andre medlemmer fra forskellige politiske grupper forelægger vi nu Parlamentet en række forslag, som ikke er så ambitiøse, men som udgør en blanding af flere synspunkter. Vi forsøger også at nærme os Rådets synspunkter, så vi kan opleve det græske formandskab nå frem til en politisk aftale i Rådet (miljø) den 13. juni.
Økosystemet og stoffets og energiens strøm bevæger sig i forudsigelige og målbare retninger. Mennesket er nødt til at tilpasse sin virksomhed til disse. Vi beskytter ikke naturen ved bare at sætte hegn omkring den. Hvis vi skal beskytte Europas bæredygtighed, skal industrien og hele økonomien drejes i en mere grøn retning. Vi kan ikke sige, at vi hverken er med den ene eller den anden.
Jeg håber, at afstemningsresultatet vil sende et klart politisk budskab til hele Europa om, at vi er fast besluttede på at udforme en egentlig politik, som sikrer miljøet en bedre beskyttelse, og som er i overensstemmelse med EU's sociale og økonomiske mål. Vores stemme fører ikke til øjeblikkelige forandringer. Hvis vi vedtager de ændringsforslag, som vi har stillet, hr. formand, mine damer og herrer, tror jeg, vi kan skabe nye muligheder, så der gradvis kan indføres en model for bæredygtighed og ansvar både i Europa og i andre lande.

Niebler (PPE-DE).
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, i morgen stemmer vi her i Parlamentet om miljøansvarsdirektivet og afslutter dermed en lang diskussion, der, som De ved, har været meget kontroversiel. Lad mig allerførst udtale en ganske særlig tak til vores ordfører Toine Manders. Ordføreren har gennem mange måneder kæmpet utrætteligt for sin betænkning. Han har virkelig forsøgt at tage hensyn til alle involverede og finde kompromiser. Jeg takker endnu en gang for den konstruktive dialog.
Lad mig på forhånd sige helt klart, mine damer og herrer, at PPE-DE-Gruppen støtter dette direktiv, støtter Kommissionens forslag. Vi ønsker et skærpet miljøansvar. Den, som er skyld i miljøskader i forbindelse med sit erhverv, må også stå til ansvar for det. Han skal også betale erstatning for skader på den biologiske diversitet, altså for de såkaldte økologiske skader. Det har man hidtil ikke haft i medlemsstaterne, her betræder vi nyt land. Men jeg mener, at det er godt, at vi betræder nyt land her, og min gruppe støtter ansvaret for økologiske skader, selv om vi alle ved, at det i sidste ende vil blive svært at beregne disse skader konkret.
Jeg kan godt forstå, at det ikke altid er muligt at nå frem til en bred enighed om miljøansvar. Men netop derfor vil jeg i dag gerne agitere varmt for vedtagelsen af betænkningen fra Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked, for Retsudvalget er kommet med en klar, behersket og gennemførlig udtalelse. Betænkningen er et stort skridt i retning af en bedre miljøbeskyttelse, og derfor bør den også få stort flertal ved afstemningen i salen i morgen.
Det begynder, mine damer og herrer, allerede med de talrige definitioner, som indleder direktivet og opridser direktivets anvendelsesområde, f.eks. definitionen af den biologiske diversitet. Her betrædes der nyt land, som jeg allerede har været inde på. Jeg synes, der er fornuftigt, at man tager udgangspunkt i levesteder og arter, som i forvejen er beskyttet af EU-lovgivningen. Desuden bør medlemsstaterne frit kunne udpege yderligere nationale beskyttelsesområder. En udvidelse ud over dette ville imidlertid sprænge rammen for direktivet i enhver henseende.
Et andet eksempel er direktivets anvendelsesområde. Også her tror jeg, vi har fundet et kompromis i Retsudvalget, som henviser til systemet med de internationale konventioner og præciserer sammenhængen hermed. Miljøansvarsdirektivet bør ikke umiddelbart gælde for de områder, hvor der gælder internationale ansvarsregler. Jeg tror, det er et fornuftigt kompromis, der er fundet her.
Endelig går min gruppe også samlet ind for de fritagelser fra ansvaret, som er nævnt i Kommissionens forslag. Her drejer det sig igen om de to emner permit defence og state of the art defence. Vi mener, det er rigtigt, at disse ansvarsfritagelser tages med i direktivet. Vi mener også, det er rigtigt, at landmænd, som dyrker deres jord efter god landbrugspraksis, får en fritagelse fra ansvaret.
Lad mig afslutte med at sige, mine damer og herrer, at vi er nået frem til et godt kompromis i Retsudvalget, og jeg beder om, at dette kompromis også bliver støttet af flertallet her i Parlamentet i morgen.
Gebhardt (PSE).
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, vi byder vores miljø meget, mange gange for meget. Derfor er det på høje tid, at vi i EU skaber nogle strenge regler for at beskytte miljøet, f.eks. fælles bestemmelser om miljøansvar, som vi nu endelig kan behandle i plenarforsamlingen i dag efter lange diskussioner forud og i de kompetente udvalg.
Når det gælder miljøansvar, er det ikke nok at straffe den gamle morlille, som ikke pænt samler sin hunds efterladenskaber op, når de er ude at gå tur. Vi har brug for ansvarsbestemmelser, som drager alle, der forvolder miljøskader, til ansvar, uden undtagelse. Hvis man i sidste ende selv skal have pungen op af lommen for at betale for skader og afhjælpningen af dem, vil man snart begynde at overveje, hvordan man behandler miljøet mest skånsomt, og handle efter det. Derfor står Den Socialdemokratiske Gruppe bag en række ændringer til Kommissionens tekst. Vi kan absolut ikke se, hvorfor princippet om, at forureneren betaler, ikke også skal gælde for forureninger inden for olieindustrien, den nukleare industri eller udsætning af genmodificerede organismer. Er det da ikke netop navne som Erika og Prestige, der står for uhørt store og stadig ikke overståede miljøproblemer? Giver det nogen mening, at det offentlige og dermed skatteyderne skal betale for andres fejl, bare fordi det er svært at sætte tal på risikoen eller forsikre den? Skal vi ligefrem opfordre til at behandle miljøet skødesløst, fordi det er svært at få hold på visse skadevoldere, når der skal lovgives om skaderne? Nej, helt bestemt ikke! Og derfor er det kun logisk, hvis Parlamentet sørger for, at indehavere af miljøfarlige virksomheder via forsikringer eller andre økonomiske foranstaltninger skal sørge for at være i stand til at betale for reparation og sanering.
Endelig vil jeg gerne komme ind på et andet punkt, som er meget vigtigt for os Socialdemokrater. Ansvaret for og udgiften til oprydning efter skader og sanering af miljøet må heller ikke ad bagdøren lande hos det offentlige og dermed hos borgerne. Under ingen omstændigheder! Princippet om, at forureneren betaler, skal gælde altid og for alle. Derfor har vi foreslået et afsnit indføjet i artikel 4 og 5 som supplerende og præciserende ændring. Denne ændring har til formål at sikre, at de ansvarlige myndigheder kan sætte de nødvendige skridt i værk uden selv at skulle handle eller skulle lægge ud for måske enorme udgifter, som det efterfølgende kan være vanskeligt at få godtgjort. Hvis plenarforsamlingen støtter forslagene fra PSE-Gruppen og andre i stedet for Retsudvalgets, får vi en miljøansvarslovgivning, som fordeler byrderne korrekt og samtidig virker forebyggende. I disse forslag forlanges der et minimum af, hvad borgerne med rette forventer af et miljøansvar på EU-niveau. Dette minimum skal nås. Hvis denne forudsætning ikke bliver opfyldt som resultat af enkeltafstemningerne, må vi til min store beklagelse overordnet afvise dette vigtige direktiv.
De Clercq (ELDR).
Hr. formand, med dette forslag fra Kommissionen gøres der for første gang et forsøg på at vedtage en altomfattende ordning i EU med henblik på forebyggelse og genopretning af miljøskade. Måske er alle enige om, at en sådan ordning er overordentlig nødvendig.
Men jo mere enige vi er om princippet, desto mere splittet er Parlamentet tilsyneladende om rækkevidden. Hvor langt skal vi gå med miljøbeskyttelsen og forpligtelsen til at genoprette skaden? Der er talrige konkrete stridspunkter, nemlig den præcise definition af miljøskade, udelukkelsen af visse industrisektorer, rækkevidden af princippet om, at forureneren betaler, fastsættelsen af finansielle garantier, mulighed for at forsikre risici og fastsættelsen af maksimumsbeløb for genopretning af skade.
Vores ordfører, Toine Manders, som jeg giver en kompliment, har forsøgt at forsone holdninger, som ofte var vidt forskellige, og resultatet er efter min opfattelse en afbalanceret betænkning, et velafbalanceret resultat, hvor der tages hensyn til de mange interesser og økonomiske sektorer, som er involveret i dette emne. Dette er i sidste instans, hvad vi alle sammen ønsker, nemlig gode, velafgrænsede og ensartede europæiske rammer, som sikrer en omfattende måde at gribe miljøskade an på, med tydelige europæiske standarder og de samme regler for hele EU, således at alle ved, hvad de har at holde sig til.
Jeg er overbevist om, at mange, bl.a. vores grønne fundamentalister, vil gå meget længere. Det er imidlertid ikke et spørgsmål, om dette er nødvendigt eller nyttigt, men om det er gennemførligt på nuværende tidspunkt. Spørgsmålet rejser sig jo, om de økonomiske sektorer stadig kan betale, forsikre og beregne det. De, som nu vil gå meget længere, må være klar over, at de måske stræber efter det uopnåelige, og at vi risikerer at blive stående med tomme hænder ved den endelige afstemning. Det må ikke ske. Det vigtigste er nu en god, generel ordning for den nærmeste fremtid, hvor der gribes ind over for de virkelig ansvarlige. Der er ingen tid at spilde længere.

Lannoye (Verts/ALE).
Hr. formand, med dette forslag til direktiv nåede Europa-Kommissionen endelig i januar 2002 frem til afslutningen på en proces, som har varet 10 år. Det skal siges, at der allerede kom en grønbog om miljøansvar i 1993. Europa-Parlamentet har derefter gentagne gange ved Miljøudvalgets mellemkomst insisteret på et hurtigt initiativ fra Kommissionen på området. Vi har således ventet meget længe på den dag, hvor et sammenhængende forslag ville komme på bordet.
Hvad blev der af det? Kommissionens forslag er tydeligvis ikke på højde med de erklærede ambitioner. Jeg tror, at Kommissionens oprindelige ambitioner var store, men det endelige resultat er skuffende, og vi bør efter min mening understrege de ting, som ligger til grund for denne skuffelse.
Det første er en alt for snæver definition af miljøet. Hvad angår den biologiske mangfoldighed, er det kun et udsnit på 20 % - ifølge vurderingerne - af den biologiske mangfoldighed, som ville blive beskyttet, og et udsnit på 13 % af det europæiske territorium, som ville blive omfattet.
Det andet er anvendelsesområdet. Bilag I nævner de forskellige økonomiske aktiviteter, som dækkes af princippet ansvar uden skyld. Denne aktivitetsliste er meget restriktiv. Især er alt, som berører atomområdet, og alt, som berører transport af olie og gas, udelukket fra listen uden en reel begrundelse. Der henvises til internationale konventioner, som rigtigt nok eksisterer, men som ikke sigter på udbedring af miljøskader. Jeg minder om, hvad en af vores kolleger fra PPE-DE, hr. Bébéar, sagde her i går under sit indlæg, hvor han klagede over det lille erstatningsbeløb, som IOPC afsatte til ofrene for Prestige-ulykken, og han har ret. Vi bør derfor være konsekvente og vedtage et meget håndfast ændringsforslag, som for ulykker af denne type kræver, at det, der ikke er fastlagt i den internationale konvention, dækkes af vores direktiv. Men det er ikke tilfældet med Kommissionens forslag.
Det tredje, som skal overvejes, er de undtagelser, som fastlægges på baggrund af eksistensen af en driftstilladelse eller af videnskabelige resultater, som på tidspunktet for ulykken ikke skulle være tilstrækkeligt sikre til at fastslå den omhandlede erhvervsvirksomheds ansvar. Hvis man f.eks. tænker på GMO'er eller pesticider, som bl.a. er hormonforstyrrende, er det med et sådant princip praktisk taget alle virksomheder, som henviser hertil, der vil slippe for at gennemføre direktivet. Hvilket er uacceptabelt.
Jeg vil slutte af med at sige, hr. formand, at vores gruppe støtter en række ændringsforslag, som går i retning af hr. Papayannakis' forslag til Miljøudvalget, og som er genoptaget af fru Gebhardt. Jeg mener, at disse betydningsfulde ændringer er uomgængelige, hvis direktivet skal have et reelt indhold.
Blokland (EDD).
Hr. formand, miljø er åbenbart out. Det viser sig at være vanskeligt at få forståelse for miljøholdninger. Det lider også dette forslag under. I årevis har vi beskæftiget os med det, og gang på gang mangler tilsyneladende overbevisningen om, at der nu virkelig skal gøres noget ved det. Også nu hersker der stor uenighed om den måde, hvorpå ansvaret skal udformes. Industrien har lobbyet kraftigt, for øvrigt med forståelige argumenter, som jeg imidlertid ikke kan anerkende. Navnlig forsikringstekniske aspekter blev brugt som vigtige argumenter. Alligevel overbeviste dette mig ikke om, at jeg skulle gå med til en afsvækkelse af det nuværende forslag.
Tværtimod. Jeg tror, at en streng lovgivning om miljøansvar vil have en præventiv virkning på miljøskade og vil fremme genopretningen af skaden. Princippet om, at forureneren betaler, bør i den forbindelse være det logiske motto. I Nederlandene har der i nogen tid eksisteret en begrænset form for miljøansvar, som er baseret på dette princip. Det fungerer godt, og det er udgiftsbesparende.
Kommissionsforslaget gav efter min opfattelse allerede for meget efter for industrien. Udvalget om Retlige Anliggender har gjort det endnu værre. Jeg håber, at direktivets indhold kan ændres i positiv forstand gennem vedtagelsen af de ændringsforslag, som bl.a. jeg har stillet. I de kommende år kan praksis vise, om dette direktiv er gennemførligt i EU. Vi behøver ikke allerede på forhånd at nå frem til den laveste fællesnævner. Hvis det ikke fungerer, kan vi altid justere direktivet. Det ville vidne om mod, hvis vi som lovgivende instans nu løber denne risiko for at undgå risikoen for miljøskade.

Berthu (NI).
Hr. formand, det forslag til direktiv om miljøansvar, som er blevet stillet i dag, skuffer os meget. Vi vil gerne have en europæisk harmonisering på området for miljøskader, som ofte er grænseoverskridende, men så skal den være et seriøst fremskridt.
Dette forslag er imidlertid karakteriseret ved en imponerende række mangler, fritagelser, udelukkelser og ansvarsbegrænsninger, som gør den nye lovgivning til et blændværk og ofte endda giver lejlighed til forvirring og mindre beskyttelse af borgerne, medmindre man appellerer til skatteyderne om at stoppe hullerne. Jeg vil give to eksempler herpå. Det første eksempel er, at man i artikel 3 opdager, at direktivet ikke finder anvendelse på søtransport af farlige stoffer, skader, som skyldes forurening med olie og gas, og skader, som skyldes atomforurening. Begrundelsen skulle være, at der allerede findes internationale konventioner, som regulerer det civile ansvar på alle disse punkter. Men disse konventioner er netop begrænsende, yder utilstrækkelig beskyttelse eller findes slet ikke, som vi ser det i disse dage med de tilfældige erstatninger, som IOPC yder efter Prestige-katastrofen. Vi anmoder derfor om, at direktivet ikke flygter fra problemet, men i stedet bringer en løsning på det og yder en reel beskyttelse.
Det andet eksempel er GMO'er. Kommissionen lovede os under drøftelsen af direktivet om udsætning af GMO'er, at spørgsmålene om ansvar og forsikring ville blive behandlet i det overordnede direktiv om miljøansvar, det direktiv, vi drøfter i dag. Men vi er blevet narret. GMO'erne er godt nok i teorien dækket af dette forslag, men de udgår også igen takket være artikel 9, som fritager aktiviteter, der er dækket af en godkendelse fra myndighederne, som GMO'erne netop er på grund af direktivet om udsætning.
Det er alt sammen uacceptabelt, især fordi Kommissionen forsøger at vælte problemet med sameksistensen af de GMO- og ikke GMO-afgrøder, den vil tillade, over på medlemsstaterne. Under disse omstændigheder anmoder vi Rådet om ikke at hæve moratoriet, før spørgsmålene om ansvar og forsikring på GMO-området er helt klarlagt for at yde borgerne og miljøet den bedst mulige beskyttelse.
Fiori (PPE-DE).
Hr. formand, først vil jeg gerne rette en dybtfølt - og ikke rutinemæssig - tak til både ordføreren, hr. Manders, og fru Niebler for det utroligt store stykke arbejde, de har udført.
Jeg har to bemærkninger, nemlig en specifik bemærkning og en generel bemærkning. Den specifikke bemærkning er også et svar på et spørgsmål, der blev taget op i nogle af indlæggene før mit. Jeg mener, at landbruget var tilfreds med forslaget til direktiv om miljøansvar, navnlig fordi Kommissionen havde valgt en horisontal indfaldsvinkel. Under Parlamentets arbejde i udvalget blev der givet udtryk for andre holdninger, og derfor er det i øjeblikket meget svært at acceptere den opfattelse, at landmændene har et ansvar for miljøskader, hvis årsager skal findes uden for de områder, som de har indflydelse på. Enhver udvidelse af direktivets anvendelsesområde - obligatorisk finansiel sikkerhed, omvendt bevisbyrde og ikke mindst udelukkelsen af visse fritagelser - ville i den forbindelse gøre det meget vanskeligt for landmændene at udøve deres virksomhed. Det betyder konkret, at en landmand kunne blive tvunget til at yde erstatning for en miljøskade, der skyldes en aktivitet, som landmanden har opnået tilladelse til, også selv om alle lovbestemmelserne for denne aktivitet er overholdt. Jeg er sikker på, at landmændene er villige til at påtage sig deres ansvar, men det er de ikke, når de ikke har nogen indflydelse på skadens årsag. Derfor har vi i Retsudvalget arbejdet for at skabe en indfaldsvinkel, hvor man undgår alvorlige følgevirkninger for landbruget og landbrugsmiljøet i det hele taget. Jeg håber, at ordføreren deler vores holdning, og at Europa-Parlamentet bekræfter den.
Hvad den generelle bemærkning angår, afspejler den også en frygt. Udvidelsen af direktivets anvendelsesområde i forhold til Kommissionens oprindelige forslag risikerer efter min mening at gøre det foreslåede retsgrundlag og de heraf følgende forsikringsgarantier usikre, så det bliver svært at gennemføre en idé, som er nyttig for det europæiske samfund generelt.

Medina Ortega (PSE).
Hr. formand, Kommissionens direktivforslag er noget spagfærdigt. Det er det på et tidspunkt, hvor fortsatte miljøskader - senest Prestiges forlis - skaber harme blandt alle EU's indbyggere og giver anledning til massedemonstrationer - f.eks. i mit land, hvor folk kræver, at vi fremover undgår sådanne miljøskader. Og stillet over for dette spagfærdige forslag udnyttede Gruppen for Det Europæiske Folkeparti deres aktuelle flertal i Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked til at indføre endnu flere restriktioner, så det bliver praktisk taget umuligt at kræve, at skadevolderne skal leve op til deres miljømæssige ansvar. Princippet om, at forureneren betaler, bringes i fare, hvis vi vedtager de ændringsforslag fra Gruppen for Det Europæiske Folkeparti, der blev godkendt i Udvalget om Retlige Anliggender.
De Europæiske Socialdemokraters Gruppe præsenterede en række ændringsforslag, der skulle styrke direktivets indhold. Som jeg sagde tidligere, blev disse ændringsforslag forkastet af højrefløjens mekaniske flertal i Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked, men da der ikke findes et sådant flertal i plenarforsamlingen, har De Europæiske Socialdemokraters Gruppe i Europa-Parlamentet genfremsat den gruppe af ændringsforslag - fra 98 til slutningen - der sigter på at genindføre princippet om, at forureneren betaler, det generelle ansvarsprincip samt muligheden for, at de berørte personer kan kræve en passende erstatning.
Vi håber, at plenarforsamlingen vil vedtage ændringsforslagene fra De Europæiske Socialdemokraters Gruppe, der som tidligere nævnt på den ene side har til formål at genetablere hele direktivet, mens de på den anden side skal forstærke direktivet i sin helhed, så skaderne efter f.eks. søtransport af varer, atomulykker, spredning af genetisk modificerede organismer eller sågar bioteknologi kan blive effektivt udbedret.
Jeg håber, at Europa-Parlamentets plenarforsamling vil godkende denne gruppe af ændringsforslag og dermed rette op på den tekst, der blev vedtaget i Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked som et resultat af denne ensidige tilgang, der favoriserer skadevolderne. Jeg mener, at det er et velbegrundet ønske, som EU's borgere forventer af os, og jeg håber derfor, at den ændrede tekst bliver vedtaget.
Jeg forestiller mig specielt, at Kommissionen skal være lidt mere detaljeret med hensyn til kommissær Wallströms redegørelser, da vi kunne ønske en større præcisering af Kommissionens holdning til både de ændringsforslag, der er blevet godkendt i Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked, og til de ændringsforslag, som forhåbentlig bliver godkendt, når plenarforsamlingen kommer med en udtalelse vedrørende den gruppe af ændringsforslag, vi nu har præsenteret.
Davies (ELDR).
Hr. formand, som andre medlemmer her i dag har jeg været udsat for omfattende lobbyaktivitet i forbindelse med dette direktiv, og jeg er imponeret over opbakningen - eller i det mindste den principielle opbakning - til det. Miljøforkæmperne opfatter det som en hellig gral, en metode til gennemførelse af princippet om, at forureneren betaler, i praksis. Repræsentanter for erhvervslivet har fortalt mig, at de også er enige i principperne, og forsikringsbranchen har sagt, at den kan få det til at fungere, når blot det indføres gradvis, og man får tid til at beregne omkostningerne korrekt.
Så hvorfor står Parlamentet, og også min gruppe, da så splittet i et spørgsmål, som alle synes at være enige om? Det lader til, at princippet er udmærket, så længe det ikke omsættes til praksis. I den sammenhæng opfatter jeg mig selv som pragmatiker. Jeg vil sikre, at lovgivningen kan anvendes i praksis og ikke medfører byrder, som tvinger erhvervslivet eller landbrugerne i knæ. Det er en af grundene til, at jeg modsætter mig indførelsen af solidarisk ansvar. Hvis der er fare for miljøet, er nogen nødt til at betale, og når forurenerne kan identificeres entydigt, skal de være de første til at betale.
Alle organisationer skal frem for alt være yderst opmærksomme på behovet for at indføre foranstaltninger, der kan forhindre skader i første omgang. Jeg mener ikke, at Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked har ydet Parlamentet retfærdighed. Det har indtaget holdninger, der ikke kun er minimalistiske, men rent faktisk er tilbageskridt, og som svækker Kommissionens forslag. Parlamentet er nødt til at foretage ændringer. Jeg er ikke enig i, at retsgrundlaget skal ændres. Vi bør udvide definitionen af miljøskader for at sikre særlige levesteder og arter. Vi bør benytte muligheden for at lægge pres på de medlemsstater, der ikke har ratificeret de internationale havkonventioner. Vi bør give borgerne ret til at gå direkte til domstolene for at forhindre miljøskader eller for at få erstatning.
Intet af dette er særligt radikalt. Vi har alle udtrykt bekymring over de skader, som menneskets aktiviteter påfører vores miljø. Denne foranstaltning er en mulighed, hvor vi kan begynde at gøre noget praktisk for at beskytte miljøet og sætte handling bag alle de smukke ord.
(Bifald fra venstre)
MacCormick (Verts/ALE).
Hr. formand, som hele min gruppe glæder jeg mig i alt væsentligt over dette forslag og muligheden for at tale på gruppens vegne. Som min ven hr. Lannoye sagde, er det om ikke "for lidt, for sent" så i hvert tilfælde "ikke særlig meget og temmelig sent". Men det er et skridt i den rigtige retning, og det er meget vigtigt at få indført princippet om, at forureneren skal betale. Når alt kommer til alt, har de fleste menneskelige aktiviteter en vis indvirkning på miljøet. Spørgsmålet er, hvem der rydder op bagefter - den, der påvirker miljøet, eller andre? Som mange andre medlemmer af Parlamentet har jeg modtaget vægtige bidrag fra lokale myndigheder i min egen valgkreds i Skotland, hvoraf det fremgår, at hvis dette direktiv ikke vedtages, vil de lokale myndigheder og andre offentlige instanser fortsat skulle bruge deres skatteindtægter på problemer, som andre enten skulle have forebygget i første omgang eller tage sig af nu.
Det er værd at huske på, at princippet om, at forureneren betaler, kun er halvdelen af historien. Det forholder sig rent faktisk sådan, at de, der forurener, beskæftiger sig med økonomiske aktiviteter med henblik på produktion af varer og tjenester, som andre ønsker at købe, formentlig til den pris, de udbydes til. Hvis forureneren ikke betaler, er problemet, at prisen er for lav, fordi forbrugerne slipper for billigt, og de kommer så til at betale efterfølgende som skatteydere. Vi må derfor forsøge at sikre, at vi har en ordning, der virkelig er rettet mod de producenter og aktiviteter, der kan træffe bedre forholdsregler og tegne passende ansvarsforsikringer, så presset for at tegne ansvarsforsikringer og udgifterne til forsikringspræmier bliver en fordel for dem, der er mest forsigtige, og presser priserne op for dem, der er mindst forsigtige, hvorved man skaber en positiv cirkel. 
Hvad angår dette spørgsmål, har jeg været meget i tvivl under diskussionerne om emissioner, der ikke anses for skadelige ifølge den videnskabelige og tekniske viden på et givet tidspunkt, og emissioner, der er tilladt i henhold til en godkendelse eller en tilladelse, idet der findes et rationale, som siger, at folk skal kunne arbejde i nøje overensstemmelse med bestemmelserne i f.eks. en nøje udformet tilladelse og derved sikre sig mod erstatningsansvar.
Samlet set er jeg imidlertid nået frem til det synspunkt, der kommer til udtryk i ændringsforslag 104 om, at disse spørgsmål skal behandles som tvistemål og ikke som undtagelsesspørgsmål, hvilket er et rimeligt kompromis, så derfor støtter vi direktivet helhjertet på den betingelse, at de relevante ændringsforslag vedtages.

Bernié (EDD).
Hr. formand, at lovgive om miljøansvar er at åbne Pandoras æske, så dårligt som direktivet har defineret miljøskader, og så upræcist som direktivets anvendelsesområde er, især med hensyn til biologisk mangfoldighed, som allerede er reguleret af de internationale konventioner fra Bern og Bonn. 
Afhjælpningen burde begrænse sig til Natura 2000-områderne og udelukke ikke-lukrative områder som fritidsaktiviteter, som direktivet sidestiller med erhvervsaktiviteter. Ligesom direktivet ikke sigter på hverken transport af olie og gas eller på GMO'er. Afhjælpningen skal være baseret på objektive og målelige kriterier, på skadens art og virkning, på miljøtilstanden på skadestedet og på de lokale forhold.
Tilladelsen til at forurene og begrebet "den videnskabelige og tekniske viden" skal bevares for at opnå en effektiv anvendelse af princippet om, at forureneren betaler, og for ikke at tillade, at det erstattes med princippet om, at skatteyderen betaler. Ansvaret skal omfatte GMO'er, især på et tidspunkt, hvor USA presser på for at hæve moratoriet på importvarer inden for rammerne af WTO-forhandlingerne.
Og hvad er på et mere overordnet plan idéen med at harmonisere ansvarsordningen, når det danske initiativ fra Rådet om straf for miljøforbrydelser er opstået af retssamarbejdet? Lige så vel som man kunne bruge andre retlige instrumenter som f.eks. Lugano-konventionen.
Grossetête (PPE-DE).
Hr. formand, fru kommissær, vi har længe ventet på en miljøansvarsordning, en ordning, som er tilstrækkeligt streng, men også objektiv og gennemførlig, som beskytter miljøet uden at skade økonomien, hverken for industrien eller landbruget. Det er i øvrigt nødvendigt, at gennemførelsen af et sådant ansvar undgår at skabe nogen form for konkurrenceforvridning. Men jeg må sige, at forslaget forekommer mig skuffende og ret vagt og ikke svarer fuldt ud til vores forventninger.
Princippet om, at forureneren betaler, er et grundlæggende princip, men det skal ledsages af økonomiske garantier. Forslaget taler ikke om søtransport af olie og gas, og det beklager jeg dybt. Når man ser IOPC's eksempel i den kedelige Prestige-affære, og når man ser de stadige udledninger til havs, kunne man måske tænke, at der stadig skal gøres meget for at ansvarliggøre visse erhverv. Og her er vores vrede proportional med omfanget af skader på den biologiske mangfoldighed. Forslagene på dette område er ikke tilstrækkelige, og jeg ville i øvrigt gerne have, at kommissæren fortalte os lidt om, hvad hun mener om IOPC's beslutning.
Endelig skal ansvaret være proportionalt med den fejl, der konstateres. Vi må undgå enhver form for solidarisk ansvar, som ville skubbe en del af ansvaret over på andre. Skatteyderen skal ikke bære det økonomiske ansvar for skader, som begås af andre.
Til slut vil jeg sige, at afhjælpning ikke forekommer mig at være den eneste løsning. Der skal mere forebyggelse til. Jeg hilser i øvrigt de bestræbelser velkommen, som virksomhederne gør sig i den retning gennem frivillige aftaler, som vi vil tale om om kort tid, men jeg insisterer på, at der oprettes et effektivt system med finansielle garantier.
Det var, hvad jeg havde at sige Dem. Jeg er overbevist om, at det helt sikkert bliver nødvendigt at tale om denne miljøansvarsordning igen.
Sacconi (PSE).
Hr. formand, det direktiv, som vi nu skal vedtage, både kan og skal være et vendepunkt, der er tydeligt for alle europæiske borgere. Seveso-ulykken, de desværre velkendte katastrofer i Doñana-naturparken, det sunkne olietankskib Prestige og de seneste ulykker, nemlig konstateringen af de sundhedsskadelige konsekvenser af de miljøødelæggelser, som kemifabrikken i Priolo har forårsaget, er alle tilfælde, som gør det nødvendigt at indføre en europæisk ordning for erstatningsansvar ved miljøskader.
Vi har brug for et stærkt politisk signal, og det har vi også for at standse nogle af de tilbageskridtstendenser, som viser sig rundt omkring. F.eks. ved fru Wallström godt, at den italienske regering skal til at foretage en revidering af straffeloven, hvor man bl.a. planlægger at gøre miljøforbrydelser straffri. Derfor er det i endnu højere grad nødvendigt med en ordning, hvor vi holder os strengt til princippet om, at forureneren betaler, og som således skaber et stærkt incitament til at forebygge og hindre, at sådanne situationer gentager sig i fremtiden. Det endelige formål er nemlig at forebygge skaderne og ikke at yde erstatning for dem.
Ud fra denne målsætning har vi i Miljøudvalget arbejdet for, at man gik bort fra nogle af de farlige undtagelser, som giver nogle brede og generelle måder at forsvare sig på, og som i virkeligheden gør miljøtilladelserne til en slags licens til at forurene, hvilket indebærer en alvorlig risiko for, at det foreslåede lovgivningssystem bliver ineffektivt. Vi har arbejdet på, at det bliver den ansvarlige erhvervsdrivende og ikke skatteyderne, som skal afholde udgifterne til miljøsaneringen.
Det er ligeledes nødvendigt, at ansvarsordningen omfatter alle økonomiske aktiviteter, der kan medføre miljøskader. I denne ordning burde der som hovedregel være et objektivt ansvar for miljøskader, uanset om de forårsages af aktiviteter, der bliver betragtet som farlige eller ej.
Dette direktiv er utrolig vigtigt. Det har efterhånden været længe undervejs, og det bliver et fundamentalt element i EU's miljølovgivning, hvis blot vi får vedtaget de forbedrende ændringer, vi har arbejdet på med de 16 kompromisændringsforslag, som jeg kraftigt vil opfordre Dem til at stemme for, og hvor vi igen medtager de essentielle ting, der blev vedtaget i Miljøudvalget og herefter fjernet af Retsudvalget. Som fru Gebhardt sagde, vil vores gruppe i modsat fald - og navnlig hvis ændringsforslag 99, 103 og 107 ikke skulle blive vedtaget - ikke støtte hr. Manders' betænkning.

Boogerd-Quaak (ELDR).
Hr. formand, fru kommissær, hr. Davies talte om den hellige gral på miljøområdet. Jeg må sige, at jeg også er glad for, at der nu skabes lige vilkår for alle aktører, som har at gøre med miljøskade. Det betyder, at det bliver lettere for erhvervslivet at overholde dette direktiv. Alligevel er der to ting, jeg særligt vil henlede opmærksomheden på. For det første atomenergi og de ting, der ikke er truffet bestemmelser om. For det andet transport ad vandveje.
Jeg bor i nærheden af to atomkraftværker, nemlig det eneste kommercielle atomkraftværk i mit land og atomkraftværket i Doel i Belgien. Hvordan er bestemmelserne herom i øjeblikket? Atomkraftværkernes ejere har kun et meget begrænset ansvar, og det råder staten bod på. I Belgien er det f.eks. indtil 300 millioner euro pr. atomkraftværk, og i mit land er det indtil 2,26 milliarder euro. Dette forekommer at være meget, men det er meget lidt, når man tager i betragtning, at disse atomkraftværker ligger i et industriområde. Jeg synes ikke, det er nemt at forklare, at borgerne og virksomhederne bliver gjort ansvarlige, og at virksomheder, som er tilknyttet staten, fritages for den slags ansvar. Jeg synes, at det ændringsforslag, som anmoder om en evaluering af dette punkt efter fem år, er temmelig fleksibelt, og jeg synes, at Kommissionen skal overtage det, og at der også skal stemmes om det.
Det samme gælder for ansvaret for transport ad vandveje. Jeg stillede for to måneder siden spørgsmål om ansvaret for katastrofen med Tricolor, og jeg har stadig ikke fået svar på spørgsmålene. Også her beder vi om optagelse i direktivet, evaluering af de internationale traktater og lukning af smuthullerne.
Til sidst vil jeg lige komme tilbage til atomenergien. Atomenergi betragtes altid som en billig energiform, men hvis alle udgifter blev indregnet i prisen, nemlig også de udgifter, som har at gøre med miljøskade, er det et spørgsmål, om vindenergi og andre miljøvenlige energiformer ikke kunne være fuldt konkurrencedygtige. Jeg beder derfor kommissæren om også at skabe lige vilkår på dette område.

Breyer (Verts/ALE).
Hr. formand, kære kolleger, mange talere har understreget, hvor vigtigt dette miljødirektiv er. Vi burde faktisk have været så ambitiøse, at vi havde gjort det til kernen i vores miljølovgivning. Desto mere beklageligt er det, at det er lykkedes industrien at få bragt en række undtagelser ind i denne ordning. Det burde være sådan, at skadevolderen stod til ansvar for de skader, han havde forvoldt, og også havde pligt til at forebygge.
Med disse mange undtagelser og et kun meget lille antal uheld, som er omfattet af direktivet, er jeg bange for, at vi ikke vil nå det mål, vi oprindeligt havde sat os. Ulykkerne skal jo være udløst af uagtsomhed eller forsætlighed, så biodiversitetsskader, som opstår som følge af godkendt genmodificeret såsæd, slet ikke er dækket. Det er meget beklageligt. Desuden er det jo sådan, at med denne sammenknytning af ansvar uafhængigt af forsætlighed med listen over farlige aktiviteter bliver hele risikopotentialer som minedrift, olieindustrien og gasboring undtaget ligesom en stor del af konsumvareindustrien.
En anden fejl er efter min mening den manglende pligt til at indføre en generel forsikring for miljøskader, for vi skal nå frem til, at ansvaret i tilfælde af skader på ejendom og helbred ikke er begrænset til Natura 2000-beskyttelsesområder, men også gælder ud over det. Jeg håber alligevel, at det vil lykkes for os, hvis Kommissionen har indsigt nok til virkelig at gøre dette miljøansvarsdirektiv til et kernestykke, og det ikke bliver en schweizerost fuld af huller, så det i sidste ende kun ville dække nogle ganske få tilfælde, og vi ikke ville opnå det, vi ønsker, nemlig at give industrien et incitament til at forebygge, og at det vil lykkes os at gøre princippet om, at forureneren betaler, til det centrale.
Andersen (EDD).
Hr. formand, i Danmark er det i weekenden kommet frem, at glyfosat er trængt ned i de øvre grundvandsmagasiner. Det har stor betydning i et land som Danmark, hvor vi drikker vandet direkte fra vandhanen. Sprøjtemidlet hedder Roundup og bliver produceret af Monsanto. Roundup er udbredt og godkendt i resten af EU.
For mig er det ingen overraskelse, at systematisk spredning af gift ender i vores dyrebare grundvand. I en sådan sag må der kunne lægges et klart ansvar hos Monsanto for det danske grundvand. Monsanto står også bag gensplejsning af planter i stor stil. Der gensplejses, så planterne bliver resistente over for bl.a. Roundup, således at ukrudtet kan sprøjtes kraftigere, uden at det går ud over afgrøden. Monsanto skal derfor også kunne drages til ansvar for den smitte og varige skade, som brugen af genmodificerede afgrøder vil få.
I Danmark har vi forbudt en stor del af de pesticider, der er på markedet i det øvrige EU. EU er nu i færd med at tvinge Danmark til at ophæve forbuddet mod en del af pesticiderne. EU har tvunget Danmark til at bruge de gensplejsede planter uden at placere et ansvar for den forurening af naturen, det medfører. Det er helt uacceptabelt.

Inglewood (PPE-DE).
Hr. formand, så længe mennesket har været på jorden, har det forurenet. Jo flere mennesker der er, jo mere avancerede de bliver, jo værre kan forureningen blive. 
Et vist omfang af skader, som følge af menneskets natur og den faldne verden, vi lever i, er uundgåelig. Forebyggelse har naturligvis førsteprioritet, og under alle omstændigheder bør forureningen begrænses til et minimum. Men når den forekommer, skal de ansvarlige betale erstatning. Vi må imidlertid erkende, at meget af det, der udgør en trussel for vores miljø, måske ikke kun hjælper menneskeheden på andre måder, men måske også hjælper miljøet selv.
Denne lovgivning er civilret, ikke strafferet. Den går ikke ud på at straffe misdæderne, men på at udmåle og placere ansvaret for miljøskaderne. Straffen bør udmåles i form af strafferetlige sanktioner, ikke civilretligt ansvar. Der findes andre, som opfatter denne strid som en manikæisk kamp mellem den offentlige sektor, som er god, og den private sektor, som er ond. En sådan kamp er et levn fra det 20. århundrede og hører ikke hjemme i vore dage. De to supplerer hinanden. De er gensidigt afhængige, og ansvaret for forureningens konsekvenser bør deles af og fordeles mellem dem. Den private sektor kan og bør ikke løbe fra konsekvenserne af sine handlinger, og den offentlige sektor, og samfundet og befolkningen som helhed, kan ikke vaske sine hænder og privatisere det ansvar, man påtager sig ved at regulere den private sektor, mens man samtidig nyder godt af de fordele, som opstår gennem den private sektors indsats.
Eftersom forurening er et praktisk problem, bør genopretningsforanstaltningerne også være praktiske. Fantasifulde løsninger er lige så skadelige som selve forureningen.
Af disse grunde støtter de britiske konservative ændringsforslagene fra Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked til direktivudkastet. De er ikke perfekte, og vi forventer at se forbedringer ved andenbehandlingen, når Rådet har foretaget en yderligere finpudsning af den europæiske tankegang om dette vigtige emne. Men de udgør yderligere et ansvarligt skridt på vejen mod at tage hånd om forureningens konsekvenser over hele Europa og i verden som helhed.

Koukiadis (PSE).
Hr. formand, forslaget til direktiv opstiller meget ambitiøse mål om at minimere miljøskaderne både ved hjælp af forebyggende foranstaltninger og ved at fordele udgifterne for genopretning af skaderne.
De ændringsforslag, vi støtter, er kompromiser, som er nødvendige ikke kun for at undgå, at vedtagelsen af direktivet løber ud i sandet, men også for at gøre hele beskyttelsesordningen bæredygtig og undgå forvridninger af markedet. Jeg vil gerne komplimentere hr. Manders og hr. Papayannakis, fordi de er nået frem til de nødvendige kompromisløsninger. Det er af grundlæggende betydning, at princippet om, at forureneren betaler, gennemføres. Det kræver imidlertid, at der indføres nye begreber og nyskabende institutioner, som det - hvor gerne vi end ville - er vanskeligt at indføre på én gang. En obligatorisk etablering af finansielle garantier for genopretning af miljøskader er en uomgængelig forudsætning for en effektiv miljøbeskyttelse. På længere sigt er der ingen tvivl om, at vores mål bør være at indføre en obligatorisk forsikringsordning, som kan have en afskrækkende funktion. Men den obligatoriske forsikring bør indføres gradvist i samarbejde med de involverede parter. Der bør også tages højde for, at forsikringsselskaberne skal bruge et vist tidsrum til forberedelse. Men i alle tilfælde bør faserne i indførelsen af den obligatoriske forsikringsordning fastlægges allerede nu i direktivets tekst, samtidig med at det bestemmes, hvilken type skader der skal dækkes, og hvilke aktiviteter der skal indgå.
Hvad angår genopretning af miljøskaden, kan vi ikke acceptere vide undtagelser fra virksomhedernes ansvar, for så vil byrden i sidste ende komme til at ligge på skatteborgerne. Aktiviteter, som der er opnået tilladelse til, og som ikke blev betragtet som skadelige på det tidspunkt, hvor de blev udført, bør ikke fritage virksomheden fra ansvar, men hvis der findes en tilladelse, eller hvis man ikke i første omgang har været klar over de skadelige følger af den omstridte aktivitet, kan dette være formildende omstændigheder, når virksomheden skal betale udgifterne til genopretning af miljøskaden, hvis den på det tidspunkt, hvor den udførte den pågældende aktivitet, handlede i fuld overensstemmelse med kravene i de gældende lovbestemmelser eller i virksomhedens tilladelse. Det er helt korrekt at acceptere kriterierne for differentiering af erstatningens størrelse, som indirekte også indikerer virksomhedens størrelse, så de små virksomheder ikke bringes i fare.
Det her anførte viser desuden, at de aktiviteter, som hører under direktivets anvendelsesområde, bør revideres med regelmæssige mellemrum og sammenholdes med de seneste videnskabelige resultater og de erfaringer, der er gjort i mellemtiden, for at vi kan få en effektiv beskyttelse af miljøet og undgå miljøødelæggelser.

Isler Béguin (Verts/ALE).
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, direktivet om miljøansvar var det manglende led i en effektiv miljøpolitik. Med et stærkt og modigt direktiv ville vi kunne mindske forureningen og angrebene på miljøet og få forureneren til at betale. Kan direktivet tage denne udfordring op?
Efter 20 års modningstid er det et skuffende forslag, men ændringsforslagene fra De Grønne og fra venstrefløjen kan forbedre det meget. For hvordan kan man beskytte miljøet, når man udelukker atomforurening og GMO'er? At ville beskytte og genskabe den biologiske mangfoldighed med et direktiv, som kun fastlægger et miljøansvar for 13 % af vores territorium, er uacceptabelt. Men det værste er visse af medlemsstaternes hykleri med hensyn til spørgsmålet om miljøansvar. De franske konservative, som tager anstød af størrelsen af IOPC's tilbagebetalinger, ville gøre klogt i at bede hr. Chirac, der vigter sig af et miljøcharter, om at ændre sin regerings holdning, eftersom den kører en kampagne for undtagelserne fra tilladelsen og imod de obligatoriske forsikringer. Og det er fuldstændigt i modstrid med en egentlig miljøpolitik. For med tilladelser og uden obligatoriske forsikringer kan vi vente os mange flere ulykker som Prestige- og Erica-ulykkerne. Det nægter vi at være med til. Derfor anmoder vi alle om at stemme for vores ændringsforslag.
Oomen-Ruijten (PPE-DE).
Hr. formand, den skærpelse af miljøansvarslovgivningen, som vi i dag drøfter, er et meget vigtigt emne. Den er nødvendig for at genoprette og tackle miljøskade, men den er også nødvendig som en trussel, som kan forhindre, at der opstår skade i fremtiden.
Den betænkning, som nu foreligger, forekommer mig et meget brugbart kompromis, som bør opnå flertal. Ordføreren har - og det er jeg ham taknemmelig for - trukket forskellige ting tilbage, bl.a. træfonden, og skyggeordførerne, Angelika Niebler og Markus Ferber, har ligesom ordføreren gjort alt for at opnå et brugbart kompromis.
Det betyder ikke, at jeg er helt glad for det, som nu foreligger. Jeg har imidlertid i vores gruppe lovet fru Niebler støtte, fordi jeg vil lade tvivlen komme forslaget til gode. Hvorfor er jeg ikke glad?
Jeg spekulerer på, om udelukkelsen af visse sektorer, f.eks. olieindustrien og atomindustrien, er tilstrækkeligt dækket af de internationale aftaler, som der foreligger. Det tvivler jeg på.
For det andet - og det er egentlig modstridende - skaber man en ny måde til igen at bringe GMO'erne, som også er tilladt, ind under denne lovgivning. Her har jeg mine tvivl. Desuden er der definitionen af habitat. Hvad vil det koste, hvis to vilde hamstere fjernes på grund af anlæg af et industriområde, hvem kan betale det? Jeg har alligevel indvendinger imod den måde, hvorpå habitat er defineret.
For det tredje synes jeg, at der er for få forpligtelser, hvad angår forsikringen. Jeg ville helst have haft - fordi det især ville være vigtigt for de små og mellemstore virksomheder - at der var en obligatorisk forsikring. Det bliver nu evalueret efter fem år. Om det er tilstrækkeligt til at fungere, ved jeg ikke.

Miller (PSE).
Hr. formand, som alle andre her i salen hilser jeg direktivet velkommen. Alt for længe har vi opereret med princippet om, at forureneren betaler, men hvad har forureneren betalt hidtil? Forureneren har betalt en lille bøde, som ikke kommer i nærheden af de faktiske udgifter til rensning af et forurenet område. Det er på høje tid, at vi når frem til ikke "forureneren betaler", men "forureneren genopretter det forurenede område". Det er det, man ønsker at gøre med dette direktiv.
Men i øjeblikket er direktivet med ændringerne fra Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked et svagt direktiv. Vi har gjort det uklart, vi har gjort det vagt. Jeg vil pege på nogle punkter, hvor det er tilfældet. Definitionen af biodiversitet er en meget svag og en meget vag beskrivelse. Det er ingen trøst for virksomhederne, ingen trøst for miljøorganisationerne og ingen trøst for den brede offentlighed. Derfor støtter jeg kompromisændringsforslaget, som fremsættes af min egen gruppe, GUE/NGL og Verts/ALE.
Et andet punkt, som ikke behandles i direktivet med Retsudvalgets ændringer, er det obligatoriske finansielle sikkerhedssystem. Med den nuværende formulering kan dårlige virksomheder fortsætte med at være dårlige virksomheder. Hvis de overtræder lovgivningen, vil de blot erklære sig insolvente. Hvem skal så betale udgifterne? Det bliver den brede offentlighed. Den kommer til at betale regningen for at genoprette det forurenede område, og virksomhederne slipper endnu en gang. Det kan vi ikke tillade. Igen vil jeg opfordre folk til at se på kompromiset fra de tre grupper, jeg nævnte tidligere.
Med hensyn til emissioner i henhold til tilladelser eller godkendelser, kan sådanne tilladelser eller godkendelser opfattes som en tilladelse til at forurene. Det må vi ikke tillade. Vi må sørge for at give medlemsstaterne og domstolene beføjelser til at gribe ind, hvis de mener, at en virksomhed med en tilladelse eller godkendelse har forurenet.
Min gruppe og Labour-Partiets medlemmer i Europa-Parlamentet har problemer med spørgsmålet om GMO'er, ikke fordi vi er imod GMO'er, men fordi vi mener, at denne lovgivning kan svække den eksisterende GMO-lovgivning. Derfor vil vi anmode om opdelt afstemning om et af ændringsforslagene.

De Roo (Verts/ALE).
Hr. formand, miljøansvar skulle være en af den europæiske miljølovgivnings kronjuveler, men indtil nu er det en tragedie. Kommissionen har haft brug for 20 år til at omsætte princippet om, at forureneren betaler, i lovgivning. Kommissionen lader imidlertid ikke industrien betale, men de nationale myndigheder. Princippet om, at forureneren betaler, er krænket af Kommissionen. Desværre har hr. Manders gjort virvaret endnu større og reduceret det svage forslag yderligere. Det er ikke underligt, at hele industrien støtter hr. Manders. Hvis industrien har en miljøtilladelse, er den aldrig ansvarlig. En bilist har brug for et kørekort for at deltage i trafikken, men hvis denne bilist forårsager en ulykke, er han faktisk ansvarlig. Her kommer den obligatoriske bilforsikring ind i billedet.
For industrien skal vi indføre nøjagtig det samme ansvar. Det er kernen i princippet om, at forureneren betaler. Ved ulykker som med Prestige og Erika, men også ved ulykker med atomenergi og forurening gennem genmodificerede fødevarer skal udgifterne kunne dækkes af dem, der forårsager ulykkerne. Forhåbentlig opnår de venstreorienterede liberale, Socialdemokraterne, De Grønne, regionalisterne, kommunisterne og enkeltpersoner fra højrefløjen flertal i morgen.

Oreja Arburúa (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil først takke ordføreren, hr. Manders, samt skyggeordføreren fra min gruppe, fru Niebler, for deres samarbejde og deres indsats med at sammenholde presset fra industrien med presset fra de statslige organisationer.
I en tid, hvor der har været talrige katastrofer i Europa, herunder Prestige-katastrofen, mener jeg, at vi skal insistere på princippet om, at forureneren betaler. Jeg vil koncentrere mig om to konkrete punkter i dette vigtige direktiv. 
Hvad angår artikel 9, der handler om undtagelser, skal man ikke antage, at alle undtagelser og godkendelser medfører forurening. Indførelsen af undtagelser - f.eks. aktiviteter, der er omfattet af tilladelser, samt aktiviteter omfattet af det aktuelle tekniske niveau - svarer til princippet om retssikkerhed og berettiget tillid, der støttes af talrige domme fra EF-Domstolen. Denne undtagelse fritager udtrykkeligt skader, der skyldes emissioner, samt foranstaltninger, der falder ind under godkendte parametre, og vi skal huske på princippet fra IPPC-direktivet om integreret kontrol med og forebyggelse af forurening. Jeg mener derfor, at ændringsforslag 37 til fulde dækker de aktiviteter, der er klart og tydeligt tilladt i henhold til lovene.
Jeg mener, at den finansielle sikkerhedsstillelse er et af de centrale punkter i betænkningen, og at vi skal forsøge at indføre en obligatorisk ordning med finansiel sikkerhedsstillelse fra virksomhedernes side for at dække de ansvarsområder, der stammer fra dette direktiv. Hvad angår visse landes frygt for, at forsikringsselskaberne ikke kan påtage sig dette ansvar, vil den trinvise fremgangsmåde utvivlsomt gøre det muligt at sikre en finansiel sikkerhedsstillelse og forsikre sig imod miljøskader. Frygten for at skade de små iværksættere med foranstaltningen vil blive fjernet ved indførelsen af en minimumsgrænse eller en minimal forsikring. Det er et vigtigt aspekt af dette direktiv, og jeg synes, at det dækkes på behørig vis i ændringsforslag 92 fra vores gruppe.
Lund (PSE).
Hr. formand, jeg synes, det er meget vigtigt, at vi nu får en fælles lovgivning om miljøansvar. Det har vi ventet på i mange år. Jeg finder ikke, at Kommissionens direktivudspil er helt tilstrækkeligt, men til gengæld vil en vedtagelse af hr. Manders betænkning uden ændringer være en total undergravning af miljøbeskyttelsen i EU. Det vil virkelig underminere selv Kommissionens forslag.
Der er behov for vigtige ændringer. Først og fremmest skal det sikres, at princippet om, at forureneren betaler, anvendes uden undtagelse, og vi skal samtidig, som flere andre også har været inde på, sikre, at der er finansielle garantier for, at forureneren også kan betale, gennem obligatoriske forsikringsordninger eller på anden måde. Vi bør have et strikt eller et objektivt ansvar for miljøødelæggelser, der er følger af erhvervsmæssig aktivitet.
Hvad angår spørgsmålet om skader i forhold til biodiversiteten, finder jeg det vigtigt, at vi får så bred en definition som muligt, således at alle habitater og arter, der er beskyttet af fællesskabslovgivningen og tilsvarende national lovgivning, rent faktisk bliver omfattet.
Endelig mener jeg, at direktivet også bør omfatte GMO-forurening af naturen. Jeg kan slet ikke forstå, hvorfor man ikke vil tage det spørgsmål med i dette direktiv.
Til slut en bemærkning til klageadgangen. Jeg tror, vi også her skal dække så bredt som overhovedet muligt, således at borgerne virkelig får en mulighed for at gennemføre klager over miljøforurening, og det samme skal naturligvis gælde for ngo'erne, for organisationerne.
Til allersidst et par bemærkninger om selve retsgrundlaget. Jeg kan forstå, at nogle gerne vil - om nogle år - overføre retsgrundlaget fra miljøbeskyttelsesbestemmelserne til det indre marked. Det vil efter min opfattelse være en total fejltagelse, og det vil i virkeligheden ødelægge de miljøansvarsregler, som man i mange medlemsstater allerede har etableret, så det vil jeg gå meget stærkt imod, og jeg kan sige, at kun med ændringer i forhold til de punkter, jeg her har nævnt, vil jeg kunne stemme for hr. Manders betænkning.

Schörling (Verts/ALE).
 Hr. formand, ærede kolleger, nu har vi chancen for at stemme for et forslag, der sætter en stopper for, at forurenere kan unddrage sig deres ansvar. Jeg tror, at både politikere og borgere har undret sig meget over, at det har kunnet lade sig gøre så længe. Nu kræver de, at denne tilstand bringes til ophør. Samtidig skal vi være konsekvente og ikke tillade alt for store undtagelser såsom GMO'er, kernekraft og søtransport. Hvis vi ønsker at være det, må vi også stemme for ændringsforslag 93 og senere ændringsforslag fra PSE-Gruppen, De Grønne, GUE/NGL-Gruppen og progressive personer fra andre grupper.
Som mange andre allerede har påpeget, er ændringsforslag 107 meget vigtigt. Hvis princippet om, at forureneren betaler, virkelig skal fungere i praksis, skal der nemlig stilles økonomisk sikkerhed, også hvis en virksomhed går konkurs. Der er således også behov for at udvikle et forsikringssystem.
Det er desuden meget vigtigt, at artikel 175 udgør retsgrundlaget, så de systemer, der allerede findes, ikke undermineres, som det også allerede er blevet påpeget.
Zappalà (PPE-DE).
Hr. formand, det er nødvendigt med en rammelovgivning om miljøansvar, eftersom det er rimeligt, at forureneren betaler. Denne lovgivning skal dog være velafbalanceret, og der skal også tages hensyn til den europæiske industris behov.
Retsudvalgets holdning, der er sammenfattet i hr. Manders' betænkning - og jeg vil gerne takke ham for det store arbejde, han har udført - er et acceptabelt kompromis, selv om det kræver nogle ofre. Nogle af de ændringsforslag, der stilles nu, er særligt farlige, fordi de ville gøre det umuligt for de erhvervsdrivende at sætte tal på forsikringsdækningerne. Definitionen af miljøskade spiller en central rolle i direktivets opbygning, og det samme gælder for definitionen af biodiversitet og skade på biodiversiteten.
Jeg mener ikke, at ændringsforslag 23, 84 og 98 er acceptable. Hvis begivenheden ikke har nogen negative konsekvenser, kan man ikke tale om skade, men om risiko. Jeg kan heller ikke støtte ændringsforslag 95, eftersom det er i strid med princippet om, at forureneren betaler. Ansvarsbegrebet er nemlig uafhængigt af den reelle ret til at udnytte et sted. Definitionen af GMO-forurening af jorden er upassende, eftersom den medtages i en generel definition, der ikke indeholder en udtømmende liste over forureningskilder. Ansvaret skal være proportionalt og ikke solidarisk, eftersom et solidarisk ansvar ville skabe en ordning, som er baseret på mistanke. Når det gælder de aktiviteter, der kan have indvirkning på miljøet, skal forebyggelse stadig være hovedmålsætningen.
Endelig er der de finansielle garantier. Hvis markedet for forsikringsdækninger skal styrkes, er det nødvendigt, at man også sørger for den størst mulige fleksibilitet efter de første fem år af den nye lovgivnings gennemførelse.
Til sidst vil jeg gerne opfordre parlamentsmedlemmerne til at støtte Retsudvalgets kompromis, der samtidig er et klart og stærkt signal, som er til fordel for miljøbeskyttelsen, men som ikke går ud over den europæiske industri.

De Rossa (PSE).
Hr. formand, det er vigtigt, at princippet om, at forureneren betaler, anvendes konsekvent. I alle medlemsstater er der eksempler på, at erhvervslivet forurener et område for derefter at flytte væk eller gå i betalingsstandsning. I grevskabet Tipperary i Irland er giftigt støv i de sidste 20 år blæst gennem landskabet fra en forladt, åben mine på 147 acres. Det kan ikke være rigtigt, at virksomheder, der har tjent store summer - de fleste skattefri - bare kan forlade stedet og lade skatteyderne afholde udgifterne til at rense området.
Jeg vil på det kraftigste opfordre til, at princippet om medtagelse af strålingsforurening også tages med. Den irske befolkning vil opfatte direktivet som en syg vits, hvis stråling ikke tages med, eftersom Sellafield er en af de største enkeltstående trusler mod miljøet i Irland. Hvis dette spørgsmål ikke tages med i direktivet, vil det simpelthen ikke give mening for mange irere.

Moreira da Silva (PPE-DE).
Hr. formand, fru kommissær, jeg vil gerne først takke ordføreren, hr. Manders, for hans arbejde, og ligeledes hr. Papayannakis. Det er overordentlig vigtigt at få vedtaget et direktiv om miljøansvar. Det gør miljølovgiveren troværdig, øger beskyttelsen af borgerne og sender et signal til de økonomiske operatører om, at forurening ikke betaler sig.
Det var derfor med meget store forventninger, at jeg tog imod direktivforslaget, men jeg mener, at det tager et skridt fremad, der ikke er vidtgående nok. Derudover har Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked i et forsøg på at løse visse juridiske uklarheder afstedkommet, at miljømålene er blevet svækket yderligere. Hvad angår direktivets anvendelsesområde, medgiver jeg, at begrebet skader på biodiversiteten bør tydeliggøres, men løsningen består efter min mening ikke i, at det fjernes fra direktivet. Det er en kendsgerning, at der sker fald i biodiversiteten i EU, og forpligtelserne fra Johannesburg og Göteborg må opfyldes.
For det andet mener jeg, at ikke blot skader på vandressourcernes økologiske og kemiske status, men også på deres kvantitative status bør omfattes af direktivet, således som rammedirektivet angiver.
For det tredje finder jeg det uacceptabelt, at olieforurening på grund af skibstransport og radioaktiv forurening fra kernekraftværker udelukkes fra direktivet. Disse aktiviteter er nogle af de mest skadelige for miljøet, og de internationale retsinstrumenter er ikke tilstrækkelige med hensyn til forebyggelse og afhjælpning af miljøskader som følge af disse aktiviteter.
Til slut, hr. formand, mener jeg, at direktivet bør indeholde klarere bestemmelser om tvungen forsikring især for de operatører, der udfører de farligste aktiviteter, så det undgås, at det i tilfælde af insolvens bliver skatteborgerne, der kommer til at betale for at afhjælpe skaderne.

Thyssen (PPE-DE).
Hr. formand, det er mig magtpåliggende at lykønske hr. Manders, for jeg synes, han har gjort et godt stykke arbejde. Ikke blot har han gjort et enormt stykke arbejde og ført temmelig mange drøftelser. Det er også lykkedes ham i Udvalget om Retlige Anliggender at opnå et afbalanceret kompromis, og det til trods for de i hundredvis af ændringsforslag og stor uenighed. Denne forhandling tydeliggør, at uenigheden langtfra er ophørt, men det, som hr. Manders forelægger, er afbalanceret, gennemførligt og rimeligt, og det sikrer, at der kommer tilføjelser inden fem år.
Hr. formand, kære kolleger, det er vigtigt at genoprette miljørigdommen, mere end vigtigt, og det er endnu vigtigere at forhindre skade. En streng ansvarsordning kan selvfølgelig i høj grad bidrage til det. Med denne betænkning tager vi allerede nu et stort skridt i retning af en bedre beskyttelse, selv om lovgivningen endnu ikke er fuldendt. For lad os da ikke glemme, at vi her foruden pligten til genopretning indfører objektivt ansvar. Objektivt ansvar, det vil sige, at hverken fejl eller forsømmelighed er relevant. Vi har naturligvis i nogen tid været vant til at håndtere dette i andre sektorer, men alligevel er og bliver dette et vidtgående princip. Jeg synes, at vi skal acceptere denne vidtgående ansvarsordning, men jeg er samtidig overbevist om, at ordningen fortsat skal være retssikker, gennemførlig, effektiv og rimelig, og derfor kan jeg tilslutte mig forslaget, således som det ser ud efter afstemningen i Udvalget om Retlige Anliggender.

Karas (PPE-DE).
Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked har efter min mening skabt et solidt grundlag. Rådet bør følge Parlamentets eksempel og træffe beslutning og ikke trække direktivet i langdrag. Europa-Parlamentet skal vedtage beslutningsgrundlaget og udvide direktivet til at omfatte nukleare miljøskader. Direktivet er efter min mening vigtigt, fordi princippet om, at forureneren betaler, bliver gjort til et europæisk princip og dermed kan gennemføres, og fordi direktivet styrker den europæiske samfundsmodel bygget på økosocial markedsøkonomi.
Fru Flemming og jeg har fra østrigsk side stillet 35 ændringsforslag. Deraf er 11 blevet overtaget uændret, og 7 er indgået i kompromisændringsforslagene. Jeg vil gerne især fremhæve følgende fem punkter. For det første vil direktivet gælde for de aktiviteter, der er oplistet i bilag I, og som bliver formuleret klarere med vores ændring. For det andet indføres der ansvarsfritagelse for normal drift, som er godkendt af myndighederne, og for emissioner eller aktiviteter, som i henhold til det aktuelle tekniske og videnskabelige niveau ikke betragtes som skadelige. Det fører til retssikkerhed. For det tredje har princippet om det forholdsmæssige ansvar sejret over det solidariske ansvar, og dermed sker der en opdeling af udgifterne, hvis der er flere skadevoldere. For det fjerde er målet med direktivet at afhjælpe miljøskader, og derfor er kompensationen for tab i mellemtiden blevet slettet. For det femte går udvalget ind for en frivillig forsikring og for, at der lægges loft over ansvaret, og udvalget er imod en obligatorisk forsikring. Dermed er der også fundet en balance mellem forskellige interesser.

Kauppi (PPE-DE).
Hr. formand, mine damer og herrer, talrige miljøkatastrofer - senest eksemplificeret ved olietankeren Prestiges forlis ved den spanske kyst - har sat gang i udviklingen af lovgivningen om erstatningsansvar for miljøskader i EU. I mit hjemland Finland bekymrer folk sig også over den forfærdelige tilstand, der kendetegner nogle af de olietransportfartøjer, der sejler langs vores kyster. Folks sundhed hænger uløseligt sammen med det omgivende miljø. Spørgsmål vedrørende miljøansvar ligger således borgerne meget på sinde, og derfor er de også genstand for stor opmærksomhed i vores politikker. En tredjedel af de andragender, der kom frem til Europa-Parlamentet i fjor - ca. 1.700 - handlede om miljømæssige problemer.
Et af formålene med Kommissionens direktivforslag er at sikre, at forureneren betaler udgifterne i forbindelse med genopretning af fremtidige miljøskader. Der skal indføres harmoniserede lovrammer over hele EU, så vi undgår en situation, hvor en virksomhed vælger at placere sit registrerede hovedkontor der, hvor den mest gunstige lovgivning findes. For at undgå konkurrenceforvridning på det indre marked er det væsentligt, at direktivet gennemføres så ensartet som muligt i medlemsstaterne. Det er også vigtigt at bevare retsgrundlaget vedrørende det indre marked, det vil sige artikel 95, efter en overgangsperiode på fem år.
Vi diskuterede Kommissionens forslag vedrørende Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked, og vi foreslår adskillige nødvendige ændringer til forslaget. Størstedelen af vores ændringsforslag har til formål at lette den retlige fortolkning af direktivet og finde en balance mellem industriens og miljøaktørernes interesser. For at undgå enhver form for juridisk usikkerhed foreslog vi, at den nukleare sikkerhed, der allerede er reguleret gennem internationale aftaler, skulle holdes ude fra direktivet. De internationale konventioner om nuklear sikkerhed er i øjeblikket ved at blive revideret, og det er meningen, at de fremover skal indeholde sammenlignelige regler om erstatningsansvar for miljøskader. Det ville være uklogt af EU at underminere betydningen af de internationale aftaler netop nu, hvor de er ved at blive revideret og udvidet til også at gælde for de nye medlemsstater.
Bartolozzi (PPE-DE).
Hr. formand, kære kolleger, i forslaget til direktiv om miljøansvar er der valgt en harmonisk indfaldsvinkel, hvor der lægges pres på virksomhederne for at få dem til at forebygge forurening og erstatte skaderne. For at nå disse målsætninger foreslås der udelukkende nogle få bestemmelser. Enhver grundlæggende ændring af dette forslag til direktiv ville have ført til en uigennemførlig og ikke særlig praktisk løsning på et spørgsmål, som i sig selv er komplekst. Det arbejde, som hr. Manders og de andre parlamentsmedlemmer har udført i udvalget, er efter min mening det nærmeste, man kan komme en enighed i betragtning af disse begrænsninger.
Retsudvalget har nemlig ikke foretaget en grundlæggende ændring af Kommissionens indfaldsvinkel, men blot gjort nogle af de fundamentale principper mere præcise. Direktivet har ikke tilbagevirkende kraft. Undtagelserne i forbindelse med en tilladelse, som gives ud fra den viden, man har på det pågældende tidspunkt, skal bevares, og selv om ansvaret er obligatorisk, skal forsikringen ikke være det. Direktivets hovedprincip er, at forureneren skal afholde de udgifter, der er forbundet med afhjælpningen af den miljøskade, som han har forårsaget. Bevidstheden om denne skades økonomiske konsekvenser medfører, at der bliver gjort en større indsats for at forhindre, at den opstår. Derfor tager princippet om, at forureneren betaler, sigte på at regulere erstatningsspørgsmålet og fremme forebyggelsen. En obligatorisk ordning for finansiel sikkerhed risikerer at skabe uligevægt i dette forhold, eftersom virksomhederne vil være mindre tilbøjelige til at forebygge skaden, hvis de ved, at deres økonomiske ansvar dækkes af en police, en afgift eller en fond. En obligatorisk ordning for finansiel sikkerhed kunne uden tvivl beskrives som et princip om, at forsikringsgiveren betaler, og det giver en risiko for, at ansvaret overføres fra den erhvervsdrivende til den, der garanterer den finansielle sikkerhed.
Vi skal alle være socialt ansvarlige for at beskytte miljøet, da det i sagens natur er en begrænset ressource. De erhvervsdrivende er nødt til at erkende, at deres handlinger har følger, og at de skal erstatte enhver skade, som de forvolder forsætligt eller på grund af skødesløshed.
Derfor er princippet om, at forureneren betaler, acceptabelt. Takket være Retsudvalgets fornuftige indfaldsvinkel får vi et direktiv, hvor der både tages hensyn til den industrielle udvikling og miljøet.

Wallström
Hr. formand, jeg vil gerne takke medlemmerne for alle de værdifulde indlæg og konstruktive idéer til, hvordan forslaget kan forbedres.
Jeg vil først kommentere to ting, nemlig princippet om, at forureneren betaler, og rækkevidden. Adskillige medlemmer henviste til forslagets lange historie. Diskussionen afspejlede de forskellige synspunkter og behovet for at nå frem til en afbalanceret fremgangsmåde i sidste ende. Jeg forstår også, at mange medlemmer ønsker at være mere ambitiøse, at læsse mange flere ting på dette forslag. Det har jeg forståelse for, men det er vigtigt at opfatte det som en trinvis metode, fordi vi har en praktisk indstilling til spørgsmålet. Vi ønsker ikke at overlæsse det med aspekter, som vi samtidig forhandler om i internationale sammenhænge. Jeg er sikker på, at der vil være større risiko for at tabe hele forslaget på gulvet, hvis vi forsøger at belaste det med disse aspekter.
Princippet om, at forureneren betaler, er det ledende princip bag hele dette forslag, og det er grunden til, at det nævnes i første artikel. Tanken bag er at skabe ansvarlighed og derigennem opnå en forebyggende effekt. Derved sender vi et meget klart signal. Vi nævner også, at det i mange tilfælde ikke er muligt at finde forureneren eller at få forureneren til at betale. I disse tilfælde er der behov for genopretning. Vi ønsker et forsikringssystem. Men vi mener, at markedskræfterne skal have mulighed for at skabe et sådant system. Vi ønsker ikke at gøre det obligatorisk i dag i en situation, hvor det er uklart, om det vil have den ønskede effekt.
Som svar til fru Breyer: Alle ulykker er dækket. Jeg ved ikke, hvad medlemmerne forestiller sig med hensyn til målsætningen for denne lovgivning, men vores overvejelser er i høj grad baseret på det faktum, at der er sker for mange ulykker, og at der er for mange tilfælde af forsømmelighed, og ligeledes, at kortsigtet grådighed ligger bag mange tilfælde af forurening. Derfor har vi udformet forslaget på denne måde. Derfor er alle ulykker dækket, og vi har også dækket tilfælde af forsømmelighed; på den måde indføres princippet om, at forureneren betaler, og i sidste ende vil det bane vejen for forebyggelse.
Hvad med rækkevidden? Det var meget vigtigt for os at sikre, at vi har juridisk klarhed, hvis vi vil indføre et nyt system, der dækker biodiversitet, fordi traditionelle skader - økonomiske skader eller personskader - allerede er godt dækket af lovgivningen i alle medlemsstaterne. Det ønsker vi ikke at overtage på fællesskabsplan, men vi ønsker at harmonisere reglerne for dækning af skader på biodiversiteten. Det var udgangspunktet.
Hvis vi ønsker at gøre dette og få et troværdigt system, har vi brug for juridisk klarhed og et system, der er nemt at forvalte og anvende i praksis. Hvis definitionen er for bred - ifølge forslaget vil det i visse tilfælde dække hele biosfæren - bliver det umuligt at forvalte. F.eks. ville vi skulle dække alle skader på ukrudt! Er det noget, som forsikringsselskaberne vil glæde sig over at dække? Vil det være et system, der er let at forvalte? Når man graver ud til fundament til et hus, skader man ormene. Skal det være dækket? Er det fornuftigt? Man skal være sikker på rækkevidden og indføre en definition, der skaber juridisk klarhed. Vi er nødt til at se det som en trinvis procedure. Jeg er sikker på, at der vil komme større juridisk klarhed, efterhånden som vi anvender lovgivningen. Men hvis vi er alt for ambitiøse i begyndelsen og tror, at vi kan dække hele biosfæren, tjener vi ikke miljøets interesser.
Med hensyn til GMO'er, nuklear forurening og havforurening: Vi kan se, at vi også ønsker at være mere ambitiøse på dette område. Men vi har en meget praktisk grund til ikke at medtage det i netop dette forslag. Vi forhandler om at forbedre reglerne på disse områder. Vi har internationale sammenhænge og konventioner, der dækker disse områder. Vi ønsker at undgå dobbeltarbejde. Vi ønsker at være praktiske. Vi ønsker ikke at overbelaste systemet ved at tage det med her. Vi har brug for endnu nogle år for at inddrage disse aspekter. For internationale aktiviteter skal der være internationale regler. Som sagt dækkes traditionelle skader allerede af medlemsstaternes lovgivning.
Hvad med olie- og havforurening? Forureneren skal betale! Det er den eneste regel, der kan bruges. Det er en skandale, at vi har ladet det komme så vidt. Vi har set ulykke efter ulykke. Men igen, det er en virkeligt international aktivitet, og vi må arbejde i retning af internationale regler, hvorved princippet om, at forureneren betaler, bringes i anvendelse. Jeg har forstået, at direktøren for IOPC-fonden har meddelt, at krav om erstatning kun vil blive dækket med op til 15 % af beløbet. Det er ikke acceptabelt. Kommissionen er udmærket klar over denne situation, og derfor har vi hele vejen igennem støttet forsøget på at forhøje det beløb, der er til rådighed, til 1 milliard euro. Jeg forstår, at der i denne uge afholdes en diplomatisk konference i London, hvor man vil underskrive en protokol med henblik på at hæve loftet for de midler, der er til rådighed til erstatninger. Jeg håber, at denne konference bliver en succes. Vi ønsker alle at arbejde engageret med havforurening og gøre alt, hvad vi kan.
Vi ønsker at undgå smuthuller og ligeledes den absurde situation, hvor hverken direktivet eller internationale konventioner finder anvendelse. Derfor er Kommissionen enig i, at direktivet skal gælde i alle tilfælde, hvor den relevante internationale konvention endnu ikke er trådt i kraft. Af samme grund støtter Kommissionen ikke forslaget om at vente i fem år, før direktivet finder anvendelse, på de områder, hvor de relevante konventioner endnu ikke er trådt i kraft.
Det er også blevet foreslået, at Kommissionen efter en femårig overgangsperiode skal udarbejde forslag, som skal sikre, at direktivet i sidste ende anvendes som et supplement til de internationale konventioner, når spørgsmål om miljøansvar eller erstatningsspørgsmål ikke reguleres tilstrækkeligt inden for de pågældende konventioner. Kommissionen mener, at det hverken er konstruktivt eller praktisk gennemførligt at lade direktivet udfylde huller i de eksisterende konventioner. Konventionerne indeholder eksklusivbestemmelser, der binder de stater, der har underskrevet konventionerne, og hindrer dem i at indføre supplerende juridiske instrumenter, således at medlemsstaterne vil være nødt til at træde ud af de konventioner, som de har ratificeret, for at kunne følge Fællesskabets regler. Men før det kommer så vidt, vil det da være at foretrække at forsøge at forbedre konventionerne ved at genforhandle dem i den rette internationale sammenhæng.
Hvad med overholdelse af lovgivningen, teknisk og videnskabelig viden og udviklingsrisici? Der er stillet ændringsforslag, hvor man søger at fastholde muligheden for at benytte godkendelser eller tilladelser og den tekniske og videnskabelige viden på et givet tidspunkt som et egentligt forsvar, og hvad angår godkendelser og tilladelser er der tale om en formulering, der indebærer en bedre definition af rækkevidden. Andre ændringsforslag sigter i stedet mod at indføre overholdelse af lovgivningen og den tilgængelige tekniske og videnskabelige viden som formildende omstændigheder.
Kommissionen mener, at et egentligt forsvar, med den foreslåede forbedrede ordlyd, udgør en bedre løsning med hensyn til forsikringsmuligheder og retssikkerhed. Kommissionen finder det imidlertid nyttigt med en bedre specifikation af rækkevidden for et forsvar med licenser eller tilladelser for at undgå enhver antydning af, at det svarer til en blankocheck til at forurene, for det er ikke meningen.
Kommissionen finder det ikke hensigtsmæssigt at pålægge den kompetente myndighed et ansvar, når skaden skyldes en tilladt aktivitet, og den finder det heller ikke passende med en forbindelse mellem et forsvar baseret på den tilgængelige tekniske og videnskabelige viden og et eventuelt miljørevisions- og forvaltningssystem. Jeg er sikker på, at disse spørgsmål vil dukke op igen ved den videre beslutningstagning om dette spørgsmål.
Der er stillet ændringsforslag om indførelse af enten forholdsmæssigt ansvar eller solidarisk ansvar. Kommissionen mener imidlertid, at medlemsstaterne fortsat bør have ret til at vælge enten solidarisk ansvar eller forholdsmæssigt ansvar eller en blanding af begge, i henhold til deres nationale retstraditioner. I den forbindelse skal jeg erindre om, at forslaget indeholder nogle sikkerhedsforanstaltninger for virksomhederne, idet virksomheder, der kan fastslå, i hvilket omfang skaden skyldes deres aktiviteter, kun skal bære udgifterne til den pågældende del af skaden.
Det er blevet foreslået, at Kommissionen skal fremsætte et forslag om at supplere de lovgivningsmæssige rammer om ansvar for skader, der forårsages af GMO'er. Bortset fra, at et sådant krav vil være en uberettiget indgriben i Kommissionens initiativret, overvejer Kommissionen i øjeblikket spørgsmålet om økonomiske tab for konventionelle og økologiske landbrugere i forbindelse med den såkaldte sameksistensdiskussion. Jeg skal ikke foregribe resultatet af den diskussion her. Også her vil det dække traditionelle skader.
Med hensyn til økonomisk sikkerhed er der stillet ændringsforslag om enten at gøre finansiel sikkerhed obligatorisk, efter at direktivet er trådt i kraft, eller at modsætte sig en sådan udvikling i retning af obligatorisk finansiel sikkerhed. Jeg tror, at vi kan blive enige om, at finansiel sikkerhed vil blive en vigtig faktor for den praktiske gennemførelse af direktivet. Medlemsstaterne og markedsoperatørerne vil sammen med Kommissionen få en vigtig rolle med at tilskynde til rettidig indførelse af relevante økonomiske forsikringssystemer samt produkter og markeder i den sammenhæng.
Når det er sagt, står det klart for mig, at medlemsstaterne bør have mulighed for at udvikle finansielle sikkerhedsløsninger i deres eget tempo; løsninger, som er tilpasset deres egne behov og institutionelle forhold. Desuden skal finansmarkederne have tid og plads til at udvikle markedsløsninger i henhold til efterspørgslen på forsikringer, som meget vel kan tænkes at gå kraftigt i vejret, når den nye ordning for erstatningsansvar er på plads. I lyset af dette er det for tidligt at indføre en fuldt udbygget finansiel sikkerhedsordning, der gælder alle virksomheder i bilag I inden for nogle få år.
Når det er sagt, vil det helt klart være nyttigt at tage situationen op til fornyet overvejelse, når Kommissionen foretager sin gennemgang af direktivets gennemførelse.
Der er generel enighed om, at princippet om, at forureneren betaler, skal indebære, at den ansvarlige erhvervsdrivende som forurener skal betale for alle de skader, der påføres miljøet. Desuden findes der et klart behov for en fælles forståelse inden for Fællesskabet af, at udgifterne ved skader på miljøet skal bæres af forureneren. Desuden indeholder bestemmelserne i forslaget en hel række genopretningsforanstaltninger, som den ansvarlige virksomhed skal gennemføre.
Der er nu stillet ændringsforslag, der sigter mod at indsnævre rækkevidden for genopretning af skader, idet man afskaffer genopretning af midlertidige tab og samtidig afskaffer princippet om en tjeneste for naturressourcer. Hvis man fjerner elementer fra denne række af foranstaltninger, vil det uundgåeligt medføre, at forureneren ikke kommer til at betale alle omkostninger ved den skade, han forårsager.
Endelig har Kommissionen i den vanskelige diskussion om miljøansvar forsøgt at nå frem til en samlet balance, som allerede er baseret på kompromisløsninger. På nuværende tidspunkt har Kommissionen fortsat den holdning, at forslaget er retfærdigt og praktisk gennemførligt i mange henseender, og at det bør støttes. Jeg er imidlertid også klar over, at vi stadig befinder os ved begyndelsen af lovgivningsprocessen, og jeg er således fuldt opmærksom på behovet for, at alle de involverede institutioner skal nå til enighed i løbet af processen. En sådan aftale indebærer nødvendigvis, at alle parter er villige til at finde hensigtsmæssige og tilfredsstillende kompromiser. Forhandlingen har afspejlet dette behov for at sikre, at vi slår bro over de forskellige opfattelser og til slut finder en praktisk gennemførlig løsning.
Jeg vil give Kommissionens holdning til alle ændringsforslag til Parlamentets tjenestegrene med henblik på offentliggørelse

Formanden.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.30.
Skriftlig erklæring (artikel 120)
Ainardi (GUE/NGL)
Forslaget til direktiv om miljøansvar er yderst vigtigt for at sikre en bedre beskyttelse af miljøet og bekæmpe alle former for forurening.
Hvad enten det drejer sig om AZF-fabrikken i 2002 i Toulouse, eller olietankerne Erika og Prestige, koster disse katastrofer menneskeliv og er årsag til alvorlige og vedvarende miljøskader.
Betænkningen fra Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked foreslår en mere forsonlig holdning over for virksomhedernes interesser ved at svække det oprindelige forslag til direktiv. De fastlagte bestemmelser skal tværtimod styrkes med nogle beskyttelsesforanstaltninger ved at få forurenerne til at bære ansvaret for miljøskaderne, ved at give ngo'er og borgere muligheden for at bringe deres sag for retten, og ved at inkludere de skader, som er forårsaget af GMO'er, i direktivet.
På et tidspunkt, hvor IOPC netop har annonceret en latterlig erstatning på 15 % for skader i forbindelse med Prestige-ulykken, hvilket med rette skaber forbløffelse og vrede blandt befolkninger og foreninger, har Europa nu pligt til at udsende et helt andet budskab. Det skal sende et stærkt budskab om retfærdighed og beslutsomhed.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0123/2003) af Sacconi for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om miljøaftaler på fællesskabsplan i tilknytning til handlingsplanen om bedre og enklere lovgivningsmæssige rammer (KOM(2002) 412 - C5-0622/2002 - 2002/2278 (INI)).
Sacconi (PSE)
Hr. formand, Kommissionens meddelelse om miljøaftaler hører med til den forenkling og forbedring af retsgrundlaget, som vi alle ønsker. Det er nemlig nødvendigt, at fællesskabslovgivningen i højere grad bliver tilpasset til de eksisterende problemer, til udfordringerne i forbindelse med udvidelsen, til de lokale forhold og til teknologiens konstante udvikling. Det endelige formål er at bevare retssikkerheden på EU's område ved at skabe en større dynamik hos de økonomiske og sociale aktører.
Miljøaftalerne skal ses i denne sammenhæng. Jeg er enig i Kommissionens indfaldsvinkel, hvor der skelnes mellem to aftalemodeller, og med de ændringer, som jeg har foretaget efterfølgende, erkender jeg fuldt ud, at disse instrumenter er nyttige som et supplement til reguleringsforanstaltningerne. Instrumenterne skal kun anvendes med henblik på forbedringer på miljøområdet, som er lige så store eller større end dem, der er opnået med de traditionelle lovgivningsforanstaltninger.
Traktaten indeholder ingen specifikke bestemmelser om miljøaftaler. Derfor skal disse instrumenter anvendes under fuld overholdelse af og i overensstemmelse med alle traktatens bestemmelser og Fællesskabets internationale forpligtelser. Det bærende element i Fællesskabets miljøpolitik er og bliver lovgivningen, som kun i visse specifikke tilfælde kan suppleres med frivillige aftaler.
Ved udarbejdelsen af den udtalelse, som vi nu skal stemme om, har jeg taget højde for den debat, der har været om emnet, og for de holdninger, som Parlamentet har vedtaget, og derfor fandt jeg det hensigtsmæssigt at medtage nogle elementer, som skaber større klarhed og giver en sikkerhed, så de instrumenter, der er nævnt i meddelelsen, bliver acceptable og reelt kan gennemføres. Her tænker jeg navnlig på de bindende betingelser, som skal være opfyldt på forhånd, og som jeg kort vil sammenfatte. For det første har jeg gjort en indsats for at skabe større klarhed omkring begrebet "frivillig aftale" som et supplement til fællesskabslovgivningen. For det andet har jeg anmodet om en forudgående fastlæggelse af aftaler, der kunne gøres til frivillige aftaler via både samregulerings- og selvreguleringsinstrumenter. Anvendelsen af sådanne instrumenter burde nemlig ske ud fra en fælles referenceramme, hvormed der allerede i en forudgående fase gives udtryk for planerne om at anvende frivillige aftaler på et bestemt område. Disse planer burde medtages i Kommissionens årlige programdokumenter eller i mere omfattende dokumenter som hvidbøger eller tematiske strategier. Og for det tredje har jeg foreslået en uddybning af de vurderingskriterier, der er nødvendige for en korrekt anvendelse af miljøaftalerne.
For at sikre de frivillige aftalers gennemsigtighed og effektivitet er det efter min mening nødvendigt at fastlægge anvendelsesbetingelserne for dem og kontrollere, hvordan de bliver gennemført. Som jeg sagde tidligere, skal aftalens målsætninger, der bliver opstillet inden for en lovgivningsmæssig referenceramme, under alle omstændigheder give sig udslag i nogle forpligtelser for parterne. En manglende overholdelse eller opnåelse af de fastlagte målsætninger udløser anvendelsen af lovgivningsmekanismer som supplement til eller erstatning for aftalerne.
Når alt kommer til alt, må man være tilfreds med sondringen mellem samregulering og selvregulering. I det første tilfælde bliver instrumenterne en del af et bindende retsgrundlag, som giver Rådet og Europa-Parlamentet ret til at deltage og vedtage målsætninger, og som sikrer offentlighedens adgang og inddragelse og giver nogle effektive overvågnings- og sanktionsmekanismer. I det andet tilfælde kan det være Kommissionens rolle at opfordre eller tilskynde til selvregulering i en henstilling eller at anerkende en sådan selvregulering ved en brevveksling med repræsentanterne for de berørte områder. Uanset valget af instrument sker der ikke nogen indskrænkning af Parlamentets kontrolbeføjelser, når det gælder de resultater, der er nået, og der kan til enhver tid gøres brug af de sædvanlige lovgivningsinstrumenter.
På denne baggrund, som Miljøudvalget har forbedret og vedtaget, giver vi grønt lys til Kommissionen, så man på de områder, som den har angivet - og først og fremmest med hensyn til pvc - begynder at afprøve denne blanding af lovgivning og frivillig indsats. Vi har ryddet op i værktøjskassen og fyldt noget mere i den. Lad os nu begynde at bruge alle værktøjerne bedst muligt!

Wallström
Hr. formand, jeg vil gerne takke Europa-Parlamentet og navnlig ordføreren hr. Sacconi for det arbejde, der er lagt i denne betænkning og beslutningsforslaget.
Jeg glæder mig over den positive tone i betænkningen og beslutningsforslaget. I betænkningen støtter man stort set den metode, som Kommissionen beskriver i sin meddelelse. Jeg er særligt glad for, at Parlamentet udtrykkeligt anerkender miljøaftaler som et nyttigt supplement til lovgivningsmæssige foranstaltninger. Jeg skal endnu en gang bekræfte, at Kommissionen lægger vægt på at anvende frivillige aftaler på fællesskabsplan, når det sker på grundlag af en vurdering af de enkelte sager, hvor de kontrolleres i forhold til de kriterier, der er fastlagt i meddelelsen, og i overensstemmelse med de proceduremæssige krav, der sikrer den korrekte inddragelse af Europa-Parlamentet.
Jeg beklager blot, at Parlamentets legitime ønske om at udøve sin demokratiske kontrol på nogle punkter har ført til kontrolkrav, der ikke er i overensstemmelse med instrumentets frivillige karakter. Det er vigtigt at tilfredsstille behovet for åbenhed og kontrol på den ene side, uden at man på den anden side afskrækker de økonomiske aktører fra at benytte miljøaftaler, fordi man stiller overdrevne krav. Kommissionen vil foretage valget mellem selvregulering og samregulering på grundlag af en ad hoc-vurdering af de enkelte aftaler, den juridiske sammenhæng og det politiske spørgsmål, der er tale om. Det vil ikke give mening at definere generelle, abstrakte kriterier for dette.
Som allerede antydet forekommer det overdrevet besværligt at indføre ambitiøse overvågningskrav for spontane aftaler, som ikke er formelt anerkendte af Kommissionen, og det kan i realiteten afholde erhvervslivet fra at indgå sådanne aftaler. Kommissionen foreslog generelle bestemmelser for konsekvensvurdering i sin meddelelse af 5. juni 2002. Det vil ikke give mening at gå videre end kravene for retsakter i forbindelse med miljøaftaler.
Jeg glæder mig over, at vores vejledende liste over politikområder, for hvilke instrumentet kan anvendes, har mødt Deres accept. Jeg glæder mig ligeledes over forslaget om, at miljøaftaler kan bruges inden for de sektorer, der defineres i handlingsplanen, som blev udarbejdet på verdenstopmødet i Johannesburg.
Til sidst vil jeg gerne understrege, at jeg opfatter Parlamentets beslutning som et generelt positivt signal, der vil bidrage til at lette brugen af miljøaftaler på gennemskuelige og acceptable betingelser.

Oomen-Ruijten (PPE-DE).
Hr. formand, jeg er meget glad for kommissærens, fru Wallströms, bemærkninger. Jeg er også nogenlunde tilfreds med hr. Sacconis betænkning. Min eneste kritik af Deres betænkning og af en række ændringsforslag, som hr. de Roo har stillet, vedrører de spørgsmål, som kommissæren omtalte.
Lad mig sige følgende: Der findes nu et nyt instrument, som har to slags frivillige aftaler. Den ene er baseret på lovgivning i form af fælles regulering. Den kan man bygge videre på, det kan gøres hurtigere, og vi behøver ikke længere foreskrive det hele med det samme. Det andet forslag, som nu står i det nye notat, er den fuldstændigt frie selvregulering, hvor partnere på markedet aftaler noget med hinanden, hvilket kan foregribe det, som engang vil blive aftalt. Her er grundlaget frivillighed.
Jeg har en fornemmelse af - og det gav fru Wallström for lidt siden også udtryk for - at angst ofte er den dårligste rådgiver her i Parlamentet for, at vi foreskriver så meget og bliver så detaljerede, at vi er ved at kaste barnet ud med badevandet, selv om vi burde være glade for det store antal aftaler, som findes.
Lad mig måske lige sige - det kristelige demokrati er blevet en inkarneret forsvarer for det civile samfund i mit land - at der er en masse ting, som ikke ville være tilvejebragt uden frivillige aftaler. Jeg nævner f.eks. emballageaftalen. Denne emballageaftale, en frivillig aftale, går langt videre end det, som de mest vidtgående gerne vil opnå nu på europæisk plan. Det er en frivillig aftale. Jeg synes, vi nu skal give denne frivillighed fri bane. Lad den nu erstatte instrumentet, hvis det er nødvendigt. Det er også grunden til, hr. Sacconi, at jeg beder om, at det ændringsforslag, som jeg har stillet på min gruppes vegne, vedtages.
Det samme gælder for pvc-strategien. Vi kunne have opnået meget mere, hvis Parlamentet i sin tid, i øvrigt inklusive De Liberale, havde sagt: Vi beder nu Kommissionen om sammen med industrien at udvikle en ny politik, idet de ihærdigt kan gå i gang med at sikre - og De var også ordfører, hr. Sacconi - at denne pvc bliver opbrugt. Det gælder egentlig også for sikkerhed for fodgængere. 2.000 dræbte om året kan vi undgå, hvis vi hurtigt gør noget. Hr. formand, jeg vil gerne bede om, at den anden gruppe gives mere spillerum og større tillid, og jeg går ind for en god miljøpolitik. Det gør vi alle sammen her. Jeg beder Dem om at sørge for, at problemet løses.

Myller (PSE).
Hr. formand, fru kommissær, jeg står 100 % bag ordføreren hr. Sacconis grundlæggende synspunkter vedrørende frivillige aftaler og i særdeleshed tanken om, at den grundlæggende forudsætning for sådanne frivillige aftaler skal være, at de supplerer den eksisterende lovgivning. Det er, som om deres rolle består i at finde vejen til en forbedret lovgivning. Når man analyserer resultaterne af de frivillige aftaler, vil de måske føre til nye love, der er mere vidtgående med hensyn til miljøspørgsmål, end det i øjeblikket er tilfældet.
Beslutningstagere, der er villige til at deltage i disse frivillige aftaler, kan ses som en slags lodser. På forretningsniveau vil det også betyde, at virksomhederne, når der er en vilje til at lede efter bedre anvendelser, kan udnytte dette i deres egne afsætningsstrategier, hvilket forhåbentlig vil føre til en situation, hvor forbrugerne også vil begynde at kræve sådanne bedre anvendelser i større målestok.
Når alt tages i betragtning, må vi imidlertid sikre os, at disse frivillige aftaler faktisk giver resultater, og at de ikke blot forbliver et fromt ønske. Derfor er vi virkelig nødt til at sikre os, at vi præcist kan måle resultaterne, og at der er visse frister for, hvornår der skal resultater på bordet.
Der er mange beslutningstagere på regionalt plan og lokalt plan - ud over virksomhederne - der har været interesseret i at indgå frivillige aftaler. I den forbindelse skal vi sikre os, at hvis en deltager i en aftale opererer på lokalt plan, så informeres der også på centralt plan om, hvad der foregår, så man undgår overlapning, og så vi så vidt muligt kan udnytte fordelene og besvare spørgsmål vedrørende finansiering.
I det store og hele mener jeg, at disse frivillige aftaler repræsenterer en merværdi, men med de forbehold, der også er knyttet til Kommissionens forslag, nemlig at vi skal forbedre lovgivningen - ikke erstatte den.
Moreira da Silva (PPE-DE).
Hr. formand, fru kommissær, allerførst takker jeg hr. Sacconi for den fremragende betænkning, som jeg er helt enig i. Selv om man på det teoretiske plan kan bifalde frivillige miljøaftaler, har virkeligheden vist, at mange af disse aftaler, netop fordi de har været frivillige, ikke opfyldes, men derimod ofte har tjent som påskud til ikke at iværksætte mere ambitiøse forpligtende lovgivningsinitiativer.
Vi kan alle huske, hvad der skete med direktivet om emissionshandel, hvor mange forsøgte at hindre, at det blev vedtaget, fordi der i nogle medlemsstater var frivillige aftaler med industrien. Jeg finder det derfor meget positivt, at Kommissionen har taget initiativ til at udforme klare regler for frivillige aftaler på miljøområdet på fællesskabsplan.
Jeg mener, at der er visse regler, som bør respekteres. For det første bør de frivillige aftaler kun betragtes som et supplement og ikke som miljøpolitikkens grundlag. For det andet bør de kun tages i anvendelse, såfremt det er bevist, at de rummer fordele, som de almindelige retsinstrumenter ikke har. For det tredje bør de kun fremmes i de tilfælde, hvor der er ønsker om at gå længere end det, som den almindelige lovgivning indebærer. For det fjerde bør de rettes mod teknologisk forskning og baseres på benchmarkingkriterier, da frivillige aftaler ikke tjener noget formål, medmindre de fører til bedre teknologi. Endelig må der være frister, tidsplaner, veldefinerede mål og mekanismer til overvågning og opfyldelse af disse resultater.

Lund (PSE).
Hr. formand, der skal også lyde en tak til hr. Sacconi fra mig for en virkelig god betænkning, som efter min mening meget præcist angiver de forudsætninger og krav, der må til, for at en miljøaftale kan blive et anvendeligt retsinstrument. Jeg vil gerne sige til fru Oomen-Ruijten, at jeg finder det vigtigt med frivillige aftaler, men at det også er vigtigt at gøre sig klart, hvilke betingelser der skal være opfyldt, for at aftalerne - også miljømæssigt - kan blive en gevinst. Her er jeg helt enig i det, hr. de Silva var inde på, nemlig at miljøaftalerne alene kan være et supplement på områder, hvor de kan anvendes til at skabe forbedringer på miljøområdet, det vil sige giver en miljømæssig merværdi, og at de ikke blot bliver brugt til at undgå regulering af de miljømæssige forhold på et område.
Derudover er det vigtigt, at målsætningerne og tidsfristerne bliver nøje præciseret i forbindelse med aftalerne, samt at man i øvrigt er sikker på, at de dækker et repræsentativt udsnit af de virksomheder og den produktion, der er tale om på det pågældende område, således at man ikke giver en gruppe af virksomheder mulighed for at køre på frihjul.
Jeg finder det ligeledes vigtigt med fuld åbenhed i forhold til offentligheden, i forhold til Parlamentet her, i forhold til miljøorganisationerne, i forhold til civilsamfundet. Der skal være åbenhed i forbindelse med planerne om at indgå miljøaftalerne, men i høj grad også mulighed for, at man kan gøre indsigelse i forhold til brugen af miljøaftaler på et bestemt område.
Endelig er det vigtigt, at man etablerer - i forbindelse med aftalerne - et overvågnings- og sanktionssystem, således at man rent faktisk kan følge, om aftalerne og de målsætninger, man har sat sig i aftalerne, også opfyldes i aftaleperioden. Vi har også i mit hjemland, Danmark, forsøgt os med miljøaftaler på nogle områder, bl.a. på pvc-området, hvor man ikke havde tilstrækkeligt med overvågnings- og sanktionsbestemmelser, og det viste sig, da perioden var gået, at der absolut intet var sket i forhold til forbedring af brugen af pvc-stoffer. Derfor er det meget vigtigt, at der sker en afklaring af disse ting i forbindelse med indgåelse af miljøaftaler.

Korhola (PPE-DE).
Hr. formand, fru kommissær, denne betænkning er et vigtigt bidrag til målsætningen om at forenkle og forbedre EU's miljølovgivning. Jeg vil rette en særlig tak herfor til min kollega hr. Sacconi.
Den hidtidige feedback vedrørende miljøaftaler har vist, at et betydeligt antal miljø- og civilsamfundsaktører har betragtet frivillige aftaler med skepsis, skønt indgåelsen af aftalen har været frivillig (om end selve aftalen er bindende). På den anden side har erhvervslivet ønsket at udbrede indgåelsen af frivillige aftaler for at skaffe positive resultater med hensyn til fleksibilitet samt forhåbentlig på miljøområdet. Sådan som jeg ser det, er man i færd med effektivt at slå bro over kløften.
Betænkningen er baseret på den antagelse, at frivillige aftaler kan anvendes, når konsekvenserne kan vurderes ved hjælp af en integreret metode, og merværdien for det civile samfund kan måles ved hjælp af indikatorer for bæredygtig udvikling. For det andet skal vi kunne definere vores målsætninger og opstille klare frister for deres gennemførelse. Vi skal også insistere på, at aftalen er repræsentativ. Det betyder i praksis, at dårligt organiserede sektorer eller sektorer med mulighed for "frihjulskørsel" ikke er egnede til at deltage i en frivillig aftale.
Med frivillige aftaler er det lige så nødvendigt som med lovgivningsmæssige foranstaltninger at tage hensyn til offentlig deltagelse og at sikre aftalernes gennemsigtighed. Vi skal også sikre os, at alle aftalerne er bindende, at resultaterne vurderes, og at der findes sanktionsmuligheder.
Med disse betingelser på plads er der ingen risiko forbundet med brugen af frivillige aftaler. De nævnte betingelser vil sikre, at en aftale vil give et bedre slutresultat end lovgivningsinstrumenter i forhold til miljøet og samfundet. Jeg må derfor også opfordre alle til at støtte ændringsforslaget fra min kollega fru Oomen-Ruijten.
Proceduren for indgåelse af en aftale bibringer en fornemmelse af ægte engagement i målsætningen fra aftaledeltagerens side. Det stikker ofte dybere end aftalens ordlyd eller lovens bogstav. Beslutningstagerne vil således ikke bruge ressourcer på at lede efter smuthuller. De vil i stedet bestræbe sig på at gennemføre målsætningen på bedst mulige vis.

Formanden.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i dag kl. 12.00.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0128/2003) af Corbett for Udvalget om Konstitutionelle Anliggender om forslag til Rådets afgørelse om ændring af afgørelse 1999/468/EF om fastsættelse af de nærmere vilkår for udøvelsen af de gennemførelsesbeføjelser, der tillægges Kommissionen (KOM(2002) 719 - C5-0002/2003 - 2002/0298(CNS)).

Wallström
Hr. formand, først vil jeg gerne takke ordføreren hr. Corbett for hans fremragende arbejde med udarbejdelsen af denne betænkning om Kommissionens forslag til ændring af procedurerne for udøvelse af gennemførelsesbeføjelserne.
Jeg skal kort skitsere baggrunden for og formålet med den reform, vi drøfter i dag. Med dette forslag opfylder Kommissionen sine forpligtelser fra hvidbogen om styreformer i EU og handlingsplanen om bedre lovgivning, nemlig bl.a. at give Rådet og Europa-Parlamentet lige rettigheder med hensyn til overvågning af og kontrol med Kommissionens udøvende beføjelser. De to grene af den lovgivende myndighed skal stå på lige fod, når det drejer sig om at overvåge Kommissionens udøvelse af sine gennemførelsesbeføjelser på områder, der er omfattet af fælles beslutningstagning.
Som del af den lovgivende myndighed skal Europa-Parlamentet have ret til at gøre indsigelse ikke kun over for de beføjelser, Kommissionen tildeles under den fælles beslutningsprocedure - den nuværende kontrolret i henhold til Rådets beslutning 1999/468/EF - men også selve indholdet af en foranstaltning til gennemførelse af en akt vedtaget gennem den fælles beslutningsprocedure.
Det er Kommissionens håb, at en sådan reform efterhånden vil bane vejen for en større revision baseret på traktatændringer. I den forbindelse har Kommissionen fremsat konkrete forslag til ændring af artikel 202 i traktaten inden for rammerne af Konventet om EU's fremtid, navnlig gennem indførelse af princippet om uddelegering af lovgivningsbeføjelser i traktaten.
Jeg understreger, at en foreløbig reform af systemet er så meget desto mere påkrævet, fordi der hersker betydelig usikkerhed vedrørende 25 medlemsstaters ratificering af den nye forfatningstraktat. Derfor glæder Kommissionen sig over, at Udvalget om Konstitutionelle Anliggender støtter forslaget, og håber, at Parlamentet vil bekræfte denne positive holdning.

Corbett (PSE)
Hr. formand, jeg hilser Kommissionens forslag velkommen. Hvis det vedtages og ændres en smule, vil det indebære en betydelig forbedring af det nuværende system og vil kunne danne grundlag for en gang for alle at løse problemet med det såkaldte komitologisystem, der har voldt problemer i årevis.
Alle systemer, både i de nationale parlamenter og i Europa-Parlamentet, har metoder for uddelegering af beføjelser til den udøvende myndighed: gennemførelsesbeføjelser, sekundær lovgivning - kald dem, hvad De vil. Jeg vil ikke gå ind i en teoretisk diskussion om definitionen af sådanne beføjelser. Men det er normal praksis. Det, der ikke er normalt, er den måde, vi gør det på i EU, hvor vi ved siden af Kommissionen opretter udvalg af nationale embedsmænd, der i nogle tilfælde har beføjelser til at blokere Kommissionen. Der er rent faktisk oprettet så mange udvalg og komitéer, at man opfandt betegnelsen komitologi for at beskrive et system, der var så vanskeligt af fatte og håndtere.
Der skete en stor forbedring af systemet i 1999, da Rådet vedtog det reviderede system, som betød større åbenhed, en større garanti for, at Parlamentet har adgang til alle forslag og alle dokumenter. Det er udmærket, men der resterer to grundlæggende problemer. For det første kontrolleres Kommissionens beføjelser kun af udvalg bestående af nationale embedsmænd, som alene har beføjelser til at blokere for Kommissionen og sende beslutningen tilbage til den lovgivende myndighed. For det andet sker der det, at hvis en beslutning sendes tilbage, sendes den kun til den ene gren af den lovgivende myndighed, nemlig Rådet, selv når der er tale om lovgivning med fælles beslutningstagning, som Parlamentet og Rådet har vedtaget i fællesskab i første omgang. Dette finder vi uacceptabelt.
Vi ønsker lige rettigheder for Parlamentet og Rådet med hensyn til at afvise lovgivning - Parlamentet med absolut flertal, Rådet med kvalificeret flertal, hvilket også er kravet nu, når en sag går tilbage til Rådet. Vi bør have ret til at tilbagekalde en gennemførelsesforanstaltning. Hvis en sådan tilbagekaldes, skal Parlamentet og Rådet have samme kontrolrettigheder.
Det opnår man næsten med Kommissionens forslag. Det kommer meget tæt på at sikre dette. Malurten i bægeret er ordet "eventuelt", som står i Kommissionens udkast. Med andre ord vil Kommissionen, hvis vi gør indsigelse mod et udkast, muligvis ændre det for at tage hensyn til vores indsigelser eller henvise det til lovgivningsproceduren. Efter min og udvalgets mening bør ordet "eventuelt" tages ud, for først da vil vi have et reelt grundlag for en endelig løsning af dette spørgsmål.
Hvorfor insisterer Kommissionen på ordet "eventuelt"? Den siger, at den ikke kan gå længere med det nuværende retsgrundlag i traktaterne. Jeg må erklære mig uenig. Hvis man tænker på, at lovgivningen vedtages alligevel, i første omgang i henhold til den fælles beslutningsprocedure for Parlamentet og Rådet, er det op til Parlamentet og Rådet at indføre det system og alle de kontroller, de måtte ønske. Hvis man hævder, at sådanne kontroller skal være i overensstemmelse med artikel 202, så lad os se på den artikel. Der står: "Rådet kan opstille visse nærmere vilkår for udøvelsen af disse beføjelser." "Visse vilkår" er den formulering, som hele komitologisystemet er baseret på. Hvis et så komplekst system kan etableres på grundlag af den klausul i traktaten, er der absolut intet til hinder for, at Rådet indfører et andet system - det, som vi anbefaler - hvor Rådet og Parlamentet får samme ret til at gøre indsigelse mod lovgivning og får samme undersøgelsesrettigheder. Artikel 202 er med andre ord langt mere fleksibel, end Kommissionens juridiske tjeneste synes at tro.
Derfor opfordrer jeg Kommissionen til at acceptere vores ændringsforslag vedrørende ordet "eventuelt". Jeg skal meddele, at hvis Kommissionen ikke accepterer det ændringsforslag, vil jeg som ordfører forud for den endelige afstemning anbefale, at spørgsmålet henvises til fornyet udvalgsbehandling, hvor vi så vil fortsætte forhandlingerne med Kommissionen om dette spørgsmål.
Vi har også forsøgt at ændre Kommissionens forslag for at gøre det lidt mere fleksibelt. Det er noget, som jeg håber, at Kommissionen vil hilse velkommen. Vi foreslår, at Kommissionen får ret til simpelthen at trække en gennemførelsesforanstaltning tilbage, hvis Parlamentet gør indsigelse mod den, eller hvis Rådet gør indsigelse mod den. Det er sund fornuft. Nogle gennemførelsesforanstaltninger er frivillige og ikke obligatoriske. Hvis vi mener, at Kommissionen ikke behøver at vedtage nogen gennemførelsesforanstaltning på det tidspunkt eller i den form, Kommissionen forestiller sig, og vi gør indsigelse mod den, skal Kommissionen have mulighed for at trække den tilbage. Det rummer vores forretningsorden allerede mulighed for.
Jeg forstår, at PPE-DE er imod det ændringsforslag. Jeg ser frem til at høre deres argumenter desangående, men det er i overensstemmelse med det, Parlamentet vedtog med Bourlanges-betænkningen for blot nogle få måneder siden. Vi foreslår ligeledes, at Kommissionen får ret til midlertidigt at opretholde en gennemførelsesforanstaltning, når Parlamentet har gjort indsigelse mod den, mens der gennemføres en fuldstændig lovgivningsprocedure med henblik på at revidere, ændre eller ophæve gennemførelsesforanstaltningen - igen en mulighed for fleksibilitet, som jeg forventer, at Kommissionen vil hilse velkommen.
Endelig foreslår vi, at vi bevarer de særlige procedurer, der blev aftalt under de såkaldte Lamfalussy-procedurer. Jeg har forstået, at det ikke vil give anledning til uenighed.
Jeg glæder mig over, at de øvrige udvalg såsom Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik, der har stor erfaring med komitologi, og Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål, der er begyndt at beskæftige sig med Lamfalussy-procedurerne, fuldt ud støtter den fremgangsmåde, som Udvalget om Konstitutionelle Anliggender har valgt i denne sag. Hvis det lykkes os at finde en løsning på dette spørgsmål nu, vil vi have fjernet et problem, der har skabt forvirring og forsinkelser i talrige lovgivningsprocedurer, og vi vil have fjernet en af de ting, der forhindrer, at Parlamentet er villig til at uddelegere langt flere gennemførelsesbeføjelser til Kommissionen, end det er tilfældet under disse procedurer. Hvis vi har ret til at tilbagekalde lovgivning på den måde, vi forestiller os, vil vi kunne uddelegere langt mere, end vi kan nu, idet vi har sikkerhed for, at vi om nødvendigt kan kontrollere og tilbagekalde lovgivningen. Det er noget, som alle burde hilse velkommen.

Radwan (PPE-DE)
 Hr. formand, mine damer og herrer, jeg afgiver i dag min udtalelse for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål og især - det blev jo nævnt her til sidst - med hensyn til emnet Lamfalussy og Lamfalussy-proceduren i forbindelse med lovgivningen om indførelse af et indre marked for finansielle tjenesteydelser.
Vi har ligesom Lamfalussy-gruppen sat os det mål, at vi på dette område vil lave en markedsnær, praksisorienteret lovgivning, som vi alle ønsker og stræber efter. Men vi skal naturligvis se meget nøje på, hvordan de fremtidige procedurer er. Netop Parlamentet må stille det spørgsmål, om de kommende procedurer nu også er tilstrækkeligt demokratisk legitimerede, fordi vi naturligvis også får flere og flere såkaldte soft laws, altså retsakter på internationalt niveau. Jeg vil blot nævne stikordene Basel II og International Accounting Standards, som fremover bliver lov i Europa gennem Kommissionen og derefter med vedtagelsen i Rådet og Parlamentet. Hvis alt dette fremover skal ske i en udvalgsprocedure, hvor et rammedirektiv kun sætter generelle retningslinjer op, så har vi et elementært problem, hvad angår legitimiteten, og Parlamentet giver afkald på muligheden for i fremtiden at få indflydelse på ganske vigtige sager. Derfor kan jeg kun støtte ordføreren, hr. Corbett.
Det er grundlæggende for os på europæisk niveau, i Europa-Parlamentet, at vi bevarer vores indflydelse. Det betyder ikke, at vi også vil diskutere de tekniske detaljer i plenarforsamlingen eller i udvalget. Det er ikke det, det handler om for os. Men det er grundlæggende for os at bevare indflydelse, når det går i den forkerte retning, og derfor er det essentielt, at vi i forfatningskonventet for fremtiden får en såkaldt tilbagekaldelsesmulighed, at vi altså kan trække det tilbage, hvis noget går i den forkerte retning, diskutere det på ny og korrigere det. Derfor er det grundlæggende, at Kommissionen og konventet støtter os her, og at vi kan tilføje de nødvendige regler.

Bourlanges (PPE-DE).
Hr. formand, Corbett-betænkningen har til formål at styrke Parlamentets kontrolbeføjelser over gennemførelsesbestemmelser for retsakter, som er forberedt af Kommissionen inden for rammerne af det, man så gådefuldt kalder komitologien. 
PPE-DE godkender betænkningens retningslinjer og støtter især idéen om, at Kommissionen i tilfælde af uoverensstemmelse med Parlamentet om et forslag til gennemførelsesbestemmelse ikke skulle kunne tilsidesætte denne opposition. Såfremt Kommissionen ikke fulgte Parlamentet på dette punkt, ville PPE-DE med glæde tilslutte sig det forslag om henvisning til fornyet udvalgsbehandling, som ordføreren måtte stille.
Vi er imidlertid uenige med Corbett-betænkningen på to punkter. For det første fastlægger betænkningen, at Kommissionen i tilfælde af uoverensstemmelse med Parlamentet om Kommissionens forslag til bestemmelser ganske enkelt kan trække sit forslag tilbage uden at forberede et nyt og uden at træffe et lovinitiativ. Denne beføjelse forekommer os ganske overdrevet. Den ligner en sand strejketilladelse for gennemførelsesbestemmelserne, og det kan vi ikke støtte. Vores anmodninger om opdelte afstemninger har til formål at afvise denne mulighed.
For det andet foreslår Corbett-betænkningen, at den tekst, Kommissionen har forberedt, skulle gennemføres midlertidigt indtil vedtagelsen af den nye lovbestemmelse ud fra den hypotese, at Kommissionen skulle blive bragt til at indlede et nyt lovinitiativ, fordi den vurderer, at det er umuligt at løse sin uoverensstemmelse med Parlamentet ved en simpel ændring af sit forslag. 
Vi mener ikke, at det er acceptabelt. Faktisk forekommer det os fuldstændigt forkasteligt at tillade Kommissionen at tilsidesætte Parlamentets opposition i en meget lang periode, selv om uoverensstemmelsen mellem de to institutioner skulle være så alvorlig og så dybtliggende, at den ikke ville kunne løses med en simpel ændring af forslaget, men ville kræve tilflugt til en lovgivningsprocedure.
At give Kommissionen beføjelse til at indføre den omstridte bestemmelse ville, selv om det så kun var for nogle måneder eller år, være det samme som officielt at anerkende, at Kommissionen har lov til at tilsidesætte eller overtræde loven.
Det er de to forbehold, vi har. Vi har ikke stillet nogle ændringsforslag, men blot nogle anmodninger om opdelte afstemninger, som reelt forsøger at korrigere betænkningen på dette område, en betænkning, som vi i øvrigt bifalder, og for hvilken vi lykønsker ordføreren, for det er et bemærkelsesværdigt stykke kvalitetsarbejde.
Martin, Hans-Peter (PSE)
Hr. formand, også jeg vil gerne gratulere hr. Corbett. Det er jo ikke nogen helt enkel materie. Måske kan man bedst forklare det ved - netop fordi der på dette tidspunkt stadig er nogle besøgende til stede - at vi har at gøre med et brobygningsprojekt, som nu forsøges i Corbett-betænkningen, for at komme væk fra dette europæiske rod, de manglende kompetencer eller uafklarede kompetencer, hvor der pludselig, som hr. Radwan beskrev det, bliver taget beslutninger på et underordnet niveau, som berører millioner af mennesker direkte i deres liv, uden at dette findes direkte demokratisk legitimeret.
Det hænger i høj grad sammen med EU's historie og manglen på en klar magtdeling, som vi står over for, og som betyder, at meget drukner i et uklart område eller bliver uddelegeret, og at det til dels stadig er sådan, på nogle områder endda i stigende grad, at det er embedsmændene, der laver lovene.
At Europa-Parlamentet stritter imod her, er efter min mening en historisk fortjeneste og også en legitimering af Parlamentet. Men nu drejer det sig om, at der i konventet, som vi jo er intenst optaget af i øjeblikket, skabes meget mere entydige og klare regler for, hvad der kan ske hvor, og hertil hører så naturligvis i høj grad også Europa-Parlamentets ret til at trække sådanne gennemførelsesbeføjelser tilbage, efter at de er blevet uddelegeret. Det vil det helt sikkert dreje sig om, men også om, at det lykkes os efter brobygningsprojektet Corbett at finde formuleringer og forklaringer, som borgerne og vælgerne kan følge, som skaber klarhed og gennemsigtighed i forløbet, så der ikke er nogen, der kan gemme sig nogen steder med deres tricks. Derfor holder jeg fast i mit ceterum censeo, at demokrati ikke er muligt uden gennemsigtighed.

Titford (EDD).
Hr. formand, jeg har det temmelig skidt med dette forslag, men der ser ikke ud til at være noget let svar. På den ene side ønsker hr. Corbett at stille Parlamentet på lige fod med Rådet og siger, at det på en eller anden måde skaber større ansvarlighed i systemet og dermed giver det større demokratisk legitimitet. På den anden side afspejler Rådet nationalstaternes fortrinsstatus, i det mindste i teorien, og derfor bør det træffe den endelige beslutning om, hvorvidt et juridisk instrument skal have retskraft.
På den anden side har vi igen det problem, at det hemmelighedsfulde og komplicerede system, som Rådet har vedtaget, ikke letter eksterne undersøgelser, og derfor savner det enhver lighed med ansvarlighed og dermed demokrati. På den anden side savner Parlamentet trods sine påstande om det modsatte opbakning fra den brede europæiske befolkning og kan derfor ikke hævde at være en demokratisk institution. Som følge heraf er den nuværende tingenes tilstand ikke tilfredsstillende, men det er det foreslåede heller ikke.

Schleicher (PPE-DE).
Hr. formand, mine damer og herrer, gennemførelsesbeføjelser, der tillægges Kommissionen - det lyder så harmløst, men det rummer ikke desto mindre talrige problemer, som alle de udvalg, der har med EU-lovgivning at gøre, har været plaget med gennem nu to årtier. Den babyloniske forvirring af over 20 varianter af den slags udvalg hos Kommissionen blev med Rådets beslutning i 1999 reduceret til tre procedurer, nemlig forvaltnings-, regulerings- og konsultationsprocedure. Desuden fastsatte man med beslutningen kriterierne for valg af udvalgsprocedure. Hele den pågældende EU-lovgivning, flere hundrede direktiver og forordninger, skulle derefter tilpasses. Dette arbejde blev afsluttet i marts 2003 med Frassoni-betænkningen, altså for få uger siden.
Konsekvensen af vores forhandlinger i dag ville være, at hele EU-lovgivningen, altså igen over 100 retsakter, igen ville skulle tilpasses til de nye tekster. Hvis konventet - her drejer det sig om artikel 202 - skulle nå frem til andre løsningsforslag end dem, som vi drøfter i dag, ville hele denne proces - tilpasning af den fælles europæiske lovgivning - skulle gentages en gang til. Det er, som med Lamfalussy-proceduren, igen kun en overgangsløsning, vi drøfter. Det ses meget tydeligt i forbindelse med ændringsforslag 1 fra Udvalget om Konstitutionelle Anliggender.
Efter min vurdering når man med Kommissionens forslag ikke målene om gennemsigtighed og en forbedret lovgivningsmæssig kontrol af Kommissionen ved udstedelse af gennemførelsesbestemmelser. De foreslåede ændringer risikerer tværtimod at ændre Europa-Parlamentets hidtidige kontrolret til en ren høringsprocedure. Kommissionens forslag betyder de facto en afskaffelse af forvaltningsproceduren, hvorved Rådets og medlemsstaternes muligheder for indflydelse og kontrol bliver beskåret væsentligt. Det kunne vi i Parlamentet være ligeglade med, hvis ellers Europa-Parlamentets muligheder for indflydelse og kontrol blev forbedret tilsvarende. Det er det, der skal opnås med Parlamentets ændringsforslag. Men Kommissionen afviser, som vores kollega Corbett allerede har nævnt, at slette en vigtig formulering, nemlig "eventuelt". Det betyder, at den fremover kun eventuelt vil tage hensyn til Europa-Parlamentets indholdsmæssige krav til gennemførelseslovgivning. Det kan vi som Parlament ikke støtte, og vi er her på helt samme linje som ordføreren.

Rack (PPE-DE).
Hr. formand, i forfatningskonventet diskuterer vi, som det flere gange er blevet nævnt i dag, meget intensivt at afskaffe den gamle udvalgsprocedure. Jeg tror, resultatet vil komme til at gå i denne retning. Hvorfor gør vi det? Også det er allerede blevet nævnt. Vi gør det, fordi den gamle udvalgsprocedure i vidt omfang har produceret undergrundslovgivning på udemokratisk og især uigennemsigtig vis. Ingen i offentligheden ved, hvad der bliver gjort, hvordan det bliver gjort, eller hvorfor det bliver gjort. Især ved ingen i offentligheden, hvem der har forfægtet hvilke holdninger og hvorfor. Det må vi ændre. Derfor vil vi afskaffe den gamle udvalgsprocedure i forfatningskonventet, men som det allerede er blevet sagt, kan det ikke ske uden at sætte noget andet i stedet. Vi har brug for at kunne uddelegere lovgivningsbeføjelser, men vi har brug for en sådan uddelegering med klare kompetencer, med klare delegeringsregler, med klare mandater og især med mulighed for tilbagekaldelse, og det skal være en ligeberettiget tilbagekaldelsesmulighed, både fra Rådets og fra Parlamentets side.
I denne forbindelse har jeg flere gange peget på vores diskussion i konventet. For os drejer det sig om, at det bliver klart for den europæiske befolkning, hvem der påtager sig lovgivningskompetence, hvorfor og med hvilken begrundelse, og de resultater, som klart er på vej på dette punkt, vil snart foreligge som forslag fra konventet. Det betyder imidlertid ikke, at arbejdet med Corbett-betænkningen er overflødigt, tværtimod. Indtil vi får fastsat dette resultat på forfatningsniveau og derefter gennemført det, har vi brug for resultaterne af Corbett-betænkningen, som i meget vidt omfang går i den retning, som konventet har diskuteret. Derfor gratulerer vi ikke blot ordføreren, vi ønsker også, at resultatet bliver accepteret med så stort et flertal som muligt, og at det med en fornuftig reform af behandlingen af dette vigtige emne i de kommende år vil erstatte den gamle, udemokratiske udvalgsprocedure.

Corbett (PSE).
Hr. formand, lad mig prøve at reagere på nogle af de punkter, man har taget op. Først spørgsmålet om, hvorvidt dette er en midlertidig løsning. Efter min mening kan Kommissionens forslag sammen med vores ændringsforslag danne grundlag for en løsning på komitologiproblemet, der både er forenelig med den nuværende traktat og det sandsynlige resultat af Konventet om EU's fremtid.
Konventet skal naturligvis gøre sit arbejde og fjerne de åbenlyse modsætninger mellem artikel 202 og 251 i traktaten og måske indføre nogle af principperne for uddelegering af gennemførelsesbeføjelser i traktaten og i selve forfatningen, men efter min mening kan det, vi laver her, være helt i overensstemmelse med det arbejde, der foregår i konventet.
For det andet vil jeg trods den omfattende overensstemmelse, vi har opnået generelt, gerne nævne de to punkter, som PPE-DE-Gruppen ifølge hr. Bourlanges har til hensigt at stemme imod.
Jeg må sige, at jeg er uenig med PPE-DE-Gruppen i denne sag, og jeg skal understrege, at det synspunkt, jeg forsvarer, er baseret på det, som Parlamentet vedtog i hr. Bourlanges' egen betænkning. Så jeg er konsekvent i forhold til Parlamentets hidtidige synspunkt og også i forhold til vores egen forretningsorden, hvor vi har opfordret Parlamentets formand til at bede Kommissionen trække gennemførelsesforanstaltninger tilbage eller ændre dem, når Parlamentet har gjort indsigelse mod dem, eller fremsætte et forslag til lovgivning. Så jeg står på fast grund. Det har været Parlamentets konsekvente argumentation i tidens løb på dette område, og jeg håber, at PPE-DE-Gruppen vil genoverveje sin stilling, før vi stemmer om en halv times tid.
Hvad angår spørgsmålet om foreløbig vedtagelse af en tekst, mens man afventer resultatet af lovgivningsproceduren, er dette vigtigt i visse situationer for at undgå et juridisk tomrum. Foranstaltningen gælder midlertidigt, mens Parlamentet og Rådet gennemfører en lovgivningsprocedure for at revidere den, ændre den eller ophæve den, afhængigt af, hvad vi beslutter at gøre. Men det kan også være vigtigt med en nødløsning for at undgå et juridisk tomrum, mens lovgivningsproceduren kører.
Med andre ord beder jeg om en liste med flere valgmuligheder. Hvis Parlamentet og Rådet modsætter sig en gennemførelsesforanstaltning, som Kommissionen har foreslået, kan Kommissionen enten trække den tilbage - jeg mener, at den under alle omstændigheder implicit har ret til dette under traktaten, men lad os gøre den eksplicit - eller den kan ændre den for at tage hensyn til vores indsigelser, eller den kan fremsætte et forslag til lovgivning. Hvis den gør det sidste, kan den gennemføre foranstaltningen midlertidigt, hvis det er påkrævet for at undgå et juridisk tomrum, eller lade være, hvis det ikke er nødvendigt. Det er efter min mening en hensigtsmæssig række af muligheder. Vi bør bevare hele listen, og jeg håber, at PPE-DE-Gruppen vil genoverveje sin holdning og stemme for.

Wallström
Hr. formand, først vil jeg gerne understrege, at de stillede ændringsforslag og indlæggene her i dag viser, at man har lagt et stort arbejde i gennemgangen af dette forslag, der sigter mod at styrke Europa-Parlamentets rolle i den institutionelle trekant.
Kommissionen vil så vidt muligt tage hensyn til de detaljerede ændringsforslag fra Udvalget om Konstitutionelle Anliggender. Kommissionen kan helt eller delvis acceptere ændringsforslag 1, 2 (delvis), 4, 7, 8, 11 (delvis), 13, 14, 18 og 19. Kommissionen kan imidlertid ikke acceptere ændringsforslag 3, 10 eller 11 (delvis), idet de kan komplicere Kommissionens forhandlinger med Rådet.
Kommissionens forslag sigter mod at give Europa-Parlamentet og Rådet lige rettigheder som deltagere i lovgivningsprocessen med hensyn til at kontrollere Kommissionen. Men forslaget kan ikke gå længere end det, der hjemles i den nuværende traktat, hvor der ikke findes mulighed for eksplicit at uddelegere lovgivningsbeføjelser til Kommissionen. Kommissionen skal som den eneste udøvende magt bevare det fulde ansvar for vedtagelse af gennemførelsesinstrumenter. Dette politiske ansvar går hånd i hånd med Kommissionens frihed til at vedtage en beslutning, hvor den kan tage hensyn til indsigelser fra lovgiveren eller lade være. Hvis ordet "eventuelt" slettes, vil Kommissionens hænder være bundet, og den vil være forhindret i at udøve sit ansvar som udøvende myndighed.
Muligheden for tilbagetrækning, som formuleres i hr. Corbetts ændringsforslag 3, 10 og 11, vil rent faktisk betyde, at man erstatter Kommissionens frihed til at vedtage foranstaltninger med en eksplicit tilbagetrækning eller manglende handling fra Kommissionens side. Hvis Kommissionens synspunkter ikke svarer til lovgiverens, vil Kommissionen være tvunget til at afstå fra at vedtage en gennemførelsesforanstaltning. Hvis Kommissionens ansvar for og frihed til at vedtage en gennemførelsesforanstaltning erstattes af muligheden for at undlade at gøre noget, sender man det forkerte politiske signal til interessenterne.
Forslaget er tværtimod baseret på den antagelse, at der er behov for handling, og at Kommissionen vil tage ansvaret for at handle. I lyset af mulighederne inden for den nuværende traktat er disse ændringsforslag derfor ikke acceptable for Kommissionen. Forslaget går rent faktisk langt i retning af at give Europa-Parlamentet de kontrolrettigheder, det bør have som del af den lovgivende myndighed.
Reformen, som jeg netop har omtalt, kan ikke være så vidtgående som en mere grundig reform, der gennemføres i sammenhæng med en ændring af traktaten. Inden for rammerne af konventet har Kommissionen eksplicit foreslået, at Rådet og Europa-Parlamentet i forbindelse med uddelegering af lovgivningsbeføjelser får mulighed for at modsætte sig et forslag fra Kommissionen. I en sådan situation kan Kommissionen enten opgive sit forslag, ændre det eller fremsætte et forslag til retsakt.
Afslutningsvis vil jeg forsikre Dem om, at Kommissionen vil bestræbe sig på at skabe fremskridt i denne sag i Rådet. Jeg vil gerne konkludere med at sige, at Kommissionen har brug for Parlamentets støtte i forhandlingerne med Rådet om en styrkelse af Europa-Parlamentets beføjelser. Jeg har tillid til, at Kommissionen kan regne med Parlamentets fortsatte støtte i denne proces, hvor vi skal præcisere den udøvende og den lovgivende magts respektive roller og beføjelser.

Bourlanges (PPE-DE).
Hr. formand, på baggrund af de bemærkninger, kommissæren netop er fremkommet med, vil jeg gerne vide, hvilken holdning ordføreren indtager, for det er ret vigtigt. Jeg vurderer, at kommissæren har uret. Fra det øjeblik, vi gør indsigelse i Europa-Parlamentet, skal vores indsigelser tages i betragtning. Ellers skulle man nægte os retten til at gøre indsigelse, hvilket jeg sagtens kunne forstå. Men tanken om, at man kan gøre indsigelse, og at man kan ignorere vores indsigelser, er efter min mening alvorlig. Jeg vil gerne vide, hvad ordførerens holdning er, om han har tænkt sig at foreslå henvisning til fornyet udvalgsbehandling eller ej.
Formanden.
Hr. Bourlanges, det var ikke en bemærkning til forretningsordenen!

Corbett (PSE).
Hr. formand, Kommissionen gør forkert i at insistere på at bevare ordet "eventuelt", navnlig hvis vi alligevel tilbyder den en række forskellige valgmuligheder. Den bør forpligtes til at vælge en af disse muligheder og enten ændre sit forslag for at tage hensyn til vores indsigelser eller trække det tilbage - jeg skal understrege, at vi ikke forpligter den til at trække forslaget tilbage, det er blot en af mulighederne - eller fremsætte et forslag under lovgivningsproceduren. Eftersom Kommissionen har disse tre muligheder, mener jeg virkelig, at ordet "eventuelt" bør tages ud. Ellers får den ret til ikke at vælge nogen af mulighederne overhovedet og helt ignorere Parlamentets indsigelser, og det vil være yderst udemokratisk.

Formanden.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i dag kl. 12.00.
(Mødet udsat kl. 11.51 og genoptaget kl. 12.00)

Lulling (PPE-DE)
Hr. formand, ja, mange tak, fordi De glæder Dem sådan! Jeg kan også meddele, at Rådet i sin fælles holdning langt hen ad vejen har ladet sig overbevise af vores kloge forslag fra førstebehandlingen! Som De ved, er formålet med dette forordningsforslag at forbedre kvaliteten af det statistiske arbejde ved for det første at afkorte fristerne for fremsendelse af hovedaggregaterne for de kvartalsvise samfundsøkonomiske regnskaber fra fire måneder til 70 dage og for det andet at ophæve nogle undtagelsesordninger, som medlemsstaterne har fået - andre bliver desværre bevaret - og for det tredje at fremsende data for beskæftigelsen i en mere fælles enhed, nemlig udførte arbejdstimer.
Disse ændringer er nødvendige for hurtigt at få nogle BNP-statistikker, som er så nøjagtige som muligt. Bankfolk har gennem flere år advaret mod utilstrækkelige økonomiske statistikker, som fører til fejl i pengepolitikken, og det mærker vi så alle sammen på vores pengepung. Hr. Solans, medlem af Den Europæiske Centralbanks direktion, udtalte sig sidste år i Frankfurter Allgemeine sågar til fordel for mere relevante statistikker for eurozonen. Det er, som De ved, i alles interesse. Men der er stadig meget, der skal gøres. I dag er Kommissionen f.eks. nødt til at udarbejde de første skøn over bruttonationalproduktet for eurozonen på grundlag af ufuldstændige data, hvilket underminerer disse indikatorers troværdighed og kan have en negativ indflydelse på de finansielle markeder, især også på centralbankernes foranstaltninger. I dag udarbejdes Kommissionens skøn over BNP i eurozonen 70 dage efter udløbet af den pågældende periode. Det er alt for sent i forhold til USA, hvor disse data foreligger efter 45 dage, og det forhindrer Den Europæiske Centrabank i at opfylde sine styringsopgaver. De beklager jo ofte, at Duisenberg halter bagefter, når det gælder pengepolitiske reaktioner. Hvis De vedtager disse foranstaltninger i dag, så vil det i mindre grad være tilfældet. Jeg håber derfor, at De stemmer for den fælles holdning, og jeg takker for Deres fantastiske interesse for denne betænkning.
(Munterhed og bifald)
Formanden.
Denne ovation, kære kollega, viser Dem, hvor stor klarhed der nu er om indberetningen af de vigtigste nationalregnskabsaggregater.
Bourlanges (PPE-DE).
Hr. formand, vores gruppe har indgivet fire anmodninger om opdelte afstemninger. Tre af dem har samme formål, nemlig på tre forskellige steder at slette sætningsendelsen "eller trække sit forslag tilbage". Det drejer sig om anmodninger om opdelte afstemninger for ændringsforslag 3 og ændringsforslag 10 og om den anden anmodning om opdelt afstemning for ændringsforslag 11. Hvilken beslutning De end træffer, kære kolleger, forekommer det mig logisk, at en enkelt afstemning også kommer til at gælde for de andre for at sikre kohærens i forslaget, men jeg ved ikke, om det er foreneligt med forretningsordenen.
Formanden.
Den gode nyhed er, at logikken også er indskrevet i forretningsordenen. Vi vil derfor lave én enkelt afstemning. På den måde kan vi være sikre på, at det går rigtigt for sig.
Corbett (PSE).
Hr. formand, hr. Bourlanges har fuldstændig ret angående proceduren, idet det her vil være logisk at afholde en enkelt afstemning i stedet for tre. Jeg skal dog påpege, at hvis vi følger ham, hvad angår den indholdsmæssige del, vil det være i modstrid med det, vi vedtog i hans egen betænkning og i den betænkning om ændring af forretningsordenen, jeg for nylig var ordfører for. Jeg opfordrer indtrængende alle medlemmer her til ikke at følge ham i den indholdsmæssige del, selv om han har ret angående proceduren.
Formanden.
Jeg tror, at alle har forstået. Vi foretager kun én afstemning i betragtning af de begrundelser, som vores ordfører netop har givet os.
Før afstemningen om forslaget til lovgivningsmæssig beslutning
Corbett (PSE)
Jeg vil gerne vide, om Kommissionen kan acceptere Parlamentets ændringsforslag.

Wallström
Hr. formand, Kommissionen kan acceptere ændringsforslag 1 og delvist ændringsforslag 2, idet vi ikke ønsker ordene: "fuldt orienteret" ...
(Latter og bifald)
... det er ikke så slemt, som det lyder! Ændringsforslag 4, 7 og 8 kan accepteres, ændringsforslag 11 er delvist acceptabelt som følge af ordet "eventuelt", og ændringsforslag 13, 14, 18 og 19 kan desuden accepteres. Vi kan ikke acceptere ændringsforslag 3, 10 og 11 (delvist).
Formanden.
Ønsker De på den baggrund, hr. Corbett, at påberåbe Dem forretningsordenens artikel 69, stk. 2?

Corbett (PSE).
Hr. formand, jeg opfordrer Parlamentet til at gøre brug af artikel 69, stk. 2, i forretningsordenen og henvise betænkningen til fornyet udvalgsbehandling med det formål at fortsætte forhandlingerne med Kommissionen. Ifølge kommissærens indlæg vil Kommissionen insistere på at bevare ordet "eventuelt" i teksten. Med andre ord vil Kommissionen "eventuelt" tage hensyn til Parlamentets indsigelser og "eventuelt" ændre sin tekst for at tage hensyn til vores synspunkter. Det vil være uacceptabelt for Parlamentet, og jeg anmoder derfor om, at betænkningen henvises til fornyet udvalgsbehandling.
Formanden.
I overensstemmelse med forretningsordenen anmoder jeg Parlamentet om at tage stilling til ordførerens forslag om udsættelse af den endelige afstemning om forslaget til lovgivningsmæssig beslutning.
(Parlamentet vedtog henvisning til fornyet udvalgsbehandling)

Betænkning (A5-0123/2003) af Sacconi for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om miljøaftaler på fællesskabsplan i tilknytning til handlingsplanen om bedre og enklere lovgivningsmæssige rammer (KOM(2002) 412 - C5-0622/2002 - 2002/2278(INI)) 
(Parlamentet vedtog forslaget til beslutning)

Betænkning (A5-0124/2003) af Miranda for Udvalget om Udvikling og Samarbejde om arbejdet i Den Blandede Parlamentariske Forsamling AVS-EU i 2002 (2002/2018(INI)) 
(Parlamentet vedtog forslaget til beslutning)
Stemmeforklaringer
Ribeiro e Castro (UEN)
Jeg takker ordføreren for de gode forslag, som hans betænkning rummer, og hvis relevans også bekræftes af den støtte, som Europa-Parlamentets delegation til forligsproceduren har givet dem. Det formålstjenlige ved det direktiv, som disse forslag er møntet på, er ligeledes indlysende. Det sigter nemlig på at indføre og regulere en formel indberetningsordning for hændelser inden for civil luftfart, som alle aktører skal have adgang og kendskab til. Alle aktører på dette område skal således drage nytte af hinandens fejl, hvilket vil optimere den pædagogiske (og positive) side af dårlig praksis. På denne måde skabes der en sikrere ordning for alle brugere.
Dette direktiv supplerer direktivet fra 1994, der indeholder en række foranstaltninger for undersøgelse af havarier og hændelser inden for civil luftfart, men som næppe kan give mange resultater på grund af det heldigvis lave antal tilfælde. Den indberetningsordning, som det nye direktivforslag indebærer, vil kunne tilbyde større datamængder.
Positivt er det også, at direktivforslaget foreskriver, at medlemsstaterne skal indføre en ordning, der fjerner de personlige oplysninger, hvis de beslutter at indføre en frivillig indberetningsordning for oplysninger af nytte for flysikkerheden ...
(Indlægget forkortet i henhold til forretningsordenens artikel 137, stk. 1)
Bastos (PPE-DE)
I sammenhæng med gennemførelsen af Lissabon-strategiens mål - øget beskæftigelse, økonomiske reformer og social samhørighed i en videnbaseret økonomi - og den åbne koordinationsmetode på den sociale integrations område skal der skabes en fælles ramme for systematisk tilvejebringelse af statistisk materiale med henblik på nøjagtig og ajourført sammenligning af medlemsstaternes situation, hvad angår indkomstfordeling, fattigdom og social udstødelse.
Det er et overordentlig vigtigt instrument, som har manglet. Jeg har derfor stemt for denne indstilling, der accepterer Rådets fælles holdning med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv. Denne ramme omfatter anvendelse af fælles indikatorer, fleksibilitet med hensyn til datakilder og integrering af nye kilder i de nationale statistikker, så der kan foregå en reel overvågning af medlemsstaternes situation og forandringer heri.
Fra 2004 skal medlemsstaterne årligt meddele deres data til Eurostat, som gennemfører metodologiske undersøgelser for at evaluere effekten på sammenligneligheden af medlemsstaternes datakilder og udpege bedste praksis.

Ribeiro e Castro (UEN)
Jeg er enig i ordførerens beslutning om ikke at udarbejde en betænkning for andenbehandlingen, men uden ændringer at godtage Rådets fælles holdning om statistikker over indkomstforhold og levevilkår i EU. Den enighed, der er opnået i Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender, bekræfter også, at Rådets fælles holdning er hensigtsmæssig. Hvis man ønsker at udarbejde en sammenfattende årsrapport over EU's statistikker, må indsamlingen af medlemsstaternes data benytte harmoniserede definitioner og metoder. I modsat fald vil man få en rapport med heterogene variabler, der skifter fra medlemsstat til medlemsstat, og som derfor ikke er indbyrdes sammenlignelige. EU's finansielle bidrag til den enkelte medlemsstat over fire år til dækning af de hermed forbundne omkostninger sikrer den første udgave i 2007 af et forsinket initiativ, der fremstår endnu tydeligere på baggrund af de mange områder, som EU unødigt beskæftiger sig med.

Ribeiro e Castro (UEN)
Jeg støtter denne betænkning om et forslag til forordning, der indgår som en integreret del i "Handlingsplanen om statistikkrav i ØMU". Hvis den europæiske beskæftigelsesstrategis mål skal virkeliggøres konsekvent, er det afgørende at harmonisere nationalregnskabernes beskæftigelsesdata ved at indberette disse data opgjort i enheden "udførte arbejdstimer", så arbejdsmarkedsforholdene bliver tydelige, foranstaltningerne konsekvente og målene gennemførlige. I Kommissionens initiativ om den fremtidige europæiske beskæftigelsesstrategi, "En strategi for fuld beskæftigelse og bedre job til alle" (KOM (2003) 6 endelig), blev der groft sagt opstillet tre mål: fuld beskæftigelse, kvalitet og produktivitet på arbejdspladsen samt et rummeligt arbejdsmarked. Målsætningerne i Lissabon og Stockholm for den samlede beskæftigelsesfrekvens (67 % i 2005 og 70 % i 2010 i gennemsnit for EU), for kvinderne (henholdsvis 57 % og 60 %) og for ældre arbejdstagere (50 % i 2010) kan derfor kun opfyldes, hvis både de konkrete arbejdsmarkedsforhold og de kvantitative indikatorer, især for "udførte arbejdstimer", angives metodologisk ensartet.

Figueiredo (GUE/NGL)
Denne betænkning indgår som led i indførelsen af et indre marked for energi i EU i overensstemmelse med opfordringen fra Det Europæiske Råd i Lissabon den 23. og 24. marts 2000, bekræftet på forårstopmøderne i Barcelona og Bruxelles, til at sætte mere skub i liberaliseringen af elektricitets- og gasmarkederne, hvilket medfører øget deregulering samt en stigning i omfanget af den grænseoverskridende handel medlemsstaterne imellem. Den har desuden til formål at fremskynde privatiseringen af offentlige virksomheder på baggrund af disses traditionelle dominerende position i denne sektor og fremskynde koncentrationer og fusioner på fællesskabsplan.
Jeg har altid vendt mig imod denne proces, ikke kun på grund af samfundsøkonomiske overvejelser og de offentlige tjenesteydelsers kvalitet og garanti for disse ydelser, men fordi det er en sektor af udviklingsstrategisk betydning, som vores uafhængighed, suverænitet og forsyningssikkerhed afhænger af.
Kommissionens forslag sigter således på at opdatere momsreglerne for gas og elektricitet med det formål at opfylde de liberaliserede markeders behov. De foreslåede ændringer vil først og fremmest indebære, at afgiften tilfalder den medlemsstat, hvor det endelige forbrug finder sted, hvilket vil lette den grænseoverskridende handel med energi. Det overordnede formål er derfor stadig at imødekomme de krav, som det indre marked for energi i EU stiller.

Arvidsson, Cederschiöld, Grönfeldt Bergman, Stenmarck og Wachtmeister (PPE-DE)
 Vi, der er medlemmer af Europa-Parlamentet for Det Moderate Samlingsparti, har stemt imod denne betænkning. Det er beklageligt, at den sydkoreanske værftsindustri modtager betydelige statstilskud, men det er ikke et argument for også at give tilskud til den europæiske værftsindustri.
EU bør tage sagen op inden for rammerne af WTO. Oprettelsen af et europæisk konsortium, der i et vist omfang skal styre og påvirke markedssituationen, løser ikke problemerne for den europæiske værftsindustri, tværtimod kan situationen på længere sigt forværres.
Figueiredo (GUE/NGL)
Skibsbygningsindustriens situation giver anledning til stadig større bekymring på grund af det kraftige fald i 2002 i den globale efterspørgsel, som skibsværfterne oplevede. Omfanget af nye ordrer er 60 % lavere end i 2000, men for EU's vedkommende har faldet været på ca. 77 %, hvortil også kommer prisfald.
Den ensidige gennemførelse fra EU's side af principperne i OECD-aftalen af 1994, der skulle bringe statsstøtten til skibsbygningsindustrien til ophør, har været en af de væsentligste årsager, og den nuværende midlertidige defensive ordning for skibsbygningsindustrien er utilstrækkelig over for de sydkoreanske skibsværfters illoyale konkurrence og dumpingpraksis, med negative marginer, der bevæger sig mellem 20 og 40 %, takket være statsstøtte. EU's markedsandel inden for skibsbygning er faldet fra 19 % i 2000 til kun 10 % i første halvår af 2002, hvilket har medført lukning af flere europæiske skibsværfter, arbejdsløshed og trusler om yderligere nedskæringer, som jeg har kunnet konstatere ved besøg på skibsværfterne i Viana do Castelo.
EU må derfor foreslå nye mekanismer for at bevare og udvikle den strategiske skibsbygningsindustri via et egentligt fællesskabsprogram, der fremmer forskning og faglig uddannelse, og som også prioriterer modernisering af EU's fiskerflåder, reparation af fartøjerne, søtransport og fiskeri.

Andersson, Färm, Hedkvist Petersen, Karlsson, Sandberg-Fries, Theorin (PSE)
 Vi svenske socialdemokrater mener ikke, at EU bør forlænge eller indføre værftsstøtteordninger for at kunne beskytte værftsindustrien mod konkurrence fra Sydkorea.
Værftsindustrien i EU står i en alvorlig situation, hvor produktionen af visse fartøjer har lidt stor skade på grund af illoyal konkurrence fra Sydkorea. De sydkoreanske værfter har dumpet priserne på produktion af gastankere ved at operere med forskellige priser på hjemmemarkedet og eksportmarkederne. Priserne på eksportmarkederne har været 25-30 procent lavere. EU har derimod fjernet støtten til sin værftsindustri, med begrænset produktionskapacitet og sociale problemer til følge.
Sverige afskaffede sådanne støtteordninger for nogle år siden. Vi sætter derfor spørgsmålstegn ved, om de skal genindføres! Vi er generelt imod denne type statsstøtte, men vi forstår den uro, som Sydkoreas illoyale konkurrence skaber. Vi mener, at spørgsmål af denne type skal håndteres inden for WTO og dens mekanisme til løsning af tvister. Det hjælper ikke, at EU genindfører eller forlænger statsstøtten til visse fartøjer. Vi risikerer blot at skævvride markedsmekanismerne yderligere.
Af denne grund stemmer vi socialdemokrater i Europa-Parlamentet imod enhver form for statsstøtte til værftsindustrien. Vi mener ikke, at dette skal fremmes, og stemmer derfor imod hele betænkningen
Korakas (GUE/NGL)
Politikken for omstrukturering af skibsbygningsindustrien og den efterfølgende indskrænkning af industrien har sendt titusindvis af arbejdstagere ud i arbejdsløshed. Når EU inden for kun to år har mistet næsten halvdelen af sin andel af verdensmarkedet, skyldes det EU's og medlemsstaternes indstilling, hvor de i stedet for at styrke og opprioritere denne strategisk vigtige sektor styrker og mangedobler monopolvirksomhedernes fortjeneste, især i Tyskland og Danmark.
Det er især gået hårdt ud over denne i øvrigt højt udviklede branche i Grækenland, som er en af historiens store søfartsnationer med en af verdens største flåder. Med en anden politik kunne skibsbygningsindustrien være blevet en vigtig sektor i økonomien i stedet for at være tæt på udslettelse.
I dag forfølges de små virksomheder, mens de store skibsværfter har solgt sig selv til den private kapital for en portion linser og har indskrænket deres virksomhed. Tusindvis af arbejdstagere i denne branche lever bogstaveligt talt på sultegrænsen, og flere områder er dømt til forfald med en arbejdsløshed på over 80 %. For nylig måtte endnu et træskibsværft, Hippokambos, lukke og sende yderligere 300 arbejdstagere på gaden.
Branchens arbejdstagere begynder at forstå, at de ikke kan forvente nogen løsninger fra EU, fra EU's politikker og de internationale, imperialistiske aftaler, der foreslås. Derfor samler de sig i kampen for en anden antimonopolistisk, antiimperialistisk politik.

Bastos (PPE-DE)
EU's strategi for bæredygtig udvikling, der blev vedtaget på topmødet i Göteborg, skal suppleres med virksomhedernes sociale ansvar. Virksomhederne har forpligtelser, der rækker ud over det legitime ønske om at skabe profit. I dag må både SMV'er og de store multinationale virksomheder gøre sig klart, at deres succes afhænger af, om de viser ansvarlighed med hensyn til både miljø, respekt for de grundlæggende rettigheder og fremme af social samhørighed.
Det er en accepteret kendsgerning, at socialt og miljømæssigt ansvar styrker konkurrenceevnen. Virksomhedernes sociale ansvar bør derfor støttes og fremmes, bedste praksis bør offentliggøres, og både virksomhederne, arbejdsmarkedets parter samt de almene og faglige uddannelsesinstitutioner bør inddrages.
Jeg vil gerne fremhæve betydningen af:
at inkludere kønsaspektet i principperne for virksomhedernes sociale ansvar, navnlig fremme af kvinders deltagelse i erhvervslivet og programmer, der gør det lettere at kombinere arbejds- og familieliv,
den rolle, som forummet for en række forskellige interessenter spiller for, at alle medvirkende kommer til orde, at der skabes forståelse for grænser for ansvar og de udfordringer, som de enkelte virksomheder er stillet over for, og at der sker udveksling af bedste praksis,
EF's miljømærke som kvalitetsgaranti for forbrugere og virksomheder, da virksomhedernes sociale ansvar jo har betydning for stadig flere forbrugeres købsbeslutninger.
Europa-Parlamentet må inddrages i denne proces, herunder på forummets afsluttende møde og i informationsudvekslingen mellem institutionerne.

Figueiredo (GUE/NGL)
Denne betænkning er én stor reklame- og forskønnelsesmanøvre fra de europæiske arbejdsgiveres side, både ud fra hele processens bevidste hensigter og ud fra EU's økonomiske og sociale retningslinjer, der skal fremme deregulering af økonomien, ikke mindst arbejdsmarkedet, via lønfleksibilitet og usikker beskæftigelse.
Hvis vi tager Portugal som eksempel, må vi snarere tale om virksomhedernes manglende sociale ansvar, når de multinationale virksomheder lukker ned og flytter til lande med lavere lønninger og mere fleksible regler på det sociale og miljømæssige område og derved sender tusinder af lønmodtagere ud i arbejdsløshed, bringer mindre gunstigt stillede regioners udvikling i fare og bryder kontrakter med kommuner og stater, der har givet dem betydelig offentlig støtte og skattebegunstigelser.
Sagen er, at mange af disse virksomheder, der gerne vil promovere sig internationalt, ikke udviser noget socialt ansvar overhovedet. De udnytter tværtimod den usikre beskæftigelse, med korttidsansættelse, forsinkede lønudbetalinger og usikre arbejdsforhold, der betyder et stort antal arbejdsulykker med dødelig udgang, ligesom de ulovligt hjemsender deres ansatte, gennemtvinger flekstid, benytter børnearbejde og løber fra deres ansvar for forurening. Det sker straffrit og imod gældende lov, og denne situation må der hurtigst muligt skrides ind over for.

Figueiredo (GUE/NGL)
Beslutningen om programmet "Intelligent Energi i Europa" (2003-2006) fortjener i det store og hele vores støtte, eftersom:
det skal sikre kontinuitet i form af et nyt energiprogram til opfølgning af det eksisterende energirammeprogram (1998-2002) under hensyntagen til bl.a. bæredygtig udvikling, energiforsyningssikkerhed, energieffektivitet og elektricitet på basis af vedvarende energikilder,
det foreslår øgede budgetbevillinger til dette program, dog til et niveau, der stadig er helt utilstrækkeligt (fra 190 til 200 millioner euro), når man betænker disse områders strategiske betydning: energieffektivitet og rationel energiudnyttelse, nye og vedvarende energikilder, energi og transport samt internationalt samarbejde, navnlig med udviklingslande,
det indebærer en passende ligevægt mellem garanti for tilstrækkelig finansiel kontrol med individuelle projekter og garanti for, at de samlede budgetbevillinger udnyttes fuldt ud, ligesom det foreslår en lettere adgang for ansøgerne.
Hvad angår oprettelsen af et europæisk agentur for intelligent energi, mener vi, at det først og fremmest er et politisk spørgsmål, der er tæt forbundet med, om der føres en effektiv forsknings- og udviklingspolitik i miljøvenlig og omkostningsreducerende energi.

Ribeiro e Castro (UEN)
Jeg er i alt væsentligt enig i betænkningen, selv om jeg mener, at en af de løsninger, som ordføreren forslår for at øge energieffektiviteten og brugen af vedvarende energikilder, nemlig oprettelse af et europæisk agentur for intelligent energi, kræver nærmere efterprøvelse. At oprette endnu et bureaukratisk organ giver jo i sig selv ingen garanti for, at ressourcerne anvendes bedre, eftersom man i henhold til subsidiaritetsprincippet snarere burde overveje at styrke erfaringsudveksling mellem medlemsstaterne og vedtagelse af bedste praksis uden at interferere med national lovgivning eller oprette kunstige strukturer, der kolliderer med den.
Trods disse metodologiske uoverensstemmelser er jeg enig i de miljø- og effektivitetsmæssige bestræbelser, som ordføreren giver udtryk for, og i hendes overbevisning om, at de foreslåede foranstaltninger kun lader sig ordentligt gennemføre under medvirken af lokale og nationale organisationer.
Jeg finder det ligeledes klarsynet, at ordføreren yder særlig omhu og opmærksomhed over for udvidelseslandene og de tilpasninger, som deres tiltræden vil nødvendiggøre.

Adam (PSE)
Samlet set forbedrer de ændringsforslag, Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi vedtog den 23. april, ikke Kommissionens tekst. Ændringsforslagene har ført til et yderst kompliceret forslag, der vil skade de i reglen store kraftvarmeværker, som er Det Forenede Kongeriges hovedinteresse, endnu mere end Kommissionens oprindelige forslag.
Ændringsforslagene er som helhed baseret på den antagelse, at al kraftvarmeproduktion med et virkningsgrad på mindst 80 % altid fører til væsentlige energibesparelser sammenlignet med separat el- og varmeproduktion, og derfor kan betragtes som effektiv. Det er ikke korrekt, at en virkningsgrad på 80 % er en sikkerhed for betydelige energibesparelser. Anlæg med samme generelle virkningsgrad giver ikke nødvendigvis den største besparelse af brændsel og nedbringelse af CO2 -emissionerne. Det er vigtigt, at man i højere grad tager udgangspunkt i den elektriske virkningsgrad end i den varmemæssige virkningsgrad, hvilket ikke er tilfældet med betænkningens nuværende ordlyd.
Denne tilgang er generelt for teoretisk og tager ikke hensyn til de praktiske vanskeligheder, der vil være forbundet med at gennemføre løsningen i industrielle anlæg - som for visses vedkommende er ekstremt komplicerede. En vedtagelse af forslaget vil kunne skade mulighederne for kraftvarmeproduktion i Det Forenede Kongerige alvorligt.
(Indlægget forkortet i overensstemmelse med forretningsordenens artikel 137, stk. 1)

Ribeiro e Castro (UEN)
Jeg støtter i vid udstrækning ordførerens bestræbelser for at fremme rationel udnyttelse og anvendelse af energi og for strategisk at begunstige ikke-forurenende energiformer. Ud over færre CO2-emissioner, som kraftvarmeproduktionen medfører, lægger dens decentrale natur ikke umiddelbart op til, at der skal opføres store energiproduktionsenheder, hvilket mindsker miljøindvirkningerne fra såvel infrastruktur som transmissionsnet.
Det er klart fremgået af debatten om denne sag, at det ikke så meget er et politisk, men snarere et rent teknisk spørgsmål, hvorfor den forventede opsplitning mellem højre og venstre ikke har vist sig, idet vi i stedet har set de forskellige tilgange fra Nord- og Sydeuropa på grund af deres klimatiske forskelle. Der bør tages hensyn hertil, ligesom det bør overvejes, om det er et gennemførligt krav, at medlemsstaterne skal udarbejde fyldestgørende rapporter om deres nationale potentialer.
Skønt jeg finder, at visse procedurer og tekniske definitioner omkring udnyttelse af kraftvarmeproduktion fortsat er indbyrdes modstridende, mener jeg, at de principper, som denne betænkning har været styret af, i alt væsentligt er rigtige, og jeg bifalder det kompromisforslag, som udvalgets arbejde har resulteret i.
Jeg har derfor stemt for.

Foster (PPE-DE)
Selv om der ikke er noget, der tyder på, at luftfartsselskaberne ikke er tilstrækkeligt forsikrede, er vi enige i, at det er et positivt tiltag at gøre kravene mere gennemskuelige.
Men vores fortsatte støtte til forslaget til forordning afhænger af, om Kommissionen finder en løsning på de væsentlige problemer, som ordføreren henviste til i sit indlæg i går aftes.
I særdeleshed bør Kommissionen klarlægge, hvordan bestemmelserne om overflyvning skal finde anvendelse i praksis. De svar, udvalget har modtaget desangående, tyder på, at spørgsmålet ikke har været genstand for tilstrækkelige overvejelser. Vi kan ikke støtte et lovgivningsforslag, som ikke kan implementeres korrekt og konsekvent, og hvis ikke Kommissionen kan forelægge tilfredsstillende svar på, hvordan lovgivningen vil finde anvendelse på fly, der afviger fra deres rute og flyver ind i det europæiske luftrum i tilfælde af uforudsete omstændigheder, eller hvordan sektoren skal opnå dækning for krig og terrorisme, vil vi ikke blive ved med at kunne støtte forslagene.
Endelig må vi kræve, at Kommissionen forelægger en konsekvensevaluering for hele erhvervslivet, inden denne betænkning kommer til andenbehandling. Parlamentet kan ikke lovgive uden at have kendskab til, hvilke følger dets afgørelser vil få for det europæiske erhvervsliv og en skrøbelig luftfartssektor.
Ribeiro e Castro (UEN)
Jeg støtter ordføreren i, at der bør vedtages en forordning om forsikringskrav til luftfartsselskaber og luftfartøjsoperatører, så brugere af dette transportmiddel får en effektiv beskyttelse, som også bør omfatte alle ombordværende. Jeg støtter ligeledes ordførerens bestræbelser til fordel for lighedsprincippet og hilser hans løsning velkommen om en differentieret behandling af små og store operatører, uden hvilken disse foranstaltninger i praksis kan betyde, at dette specifikke marked udvikler sig til et oligopol på grund af de meget store omkostninger, som forsikringsdækningskravene er forbundet med.
Trods denne principielle enighed, der får mig til at stemme for betænkningen, vil jeg ikke lægge skjul på min tvivl om gennemførligheden af visse af de foreslåede foranstaltninger, f.eks. kontrollen af flylicenser eller "air operator's certificates", hvilket vil kræve en permanent overvågning af, om de opstillede krav overholdes.

Berthu (NI)
Forslaget til beslutning om de gennemførelsesbeføjelser, som Rådet tillægger Kommissionen - udarbejdet af Kommissionen selv - er i tråd med Europa-Parlamentets ønsker, og det er netop blevet godkendt på det varmeste i Parlamentet. Parlamentet har faktisk i lang tid ønsket i lighed med Rådet at få ret til at kontrollere gennemførelsesforanstaltningerne for i hvert fald de forslag, som er vedtaget ved fælles beslutningstagning.
Denne ambition kan være overraskende, for i mange parlamentariske demokratier og herunder Frankrig kontrollerer den valgte forsamling ikke detaljerne i lovenes gennemførelsesforanstaltninger og forbeholder sig udelukkende og om nødvendigt retten til at sætte spørgsmålstegn ved regeringens ansvar. Men måske afslører Europa-Parlamentets holdning, som først og fremmest er dikteret af ønsket om at konkurrere med Rådet, uforvarende noget helt andet, nemlig at Kommissionen ikke er en rigtig regering, og at det selv ikke er et rigtigt parlament.
Kommissionen vil i dag efter nogle tidligere forsøg i f.eks. 1999 nå til vejs ende i processen og presse Rådet til at give Parlamentet fuld ligestilling med hensyn til kontrol. Den glemmer kun én ting, nemlig at denne ligestilling ikke er fastlagt i traktatens artikel 202, som tillægger Rådet mest magt. Derfor har vi stemt imod forslaget.
Bernié (EDD)
Det er med en række forbehold, vi har stemt for Sacconi-betænkningen om miljøaftaler på fællesskabsplan, som foreslår et nyt middel til at forenkle og fremme lovgivningsarbejdet på europæisk niveau, nemlig de frivillige aftaler.
Disse aftaler kan som en del af Fællesskabets sjette miljøhandlingsprogram antage to former, nemlig selvregulering og samregulering. I modsætning til ordføreren føler vi ikke, det er passende at fremme samregulering. Den har ikke nogen højere værdi end selvregulering. Det er ikke Kommissionens opgave at sætte sig selv op som dommer og part med hensyn til de forudgående betingelser for etableringen af disse aftaler.
Endvidere skal de frivillige aftaler ikke betragtes som supplerende instrumenter til det nuværende EF-lovarsenal. De frivillige aftaler er fleksible aftaler, som har deres egen plads på hylden med lovgivende instrumenter. Vi glæder os over, at Kommissionens initiativ har taget form af en ikke-bindende meddelelse. Vi ønsker, at Kommissionen fortsætter i samme spor.
Ribeiro e Castro (UEN)
Jeg har stemt for denne betænkning, som jeg finder afbalanceret og befordrende for en bedre miljøbeskyttelse. Jeg bifalder særlig dens omhu for, at de foreslåede mekanismer skal være "operationelle". EU har faktisk siden Maastricht-traktaten været forpligtet til at inddrage miljøaspektet inden for alle sine politikområder.
Hvis der skal kunne gennemføres en ordentlig indsats for at beskytte miljøet og bevare biodiversiteten, må de økonomiske aktører samarbejde, da det, som det konkluderes i betænkningen, forholder sig sådan i dag, at "årsagerne til miljøforurening ikke længere er koncentreret til industrianlæg, men er at finde i mange vidt forskellige økonomiske aktiviteter og forbrugeradfærd", hvorfor en ny og mere kreativ tilgang er nødvendig for at nå de både ambitiøse og vitale mål om en effektiv beskyttelse af miljøet. Kommissionen har med sine forslag bevæget sig i denne retning, og det har ordføreren fulgt op med sine forslag. Instrumenter som selvregulering blandt de berørte beslutningstagere og samregulering i en slags koordinering med de offentlige myndigheder bør naturligvis afprøves.
Derudover vil opstilling af målsætninger og konkrete delmål ligesom udformning af en mere forenklet og operationel lovgivning, der er umiddelbart tilgængelig for alle involverede parter, givetvis føre til større bevidstgørelse og til en mere effektiv beskyttelse af miljøet.

Ribeiro e Castro (UEN)
Denne betænkning fremkommer på et afgørende - for ikke at sige meget vanskeligt - tidspunkt i Den Blandede Parlamentariske Forsamling AVS-EU's historie, nemlig efterdønningerne af aflysningen af det møde, der skulle have fundet sted i november 2002, i Bruxelles, på grund af uenigheder mellem AVS-landenes og Europa-Parlamentets medlemmer om, hvordan de delegationsmedlemmer, som Zimbabwes regering havde udpeget, skulle behandles, selv om de var blevet nægtet adgang til Europa-Parlamentets bygninger. Den tekst, som udvalget har fået vedtaget, nøjes med at fremhæve, at en del af denne krise går længere end til Den Blandede Parlamentariske Forsamlings interne strukturer (og omtaler særlig konsekvens og hierarki i Rådets og Europa-Parlamentets beslutninger), og udtrykker sin glæde over, at forholdet mellem parterne er normaliseret, således som det ses ved, at den seneste samling i Brazzaville blev afviklet i en positiv ånd og med et positivt resultat. Jeg er enig i denne linje og ville derfor gerne stemme for. Det forhold, at plenarforsamlingen har forkastet UEN-Gruppens ændringsforslag - hvis formål var at rette op på en grov uretfærdighed og forskelsbehandling i Den Blandede Parlamentariske Forsamlings permanente organers sammensætning og funktion - har dog gjort, at jeg har undladt at stemme i forbindelse med den endelige afstemning.

Formanden.
Stemmeforklaringerne er afsluttet.
(Mødet udsat kl. 12.35 og genoptaget kl. 15.00).

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er Rådets redegørelse om lungesygdommen sars.

Stefanis
Hr. formand, mine damer og herrer, der er mig en stor glæde at være her i dag og gøre rede for resultaterne frem til i dag af Rådets forhandlinger om lungesygdommen sars.
Som bekendt blev der indkaldt til ekstraordinært rådsmøde den 6. maj til drøftelse af dette alvorlige emne, som ud over de indlysende betydelige konsekvenser for folkesundheden og økonomien også skaber begrundet bekymring blandt borgerne, en bekymring som ofte forstærkes af den måde, emnet behandles på i medierne.
Inden jeg informerer Dem om resultaterne af Rådets forhandlinger, vil jeg komme med en indledende kommentar. Sars viser endnu en gang, at smitsomme sygdomme ligesom mange andre problemer, der berører folkesundheden - bioterrorisme er endnu et eksempel - rækker langt ud over medlemsstatsplan og rejser behov for institutionelle forandringer, som kan gøre beskyttelsen af sundhed til en grundlæggende prioritet i det forenede Europa. Et sådant perspektiv vil gøre det langt nemmere at koordinere indsatsen for at forebygge, kontrollere og intervenere i tide med henblik på at bekæmpe sygdommene både i Fællesskabet og internationalt.
Jeg vil tillade mig at gøre opmærksom på, at sundhed endnu ikke tillægges den betydning, området bør have på fællesskabsplan. Jeg er overbevist om, at en indsats på europæisk plan er den bedste måde, hvorpå vi kan gennemføre ambitiøse politikker på folkesundhedsområdet i de enkelte lande, især inden for sygdomsforebyggelse og -kontrol. I dagens Europa, og især Europa efter udvidelsen, bør sundhed have et stabilt og stærkt retligt grundlag, som giver mulighed for en øjeblikkelig, samordnet, videnskabeligt troværdig og effektiv intervention.
Jeg vil nu informere Dem om resultaterne af forhandlingerne på det ekstraordinære rådsmøde. Jeg kan fortælle, at rådsmødet den 6. maj for første gang blev afviklet med deltagelse af sundhedsministrene fra tiltrædelseslandene samt af fru Brundtland, WHO's generalsekretær, som skulle gøre rede for, hvordan den atypiske lungebetændelse har udviklet sig på verdensplan. 
Hvad den videnskabelige, epidemiologiske side af problemet angår, kan vi, hvis vi sammenfatter vores viden fra eksperter ved de internationale organisationer, sige, at årsagen til syndromet er et hidtil ukendt såkaldt koronavirus. Virussets molekylære struktur blev identificeret inden for ganske kort tid, i betragtning af hvor lang tid det tog at identificere hiv og aids. Selv om virusset er identificeret, kender vi stadig ikke dets nøjagtige fysiske historie, ligesom vi stadig ikke råder over særlig antivirusmedicin til behandlingen, og udviklingen af en forebyggende vaccine er heller ikke nært forestående.
Med hensyn til smittemåden, tyder alt på, at smitten sker ved tæt kontakt, efter al sandsynlighed ved dråbesmitte. Der er ikke noget, der tyder på, at varer, som kommer til EU fra områder, der er ramt af virusset, udgør nogen fare for folkesundheden.
Hvis vi ser på det epidemiologiske aspekt af sagen, er antallet af konstaterede og formodede tilfælde i EU-landene begrænset, og de syge er blevet isoleret og får effektiv pleje. På denne måde har man indtil nu undgået yderligere spredning af smitten, og - hvad der er endnu vigtigere - vi har ikke haft nogen dødsfald på grund af sygdommen. På mødet i Rådet var der en fyldestgørende og konstruktiv udveksling af oplysninger med fru Brundtland, og det blev bemærket, at WHO's Generalforsamling, som mødes i næste uge, vil være en fremragende lejlighed til at foretage en revurdering af den aktuelle globale situation og en evaluering af indsatsen for at håndtere denne situation.
Hvad angår Fællesskabets foranstaltninger til bekæmpelse af problemet, vil jeg først og fremmest gøre opmærksom på, at gennemførelsen af foranstaltninger til beskyttelse af sundheden hører under medlemsstaternes myndigheders kompetence. På fællesskabsplan findes allerede et netværk for epidemiologisk overvågning og kontrol af smitsomme sygdomme, som også står for koordineringen af foranstaltninger. Netværket har vist sig at være et effektivt middel til udveksling af oplysninger, som tiltrædelseslandene også har deltaget i. Rådet godkendte de retningslinjer, som blev vedtaget den 10. april 2003 af overvågningsnetværkets komité. De går i korthed ud på følgende:
en god overvågning, som skal føre til hurtig sporing af alle formodede tilfælde, 
beskyttelse af personer, der er udsat for smittefare, med effektiv isolation på hospitaler, idet der lægges særlig vægt på beskyttelse af plejepersonale,
særlig fokus på foranstaltningerne i forbindelse med flyrejser, som tilsyneladende spiller en stor rolle i spredningen af sars, hovedsagelig med screening af passagerer, der rejser fra de ramte områder, med vejledning til passagererne om bord på flyet og med information til de rejsende i ankomstlufthavnene. Det er foranstaltninger, som bør gennemføres i alle medlemsstaterne.
Hvad angår den fremtidige indsats, besluttede Rådet, at Fællesskabets indsats og de bestræbelser, der gøres via netværket til overvågning af smitsomme sygdomme og det nye program for folkesundheden, bør fortsættes. Også samarbejdet mellem medlemsstaterne, Kommissionen og Verdenssundhedsorganisationen om at begrænse og i sidste ende standse udbredelsen af denne atypiske form for lungebetændelse bør fortsættes.
Samarbejdet bør hovedsagelig tage sigte på at yde bistand til de ramte områder og udvikle diagnosetest for at fremme forskningen i vacciner og tilvejebringe tilstrækkelige mængder heraf.
Endvidere opfordrede Rådet medlemsstaterne og tiltrædelseslandene til at følge retningslinjerne fra overvågningsnetværket fuldt ud, til at bidrage aktivt til oprettelsen af en særlig ekspertgruppe for sars under komitéen for overvågningsnetværket og til inden 15. maj at informere Kommissionen om alle foranstaltninger, der er truffet for at bekæmpe sygdommen. Endelig vil jeg påpege, at vi opfordrede Kommissionen til at fortsætte koordineringen af medlemsstaternes indsats og med jævne mellemrum revidere retningslinjerne fra overvågningsnetværket.
Rådet vil tage situationen og udviklingen op til fornyet behandling på sit møde den 2. juni, hvor Kommissionen vil fremlægge en rapport om de foranstaltninger, der er truffet i medlemsstaterne. På grundlag af denne rapport vil Rådet skride til yderligere handling, hvis det skønnes nødvendigt. Desuden støtter Rådet Kommissionens planer om at fremlægge et udkast til forslag om oprettelse af et europæisk center for sygdomsforebyggelse og -kontrol.
Hr. formand, mine damer og herrer, dette var en kort gennemgang af Rådets drøftelser, og jeg står nu til rådighed for at besvare Deres spørgsmål.

Trakatellis (PPE-DE).
Hr. formand, dagens anden drøftelse om lungesygdommen sars er, endnu en gang, yderst aktuel, idet vi dagligt ser nye tilfælde og dødsfald på grund af sygdommen. Det, der er interessant her, og som ministeren også var inde på, er de øjeblikkelige foranstaltninger, som vi skal træffe for at beskytte befolkningen. Han nævnte nogle af disse øjeblikkelige foranstaltninger, men det vigtigste er, hvad der bliver de næste skridt til imødegåelse af disse sygdomme, som har vigtige sociale og økonomiske konsekvenser, fordi den mobilitet, vi har i dag, betyder, at millioner af mennesker rejser til alle egne af kloden, hvilket indebærer et hidtil uset potentiale, hvad angår spredning af smitsomme sygdomme. Et typisk eksempel er sars med sygdomstilfælde, der kommer både fra Kina, hvor den er opstået, og fra egne fjernt fra oprindelsesstedet.
Et andet vigtigt spørgsmål er, at vi oplever pludselige epidemier af nye sygdomme. I de sidste 20 år er der indberettet 30 nye smitsomme sygdomme eller varianter af kendte sygdomme, som skyldes virusmutationer. Vi ser også gamle sygdomme, der dukker op igen, f.eks. tuberkulose. Man taler også om en forestående pandemi, et nyt udbrud af influenza. Derfor er det nødvendigt med konstant overvågning og kontrol, men vi er også nødt til at finde ud af, hvordan vi kan gøre en koordineret indsats for at imødegå truslerne mod sundheden.
Ministeren gjorde helt korrekt opmærksom på det netværk, som vi indførte med beslutning 2119 fra 1998, for overvågning af smitsomme sygdomme, men desværre, hr. minister, er netværket ikke tilstrækkeligt til en organiseret og koordineret imødegåelse af disse sundhedstrusler. Jeg er enig med Dem i, at De er nødt til at presse på for at få gennemført Kommissionens forslag om et overvågningscenter på EU-plan som det, der findes under FN. Centret skal koordinere de forskellige nationale centre, da området naturligvis hører under medlemsstaternes ansvar, men det skal også stå for koordineringen af referencelaboratorier, så vi kan få et hurtigt og koordineret svar, både når det drejer sig om smitsomme sygdomme og om bioterrorisme, f.eks. i form af trusler med virus eller bakteriesporer. 
De nævnte ligeledes helt korrekt, at folkesundhed bør indgå i Europas nye traktater på behørig vis. Jeg må desværre konstatere, at konventet endnu ikke har sendt et sådant signal og givet udtryk for dette synspunkt. De har helt ret. Folkesundheden bør have den samme fremtrædende plads i traktaterne som miljøet. Én ting er sundhedssektoren, hvor det er et spørgsmål om subsidiaritet, men beskyttelse af folkesundheden er noget andet, eftersom virus og diverse sygdomme og bioterrorisme som bekendt ikke respekterer grænser og kan spredes fra stat til stat, fra medlemsland til medlemsland, og så er vi nødt til at reagere med en samordnet indsats. For at kunne gøre det er vi nødt til at give folkesundheden en fremtrædende plads i EU-traktaten. Jeg er derfor enig med Dem og vil opfordre Dem til at lægge pres på de øvrige ministre, så vi kan få vedtaget oprettelsen af dette center for kontrol og overvågning af smitsomme sygdomme på europæisk plan, og vi kan lægge pres på konventet og Rådet, så folkesundheden får en fremtrædende plads i Europas nye forfatning.

Roth-Behrendt (PSE).
Hr. formand, kære kolleger, hr. formand for Rådet, jeg takker Dem for Deres redegørelse fra Rådet, og jeg er helt klar over, at man ikke skal hugge hovedet af budbringeren af dårlige nyheder, og derfor ligger det mig også fjernt. Men jeg vil også tilstå, at resultatet af dette ekstraordinære rådsmøde i mine øjne var meget skuffende, når vi ser på, at der kun er spørgsmål, når det drejer sig om sars. Der er tale om en ukendt virus. Vi ved ikke helt, hvordan smittevejene er. Vi ved ikke noget om nogen behandling, og vi ved ikke rigtig noget om dødeligheden. Det er så mange spørgsmål, at diskussionen om et center er en alibidiskussion. Jeg vil gerne diskutere det om et halvt år, men i øjeblikket er det en form for handlingsiver, som overskygger og skjuler, hvad der virkelig er brug for.
Nøjagtig det samme føler jeg, når jeg hører, at medlemsstaterne har haft en konstruktiv meningsudveksling og er ansvarlige for forebyggelsen. Det må vi ændre, kære kolleger! Det er på høje tid, at der kommer en fællesskabskompetence for sundhedspolitik, og det skal være i traktaten. Hvis ikke vi indser det nu, så ved jeg ikke, hvornår vi skulle indse det! Vi burde have indset det allerede i forbindelse med BSE! Meget af det, jeg hører i dag og har hørt tidligere, forekommer mig bekendt. De økonomiske konsekvenser - det sagde vi også om BSE. I protokollerne står der, lad os ikke tale højt om farerne ved BSE, hvem ved, hvilke økonomiske konsekvenser det vil få! Hvilke konsekvenser havde det så, da det kom til stykket? Hvad jeg havde ønsket fra Rådets side var, at det for en gangs skyld ville gøre noget konkret. Det kunne jeg i øvrigt også godt tænke mig fra Kommissionens side!
Fru Schreyer, jeg er ked af at måtte sige det til Dem, jeg ved godt, at det ikke er Deres ansvar. Jeg vil sige det til hr. Byrne igen, jeg har allerede sagt det til hr. Byrne en gang her i Parlamentet. Det går ikke, at hr. Byrne siger, at, ja, det med midler til forskning er lidt vanskeligt, de er jo bundet for så lang tid. Han skulle straks være gået til Kommissionen og have sagt: Så, venner, frigør nogle midler fra forskningsrammeprogrammet, og det skal være nu! Vi har omgående brug for penge til forskningen for at sætte det hele i gang, mobilisere hver eneste forsker for at fastslå, hvad det er for en virus, om der findes behandlingsmuligheder, og hvilke vacciner der findes. Det samme skulle medlemsstaterne have gjort. Jeg havde forventet, at de i sidste uge efter det ekstraordinære rådsmøde var skiltes med ordene: Vi forpligter os hver især til straks at punge ud med x procent eller så og så mange hundrede tusinde euro til forskningen.
Nu til noget upopulært. Hvorfor taler vi ikke om at begrænse rejsemulighederne? Det gør andre lande. Der findes lande, der har udstedt indrejsebegrænsninger. Hvorfor gør vi ikke det? Hvorfor kan fly fra mit tyske flyselskab og andre flyselskaber fortsat rejse overalt? Vi ved intet om smittevejene. Vi aner ikke, hvor lang inkubationstiden er. Er det i orden? Hvorfor taler vi ikke ærligt om karantænemuligheder? Jeg synes, det er uansvarligt, og jeg synes, at det, som medlemsstaterne har gjort, og også det, som Kommissionen har gjort, er utilstrækkeligt og også uansvarligt. Det kritiserer jeg her, og jeg ønsker, at De, altså de, som har ansvaret, også lever op til det i forhold til den europæiske offentlighed.
Maaten (ELDR).
Hr. formand, jeg takker ministeren for hans redegørelse. Rådets møde fandt naturligvis sted på et tidspunkt, hvor rygter og spekulationer om sars antog enorme dimensioner. Risikoen for forvirring og misforståelser om denne meget smitsomme sygdom øges derfor alarmerende. Men vi ser i øjeblikket stadig, at enkelte EU-medlemsstater giver modstridende rejsevejledninger for de såkaldt smittede områder. Her er det nu netop Unionens opgave at forhindre den slags forvirring og misforståelser. Mit land giver f.eks. kun en negativ rejsevejledning for Beijing, Hongkong og provinsen Wangdong. Andre medlemsstater gør det for alle smittede områder. Hvorfor findes der ikke en klar europæisk holdning hertil? EU, ikke blot medlemsstaterne, bør gribe ind her. Men det er ikke nok. Sars er i høj grad et grænseoverskridende problem, som minder os om, at den slags problemer også kan opstå ved andre smitsomme sygdomme. Når vi ser, hvor hurtigt sars har grebet om sig, måske endnu ikke i Europa, men andre steder, må vi tage ved lære af det, ikke kun nu i forbindelse med sars.
Rådet den 6. maj opfordrede Kommissionen til fortsat at koordinere EU's indsats for at bekæmpe sars og til at overveje at udarbejde en plan om et alment beredskab mod smitsomme sygdomme og trusler mod folkesundheden. Det Europæiske Center er også nævnt. Måske er det tilstrækkeligt på nuværende tidspunkt. Måske er sars faktisk stadig en sygdom, som endnu ikke har spredt sig så meget, at strengere foranstaltninger er nødvendige.
Men hvad ville vi have gjort, hvis noget sådant var kommet ud af kontrol? Det kunne også være sket. Det kunne allerede være sket. Se blot på situationen i Toronto, som jo ikke ligger i et tredjeverdensland, men er en by med et sundhedsvæsen af høj kvalitet, som pludselig rammes af sars. Det kunne også være sket for os. Hvad ville vi så have gjort? Havde vi så anmodet Kommissionen om at drøfte sagen og koordinere den? Ville vi så have indkaldt til møde for at se, hvad vi kunne gøre ved det? Nej, det, der mangler, er Kommissionens mulighed for at træffe kriseforanstaltninger på et sådant tidspunkt. Jeg synes, at Kommissionen skal forelægge en beredskabsplan for den slags situationer, en plan, som sætter os i stand til at reagere konkret på kalamiteter og derefter træffe foranstaltninger som f.eks. dem, vores amerikanske og canadiske kolleger allerede nu træffer, nemlig placering af personer, som er mistænkt for at være smittede, i karantæne, afsættelse af ekstra finansielle midler til at forhindre, at virussen spredes, støtte til personer, som er i frivillig eller tvungen karantæne.
Problematikken er bredere. Det drejer sig ikke blot om sars. Kommissær Byrne orienterede allerede den 7. april Parlamentet om muligheden for, at sars-virussen er overført fra dyr til mennesker. Se på Hongkong-influenzaen og den spanske syge i det forrige århundrede, virusser, som muterer, og fjerkræpesten i øjeblikket i Nederlandene, som Verdenssundhedsorganisationen også har udtrykt sin bekymring over. Hvad skal vi gøre ved det?
Netop for den slags situationer er det nødvendigt, at Kommissionen konkret og hurtigt træffer krisestyrende foranstaltninger. Jeg bifalder også, hvad ministeren sagde derom. Folkesundhedens rolle i traktaten skal virkelig fastlægges og forstærkes nu.

Meijer (GUE/NGL).
Hr. formand, mod nye sygdomme kan mennesker ikke beskyttes på forhånd gennem vaccination. De kan heller ikke bagefter helbredes med medicin. Der er kun tre muligheder for at begrænse følgerne. Den første er at reducere risikoen for smitte. Den anden er at forstærke og fremskynde den videnskabelige forskning for at forebygge og bekæmpe en sådan sygdom. Den tredje er at tilbyde de syge hjælp for at øge chancen for, at de overlever. I kampen mod sars' fremmarch er det kun denne tredje mulighed, der lægges fuld vægt på. Hospitaler forberedes på at stille karantænelokaler og respiratorer til rådighed. Det er godt, at vi allerede nu tager hensyn til muligheden for, at denne smitte for alvor vil gribe om sig i Europa, men det ser ud til, at vi begrænser os til det.
Med benyttelsen af den anden mulighed ser det mindre godt ud. I de forløbne år er der i adskillige EU-medlemsstater sparet på den videnskabelige forskning i nye sygdomme. Eksperterne i øjeblikket er interesserede frivillige, som kommer fra anden medicinsk og biologisk forskning. Det skal ændres for på kort sigt effektivt at kunne bekæmpe og udrydde nye sygdomme.
De største mangler findes inden for den første mulighed, nemlig en bremsning af spredningen på verdensplan. Takket være den internationale lufttrafik kan mennesker fra Sydøstasien hurtigt eksportere sars over store afstande. Kontrollen med passagerer, der ankommer til den nederlandske lufthavn Schiphol, Europas femtestørste lufthavn, viser sig at være minimal. Passagerer, der kommer fra Sydøstasien, kan uden videre passere. Det er egentlig et mirakel, at der ikke er ret mange mennesker, der er smittet i Europa.
Den 7. april anmodede jeg i anledning af en erklæring fra Kommissionen om foranstaltninger mod risici fra den ankommende lufttrafik, om nødvendigt med en i forvejen bebudet karantæneforpligtelse for mennesker med smitterisiko. Jeg er overrasket over, at det den 6. maj efter samråd med Verdenssundhedsorganisationen blev besluttet i Rådet at undlade at gøre dette og i stedet stole på kontrollen i udrejselandet og på de involveredes skriftlige erklæringer. Lad os undgå, at vi bagefter må konstatere, at vi i høj grad har svigtet med hensyn til så vidt muligt at holde denne sygdom uden for vores lande, og lad os være glade for vores frie presse, som har orienteret os i tide i modsætning til i Kina.

Mussa (UEN).
Hr. formand, hr. minister, kære medlemmer af Kommissionen, kære kolleger, den 7. april behandlede vi spørgsmålet om den nødsituation, som sars har skabt, for at hindre risikoen for sygdommens udbredelse, hvilket alle medlemsstaterne - og mange andre - var mere eller mindre bekymrede for.
Jeg vil gerne understrege, at de forslag, som UEN-Gruppen har stillet Kommissionen i den forbindelse, næsten er blevet fuldstændigt overtaget af nogle medlemsstater, bl.a. Italien. I det nævnte indlæg gjorde jeg opmærksom på, at virussen også kan overføres via varer og dyr fra de ramte lande, og at de på daværende tidspunkt endnu ikke var kendt som smittekilder. Efter denne vanskelige tid med heftige debatter, hvor der både blev givet udtryk for pessimisme og optimisme med hensyn til muligheden for og nødvendigheden af at bremse virussens udbredelse, er de europæiske lande i dag blevet mere opmærksomme, og forebyggelsen er blevet bedre. Nu er tiden dog inde til, at vi skal tage os af et andet aspekt. Der er nemlig gradvist ved at opstå et sundhedspolitisk problem i mange medlemsstater, når det gælder det personale, de ressourcer og de hospitaler, der står til rådighed til behandlingen af patienter med sars. Vi må spørge os selv, om de enkelte medlemsstater har de omtalte ressourcer og råder over hospitaler, som er i stand til at behandle virusinfektionssygdomme som sars. Hvis ikke det forholder sig sådan, vil alle de foranstaltninger, der er iværksat for at bremse sygdommens udbredelse i Europa, nemlig være forgæves.
Jeg vil gerne tilføje, at de spørgsmål, som det er vigtigt at tage op i dag, er knapheden af - for ikke at sige den totale mangel på - isolationsrum med negativt tryk på de største hospitaler i EU's medlemsstater, eftersom sådanne rum er nødvendige for at undgå nosokomiel smitte; umuligheden af at holde højrisikopatienter, som nægter isolering, i karantæne, da der ikke er nogen love, som foreskriver tvangsindlæggelse, medmindre der er tale om psykiske sygdomme; det hensigtsmæssige i, at man begynder at sørge for uddannelse, oprettelsen af nationale sundhedsteam med speciale i at behandle sygdomme som sars, der ikke kan behandles med specifik terapi, men udelukkende med støtteterapi, og som kræver assistance fra mange specialister - lungespecialister, virologer, anæstetister, specialister i intensiv terapi, interne medicinere og diætister - samt sygeplejepersonale, der er i stand til at administrere og pleje sars-ramte patienter.
Jeg vil opfordre Dem til at betragte denne virussygdom som en slags test for Europa, når det gælder risikoen for en overførsel af sygdomme, der er ukendte hos os, eller som vi har udryddet, men som globaliseringen risikerer at bringe tilbage til Europa, hvilket jeg allerede gjorde opmærksom på i mit indlæg den 14. november 2001. Europa-Parlamentet og i dette specifikke tilfælde Kommissionen - som jeg henvender mig til her - bør tage ved lære af disse erfaringer og give folkesundheden høj prioritet.

Pannella (NI).
Hr. formand, kære kolleger, den 7. maj udtalte en kommissær, som ikke er til stede her i salen i dag - og det er jeg ked af, for jeg ville for en gangs skyld gerne have lykønsket en kommissær varmt - at når det gælder forebyggelsen af dyreepidemier, har vi indført et avanceret system via oprettelsen af en Veterinærkomité bestående af eksperter, som - og det er kommissærens ord - bestemmer over de enkelte medlemsstater, mens vi ikke har noget at skulle have sagt, når det gælder den menneskelige sundhed. Jeg vil gerne gentage, at vi ikke har noget at skulle have sagt, men det betyder så også, at Kommissionen heller ikke har noget at skulle have sagt her i Parlamentet.
Dette paradoks svarer dog til den situation, som vi ser i dag. Jeg tilslutter mig nogle af de bemærkninger, som hr. Mussa kom med for lidt siden, men vi skal huske, at du, Antonio - og det gælder også for mange af os andre - opfordrer til strukturreformer og reformer af nosokomielle strukturer, hospitaler og forskningscentre. Der skal først og fremmest være en vilje til strukturreformer, som herefter bliver vedtaget og iværksat, og så er der også bestikkelsen og alt det andet. Men der er ingen tvivl om, at vi skal have nogle retningslinjer.
I dag er der dog et aspekt, som for vores områdes vedkommende er forbundet med handelsprivilegier, der undertiden har den samme funktion her i Europa, som politiske interesser og systeminteresser har i de kommunistiske og totalitære stater - med nogle små fascistiske og nazistiske afbræk, som dog kun er afbræk. Vi har i virkeligheden en overhængende situation med zoonose, som breder sig. Sygdommene kan med andre ord overføres fra dyr til mennesker. Folkesundheden her hos os i Europa er udsat for en alvorlig risiko, som hele tiden bliver større, eftersom verden hele tiden bliver mere globaliseret, og eftersom der bliver stadig flere områder med høj befolkningstæthed. Nu har Europa i flere måneder - og det er stadig ikke mine egne ord - været ramt af stammer af orthomyxovirus, som skaber - det er med andre ord noget, der sker lige nu, hr. formand for Rådet - nogle meget alvorlige udbrud af aviær influenza. Her i Europa er der i dag en række meget alvorlige udbrud af aviær influenza, hvis farlighed ofte bagatelliseres. Hvorfor gør man det? Det gør man, fordi man ikke vil hindre de store eksportstrømme af fødevarer. Hvis vi indførte en vaccine, ville det naturligvis få indflydelse på eksporten af disse fødevarer. Derfor foretrak man en stamping out, hvor hele besætninger blev slået ned. Alene i Holland og Belgien er 5 millioner dyr blevet destrueret! Det er sandt, at disse dyr koster os en dollar om dagen - et beløb, som vi ikke giver til verden og undertiden ikke engang til vores arbejdsløse - men man skal ligeledes huske, at der også gives finansiel støtte til aflivningerne.
Vi står således i en situation, hvor vi mangler specifik viden, og her vil jeg gerne bemærke, at jeg selv efter mange år stadig er helt usikker på forskellen mellem hiv og aids. Det eneste, vi kan sige, er, at sygdomseksperterne frygter en eksplosion i efteråret, når man ser bort fra den almindelige variation efter årstiderne. Husk, at der i Italien var 600.000 mennesker, som døde af den spanske influenza alene. Så træf Deres forholdsregler! Dette er ikke EU, men en mangel på EU.

Podestà (PPE-DE).
Hr. formand, kære kolleger, det er ikke engang to måneder siden, at vi hørte om denne sygdoms udbredelse, og nu er vi allerede oppe på over 7.000 registrerede tilfælde, mere end 500 døde og tilsyneladende over 20 smittede personer i EU's medlemsstater.
Hr. minister, det ekstraordinære rådsmøde, som den italienske sundhedsminister, professor Sirchia, bad om, gav ingen minimumsresultater, men nogle minimale og utilfredsstillende resultater. Det, som man opnåede, var hensigten om, at der inden en frist på to måneder skulle indføres lægekontrol i lufthavnene for at kontrollere passagerer, som rejser til disse lande, det vil sige dem, der rejser tilbage til Kina, Hongkong og andre områder, hvor der allerede er konstateret en epidemi. På det ekstraordinære rådsmøde blev det ligeledes besluttet at oprette et europæisk koordinationscenter for at imødegå nødsituationer på sundhedsområdet. Dette center bliver dog først operativt i 2005.
På trods af de anmodninger, som navnlig Italien og Spanien har fremsat, mener jeg dog, at vi har givet efter for en rent økonomisk tankegang. De sagde selv, hr. minister, at der ville opstå et vanskeligt klima for økonomien og samfundet. Efter vores opfattelse er borgernes sundhed et meget vigtigere spørgsmål end de kortsigtede økonomiske konsekvenser, som naturligvis skal tages i betragtning, men som ikke må gå forud for borgernes sundhed.
Fru Roth-Behrendt sagde med rette, at vi ikke ved noget om denne sygdom, og det er rigtigt, men vi har ikke indført en beskyttelse på europæisk plan, som reelt kunne være ensartet og effektiv. Hr. Pannella gjorde desuden opmærksom på et paradoks, nemlig at vi har et avanceret system til at forebygge epidemier af dyresygdomme, men ikke noget for menneskers vedkommende. Her er det hele stadig overladt til medlemsstaterne, som sætter de økonomiske aspekter højere end borgernes sundhed.
Det blev sagt, at den spanske influenza krævede hundredtusindvis af ofre. Det er dog ikke rigtigt, mine damer og herrer, for den krævede faktisk over 20 millioner ofre! Og senere, nemlig i 1957, kostede den asiatiske influenza 1 million menneskeliv, mens 700.000 mennesker døde af Hongkong-influenza i 1968. Jeg spørger mig selv, hvad vi gør for at overvåge risikoen for en epidemi i lande som Afrika eller Indien, hvis sundhedssystemer absolut ikke ville være i stand til at få en sådan epidemi under kontrol. Tænk blot på, at man endda er kommet i krise i Toronto.
Derfor mener jeg, hr. minister, at Rådet og Kommissionen bør ændre holdning, være hurtigere til at træffe en beslutning og sørge for andre politikker, når det gælder borgernes sundhed.

Malliori (PSE).
Hr. formand, hr. formand for Rådet (sundhed), alvorlig akut luftvejssyndrom er endnu en begivenhed, der gør os opmærksom på behovet for en koordineret indsats på folkesundhedsområdet.
Vi kan ikke tale om forebyggelse, kontrol og rettidig intervention i forbindelse med smitsomme sygdomme eller andre sygdomme, medmindre vi sikrer, at betingelserne for et fællesskabssamarbejde er til stede. Dette gælder i endnu højere grad i dag med udvidelsen og borgernes mange muligheder for hurtigt at bevæge sig fra det ene sted til det andet.
Det glæder mig, at alle talere i deres indlæg var enige om dette behov, hvilket ikke har været tilfældet tidligere. Ligesom miljøproblemer respekterer smitsomme sygdomme heller ikke grænser. Epidemier som denne atypiske lungebetændelse kræver gennemsigtighed og øjeblikkelig information, et effektivt overvågningssystem og sundhedssystemer, der ikke er hæmmet af bureaukrati, og som tilbyder den bedst mulige service til gavn for offentligheden.
Verdenssundhedsorganisationen spiller en vigtig rolle, og derfor har samarbejdet mellem WHO, Europa-Kommissionen og medlemsstaterne også været effektivt. Det er vigtigt at understrege, at de foranstaltninger, der er truffet på EU-plan, kun har drejet sig om sygdommens udbredelse, og det vigtigste er, at vi indtil nu ikke har haft dødsfald i nogen af medlemsstaterne.
Hvad angår det ekstraordinære rådsmøde, der fandt sted i sidste uge, hæfter jeg mig især ved Rådets forslag om at nedsætte en særlig ekspertgruppe for sars med det formål at udarbejde fælles programmer og rådgive om sundhedsforanstaltninger i hele Europa samt oplyse om de foranstaltninger, der er truffet indtil nu, og resultaterne heraf. Det er også nødvendigt med alle former for bistand til de ramte områder. Udrejsepunkter bør kontrolleres lige så meget som - hvis ikke mere end - indrejsepunkterne, og der bør anvendes alle administrative og videnskabelige midler.
Jeg vil tillade mig at sige, at jeg er bekymret for, om de foranstaltninger, der er truffet indtil nu, er tilstrækkelige. Derfor vil det være hensigtsmæssigt, hvis Kommissionen så vidt muligt gør brug af sin indflydelse i denne henseende. Til sidst vil jeg gerne takke det græske formandskab for dets store engagement i spørgsmålet og den imødekommenhed, det har udvist ved at indkalde til det ekstraordinære rådsmøde.

Liese (PPE-DE).
Hr. formand for Rådet, fru kommissær, kære kolleger, sars bekymrer befolkningen. Der er meget stor usikkerhed, det er allerede blevet sagt flere gange, og det gør naturligvis sagen meget vanskelig. Jeg kan berette fra mine nære omgivelser. En del af min familie skal om kort tid rejse til Kina i forbindelse med deres arbejde. Det er en situation, som mange familier i Europa står over for, og vi kan faktisk ikke give nogle endelige råd, og det er en meget vanskelig situation.
Lad mig tage stikordet Kina op. Vi må skarpt kritisere, at den kinesiske regering har handlet fuldstændig upassende i denne sag. Først bagatelliserede den sagen og lagde låg på, og derefter overreagerede den i hvert fald til dels med politistatsmetoder. Det viser for mig på ny, at det moderne samfunds udfordringer ikke bliver behandlet passende i et diktatur. Det er en af de mange grunde til, at vi fortsat bør kæmpe for menneskerettigheder og demokrati, også i Kina.
Hvad gør vi nu i Europa? Jeg vil gerne takke rådsformanden, professor Stefanis, professor Sirchia og professor Mattei, som har støttet initiativet meget aktivt, fordi emnet er blevet sat på dagsordenen i Ministerrådet. Resultaterne er naturligvis ikke, som vi havde ønsket, men det er vigtigt, at man gør en begyndelse, og måske har vi større succes ved det næste rådsmøde.
Vi har et indre marked i Europa. Jeg tror, at dette er endnu en lejlighed til at pege på, at man kun kan have et indre marked og udnytte dets fordele fuldt ud, hvis man også tager andre aspekter uden for den helt snævre økonomiske situation med i betragtning. Det er der mange eksempler på, og sundheden er endnu et eksempel. Der findes mennesker i mit land, som siger, at EU ikke skal have kompetence på det sundhedspolitiske område. Dem hører jeg ikke til. Jeg tror, at i hvert fald når det gælder bekæmpelse af smitsomme sygdomme og biologisk terror, skal EU have større kompetence. Jeg har allerede drøftet dette problem med kommissær Byrne og også med vores medlemmer i konventet. Elmar Brok, gruppeformand for PPE-DE i konventet, har fulgt denne debat, og han er enig med mig i, at vi har behov for større kompetence på dette område.
Det er imidlertid ikke noget vidundermiddel. Vi kan i den nuværende situation ikke lægge den aktuelle krise over i en konventsdebat, vi skal nøje undersøge, hvad der findes af passende foranstaltninger, som vi kan sætte i værk allerede nu. Det er f.eks. rigtigt, som fru Roth-Behrendt sagde, hurtigt at mobilisere nogle forskningsmidler. Det er rigtigt, som hr. Maaten pegede på, at give fælles anbefalinger for ud- og indrejse. Jeg tror, vi bør gøre disse ting hurtigt, men samtidig skal vi sende det rigtige signal i konventet!

Stihler (PSE).
Hr. formand, sars udgør en kolossal udfordring for EU og ansøgerlandene, og vi ved ikke, som ministeren påpegede det, hvad der forårsager denne virus. De globale dødstal stiger, sygdommen spreder sig i Kina og der er også konstateret tilfælde i EU, selv om sygdommen synes at være meget under kontrol her. Ikke desto mindre vil 6 % af de mennesker, der får sars dø. Eksempelvis kan nævnes, at dr. Henry Likyuen Chan, der overlevede sygdommen, kun var 34 år, men han fik høj feber og en forfærdelig hoste og følte det, som om han havde løbet maraton, når blot han tog et brusebad.
Tanken om et EU-center for sygdomskontrol og -forebyggelse svarende til det amerikanske forbillede i Atlanta, som ikke er et nyt koncept, og som støttes via den offentlige sygesikring, går til en vis grad i retning af en samordning. Men et sådant kontor vil først været oprettet og klar til at fungere i 2005. Er det for lidt, for sent? Det kan meget vel være den rigtige løsning på længere sigt, men det er meget vigtigt, at Rådet er åbent om de ekstra midler, der vil blive tildelt centret til arbejdet med sars såvel som spørgsmål i forbindelse med tuberkulose, kopper og bioterrorisme.
Det udbytte, man opnår ved at samarbejde, er hele idéen bag EU's indsats på det sundhedspolitiske område, men det koster alt sammen penge, og det bør vi være meget åbne om. Fru Roth-Behrendt og hr. Liese har talt om forskningsaspektet, og også jeg har forstået det sådan, at pengene bliver stillet til rådighed via Generaldirektoratet for Forskning. Det er vigtigt, at det bliver gjort klart, og måske kunne ministeren fortælle os lidt mere om det. Som bekendt og som ministeren har anført det, er kilden til denne forfærdelige mutantvirus fortsat ukendt, og vi bør vide mere om, hvad der forårsager den.
Sars er desværre kommet for at blive. Vi kan gøre alt muligt gennem forskning, hurtig varsling, sygdomskontrolcentre, uddannelse og oplysning, men dette bør tjene til advarsel for alle, der beskæftiger sig med folkesundhed. Det er nødvendigt at arbejde sammen i hele EU og internationalt for at beskytte folkesundheden i fremtiden, og vi bør alvorligt overveje, hvordan det skal ske.

Oomen-Ruijten (PPE-DE).
Hr. formand, sars udgør måske ikke en ny hype inden for politik, men det gør den for vores borgere. Den måde, hvorpå Rådet og Kommissionen har reageret i den forløbne uge, er efter min mening hensigtsmæssig. Imidlertid var de af os, som ved, hvad der muligvis skulle være sket, med rette skuffede. Det er rigtigt, at der på vores europæiske kontinent endnu ikke er nogen ofre for sars. Men det betyder ikke - og det så det lidt ud til - at alt derfor er i orden i øjeblikket. Det har fru Roth-Behrendt, hr. Maaten og hr. Liese også netop sagt. Vi ved nemlig alt for lidt om, hvordan sars er opstået, og hvordan sygdommen overføres. Vi har ikke kendskab til vacciner. Alt dette blev der i sin tid ikke truffet beslutninger om på dette møde i Rådet. Det beklager jeg.
For det andet beklager jeg, at det er aftalt, at der ikke skal træffes ekstra foranstaltninger med hensyn til at kontrollere alle, som kommer ud af et fly, for det ville skabe falsk tryghed. Hvad ser jeg? Dagen efter er den italienske regering ved at træffe disse foranstaltninger. Hvilken sikkerhed kan jeg så tilbyde borgerne? Jeg tror, at dette også er baggrunden for megen kritik fra mine kolleger.
Som andet element vil jeg nævne det sjette handlingsprogram om folkesundhed. Dette program var baseret på to ting, nemlig hurtigt beredskab og forebyggelse. Hvad må jeg egentlig konstatere nu? At Kommissionen gør os opmærksom på, at den for første gang alligevel har gjort noget på sundhedsområdet, selv om det ikke falder ind under dens kompetence. Med hensyn til dette bemærker jeg, at Kommissionen egentlig allerede havde denne kompetence gennem det sjette handlingsprogram.
Nu kommer jeg til hr. Maatens, fru Roth-Behrendts og hr. Trakatellis' bemærkninger om, hvorfor der ikke øjeblikkeligt frigøres ekstra penge til at opspore forbindelserne, fremstille vaccine og handle. Det betyder, at vi efter min mening har svigtet, og at vi nu øjeblikkeligt skal forsøge at styre og opspore bedre og reagere mere alert på problemerne og uvidenheden, ikke blot ved sars, men også ved alt andet, som vi støder på, således som vi har fastlagt i det sjette handlingsprogram. Men, hr. formand, tænk også på beføjelserne på området folkesundhed. Mere end nogensinde er disse nødvendige.

Corbey (PSE).
Hr. formand, hr. Stefanis, to nederlandske hospitalsmedarbejdere, som arbejdede i Kina, gik frivilligt i karantæne, da de vendte tilbage til Nederlandene. Deres ansvarsfølelse bør være et eksempel for de nederlandske, men også for de europæiske myndigheder. Foranstaltningerne mod sars er utilstrækkelige. Desværre er ingen andre konklusioner mulige i øjeblikket. Sars er en sygdom, hvis risici og farer stadig for en stor del er ukendte. Dødeligheden blev i begyndelsen skønnet til 4 %. Nu skønnes den allerede at være 19 %. I begyndelsen blev det sagt, at smitte kun fandt sted gennem luften. Nu viser det sig, at virussen kan trænge ind i menneskets krop på forskellige andre måder. Vi må håndtere sars så omhyggeligt som muligt.
For det første, og det er sagt flere gange før, skal der iværksættes en fælles aktion. Det er vigtigt, at folk har tillid til myndighederne. Det kan ikke være sådan, at et land holder fast ved, at der egentlig ikke er noget galt, og at et andet land gør karantæne obligatorisk. Det skaber ingen tillid. Der må også indføres fælles rejsevejledninger, for der er faktisk noget galt.
For det andet skal foranstaltningerne naturligvis være overbevisende. Sygdommen viste sig at være alvorligere og mere smitsom, end man troede. Det er godt at opspore personer, som kan være smittebærere. Men naturligvis er vores første opgave at forhindre, at der sker smitte inden for EU. Italien gør ret i at indføre obligatorisk karantæne for mennesker, som kommer fra risikoområder. Naturligvis har alle de, som siger, at drastiske foranstaltninger ikke giver definitiv beskyttelse, også ret, men dermed er det ikke falsk tryghed, som det antydes. Disse foranstaltninger hjælper med at reducere antallet af smittebærere. Panik forebygger man ved at træffe hensigtsmæssige foranstaltninger og ikke ved at lade, som om der ikke er noget galt.
EU og medlemsstaterne må nu påtage sig et ansvar. I Grækenland og i Finland er der også meldt om tilfælde af sars. Det kan ikke være sådan, at karantæne er en individuel beslutning truffet af ansvarlige mennesker. Lad nogle hospitalsmedarbejderes ansvarsfølelse tjene som eksempel.
Endelig, hr. Stefanis, har De i denne forhandling hørt, at der er meget stor enighed om en strengere og tydeligere måde at gribe sagen an på. Hvad vil De gøre med resultatet af denne forhandling?

Korhola (PPE-DE).
Hr. formand, alt tyder på, at sars er kommet for at blive. I de udviklede vestlige lande er situationen i øjeblikket under kontrol, men i de fattige og mindre udviklede lande kan det udvikle sig til en ny storstilet plage, som både direkte og via den økonomiske indvirkning vil resultere i større fattigdom, elendighed og dødelighed. Epidemien truer allerede den i forvejen dårlige økonomiske vækst i de asiatiske lande samt hele verdensøkonomien via en række reflekshandlinger. Vi skal også forberede os på en enorm efterspørgsel efter humanitær bistand.
Epidemien har kun varet i otte uger, men én ting er sikker - at beslutningstagerne spiller en vigtig rolle. Det er vigtigt, at sikre global stabilitet og orden, fordi det spiller en afgørende rolle for sundhedssystemerne og det forebyggende arbejde.
I Finland er der kun rapporteret om ét tilfælde af sygdommen. Det var en person, der blev syg efter en tur til Toronto. En højtstående tjenestemand fra det canadiske sundhedsvæsen har imidlertid hurtigt benægtet muligheden for en infektion. I Toronto Star stod det f.eks. at læse, at medmindre det er lykkedes en person at smutte ind til en karantæneramt sars-patient på et hospital, vil det være komplet idiotisk at påstå, at nogen har fået en smitsom sygdom i Canada. Sådanne udtalelser leder uvægerligt tanken hen på ledere fra de tidligere østbloklande, der hævdede, at folk ikke kunne få smitsomme sygdomme i deres lande. Det er utroligt, at de canadiske sundhedsmyndigheder for at redde ansigt forfalder til en barnlig strid om, hvor sygdommen kommer fra.
En sådan indstilling hjælper ikke nogen. Hvis der registreres nye sygdomstilfælde, bør sundhedsmyndighederne have andet at tænke på end at beskytte landets erhvervsliv og turisme. Overordnet set viser det, hvor dårligt myndighederne i de vestlige lande har forberedt sig mentalt på spredningen af nye og farlige infektionssygdomme. Det ekstraordinære møde mellem EU-landenes sundhedsministre og de efterfølgende henstillinger til handling var ikke desto mindre et vigtigt første skridt, men vi forventer mere. EU har brug for større beføjelser for så vidt angår infektionssygdomme. 
Endnu en detalje vedrørende sars-situationen fortjener en kommentar. Italien var utilfreds med Ministerrådets beslutning vedrørende en indsats til forebyggelse af sars, og landet trak sig midlertidigt ud af Schengen-konventionen for selv at kunne foretage sundhedsmæssig kontrol med de mennesker, der rejser ind i landet. Uanset om den italienske beslutning var nødvendig eller udtryk for en overreaktion, viser den, hvor fleksibel betydelige EU-aftaler kan være i enestående tilfælde, hvis en medlemsstat kan komme med en forsvarlig begrundelse for, at den ikke kan overholde dem. I denne henseende har EU bestået den praktiske prøve til topkarakter.
De Rossa (PSE).
Hr. formand, der er to ting, der er skræmmende i øjeblikket, nemlig at der ikke findes en vaccine mod den virus, man har fundet, og at det er uvist, om myndighederne på nationalt og europæisk plan reelt er i stand til at håndtere en sådan virus, der ikke kender til grænser. Ingen virus er i stand til at forstå begreber såsom subsidiaritet, proportionalitet og territorialitet. Den bevæger sig ganske enkelt rundt efter eget forgodtbefindende. Medlemsstaterne bør derfor forkaste den opfattelse, at de på nogen måde beskytter deres befolkning ved at forsvare tanken om suverænitet, eller i særdeleshed tanken om, at de beskytter deres økonomi ved at påberåbe sig subsidiaritet og proportionalitet.
Det er vigtigt, at vi bakker op om kommissærens forslag om et center for smitsomme sygdomme, men vi bør kræve, at alle medlemsstater først bevilliger penge til centret. Det giver ingen mening at forsøge at oprette et organ, som på lang sigt skal håndtere smitsomme sygdomme, men som ikke har tilstrækkelige midler til at varetage denne opgave korrekt.
Det, jeg ikke har hørt i dag - måske gik jeg glip af det, fordi jeg var lidt forsinket til formandens tale ved mødets start - er, hvilke fremskridt der er sket i retning af at finde en vaccine. Jeg ved, at der er sket visse fremskridt med hensyn til identificeringen af denne virus, men hvor langt er man nået med udviklingen af en vaccine til os?
Jeg ved, at man i Grækenland er bekymrede over afholdelsen af De Olympiske Lege i 2004, og at der finder forskellige drøftelser sted i denne forbindelse. I mit hjemland, Irland, afholdes De Olympiske Lege for Handicappede i juni i år, og omkring 7.000 idrætsudøvere vil komme tilrejsende fra 166 lande i hele verden. 500 af disse 7.000 idrætsudøvere vil komme fra områder med sars. Man er helt klart bekymret i Irland, især i de byer, hvor disse deltagere skal bo. Personligt går jeg ikke ind for at forbyde disse olympiske lege. Jeg mener, at man bør afholde dem, men jeg ønsker at forsikre befolkningen om, at der bliver truffet passende foranstaltninger på europæisk og nationalt plan for at forhindre, at sars-virussen spredes.
Stefanis
Jeg vil gerne takke de ærede medlemmer for deres yderst interessante spørgsmål, som jeg vil forsøge at svare på. Jeg kan ikke gå i detaljer med alle spørgsmålene, da tiden, så vidt jeg har forstået, er begrænset, men jeg skal gøre, hvad jeg kan.
For det første kan jeg til spørgsmålet om, hvordan situationen generelt er med den atypiske lungebetændelse, sars, gentage, hvad der er blevet sagt og bekræftet af både Kommissionen og af fru Brundtland selv, som ser spørgsmålet ud fra en global synsvinkel, nemlig at virusset i dag er identificeret, hvilket faktisk skete på rekordtid sammenlignet med tidligere tilfælde. På den ene side har man altså identificeret virussets molekylære struktur, men på den anden side er der ikke sket nogen egentlige fremskridt med hensyn til dets fysiske historie, det vil sige, hvordan det overføres, og der er heller ikke på nuværende tidspunkt nogen særlige udsigter til, at vi får en effektiv vaccine til at forebygge med, ligesom der heller ikke er fremstillet medicinske præparater, der kan anvendes til at behandle sygdommen. Derfor er der kun tale om behandling i form af pleje, og det, der i virkeligheden er behov for, i hvert fald for de syges vedkommende, er isolation, så virusset ikke spredes, og vi undgår infektioner på hospitalerne. Det betyder, at vi er nødt til at anbefale, at alle de lande, som ikke har hospitaler med værelser med undertryk, anskaffer sådanne. Det er en helt grundlæggende foranstaltning for at begrænse virussets spredning og undgå infektioner på hospitalerne.
Hvis jeg skal sige noget mere præcist om tilfældene i Holland og Grækenland, kan jeg sige, at der i Grækenland siden i går har været et formodet tilfælde - det er endnu ikke konstateret - som er ved at blive undersøgt. Under alle omstændigheder er det en kendsgerning, at vi også har tilfælde i Europa. Men som det blev nævnt, har ingen af tilfældene indtil nu haft dødelig udgang. Det glæder mig især, at der er bred enighed om, at vi er nødt til at prioritere folkesundheden højt både i EU-traktaten og i det hele taget i alle EU's aktiviteter. Hr. Pannella gjorde opmærksom på det paradoksale - og det er virkelig et paradoks - i, at vi har beskyttelse mod dyresygdomme, men ingen beskyttelse af menneskets sundhed. Dette er noget, som bør tages op under konventets arbejde, men måske kunne der allerede nu iværksættes fælles aktiviteter i denne retning. Det er der en mulighed for, og formandskabet kan ikke blot tilslutte sig, men vil også støtte Kommissionens indsats for at oprette et center for forebyggelse og kontrol af sygdomme i det hele taget, ikke kun smitsomme sygdomme. Der er sygdomme, som er lige så vigtige og gør lige så stor skade som smitsomme sygdomme. Noget i stil med Centre of Disease Control i USA.
Med hensyn til, hvad man kunne forvente af det ekstraordinære rådsmøde, og hvad der kom ud af det, kan jeg sige, at jeg for det første finder det meget positivt, at mødet blev afholdt, og at folkesundheden på grund af sars var hovedgenstanden for ikke kun ministrenes, men generelt hele offentlighedens opmærksomhed i Europa.
Da der på en eller anden måde skulle udarbejdes en tekst med konklusioner, som alle kunne acceptere, var det for det andet meget naturligt, at konklusionerne ikke omfattede modstridende synspunkter. Formuleringen var generelt resultatet af et kompromis. Alligevel indeholdt den henstillinger om vigtige foranstaltninger, f.eks. vedrørende flyrejser. Der blev lagt vægt på afrejsekontrol, på udrejsepunkter, sådan som Verdenssundhedsorganisationen også gør det. Dette betyder dog ikke, at der ikke skal være kontrol. Kommissionen og Rådet anbefalede, at der er en - i hvert fald administrativ - kontrol, ikke sundheds- eller lægekontrol, som den italienske minister, hr. Sirchia, insisterede på.
Ligegyldigt hvor meget kontrol der er på indrejsepunkter, er det helt givet, når vi har at gøre med en virus med en inkubationstid på 10 dage, at kontrollen kun giver begrænsede resultater, fordi de mennesker, der rejser ind i landet, er raske, når de ankommer. Næsten alle de tilfælde, vi har haft i alle andre lande end de oprindelige, det vil sige Kina, Hongkong og Singapore, er personer, som er rejst ind i de andre lande som raske, hvorefter de har udviklet sygdommen. Derfor vil en kontrol ved indrejsen begrænse antallet af tilfælde væsentligt, men den vil ikke fjerne risikoen for at få sygdommen ind i landet. Der blev rejst mange spørgsmål, men fællesnævneren for disse var behovet for en fælles europæisk politik for dette spørgsmål og for sundhedsspørgsmål generelt.
Formandskabet tror, at hver enkelt medlemsstat ud fra sine særlige forudsætninger og opfattelse og vurdering af de risici, der kommer udefra, er i stand til at træffe de relevante foranstaltninger. Der er imidlertid flere foranstaltninger, som er nødt til at være fælles for alle EU-landene, og først og fremmest er det nødvendigt med koordinering, i hvert fald på informationsplan. Et fælles center, hvortil der er obligatorisk indberetning, sådan som det er indført nu med netværket for obligatorisk registrering af alle eventuelle og formodede tilfælde, synes jeg er et vigtigt skridt, da det giver os mulighed for at danne os et epidemiologisk billede, ud fra hvilket der kan træffes foranstaltninger til at imødegå situationen.
Hvad forskning angår, er formandskabet enig i, at forskningsaktiviteterne på europæisk plan bør styrkes så meget som muligt. Ud over den fond, der allerede er oprettet inden for Direktorat XII, bør der være en fælles fond, som eventuelt kan være en særlig fond til imødegåelse af akutte situationer som denne. Vi bør dog ikke glemme, at forskning hovedsagelig foregår på universiteterne og de store internationale medicinalvirksomheder. På den anden side er der ingen tvivl om, at der bør foregå centraliserede europæiske forskningsaktiviteter.
Et andet spørgsmål, der er rejst, drejer sig om støtte til de områder, der er ramt af virusset, så de kan træffe de relevante foranstaltninger. Som hr. Liese sagde, må vi ikke ignorere den kendsgerning, at vi måske ikke havde stået i den situation, vi står i, hvis Kina havde rapporteret om sygdomstilfældene i tide. Det er noget, som vi alle bør tage ved lære af, nemlig at der ikke eksisterer grænser, og uanset hvad der sker et hvilket som helst sted i verden, skal det omtales. Der bør være et referencecenter, sådan som Verdenssundhedsorganisationen netop er, men også på regionalt plan bør der være lignende centre som f.eks. EU's overvågningsnetværk, som vi skal indberette til.
Til sidst vil jeg sige generelt, at forhandlingerne på det ekstraordinære rådsmøde den 6. maj var en rigtig god start. Den 2. juni har vi ordinært ministerrådsmøde. Til den tid vil der være indsamlet flere oplysninger, og der vil blive taget højde for alle de kommentarer, som Europa-Parlamentets medlemmer er kommet med, og jeg tror, at EU's medlemsstater vil kunne have en mere samordnet og konkret tilgang til de foranstaltninger, som skal træffes på europæisk plan.

Formanden.
Mange tak, hr. rådsformand Stefanis!
Forhandlingen er afsluttet.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0140/2003) af Gill for Budgetudvalget om Europa-Parlamentets budgetoverslag for regnskabsåret 2004 (2003/2016(BUD)).
Gill (PSE)
Hr. formand, jeg vil indledningsvis benytte lejligheden til at ønske observatørerne velkommen. Det glæder mig at se dem her i Strasbourg. Vi har brugt mange møder i Budgetudvalget på at drøfte observatørernes tilstedeværelse. Det er godt, at de er kommet og kan lytte til denne vigtige forhandling. Det er et af de første budgetmæssige spørgsmål, der har direkte konsekvenser for dem. Jeg vil desuden takke alle mine kolleger og budgetsekretariatet for deres indsats og samarbejde i forbindelse med udarbejdelsen af disse overslag.
2004 står i udvidelsens og valget tegn, og vil, hvis valgresultaterne fra 1999 på nogen måde er retningsgivende, være det sidste mandatår for over 56 % af Parlamentets medlemmer. Alle disse faktorer har betydelige politiske, strukturelle og budgetmæssige implikationer. Således indeholder overslagene for 2004 flere gennemgribende ændringer, der gør budgetplanlægningen lidt mere udfordrende.
Ud over udfordringerne i forbindelse med udvidelsen og valget vil Parlamentet også stå over for betydelige ændringer i 2004, herunder den eventuelle vedtagelse af statutten for medlemmerne, stigningen i det samlede antal medlemmer, revisionen af personalevedtægten og reformen af Parlamentets administrative struktur med henblik på at yde medlemmerne bedre bistand. Konsekvenserne for budgettet kan endnu ikke fastslås nøjagtigt, og de er derfor ikke medtaget i fuldt omfang i disse overslag, men vil blive taget i betragtning under førstebehandlingen af 2004-budgettet til efteråret.
Jeg vil dog gerne uddybe nogle af de emner, jeg netop har nævnt. For det første medlemmernes statut. Jeg håber meget, at medlemmernes statut vil træde i kraft næste år. Den manglende gennemskuelighed i ordningen for rejsegodtgørelser og generelle godtgørelser er mere end noget andet med til at underminere Europa-Parlamentets troværdighed. Jeg opfordrer derfor indtrængende Parlamentet til at gøre sit yderste for at sikre, at de bevillinger, der er opført i reserven til dette formål, reelt anvendes hertil.
Nu, jeg taler om frynsegoder og privilegier, skal jeg henvise til det ændringsforslag, PPE-DE-Gruppen har stillet om en udvidelse af sygesikringsordningen for tidligere medlemmer. Jeg er overrasket over, at de højreorienterede britiske konservative har stillet dette forslag. De hævder altid, at de med alle midler kæmper imod misbrug af offentlige midler, og så kommer de her fuldstændigt selvmodsigende og kræver en udvidelse af ordningen, der er fuldstændigt ubegrundet, og som kun vil komme nogle få medlemmer til gode, give skatteyderne enorme udgifter og blive yderst vanskelig at administrere. Endnu mere skuffende er det, at kvæstorerne har sendt en e-mail til alle medlemmer, hvori de opfordres til at stemme for dette. Det er absolut uhørt. Jeg forstår ikke, hvordan hr. Balfe og andre kan begrunde denne særlige udgift over for deres vælgere. Præsidiet har haft alvorlige forbehold over for dette, har undladt at afsætte bevillinger hertil og har af juridiske årsager henvist det til fornyet behandling.
Derudover er der nogle vigtige budgetmæssige overvejelser. Vi kan ikke blot se på sådanne foranstaltningers øjeblikkelige indvirkning, vi bør også undersøge, hvad de kan komme til at koste i det lange løb. Det kan blive meget dyrt. Spørgsmålet er ikke udelukkende, om det vil være klogt at give tilladelse til en særlig ordning for afgående medlemmer af Europa-Parlamentet, der kan bane vejen for diverse sagsanlæg fra alle andre tidligere medlemmer, det er også moralsk uforsvarligt at slå ind på denne vej. Jeg råder derfor Parlamentet til at stemme imod punkt 3 i min betænkning eller til at stemme for ændringsforslaget fra Verts/ALE-Gruppen. Vi må ikke lukke øjnene for, at disse to emner ikke blot er interne tekniske spørgsmål. De vil i mange lande blive taget op i pressen igen og igen, ikke kun i forbindelse med valget næste år, men i de næste mange år.
Valget næste år vil - bortset fra den omfattende udskiftning af parlamentsmedlemmer sammenholdt med en forøgelse af medlemstallet med en femtedel - medføre nogle af de mest gennemgribende ændringer i Parlamentets historie. Vi har forberedt os, for så vidt angår de fysiske rammer og sprogordningen, i mødesalen osv., men vi har ikke i tilstrækkelig grad beskæftiget os med mange vigtige strategiske aspekter inden for information, kommunikation og IT. Vi bør sikre os, at vi imødegår argumentet om det demokratiske underskud gennem vores indflydelse i lovgivningsprocessen. Derfor er valgdeltagelsen af allerstørste betydning for os.
Vi bør i højere grad gøre borgerne opmærksomme på Parlamentets arbejde, skærpe deres interesse for vores arbejde og sikre større deltagelse. Efter min opfattelse er informationspolitikken en nøglefaktor. Jeg er bekendt med, at Præsidiet nu har vedtaget en aktivitetsrapport med henblik på valget til Europa-Parlamentet. Men der mangler ambitioner og nytænkning. Der skal foreligge klare strategier og planer allerede nu, hvis de skal have en virkning. Det er ikke kun Parlamentets opgave.
Jeg må ærligt over for Kommissionen tilstå, at jeg er skuffet over, at Den Interinstitutionelle Arbejdsgruppe ikke har opnået bedre resultater. Det er ikke lykkedes den at få vores væsentligste mål og budskaber igennem til borgerne. Kommissionen og medlemsstaterne har svigtet os. Jeg opfordrer dem indtrængende til i fællesskab at bestræbe sig på at opnå bedre resultater på dette område.
Selv om en af vores hovedmålsætninger i de senere år har været at nærme os borgerne, befinder vores teknologi sig fortsat et eller andet sted i det 20. århundrede. Vi har angiveligt en meget langsom, skildpaddeagtig udvikling i vores informations- og kommunikationspolitik, samtidig med at udgifterne galoperer derudaf. Eftersom Parlamentets IT-udgifter er nogle af de højeste blandt institutionerne, vil jeg gerne vide, hvorfor Europarl-webstedet ikke er på forkant med udviklingen og meget brugervenligt, og hvorfor vi har begrænset adgang til teknologi og videoudstyr. Hvor er alle pengene blevet af?
Når det er sagt, er jeg glad for, at vi endelig gør fremskridt inden for internettransmission. Jeg mener, at vores forhandlinger her i Parlamentet i dag sendes direkte. Vi har midlertidige flersprogede informationspaneler her i Parlamentets bygninger. Det er et vigtigt skridt fremad op til udvidelsen i maj næste år. Men på en lang række andre områder, såsom kantiner, miljøet i Bruxelles, adgangen til bygningerne og transportfaciliteterne bør vi være betydeligt mere ambitiøse.
I denne sammenhæng glæder jeg mig over den indsats, som administrationen og Præsidiet har ydet for at modernisere Parlamentets personalepolitik såvel som vores behandling af personalespørgsmål. Vi bør bevæge os fra en rent forvaltningsmæssig tilgang til personalespørgsmål til en mere moderne, strategisk og fremsynet personaleforvaltning og desuden erkende, at informationsteknologien har ændret vores arbejdsmetoder og vores syn på vores forvaltning.
Selv om dette ikke vil få væsentlig betydning for 2004-budgettet, vil jeg opfordre generalsekretæren til at fortsætte sin indsats på området. Jeg ved, at der skal træffes nogle meget vigtige beslutninger, som vil indvirke på stillingsfortegnelserne, men det er vigtigt, at vi fortsat udvikler os og ser på, hvordan vi bedst kan anvende vores menneskelige ressourcer.
Det bringer mig til spørgsmålet om budgetdisciplin. Hvis det skal have en reel betydning, bør vi sikre yderligere rationalisering og smidigere forvaltningsstrukturer og gribe om nælden i forbindelse med flersprogethed for at forbedre effektiviteten på en række områder. Parlamentet bør forsat føre en stram politik og sikre, at de europæiske skatteydere får mest mulig valuta for pengene, og samtidig bestræbe sig på at anvende de disponible ressourcer i det nuværende budget bedst muligt. Vi kan kun overbevise omverdenen om, at vi håndhæver budgetdisciplinen, hvis vi kan bevise det internt. Det kan vi opnå gennem en forbedret opstilling af og gennemskuelighed i budgettet. Ikke desto mindre er der meget få tegn på, at vores anmodninger er blevet taget alvorligt. Vi har en klassisk situation her, hvor idéer tilintetgøres, ikke gennem undertrykkelse, men gennem tilsidesættelse.
Der er to hovedområder, jeg kort vil omtale. Vi bør forbedre budgettets opstilling og kontrollerbarhed på alle områder, og det gælder også de politiske grupper.
Endelig skal jeg, inden vi går over til afstemningen, oplyse, at der er foretaget en teknisk ændring, idet vi er nået til enighed med Rådet om at justere det finansielle overslag. Der er derfor ikke længere brug for denne sætning i teksten.

Dover (PPE-DE).
Hr. formand, jeg er enig i, at dette budget for Parlamentet og de øvrige institutioner er et meget vigtigt anliggende. Vi bør med udvidelsen være meget påpasselige med at anvende pengene bedst muligt hele vejen rundt. Jeg vil gennemgå et eller to mere detaljerede spørgsmål, inden jeg tager mig af sygesikringsspørgsmålet.
Biltjenesten misbruges ofte, og vi bør sikre os, at dette område kontrolleres meget nøje. Angående sprog, teknologi og internettet, bør vi udvide tjenestegrenene, så vi kan blive endnu mere effektive og til stadighed anvende vores penge bedst muligt. Hvad angår personalet, har vi fra PPE-DE's side allerede bidraget til at reducere forventningerne. Dette gælder næstformændenes medarbejdere, som ville have medført ekstraudgifter på flere hundrede tusinde euro. Vi skaber sikkerhed for, at selv om der vil blive foretaget opnormeringer på linje med forfremmelsesaspekterne for så vidt angår tjenesteydelsesforpligtelserne, tillader vi ikke det hurtige karriereforløb, der uvægerligt ville have medført kolossale ekstraudgifter i løbet af et år eller to.
Vi vil også skabe sikkerhed for, at udvalgsformændene ikke bistås af medarbejdere. Det ser vi ingen grund til. Vi vil også nøje overvåge antallet af medarbejdere hos kvæstorerne.
Jeg vil gerne sikre, at ændringsforslag 7 vedtages. Det udbedrer nogle fejl, der blev indføjet i de tidligere udgaver af denne betænkning af Neena Gill. Det vedrører foreningen af tidligere medlemmer. De har udarbejdet alle de nødvendige betænkninger, men de skal holde møde i juni, hvilket ikke passer med vores budgetkalender. Det er ikke vores opgave at kritisere dem, og derfor håber jeg, at vi kan vedtage ændringsforslag 7, som støtter Præsidiets afgørelse vedrørende udgifterne til møderne i denne forening. Den gør en udmærket indsats for at holde de tidligere medlemmer underrettet.
Jeg vil nu gå over til det kontroversielle spørgsmål, der er blevet taget op, og henvisningen til De Grønnes ændringsforslag om sygesikringen. Hvis vi som parlamentsmedlemmer ikke sikrer vores medlemmer mod sygdom, mener jeg ikke, vi gør vores pligt. Vi bør sikre, at det ærefulde hverv, som vi bliver betroet, og som indebærer mange rejser, lange forhandlinger og drøftelser og stramme programmer i vores regioner og hjemlande i hele EU, giver sig udslag i en korrekt sygesikring, som er tidssvarende og omkostningseffektiv. Jeg vil læse den fulde ordlyd af punkt 3, for at vise, at der ikke er tale om en endelig afgørelse, men blot om åbenhed med henblik på at holde sig muligheden for øje.
Jeg citerer: "... er indstillet på at overveje at opføre bevillinger til en udvidelse af den nuværende sygesikringsordning for tidligere medlemmer og ser frem til, at der i god tid fremsættes detaljerede forslag".
Jeg skal desuden påpege, at hvis medlemmernes statut indføres, som tidligere nævnt, vil dette sandsynligvis være omfattet heraf. Den endelige beslutning træffes af Parlamentets Præsidium. Det eneste, jeg siger, er, at vi som Budgetudvalg bør tage de nødvendige skridt for at sikre, at vi har nogle bevillinger, og at vi vil drøfte beløbene i løbet af de kommende måneder.
Virrankoski (ELDR).
Hr. formand, først vil jeg oprigtigt takke fru Neena Gill for hendes glimrende overslag over Europa-Parlamentets indtægter og udgifter for regnskabsåret 2004.
Det er vanskeligt at udarbejde budgetoverslag, fordi der afholdes parlamentsvalg i årets løb, og fordi EU står over for en udvidelse. Almindeligvis udskiftes halvdelen af medlemmerne efter et parlamentsvalg, og næste gang bliver tallet måske større, da de gamle medlemsstater får 56 færre pladser. Samtidig bliver der 162 nye medlemmer fra de nye medlemsstater. Begge faktorer vil øge Parlamentets udgifter, og samtidig vil de skabe en vis usikkerhed i overslaget.
Målet er at holde Parlamentets andel af de administrative udgifter under 20 %. Det er et ambitiøst mål, fordi der afsættes yderligere 46 millioner til statutten for Europa-Parlamentets medlemmer. Det er en ny udgiftspost. En overskridelse af loftet med dette beløb kan således være berettiget, da det ikke vil ændre på den gamle omkostningsfordelingsmetode mellem EU og medlemsstaterne, idet medlemsstaterne hidtil har været ansvarlige for lønningerne.
Ordføreren forsøger at forbedre tjenesteydelserne til medlemmerne inden for hovedaktiviteter, hvilket vil sige lovgivnings- og budgetmæssige forpligtelser. Det er en korrekt fokus. Ordføreren ønsker ligeledes en bedre planlægning af mødeaktiviteterne for at undgå overlapning. Det vil nedbringe udgifterne - f.eks. gennem en samtidig reduktion i behovet for tolke, hvilket i særdeleshed vil lette tolkearrangementerne for alle de nye medlemsstater. Samtidig vil det give medlemmerne mulighed for at deltage mere i arbejdet i alle udvalgene. Af den grund skal man fremover foretage en mere præcis vurdering af det hensigtsmæssige i de uger, der er afsat til arbejdet i valgkredsene.
I den forbindelse er vi imidlertid nødt til at være noget forbeholdne med hensyn til nye fordele for medlemmerne. Det vil f.eks. ikke være muligt at udvide transportydelserne - i det mindste ikke før vi har konkrete erfaringer med de øvrige nye udgiftsområder.
En udvidelse af sygesikringsordningen til at omfatte tidligere medlemmer er ikke behørigt begrundet, og min gruppe kan ikke støtte et sådant tiltag. De enkelte medlemsstater har været ansvarlige for de tidligere medlemmers socialsikring, når der er udbetalt lønninger. Det er kun rimeligt, at Parlamentet anvender sygesikringsordningen for de nuværende medlemmer, da de arbejder uden for deres eget land, og det tæller som sundhedspleje på arbejdspladsen. Dette argument gælder imidlertid ikke for tidligere medlemmer, da det blot ville være endnu et skjult privilegium.
Flersprogetheden vil øges i Parlamentet, idet antallet af officielle sprog vokser fra 11 til 20. Det vil betyde en stigning i praksis med at bruge to særskilte tolke til at oversætte det, som en taler siger. Vi skal undersøge muligheden for at indføre en særlig pligt til at oversætte mange sprog direkte til de "store" sprog som engelsk, fransk og tysk, så de fleste parlamentsmedlemmer kan lytte til et indlæg, der kun har været igennem én tolk.
Buitenweg (Verts/ALE).
Hr. formand, også jeg vil takke Neena Gill mange gange for alt det arbejde, hun har lagt i denne betænkning. Hun har gjort det til kernen i sit arbejde at give skatteyderne noget for pengene, og det vil jeg støtte hende kraftigt i.
Et af de mest kontroversielle punkter, hvilket også er fremgået af denne forhandling, er udgifterne i forbindelse med sygdom. Jeg håber da virkelig, at jeg kan overbevise hr. Dover om ikke at udvide sygeforsikringen til forhenværende medlemmer. For hvorfor er det nu virkelig forkert? Nu vil udgifterne endnu være begrænsede - og det omtalte fru Gill også - men i årenes løb vil disse udgifter naturligvis stige enormt. Men det er den finansielle side af sagen.
Der er imidlertid også en principiel side af sagen, som hr. Virrankoski allerede har berørt. Indtil vi har en statut for medlemmerne, forholder det sig således, at medlemmer af Europa-Parlamentet får samme løn som parlamentsmedlemmer i deres hjemland. Domstolen har besluttet, at pensioner og udgifter i forbindelse med sygdom alle sammen falder ind under betegnelsen løn. Jeg er i forvejen ikke enig i, at de nuværende parlamentsmedlemmer får denne sygeforsikring, for jeg tror, at det er et ekstra gode oven i lønnen. Men at udvide dette ekstra gode nu er virkelig uacceptabelt. Det er simpelthen at rage til sig fra EU's kasse, og det skal vi ikke gøre. I det øjeblik vi har en europæisk statut, er situationen anderledes, og så taler vi om det igen. Indtil da er der simpelthen ikke tale om, at vi kan gå med til det.
Nu vi alligevel taler om spild, må jeg pludselig tænke på byen Strasbourg. Det får mig til at tænke på, at vi sidste gang under afstemningen om mødekalenderen her demokratisk besluttede, at der til næste år kun skal være 10 mødeperioder i Strasbourg. Nu ved jeg godt, at der vil blive åbnet en hel trylleæske for at sikre, at det alligevel igen bliver 11 eller 12 mødeperioder, men indtil den tid eksisterer denne demokratiske beslutning om, at der kun er planlagt 10 mødeperioder. Jeg foreslår derfor, at formanden eller ordføreren i morgen faktisk retter betragtning G. Ved G skal der nemlig stå, at der til næste år ikke er planlagt 11 mødeperioder, men 10 mødeperioder her i Strasbourg, således som plenarforsamlingen har besluttet.

Turchi (UEN).
Hr. formand, kære kolleger, først vil jeg gerne sige velkommen til vores kolleger fra de lande, der ikke længere er kandidatlande, men som heller ikke er fuldgyldige medlemmer endnu. Vi er glade for, at de er hos os for at færdiggøre en proces, der har været lang og undertiden vanskelig, men hvor vi heldigvis har nået det ønskede resultat fuldstændigt.
Det foreløbige budgetforslag, som Kommissionen forelægger for os i dag, er i sagens natur et atypisk forslag, eftersom det er opdelt i to separate dele. Den første del træder i kraft for de 15 nuværende medlemsstater den 1. januar 2004, og den anden del gælder for EU's 25 medlemsstater fra 1. maj 2004. Derfor er det ikke let at vurdere dette forslag, og der er nogle politiske aspekter, som efter min mening ikke må undervurderes. For det første er der det gamle spørgsmål om betalingsbevillingerne. Med 100,6 milliarder euro giver det en stigning i udgifterne på knap 3,3 % i forhold til budgettet for 2003, som i øvrigt kun gjaldt for et EU med 15 medlemsstater. Denne yderst beskedne stigning forklares med en reduktion på ca. 2 % af de udgifter, der var planlagt for EU's 15 medlemsstater.
Alt dette er efter min mening absurd. Ikke alene har Kommissionen ikke til hensigt én gang for alle at gøre en indsats for at finde en løsning på problemet med de uindfriede bevillinger, der har været en af Parlamentets prioriteter i flere år. Den stiller oven i købet et forslag, som vil føre til akkurat samme situation for de lande, der kommer med i EU i 2004.
For det andet er der spørgsmålet om udgiftsområde 3. Den forøgelse af loftet, som Parlamentet har opnået, var et vigtigt resultat, som gør det muligt for os at finansiere nogle særligt vanskelige politikker, men efter min mening er det stadig ikke nok. Hvis vi virkelig ønsker en politisk Union og en retningslinje - som vi alle kan følge - for alle de politiske kræfter, der er til stede her i Parlamentet, skal vi også give dem de arbejdsredskaber, de har brug for, nemlig de instrumenter, som er nødvendige for, at vi kan nå vores målsætninger.

Van Dam (EDD).
Hr. formand, i store træk kan vi støtte fru Gills grundige betænkning. Opfordringen til, at Europa-Parlamentet skal udvise streng budgetdisciplin, støtter vi kraftigt.
I betragtning af den kommende udvidelse skal Europa-Parlamentet mere end nogensinde koncentrere sig om hovedaktiviteter. Parlamentets vigtigste opgave, at kontrollere Kommissionen, bør prioriteres foruden ansvaret for lovgivning, hvor Parlamentet har beføjelser i forbindelse med den fælles beslutningstagning. Betænkninger og beslutningsforslag, som falder uden for dette område, bør lægge mindre beslag på dagsordenen og personalets bestræbelser.
Et vigtigt tema i denne betænkning vedrører Europa-Parlamentets flersprogethed. Forskelligartetheden som det karakteristiske ved de europæiske kulturer kommer til udtryk i eksistensen af mange sprog. Den europæiske politiske debats tilgængelighed og forståelighed for borgere fra alle medlemsstater er afgørende for demokratiets kvalitet. Selvfølgelig er dette ikke til hinder for, at vi ser kritisk på udgifterne til flersprogethed. Parlamentets Præsidium bør undersøge, om omfanget af oversættelses- og tolketjenesten for hvert sprog er tilpasset det virkelige behov. Arbejdspresset for de enkelte sprog skal fordeles ligeligt. Således har jeg f.eks. forstået, at omfanget af anvendelsen af nederlandsk og italiensk her i Parlamentet er af samme størrelsesorden. Eventuel overkapacitet skal fjernes eller omfordeles.
Et andet punkt vedrører det meget høje gennemsnitlige lønniveau for tjenestemænd i Parlamentet. I denne måde at aflønne på skjuler sig elementer, som stammer fra begyndelsesperioden, og som nu ikke længere er acceptable. Tjenestemændenes lønninger bør forholde sig rimeligt til den løn, som parlamentsmedlemmer modtager, idet jeg dog må bemærke, at statutten for medlemmerne endnu ikke er i sigte. Det er en skændsel, både for Rådet og for Parlamentet.
Nært forbundet med dette er rejseudgifterne. Et tema, som vælgerne interesserer sig meget for. Det er indlysende, at skarpere og så objektive kriterier som muligt for godtgørelser er vigtige. I betragtning af erfaringerne under den nuværende session bør Parlamentet på ny kritisk overveje mødeperioderne i Strasbourg. Bl.a. i betragtning af de ekstra udgifter, som det medfører, uden at det til gengæld fører til ekstra resultater.

Dell'Alba (NI).
Hr. formand, jeg vil også gerne lykønske vores kollega, fru Gill, med hendes fremragende betænkning. Jeg er helt enig i hovedparten af hendes vision og hendes forslag om denne mellemliggende fase af Parlamentets budget. Jeg lykønsker hende især med hendes stærke ønske om at understrege sin vilje til at øge anvendelsen af nye teknologier i vores institution samt i institutionerne generelt, f.eks. i et udvidelsesperspektiv.
I den henseende, kære kolleger, fru Gill, kære tilstedeværende venner, anbefaler jeg stærkt, at De i morgen vedtager ændringsforslaget om netop de nye teknologier, som vi har stillet sammen med De Grønne og fru Buitenweg, og som med nød og næppe blev vedtaget i udvalget.
Hvad indebærer det? Vores institution respekterer princippet om offentlige forhandlinger. Desuden er vores tilskuerrækker halvt fyldte i dag. Det er vi glade for, for vi føler os knap så alene, men der er 150, måske 200 mennesker imod det udvidede Europas 300-350 millioner indbyggere. Vi har internettet til vores rådighed, det er et formidabelt værktøj, ikke til information i ordets strengeste betydning, eller til reklame, men som arbejdsværktøj for dem, der er interesserede.
Selv i dag - det vidste vi ikke, fru Gill - transmitterer Parlamentet vores plenarmøde via internettet. Hvad er det, vi beder om? Vi beder om, at vi, som De i øvrigt har gjort, fremmer anvendelsen af de nye teknologier og deriblandt internettet for at give alle mulighed for hos sig selv at følge vores plenarmøde, hvis de ønsker det.
Men hvorfor ikke også vores parlamentsudvalg? Der er nogle, som interesserer sig for vores forhandlinger om miljøet. På den måde vil de kunne følge dem. Det er ikke særlig dyrt. De har allerede ønsket at afsætte et beløb på budgettet for 2004. Vi beder med dette ændringsforslag om, at Parlamentet fra i år kan foretage nogle undersøgelser for at fastlægge omkostningen - som ifølge os er meget lav (det gør andre parlamenter allerede) - ved at retransmittere udvalgsmøderne, ikke de meget vigtige aktuelle sager, vil jeg gerne understrege, men netop den daglige gang i vores arbejde. For på universiteterne og i andre miljøer er der altid folk, som interesserer sig for vores forhandlinger, ligegyldigt hvad de drejer sig om. Det var min anbefaling til Dem for i morgen, og så vil jeg endnu en gang lykønske fru Gill med hendes betænkning.
Stenmarck (PPE-DE).
Hr. formand, først vil jeg godt takke Neena Gill for det arbejde, hun har lagt i budgettet for 2004. Det er et stort, vigtigt og tidskrævende arbejde, eftersom vi faktisk har store og vigtige opgaver foran os. Da jeg for et år siden var budgetordfører, konstaterede jeg, at det reelt handlede om tre prioriteringer. For det første var der forberedelserne til den kommende udvidelse, som på daværende tidspunkt var mere usikker, end den er nu. For det andet var der de nødvendige institutionelle reformer. Disse reformer er præcis lige så vigtige i dag, som de var dengang. For det tredje drejede det sig om at holde alt dette inden for de budgetmæssige rammer.
For et år siden gav vi Parlamentet og de øvrige institutioner mulighed for langsigtet økonomisk håndtering af dette, ikke mindst gennem den frontloading, der blev gennemført sidste efterår. Prioriteringerne skulle på det tidspunkt omsættes til tal og beregningerne til euro og cent. Situationen er præcis den samme et år senere.
Da Det Europæiske Råd på topmødet i København i december sidste år besluttede at gennemføre et big bang, var vi nok mange, som mente, at det var et af de allersmukkeste øjeblikke i hele EU's historie. 10 nye lande ville blive medlemmer inden det næste valg til Europa-Parlamentet i 2004. Det blev fulgt op af en beslutning her i Europa-Parlamentet den 9. april, underskrivelsen af tiltrædelsestraktaterne i Athen en uge senere og et antal vellykkede folkeafstemninger, senest i Litauen, hvilket stiller overordentligt store krav, ikke mindst til Europas folkevalgte parlament. Ingen af de udfordringer, vi står over for, er større end netop denne. Vi har netop haft den store glæde at kunne byde velkommen til 162 observatører fra alle de kandidatlande, som har gennemført vellykkede forhandlinger. Alt det sker i henhold til den tidsplan, vi drøftede for et år siden.
At EU og Europa-Parlamentet skal gennemføre dette er indlysende for alle os, der ser genforeningen af Europa som den allervigtigste opgave. Det gælder naturligvis ikke mindst for den nuværende generation af politikere. Det var derfor ikke svært at bakke op om de fleste af de forslag, Neena Gill har stillet. Jeg har blot en enkelt advarsel: Vi skal huske vores prioriteringer! Der er sommetider en tendens hos ordførere og andre medlemmer til også at ville inddrage andre aspekter. Det indebærer en risiko for, at det bliver svært at holde budgettet inden for de givne rammer. I den situation kræves der fasthed og beslutsomhed fra begge budgetmyndigheders side. Det er mit håb, at Parlamentet og Rådet i fællesskab kan nå frem til en tidlig aftale i år, ligesom vi gjorde for et år siden.

Titford (EDD).
Hr. formand, som det ganske rigtigt fremgår af denne betænkning, bliver næste år et valgår, og vores vælgere vil endnu en gang blive bedt om at udpege Europa-Parlamentets medlemmer. De medlemmer, der stiller op til genvalg, vil uden tvivl forsøge at forsvare deres resultater, og de nye kandidater vil selvsagt gøre gældende, at de udgør et bedre alternativ. Når man ser på denne betænkning, er det mest iøjnefaldende udtryk "valuta for pengene". Hvor mange fremtidige medlemmer af Europa-Parlamentet vil stille op på den liste? Som en tommelfingerregel regner vi med, at hvert britisk medlem af Europa-Parlamentet koster Det Forenede Kongeriges skatteydere ca. 1,2 millioner pund om året - selvfølgelig pund sterling - eller knap 100 millioner pund om året for dem alle.
Når man taler om valuta for pengene, bør man ikke kun foretage en relativ vurdering, det vil sige en vurdering af, hvorvidt det ene medlem giver mere valuta for pengene end det andet, men også en komparativ vurdering af, hvad man ellers kunne have købt for pengene. På baggrund af den store foruroligelse i Det Forenede Kongerige over sundhedssektoren, kunne man bl.a. foretage en sammenligning med udgifterne til sundhedssektoren. Med de penge, vores nationale repræsentation koster, ville vi kunne opføre, udstyre og drive et større universitetshospital - og endda få lidt til overs. En anden interessant sammenligning er, at de penge, de britiske skatteydere bruger på deres medlemmer af Europa-Parlamentet, ville kunne betale samtlige driftsomkostninger til en politistyrke i et mellemstort britisk county. Eller vi ville kunne opretholde 10 fuldstændige infanteribataljoner. Jeg er ikke sikker på, hvad der vil sikre størst britisk indflydelse i verden. Vi kunne endog betale for tre Eurofighters om året, hvis de nogensinde bliver taget i brug.
Hvis Parlamentet på den anden side reelt forhindrede, at nogle af Kommissionens mere vanvittige forslag blev vedtaget, og således forhalede den byrde, der i stigende grad pålægges erhvervslivet, kunne man argumentere for medlemmerne af Europa-Parlamentet ud fra et økonomisk synspunkt. Så vidt jeg kan se, fungerer Europa-Parlamentet hovedsagelig som et gummistempel, og det kan man jo købe i en papir- og boghandel for omkring tre pund eller fem euro, hvilket ville være lidt billigere.
Når alt kommer til alt, har jeg derfor de største vanskeligheder ved at forsvare det standpunkt, at Parlamentet eller de britiske repræsentanter giver valuta for pengene. Og det er det budskab, jeg har til hensigt at gå ud til mine vælgere med.
Formanden. -
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted onsdag kl. 11.30.

Formanden. -
Næste punkt på dagsordenen er forelæggelse ved Kommissionen af det foreløbige budgetforslag for regnskabsåret 2004.
Schreyer
Hr. formand, kære medlemmer, kære ordførere, kære observatører fra tiltrædelsesstaterne, det er mig en stor glæde, at jeg her i dag kan præsentere budgetforslaget for 2004 i denne nye konstellation. Budgettet for 2004 er i sandhed et historisk budget. For første gang gælder det for 25 medlemsstater. Fra 1. maj 2004 vil de nye medlemsstater få del i alle støtteprogrammer under EU's budget. Det er også første gang, en udvidelse ikke finder sted pr. 1. januar, men først senere på året. Det medfører nogle særlige udfordringer for budgettet. Fra 1. januar til udgangen af april vil vi have et budget for et EU med 15 medlemmer, så følger forhøjelsen til et EU med 25 medlemmer. Budgetplanerne indeholder derfor både tallene for et EU med 15 medlemmer og for det udvidede EU, men alle forhandlinger vil fra starten af ske for EU med 25 medlemsstater.
Det tredje særlige forhold er, at budgetreformen for EU nu slår fuldt igennem, og for første gang er det officielle budgets struktur opdelt efter politikområder, altså fremlagt efter princippet om såkaldt aktivitetsbaseret budgetlægning. Den traditionelle form er imidlertid stadig til rådighed for budgetmyndigheden til information. Desuden har De også et nyt arbejdsdokument til Deres rådighed, som for hvert aktivitetsområde formulerer de mål, der skal nås i det kommende år. Denne budgetprocedure 2004 vil altså virkelig være nyskabende.
For Kommissionens budgetoverslag gjaldt den nye ramme, som er blevet fastsat for det finansielle overslag med henblik på udvidelsen, således som den blev vedtaget af Europa-Parlamentet den 9. april, og som er i overensstemmelse med resultaterne fra København, altså resultaterne af forhandlingerne mellem Rådet og ansøgerlandene, samt resultaterne af forhandlingerne mellem Rådet og Europa-Parlamentet.
Jeg vil her gerne endnu en gang takke alle, som har været involveret i forhandlingerne. Det var særdeles godt, at næsten alle spørgsmål om den finansielle ramme i forbindelse med udvidelsen blev klaret før underskrivelsen af tiltrædelsestraktaterne og nu før påbegyndelsen af budgetproceduren for 2004, så alle beslutninger om rammerne var truffet.
Hvordan ser så de centrale tal for budgetoverslaget for 2004 ud? Budgettets størrelse for forpligtelsesbevillingerne skal i 2004 stige til 112 milliarder euro. Heraf vedrører 11,8 milliarder euro forpligtelser for de nye medlemsstater. EU med 15 medlemsstater vil ifølge vores forslag kun få en stigning på 0,7 %, idet der her især er taget hensyn til de politiske prioriteter stabilitet og bæredygtig vækst.
Udgiftsvolumen, altså betalingsvolumen, skal efter Kommissionens forslag ligge på 100,6 milliarder euro i 2004. Det er i forhold til budgettet for 2003 en moderat stigning på 3,3 %. Denne relativt moderate stigning kan lade sig gøre, fordi budgettallene, udgiftsvolumen for EU med 15 medlemmer, falder med 2 %. Baggrunden er, at der til næste år er behov for færre midler i strukturfondene end i år, fordi de afsluttende betalinger for de gamle programmer er opført på budgettet for i år.
Af det budgetvolumen på 100 milliarder euro, som vi foreslår, er 5 milliarder euro afsat til betalinger til de nye medlemsstater. Desuden vil der til næste år også fortsat blive overført betalinger fra førtiltrædelsesprogrammerne til tiltrædelseslandene, så det alt i alt er sikret, at alle nye medlemsstater vil være nettomodtagere, således som det var målet ved begyndelsen af forhandlingerne.
Landbrugsudgifterne - jeg kommer nu til de enkelte udgiftsområder - er ansat til 48 milliarder euro. Reformen af landbrugspolitikken vil i 2004 i øvrigt kun kunne slå igennem på nogle få, specifikke områder, f.eks. i mælkesektoren, alle andre konsekvenser vil først kunne mærkes senere. Af det samlede volumen på 48 milliarder euro går 6,5 milliarder euro til støtte til udviklingen af landdistrikter, heraf 1,7 milliarder til de nye medlemsstater. For de nye medlemsstater har vi jo med hensyn til landbrugsbudgettet til næste år to særlige forhold, nemlig for det første det særlige forhold, at den direkte støtte til landmændene i de nye medlemsstater først giver sig udslag på budgettet i 2005, fordi vi her jo har et time lag i ordningerne. Det andet særlige forhold er, at støtten til udvikling af landdistrikter i de nye medlemsstater er væsentligt højere, så at sige overproportionalt høj i forhold til EU med 15 medlemmer. Et tredje særligt forhold er, at programmerne til støtte af udviklingen af landdistrikter i de nye medlemsstater er såkaldte opdelte udgifter. Det er en beslutning, som tager højde for, at den administrative kapacitet til at afvikle programmerne jo først skal opbygges.
Om landbrugsbudgettet vil jeg gerne sige, at Kommissionen som altid også for budgettet for 2004 vil fremlægge en ændringsskrivelse, som tager højde for de til den tid foreliggende nyeste skøn over udviklingen i markedssituationen og naturligvis også for, at vi i øjeblikket har stor bevægelse i euro-dollar-kursen, som jo også påvirker de samlede landbrugsudgifter.
Strukturfondene spiller en meget fremtrædende rolle i det udvidede EU. De er det centrale instrument, som vi bruger til at give støtte af økonomisk art for at fremskynde og støtte den økonomiske opbygningsproces. Derfor er der til strukturfondene til forpligtelsesbevillingerne i alt afsat en vækstrate på 20,8 %. En stor del af dem tilfalder samhørighedsfondene, som jo især giver midler specielt til medfinansiering af infrastrukturprojekter inden for trafik og miljøbeskyttelse.
Den største stigning findes i de interne politikker, altså udgiftsområde 3. Her er der i alt afsat en stigning på 27 % til forpligtelsesbevillingerne. Det skyldes også, at Parlamentet især på dette område har arbejdet for større spillerum. Budgetposterne i udgiftsområde 3 er jo præget af alle politiske prioriteter, af udvidelsen, stabiliteten og den bæredygtige vækst.
Til de nye medlemsstater er der for det første afsat midler til, at de kan deltage i de eksisterende fællesskabsprogrammer, hvilket til dels er tilfældet allerede nu. I overensstemmelse med beslutningerne fra København vil der også være midler til rådighed til helt nye programmer i udvidelsesstaterne. 317 millioner euro til at gennemføre Schengen-konventionen, altså til at opbygge de nødvendige organisationer til at beskytte de ydre grænser, 221 millioner euro til at styrke forvaltningskapaciteten i tiltrædelsesstaterne og 138 millioner euro til nedlæggelse af atomkraftværker.
Alt i alt indeholder budgetforslaget meget store stigninger til fremme af området med frihed, sikkerhed og retfærdighed. Også forskningsudgifterne kan til næste år stige til 4,8 milliarder euro. Det viser, at målene fra Lissabon, nemlig udvikling af et videnbaseret samfund, også i det udvidede EU prioriteres meget højt i budgettet.
Mange støtteprogrammer, f.eks. forskning, miljøbeskyttelse, ungdomsudveksling, for blot at nævne nogle få, er flerårige programmer, som er vedtaget inden for beslutningsproceduren. Derfor skal der for de kommende år, altså for disse programmers løbetid, fastsættes nye tal for udvidelsen. Kommissionen har stillet forslag om forhøjelse af disse programmer, og vi bør sætte os som mål at træffe beslutningerne om tilpasningen til udvidelsen så hurtigt som muligt, så alle planlægninger har dette mål. Det er jo især vigtigt for tiltrædelsesstaterne.
Kommissionen har i denne forbindelse taget hensyn til Europa-Parlamentets prioriteringer, som de er beskrevet i udtalelserne fra de enkelte udvalg og var medtaget i Colom i Naval- og Böge-betænkningerne.
For de udenrigspolitiske initiativer foreslår Kommissionen at indgå forpligtelser på næsten 5 milliarder euro, hvilket svarer til niveauet for 2003. For Balkan, for blot at nævne nogle få punkter, skal støtteniveauet stabiliseres efter genopbygningsårene. Det er der afsat midler til. Det ville også være et tydeligt signal om EU's forpligtelser i denne region. Med henblik på en intensivering af naboskabspolitikken foreslår Kommissionen desuden en forhøjelse af Meda-programmet, nemlig en forhøjelse på 14 %, og til Afghanistan skal hjælpen tilpasses i henhold til de internationale aftaler. Med Bulgarien og Rumænien er to lande fortsat i førtiltrædelseskategorien i den gruppe af lande, som tiltrædelsesforhandlingerne endnu ikke er afsluttet med. Alle institutioner har forpligtet sig til at intensivere støtten til staterne, så de kan nå deres mål, nemlig at tiltræde EU i 2007. I det kommende år er der planlagt en forhøjelse af denne støtte til Bulgarien og Rumænien på 20 %. Til Tyrkiet sker der ligeledes en væsentlig forøgelse af midlerne inden for førtiltrædelsesstrategien, og jeg håber meget, at midlerne kan anvendes til støtte for reformer. Endelig skal det også nævnes, at der næste år foretages betaling af såkaldte ubundne bloktilskud, cash facilities, på 1,4 milliarder euro til de nye medlemsstater.
Forvaltningsudgifterne vil skulle tilpasses til de nye krav. Kommissionens forslag indeholder 780 nye stillinger til Kommissionen, det svarer til den plan, vi præsenterede for Parlamentet sidste år, og som skal sikre, at vi for det første kan klare opgaverne i forbindelse med udvidelsen, for det andet løbende kan optage medarbejdere fra de nye medlemsstater i forvaltningen og for det tredje kan klare den nye sprogmangfoldighed.
Alt i alt indeholder budgetforslaget nogle meget ambitiøse udgiftsprogrammer. Vi skal imidlertid også overholde princippet om budgetdisciplin, og det lever Kommissionens forslag op til. I alt holder budgetoverslaget efter Kommissionens forslag sig 3,4 milliarder euro under loftet for forpligtelsesbevillingerne og markant under loftet for betalingsbevillingerne. Budgetforslaget indeholder margener, altså spillerum, på alle områder undtagen strukturfondene. Budgettets størrelse i procent af EU's økonomiske produktion, altså den europæiske statskvote, vil endda falde i forhold til i år, nemlig til under 1 %. Det viser, at det godt kan lade sig gøre at forene de to ting, nemlig ambitiøse udgiftsprogrammer og udvidelsen på den ene side og budgetdisciplin på den anden side.
Mine damer og herrer, vi har en budgetprocedure foran os, som virkelig indeholder mange fornyelser. Det kræver en stor indsats fra alle parter, men med de beslutninger, der allerede tidligere er blevet truffet, har vi et godt grundlag, og jeg tror, at alene den fantastiske kendsgerning, at det vil være det første budget for det udvidede EU, vil give os alle sammen vinger, så vi i december kan vedtage et godt resultat. Rigtig hjertelig tak!

Mulder (ELDR)
Hr. formand, jeg vil gerne takke kommissæren for hendes redegørelse, og jeg vil også sige, at det glæder mig meget, at vi kan føre denne første forhandling om budgettet, som vedrører de nye lande, i nærværelse af observatører fra disse nye lande.
Som kommissæren sagde, vil budgetproceduren gælde for 25 lande. Parlamentets målsætning er - det har vi gjort rede for i retningslinjerne - at kunne stemme om et budget for 25 lande i december, i den forstand at budgettet for de 10 nye lande først træder i kraft den 1. maj næste år. Hvordan det skal ske juridisk, skal vi finde ud af i årets løb.
Som kommissæren også nævnte, har aktivitetsbaseret budgettering mange fordele. Udvalgene vil individuelt kunne se, hvilke budgetposter der vedrører dem, og hvordan de kan ændre dem. Jeg tror, det også er vigtigt for Parlamentet at vide, og det vil jeg også pege på, hvilken forbindelse dette nye system har med overslagene, for vi må jo altid så vidt muligt rette os efter, hvad der blev aftalt i alle udgiftsområderne i København.
Et andet generelt punkt er, at vi som Parlament finder det vigtigt, at budgetmyndighederne, budgetproceduren, holder trit med den lovgivningsprocedure, som Kommissionen udvikler i løbet af året.
Når jeg ser på de retningslinjer, som Parlamentet vedtog i marts under afstemningen om Parlamentets holdning, har Kommissionen ved første øjekast handlet utroligt meget i overensstemmelse med disse retningslinjer. Parlamentet havde anmodet om et sparsommeligt budget. Kommissæren henviste også til, at betalingsbevillingerne i øjeblikket udgør 0,99 % af BNI for 25 lande. Sidste år var det også 0,99 %, men det var for 15 medlemsstater. Hvad det angår, er de forblevet det samme. Hvordan det ellers former sig, vil vi få at se i årets løb.
Parlamentet har samme prioritet som Kommissionen, nemlig at gøre udvidelsen til en succes. Parlamentet nævner i den forbindelse en række punkter, herunder først og fremmest udvidelsen af medlemsstaternes administrative kapacitet. De skal kunne udarbejde planerne for modtagelsen af pengene, de må kunne gennemføre dem, og den finansielle kontrol skal være effektiv. Vi vil bestemt se på, om de 221 millioner, som Kommissionen har afsat dertil, er tilstrækkelige.
Kommissæren har også sagt, at der om mange dele af udgiftsområde 3 skal træffes bestemmelser i henhold til proceduren for fælles beslutningstagning. Om de 2,5 milliarder, som Kommissionen har foreslået, er tilstrækkelige eller ej, får vi se.
Et tredje punkt, også for Parlamentet, er den nærmere udformning af Lissabon-strategien. Kommissionen bruger en hel side på alt det, den kan gøre. Vi vil også se på det punkt for punkt.
Nu kommer jeg til de enkelte udgiftsområder i de finansielle overslag.
Hvad angår landbruget, genfinder vi i Kommissionens forslag i øjeblikket kun lidt af det, som Parlamentet foreslog i retningslinjerne. Måske kommer det senere. Udvikling af markørvacciner, forsikringssystemer og al den slags, genfinder vi ikke. Vi har noteret, at der er en margen på 1,4 milliarder i budgettet. Vi håber, at det er tilstrækkeligt, også hvis euroen skulle stige mere i forhold til dollaren.
Hvad angår strukturpolitikken, er mottoet, at vi skal gøre, hvad vi har lovet. Det store spørgsmål er, om det er muligt med betalingsbevillingernes nuværende niveau. Disse forhøjes ikke særlig meget. Der er stadig meget store uindfriede forpligtelser. Hvordan forholder det sig? Også det er et punkt, som Parlamentet skal være opmærksom på.
Den største stigning finder sted i udgiftsområde 3, interne politikker, som kommissæren også sagde. Forstærkelse af grænsekontrollerne, Kaliningrads stilling, vægt på atomsikkerhed osv. En ting har vi endnu ikke nævnt siden Parlamentets retningslinjer, og siden budgettet blev trykt, nemlig den foruroligende udvikling af sars overalt i verden. Måske skal Europa gøre noget ved det.
Udgiftsområde 4 vedrører udenrigspolitikken. Kommissæren har netop sagt forskellige ting om den. Hvad Afghanistan angår, må vi sandsynligvis overholde de internationale aftaler. Ordet Irak er endnu ikke nævnt. Hvad forventer kommissæren, og hvad forventer vi? Det skal vi også drøfte.
Det sidste udgiftsområde er administrationsudgifterne. En meget stærk stigning i personalet med 780 nye stillinger, og ligeledes en meget stærk stigning af udgifterne til bygningerne. I alle kategorier, på alle politiske områder ser vi en stærk stigning i udgifterne til bygningerne. Det kan ikke kun skyldes Berlaymont. Hvad det så skyldes, må vi også finde ud af i årets løb.
Endelig er titlen på udgiftsområde 7 ændret. Vi ved endnu ikke nøjagtigt, hvad det vil medføre, og hvilke åbninger der endnu kunne komme. Jeg ved ikke, om det allerede er tilfældet til næste år, men det er muligt. Vi har noteret forhøjelsen for forskellige lande, nemlig Tyrkiet, Rumænien og Bulgarien. Også det vil vi se kritisk på. Jeg kan kun udtrykke håb om, ligesom kommissæren, at vi til og med december vil have et godt samarbejde mellem Kommissionen, Rådet og Parlamentet for at nå frem til et godt budget for 25 lande.

Wynn (PSE)
Hr. formand, jeg vil blot beskæftige mig med to punkter. Det ene vedrører de ekstra penge i udgiftsområde 3, som vi nåede til enighed om med Rådet på sidste møde i Forligsudvalget vedrørende aftalen fra København, som især vedrørte den fælles beslutningsprocedure. Jeg skal erindre de øvrige udvalg om, at det, vi forsøger at gøre, eller i det mindste vi og Kommissionen forsøger at gøre, er at sikre, at der forelægges et lovgivningsforslag for Parlamentet og Rådet i år, forhåbentlig mellem juli og september, så vi reelt får nedfældet i lovgivningen, hvilke beløb, der er nødvendige fra i dag og frem til udgangen af 2006. Det betyder selvfølgelig, at de udvalg, der er involveret i den fælles beslutningsprocedure skal reagere forholdsvis hurtigt og sikre at vi får de nødvendig oplysninger, så vi kan sikre, at dette budget er fuldstændigt. Dette skyldes, at vi ønsker en trilog og et forligsmøde med Rådet i juli for at formalisere dette, ikke kun for 2004-budgettet, men også for de to andre budgetter.
Det andet punkt, jeg ønsker at omtale, vedrører det format, som budgettet nu er opstillet i. Der er tale om den nye aktivitetsbaserede opstilling, som Parlamentet har anmodet om og krævet, og som Kommissionen nu har anvendt. Problemet er, at vi ikke ved, hvordan vi skal bruge den. Vi fik den præsenteret sidste år, hvorefter vi alle lykkeligt glemte alt om den, og vi fik den forklaret endnu en gang i år, men står nu over for den konkrete situation. Vi har nu set dokumenterne i deres virkelige udformning, hvilket betyder, at vi ikke ved, hvordan vi skal stille ændringsforslag til dem. Det faktum, at vi arbejder med finansielle overslag inden for forskellige udgiftsområder eller med forskellige udgiftsområder, betyder, at hvis vi anvender det aktivitetsbaserede system, vil vi ikke vide, hvad loftet er inden for de forskellige udgiftsområder. Så i de næste 20 minutter, når vi samles som Budgetudvalg, vil medlemmerne - fordi vi når alt kommer til alt er rimeligt tungnemme - få det nye budget forelagt i to opstillinger, nemlig en aktivitetsbaseret opstilling, som vi har krævet, og en gammel opstilling, som vi kan forstå. Det vi skal beslutte, for så vidt angår afstemningen senere på året, er, hvordan vi vil stemme. Det er et vigtigt spørgsmål, og jeg ønsker at takke Kommissionen for at have forelagt budgettet med den nye opstilling, uanset de problemer, vi måtte have med det. Jeg er sikker på, at det vil give betydeligt større gennemskuelighed og forståelse på lang sigt. Når vi får et nyt finansielt overslag, kan det endog være, at det er tilpasset den aktivitetsbaserede budgetopstilling, hvem ved?!

Formanden.
Forhandlingen er afsluttet.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er meddelelse fra Kommissionen om Euromed-samarbejde på energiområdet.

De Palacio
Hr. formand, mine damer og herrer, i dag har kommissærkollegiet vedtaget et initiativ, der svarer til en tredobbelt udfordring vedrørende energi, og som omfatter intet mindre end oprettelsen af transeuropæiske energinet med forbindelse til Middelhavsområdet.
Den tredobbelte udfordring handler for det første om brugen af energi som en stabilitetsvektor af strategisk betydning for vores forhold til nabolande, til vores partnere - her taler vi om den "kreds af venner", som kommissionsformand Prodi nævnte - herunder Middelhavsområdets sydligste lande.
For det andet ønsker vi at planlægge vores acquis og de principper, der styrer vores indre marked, som en model til efterlevelse for vores regionale naboer med udgangspunkt i det faktum, at vores acquis og vores driftssystem viser sig at stimulere økonomisk udvikling, vækst og folks trivsel. 
For det tredje skal vi oprette en række projekter for fælles energinet, der giver os mulighed for udtrykkeligt at definere vores prioriteter og dermed lette fremtidige investeringer - både offentlige og i særdeleshed private - i energisektoren og på vegne af de forskellige aktører og regeringer i EU.
Denne meddelelse er vores første konkrete skridt siden den positive modtagelse af vores meddelelse - inspireret af formanden - vedrørende samarbejdspolitikken for kredsen af venner. Vi må ikke glemme konklusionerne i grønbogen om energi, der klart viser, at Europa er afhængig af sine naboer for at få dækket sit energibehov.
Ved hjælp af denne meddelelse agter Kommissionen at reagere på disse tre udfordringer, og den foreslår fire konkrete mål. For det første skal vi øge EU's forsyningssikkerhed - men også naboernes. For det andet skal vi udbrede fordelene ved det udvidede EU's indre energimarked til et Europa hinsides vores grænser. For det tredje skal vi støtte en modernisering af energisystemerne i de lande, der omgiver os. Og endelig skal vi fremme gennemførelsen af energiinfrastrukturprojekter, hvilket stemmer overens med EU's strategiske interesser.
Jeg vil gerne kort kommentere en række vigtige punkter i denne meddelelse, som helt sikkert vil blive behandlet i den efterfølgende offentlige debat - i særdeleshed når Parlamentet afgiver sin udtalelse.
For det første betyder det geografiske område, at vi skal begrænse os til vores nærmeste naboer - Middelhavsområdet mod syd, Rusland, Ukraine eller andre lande fra kredsen af venner - og at vi i nogle tilfælde også skal beskæftige os med partnere, der er noget længere væk, men som grænser op til vores naboer. Jeg taler her om Iran og området omkring Det Kaspiske Hav, der har ubestridelig strategisk betydning for EU's energiforsyning.
For det andet er kapitlet om vores forhold til Rusland færdiggjort, og det er ikke begrænset til aspekter vedrørende den igangværende dialog. I denne forbindelse vil jeg gerne minde Dem om betydningen af de forslag, der udvikles inden for rammerne af Euratom, og som skal få Rådet til at give Kommissionen bemyndigelse til at forhandle om alle aspekter af energiudvekslinger inden for rammerne af global gensidighed og balance, hvilket er helt afgørende, i betragtning af at vi står på tærskelen til en udvidelse med 10 lande, hvoraf syv råder over nukleare anlæg, der stort set alle - med en eller to undtagelser - indeholder russisk teknologi - oprindeligt fra Sovjet - og som derfor forsynes med russisk brændstof.
Endelig, for så vidt angår de infrastruktur- og energinetprojekter, der er oprettet i fællesskab med disse lande - og jeg vil gerne insistere på dette punkt - vil jeg understrege, at de fortsat er af afgørende betydning, da de sætter os i stand til at arbejde hen imod klare mål, som vi har opstillet i fællesskab med de pågældende lande. Vores samarbejde skal forhindre en slags liste over krav - en slags indkøbsseddel - der ikke indeholder planlægning eller finansielle prioriteter.
Alle disse projekter er imidlertid vejledende, idet de ikke forpligter Kommissionen i denne fase, og idet deres udløbsdato vil blive fastlagt gennem undersøgelser og afhængig af den private sektors interesse og følgelig projekternes økonomiske levedygtighed.
Den meddelelse, som jeg præsenterer Dem for i dag, vil blive officielt præsenteret i Athen i næste uge under energiministrenes møde i Euromed-Energi.
Jeg agter at udnytte dette vigtige initiativ til at støtte den meddelelse, som jeg kort har beskrevet, og som jeg håber, at de ærede medlemmer meget snart vil kunne analysere og undersøge nærmere i betragtning af dens betydning for EU's forsyningssikkerhed, og også for at kunne støtte og fremme en stabilitetsplan og et øget samarbejde i EU. Og gennem dette øgede samarbejde støtte den økonomiske udvikling samt det koncept og de modeller, vi opretholder, ifølge hvilke energieffektivitet, respekt for miljøet og andre aspekter af denne type spiller en vigtig rolle.
Linkohr (PSE).
Hr. formand, fru kommissær, det er, synes jeg, en yderst intelligent idé. Men man må først læse Deres dokument og se, hvad det konkret er, der foreslås. Jeg kunne forestille mig, at vi indgik aftaler med de stater, der findes rundt om EU, og at alle tekniske aftalebestanddele fra vores EU-traktat eller vores kommende forfatning så også gælder for disse stater, så disse stater f.eks. på energiområdet deltager i liberaliseringen af energimarkedet, at de deltager i projekterne for transeuropæiske net osv. Hvis det er det, der er meningen, synes jeg, det er en mægtig god idé.
Men jeg synes, der er et par spørgsmål, som De til dels selv var inde på. For det første, hvorfor samarbejde med landene i Middelhavsområdet - for emnet er Euromed - hvorfor ikke med Rusland og med andre stater? Hvorfor egentlig kun samarbejde på energiområdet? Er der ikke andre dele af traktaten, som man lige så godt kunne udnytte også? Så må man jo desværre efter vores Euratom-traktat altid skelne mellem nukleare og ikke-nukleare aktiviteter. Her skal vi altså formentlig bruge to forskellige traktater. Ikke mindst spørgsmålet om, om et sådant samarbejde i konkurrence - og konkurrence er jo det, det drejer sig om - ikke også skal suppleres af fælles projekter inden for forskningen, om der også findes økonomisk støtte til det ene eller det andet projekt. Jeg er altså spændt på, hvad De vil fremlægge for os her, måske kan De allerede i dag besvare nogle af spørgsmålene. Jeg synes som sagt, det er en strålende idé, som man skal supplere med de enkelte elementer. Jeg er sikker på, at vi også vil diskutere det i Parlamentet.

Formanden.
Hr. Linkohr, selv om det ikke var et spørgsmål, var deres udtalelse dog meget nyttig!
De Palacio
Hr. formand, jeg vil gerne pointere, at der er en strategi bag alle disse elementer: at udvide indsatsen til et bredere marked end blot det europæiske, på energiområdet, et område, hvor vi mener at kunne gøre fremskridt, specielt fordi vi har associeringsaftaler med de fleste af disse lande, f.eks. de 12 lande i Middelhavsområdet, og selvfølgelig garantere balancerne og grundreglerne for fair konkurrence for alle.
Det handler ikke blot om energi. Det er kun første skridt. Andet skridt består i, at jeg inden efteråret og sandsynligvis inden sommeren præsenterer: transeuropæiske transportnet med forbindelse til Middelhavsområdet, hvilket omfatter søtransportmotorveje, der vedrører Middelhavsområdet og de lande, der grænser op til et udvidet EU.
I nogle tilfælde handler det om at lette samfinansieringen af visse eksisterende programmer, og i andre tilfælde handler det blot om at bruge samfinansiering til at fremme undersøgelser vedrørende de projekter, der vil blive gennemført, hvis deres økonomiske levedygtighed kan garanteres.
Linkohr (PSE).
Jeg vil ikke trætte Dem, men fordi De sagde, at jeg ikke havde stillet noget spørgsmål, vil jeg gerne spørge, hvilken respons vi har fået fra disse lande? Er disse lande også interesseret i en sådan løsning? De har sikkert talt med de enkelte lande. Måske kunne De sige noget om det.

De Palacio
Ja, de er i høj grad interesseret i en løsning. Som tidligere nævnt vil vi på onsdag i næste uge præsentere denne meddelelse for alle landene i Middelhavsområdet.
Som bekendt har vi en struktureret dialog med Rusland på energiområdet. Og også med andre lande som f.eks. Norge. For så vidt angår Balkanlandene, har vi rejst hele spørgsmålet om elektricitetsmarkedet. Med hensyn til Balkanlandenes elektricitetsmarked forventer vi at kunne sørge for, at det fortsætter med en lignende integration ved hjælp af gas. Jeg kunne også nævne den dialog, vi har med alle de andre lande, der er interesseret i hele denne globale metode, hvilket giver et billede af målsætningen og fremmer rationaliseringen af investeringer fremover.
Der er en tydelig interesse, ikke blot hos Middelhavslandene - vil jeg påstå - men også hos alle de andre lande, herunder de lande, hvor der allerede findes en struktureret dialog.

Formanden.
Forhandlingen er afsluttet.
(Mødet udsat kl. 17.22 og genoptaget kl. 17.30)

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er spørgetiden (B5-0089/2003). Vi behandler en række spørgsmål til Kommissionen.
Kommissionen foreslår, at spørgsmål nr. 25 af hr. Collins bliver behandlet efter spørgsmål nr. 26 og 27. Det kan jeg ikke se noget problem i. Det gør rækkefølgen mere logisk.
Første del
Formanden.
Spørgsmål nr. 26 af Paulo Casaca (H-0254/03):

Om: Uvejret på Azorerne den 11. og 12. april
Et ekstremt voldsomt uvejr hærgede den autonome region Azorerne den 11. og 12. april og forårsagede talrige ødelæggelser på boliger og offentlige infrastrukturer på alle øerne i øgruppen, men værst gik det ud over landbruget.
Som jeg personligt har haft lejlighed til at konstatere, er der sket omfattende og alvorlige skader på samtlige drivhusafgrøder, især på ananasavlen på São Miguel. Frugt- og grøntsagsafgøderne - navnlig bananer, appelsiner og passionsfrugt - led betydelig skade, og for vinens vedkommende har ødelæggelserne været næsten totale.
Eftersom den autonome region Azorerne hyppigt rammes af sådanne naturfænomener, indeholder det regionale program PRODESA under strukturfondene særlige foranstaltninger med henblik på katastrofesituationer. To spørgsmål står dog ubesvarede hen, og dem vil jeg gerne bede Kommissionen svare på.
Det første er, om Kommissionen i forbindelse med de afgørelser, der skal træffes om anvendelsen i regionerne af de midler i den femte støtteramme, der er blevet afsat til planlægning og effektivitet, vil tage det fornødne hensyn til følgerne af uvejret.
Det andet spørgsmål er, om Kommissionen i lighed med de foranstaltninger, der blev truffet til fordel for de landbrugere i det centrale Europa, som blev berørt af vejrliget sidste sommer, overvejer i dette tilfælde at gennemføre særlige foranstaltninger til fordel for landmændene med henblik på at begrænse de negative virkninger for deres indkomst.

De Palacio
Hr. formand, først vil jeg sige, at jeg er meget ked af, at et uvejr således har hærget Azorerne. På det seneste har der desværre været adskillige klimatologiske katastrofer i forskellige dele af EU, men jeg vil gerne understrege, at det med nogle af foranstaltningerne i strukturfondenes regionale operative program er muligt at yde hjælp, der kan mildne skaderne efter det uvejr, som det ærede medlem nævnte.
Jeg vil gerne understrege, at problemerne på Azorerne den 11. og 12. april - som det ærede medlem nævnte - i princippet ikke åbner mulighed for tildeling af supplerende beløb fra den effektive reserve. Som det ærede medlem ved, er det et instrument, der skal fremme de operative programmers effektivitet. Tildelingen baseres på indikatorer, der defineres af medlemsstaten i forståelse med Kommissionen, og som afspejler programmernes effektivitet, forvaltning og finansielle gennemførelse. Med andre ord skal de stimulere de forskellige europæiske regioner i de forskellige EU-lande til at forvalte de tilgængelige strukturfonde så godt og effektivt som overhovedet muligt.
Der kan imidlertid tages hensyn til de særlige behov i Azorernes landbrugssektor ved tildeling af den programmeringsreserve, som medlemsstaten har foreslået i forbindelse med planlægningen af fællesskabsstøtterammen. Det vil give en margen for omdirigering af midler. Portugal kan derfor foreslå, at der tages hensyn til det vejrlig, som det ærede medlem omtalte, men jeg vil insistere på, at det sker ved hjælp af programmeringsreserven.
For så vidt angår mulighederne for at hjælpe landbrugerne, kan der vedtages visse foranstaltninger på anmodning af den pågældende medlemsstat inden for rammerne af den fælles landbrugspolitik, skønt - som det ærede medlem ved - Kommissionen endnu ikke har modtaget nogen henvendelse eller anmodning om intervention fra medlemsstaten eller de regionale myndigheder i forhold til begivenhederne i Azorerne.
Hvis der rettes henvendelse til Kommissionen herom, vil den naturligvis undersøge, hvilke foranstaltninger der kan træffes for at afhjælpe følgerne af uvejret inden for rammerne af den gældende lovgivning.
Casaca (PSE).
Hr. formand, jeg vil først gerne takke for de ord, som kommissæren har fremført, og som selvsagt udtrykker Kommissionens holdning til de katastrofale følger af det uvejr, der ramte Azorerne den 11. og 12. april.
Jeg vil dernæst gerne sige, at det er meget svært i ord at beskrive det, som jeg i de dage var vidne til. For der var tale om et uvejr med ufattelig voldsomme cykloner, der forårsagede altomfattende skader på såvel bygninger som frugttræer og på skovene i det hele taget, men først og fremmest fordi dette stormvejr betød en invasion af salt, der dækkede hele den laveste del af alle øerne i Azorerne.
Dette salt har f.eks. dækket øen Graciosa fuldstændigt og har medført en kemisk afsvidning af praktisk talt alt, hvad der var. Tabene inden for landbruget er enorme, vinstokkene er totalt ødelagt, alle grøntsager er totalt ødelagt. Jeg ved godt, at de regionale myndigheder, som kommissæren sagde, endnu ikke har fremsendt rapporten om denne katastrofe, og jeg ved, at denne rapport meget snart kommer Kommissionen i hænde, men jeg vil gerne allerede nu bemærke det, der er blevet sagt om programmeringsreserven, og jeg vil også gerne bemærke den gode vilje, som Kommissionen har vist, hvad angår foranstaltninger for landbruget.

De Palacio
Jeg vil blot sige, at vi venter på disse oplysninger, og at vi naturligvis vil give dem vores fulde opmærksomhed.
På grund af min erhvervserfaring er jeg helt klar over, hvad der kan ske med katastrofer i landbrugssektoren, og at denne sektor er særlig skrøbelig. I den henseende vil jeg - som tidligere nævnt - gerne udtrykke min solidaritet, og jeg er sikker på, at Kommissionen på det rette tidspunkt vil gøre sit yderste inden for rammerne af den relevante lovgivning.

Formanden.
Jeg vil minde de ærede medlemmer om, at der nu stilles konkrete spørgsmål, der skal besvares inden for et minut. Der er ikke tid til redegørelser eller debatter, skønt jeg har forståelse for, at den alvorlige storm berettigede til en ekstra forklaring.

Formanden.
Spørgsmål nr. 27 af Cristina Gutiérrez-Cortines (H-0289/03):

Om: Olieudslip ved Gibraltar
I årevis er der konstant sket olieudslip fra skibe i havet ved Gibraltar i forbindelse med tankning, læsning og losning. Det har enorme miljømæssige og økonomiske virkninger for det nærtliggende spanske territorium, fordi den økonomiske aktivitet der fuldstændig er baseret på fiskeri- og turismesektoren.
Dette er kun et enkelt eksempel på stærkt forurenende udslip, men der er mange andre. Det drejer sig om udslip, der har en meget synlig virkning for borgerne, har store økonomiske konsekvenser og påfører miljøet uoverskuelig skade, fordi de umuliggør enhver form for normal virksomhed i det forurenede område i lange perioder. 
Hvornår vil Kommissionen i betragtning af sin meddelelse til Europa-Parlamentet og Rådet om skærpelse af sikkerheden til søs efter olietankeren "Prestige"s forlis (KOM/2002/0681 endel) forelægge en vurdering af, om de nuværende retsakter og politiske instrumenter på miljøområdet bør tilpasses for at minimere risikoen for sådanne uheld og de dermed forbundne skader?
Andel del
De Palacio
Som de ærede medlemmer og fru Gutiérrez-Cortines ved, vedtog Kommissionen den 13. december en meddelelse om skærpelse af sikkerheden til søs efter olietankeren Prestiges forlis - en tekst der minder medlemsstaterne om behovet for foreløbig og fremskyndet anvendelse af den såkaldte Erika I- og Erika II-lovgivningspakke, samt behovet for at foreslå nye foranstaltninger.
Der blev sat skub i disse nye foranstaltninger på det seneste møde i Ministerrådet i marts, fordi Kommissionen uden yderligere tøven har anvendt visse bestemmelser, der blev foreslået i dens meddelelse. Alle de foranstaltninger, der var nødvendige for at oprette det europæisk søfartssikkerhedsagentur, er derfor blevet vedtaget. Den 29. januar blev der udpeget en direktør for agenturet, og dets aktiviteter er allerede ved at begynde i Bruxelles med et midlertidigt hovedkvarter, mens der træffes en afgørelse om det endelige hovedkvarter.
Kommissionen er endvidere begyndt at oprette en fællesskabsordning for skibstrafikovervågning, SafeSeaNet, og den har også bedt medlemsstaterne om i forvejen at definere nationale planer for modtagelse af skibe i nød i havne eller afskærmede steder inden sommeren.
Der er allerede organiseret to koordineringsmøder i denne henseende, og jeg vil gerne påpege, at Kommissionen også - ud over at rette henvendelse til alle nabolandene til Middelhavslandene samt Rusland og Norge - har afholdt forhandlinger (den har ikke henvendt sig skriftligt til disse lande) for at understrege betydningen for søfartssikkerheden af havnemyndighedernes kontrol med olietankere, men at vi også - særligt i forhold til Rusland, Norge, Algeriet og Marokko - har taget disse spørgsmål op på bilaterale møder med de relevante ministre, og at vi i det specifikke tilfælde med Rusland og Norge undersøger muligheden for at indføre et kontrolsystem for søfart i Østersøen og Nordsøen, der kan medvirke til at øge sikkerheden og undgå alle former for problemer.
Jeg må tilføje, at kommissærkollegiet den 20. december vedtog en forordning, der forbyder transport af svær brændselsolie i enkeltskrogede tankskibe, som er på vej til eller fra medlemsstaternes havne, og ifølge hvilken udskiftningen af enkeltskrogede tankskibe med dobbeltskrogede tankskibe fremskyndes - et forslag, man ydermere er blevet enige om i Rådet, og som har været til førstebehandling i Europa-Parlamentets Udvalg om Regionalpolitik, Transport og Turisme, og som derfor skulle træde i kraft til juni, hvis aftalerne i Rådet opretholdes.
Endelig vil jeg gerne påpege, at Kommissionen den 5. marts forelagde Europa-Parlamentet og Rådet et forslag til et direktiv om forurening fra skibe og indførelse af sanktioner - herunder strafferetlige sanktioner - for forureningskriminalitet. Dette forslag vedrører ulovlig, hændelig eller frivillig dumpning - for der findes også forsætlig dumpning: rengøring af skrog og bund, som det ærede medlem nævner, opstilling af ansvar i hele kæden fra skibsejere, befragtere, klassifikationsselskaber etc., der vil give os mulighed for at fjerne hullerne i fællesskabsretten med hensyn til bevidst eller hændelig forurening fra skibe, og som vil tvinge medlemsstaterne til at vedtage den tilsvarende lovgivning.
Endelig skal IOPC-fonden, som vi har set i forbindelse med Erika men også i forbindelse med Prestige, og som er åbenlyst utilstrækkelig med dens aktuelle sum, øges til en maksimal ansvarsgrænse på tusind millioner euro i overensstemmelse med Kommissionens forslag og i overensstemmelse med en aftale i Ministerrådet, der er blevet enig om, at der, hvis denne fond ikke øges inden for rammerne af Den Internationale Søfartsorganisation - i det mindste i den europæiske region - vil blive vedtaget en beslutning på EU-plan om at oprette en supplerende fond, der gør det muligt at komme op på et sådant kompensationsniveau. Den 16. i denne måned afholdes en diplomatisk konference under Den Internationale Søfartsorganisation, og jeg håber, at vores forslag bliver godtaget, så EU får samme beskyttelse som f.eks. et land som USA.
Gutiérrez-Cortines (PPE-DE).
Fru kommissær, jeg er tilfreds med alle disse supplerende foranstaltninger, for i virkeligheden er bevarelsen af miljøet og forebyggelsen af risici inden for handel med kulbrinter en proces bestående af mange supplerende foranstaltninger, der træffes efterhånden. Jeg har imidlertid følgende spørgsmål. I hvilket omfang er ansvarsområderne i Gibraltar defineret, og i hvilket omfang accepterer Kommissionens generaldirektorat for miljø - og jeg ved ikke, om jeg kan få et svar i øjeblikket - denne række af foranstaltninger, så det virkelig kan blive en tværgående garantivirksomhed, der omfatter miljøansvar for disse problemer?
De Palacio
Jeg er enig med det ærede medlem i, at det er en proces. For så vidt angår f.eks. rengøring af bunde, kan vi kræve, at der ikke må forekomme dumpning i havet, fordi vi har godkendt - og Europa-Parlamentet støttede dette forslag - et direktiv, der forpligter alle medlemsstaterne til i alle EU-havne af en vis størrelse at oprette de nødvendige installationer til rengøring af skrog og bunde i havne, så det ikke er nødvendigt at rengøre dem til havs, hvilket har været normal praksis i alle disse år, og hvilket har været kilde til mere end 90 % af olieforureningen år efter år. Skrogforurening er ikke resultatet af store katastrofer såsom Erika, Prestige, Amoko Cadiz eller Mar Egeo. Disse katastrofer har en frygtelig effekt lokalt, sådan som vi har set, men desuden dumpes der hvert år bevidst tonsvis af olie til søs, hvilket skaber ni eller 10 gange så megen forurening som disse enorme katastrofer.
For så vidt angår Gibraltar, vil jeg sige til det ærede medlem, at teksten i det vedtagne direktiv og den vedtagne forordning er meget tydelig med hensyn til kravet om dobbeltskrogede fartøjer, transport af svær fuelolie, modernisering af flåden og andre spørgsmål. Den gælder i alle havne, kajer eller ankerpladser i EU. Gibraltar ligger i EU, og derfor berøres det ligesom alle andre steder - som f.eks. Algeciras for at nævne havnen på den modsatte side af bugten.
Naturligvis er kommissæren med ansvar for miljøet helt enig i de foranstaltninger, vi har foreslået, skønt vi indfører en særlig definition i forhold til olie og forurening med kulbrinter. En særlig definition, der hænger sammen med det faktum, at IOPC-fonden giver særlig og differentieret dækning og forsikring, hvad angår forurening med kulbrinter - hvilket mangler for andre mulige typer af potentielle forurenende stoffer - og inden for strafferetlige sanktioner mener vi endvidere, at forurening med kulbrinter eller udskylning af bundvand indeholder en komponent, der kræver en særlig straftype, eller som i det mindste kan kræve, at andre former for økologiske forbrydelser ikke behandles som en sådan forbrydelse med strafferetlige sanktioner i nogle lande. Men i dette tilfælde, hvor der tydeligvis er tale om forsætlige og alvorlige virkninger på de nærliggende befolkninger og havmiljøet, er det klart, at det er nødvendigt med en sådan strafferetlig definition på sådanne handlinger, der er helt uacceptable.
Lage (PSE).
Hr. formand, jeg har anmodet om ordet dels for at takke kommissæren for den brede og intelligente vifte af foranstaltninger, der er undervejs mod olieudslip, og dels for samtidig at stille et supplerende spørgsmål om udtømningen af skibe, der er ved at blive en sand plage langs Portugals kyster.
Alle lande, der som Portugal er så heldige at have en lang kyststrækning, kender til olieudslip, der rammer strandene, uden at man ved hvorfra, eller hvem der er de skyldige. Jeg er klar over, at de foranstaltninger, der er i færd med at blive udarbejdet, og som skal sættes i værk, retter sig imod dette problem. Tilbage står imidlertid det vigtige spørgsmål om overvågning og kontrol. Vanskeligheden ligger i at identificere dem, der er ansvarlige for disse udslip.
Jeg vil derfor gerne spørge kommissæren, om der også er ved at blive truffet foranstaltninger med hensyn til overvågning og kontrol.

De Palacio
Vi taler om at foreslå, at EU's medlemsstater - og det er det, jeg har sat til debat i Rådet og Parlamentet - definerer, herunder fra en strafferetlig synsvinkel, med frihedsstraf, forurening af havet fra dumpning, herunder rengøring af skrog, når den foregår - som det ærede medlem siger - bevidst på havet.
Vi taler om, at det er en forbrydelse inden for 200 sømil, inden for den eksklusive økonomiske zone. Som jeg sagde før, suppleres dette af øgede kontroller med søfarten. Jeg mener - og vi vil gennemføre undersøgelser heraf - at vi i øjeblikket kontrollerer søfarten i forhold til visse fartøjer, særligt olietankere, samt inden for særlige områder.
Jeg mener, at det er et spørgsmål om at gå et skridt videre og kontrollere alle skibstyper, der sejler, bortset fra trafik tæt på kysten, inden for tre, fire eller fem sømil; at al trafik, der foregår i en vis afstand fra kysten, skal kontrolleres. Det vil betyde større sikkerhed på et hav, der i stadig højere grad bruges til søtransport og fritidsaktiviteter, men som også i stigende grad forurenes og har brug for bedre beskyttelse.
Hvad der gøres i luftrummet i forhold til luftfartøjer, kan også gøres - med passende ændringer og forandringer - i forhold til havet, og det er det, vi arbejder på, idet vi starter - vil jeg insistere på - med at kontrollere den olietankskibstrafik, der bevæger sig ind i EU's farvande, samt al trafikken i visse områder af EU.
Formanden.
Spørgsmål nr. 28 af Carlos Lage (H-0222/03):

Om: Udnævnelse af en portugisisk tjenestemand som generaldirektør for Presse og Kommunikation
Under en forhandling i parlamentet i forbindelse med et mistillidsvotum den 26. marts 2003 udlagde den portugisiske premierminister udnævnelsen af en portugiser til generaldirektør som en diplomatisk sejr for sin regering, samtidig med at han kritiserede den tidligere socialistiske regering for inkompetence på dette område.
Senere meddelte Kommissionens kontor i Portugal offentligt, at udnævnelserne til højere stillinger i Kommissionen finder sted på grundlag af meritter og kvalifikationer og ud fra princippet om ligestilling og geografisk balance. 
Selvfølgelig må valget af en portugiser til en sådan post være resultatet af en positiv vurdering af den pågældendes kvalifikationer. Dog kan premierministerens udtalelse give anledning til tvivl. Kommissionen bedes derfor svare på, om udnævnelsen af en portugiser til generaldirektør for Generaldirektoratet for Presse og Kommunikation udelukkende har fundet sted på grundlag af en vurdering af den pågældendes kvalifikationer ud fra de anførte kriterier eller efter diplomatisk pres fra den portugisiske regering?

Kinnock, Neil
Kommissionen kan bekræfte, at udnævnelsen af en portugisisk tjenestemand som generaldirektør for Presse og Kommunikation er sket på basis af de principper, der blev fastlagt af Prodi-Kommissionen, ved dens tiltrædelse i 1999. Der er i særdeleshed taget hensyn til principperne om, at kvalifikationer vejer tungest ved udnævnelser, og at man fuldt ud skal handle i overensstemmelse med vedtægterne og respektere behovet for en nationalitetsmæssig ligevægt i de overordnede stillinger.
Efter overførslen af en tjenestemand i lønklasse A 1 fra stillingen som generaldirektør til kabinetschef i september 1999 havde Portugal to tjenestemænd i lønklasse A 1 i Kommissionen, men ingen af dem var generaldirektør. Siden da har Portugals regeringer følt, at der var en geografisk ubalance, der skulle rettes, og de portugisiske myndigheder har ved flere lejligheder taget sagen op med os. Parlamentet ved, at det ikke er usædvanligt eller i strid med de gældende regler, at medlemsstaterne nu og da bringer sådanne spørgsmål på bane. Kommissionen lytter til synspunkterne og behandler dem høfligt og korrekt. Kommissionen træffer ikke desto mindre afgørelser vedrørende udnævnelser uafhængigt og helt i institutionens interesser. Det er derfor helt forkert at tro, at tilkendegivelsen af synspunkter har lagt pres på Kommissionen. Kommissionen kan bekræfte, at indstillingen og udnævnelsen af den nye generaldirektør for Presse og Kommunikation har været helt i overensstemmelse med bestemmelserne i vedtægten samt med Kommissionens interne procedurer vedrørende meritokratisk indstilling og udnævnelse af overordnede tjenestemænd.
Lage (PSE).
Hr. formand, jeg takker kommissær Kinnock for hans svar. Det var klart, præcist og nøjagtigt, og jeg havde allerede den opfattelse, at udnævnelsen af denne højt placerede embedsmand udelukkende skyldtes kvalifikationer og geografisk ligevægt. Mit spørgsmål gik ikke ud på at betvivle denne udnævnelse, som jeg er meget tilfreds med, eftersom det er en meget højt kvalificeret portugiser, der indtager en betydningsfuld position i Kommissionens struktur. Det fremstår imidlertid også klart af de ord, som kommissæren just har udtalt, at ingen regering, ingen premierminister, kan benytte dette til nogen form for national begejstring eller selvprisning, som om der var tale om en heltedåd.
Jeg ved udmærket, at regeringerne og premierministrene, når de undertiden gribes af deres egen retorik, kan lide at tildele sig selv nogle europæiske medaljer. Det er ikke til skade for nogen, og jeg har fundet kommissærens svar særdeles oplysende både på grund af dets form, dets indhold og dets subtiliteter, der også rummer selve svaret.

Formanden.
Spørgsmål nr. 29 af Christopher Heaton-Harris (H-0267/03):

Om: Disciplinærsag i Kommissionen
Kan Kommissionen oplyse, hvornår Marta Andreasen blev suspenderet fra sit arbejde i Kommissionen? Hvornår blev disciplinærsagen indledt? Hvor langt er man henne i disciplinærsagen? Hvor mange andre ansatte i Kommissionen er gennem de seneste 4 år blevet suspenderet med fuld løn i over 6 måneder?
Spørgsmål til Poul Nielson
Kinnock, Neil
Disciplinærsagen vedrørende fru Marta Andreasen blev indledt den 2. juli 2002. Fru Andreasen blev suspenderet fra tjenesten ved en kommissionsbeslutning den 28. august 2002. Kommissionen har for nylig modtaget en rapport fra den høringskonsulent, der blev udnævnt via de gængse procedurer for at tage hensyn til alle relevante oplysninger i fru Andreasens sag. Efter modtagelsen af denne rapport vil Kommissionen som ansættelsesmyndighed skulle overveje passende foranstaltninger i denne procedure. Ansættelsesmyndigheden skal i særdeleshed afgøre, om sagen skal forelægges for et disciplinærråd. I de seneste fire år har der været én anden sag, hvor en tjenestemand blev suspenderet med fuld løn i over seks måneder.
Heaton-Harris (PPE-DE).
Hr. kommissær, når De ser tilbage på det seneste års begivenheder, er De så enig i, at Kommissionen har meget at lære om håndteringen af interne konflikter mellem højtstående medlemmer af personalet?
Når De har accepteret det presserende behov for at reformere Kommissionens regnskabssystem i overensstemmelse med de retningslinjer, der blev foreslået af den tidligere regnskabschef Marta Andreasen - der kun sad i stillingen i fire måneder, og som angiveligt arbejdede i et fjendtligt miljø - og med Deres forståelse som kommissær for reformer for, at det ofte tager længere tid end forventet at levere, udtænke, planlægge og gennemføre reformer, vil De sikkert give mig ret i, at det er på tide at ophøre med at straffe Marta Andreasen og standse den latterlige disciplinærsag imod hende. Måske vil den sunde fornuft så atter få fodfæste i Europa-Kommissionen.
Kinnock, Neil
Jeg er det ærede medlem taknemmelig. For det første udøver Kommissionen den naturlige beskedenhed, som klæder enhver ansvarlig myndighed, men jeg kan ikke acceptere det ærede medlems påstand om, at vi har meget at lære om håndteringen af interne konflikter. Han er bekendt med baggrunden for sagen, og han har accepteret nøjagtigheden i den beskrivelse, han har fået forelagt her i Parlamentet. Det, der skete i de sidste par uger af maj måned i fjor, var et meget tydeligt og alvorligt sammenbrud i arbejdsforholdene, hvilket krævede en hurtig indsats, fordi problemerne ellers kunne have fortsat uden udsigt til forsoning. Under disse omstændigheder var jeg som kommissær med porteføljeansvar for personale desværre nødt til at handle, men Kommissionen påtog sig ikke desto mindre et ansvar.
Under hændelsesforløbet er fru Andreasen bestemt ikke gjort til offer. Som bevis herpå vil jeg blot fremhæve, at da fru Andreasen blev suspenderet fra sit arbejde, insisterede jeg med opbakning fra mine kolleger i Kommissionen på, at hun skulle suspenderes med fuld løn, til dels for at gøre det helt klart, at Kommissionen på ingen måde var forudindtaget i hendes sag. Sagen behandles fortsat på grund af umiddelbare tegn på, at hun kan have begået alvorlige overtrædelser af vedtægterne. Disciplinærsagen er blevet gennemført under nøje overholdelse af reglerne og med et samvittighedsfuldt forsvar af fru Andreasens rettigheder. Sagen er således beklagelig - hvilket alle disciplinærsager er - men den er bestemt ikke latterlig.
Formanden.
Da spørgeren ikke er til stede, bortfalder spørgsmål nr. 30.

Formanden.
Hvis kommissæren tillader det, vil vi bruge lidt mere end 20 minutter for at udnytte den tid, vi har sparet hos de andre kommissærer, hvis De er indforstået dermed. Lidt mere end 20 minutter. Spørgsmål nr. 31 af Michl Ebner (H-0219/03):

Om: Drikkevand i udviklingslande og industrilande
Der findes mange lande, især udviklingslande, hvor drikkevandsforsyningen ikke fungerer. Dette er meget ofte årsag til forskellige sygdomme og til den høje børnedødelighed i lande i den tredje verden.
Hvad gør Europa-Kommissionen som led i udviklingsbistanden for at give folk i tredjeverdenslandene adgang til rent drikkevand hhv. lette denne adgang?
Samtidig er drikkevandsproblemet også efterhånden blevet aktuelt for industrilandene. Her må borgerne opdrages til sparsom omgang med de værdifulde drikkevandsressourcer. Hvad foretager Europa-Kommissionen sig på dette område? Hvad har den allerede gjort?

Nielson
For det første, for så vidt angår drikkevand i udviklingslandene, foreslog Kommissionen i sin meddelelse om vandforvaltning i udviklingslandene en prioritering af, at alle mennesker, især de fattigste, skal have adgang til tilstrækkeligt drikkevand af god kvalitet og mulighed for bortskaffelse af affald inden for rammerne af det overordnede mål, nemlig fattigdomsnedbringelse og forbedring af befolkningernes sundhed og livskvalitet. Fokuseringen på adgang til rindende vand og sanitet blev yderligere forstærket under verdenstopmødet for bæredygtig udvikling med søsætningen af EU's vandinitiativ og underskrivelsen af det strategiske EU-Afrika-partnerskab om vand og sanitet.
Efter Johannesburg begyndte vi at koncentrere os om en langsigtet indsats for at omsætte disse politiske forpligtelser til handlinger i marken samt under jorden for så vidt angår kloakering. Vi er i dialog for at forankre processen i de enkelte lande. Hovedformålet med denne indsats er at katalysere og fremme deltagelse af alle parter på lokalt, nationalt og regionalt plan fra de centrale og lokale regeringer til brugerne i det civile samfund og private professionelle aktører, hvilket afspejler multiinteressentpartnerskabsmodellen i henhold til vandinitiativet. Et centralt mål er fokus på millenniumudviklingsmålene og målsætningen om de fattiges adgang til vand og sanitet. Vi forhandlede om disse ting i Johannesburg, og nu forsøger vi at løse problemet.
Kommissionen undersøger også mulighederne for at øge den økonomiske støtte til disse mål, herunder muligheden for at oprette en konkret vandfond, hvor udviklingshjælp bruges som katalysator for at tiltrække andre finansielle midler som svar på landenes prioritering af vand i deres strategier for fattigdomsreduktion og bæredygtig udvikling. Dette forslag fra Kommissionen præsenteres i den nylige meddelelse om oprettelse af en EU-vandfond.
For det andet, for så vidt angår drikkevand i industrilandene, begyndte EU for mere end 20 år siden at træffe foranstaltninger for at sikre drikkevandets kvalitet. Drikkevandsdirektivet fra 1980 indeholder kvalitetsstandarder for drikkevand samt regulære overvågningsforpligtelser, der sikrer et højt beskyttelsesniveau i hele EU. I 1998 blev drikkevandsdirektivet ændret for også at kontrollere parametre og beslægtede værdier samt for i påkommende tilfælde at opstramme disse og skabe større gennemsigtighed og et bedre informationsniveau for borgerne.
For at sikre en effektiv beskyttelse af drikkevandsressourcerne omstrukturerede EU for nylig sin vandbeskyttelsesstrategi med vedtagelsen af vandrammedirektivet. Dette direktiv vil beskytte alle farvande, floder, søer, underjordiske vandlag og kystfarvande gennem indførelsen af en bindende forpligtelse til at skaffe eller bevare en god vandkvalitet i alle disse vande inden udgangen af 2015. Det vil sikre en bred deltagelse af borgere, aktører og ikke-statslige organisationer ved udviklingen af de nødvendige beskyttelsesforanstaltninger, og det vil understøtte miljømålet med økonomiske instrumenter såsom økonomiske analyser og vandprisfastsættelse, der afspejler omkostningsdækningen og fremmer fornuftig brug af vand samt beskyttelse af vores vandressourcer.
Vandmiljøpolitikken er kompliceret og understøttes af en målrettet indsats på det forskningspolitiske område, hvor der under det sjette rammeprogram afsættes betydelige ressourcer og økonomiske midler til spørgsmålet om vandressourcer og beskyttelsen heraf, samt på det regionalpolitiske område for både de eksisterende medlemsstater gennem eksisterende instrumenter som f.eks. struktur- og samhørighedsfondene og i kandidatlandene gennem instrumenter som ISPA og Phare.
Ebner (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil gerne takke kommissær Nielson for hans informative og udførlige udtalelse. Overvejelsen om at oprette en vandfond er, synes jeg, meget positiv og overordentligt målrettet, og jeg tror, at man på denne måde kan hjælpe udviklingslandene på en helt særlig måde, fordi det er en direkte hjælp på stedet til konkrete projekter, som kan give ganske store landområder et fremtidsperspektiv.
Hvad situationen i industrilandene hos os i EU angår, så tror jeg, at det er absolut nødvendigt, at der sideløbende med dette nye rammedirektiv til beskyttelse af vandet indføres øget kontrol, så der ved involveringen af alle beslutningstagere og ved koordineringen af, som De sagde, miljøpolitik, forskningspolitik og regionalpolitik ikke blot sker et samarbejde mellem alle aktører, men at der også sker en tilsvarende kontrol af præstationerne.

Nielson
Kort sagt vil oprettelsen af en vandfond ikke betyde, at vi beder medlemsstaterne om flere penge. Det er primært en metode, hvormed vi håber at kunne fremme brugen af de midler, der allerede er bevilget til den niende europæiske udviklingsfond. Men jeg er enig, og jeg er glad for opbakningen til denne tanke.
For så vidt angår overvågning, finder jeg det helt klart, at det i EU i virkeligheden er op til medlemsstaterne at foretage den overvågning, man er blevet enige om efter en omhyggelig og meget professionel gennemgang.

Posselt (PPE-DE).
Jeg vil gerne stille et tillægsspørgsmål til kollega Ebners spørgsmål, som vedrører Deres kerneområde, hr. kommissær, nemlig udviklingshjælpen. I hvilket omfang spiller vandpolitikken en central rolle ikke bare for drikkevandet, men også for landbruget, i to særligt vigtige kriseområder, som vi har at gøre med i øjeblikket, nemlig for det første i området mellem Eufrat og Tigris - her er også Tyrkiet involveret - og for det andet i hele Palæstina-problematikken? Jeg vil gerne spørge Dem, om De fører særlige forhandlinger her, for i disse områder har vandet en vigtig fredsfunktion eller kunne også blive årsag til krigeriske konflikter.

Nielson
Hr. Posselt har helt ret. For så vidt angår Afrika, starter vi med at gennemføre meget brede analyser af vandområderne med henblik på forebyggende og tilmed fredsrelaterede aktiviteter.
For så vidt angår Palæstina, har hele regionen i generationer forsøgt at løse dette problem. Det er sandt, at det både er en del af problemet og en del af løsningen. Meget af fredsdividenden mellem Israel og dets naboer vil vedrøre en bedre og mere rationel brug af vand. Hos irakerne står dette problem ikke øverst på listen over aktuelle problemer, men bedre brug af vand samt dets betydning for landbruget er ikke noget, man negligerer. Olie er ikke landets eneste ressource.
Formanden.
Spørgsmål nr. 32 af Bernd Posselt (H-0224/03):

Om: Reproduktiv sundhed
Hvad gør Kommissionen for aktivt at forhindre, at der af midlerne til de internationale befolknings- og sundhedsprogrammer og dertil knyttede foranstaltninger, som omfatter området for den såkaldte reproduktive sundhed, også bliver finansieret abortindgreb? Kan den garantere, at noget sådant er udelukket?

Nielson
Kommissionen har en klar abortpolitik. Vi følger det handlingsprogram, der blev vedtaget på den internationale konference om befolkning og udvikling i Cairo i 1994. I handlingsprogrammets kapitel 8.25 fastslås det, at abort under ingen omstændigheder må fremmes som en familieplanlægningsmetode. Endvidere opfordres alle regeringer og relevante mellemstatslige organisationer til at styrke deres engagement i kvinders sundhed, til at beskæftige sig med de sundhedsmæssige følger af usikre aborter som et alvorligt folkesundhedsproblem samt til at reducere brugen af abort gennem udvidede og forbedrede familieplanlægningstjenester.
I januar i år skrev jeg til Europa-Parlamentet som svar på et brev fra 48 parlamentsmedlemmer om abortspørgsmålet. I dette brev, der nu er lagt ud på min hjemmeside, understregede jeg, at vi søger at forebygge behovet for abort gennem vores støtte til forplantningsmæssige sundhedsprogrammer. Vi erkender imidlertid, at usikker abort er en realitet, der hvert år sender mange kvinder i døden uden grund. Kommissionen finder den nationale lovgivning af største vigtighed, hvad angår aborttjenester inden for rammerne af den formelle sundhedstjeneste. Endvidere skal aborter være sikre i de lande, hvor de er tilladt under visse omstændigheder.
Fællesskabets programmer og foranstaltninger inden for reproduktiv og seksuel sundhed og rettigheder i udviklingslande har til formål at mindske barselsdødeligheden og fremme gennemførelsen af de respektive millenniumudviklingsmål. Indsatserne er høje, og barselsdødelighedsfrekvenserne er uændrede og tilmed stigende i lande som Malawi og Afghanistan. Jeg ville ønske, at fællesskabsstøtten til reproduktiv og seksuel sundhed blev bedømt på, om den er med til at reducere de unødvendige dødsfald hos kvinder i udviklingslandene. Det er for mig det vigtigste.
Posselt (PPE-DE).
Blot to korte tillægsspørgsmål. For det første, kontrollerer Kommissionen, at alle begunstigede eller støttemodtagende organisationer virkelig ikke udfører abortindgreb? For det andet, respekterer man under alle omstændigheder i forbindelse med udviklingshjælpen udviklingslandenes lovgivning omkring abort, eller forsøger man at påvirke disse landes lovgivning?

Nielson
Hr. formand, vi overvåger ikke disse organisationer, og i betragtning af den globale debat om dette spørgsmål er det helt klart, at organisationer som FN's Befolkningsfond,UNFPA, og IPPF, der er udsat for kritik, skal være meget forsigtige med, hvordan de arbejder. Efter vores skøn lever de op til deres ansvar.
Med henvisning til Deres andet spørgsmål påvirker vi ikke lovgivningen i det ene eller det andet land. Det er ikke vores opgave.
Evans, Robert J.E. (PSE).
Jeg glæder mig meget over kommissærens bemærkninger og det faktum, at Kommissionen ifølge ham gør sit yderste for at reducere antallet af usikre aborter i verden samt for at mindske behovet for aborter ved at fremme adgangen til familieplanlægning og reproduktive sundhedsanliggender. Jeg giver ham ret i, at mange af de ikke-statslige organisationer gør et fortrinligt stykke arbejde. Er han enig med mig i, at kvinder har ret til at vælge, hvordan de tilrettelægger deres liv? Abort bør selvfølgelig være sidste udvej, men jeg er overbevist om, at den katolske kirkes læresætninger og doktriner samt dens modvilje mod at støtte familieplanlægning har forårsaget umådelige skader på millioner af kvinders liv i nogle af verdens fattigste lande. Jeg håber, at vi i dette spørgsmål og i tilsvarende sager kan komme videre som følge af Kommissionens svar og være med til at reducere antallet af aborter ved at give kvinder adgang til de tjenester, de måtte ønske.
Nielson
Jeg tror ikke, at vi har brug for Kommissionen eller mig for den sags skyld til at pege på noget andet politisk grundlag end Kairo-handlingsplanen. Det er den, vi står for, forsvarer og implementerer, og ifølge den er det op til de enkelte lande med deres lovgivning at bestemme, hvad der er lovligt, og hvad der ikke er lovligt. Diskussionen skal foregå på nationalt plan og hos det enkelte individ - særligt hos kvinderne.
Vi har den globale kontur af debattens struktur. Jeg kan ikke se, at der er brug for en nærmere beskrivelse af, hvilken rolle jeg mener, at den ene eller den anden deltager indtager, men jeg kan se en voksende overflod af bigotteri, som jeg mener, at vi bør håndtere på passende vis.
Formanden.
Da spørgeren ikke er til stede, bortfalder spørgsmål nr. 33.

Formanden.
Spørgsmål nr. 34 af José Ribeiro e Castro (H-0244/03):

Om: Situationen i Angola - udsigten til indførelse af demokrati
På baggrund af den nye situation i Angola og landets strategiske betydning i regional og international sammenhæng er det af den største betydning, at der formuleres en alsidig politik, som kan bidrage til at konsolidere freden, udbygge demokratiet og genopbygge landet.
Hvordan vurderer Kommissionen den aktuelle situation i Angola og den nærmeste fremtid? Hvordan vil den forholde sig til de mest alvorlige humanitære problemer og reintegreringen af de mobiliserede tropper? Har Kommissionen ført en omfattende og åbenhjertig dialog med alle de politiske partier, der er repræsenteret i nationalforsamlingen, med kirkerne og med civilsamfundet? Hvordan er situationen med hensyn til donorkonferencen? Hvilke fremskridt har der været tale om med hensyn til gennemsigtigheden af de offentlige regnskaber og indtægterne fra udnyttelsen af landets naturressourcer? Har Kommissionen fulgt den særlige situation i Cabinda, og hvilke udsigter er der til, at der også her kan tilvejebringes et grundlag for en demokratisk dialog? Hvilke præcise oplysninger råder Kommissionen over vedrørende forberedelsen og fastsættelsen af demokratiske, frie og retfærdige valg? Hvad er de vigtigste foranstaltninger med hensyn til samarbejdet med Angola, som Kommissionen gennemfører eller forbereder på følgende fire områder: humanitær bistand, udvikling af samfundet, genopbygning og uddannelse til demokrati? Hvordan vurderer Kommissionen den fremtidige udvikling af disse programmer?

Nielson
Kommissionen er af den opfattelse, at Angola har gjort betydelige fremskridt i retning af at konsolidere fredsprocessen efter underskrivelsen af fredsaftalen i april 2002, og i øjeblikket finder den det usandsynligt, at krigen genoptages.
Der er imidlertid fortsat mange udfordringer, der kan true landets stabilitet. Det drejer sig bl.a. om den kritiske humanitære situation, reintegration af dem, der har deltaget i kampene, genhusning af internt fordrevne personer og tilbagevendende flygtninge samt demokratisering og genopbygning af landet, hvor navnlig vejene har været et stort problem.
Endvidere udgør landminerne fortsat en stor trussel. Da folk begyndte at bevæge sig omkring efter underskrivelsen af fredsaftalen, så vi faktisk en beklagelig stigning i antallet af ulykker på grund af landminer - en frygtelig følge. Kommissionen vil fortsat hjælpe regeringen og samfundet i almindelighed med at klare disse udfordringer.
For så vidt angår situationen i Cabinda, vil jeg henvise til svaret på det skriftlige spørgsmål nr. E-640/03 om dette emne. Kommissionen følger nøje udviklingen i provinsen, og der har været tegn på en vis positiv udvikling i konflikten på det seneste.
Den generelle humanitære situation er fortsat alvorlig, men den bliver stadig mere stabil. Der er fortsat katastrofeområder i hele den indre del af landet, særligt i områder, hvor miner og beskadiget infrastruktur fortsat begrænser adgangen.
Kommissionen mener, at en vellykket demobilisering og reintegration af tidligere UNITA-soldater er afgørende for den nationale forsoning. Der har været problemer, men i lyset af de vanskelige omstændigheder kan demobiliseringsprocessen betegnes som vellykket, skønt reintegrationen endnu ikke er helt gennemført. I marts i år besøgte jeg Angola og en af de største lejre for tidligere UNITA-soldater, og jeg havde en omfattende udveksling af synspunkter med dem om deres muligheder i den aktuelle situation. Alt syntes at være relativt velorganiseret.
Kommissionen har kontakt med de politiske partier, skønt en regelmæssig dialog endnu ikke er på plads. Man agter at styrke bestræbelserne på at oprette en sådan dialog. For så vidt angår kirker og det civile samfund, er der en igangværende dialog samt et samarbejde om en række konkrete projekter.
For så vidt angår donorkonferencen, der skal afholdes i Bruxelles, foreligger der stadig ikke nogen endelig bekræftelse af dato, retningslinjer og dagsorden. Konferencens succes hænger nøje sammen med oprettelsen af en troværdig regeringsplan for rehabilitering og genopbygning af landet - herunder en fattigdomsreduktionsstrategi - samt med en forbedring af forholdet mellem Angolas regering og IMF. Kommissionen har flere gange tilbudt at hjælpe med at forberede og tilrettelægge konferencen.
Gennemsigtigheden af de offentlige regnskaber og indtægterne fra landets naturressourcer, olie og diamanter, kan bestemt forbedres med det nye økonomiske hold, der tog over efter regeringsomdannelsen i december 2002, men hidtil er der ingen synlige tegn på konkrete resultater. Den diagnose for oliesektoren, som regeringen i øjeblikket er ved at udarbejde sammen med KPMG, bliver et vigtigt element, og Kommissionen venter spændt på offentliggørelsen heraf. Jeg tog disse punkter op med regeringen under føromtalte besøg. Kommissionen og andre donorer samarbejder om at få regeringen til at skabe øget gennemsigtighed.
Det næste præsidentvalg og parlamentsvalg bliver en afgørende prøve på regeringens engagement i demokratiseringsprocessen. Kommissionen vil følge udviklingen meget nøje, og den har tilbudt at hjælpe med at skabe betingelserne for frie og retfærdige valg.
Prioriteterne for EU's samarbejde med Angola forklares tydeligt i det nyligt underskrevne landestrategidokument. På kort til mellemlang sigt prioriteres finansieringen af de nødvendige foranstaltninger til støtte af fredsprocessen og den nationale forsoning, herunder oprettelsen af betingelser for frie og retfærdige valg. På mellemlang til lang sigt vil Kommissionen gradvis koncentrere støtten om fokuspunkterne sundhed, uddannelse og fødevaresikkerhed.
Angola er også medtaget som et fokusland under det europæiske initiativ for demokrati og beskyttelse af menneskerettighederne (EIDHR).
Ribeiro e Castro (UEN).
Hr. kommissær, jeg takker for Deres fyldige svar på mit spørgsmål. Jeg vil gerne opfordre Kommissionen til at videreføre en bredere, mere åben dialog med alle de politiske kræfter, der er repræsenteret i det angolanske parlament, samt med alle civilsamfundets og kirkernes kræfter.
Denne åbne dialog er den måde, hvorpå vi kan støtte konsolideringen af pluralisme i Angola, og det er på lang sigt den måde, hvorpå man kan konsolidere demokrati og frihed i landet. Det har for nylig fundet udtryk i et samarbejdsprojekt med COIEPA, den tværkirkelige komité for fred i Angola, og jeg vil gerne opfordre til, at der udvikles andre projekter finansieret af Kommissionen.
På den anden side er situationen for de demobiliserede UNITA-styrker særdeles bekymrende. Jeg var med i en delegation fra Parlamentet, der besøgte en af lejrene, og det indtryk, vi fik, er, at så længe lejrene fungerer, er tingene mere eller mindre i orden. Med mange vanskeligheder, men i orden. Bekymringen er, når lejrene lukker, fordi det hele er så skrøbeligt, og det tager så enormt lang tid at få sat reintegrationsforanstaltningerne i værk. Jeg vil derfor gerne spørge, om Kommissionen er beredt til at afsætte midler til specifikke programmer for faglig uddannelse og social reintegration af de demobiliserede UNITA-soldater og til at lade disse programmer blive overvåget af begge parter. Det kunne være en måde, hvorpå man kunne følge konkret op på aftalen fra april sidste år og konsolidere tillid og stabilitet i Angola.

Nielson
For det første er jeg enig i synspunktet om, at denne brede og åbne dialog, der kan konsolidere pluralismen, er vigtig på nuværende tidspunkt.
Takket være fredsaftalens struktur og den måde, hvorpå de to bevægelser er i stand til at tale og handle, er vi heldigvis nået til et punkt, hvor freden er uigenkaldelig.
Vi skal imidlertid ikke hvile på laurbærrene. Demobiliseringen og reintegrationen af dem, der har deltaget i kampene, er et enormt problem. De tilbud, som vi og andre kan fremsætte, skal være tilpasset det enkelte individ, hvilket ikke er nogen let opgave. Mange af dem bør vende tilbage til landbrugsaktiviteter, og det er nøglen til at gøre det, der er behov for, for så vidt angår flertallet af disse mennesker. Jeg mener, at vores fokus på sundhed, uddannelse og fødevaresikkerhed i programmet for Angola, gavner netop disse bestræbelser.
Lage (PSE).
Hr. kommissær, det bør ikke overraske, at også jeg gerne vil takke Dem for den redegørelse, som De har givet os. De portugisiske medlemmer følger jo opmærksomt alt, hvad der sker i Angola, og EU bør vise Angola særlig opmærksomhed, eftersom andre lande, f.eks. USA, er interesseret i Angolas naturrigdomme, og det ville være noget forsømmeligt af EU ikke at forholde sig til landet ud fra et solidaritetsperspektiv, der er det fundamentale perspektiv, men også ud fra EU's egne interesser.
Jeg er overbevist om, hr. kommissær, at den afgørende prøve for situationen i Angola bliver præsidentvalget og valget til den lovgivende forsamling. Disse valg vil give os et nøjagtigt billede af, hvordan det står til med demokratiet og med det civile samfund i Angola, og de vil få afgørende betydning, og derfor bør vi følge dem med den største opmærksomhed.
Til slut, hr. kommissær, et spørgsmål om Angolas indblanding i nabolandene, for Angolas regering og dens styrker har jo interveneret i flere konflikter i de omkringliggende lande. Kan man se nogen udvikling på dette punkt? Har Angola trukket sig tilbage til sine grænser, og er det holdt op med aktivt at blande sig i nabolandenes forhold?

Nielson
Det er sandt, at stigningen i Angolas kendte oliereserver peger på en meget interessant fremtid i de kommende år, og spørgsmålet om licenser og fordelingen af indtægterne fra Angolas store potentielle olieproduktion kræver en meget grundig behandling. Kommissionen støtter det britiske initiativ. Andre parter har også været involveret, men Det Forenede Kongerige har været toneangivende med hensyn til at opgive, hvad man betaler og med hensyn til at skabe større gennemsigtighed vedrørende indtægterne i f.eks. olieindustrien. Det er helt nødvendigt at diskutere dette med Angola. Jeg har selv bragt dette spørgsmål på bane i meget tydelige vendinger.
Jeg er enig i, at valgene er den store prøve. Det er også der, vi skal investere i form af kompetenceopbygning og styrkelse af systemet.
Formanden.
Spørgsmål nr. 35 af Glenys Kinnock (H-0250/03):

Om: Konventet om Europas fremtid
Vil Kommissionen skitsere sit syn på, om Konventet om Europas fremtid lægger tilstrækkelig vægt på EU´s prioriteter for udviklingssamarbejde?

Nielson
Kommissionen mener, at der er mange værdifulde elementer i det udkast, der blev præsenteret den 23. april. Der blev lavet væsentlige forbedringer i et forsøg på at omstrukturere, forenkle og strømline teksterne. Med hensyn til prioriteter for udviklingssamarbejdet udgør artikel 1 i udkastet et godt grundlag, men samtidig er vi velvilligt indstillet over for ændringsforslagene fra Udvalget om Udvikling og Samarbejde og især over for forslaget om at indføre henvisninger til god regeringsførelse, miljømæssige aspekter og forebyggelse af hiv/aids.
Kommissionen finder det nødvendigt med flere forbedringer af teksten. Den 5. maj indsendte Kommissionen forslag til konventet herom - herunder følgende væsentlige punkter.
For det første politisk kohærens (artikel 1, stk. 3), hvor vi ønsker, at det af teksten skal fremgå, at EU vil respektere - dette er ordet - principperne og målene i artikel 1 i udviklingen og gennemførelsen af eksterne aspekter af andre EU-politikker.
For det andet fattigdomsfokusering (artikel 25), hvor Kommissionen har foreslået at indføre en udtrykkelig henvisning til hovedformålet om fattigdomsbekæmpelse i EU-politikkerne om udviklingssamarbejde
For det tredje optagelse på budgettet af EUF (artikel 26, stk. 4), hvor Kommissionen ønsker at afslutte AVS-landenes særstilling ved at slette dette afsnit og optage EUF på EU-budgettet.
Vi har også bemærket idéen om at oprette et frivilligt EU-korps for humanitær bistand. Det er i øjeblikket ikke klart, hvordan det i givet fald skal fungere. Vi må ikke glemme, at afleveringen af EU's humanitære bistand er en alvorlig sag, der kræver teknisk ekspertise, erfaring og stor professionalisme. Vi arbejder i farlige dele af verden, hvor selv det bedst uddannede personale udsættes for risici. Det vil derfor ikke være nogen let opgave at oprette et sådant fredskorps. Vi er engageret i at sørge for effektiv støtte til folk, der f.eks. befinder sig i desperate situationer, og vi arbejder via de organisationer, vi finansierer. Det kan vi gøre bedre end de fleste andre bidragydere. Der er lang vej endnu, før jeg kan anbefale tanken om et frivilligt EU-korps for humanitær bistand. I øjeblikket forholder jeg mig skeptisk til tanken.

Kinnock, Glenys (PSE).
Jeg er meget glad for Deres bemærkninger til artikel 35. Jeg har også stillet et ændringsforslag, hvori jeg giver udtryk for stor bekymring ved tanken om, at uerfarne europæiske frivillige skal kastes ud i ofte meget komplekse humanitære situationer, hvor der - som De antyder - er behov for en vis grad af sensitivitet; en sensitivitet som de frivillige ikke vil have, hvilket vil være farligt for både dem selv og for andre, der er involveret i sådanne opgaver.
Spørgsmålet om optagelse på budgettet er noget, som Udvalget om Udvikling og Samarbejde har gået ind for i et stykke tid. Kan De støtte mit synspunkt om, at vi for at beskytte Den Europæiske Udviklingsfond skal øremærke EUF-midler, når de optages på budgettet på den foreslåede måde, for at sikre at de går til AVS-landene og ikke til andre dele af verden?
Nielson
Fru Kinnocks bemærkning er vigtig. Det er et af en række elementer i denne diskussion, som vi straks skal tage fat på. Det er ikke en enkel sag, hvor alt er i orden, hvis vi blot optager det på budgettet. Systemets forudsigelighed og stabilitet er en af forklaringerne på, at det er blevet for stift. Vi skal meget nøje vurdere fordele og ulemper, inden vi træffer en afgørelse. Vi kan presse på for en optagelse på budgettet - ikke mindst af hensyn til Parlamentets indflydelse, og det handler om demokratisering og om vores arbejdsform - men vi skal bevare de øvrige aspekter af ejerskab i syden på dagsordenen.
Moraes (PSE).
Jeg kan støtte bemærkningerne fra fru Kinnock og i særdeleshed det, hun sagde om god regeringsførelse i udviklingslandene.
Jeg vil gerne spørge til en anden prioritet i konventet vedrørende udvikling og noget, som man har prioriteret, nemlig årsagerne til indvandring fra udviklingslandene, og at vi fortsat lægger vægt på Kommissionens aktiviteter på dette område, at vi forstår årsagerne til indvandring fra udviklingslandene - ekstrem fattigdom og ustabilitet - og at vi til stadighed inkorporerer det i debatten om årsagerne til indvandringen til EU, herunder asylansøgninger. Vi er klar over, at det er de reelle udviklingskriterier, vi skal se på, og at der er behov for at bevare et vist fokus på området.

Nielson
Min første reaktion på dette er at advare imod at tale om indvandring i almindelighed og derefter at komme ind på asylansøgninger. Det er meget vigtigt at holde et højt niveau af sproglig klarhed.
Det bedste, vi har gjort i flere år for at tage fat på årsagerne til indvandring, var beslutningen og bekendtgørelsen i Monterrey for et år siden om at øge den officielle udviklingsbistand fra EU's medlemsstater. Det er virkelighed.
Punktet om forvaltning og demokrati er også sandt. Folk søger ikke kun væk fra de fattige lande. De ønsker også at emigrere - selv som asylansøgere - for at slippe væk fra lande uden en ordentlig forvaltning. Det er et andet aspekt, som vi skal arbejde med. Det handler om penge, men også om anstændighed og sikkerhed.

Formanden.
 Spørgsmål nr. 36 af Mihail Papayannakis (H-0253/03) vil ikke blive besvaret, da emnet allerede er opført på dagsordenen for indeværende mødeperiode - i denne uges forhandling om Irak.

Formanden.
Spørgsmål nr. 37 af Margrietus J. van den Berg (H-0260/03):

Om: Procedure for fornyet tildeling af uudnyttede bevillinger og støtte til Fast Track-initiativet
Hvilke fremskridt har Kommissionen hidtil gjort i dens undersøgelse og fornyede tildeling af uudnyttede midler fra Udviklingsfonden til AVS-landene som et led i Fast Track-initiativet (FTI)?
Har Kommissionen prioriteret de lande, hvis FTI-planer allerede er blevet godkendt?
Agter Kommissionen at gennemføre denne procedure i alle AVS-lande nu, hvor alle lande udgør en del af det analytiske Fast Track (Analytical Fast Track)?
Hvilken tidsplan agter Kommissionen af følge indtil afslutningen af denne procedure? Hvilken procedure vil der blive anvendt, efter at alle de uudnyttede midler er blevet fastslået, med henblik på en fornyet tildeling af disse midler til Fast Track-initiativet? Hvor lang tid vil en sådan procedure efter Kommissionens opfattelse tage?
Spørgsmål til Michaele Schreyer
Nielson
Nu om stunder kan vi ikke søsætte noget nyt uden at lave et nyt akronym. Det her er FTI - som i øvrigt også støttes af IFI - men jeg er medlem af Anonyme Akronymer ligesom så mange andre. Jeg tror, at jeg vil tale om "uddannelse til alle" og "Fast Track-initiativet".
Målene fra Dakar og millenniumudviklingsmålene inden for dette uddannelsesområde udgør grundlaget for vores politik i udviklingslandene. Samlet har EU bevilget omkring 1,3 milliarder euro til uddannelse i udviklingslandene i de kommende fem år. Det er det samlede omfang. EU yder også betydelige bidrag til AVS-landene under 9. EUF i form af generel budgetstøtte - 1,66 milliarder euro - og en del af dette vil også gavne uddannelsessektoren. Det er vanskeligt at sige, præcist hvor meget, og med hvilken form for direkte fokus, men en del af det er helt klart relevant.
I denne forbindelse ofrer vi Fast Track-initiativet fuld opmærksomhed som et middel til at fremme uddannelse for alle. Hidtil har kun 10 lande et godkendt forslag til Fast Track-initiativet inklusive syv AVS-lande. Desværre har disse syv AVS-lande ikke valgt uddannelse som en prioriteret sektor i deres samarbejde med EU. Derfor undersøger Kommissionen muligheden for at bruge gamle inaktive midler til at støtte Fast Track-initiativet i disse syv lande. Initiativet er prioriteret som et af en række mulige såkaldte "hurtigt betalbare" mekanismer til brug af inaktive midler fra Den Europæiske Udviklingsfond. Denne proces diskuteres i øjeblikket med AVS-partnerne.
Ud over de 10 lande, der har et godkendt forslag til Fast Track-initiativet, kan alle andre udviklingslande, der opfylder støttekriterierne - f.eks. i form af et komplet strategidokumentet for fattigdomsbekæmpelse og en troværdig sektorplan - forvente yderligere støtte til at gennemføre deres planer. Kommissionen vil så vidt muligt også deltage via eksisterende mekanismer eller ved at nyanvende inaktive midler. Det er nu en igangværende indsats.
For så vidt angår det analytiske Fast Track, er dets præcise rolle endnu ikke defineret. Der er nedsat en særlig arbejdsgruppe, der skal videreudvikle dette koncept.
Tidsplanen er også en del af spørgsmålet. Vi erkender, at der er brug for en ekstra indsats i år og næste år for at sikre, at ressourcerne fra Den Europæiske Udviklingsfond anvendes så effektivt som overhovedet muligt. Til dette formål blev der afholdt seminarer i februar og marts 2003, hvor man samlede de forskellige deltagere i projektforvaltningscyklussen. Delegationer, Generaldirektoratet for Udvikling og AIDCO. For at frigive uvirksomme ressourcer gjorde man under disse seminarer meget for at finde frem til hvilende forpligtelser under tidligere EUF'er. Alle delegationer blev enige om en målsætning om, at der skal frigøres bevillinger ved udgangen af indeværende år.
Frigørelse af bevillinger indebærer en administrativ procedure, der også omfatter hovedkvarteret. Det samme gælder for frigørelse af bevillinger, hvilket vil finde sted i de årlige revisioner. Partnerlandene har naturligvis det afgørende ord i beslutningerne om brugen af disse hvilende forpligtelser til Fast Track-initiativet. Det er ikke den eneste anvendelse af de penge, som vi forsøger at frigøre og fremme brugen af, men Fast Track-initiativet er helt klart defineret som en af prioriteterne.

Van den Berg (PSE).
Hr. formand, hr. kommissær, tak for det intensive forsøg på at få stillet de uudnyttede midler til rådighed for initiativet. Jeg tror, at Fast Track-initiativet, også i sin tekniske form, i sin institutionelle form, i samarbejdet med Verdensbanken og en række lande i Europa, og den rolle, som Europa kan spille som koordinator og initiativtager, kan være overordentlig effektive. Måske vil kommissæren sige noget, uden at han kommer ind på de enkelte lande, om den rolle, som EU efter hans mening kan spille. Jeg forstår, at han også siger, at vi er rede til at spille en koordinerende rolle, således at vi også kan yde en merværdi i forbindelserne med f.eks. AVS-landene. Jeg er ret spændt på denne merværdirolle, ikke kun på det finansielle område, men også hvad angår politisk lederskab og institutionel støtte.

Nielson
Jeg vil hævde, at den budgetstøtte, som Kommissionen og Parlamentet diskuterede meget indgående for et par år siden, er et ekstremt vigtigt værktøj, hvor et partnerland har nået et fornuftigt kvalitetsniveau i sin sektorpolitik for uddannelse. Vi har et grundlag, der er godt nok til at indskyde penge via budgetstøtte til det mere detaljerede arbejde, der udføres af medlemsstaterne eller andre donorer, der arbejder meget direkte på et teknisk niveau i det pågældende land. I dette pengespørgsmål gør vi vigtige ting.
I og med at dette initiativ organiseres så bredt og energisk, som det er tilfældet, inspirerer - for ikke at sige presser - vi de afrikanske lande og andre lande til at prioritere uddannelse højere. Vores vandinitiativ har samme virkning, og vi tilbyder ægte bistand til de regeringer, der tager det alvorligt.
Det er ganske nyttigt, men dette program kan også fremme en vellykket koordinering og en tilgang til problemerne via sektorprogrammer.

Formanden.
Hr. Nielson, jeg lykønsker Dem og takker Dem for Deres samarbejde, idet De ikke kun har brugt 20 minutter men 48 minutter på at svare de ærede medlemmer. Mange tak for det.
Formanden.
 I overensstemmelse med forretningsordenen vil spørgsmål nr. 38 og 39 blive besvaret skriftligt.

Formanden.
Spørgsmål nr. 40 af Dana Rosemary Scallon (H-0286/03):

Om: EU-forordning om den reproduktive og seksuelle sundhed i udviklingslandene og de dermed forbundne rettigheder
Kommissionen bedes gøre rede for holdningen i Kommissionens forslag til "reproduktiv og seksuel sundhed i udviklingslandene og de dermed forbundne rettigheder", hvor budgetkonto B7-6312 ifølge Rådets erklæring er blevet forhøjet fra 55,8 til 73,98 millioner EUR. Er ovennævnte beslutning korrekt eller ikke? Hvordan skal denne forhøjelse finansieres på baggrund af den kendsgerning, at EU's almindelige budget for 2003 allerede er fastlagt, og i lyset af Budgetudvalgets udtalelse.
I Kommissionens nylige beslutning om dens årlige politikstrategi (APS) (KOM/2003/0083 endel) hedder det, at de finansielle rammer, som Europa-Parlamentet vedtager til denne forordning, kunne optages i udgiftsområde 4 i de finansielle overslag, og navnlig i den øgede ressourcebudgettering, der er planlagt for ABB inden for politikområdet udvikling, og at Kommissionen derfor kunne godkende Parlamentets udtalelse ved førstebehandlingen i sin helhed. Er det legitimt at godkende denne finansiering over næste års budgetkonto uden først at gennemføre den normale parlamentsprocedure?

Schreyer
Hr. formand, Kommissionens forslag til et retsgrundlag for den reproduktive og seksuelle sundhed i udviklingslandene og de dermed forbundne rettigheder blev forelagt lovgivningsmyndigheden - i dette tilfælde Rådet og Parlamentet i fælles beslutningsprocedure - den 7. marts 2002. Lovgivningsmyndigheden fastsætter i henhold til punkt 33 i den interinstitutionelle aftale af 6. maj 1999 den økonomiske ramme for hele programmets løbetid. Det beløb, som medlemmet nævner, er tildelingen af midler for fireårsperioden 2003-2006.
Parlamentet havde foreslået et beløb, som var højere end det beløb, som Kommissionen oprindeligt havde foreslået. Derfor blev Kommissionen bedt om at undersøge, om dette større beløb kunne finansieres inden for den reviderede programplanlægning for udgiftsområde 4 og uden at overskride det loft, der er fastsat i det finansielle overslag for dette udgiftsområde. Kommissionen kunne forsikre budgetmyndigheden om, at i henhold til de politiske prioriteter for kommende udgifter, som de blev omdefineret i forbindelse med den årlige strategiplanlægningsbeslutning af 5. marts 2003, var en sådan finansiering absolut sikret.

Scallon (PPE-DE).
Jeg vil starte med at takke kommissæren for hendes svar. Jeg har en bemærkning vedrørende Irland. Jeg vil gerne minde Dem om, at finansiering af alle former for aborter er forfatningsstridig og ulovlig i Irland, og at den såkaldte sikre abort er indeholdt i dette program for udviklingsbistand. Samtidig skal vi også huske på, at Irland har den laveste barselsdødelighed i verden, nemlig to dødsfald for hver 100.000 fødsler. Hvad er Kommissionens svar til flertallet af irske borgere, der er dybt bekymrede over den forfatningsstridige brug af de irske skatteborgeres penge?

Schreyer
Hr. formand, fru medlem, alle midler fra EU's budget anvendes i overensstemmelse med traktatsgrundlagene. Der er her tale om et program, som særligt sigter på at beskytte sundheden, den reproduktive og seksuelle sundhed, og jeg tror, at min kollega Poul Nielson angående Deres yderligere indvendinger i sine breve skriftligt har forklaret Dem, at de pågældende programmer er i overensstemmelse med hele den internationale programplanlægning på dette område.

Formanden.
Mange tak, fru kommissær.
Vi er nået til afslutningen på spørgsmål til fru Schreyer. Vi takker Dem for Deres samarbejde.
I overensstemmelse med forretningsordenen og Parlamentets anerkendte praksis vil de resterende spørgsmål blive besvaret skriftligt.
Under alle omstændigheder har hr. Alavanos ordet.

Alavanos (GUE/NGL).
Hr. formand, det er mundtlige spørgsmål, og vi har tid nok, der er 10 minutter tilbage. Mit spørgsmål er det første. Disse spørgsmål kommer ikke i anden række, den praksis findes slet ikke. Vi plejer bare ikke at nå så langt, og ud fra denne betragtning vil jeg gerne stille mit spørgsmål, så jeg kan få et svar fra Kommissionen og stille et tillægsspørgsmål, som jeg har ret til i henhold til forretningsordenen.

Formanden.
Jeg skal forsøge at forklare Dem det. Jeg sagde vist "i overensstemmelse med forretningsordenen og Parlamentets anerkendte praksis", for aldrig tidligere er et spørgsmål fra tredje del blevet besvaret her i Parlamentet. Der skete det, at kommissæren kun havde ét spørgsmål at besvare. Jeg tror ikke, at Kommissionen kan besvare spørgsmålet som sådan. Hvis Kommissionen er villig hertil, vil jeg straks give ordet til fru Schreyer, fordi vi vil skabe præcedens.
Fru Schreyer, har Kommissionen et svar på spørgsmålet fra hr. Alavanos, spørgsmål nr. 41, som er et meget interessant spørgsmål om støtte til turistindustrien via budgettet?
Jeg gentager, at det er første gang i alle disse år, at problemet er opstået.

Schreyer
Hr. formand, det var ikke planlagt, at det skulle med i spørgetiden. Derfor vil vi naturligvis komme med et skriftligt svar.

Formanden.
Jeg giver atter ordet til hr. Alavanos, så han kan tilkendegive sin mening, samt til alle de medlemmer, der har bemærkninger til forretningsordenen.

Alavanos (GUE/NGL).
Hr. formand, jeg vil ikke insistere, selv om jeg mener, at denne del af spørgsmålene principielt hører med, når der er tid, men jeg vil ikke insistere, da jeg ved, at De altid er fleksibel, når det drejer sig om spørgsmål og Parlamentets medlemmer. Jeg har dog en ting, jeg kunne tænke mig at vide: Selve overskriften på spørgsmålet nævner et emne, der har med budgettet at gøre. Hvorfor indgik det i tredje del i stedet for i spørgsmålene til kommissær Schreyer? Men som sagt vil jeg ikke insistere.

Formanden.
Som tidligere medlem af og ekspert i Europa-Parlamentet - og tilmed et ældre eksemplar end jeg, og det siger ikke så lidt - vil De vide, at det ikke er os midlertidige formænd, der navngiver spørgsmålene, men at de allerede er navngivet og døbt, når de bliver overgivet, og at jeg derfor kun kan tage spørgsmålet til efterretning og forklare, at vi altid plejer at komme i tidnød, men at vi i dag havde fem minutter til overs, og jeg tror ikke - og De må have mig undskyldt, hvis jeg taler til Dem som blot et tilfældigt medlem - at vi skal behandle enhver forhandling på baggrund af en enkelt femminutters oplevelse. Men jeg har taget dagens begivenheder til efterretning, og det danner præcedens, så der kan findes en løsning, hvis situationen gentager sig.
Tre medlemmer får ordet. Først hr. Rübig i overensstemmelse med den rækkefølge, i hvilken man har bedt om at få ordet.

Rübig (PPE-DE).
Hr. formand, jeg har et spørgsmål. I forbindelse med spørgetiden bliver der jo stillet forskellige spørgsmål. Efter hvilken metode fastsætter man egentlig rækkefølgen på spørgsmålene? Det ville jeg gerne vide.

Formanden.
Hvis Kommissionen fastlægger, i hvilken rækkefølge spørgsmålene skal besvares, udpeger den de kommissærer, der skal besvare konkrete spørgsmål, når det er deres tur, som De kan se. Tre kommissærer svarer på skift i 20 minutter hver, og Kommissionen har først klassificeret visse spørgsmål som værende uopsættelige, og de besvares på Kommissionens vegne af de tilstedeværende kommissærer. Sådan fastlægges rækkefølgen. Under alle omstændigheder kan vi sende Dem en skriftlig forklaring til orientering.
Fru Ahern har ordet.
Ahern (Verts/ALE).
Hr. formand, jeg har en bemærkning til forretningsordenen. Jeg støtter hr. Alavanos' indlæg. Hvis ikke De vil lade ham få ordet, vil jeg gerne stille et tillægsspørgsmål til kommissær Schreyer vedrørende fru Scallons spørgsmål. Jeg vil derfor bede Dem om enten at give ordet til hr. Alavanos eller også at lade mig stille et tillægsspørgsmål til kommissæren.

Formanden.
Undskyld mig. Fru Ahern, behandlingen af fru Scallons spørgsmål sluttede for flere minutter siden. De var i Deres gode ret til at stille et tillægsspørgsmål. Hvis De ønsker at stille fru Schreyer et tillægsspørgsmål, og hun ønsker at besvare det, har jeg selvfølgelig ikke noget imod det.
Fru Schreyer?
Fru Ahern, De kan stille Deres spørgsmål.

Ahern (Verts/ALE).
Jeg har nogle kommentarer til spørgsmålet vedrørende "misbrug af budgettet til finansiering af abort". Det var et uhæderligt spørgsmål, fordi midlerne går ind i reserven og bruges til f.eks. hiv. Der blev talt om abortfrekvenser i Irland. Alle ved, at hvis man ønsker en abort i Irland, så tager man til London! Det er er en helt urimelig fordrejning af virkeligheden.
Jeg vil gerne gøre det klart for fru Schreyer, at jeg finder det fornuftigt at anvende penge, der indgår i reserven, til finansiering af f.eks. hiv og aids i udviklingslandene og i særdeleshed i Afrika. Så vidt jeg ved, var det netop det, som pengene blev brugt til. Kan fru Schreyer bekræfte det?

Schreyer
Fru Ahern, forud for beslutningen om budgettet for 2003 var der jo også meget intense debatter om denne budgetpost. Dette program ligger jo hos den lovgivende myndighed, diskussionerne fortsætter, og jeg tror, at der er almindelig enighed om, at EU fortsat skal give støtte, netop inden for sundhedssektoren. Bl.a. derfor har vi afsat store donationer fra EU's budget til Den Globale Sundhedsfond, og det program, vi taler om her, er et vigtigt bidrag til at styrke det sundhedsmæssige grundlag i udviklingslandene.

Ferrer (PPE-DE).
Jeg har ikke noget spørgsmål til kommissæren. Der var tale om en intern bemærkning til forretningsordenen. Jeg synes, at De har truffet en udmærket beslutning, hr. formand, men jeg forstår ikke, hvorfor der efter spørgsmålene til de enkelte kommissærer er en tredje del med titlen "andre spørgsmål". Havde jeg vidst, at disse spørgsmål ikke ville blive besvaret, var jeg ikke blevet så længe i mødesalen men var i stedet taget hen på mit kontor for at arbejde. Jeg mener derfor, at vi skal planlægge vores arbejde bedre, og at der enten ikke skal være en sådan tredje del, eller at kommissæren skal adviseres, så vedkommende kan besvare spørgsmålene i denne kategori, hvis der er tid til det.
Formanden.
Fru Ferrer, jeg vil give Dem den forklaring, som jeg kan give Dem i dette tilfælde. Kommissionen er velinformeret, for den har modtaget spørgsmålene og opstillet dem i rækkefølge. Sagen er den, at spørgsmål, der ikke er personlige, og som ikke er planlagt, aldrig tidligere er blevet besvaret her i Parlamentet. Hvorfor er de med i dokumentet? Fordi de så kan blive besvaret skriftligt. Det er grunden. Og i dag er første gang, det er sket, og det tager vi udtrykkeligt til efterretning.
Hvis jeg havde ladet kommissær Nielson tale i yderligere fem eller seks minutter - hvilket jeg havde til hensigt eller i det mindste forestillede mig - ville vi have brugt tiden, men kommissæren har ikke blot talt i 20 minutter men i 48 minutter, og vi har derfor givet ham lov til at tage af sted, fordi han har talt i 28 minutter ekstra, og fordi vi ellers ville have forlangt for meget af ham.
Der var ingen, der stillede tillægsspørgsmål til spørgsmålet til fru Schreyer, og vi havde derfor fem minutter til overs. Så var der et medlem, der ikke havde stillet noget tillægsspørgsmål, som efter afslutningen på forhandlingen sagde: "Så vil jeg gerne stille et tillægsspørgsmål nu". Det overværede De også.
Jeg mener, at jeg har givet Dem så god en forklaring, som jeg er i stand til, men jeg vil give Dem ret i, at man bør forudinformeres om de spørgsmål, der besvares skriftligt. Og andre medlemmer som De selv skal være opmærksomme på, at disse spørgsmål ikke er planlagt til mundtlig besvarelse.
Da den tid, der er afsat til spørgetiden er udløbet, vil spørgsmål nr. 41-74 blive besvaret skriftligt.

Betænkning af Manders (A5-0145/2003)

Kommissionen kan fuldt ud acceptere ændringsforslag 2, 6, 15, 21, 26, 47, 53, 60, 65, 66, 94 og 97.
Kommissionen kan i princippet acceptere ændringsforslag 28, 29, 30, 34, 50, 56, 58, 83 og 100, forudsat at de omskrives eller omordnes.
Kommissionen kan delvis acceptere ændringsforslag 3, 39, 77, 91 og 95.
Kommissionen kan delvis og i princippet acceptere ændringsforslag 17, 23, 35, 37, 44, 49, 52, 57, 84, 85, 90, 92, 93, 98, 99, 101, 107 og 108.
Kommissionen kan ikke acceptere ændringsforslag 1, 4, 5, 7 til 14, 16, 18, 19, 20, 22, 24, 25, 27, 31, 32, 33, 36, 38, 40 til 43, 45, 46, 48, 51, 54, 55, 59, 61 til 64, 67 til 76, 78 til 82, 86 til 89, 96 eller 102 til 106.
Formanden.
Næste punkt på dagordenen er redegørelse fra Kommissionen om ransagning af den tyrkiske menneskerettighedsassociations hovedsæde i Ankara.

Verheugen
Hr. formand, mine damer og herrer, på Kommissionens vegne vil jeg gerne afgive følgende erklæring. Kommissionen er meget bekymret over de tyrkiske myndigheders seneste ransagning af menneskerettighedsassociationens kontorer i Ankara, hvor der blev beslaglagt dokumenter og andet materiale. Efter at man ved de politiske reformer, der blev vedtaget for kort tid siden, udvidede de grundlæggende rettigheder ytringsfrihed og foreningsfrihed, er det vanskeligt at forstå forfølgelsen af sådanne foreninger. Kommissionen har i sine regelmæssige rapporter berettet om lignende tilfælde. Disse episoder er efter Kommissionens opfattelse i modstrid med målene for de aktuelle reformbestræbelser. Det viser på ny, hvor stor kløften er mellem de politiske reformer på den ene side og holdningen hos den udøvende magt og justitsmyndighederne på den anden side, når det gælder gennemførelsen af reformerne.
I denne forbindelse vil jeg gerne understrege, at gennemførelsen af reformerne vil være en afgørende faktor, når det skal vurderes, om de politiske Københavnskriterier er opfyldt. Jeg vil tage dette punkt op under mine samtaler med den tyrkiske udenrigsminister Abdullah Gül på torsdag i Bruxelles. Efter mine informationer har den tyrkiske justitsminister i mellemtiden offentligt beklaget de tyrkiske myndigheders fremfærd i menneskerettighedsassociationens kontorer. Den tyrkiske justitsminister har samtidig anerkendt, at den omfattende implementering af de politiske reformer er af stor betydning. Han præciserede også, at sådanne episoder ikke må ske igen.
Jeg vil udtrykkeligt pege på, at Kommissionen aktivt støtter menneskerettighedsassociationen i Tyrkiet. I perioden mellem 1992 og 1999 er der blevet stillet 309.000 euro til rådighed til dette formål. Der er afsat yderligere midler i forbindelse med initiativer til støtte af opfyldelsen af de politiske kriterier. Kommissionen har for nylig, den 25. marts, udsendt en revideret meddelelse om en forbedret tiltrædelsesstrategi for Tyrkiet.
Jeg kan her kun endnu en gang understrege, at fuld og ubegrænset gennemførelse af alle lovgivningsreformer i daglig praksis i Tyrkiet er af allerstørste betydning. Det er i sidste ende også den målestok, der vil blive anvendt ved vurderingen af, om Tyrkiet kan optages. Menneskerettighedsorganisationer skal kunne arbejde uhindret, og de vil også fremover få støtte fra Kommissionen til deres aktiviteter. Mange tak.

Zacharakis (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, endnu en gang skal Europa-Parlamentet beskæftige sig med det utvivlsomt mest problematiske land af alle de lande, som er associeret med EU med en særlig relation, som i Tyrkiets tilfælde giver det egenskab af ansøgerland. Denne gang er der tale om et hidtil udset - også efter tyrkisk standard - tilfælde af uhæmmet foragt for grundlæggende regler for en retsstat og demokratisk ledelse, oven i købet under opsyn af en højtstående tjenestemand inden for retsvæsenet, som højtideligt har bekræftet en gældende tyrkisk praksis og situation, hvor Tyrkiet systematisk praktiserer grov tilsidesættelse af grundlæggende forpligtelser, som landet har påtaget sig for at retfærdiggøre og støtte sin ansøgning om optagelse i EU. 
Med politiets antiterrorenheds razzia mod den tyrkiske menneskerettighedsassociations kontorer i Ankara tilføjes endnu et sort kapitel til den lange, sørgelige liste over tyrkiske overtrædelser af politiske og religiøse friheds- og menneskerettigheder og mindretalsrettigheder i Tyrkiet. Og de løfter og forsikringer, som alle de forskellige tyrkiske regeringer har strøet om sig med, om at de vil træffe og gennemføre de krævede institutionelle og andre foranstaltninger for at opfylde Københavnskriterierne, bliver utroværdige.
Der var mange, der havde travlt med at lovprise disse erklæringer med alt for stor optimisme, men nu konstaterer man med lige så stor skuffelse, at man ved at behandle det tyrkiske system med forståelse og tolerance opnår præcis det modsatte resultat, idet man i virkeligheden opmuntrer og støtter alle dem i Tyrkiet, som er imod, at landet tilpasser sig anerkendte etiske værdier for den indre retsorden og international adfærd.
Derfor er EU og navnlig Europa-Parlamentet som folkevalgt repræsentativt organ nødt til strengt og uforbeholdent at fordømme den seneste uacceptable hændelse, men også Tyrkiets generelle negative holdning til menneskerettighederne og folkeretten, og gøre det helt klart over for den tyrkiske regering, at alene tanken om Tyrkiets optagelse i den europæiske familie er udelukket under disse omstændigheder, som det helt korrekt understreges i hr. Oostlanders fremragende betænkning.

Ceyhun (PSE).
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, først må jeg på min gruppes vegne gøre det helt klart, at vi ikke accepterer denne ransagning, og naturligvis protesterer vi imod, at politiet og en statsadvokat fra statssikkerhedsdomstolen i Ankara overhovedet kan gennemføre sådan en aktion. Vi går ud fra, at den tyrkiske regering netop i denne sag vil handle eksemplarisk og opklare denne sag. At vi skal tale om det her i aften, er i orden, men jeg synes ikke, vi bør begå den fejl at spille spillet sådan, som høgene i Tyrkiet forventer af os.
I Tyrkiet handler det i øjeblikket i virkeligheden om, at EU-modstanderne, som findes i statsapparatet og desværre stadig spiller en mægtig rolle, er meget bange for, at de, hvis Tyrkiet nogensinde bliver medlem af EU, ikke længere vil kunne gøre det, de hidtil har kunnet gøre. Netop disse kræfter i det tyrkiske statsapparat er naturligvis interesserede i at udnytte enhver lejlighed og gennemføre så mange provokationer som muligt. På denne dag, den 6. maj, var det egentlig planlagt, at ngo'erne skulle mødes med den tyrkiske udenrigsminister og den minister, der har ansvaret for menneskerettigheder. Denne eftermiddag blev ransagningen så gennemført. Det viser, at de kræfter, som med alle midler vil skabe en anden stemning i Tyrkiet, valgte netop denne dag og med denne for os uacceptable operation skabte en situation, som foranlediger os til denne debat i aften, hvor Tyrkiet endnu en gang bliver genstand for en masse negative udtalelser, og hvormed vi i sidste ende gør de kræfter en tjeneste, som ikke ønsker noget europæisk demokrati i Tyrkiet.
Der er en kendsgerning, som vi skal notere os. I Tyrkiet er der for tiden en regering, som vil gennemføre nødvendige reformer. Denne regering anstrenger sig, og denne regering reagerede også straks efter denne ransagning og sagde, at man ville gøre alt for at opklare denne sag. Derfor vil jeg gerne bede mine kolleger her i Parlamentet om at hjælpe de kræfter i Tyrkiet, som virkelig arbejder for demokrati og menneskerettigheder, og handle meget forsigtigt ved sådanne provokationer og ikke lade sig provokere og misbruge af de forkerte.

Jensen (ELDR).
Hr. formand, på ELDR-Gruppens vegne vil jeg også udtrykke vores store skuffelse over ransagningen af menneskerettighedskontoret og tage kraftig afstand fra denne begivenhed. Jeg er dog enig med hr. Ceyhun i, at vi skal være varsomme i vores fortolkning af dette.
Som Kommissæren nævnte, ser vi jo en udtalt reformvilje i Tyrkiet og vilje til at leve op til de politiske kriterier, der er kravet for at indlede forhandlinger om EU-medlemskab. Det så vi med ændringerne af forfatningen sidste år i august, hvor dødsstraffen blev afskaffet i fredstid, og hvor en række andre frihedsrettigheder blev etableret, og flere reformer er på vej. Jeg deltog selv i den tyrkiske nationalforsamlings symposium i slutningen af april, hvor man drøftede, hvilke ændringer af det tyrkiske retssystem der skal til, for at det kan leve op til de politiske kriterier. Det var en saglig og åben debat, jeg overværede, hvor bl.a. juridiske eksperter og repræsentanter fra dommerstanden gav klare og skarpe bud på de reformer, der skal sikre domstolenes uafhængighed og overholdelse af fundamentale menneskerettigheder. Hvis nationalforsamlingen følger de gode råd og vedtager reformer, der sikrer retssystemet uafhængighed og et retssystem, der er i overensstemmelse med menneskerettighederne, er Tyrkiet atter et skridt på vejen videre til at forhandle om optagelse i EU - og nok så vigtigt - den tyrkiske befolkning vil være sikret de fundamentale og demokratiske rettigheder, jeg tror, de virkelig ønsker sig.
Sagen er selvfølgelig, at det er ikke nok at ændre lovgivningen, hvis der ikke også sker ændringer i praksis - så er vi lige vidt, som Kommissæren understregede det, og jeg synes, det er vigtigt, at vi understreger det. Det er derfor meget sørgeligt, at vi fortsat får meldinger om tortur i de tyrkiske fængsler og andre menneskerettighedskrænkelser, heriblandt brud på ytringsfriheden. Begivenhederne den 6. maj viser desværre, at der fortsat er kræfter i det tyrkiske samfund, der ikke forstår nødvendigheden af ændringer eller ikke accepterer dem og handler derefter. Det er uacceptabelt.
Tyrkiet er et meget sammensat land med mange forskellige kulturer. Det er også et meget dynamisk land med store ressourcer og meget talent, og et fortsat samarbejde mellem EU og Tyrkiet er i både Tyrkiets og EU's interesse. Men medlemskab af EU fordrer, at man lever op til bestemte principper. Vi hører ofte tyrkiske politikere sige, at Tyrkiet bliver mødt med hårdere krav end andre lande for at komme med i EU. Det er ikke rigtigt. De 10 lande, der kommer ind i maj 2004, har måttet gennemføre vanskelige reformer, reformer der ofte ikke var den store folkelige opbakning til, og som også blev modarbejdet indefra. For alle lande gælder det, at demokratiet er en proces, og man skal være på vagt over for menneskerettighedskrænkelser og ubalance mellem institutionerne.

Uca (GUE/NGL).
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, endnu en gang er menneskerettighederne blevet trådt under fode i Tyrkiet. I overværelse af en repræsentant for den tyrkiske anklagemyndighed blev IHD's kontorer i Ankara ransaget af myndighederne og alt materiale beslaglagt. Endnu en gang ramte de den største menneskerettighedsorganisation i Tyrkiet, og endnu en gang var terrorismen påskuddet.
Jeg spørger Dem, mine damer og herrer: Hvor længe skal det fortsætte? Er det Tyrkiets reformproces? Kan man stadig for alvor tro på, at Tyrkiet er opsat på at opfylde Københavnskriterierne? GUE/NGL-Gruppen protesterer skarpt mod de tyrkiske myndigheders fremfærd. Den aktuelle ransagning af IHD er kun det seneste skridt i en række af overgreb mod menneskerettighedsorganisationen.
Vi husker, at siden 1991 er over 10 IHD-medlemmer blevet myrdet, i maj 1998 blev lederen af IHD, Akin Birdal, skudt ned på sit kontor. Ved de seneste parlamentsvalg måtte han og andre HADEP-medlemmer og -repræsentanter ikke opstille som kandidater. Alene i de sidste to år er der ifølge oplysninger fra Amnesty International indledt over 400 sager mod IHD. Hertil kommer utallige sager mod enkelte IHD-medlemmer. Senest er der udstedt et etårigt berufsverbot mod advokaten Eren Keskin, næstformand for IHD. Anklagen lyder hver gang på separatistisk propaganda. Mine damer og herrer, ser den nye behandling af menneskerettigheder i Tyrkiet sådan ud?
Vi har alle fulgt indledningen af reformprocessen i Tyrkiet med stor sympati. Håbet om en ny politik fra den tyrkiske regerings side var stort, både i EU og hos befolkningen i Tyrkiet, men indtil nu er dette håb ikke blevet opfyldt. Tyrkiet må ændre sin politik på afgørende punkter, ikke kun formelt, men også i praksis. Først da er udsigten til en tiltrædelse realistisk.
Problemområder er der nok af. Det viser de seneste måneder. Man kunne for det første nævne forbuddet mod HADEP, endnu et forbud mod et parti, som især går i brechen for mindretallenes forhold i Tyrkiet. Tyrkiet satser fortsat på forbud mod partier for at bringe de mennesker til tavshed, som er kritiske over for regeringens politik. Nu er også DEHAP truet af et forbud, altså den sammenslutning af partier, som HADEP stillede op for til de seneste parlamentsvalg. Jeg spørger Dem, mine damer og herrer, er det sådan, demokrati og ytringsfrihed ser ud?
Så er der retssagen mod det tidligere parlamentsmedlem Leyla Zana, hvis parti DEP ligeledes er blevet forbudt. Det er positivt, at sagen langt om længe er blevet genoptaget. Men hvordan ser retssagen ud? Hidtil virker den som en gentagelse af processen fra 1994, som af Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol blev klassificeret som unfair. Der er ganske vist ingen militærdommere mere, men militæret er massivt til stede i retssalen. Efter to retsdage er der ikke udsigt til en løsladelse. Vi husker, at Leyla Zanas forbrydelse, som indbragte hende en dom på 15 års fængsel, var, at hun sagde en sætning på sit kurdiske modersmål i det tyrkiske parlament.
Så er der myndighedernes fortsatte vilkårlighed over for kurderne. Også efter de formelle lovændringer bliver de langtfra behandlet ligeberettiget. Chikaner og generelle påstande om separatisme hører fortsat til dagens orden. Også brugen af det kurdiske sprog er fortsat underlagt klare begrænsninger. Man mærker fortsat ikke noget til anstrengelser fra Tyrkiets side for at sætte en ægte demokratiseringsproces i gang og søge efter løsninger på de mangfoldige problemer med inddragelse af alle kræfter i samfundet.
Så er der forholdene på politistationer og i fængslerne. Hvis man bliver anholdt i Tyrkiet, kan man stadig med stor sandsynlighed gå ud fra, at man vil blive mishandlet, især hvis man tilhører et mindretal. Elementære rettigheder som retten til kontakt med familiemedlemmer og advokater bliver ofte ikke overholdt eller kun i begrænset omfang. Det mest fremtrædende eksempel er Abdullah Öcalan, som i månedsvis så godt som ingen kontakt har haft til verden udenfor. Listen kunne fortsættes. Tænk f.eks. på Cypern.
Mine damer og herrer, af alle disse grunde må man konstatere, at Tyrkiets vej til Europa desværre stadig er lang. At tro, at Tyrkiet kan håbe på tiltrædelsesforhandlinger med EU uden en fundamental ændring af sin politik, er en illusion. Tyrkiet vil først have udsigt til optagelse, når det har bevist, at det tager Københavnskriterierne alvorligt. Tyrkiet kan gennem sin politik vise, hvor vigtig EU-tiltrædelsen egentlig er for landet.

Lagendijk (Verts/ALE).
Hr. formand, kære kolleger, om selve ransagningen af menneskerettighedsassociationen IHD kan jeg være kortfattet. Også min gruppe fordømmer denne kraftigt, også fordi den er fuldstændig i strid med de reformer, som skal bringe Tyrkiet nærmere EU. Men hvad der efter min mening er mere interessant, er baggrunden for denne ransagning. Det talte hr. Ceyhun også om, og jeg støtter ham. Jeg er overbevist om, at der i øjeblikket er en strid i gang foran, men især også bag kulisserne mellem på den ene side dem, der går ind for reformer, nemlig den nye regering, det nye parlament, mange menneskerettighedsorganisationer og andre, der går ind for reformer, og på den anden side de konservative, som stadig er meget stærkt repræsenteret i hæren, i bureaukratiet, men også inden for retsvæsenet.
Kære kolleger, det er intet tilfælde, at de konservative netop den dag, hvor denne menneskerettighedsassociation var indbudt til i udenrigsministeriet at være med til at tale om Tyrkiets nye strategi med henblik på tiltrædelsen, foretager et modtræk og ransager denne menneskerettighedsassociations kontorer. Det er heller intet tilfælde, at det sker ved hjælp af statssikkerhedsdomstolene, som er et bolværk af konservatisme i Tyrkiets retssystem. Det er efter min mening også en grund til endnu en gang at opfordre den tyrkiske regering til snarest at afskaffe disse statssikkerhedsdomstole, således som det var bebudet, for jeg gentager, at de er en kilde til meget elendighed. Hvis der er en strid mellem på den ene side de konservative og på den anden side dem, der går ind for reformer, er jeg overbevist om, at det er Parlamentets opgave at støtte dem, der går ind for reformer. Jeg afviser derfor den analyse af Tyrkiet, som nogle kolleger giver udtryk for, nemlig at det aldrig har været noget, det ikke er noget, og det heller aldrig vil blive noget.
Kære kolleger, sådan er situationen ikke. Se f.eks. på udenrigsminister Güls og justitsminister Ciceks reaktioner. Man skammer sig over det, der er sket ved denne ransagning, og man har igen bebudet nye foranstaltninger for at gøre noget sådant umuligt i fremtiden. Det er Europa-Parlamentets rolle at være kritisk, når tingene går galt i Tyrkiet, det gør vi i aften, det vil vi gøre i Oostlander-betænkningen, men det er også Parlamentets opgave at støtte dem, der går ind for reformer, og selve reformerne, for at den slags ransagninger kommer til at høre fortiden til.

Balfe (PPE-DE).
Hr. formand, først vil jeg takke min kollega hr. Oostlander, fordi han har ladet mig rykke frem på talerlisten, så jeg kan komme tilbage til mine besøgende.
Denne forhandling - hvor der er en stor grad af enighed - handler ikke om Tyrkiets mulige medlemskab af EU men om, hvilken type land Tyrkiet er. Under den ransagning, der blev autoriseret af statens sikkerhedskorps, hævder menneskerettighedsorganisationen, at alle private notesbøger, computere, filer og rapporter blev beslaglagt, mens alle indkomne faxer og e-mails blev læst, hvorefter nogle blev fjernet.
Det er ikke kun skidt for Tyrkiet, det er også meget destabiliserende, at statens repræsentant - nemlig statens sikkerhedskorps - helt klart handler imod Tyrkiets interesser. Det sender et signal til omverdenen om, at man forsøger at undergrave det demokrati, som den tyrkiske regering forsøger at opbygge.
Er det ikke ironisk, at tjenestemændene straks efter ransagningen tager hen for at møde udenrigsministeren og ministeren for menneskerettigheder? Det er vores opgave som parlament at støtte de folk i Tyrkiet, der fremmer demokratiet, at gøre det helt klart, at vi støtter de repræsentanter for staten, der er imod sådanne handlinger, samt at støtte folk som Abdullah Gül, der tydeligvis var meget rystet over hændelsen.
Det er kendetegnende for en moderne demokratisk stat, at statens sikkerhedskorps og militæret er underlagt den civile magt. Mange mennesker i Tyrkiet arbejder hen imod disse mål, og jeg mener, at Parlamentet med vedtagelsen af denne beslutning kan støtte disse folk.
Vi siger ikke ja eller nej til Tyrkiet i EU. Vi siger, at vi vil hjælpe befolkningen med at gøre Tyrkiet til et godt og anstændigt land, som de alle kan være stolte over at bo i.

Boudjenah (GUE/NGL).
Hr. formand, Leyla Zana, modtager af Sakharov-prisen, har netop ved genbehandlingen af sin sag, som kom i stand takket være Den Europæiske Menneskerettighedsdomstols afgørelse, opfordret EU til at fremme reformerne ved øjeblikkeligt at åbne tiltrædelsesforhandlinger med Tyrkiet. Hun understregede, at dette ville fremme demokratiseringsprocessen i Tyrkiet.
Men hvornår har det tyrkiske styre tænkt sig definitivt at slå ind på denne vej i stedet for at fortsætte med at chikanere de demokratiske forkæmpere, som det endnu en gang skete med de tilfældige ransagninger af den tyrkiske menneskerettighedsassociations lokaler, en association, som allerede lider under gentagne skræmmeforsøg og trusler.
Det nye forbud fra marts måned mod ADEP-partiet er også uacceptabelt, eftersom partiet klart afviser enhver forbindelse til væbnet kamp. Forfatningsdomstolen i Ankara forlænger på denne måde den meget lange liste over sanktioner imod dem, der kræver, at landet anerkender den kurdiske befolknings rettigheder. Det tyrkiske styre spinder sig ind i en tankegang, som ikke blot skader de direkte ofre for undertrykkelsen, men også hele det tyrkiske samfund og landets anseelse i udlandet. Det er næsten præcis et år siden, den 10. maj 2002, at Europa-Parlamentets ad hoc-delegation vurderede, at forbuddet mod ADEP ville være et alvorligt anslag mod demokratiet i Tyrkiet. Det er desværre det, der er sket i dag.
Hvilke konklusioner kan vi drage?
Det drejer sig ikke om at falde i den fælde, som de konservative og andre europæiske ekstremister er faldet i, når de automatisk udelukker det tyrkiske folk fra den kristne klub, som EU skulle være. Det ville være kriminelt at stemple og isolere denne nation ved at lukke dørene til Unionen i for næsen af den. Derfor vil jeg gentage min fulde solidaritet med de mennesker, som i Tyrkiet kæmper for menneskerettighederne, nogle gange med livet som indsats. De demokratiske kræfter skal vide, at vi står ved deres side for at komme så tæt som muligt på den dag, hvor det er muligt at leve og udtrykke sig frit i Tyrkiet.
Rådet og Kommissionen skal således gøre en større indsats for, at den tyrkiske regering overholder Københavnskriterierne, som er at fremme menneskerettighederne og retsstaten. Denne indsats bør udmønte sig i en tilsvarende økonomisk støtte til aktiviteterne i de foreninger, som arbejder for demokratiet.
Endelig vil jeg efter genåbningen af Leyla Zanas og tre af hendes kollegers sag for nogle dage siden ønske, at Europa-Parlamentet snarest muligt får lejlighed til at overrække hende hendes pris her i salen.
Wyn (Verts/ALE).
Hr. formand, det er ikke første gang, at Parlamentet har diskuteret spørgsmål vedrørende den tyrkiske regerings krænkelse af menneskerettighederne. Hvis ikke vi forsvarer de chartre og traktater, vi selv har udarbejdet - f.eks. Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder og menneskerettighedslovgivningen - så risikerer vi at blive til grin i det internationale samfund.
Jeg har ved tidligere lejligheder personligt fordømt den tyrkiske regering for fængsling uden rettergang af mange fra det kurdiske samfund, ligesom jeg har fordømt den straf på 14 års fængsel, som Leyla Zana og tre af hendes kolleger blev idømt. De var alle fortalere for bedre rettigheder til kurderne, og Leyla Zana fik i 1995 overrakt Europa-Parlamentets Sakharov-pris. Leyna Zanas sag blev beordret genoptaget efter en afgørelse fra Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol her i Strasbourg, og det internationale samfund nedsatte en domstol, fordi man skønnede, at den oprindelige retssag mod Leyna Zana og hendes kolleger ikke havde været retfærdig.
Parlamentet må endnu en gang se på en krænkelse af menneskerettighederne i kølvandet på en ransagning af den tyrkiske menneskerettighedsorganisations hovedkvarter i Ankara. Menneskerettighedsorganisationen udfører internationalt anerkendt menneskerettighedsarbejde i Tyrkiet og giver parlamentsmedlemmerne uvurderlige oplysninger om grusomme menneskerettighedskrænkelser. Er det overraskende, at nogen af os atter spørger, om vi skal støtte Tyrkiets ansøgning om EU-medlemskab?
Til orientering kan jeg sige, at 183 mennesker ifølge menneskerettighedsorganisationen blev udsat for tortur, mishandling og forvaring i Tyrkiet alene i første kvartal af 2003. Et EU-formandskab, der roser sig selv af at forsvare menneskerettighederne for alverdens minoriteter og undertrykte mennesker kan ikke passivt lade sådanne krænkelser fortsætte.

Oostlander (PPE-DE).
Hr. formand, det tyrkiske retssystem er baseret på den idé, at den offentlige orden og sikkerhed er meget vigtigere end individuelle menneskerettigheder. Den offentlige anklagers opfattelser i Ankara kender jeg udmærket. Jeg har selv hørt ham bruge den slags udtryk. Det er ikke underligt, at de, der foretager en ransagning af menneskerettighedskontoret i Ankara finder det normalt i et sådant system. Det er livsstilen. Justitsministeren har beklaget ransagningen. Det er naturligvis udmærket, men problemet er, om denne minister virkelig har magt over den offentlige anklager, således at sidstnævnte ikke længere uden videre kan gøre, hvad han vil.
Er dette ikke på ny den såkaldte deep state med generaler og pashaer, som braser gennem det hele, f.eks. ved ministerpræsident Erdogans forsøg på at finde en løsning på Cypern-problemet, genindførelsen af forbuddet mod HADEP og den vedvarende fængsling af fru Zana, der som modtager af Sakharov-prisen jo har en ganske særlig symbolsk værdi for os? En sådan adfærd er ensbetydende med ren og skær tilsidesættelse af EU's normer og værdier.
Deep state's opfattelser af god forvaltning afviger i høj grad fra EU's opfattelser. I hver af medlemsstaternes ambassader kan De få striber af eksempler herpå. Hr. Ceyhun gør nu opmærksom på, at det er modstanderne af EU i Tyrkiet, som vil foretage sådanne skadelige aktioner. Jeg tror ikke, at der i Tyrkiet er mennesker, i hvert fald ikke hos pashaerne og generalerne, som ikke vil høre ind under EU. Der er nemlig knyttet status og alle mulige andre fordele til det. De vil godt, men de vil have, at Tyrkiet deltager i EU på deres betingelser. Det må vi for enhver pris forhindre og gøre det klart for borgerne og alle, som mener det godt med Tyrkiet, at vi ikke vil acceptere det.
Jeg tror, at det også over for den tyrkiske offentlighed skal gøres tydeligt, hvor vi står, at der er knyttet betingelser til tiltrædelsen, og at det ved hver overtrædelse hele tiden vil blive sagt, at vi ikke accepterer dette, således at deep state ved, at der i EU ikke er nogen fremtid for dens måde at tænke og handle på. Jeg håber, at EU-kommissær Verheugen også kan gøre dette synligt i Tyrkiet, eventuelt gennem foranstaltninger vedrørende støtte til menneskerettighedsorganisationer i landet.

Korakas (GUE/NGL
). (EL) Hr. formand, razziaen mod den tyrkiske menneskerettighedsassociations kontorer er ikke det første angreb på denne organisation, som har været og stadig er forrest i kampen mod undertrykkelsen af befolkningen i Tyrkiet, tyrkerne og kurderne og de etniske mindretal. Vi har før gang på gang set den slags angreb, også af grovere karakter. Jeg kan bl.a. minde om det væbnede angreb på den tidligere præsident for associationen, Akin Birdal, som flere gange blev udsat for beskydninger. Også dette angreb blev fordømt af den daværende justitsminister, men det endte med, at Birdal blev sat i fængsel i flere år. Bare så vi forstår, hvor stor betydning de nuværende ministres fordømmelser har!
Så denne razzia har en særlig betydning, fordi den finder sted på et tidspunkt, hvor den nye tyrkiske regering forsøger at redde den demokratiske maske, som hr. Erdogan og hans tilhængere bar både før og efter valget. For os er der ingen tvivl om, at islamisternes regering på grund af sit meget ideologiske grundlag hverken er eller har været i stand til at bringe demokratiet til Tyrkiet. Den har været nødt til at bøje sig og tage hensyn til den tyrkiske befolknings ønsker og kamp, men den har på intet tidspunkt ændret sin ideologiske politiske orientering. Der er ingen tvivl om, at den grundlæggende årsag til ovennævnte razzia er associationens ukuelige heroiske kamp for menneskerettighederne i Tyrkiet og den kurdiske befolknings rettigheder. Hverken militæret, som hele tiden styrer det politiske liv i Tyrkiet, eller det islamiske parti har nogen sympati for sådanne tåbeligheder. Razziaen fandt sted under påberåbelse af straffelovens paragraf 169 og antiterrorlovens paragraf 312, som gør enhver støtte til politiske fangers sultestrejke og kamp mod de hvide celler strafbar. I den samme ånd blev det besluttet at forbyde Tyrkiets kommunistiske parti og partiet DEHAP.
Vi vil gerne udtrykke vores solidaritet med broderfolket i Tyrkiet og støtte det i kampen for demokrati og fred, som også kom til udtryk for nylig i modstanden mod angrebet på Irak.

Formanden.
Mange tak, hr. Korakas.
Jeg har modtaget seks beslutningsforslag, jf. forretningsordenens artikel 37, stk. 2

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende betænkninger:
A5-0146/2003 af Evelyne Gebhardt for Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked om forslag til Rådets forordning om statut for det europæiske andelsselskab (SCE) (9923/2002 - C5-0485/2002 - 1991/0388(COD));
A5-0127/2003 af Proinsias De Rossa for Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender om udkast til Rådets direktiv om supplerende bestemmelser til statutten for det europæiske andelsselskab (SCE) for så vidt angår medarbejderindflydelse (fornyet høring) (9924/2002 - C5-0494/2002 - 1991/0389(CNS).

Schreyer
Hr. formand, ærede medlemmer, først vil jeg gerne på Kommissionens vegne takke ordførerne for de to korresponderende udvalg for det fremragende arbejde, de har udført både med hensyn til forordningen om et europæisk andelsselskab og med hensyn til det relaterede direktiv om medarbejderindflydelse.
I EU findes der mindst 130.000 andelsselskaber med 2,4 millioner medarbejdere og langt over 80 millioner medlemmer. Forordningen vil give disse andelsselskaber et instrument for grænseoverskridende forretninger i hele det indre marked i lighed med det, der allerede er vedtaget for aktieselskaber med statutten for det europæiske selskab.
Gennem mange år har andelsselskabernes sammenslutninger i Europa krævet en sådan statut, og de er tilfredse med den forordningstekst, der nu foreligger. Statutten vil også gøre det muligt at danne grænseoverskridende sammenslutninger, som hviler på andelsstrukturer. På denne måde vil sådanne virksomheder kunne udfolde fælles aktiviteter, øge deres konkurrenceevne og diversificere deres markeder. Parlamentet gik under førstebehandlingen den 20. januar 1993 ind for statutten for det europæiske andelsselskab. Mange forbedringer i teksten i det senere ændrede forslag fra Kommissionen går tilbage til denne første udtalelse fra Parlamentet. Parlamentet udtalte sig den 2. december 1993 til fordel for det ændrede forslag og bekræftede det igen den 27. oktober 1999.
Forordningen er ikke fuldkommen. Den afspejler imidlertid en bred enighed om, hvilke regler der skal gælde for denne nye andelsvirksomhed. I Rådet fik den enstemmig tilslutning fra alle medlemsstater, og set på baggrund af de meget forskellige bestemmelser i de enkelte stater for andelsselskaber er det et vigtigt fremskridt. Kommissionens mål har fra begyndelsen været at skabe et instrument, som på den ene side er fleksibelt og moderne, men som på den anden side også tager højde for andelsselskabernes særlige kendetegn, andelsprincipperne. Vi er glade for, at denne forordning i sin nuværende form bevarer denne balance.
Artikel 79 giver mulighed for at fjerne eventuelle mangler i forordningen på grundlag af de erfaringer, der høstes i de første fem år med gennemførelsen. Kommissionen vil derfor observere anvendelsen af statutten med henblik på en revision af forordningen. Parlamentets medlemmer er forståeligt nok yderst betænkelige ved Rådets ensidige og enstemmige beslutning om at ændre retsgrundlaget, så Parlamentet berøves sin medbestemmelsesret. Kommissionen har anvendt artikel 95 som retsgrundlag for sit forslag, fordi denne artikel sigter mod gennemførelsen af det indre marked. Vi mener fortsat, at artikel 95 er det rette retsgrundlag.
De foreslåede ændringer vedrører næsten udelukkende beskyttelsen af medarbejdernes erhvervede rettigheder. Kommissionen mener, at disse rettigheder beskyttes fuldstændigt af direktivet. Det skal opfyldes ved stiftelse af et europæisk andelsselskab. Den korrekte plads for denne regulering er i dette direktiv, og derfor kan vi ikke støtte ændringsforslagene.
Nu til det supplerende direktiv om medarbejderindflydelse. Det foreslåede direktiv, som supplerer forordningen, er en omfattende regulering, som skal tilvejebringe en rimelig sikring af medarbejdernes ret til information, høring og medbestemmelse. Teksten er hovedsageligt baseret på det tilsvarende direktiv, som for halvandet år siden blev vedtaget for det europæiske selskab, og det fortjener efter Kommissionens opfattelse Deres støtte. Parlamentet vil nu gerne foretage nogle væsentlige ændringer. Mange af dem er klare forbedringer. Efter indgående at have undersøgt alle de ændringer, som Parlamentet har foreslået, er Kommissionen villig til helt eller delvist at tilslutte sig halvdelen af dem og støtte dem i Rådet. Ændringsforslag 5, 9, 10, 11, 12, 19 og 22 kan accepteres i fuldt omfang.
Kommissionen er også indforstået med nogle andre ændringsforslag, som imidlertid kræver den ene eller anden lille formuleringsændring for at tage højde for nogle medlemsstaters forhold. Det drejer sig om ændringsforslag 4, 14, 17, 20 og 21.
Vi tror, at også Rådet uanset debatten om retsgrundlaget er åbent over for de fleste af disse ændringsforslag. Det betyder, håber vi, at såvel forordningen som direktivet kan udstedes af Rådet i juni, så der vil findes en gunstig retlig ramme for europæiske andelsselskaber, som vil udvide deres aktiviteter på en grænseoverskridende basis, og deres medarbejderes rettigheder samtidig vil være sikret en rimelig beskyttelse.

Gebhardt (PSE)
Tak, hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, det er virkelig en meget vigtig betænkning, vi står over for her, en meget vigtig lovgivning for mange mennesker i EU, mennesker, som har sluttet sig sammen i virksomheder for at forene deres styrker og bringe disse styrker videre ud på markedet. Det er helt klart, at i et EU, hvor arbejdet bliver stadig mere grænseoverskridende, er dette samarbejde også meget nødvendigt hen over grænserne og fortjener støtte.
Europa-Parlamentet vedtog allerede den 13. april 1983 for første gang en beslutning om europæiske andelsselskaber. Det viser, i hvor høj grad Europa-Parlamentet altid har ment, at netop lovgivningen på dette område var vigtig. Kommissionen har også imødekommet dette ønske, og som kommissæren netop sagde, fik vi faktisk en begyndelse på lovgivningen efter nogen tid.
Jeg beklager meget, at Rådet, efter at Europa-Parlamentet i 1993 afgav en udtalelse, en meget god udtalelse, faktisk har været 11 år om at træffe en beslutning og til dels også havde helt uvedkommende begrundelser for ikke at gøre noget på dette område. Det er faktisk uacceptabelt, især over for de mennesker, som det drejer sig om!
I denne forbindelse må jeg også sige, at jeg ikke kan rose Rådet, når det ganske simpelt ændrer retsgrundlaget og ved fremsendelsen af den nye tekst til Parlamentet ikke engang finder det nødvendigt at begrunde, hvorfor det ændrer dette retsgrundlag, hvilke argumenter det egentlig er baseret på. Det står der i hvert fald ikke noget om i de bilag, vi officielt har fået tilsendt. Jeg synes ikke, det er en måde at samarbejde med hinanden på i Parlamentet og Rådet.
Faktisk er det sådan, at Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked naturligvis især har beskæftiget sig med retsgrundlaget. For her drejer det sig jo om en meget vigtig sag, her drejer det sig også om Parlamentets rettigheder, og det ville være et mærkeligt parlament, som bare sagde ja, vi giver afkald på medbestemmelse, for vi har en enstemmig beslutning i Rådet, det bør vi respektere. Det kan intet parlament tillade sig, heller ikke Europa-Parlamentet! Derfor har udvalget også endnu en gang bekræftet, endda med et meget klart og entydigt flertal, at det rigtige retsgrundlag er artikel 95. Det er der også helt klare argumenter for, som man ikke bare kan feje af bordet, og kommissæren har jo netop bekræftet det endnu en gang.
Den foreslåede forordning skaber en selvstændig fællesskabsretlig struktur, som skal bestå parallelt til de nationale selskabsformer. I forslagets artikel 8 præciseres det, at forordningen ikke fastsætter strukturen alene, men at dette kun sker i forbindelse med statutten for det enkelte andelsselskab og selskabsretten i den medlemsstat, hvor det pågældende europæiske andelsselskab har sit hjemsted.
Der er dermed tale om en harmonisering og ikke om, at de 15 nationale selskabsmodeller underlægges en europæisk model, det vil sige om en tilnærmelse af lovgivningen, altså en reduktion af de lovgivningsmæssige forhindringer for, at det indre marked kan fungere. Og således bør det også være, og således bør det respekteres!
Lad mig i denne forbindelse komme med en personlig bemærkning, for som ordfører for Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked må jeg naturligvis nu anbefale Parlamentet at stemme imod alle ændringsforslag undtagen det første ved afstemningen i morgen, idet det alt sammen er genfremsatte ændringsforslag, som er blevet afvist i udvalget. Sådan er det nu engang, og som ordfører skal man naturligvis gengive sit udvalgs mening. Men den personlige bemærkning er, at De nok vil tillade mig ligesom min gruppe at stemme for disse ændringsforslag, fordi de betyder en styrkelse af medarbejderrettighederne. At styrke disse rettigheder er egentlig et must for en socialdemokrat, her er der ikke mulighed for at gøre undtagelser, og derfor er det klart, at jeg vil stemme for, selv om det i morgen ved afstemningen vil blive sagt, at jeg anbefaler at stemme imod. Og jeg vil bede Dem, hr. formand, om lov til at sige det en gang til i morgen før afstemningen.

De Rossa (PSE)
Hr. formand, som medlemmerne ved, var drøftelserne i Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender samt i Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked domineret af vores bekymring over retsgrundlaget, der kun giver mulighed for høring af Parlamentet. Jeg er lige så bekymret over dette som alle andre her i Parlamentet. Men jeg mener også, at vi har et ansvar for at forsøge at forbedre det direktivforslag, som vi har fået forelagt, og dette synspunkt deler jeg med alle i Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender.
Vi har her et forslag fra Rådet og Kommissionen om arbejdstageres og medarbejderrepræsentanters deltagelse i et europæisk andelsselskabs organer, og det er en kærkommen udvikling. Andelssektoren har ventet på denne lovgivning i 30 år på grund af sektorens forskelligartethed. Det har tydeligvis været vanskeligt at finde frem til en fælles holdning. Alligevel er 30 år alt for længe for de skønsmæssigt otte millioner mennesker, der er ansat i socialøkonomien i de forskellige medlemsstater. Jeg ved, at mange af dem er meget opsatte på, at vi bliver færdige i morgen og gør det muligt for Rådet at træffe en afgørelse hurtigst muligt.
Socialøkonomien er en vigtig sektor for så vidt angår beskæftigelsen i EU og bruttonationalproduktet. Andelsselskaber er en vigtig del af socialøkonomien. Det skønnes, at andelsselskaberne i forbrugs- og produktionsområder alene har mere end 78 millioner medlemmer i EU. Ved langt om længe at fremme dannelsen af europæiske andelsselskaber og sikre medarbejderindflydelse på bestyrelsesniveau i sådanne nye virksomheder sender vi et positivt signal til andelsbevægelsen. Det vil forhåbentlig få særlig stor betydning for nye andelsselskaber i de kommende EU-lande og samtidig medvirke til at styrke den europæiske samfundsmodel i hele den udvidede Union.
I udvalget har man vedtaget vigtige ændringsforslag om kønsmæssig ligestilling ved udvælgelse af arbejdstagerrepræsentanter, om fagforeningsrettigheder og om virksomhedernes sociale ansvar, og det glæder mig at høre, at der er tegn på, at både Kommissionen og Rådet er velvilligt indstillet over for mange af dem. Vi beklager, at Kommissionen ikke kan anbefale min gruppes ændringsforslag til forordningen. Men hvad angår den betydelige konsensus vedrørende direktivet, vil jeg gerne takke Rådet og Kommissionen, Beskæftigelsesudvalgets personale samt personalet i min egen gruppe for deres indsats. Uden et godt samarbejde med alle medlemmerne af Beskæftigelsesudvalget havde vi aldrig fået den enstemmige afgørelse, der danner grundlaget for de ændringsforslag, der fremsættes for Rådet.
Vi kan se frem til et tæt samarbejde med dem, der er involveret i den socialøkonomiske sektor i hele EU samt til at videreudvikle socialøkonomien. Det er nødvendigt med andre retsakter for at fuldende den nødvendige dækning på dette område, og jeg opfordrer Kommissionen og Rådet til ikke at udskyde de nødvendige beslutninger yderligere.
Jeg vil også foreslå, at de overvejer at bruge den bestemmelse i Nice-traktaten, der gør det muligt at vedtage sådanne beslutninger med kvalificeret flertal frem for enstemmighed. Det vil betyde fælles beslutningstagning med Parlamentet i forbindelse med vedtagelsen af yderligere lovgivning på området.

Sacrédeus (PPE-DE)
Hr. formand, min kone og jeg har været så heldige at have vores tre børn i et forældrekooperativ i min hjemby i Dalarna. Et forældrekooperativ til børnepasning er måske ikke prototypen på et europæisk andelsselskab, men vi har meget gode erfaringer med kooperativt arbejde. SCE-statutten og direktivet om medarbejderindflydelse hænger uløseligt sammen. Statutten handler om, hvordan de mekanismer, der skal sikre medarbejdernes indflydelse i europæiske andelsselskaber, skal fungere i praksis. I udtalelsen fra Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender har vi valgt at foretage tre politiske prioriteringer. For det første skal Europa-Parlamentet kræve et retsgrundlag, der sikrer Parlamentet medbestemmelsesret. For det andet skal de gældende bestemmelser om ret til information og samråd respekteres fuldt ud under processen forud for registrering eller omstrukturering af et europæisk andelsselskab. For det tredje skal de rettigheder, som medarbejderne havde inden oprettelsen af det europæiske andelsselskab, sikres.
Hr. formand, Parlamentet har advaret Rådet om, at det ikke vil acceptere en gentagelse af Rådets holdning til SCE-statutten. Rådet har ignoreret advarslen i dette tilfælde. For at forsvare Parlamentets rolle i lovgivningsprocessen og under henvisning til Parlamentets juridiske tjeneste har vi fra Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender fremhævet Traktatens artikel 95 som det korrekte retsgrundlag. Det handler om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning, ikke om overdragelse af beslutningsretten fra national lovgivning til EU.

Mayer, Hans-Peter (PPE-DE)
Hr. formand, jeg vil gerne have lov til at slå mine indlæg om forordningen og direktivet sammen, eftersom jeg bagefter har to minutter mere, fordi det stort set er det samme, der gælder for dem begge to.
Med det europæiske andelsselskab er der sket det samme som med det europæiske aktieselskab. Ministerrådet har med et pennestrøg taget medbestemmelsen fra os. Det må vi ikke tolerere. Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked er vel overvejende af den opfattelse, at man denne gang skal anlægge sag om valget af retsgrundlag for de to retsakter ved Domstolen. Jeg var oprindeligt blevet enig med ordføreren for forordningen om, at Retsudvalget udelukkende skulle begrænse sig til ændringsforslag vedrørende retsgrundlaget.
I mellemtiden er der kommet en række ændringsforslag både til forordningen og til direktivet til afstemning. Kommissionen vil støtte ændringsforslagene til direktivet, har jeg forstået, og afvise dem til forordningen. Jeg har samme opfattelse. Spørgsmålet om retsgrundlaget har imidlertid også stor betydning for fremtiden, for det kan ikke udelukkes, at Ministerrådet vil handle på samme måde på andre områder af selskabsretten - de næste selskaber står for tur. Med hensyn til forordningen er vi enige med Kommissionen i, at artikel 95 er det rigtige retsgrundlag. Det har vi også hørt flere gange, men omkring direktivet om medarbejderindflydelse vil jeg gerne gå lidt mere i detaljer. Artikel 137, stk. 1, litra e), er kompetencenormen for information og høring af medarbejderne og fastsætter proceduren i artikel 251, altså medbestemmelse, uden undtagelse. Litra f) i denne artikel er kompetencenormen for medarbejderindflydelsen. Den kræver enstemmighed i Rådet og betyder blot en høring af Parlamentet. Rådet kan imidlertid i dette tilfælde enstemmigt beslutte at anvende den fælles beslutningsprocedure. De to mål, indflydelse og høring, er ligestillet i dette direktiv. Jeg mener, at i denne situation, hvor to retsgrundlag står ligeværdigt ved siden af hinanden, reduceres dette kan til et skal, og Rådets skøn er derfor begrænset. Ellers ville kravet om enstemmighed i Rådet med hensyn til det ene retsgrundlag ophæve den fælles beslutningsprocedure i det andet ligeberettigede retsgrundlag. Denne beskæring af Europa-Parlamentets rettigheder som demokratisk legitimeret lovgivningsorgan er uacceptabel.
Et sagsanlæg vil ikke true det europæiske andelsselskab. For det første er gyldigheden af forordningen om andelsselskabet koblet til udløbet af gennemførelsesfristen for direktivet. Denne periode burde egentlig give tilstrækkelig plads til, at Domstolen kan komme med en afklaring. For det andet kan Domstolen efter anmodning beslutte, at forordningens og direktivets retsvirkninger fortsat skal gælde. Det er altså målrettet valget af retsgrundlag, der angribes, ikke indholdet i forordningen og direktivet.

Sacrédeus (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil godt takke fru Gebhardt og hr. De Rossa for deres arbejde med disse to betænkninger og for deres grundige indsats. Vi fra PPE-DE-Gruppen har her i plenarforsamlingen fremsat en række ændringsforslag til SCE-statutten. Vi mener, at der så vidt muligt skal være indsigt og åbenhed i forbindelse med proceduren for oprettelsen af et europæisk andelsselskab. De gældende bestemmelser vedrørende medarbejdernes ret til information og samråd skal efterleves fuldt ud. En række ændringsforslag medfører garanti for, at man allerede fra starten udtrykkeligt skal gøre rede for de konsekvenser, som oprettelsen af et europæisk andelsselskab forventes at have på beskæftigelsen. Mearbejderrepræsentanterne skal have tid til at komme med en udtalelse, inden beslutningen træffes.
Eftersom udkastet til en forordning berører de forskellige stadier i et europæisk andelsselskabs livscyklus, såsom oprettelse, flytning af hovedsæde og afvikling, kræves der en række forskellige ændringsforslag, så disse principper kan tilpasses de forskellige situationer, der beskrives i udkastet til en forordning.
Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender, hvis udtalelse jeg var så heldig at være ordfører for, er også af den opfattelse, at oprettelsen af et europæisk andelsselskab ikke må medføre, at medarbejderne mister rettigheder, som de tidligere havde.
Hr. formand, lad mig også sige meget konkret om hr. De Rossas betænkning, at det er vigtigt at understrege, at der bør være ret til forhandlinger om medarbejderindflydelse i forbindelse med oprettelsen af et europæisk andelsselskab og ved omfattende strukturelle ændringer. Alle medvirkende skal bidrage til en løbende proces. I betænkningen arbejder vi desuden på at fjerne den generelle klausul om, at medlemsstaterne kan undtages fra bestemmelserne om medarbejderindflydelse, når der oprettes et europæisk andelsselskab ved fusion mellem to andelsselskaber. Vi vil også godt understrege, at medarbejderrepræsentanterne i forvaltnings- og tilsynsorganerne bør vælges eller udpeges i overensstemmelse med national lovgivning.

Hughes (PSE).
Hr. formand, vi må vente og se, hvad Rådet får ud af aftenens indlæg om retsgrundlaget. Jeg håber, at Kommissionen endnu en gang vil overveje, om den kan acceptere ændringsforslag 14, 15, 17 og 19 til statutten, der handler om at medtage hensynet til beskæftigelsesmæssige virkninger af en fusion, flytning eller omdannelse af et SCE, fordi jeg finder dem fuldt berettiget.
Jeg vil imidlertid gerne benytte lejligheden til at se bag argumenterne vedrørende institutioner og retsgrundlag og se på disse forslags eventuelle betydning for udviklingen af socialøkonomien i et EU, der forsøger at forholde sig til en række væsentlige ændringer. Globaliseringen af markederne og den faldende konkurrenceevne i de traditionelle sektorer kræver, at de økonomiske aktiviteter omorganiseres, og at man leder efter nye muligheder for jobskabelse. De teknologiske fremskridt gør det nødvendigt med en højt kvalificeret og fleksibel arbejdsstyrke, der til gengæld forventer større indflydelse på eget arbejde. Øgede beskæftigelsesgrader for kvinder og en aldrende befolkning med en længere forventet levetid vil øge efterspørgslen efter husholdnings- og plejetjenester. Disse stigende og mere forskelligartede sociale behov, der forstærkes af budgetmæssige stramninger, har fået de offentlige myndigheder til at decentralisere leveringen af tjenester eller reducere antallet eller niveauet af ydelser, de udbyder.
Socialøkonomien kan medvirke til at klare de udfordringer og udnytte de muligheder, der opstår i forbindelse med disse og andre ændringsprocesser, og på en måde kan vi hjælpe med at forme en ny samfundsmodel og en økonomi, der dels bygger på solidaritet, integration og deltagelse og dels på fornyelse og viden.
Jeg kan sige disse ting med sikkerhed, fordi jeg har set tilbage på vurderingen af det initiativ under tredje sektor, der løb fra 1997 til 1998, takket være et budgetinitiativ fra fru Ghilardotti, der er til stede her i aften. Denne vurdering understregede, at en udvikling af socialøkonomien for at tilfredsstille udækkede behov, ville kunne skabe op til 120.000 job i Det Forenede Kongerige, 380.000 i Tyskland og 100.000 i Frankrig.
Men måske illustreres jobskabelsespotentialet bedst med en statistisk oplysning vedrørende de kommunale tjenester. Kløften mellem erhvervsfrekvensen i USA og EU er størst inden for de kommunale tjenester, der omfatter sociale tjenester, fritid, uddannelse, sundhed og socialforsorg. En udjævning af forskellen i erhvervsfrekvensen ville skabe op mod 7 millioner job. Fremme af det tredje system kunne medvirke til at skabe øget efterspørgsel efter og udbud af disse tjenester, ligesom det kunne medvirke til at lukke den beskæftigelsesmæssige kløft hos de sociale grupper, hvor den er størst.
Vi har en meget veletableret andelssektor i min egen region i England. Den har interesser inden for detailhandel, fremstillingsvirksomhed, tjenester, landbrug, boliger, bankvirksomhed og en lang række andre områder. I min egen region i det nordøstlige England tegner denne sektor sig for 13.000 job. Jeg ved, at mange i dette område vil glæde sig over disse nye instrumenter, der kan sætte fornyet skub i socialøkonomien og beskæftigelsen gennem tværnationale udviklinger. Det er særligt nyttigt i forbindelse med udvidelsen.
Jeg synes også, at Kommissionen bør se tilbage på vurderingen af det pågældende initiativ i den tredje sektor. Initiativet hjalp os dengang, og der var megen snak om at integrere resultaterne i ESF, EFRU og relevante programmer. Her blot fire et halvt år senere er jeg meget skuffet over at se, at den meget beskedne henvisning til socialøkonomien under virksomhedssøjlen af de gamle retningslinjer for beskæftigelsen helt er forsvundet under udgiftsområdet, der skal fremme initiativer og jobskabelse i de nye strømlinjede retningslinjer for beskæftigelsen. I denne forbindelse betyder nye og strømlinjede ikke bedre, og det skal rettes hurtigst muligt.

Schörling (Verts/ALE).
Hr. formand, det er 12 år siden, Kommissionen fremsatte forslaget om SCE-statutter, og denne diskussion har, som hr. De Rossa sagde, faktisk været i gang i over tredive år. Europa-Parlamentet tog spørgsmålet op til førstebehandling i 1993. På det tidspunkt var jeg ikke medlem af Europa-Parlamentet, men arbejdede som rådgiver for mindre virksomheder og andelsselskaber. Jeg og mine daværende kolleger kunne ikke drømme om, at der skulle gå så lang tid, inden der skete noget med hensyn til SCE-statutten.
Det har faktisk lagt en dæmper på vældig mange forslag og samarbejdsidéer, hvad angår den sociale økonomi i Europa. Kooperativer er en virksomhedsform, som bør støttes mest muligt, ikke mindst fra politisk hold, eftersom det dybest set handler om et aktivt demokrati. Nu kan vi ikke vente længere med denne statut. Jeg vil derfor på min gruppes vegne appellere til Europa-Parlamentet og til mine kolleger om at undgå yderligere forsinkelser og om ikke at strides med Rådet om retsgrundlaget og vores ret til medbestemmelse, også selv om jeg i princippet er enig i de argumenter, der her er blevet fremført om retsgrundlaget. Jeg er imidlertid bange for, at en juridisk diskussion ikke bliver til gavn for andelsselskaberne og den sociale økonomi. Der er så mange opgaver for den sociale økonomi i det nye Europa, at der er behov for denne statut. Lad den ikke strande på principper og diskussioner om retsgrundlaget!

Crowley (UEN).
Hr. formand, jeg vil gerne tilslutte mig kollegernes tak til ordførerne for deres arbejde med dette meget vanskelige spørgsmål. Det er et udtryk for deres evner og initiativer, at der var en overvældende opbakning til deres holdninger. Ligesom fru Schörling håber jeg imidlertid, at der ikke opstår uoverensstemmelser, der forsinker os yderligere i spørgsmålet om retsgrundlaget. Som hr. De Rossa meget rigtigt påpegede, er 30 år alt for lang tid at vente på et hvilket som helst lovgivningsforslag. Mens vi er nødt til at kæmpe med de andre institutioner, er vi også nødt til at have øje for det overordnede mål om at indføre en lovgivning, der fremmer nye muligheder i socialøkonomien. Derfor vil jeg give størst mulig støtte til ordførerne og deres betænkninger samt til nogle af ændringsforslagene. Jeg mener i lighed med fru Gebhardt, at de vil forbedre teksten, ikke skade den.
Jeg håber også, at Kommissionen ud fra aftenens forhandling vil forstå, at vi som Parlament ikke er villige til at lægge os ned og blive kørt over af nogen som helst. Vi besidder den fornødne innovation, opfindsomhed og kompromisvilje til at fremsætte positive nye initiativer for at lade alle mennesker i Europa nyde godt af det, vi forsøger at skabe her i dag.
Til slut vil jeg sige, at vores juridiske tjeneste har udarbejdet en udtalelse for Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked vedrørende muligheden for at bruge artikel 95. Denne udtalelse er imidlertid ikke så skudsikker eller vandtæt, som vi kunne ønske os. Hvis vi sammenligner med det, der skete med statutten for det europæiske selskab, er retsgrundlaget anderledes trods det faktum, at der er lighedspunkter mellem de to fremsatte forslag.
Det er meget vigtigt, at vi støtter hr. De Rossas udtalelse for så vidt angår større medarbejdermedbestemmelse og høring i forbindelse med fusioner og udviklinger.

Pronk (PPE-DE).
Hr. formand, jeg er meget glad for, at jeg er her i aften. Jeg var medlem af Parlamentet i 1993. Jeg må sige, at vi dengang havde indtryk af, at det kunne vare nogen tid. På det tidspunkt gik det ikke så hurtigt med forslag som nu. Måske mente vi ikke, at det ville vare så længe, som det nu er tilfældet, men det har da varet længe. Egentlig bør dette således give anledning til stor glæde. Alle har sagt, hvor vigtige andelsselskaberne er i de forskellige europæiske lande, og det er naturligvis også udmærket, at vi kan indføre en europæisk statut for dem. Det har vi også altid støttet. Jeg vil også takke de to ordførere mange gange for deres bestræbelser.
Det er alt sammen naturligvis ikke helt uden problemer. Det kan ikke benægtes. På grund af vanskelighederne med det europæiske selskab har vi stadig nogle gamle frustrationer, og disse frustrationer skal da engang fjernes. Problemet er, at Rådet aldrig tager ved lære. Hvis Rådet tog ved lære, ville dette naturligvis være en nem forhandling. I forbindelse med det europæiske selskab har vi ladet tvivlen komme Rådet til gode, og hvad gør Rådet næste gang? Ved den første den bedste lejlighed misbruger det på ny sin stilling!
Der er naturligvis temmelig mange mennesker, som gerne vil give efter, og som siger, at det er et vigtigt anliggende. Det er jeg enig i, men jeg tror alligevel ikke, at vi må lade os lede af historien i det gamle testamente om Jakob, som solgte retten som førstefødt for en tallerken med linser. Jeg er enig med hr. Mayer, som siger, at vi skal være lidt strenge her. Jeg er også overordentlig forbavset over, at De Grønne nu pludselig opfordrer os til ikke at holde fast ved vores principper. Jeg bebrejder De Grønne, at de egentlig er for principielle, men jeg er glad for, at vi i PPE-DE-Gruppen denne gang er mere principielle end De Grønne.
Jeg tror, det er muligt, og vi har i Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender gjort alt for ikke blot at gøre det til en principiel forhandling. Der er en mulighed for, at det udkæmpes principielt. Men fordi vi har stillet ændringsforslag, er der også mulighed for, at det ikke er nødvendigt. Rådet kan nemt overtage vores ændringsforslag. Jeg beklager, at Kommissionen egentlig har afvist alle ændringsforslagene til forordningen. Jeg synes ikke, det er klogt af Kommissionen. Jeg tror, den på et vist tidspunkt er nødt til at overveje det igen, men det er nu op til Rådet. Efter min mening er det udmærket. Den, der forårsager dramaet, skal også finde en løsning på det. Det er det, vi lader dem gøre. Jeg tror, der i sidste instans måske kan findes en løsning, hvis Rådet er klogt, men personligt nægter jeg altid at støtte dem, som bliver ved med at give efter. Næste gang må vi føre den samme kamp igen, for Rådet tager desværre aldrig ved lære. Kommissionen har svært ved at tage ved lære. Rådet tager aldrig ved lære. Parlamentet tager ved lære, men heller ikke altid.

Koukiadis (PSE).
Hr. formand, over 10 år efter Kommissionens forsøg på at skabe passende lovrammer for statutten for det europæiske andelsselskab viser Rådet nu politisk vilje til at fremme og afslutte spørgsmålet.
Selv om det denne gang ser ud til, at det fortolker Kommissionens forslag til forordning korrekt, skaber det retsgrundlag, det har valgt, store problemer. Som flere af medlemmerne har været inde på, undergraves Europa-Parlamentets rolle faktisk af valget af artikel 308, det vil sige proceduren med simpel høring. Det er den samme taktik som ved vedtagelsen af forordningen og direktivet om det europæiske selskab.
Den argumentation, som Retsudvalget har fremført til fordel for artikel 95, er korrekt, men det er også korrekt at se på, hvordan relationerne mellem Europa-Parlamentet og Rådet vil udforme sig i fremtiden. Denne tilbagevendende situation med stor afstand mellem holdningerne kan ikke fortsætte, og spørgsmålet er, hvorfor Rådet er bange for Europa-Parlamentet. Det er imidlertid ikke korrekt at forsinke forhandlingerne på dette tidspunkt eller bremse oprettelsen af andelsselskabet.
Derfor må vi på alle måder sørge for at fremme vedtagelsen af både forordningen og direktivet om statutten for det europæiske andelsselskab, fordi det europæiske andelsselskab vil være et nødvendigt supplement til det europæiske aktieselskab. Ved at vedtage dem bidrager vi til udviklingen af grænseoverskridende selskabsvirksomhed inden for den sociale sektor, som vil være en stor kilde til beskæftigelse i overensstemmelse med den overordnede strategi for beskæftigelsen i Europa. Andelsselskaber vil få et stærkt retligt redskab, som vil gøre det lettere at oprette og drive andelsselskaber på grænseoverskridende plan.
Som det er tilfældet med det europæiske aktieselskab, er vi også her - for at være konsekvente - nødt til at sikre det tilsvarende begreb for arbejdstagerne og sikre deres rettigheder samt fremme opbygningen af den europæiske sociale standard. Jeg vil sige, at det er endnu vigtigere her end i forbindelse med det europæiske aktieselskab. Ud fra denne synsvinkel vil jeg gerne komplimentere de to ordførere fra Den Socialdemokratiske Gruppe, som er blevet enige om at følge den samme retning og vælge en fælles strategi.
Mere konkret bør direktivet tage de tre punkter i betragtning, som hr. De Rossa angiver i sin betænkning. For det første kan retten til forhandlinger om arbejdstagerdeltagelse ikke være begrænset til det tidsrum, hvor selskabet oprettes. Den bør også sikres i andre vigtige faser af selskabets drift som f.eks. fusioner, overdragelser osv. Af samme årsag bør hele proceduren med arbejdstagerdeltagelse ikke være en engangsrettighed, men redefineres i tilfælde af væsentlige strukturændringer i det europæiske anpartsselskab med nye forhandlinger. Det er også korrekt at foreslå, at det er den nationale lovgivning, der gælder ved valg af arbejdstagerrepræsentanter til tilsyns- eller administrationsorganer, som det er tilfældet med det europæiske aktieselskab.
Vi kan konkludere, at det ikke er nok, at vi gør opmærksom på vores tro på den europæiske sociale model, hver gang det er aktuelt. Vi skal til eksamen hver dag og bevise, at vi tror på den.

Lambert (Verts/ALE).
Hr. formand, jeg glæder mig også over, at der endelig sker noget i sagen samt over indsatsen fra de involverede ordførere og de personer, der har arbejdet hårdt for at fremføre deres synspunkter. Ligesom flere andre er jeg ikke begejstret for det valgte retsgrundlag. Argumenterne er langtfra overbevisende, i det omfang der overhovedet er fremført sådanne.
En af de få ting, vi kan sige om det, der venter os, er, at vi langt om længe har fået en vis form for ligeværdighed med selskabsstatutten. Ligeværdigheden i en moderne økonomi er ekstremt vigtig i en tid, hvor mange mennesker søger efter merværdi. Jeg kan ikke se, at vi skal fremme eller begunstige en særlig form for virksomhedsorganisation, samtidig med at vi opstiller hindringer for en anden organisationsform.
Det er vigtigt, at vi beskytter andelsselskaberne og deres ligeværdighed, særligt i en tid med øget konkurrence og trusler om globalisering, hvor andelsbevægelsens etos og arbejdsmetoder er i overhængende fare for at blive undermineret.
Vi har hørt, at det er en vigtig sektor, ikke mindst med hensyn til beskæftigelsesmuligheder, hvilket hr. Hughes så dygtigt skitserede. Det handler også om demokrati og deltagelse samt følelsen af at have kontrol med sin arbejdsplads eller den virksomhed, man har med at gøre.
Andelsselskaber er særligt vigtige, når vi taler så meget - og i dag så lidt - om virksomhedens sociale ansvar, når vi ser på virksomheder, der har meget at lære andre, på store virksomheder, der allerede opererer på tværs af landegrænserne, for så vidt angår deres ansvar over for de ansatte.
Jeg glæder mig over mange af ændringsforslagene vedrørende medarbejderdeltagelse og større beskyttelse, ansvar over for kunder, det bredere samfund samt for manges vedkommende også en investering i etisk finansiering, hvor de store virksomheder atter har meget at lære andre.

Gillig (PSE).
Hr. formand, fru kommissær, kære ordførere, i dag polariserer forhandlingen om statutten for det europæiske andelsselskab sig en lille smule omkring det retsgrundlag, man har valgt for at genindføre betænkningen. Retsgrundlaget er blevet kritiseret i alle rapporter fra parlamentsudvalgene, som man især kan se det af ændringsforslag 1, der er foreslået specielt til forslaget til forordning.
Denne situation stiller endnu en gang parlamentsmedlemmerne foran et umuligt valg. På den ene side skal de sørge for, at Europa-Parlamentets rettigheder i forbindelse med fælles beslutningstagning anerkendes, og på den anden side skal de gennemføre den statut, som en af den sociale økonomis sektorer har ventet på i tre årtier. Ved at nægte Europa-Parlamentet medbestemmelse på området er den uheldige forgænger for andelsselskabet fulgt til dørs, og denne situation risikerer at gentage sig, når vi påbegynder arbejdet med gensidige selskaber eller europæiske foreninger. Vil Rådet blive ved med at ignorere Europa-Parlamentets holdning i lang tid?
Hvad angår det første punkt, har mine kolleger i stor stil forsvaret de argumenter, som forklarer denne tvivl, og disse argumenter er stærke. Men samtidig og på trods af alt er interessen for endelig at nå frem til en tekst om statutten for andelsselskaberne ikke blevet mindre. Og selv om det stillede forslag afslører visse tilbageskridt i forhold til forslaget fra 1993, på trods af at der ikke rigtigt har fundet nogen reel forhandling sted om indholdet, er jeg ikke sikker på, at vi skal løbe den risiko at forsinke iværksættelsen af et forslag, som har haft mange op- og nedture. Argumenterne for en øjeblikkelig vedtagelse af forslaget er utallige. Jeg vil nævne et par stykker. Forslaget støttes af repræsentanter for andelssektoren i sin helhed, som det er blevet sagt. Antallet af interesserede andelsselskaber i Europa er alt andet end ubetydeligt. Ud af 200.000 virksomheder - jeg ligger en smule højere end De, fru kommissær, med hensyn til statistikkerne - i den europæiske andelssektor, som repræsenterer mere end 3 millioner arbejdspladser, opererer 10-12 % uden for lokalområdet, og deres operationer dækker alle økonomiske sektorer. Disse andelsselskaber skal være i stand til at udvide deres aktiviteter til europæisk niveau, og de skal kunne gøre det inden for en sikker juridisk ramme, som sikrer deres særstatus, både hvad angår individets og selskabsformålets forrang for kapitalen, og hvad angår medindflydelse på generelle interesser og den sociale samhørighed.
Endelig - og dette argument er vigtigt for mig - gælder det om at give en økonomisk sektor, som er grundlagt på originale retsgrundlag, der har stået sine prøver med hensyn til lokaludvikling, mulighed for at udvikle sig i f.eks. de lande, som nu oplever en til tider smertefuld økonomisk omstilling til markedsøkonomi. Det er tilfældet hos de kommende medlemmer af Unionen. Anerkendelsen af de mange forskellige former for selskaber og den sociale økonomi er et af svarene på den liberale globalisering, som i dag sættes på en prøve, og en bestanddel i den europæiske samfundsmodel, som vi ønsker at forsvare. Jeg tror, fru kommissær, at vi deler denne bekymring.
Pérez Álvarez (PPE-DE).
Hr. formand, mine damer og herrer, først vil jeg gerne lykønske ordførerne med denne betænkning. Uden at komme ind på spørgsmålet om retsgrundlaget, vil jeg også takke Dem for deres ønske om at løse problemerne trods de juridiske digressioner, og vi forventer naturligvis den samme gode vilje fra Rådet.
Europa-Parlamentet har behandlet det spørgsmål, vi diskuterer i dag, andelsselskabet, i forskellige beslutninger. Nogle af disse beslutninger er meget markante. F.eks. i 1987, kooperativers bidrag til regionaludviklingen; i 1989, kvinders rolle i kooperativer; eller i 1994, kooperativers betydning for øget beskæftigelse blandt kvinder. Hvis vi sammenligner disse beslutninger med den forpligtelse, der blev indgået på topmødet i Lissabon i 2000 og ratificeret i Barcelona i 2002, kan vi se, at indholdet i høj grad er sammenfaldende, ligestillingspolitikker, jobskabelse m.v. Bortset fra at opfylde behovene på helt lokalt plan for lokale virksomheder, kan alle virksomhedstyper organisere og gennemføre deres aktiviteter på fællesskabsniveau.
Det europæiske fænomen, med dets dimension repræsenteret ved udvidelse, bestemmer og definerer nye territorialregler i gerning eller i lovgivning, der kræver ensartede og anvendelige lovgivningsmæssige rammer. Og en manglende ensartethed kan hindre både grupperingen fastsat af konkurrenceevnen samt de operationelle krav og subsistenskrav.
Inden for disse rammer må vi ikke glemme, at andelsselskaber er grupper af mennesker eller retlige enheder, hvor mennesker, den personlige dimension, er af største vigtighed, og at den altid skal være - og faktisk er - meget nærværende. Lad os huske - og det er blevet understreget her - at kooperative opskrifter har bevaret job, med deltagelse af arbejdstagere, som har spillet en meget væsentlig rolle, og i den henseende vil jeg først gerne understrege retten til og muligheden for, at medarbejderrepræsentanter deltager både ved oprettelsen af det europæiske andelsselskab og i hele dets levetid, samt i særdeleshed ved centrale begivenheder såsom fusioner eller omstrukturering.
For det andet skal vi understrege behovet for at vedligeholde definitionen af og praksis for medarbejderrepræsentanternes deltagelse med de særlige karakteristika, der repræsenteres ved eksistensen og sameksistensen af den kompetente myndighed i andelsselskabet og arbejdstagernes repræsentative organ.
Jeg finder det også nødvendigt at insistere på, at det er nødvendigt og hensigtsmæssigt på det kraftigste at fremme de horisontale politikker, som Parlamentet er særligt engageret i - ligestilling mellem kønnene, sundhed på arbejdspladsen, ikke-diskrimination etc. gennem andelsselskabet.
Og endelig skal vi huske på, at medarbejderrepræsentanterne for at klare deres opgave, der både omfatter rettigheder og forpligtelser samt indhold, funktioner eller tjenester af rent offentlig karakter, skal nyde samme beskyttelse som arbejdstagerrepræsentanter på nationalt plan.
Ghilardotti (PSE).
Hr. formand, mange af parlamentsmedlemmerne har allerede sagt, at Rådet ikke har respekteret og anerkendt Europa-Parlamentets beføjelser, som står i traktaten, og foreslået, at der med hensyn til forordningen om en statut for det europæiske andelsselskab vedtages et retsgrundlag, hvor der tages højde for Parlamentets medbestemmelsesret.
Det er vigtigt at huske, at Rådet allerede i 1991 angav dette retsgrundlag for de tre forslag til forordning, som det dengang stillede om henholdsvis det europæiske andelsselskab, den europæiske forening og det europæiske gensidige selskab, og det samme var tilfældet med det oprindelige forslag om det europæiske aktieselskab.
I lyset af disse tidligere handlinger er Rådets holdning endnu mere uforståelig, og derfor håber jeg, at Rådet tager sin holdning op til fornyet overvejelse efter Parlamentets afstemning i morgen.
I den forbindelse - sådan som ordføreren allerede har forklaret - er formålet med denne forordning om en statut for det europæiske andelsselskab en harmonisering og en indbyrdes tilnærmelse af lovgivningen, det vil sige en fjernelse af alle hindringerne for, at det indre marked kan fungere. Forslaget regulerer ikke skatte- og konkurrencespørgsmål - selv om det er vigtige spørgsmål, som skal tages op i fremtiden - eller spørgsmål om ophavsrettigheder og insolvens, men udelukkende selskabernes struktur, idet der systematisk henvises til den nationale lovgivning i det land, hvor andelsselskabet har sit hjemsted.
Når det er sagt, er vi naturligvis enige i vigtigheden og nødvendigheden af at finde en løsning, når det gælder andelsselskabets stiftelse, eftersom dette spørgsmål har ligget stille i årtier. Det var først i december 2000, at Rådet endelig opnåede politisk enighed om dette emne og om indholdet i forordningen og direktivet om medarbejderindflydelse i forbindelse med oprettelsen af det europæiske andelsselskab.
I alle disse år - eller rettere årtier - er andelsbevægelsens betydning i Europa blevet væsentligt større. Den har fået økonomisk indflydelse, og den har vist, at den også spiller en vigtig social rolle, navnlig med hensyn til beskæftigelsen. I årenes løb har Europa-Parlamentet med forskellige betænkninger flere gange udtalt sig om den tredje sektors vigtighed for økonomien, dens fundamentale rolle i samfundsmæssig sammenhæng og dens dokumenterede evne til at skabe arbejdspladser - hvilket underbygges af en lang række undersøgelser - og også arbejdspladser af høj kvalitet. Hr. Hughes mindede om et succesrigt initiativ fra Parlamentet, som har vist hele den tredje sektors og andelsbevægelsens livskraft og evne til at tage beskæftigelsens og den sociale samhørigheds udfordringer op.
Med de ændringsforslag, der er stillet - jeg håber, at de bliver vedtaget i morgen, og at Kommissionen og Rådet tager dem i betragtning - forbedrer Europa-Parlamentet forslaget ved at foretage de nødvendige ændringer af forordningen, så statutten harmoniseres med bestemmelserne i direktivet om medarbejderindflydelse. Informations- og høringsrettighederne præciseres med det formål at sikre, at de respekteres fuldstændigt i den fase, der går forud for lovgivningsfasen, samt i forbindelse med enhver eventuel strukturel ændring eller forandring.
Til sidst, hr. formand, vil også jeg gerne lykønske de to ordførere, som har samarbejdet og ønsket at udarbejde disse to vigtige betænkninger sideløbende med hinanden.

Howitt (PSE).
Hr. formand, først vil jeg gerne lykønske vores kollega hr. De Rossa med hans arbejde med denne betænkning og den parallelle statut for andelsselskaber.
Jeg vil gerne se bort fra den aktuelle debat om retsgrundlaget og i stedet tale om det meget vigtige spørgsmål om medarbejdermedbestemmelse, som bliver genstand for Europa-Parlamentets opmærksomhed i aften. Jeg kan støtte ordføreren og hans ændringsforslag - særligt om andelsselskaber, der er involveret i fusioner, samt om balance mellem kønnene. Ud fra mine personlige erfaringer fra arbejdet med virksomhedernes sociale ansvar her i Parlamentet - næste mandag skal jeg også tale for andelsselskabernes europæiske paraplyorganisation ved en konference i Paris - er det såre sandt, at andelsselskaberne er toneangivende for så vidt angår en socialt ansvarlig forretningspraksis, og at de bør anerkendes herfor.
Debatten handler også om støtte til arbejdstagere, der går sammen for at eje deres virksomhed og skaffe bedre forhold. Andelsprincippet går mindst tilbage til Robert Owen fra min egen medlemsstat, og det er noget, vi kan hylde i denne debat. Det handler også om velfungerende virksomheder, der er en central og vigtig del af økonomien. En nylig rapport fra Work Foundation og Birkbeck College i Det Forenede Kongerige viste grafisk, hvordan medarbejderdeltagelse går hånd i hånd med forretningsmæssig succes. Det er tilfældet i min egen valgkreds i det østlige England, hvor vi ikke blot taler om, at andelsselskaberne er aktive i en ganske betydelig del af økonomien, men hvor der også samtidig er tale om socialt nyttig beskæftigelse. Der er f.eks. et førende andelsselskab, der sørger for pleje i landområder i det østlige England, så de ældre og handicappede får adgang til tjenester, som de ellers ikke kunne få, samtidig med at det skaber job. Jeg har et andet eksempel fra Harlow, Essex, i min valgkreds, hvor vi har fem særskilte låneforeninger - andelsselskaber, der tilbyder penge og lånefinansiering, som ellers ville være utilgængelig for folk med lave indkomster og dårlig kreditværdighed. De har mere end 1.000 medlemmer i en by med blot 76.000 indbyggere. Det giver en meget værdifuld beskæftigelse.
Principperne ved at støtte dette direktiv er klare. Det vil give andelsselskaberne juridisk sikkerhed og en positiv status på europæisk plan, hvilket vi har været fortalere for i lang tid. Det er helt frivilligt. Ingen tvinges til at tilmelde sig, og ingen prakkes en EU-regel på. Det er en definition - hvilket nødvendigvis er et kompromis - på det, som et andelsselskab handler om, og som andelsbevægelsen i hele Europa er blevet enig om.
Endelig har vi i aften haft en lang saga om statutten for det europæiske selskab. Vi fejrer den forestående afslutning på den lange saga om andelsselskaber. Men jeg siger til kommissæren og alle andre her i Parlamentet, at vi nu skal gå videre til en statut om foreninger, så ikke-statslige og frivillige organisationer også kan få juridisk status. Det har taget alt for lang tid med hele denne pakke. Det er et vigtigt skridt i aften, men vi skal skue fremad mod det næste mål.
Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0119/2003) af Callanan for Europa-Parlamentets delegation til Forligsudvalget om Forligsudvalgets fælles udkast til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af direktiv 94/25/EF om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes love og administrative bestemmelser om fritidsfartøjer PE - CONS (3615/2003 - C5-0109/2003 - 2000/0262(COD)).

Callanan (PPE-DE)
Hr. formand, jeg takker Kommissionen, alle medlemmerne samt erhvervslivet og de brugergrupper, der har interesseret sig for emnet og sendt mig mange bidrag vedrørende deres problemer, løsningsforslag hertil samt problemer med det oprindelige forslag.
Hvis Kommissionen var ærlig, ville den medgive, at det oprindelige forslag, som den præsenterede for Parlamentet, indeholdt mange problemer, særligt vedrørende forslagenes tilbagevirkende element. Jeg kommer fra et land, hvor man almindeligvis opfatter tilbagevirkende love som dårlig lovgivning, og hvor folk altid skal vide med sikkerhed, i henhold til hvilke regler og forordninger de udfører deres opgaver. At gøre noget retrospektivt og gældende for fortiden er dårligt. Heldigvis er det ved fælles hjælp lykkedes os at fjerne praktisk talt alle tilbagevirkende elementer i denne lovgivning. Processen har været nyttig for mange.
Vi har forbedret komitologiforslagene, vi har forbedret forslagene vedrørende fartøjer, der er bygget til eget brug. Vi har indsat forslag fra Verts/ALE-Gruppen om biologisk nedbrydelige olier, og vi har tilfredsstillet brugergrupper og virksomheder ved at gøre støjemissionstolerancen på 3 dB gældende. Resultatet fra næsten alle sider har været tilfredsstillende. De seneste dage har jeg modtaget e-mails fra både brugergrupperne og erhvervslivet om, at de er relativt tilfredse. Så længe Kommissionen er relativt tilfreds, er det egentlig et utroligt resultat.
Inden for rammerne af lovgivningen bliver Kommissionen bedt om at udarbejde yderligere rapporter. Jeg vil advare Kommissionen mod faren ved overregulering af denne sektor. Forslagene blev oprindeligt udarbejdet for at reducere emissionerne fra fritidsfartøjer. Fritidsfartøjerne i EU tegner sig for 0,5 % af alle emissioner. Med dette forslag vil vi se en betydelig reduktion i denne brøkdel af emissionerne. Jeg håber, at Kommissionen vil huske på, at den vil møde det aftagende udbyttes lov, hvis den forsøger at regulere denne sektor yderligere. Det vil være meget vanskeligt at retfærdiggøre de store udgifter og det besvær, det ville koste brugerne at skabe endnu mindre fraktionelle forbedringer i miljøpræstationerne.
Inden for overensstemmelsesprøvning af ibrugtagne motorer er Kommissionen også blevet bedt om at udarbejde forslag. I betragtning af at mange medlemsstater - og her tænker jeg specielt på Finland - har tusindvis af små både i meget fjerntliggende og utilgængelige søer, vil Kommissionen forhåbentlig - når og hvis den fremsætter forslag om et system for overensstemmelsesprøvning af ibrugtagne motorer - have tanke for vanskelighederne med at gennemføre dem i mange medlemsstater. Jeg håber, at den også vil tænke på, at de ønskede forbedringer i miljøpræstationerne kun vil være ganske ubetydelige, og at de måske ikke vil kunne retfærdiggøre de store udgifter og alt det besvær, det vil koste alle de implicerede.
Efter disse få relativt negative kommentarer vil jeg takke Kommissionen for dens hjælp med at udarbejde disse forslag. Jeg takker alle disse medlemmer - hvoraf ingen er mødt op - for deres bidrag. Vi har skaffet et tilfredsstillende resultat for alle de implicerede. Jeg anbefaler forslaget til Parlamentet.

Schreyer
Hr. formand, mine damer og herrer, hr. ordfører, først vil jeg gerne takke Europa-Parlamentets delegation til Forligsudvalget og især Dem, hr. Callanan, for det fremragende arbejde, som jo hurtigt førte frem til den kompromistekst, vi behandler i dag. Med Kommissionens forslag om ændring af direktivet om fritidsfartøjer skal der tages højde for miljøhensyn i et direktiv om det indre marked. Derfor er forslaget et godt eksempel på, hvilke synergier der er nødvendige mellem miljø- og industripolitik for at nå frem til en bæredygtig udvikling. Det kompromis, der blev opnået i trilogen mellem repræsentanter for Parlamentet og Rådet, repræsenterer en balance mellem disse to søjler i den bæredygtige udvikling.
Kommissionen regner med en positiv afslutning på denne sag, det vil sige, at teksten bliver vedtaget af Parlamentet og Rådet. Det er det sidste skridt i processen hen imod en længe ventet EU-ordning for at begrænse emissionerne fra fritidsfartøjer, og jeg takker Parlamentet og specielt endnu en gang ordføreren for deres bidrag til at nå dette mål.

Thors (ELDR).
Hr. formand, ærede kommissær, jeg takker ordføreren for en god indsats, og ligesom ordføreren beklager jeg, at vi har forhandlingen på dette tidspunkt, men jeg tror, vi sidder her i aften, fordi vi nærer en fælles kærlighed til både, sejlerlivet og skibskonstruktion. Man siger jo, Navigare necesse est, vivere non est necesse. Det er noget af det vigtigste i livet, vi her beskæftiger os med.
Spørgsmålet er også af stor betydning for f.eks. de regioner, jeg repræsenterer, hvor bådebygning er et vigtigt erhverv. Jeg har fulgt dette direktivs tilblivelse, siden Tyskland og Sverige foreslog, at vi skulle indføre ensartede normer. I dag kan vi se, at enigheden om dette direktiv har forhindret en fragmentering af det europæiske marked. Jeg er også tilfreds med, at vi til sidst er nået frem til lignende indbyrdes normer for indsøer og have. I denne sammenhæng tror jeg, ordføreren har spillet en væsentlig rolle. Han har også i sit indlæg i dag vist, at han kender til forholdene i forskellige dele af Europa. Det glæder mig, at han henviste til mit hjemland.
Vi er nået frem til et fornuftigt forslag, som har stor betydning for miljøet. Direktivet betyder også indførelse af noget væsentligt: støjbestemmelser for vandscootere. De nye vandscootere, som kommer på markedet fra og med 1. januar 2005, skal være i overensstemmelse med direktivet. Når Kommissionen så inden udgangen af 2006 skal revidere direktivet, er det vigtigt, at spørgsmålet om støj fra vandscootere vurderes nøje, da dette i dag er den største støjgene i mange områder i de følsomme skandinaviske skærgårde.
Jeg glæder mig ligeledes over, at der er opnået enighed om en gennemgang af de forskellige bådtyper. De har ingen anelse om, hvor urolig man i Finland har været for, hvad der skulle ske med de såkaldte savolaxbåde. Man var bange for, at de skulle komme i klemme i forbindelse med direktivet. Denne problemstilling er velkendt for den finske kommissær. Også dette synes der imidlertid at være fundet en løsning på. Jeg håber, at man ved revisionen af direktivet kan anvende en New Approach. Der er nemlig her tale om en lovlig detaljeret regulering, som måske i fremtiden skulle gennemføres på en anden måde.
Jeg mener ligesom ordføreren, at det er en god løsning ikke at kræve, at Kommissionen skal gå ind for in-use compliance testing. Der findes uden tvivl mange alternative måder, inklusive frivillige systemer, hvorpå man kan opnå præcis det, vi er ude efter, med mere rimelige omkostninger. På ELDR-Gruppens vegne anbefaler jeg, at vi vedtager betænkningen fra forligsdelegationen.

Piscarreta (PPE-DE).
Hr. formand, ærede medlemmer, fru kommissær, i Portugal, og mere præcist i regionen Algarve, som jeg repræsenterer her, er fritidsfartøjer og vandscootere et dagligdags og uomgængeligt fænomen på grund af de mange badesteder og turismen.
Med det formål at ajourføre direktiv 94/25/EF af 16. juni 1994 har Kommissionen besluttet at følge op på udviklingen inden for motorteknologi og de seneste miljøbeskyttelseskrav.
Man må bifalde Kommissionens oprindelige initiativ om at bringe fartøjerne i bedre overensstemmelse med de gældende miljøkrav, navnlig med hensyn til:
udstødningsemissioner og partikelemissioner, som forringer badevandets kvalitet,
og motorstøj, der er til skade for såvel miljøet som befolkningens og feriegæsternes trivsel.
Jeg har derfor med særlig opmærksomhed fulgt arbejdet med den betænkning, som vi her har til debat. Jeg benytter denne anledning til at takke hr. Callanan for hans gode betænkning, som jeg allerede havde lejlighed til at udtale mig om under Europa-Parlamentets andenbehandling i september 2002.
Jeg glæder mig over forligsprocedurens endelige resultat, hvor Europa-Parlamentet har formået at gøre sine synspunkter gældende, så f.eks. den minimale tolerance på 3 dB kommer til at gælde for alle typer motorer.
Jeg må imidlertid tilføje, at jeg mener, at der bør være en undtagelsesordning for fartøjer til konkurrencesejlads og erhvervsmæssig passagertransport, som har betydning for turismens udvikling, den væsentligste aktivitet i min region.
Hvad angår konkurrencesejlads vil jeg som eksempel blot nævne den årlige afholdelse i Algarve af en af disciplinerne i Formel 1-mesterskabet for motorbåde, der tiltrækker tusinder af turister til regionen fra ind- og udland.

Rübig (PPE-DE).
Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, fritidsfartøjer har gennemgået en meget vigtig udvikling. Oprindeligt blev de drevet af totaktsmotorer, som virkelig forurenede miljøet, og som også støjede meget. Ved de moderne både kan man se, at forskning og udvikling har gjort store fremskridt på dette område, og den udvikling kan jo fortsætte. Jeg tror, vi har fundet en fælles løsning, som også er et incitament til at udvikle denne nye teknologi yderligere, og jeg vil gerne takke hr. Callanan, fordi han tog initiativ hertil. I sidste ende handler det om at sikre mobilitet for fremtiden, ikke kun erhvervsmæssigt, hvor den naturligvis meget ofte er livsnødvendig, men også på fritidsområdet, hvor jeg dog tror, der er opnået en del i den seneste tid. I sidste ende drejer det om at minimere udstødningsgassen, minimere støjen og placere det rigtigt i de lokale omgivelser. Derfor tror jeg, at vi her har fundet en løsning, som vi alle kan være meget glade for. Jeg takker endnu en gang og håber, at vi hermed vil nå et enigt resultat også i Parlamentet.

Formanden.
Tak, hr. Rübig.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted onsdag kl. 11.30.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er mundtlig forespørgsel (O-0027/2003 - B5-0091/2003) af Caveri for Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme til Kommissionen om turisme.
Schreyer
Hr. formand, ærede medlemmer, den militære konflikt i Irak har ramt rejse- og turismeindustrien hårdt. Oveni har sars ført til ny usikkerhed. Man bør imidlertid ikke overvurdere de negative konsekvenser for turismen generelt. Vi har grund til at håbe, at turismen vil komme sig igen på de fleste europæiske rejsemål. Turismen er en af de største industrigrene i EU, dens direkte bidrag til bruttonationalproduktet og beskæftigelsen ligger på ca. 5 %, det indirekte bidrag på ca. 12 %.
Kommissionen foreslog i sin meddelelse "Samarbejde om europæisk turismes fremtid" af 13. november 2001 en handlingsramme og initiativer, der skulle sætte skub i den europæiske turisme. Kommissionen satser i denne forbindelse på et tæt samarbejde mellem alle involverede fra det offentlige og det private område. Kommissionens lovgivnings- og arbejdsprogram for 2003 indeholder en ny meddelelse om den videre gennemførelse af dele af meddelelsen fra 2001, især med hensyn til spørgsmålet om den europæiske turismes bæredygtighed. Det bliver et konkret initiativ til en koordineret aktion med deltagelse af alle involverede for at sætte skub i den europæiske turismeindustri. Hvis medlemsstaterne og turistbranchen er indforstået med, at Kommissionen tager initiativ til endnu en koordineret aktion for at hjælpe den europæiske turisme til at komme sig over de stærkt negative omstændigheder, vil Kommissionen være indstillet på at gøre dette inden for rammerne af de fællesskabskompetencer, der er defineret i traktaten.
I forbindelse med fællesskabskompetencerne vil jeg gerne komme med en bemærkning om konventet. Konventet arbejder i vidt omfang med lovmæssig kontinuitet for øje. I den nuværende EF-traktat er turismen opført i artikel 3, stk. 1, litra u). Med hensyn til at anføre turismen som supplerende kompetence i den kommende forfatning må vi afvente, hvilke forslag formandskabet vil stille, og hvordan konventet så vil reagere på dem.
Kommissionen har i sit lovgivningsprogram for 2003 opført over 40 lovforslag, som kan forventes at have indflydelse på turistbranchen, 24 af dem mere eller mindre tydeligt. Det gælder både for forslag, som opfylder de politiske prioriteter for 2003, og andre lovforslag, som sandsynligvis vil blive stillet i 2003. De dækker mange forskellige politiske felter, de fleste vedrører trafik, nemlig 40 % af alle forslag og halvdelen af de vigtigste forslag, fulgt af beskatningsspørgsmål med 5 forslag. Vi håber, at disse initiativer fra Kommissionen vil få støtte i Parlamentet.

Hatzidakis (PPE-DE).
Hr. formand, fru kommissær, der er ingen tvivl om, at turismen i Europa især i den seneste tid har befundet sig i dyb krise, delvis på grund af krisen i Irak. Jeg mener, at man bør gøre noget for at løse dette problem på europæisk plan. Vi kunne godt tænke os nogle mere betydningsfulde skridt i denne retning, men det grundlæggende problem er naturligvis manglen på et retsgrundlag i traktaten. Og det er det, jeg gerne vil koncentrere mig om. Jeg ved, at kommissær Liikanen til tider gør, hvad han kan og må inden for den gældende lovramme, men der er initiativer, som påvirker turistbranchen, men som ikke kan samles under et fælles tiltag, og samtidig har vi det paradoks, at vi har en politik for industrien, men ingen politik for den vigtigste del af industrien, eller i hvert fald en del, som får større og større betydning, nemlig turismen.
Jeg synes også, det er et paradoks, at der findes politikker for forskellige konkrete områder som fiskeriet - hvilket selvfølgelig er godt - samtidig med at man ignorerer turistbranchen, som giver beskæftigelse til rigtig mange arbejdstagere, og antallet vokser år for år. Der er ingen her i Parlamentet, der taler om at overtage medlemsstaternes rolle, fru kommissær. Tværtimod! Vi taler om en merværdi på Bruxelles-plan. Vi taler om samordning af indsatsen, vi taler om at efterligne, hvad der faktisk foregår inden for andre områder, f.eks. industrien, som jeg nævnte.
Konventet er en vigtig chance, som vi ikke må lade gå fra os. Jeg er nødt til at sige, at Deres svar - Kommissionens svar, ikke Deres personlige svar, for jeg ved godt, at spørgsmålet ikke hører direkte under Deres ansvarsområde, De er blot så venlig at repræsentere Kommissionen - ikke er godt nok til Parlamentet. Hvis De ser på de synspunkter, Parlamentet med mellemrum har givet udtryk for, er Deres svar nærmest neutralt. Man forventer en større forpligtelse fra Kommissionens side med hensyn til konventet. Der er medlemmer af konventet, der arbejder med spørgsmålet. Vores kollega, hr. Lamassoure, har stillet et ændringsforslag om, at EU får turisme som et ekstra ansvarsområde, og vi forventer, at Europa-Kommissionen tager nogle store skridt og forpligter sig i væsentligt omfang i dette spørgsmål, for konventet kan og bør ikke være en uudnyttet chance. Dette er en lejlighed til at starte på en frisk med turismen på europæisk plan.

Torres Marques (PSE).
Hr. formand, fru kommissær, ærede medlemmer, for ca. et år siden vedtog Europa-Parlamentet en beslutning om turismens fremtid i Europa, hvor jeg var ordfører for Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme, og hvor det eksplicit blev foreslået at give turistområdet et solidt retsgrundlag i den kommende europæiske forfatning, så Kommissionen effektivt kan intervenere i forhold til de forskellige problemer, der måtte opstå.
Når nu turismen er et af de største aktivitetsområder i Europa, som er den vigtigste turistregion i verden, og når nu det er et af de områder med de bedste beskæftigelses- og velstandsskabende perspektiver, forstår man ikke rigtig det fravær af politisk anerkendelse og tilhørende interventionsmidler, som man kan konstatere i de nuværende traktater.
Over for en fremstillingsindustri, der mere og mere synes at flytte uden for Europa, fremstår turismen som en arbejdskraftintensiv aktivitet med mangfoldige ikke-flytbare tjenesteydelser, som Europa kan regne med nu, og som vi også vil kunne regne med i fremtiden. Skal denne aktivitet, som pr. definition er grænseoverskridende, forblive uden for de europæiske institutioners interventionsfelt? Skal Europa undlade at intervenere på et af de mest lovende områder for dets fremtidige udvikling? Skal EU forblive uden redskaber til at imødekomme de behov, som de erhverv har, der udøver denne aktivitet, fordi der ikke findes et retsgrundlag, der gør det muligt at intervenere effektivt? Det er den situation, som vi nu må gøre noget ved.
I det udkast til den nye forfatning, som præsidiet har fremlagt, nævnes turismen ikke med ét ord. Ikke engang det, der var opnået i de nuværende traktater, og som er utilstrækkeligt, foreslås bevaret. Vi i Europa-Parlamentet fastholder vores holdning om, at turismen skal nævnes eksplicit som et område med delte beføjelser mellem EU og medlemsstaterne, nævnt udtrykkeligt i forfatningens første del og i den kommende europæiske forfatnings del om EU's politikområder. Vi spørger derfor: Hvad foretager Kommissionen sig, for at dette skal blive til virkelighed? Og jeg spørger derfor: Hvilke forslag stiller Kommissionen for at styrke turismens retsgrundlag i den kommende europæiske forfatning?

Dhaene (Verts/ALE).
Hr. formand, fru kommissær, jeg er altid glad, når jeg som medlem af Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme endelig kan tale om turisme. Der er efter min mening tre konkrete ting, vi skal lægge vægt på.
For det første indvirkningen på miljøet. Temmelig mange kolleger kommer fra områder, hvor turisme er vigtig som økonomisk sektor, og hvor turisme har stor indvirkning på mennesker og miljø. Jeg vil derfor spørge Kommissionen, hvordan den vil overvåge turismens indvirkning på mennesker og miljø. Hvad gør Kommissionen endvidere for at gøre turismen bæredygtig inden for rammerne af Agenda 21? Jeg tænker også på betydningen af traktatens artikel 6, som forpligter Kommissionen til at integrere miljøbeskyttelse i sine politiske sektorer, altså også i turistsektoren, med henblik på at fremme en bæredygtig udvikling.
For det andet forbindelsen med regionalpolitikken. Der er bestemt en forbindelse mellem regionaludvikling og turisme. Men det må ikke være sådan, at en regions egne trumfer, nemlig natur og kulturarv, ødelægges. Strukturfondene skal spille en meget større rolle på det område.
For det tredje forbindelsen med transportpolitikken. Der er naturligvis en enorm stigning i personbefordringen. Der er ikke blot en stigning i antallet af flyrejser, men også biltrafikken øges. Her er der efter min opfattelse behov for en specifik strategi til fordel for miljøvenlig og sikker transport. At de internationale nattog nu forsvinder, beviser, at vi handler forkert på det område. Der er heller ikke nogen europæisk ordning om medbringelse af cykler i toget. Jeg håber, at Kommissionen er rede til at investere i god praksis, dannelse af netværk og udvidelse af kendskabet til problematikken omkring mobilitet og turisme.

Jarzembowski (PPE-DE).
Hr. formand, kære fru kommissær, det jeg siger nu, er ikke rettet mod Dem personligt, men De repræsenterer nu engang Kommissionen, og jeg håber, at De vil give det, vi diskuterer, videre til Deres kollega Liikanen. Altså, jeg synes, Deres svar nedtonede problemerne lidt.
Jeg tror, at både turismen i og til Europa og turismen til det ikke-europæiske udland på grund af Irak-krigen og udbruddet af sars i Asien er kommet ud i hårdt vejr, som vi siger på kysten hjemme i Tyskland. Alene inden for lufttrafikken er passagertallene faldet markant, for ruter til Mellemøsten med 10 % og til Asien sågar med over 25 %. Flyselskaberne og turismevirksomhederne gør deres bedste for at få styr på situationen, men de har brug for hjælp fra medlemsstaterne og fra EU. Desværre kan man indtil videre ikke se, hvordan EU og medlemsstaterne vil udvikle en fælles strategi for at mildne situationen og overvinde krisen.
Derfor lyder mit første spørgsmål til Kommissionen: Er den villig til at nedsætte en højtstående ad hoc-arbejdsgruppe med deltagelse af turismeindustrien for at udvikle en strategi, særligt for at lette omkostningsbyrden i turismeindustrien og for at stimulere den internationale turisme? For det andet, fru kommissær, skal Kommissionen efter min mening uafhængigt af den aktuelle krise principielt undersøge turismens situation og især undersøge konkurrencesituationen i medlemsstaterne. Det kan ikke være rigtigt, at der i et indre europæisk marked opkræves forskellige momssatser for sammenlignelige turismeaktiviteter. Det skævvrider den indbyrdes konkurrence.
De ved - De understregede det selv - at turismeindustrien fortjener vores særlige opmærksomhed, fordi den netop er organiseret som små og mellemstore virksomheder. Det er middelstanden, der skaber arbejdspladserne og uddannelsespladserne i store dele af EU.
Til sidst vil jeg gerne gentage, hvad alle de forrige talere allerede har sagt. Vi har brug for retssikkerhed og retsklarhed for aktioner til fordel for turismen, og derfor skal turismen i forfatningen være en selvstændig opgave med klare handlingsbeføjelser. Jeg indrømmer, at vi også har det svært med vores repræsentanter i konventet, fru kommissær. Men Kommissionen har altså også to repræsentanter i konventet, og derfor spørger jeg Dem, om de to repræsentanter for Kommissionen klart har stillet forslag om at optage turismen som opgave med handlingsbeføjelse i den nye forfatning?

Formanden.
Tak, hr. Jarzembowski.
Det ser ud som om, kommissæren ønsker at svare. Jeg overlader derfor ordet til hende.

Schreyer
Hr. formand, da der er blevet stillet så konkrete spørgsmål, vil jeg gerne benytte lejligheden til at komme ind på hr. Dhaenes spørgsmål. Jeg forklarede, at Kommissionen i år vil fremlægge en meddelelse om turismens bæredygtighed. Med hensyn til spørgsmålet i konventet kan jeg her og nu kun sige, at Kommissionen naturligvis vil sikre den status, der findes nu, men jeg må naturligvis give igen, De har ret, vi har to repræsentanter i konventet, Europa-Parlamentet har 16 repræsentanter i konventet. Derfor findes der sikkert også muligheder der.

Formanden.
Tak, fru kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
(Mødet hævet kl. 23.06)

