3. Retfærdighed for de såkaldte "trøstekvinder"
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling om fem beslutningsforslag om retfærdighed for de såkaldte "trøstekvinder".
Raül Romeva i Rueda  
forslagsstiller. - (ES) Fru formand! Jeg må sige, at jeg som drivkraft bag denne beslutning er særlig tilfreds med, at vi endelig har fundet plads og tilstrækkelig konsensus til at fremsætte det, fordi jeg virkelig mener, at dette emne fortjener dette og meget mere.
Vi taler om næsten 200.000 kvinder, eufemistisk kaldet "trøstekvinder", der blev tvunget til at være sexslaver under og inden Anden Verdenskrig af den japanske kejserlige hær. Efter 62 år søger de overlevende stadig berettigelse.
Gennem deres liv har de lidt af ringe fysisk og mentalt helbred, isolation og skam samt ofte ekstrem fattigdom. Hidtil har den japanske regering ikke overholdt de internationale regler om erstatning, som omfatter oprejsning, skadeserstatning, rehabilitering og tilfredsstillelse, herunder fuld afsløring, undskyldning og garanti for, at handlingen ikke vil blive gentaget. Dette er særlig væsentligt, da Japan er en af hoveddonorerne af hjælp i efterkrigstider.
Der var derfor et presserende behov for at reagere og ligesom de overlevende påpege, at sandheden må forbindes med berettigelse, og at en undskyldning er værdiløs, hvis den ikke ledsages af en accept af ansvaret. Jeg vil gerne understrege, at dette ikke blot handler om et enkelt offers rettigheder, men om kollektive rettigheder, som medfører ansvaret for at huske, så denne form for krænkelse ikke forekommer igen.
Dette betyder, at vi må anmode japanerne om at udføre en øvelse i historisk ærlighed og ikke blot erkende fakta, men også undskylde på vegne af deres forgængere, samt yde skadeserstatning til ofrene.
Endelig vil jeg gerne udtrykke min dybe respekt for og anerkendelse af de kvinder, som havde og stadig har mod til at stå frem og tale om dette og anmode om berettigelse, samt for organisationer som Amnesty International, der støtter dem på denne færd.
Eva-Britt Svensson  
forslagsstiller. - (SV) Fru formand! Beslutningen opfordrer til berettigelse og oprejsning for de hundredtusindvis af kvinder, de såkaldte trøstekvinder, som blev tvunget til at levere seksuelle ydelser inden og under Anden Verdenskrig. Alle disse nedværdigede kvinder, der blev holdt som sexslaver, venter stadig på berettigelse og oprejsning. De japanske myndigheder har ganske vist gjort en stor indsats, men som beslutningen viser, er der stadig meget, den japanske regering og de japanske myndigheder kan gøre for at give disse kvinder berettigelse og oprejsning.
Størsteparten af de kvinder, som blev tvunget ind i denne frygtelige situation, var meget unge på det tidspunkt. Det betyder, at hele deres liv er blevet ødelagt af disse forfærdelige oplevelser. De har været tvunget til at leve deres liv med ringe fysisk og psykisk helbred, isolation, skam og ofte ekstrem fattigdom. Det, at disse kvinder ikke har fået fuld berettigelse og oprejsning betyder også, at de, der begik disse forbrydelser, faktisk har udnyttet immunitet for deres handlinger.
Endnu en gang straffes ofrene - kvinderne - mens gerningsmændene går fri. Denne beslutning er desuden vigtig, fordi den fremhæver, hvad der altid sker i krigsområder og konfliktramte områder, nemlig at kvinder altid er hovedofre. Det er derfor vigtigt, at vi retter opmærksomhed mod denne sag. Vi må prøve at standse dette.
Marcin Libicki  
Fru formand! Nu vi taler om forbrydelser og vi tænker på det 20. århundredes forbrydelser, tænker vi først og fremmest på alle de forbrydelser, der er begået af tyskerne og bolsjevikkerne, eller rettere, i store træk, kommunisterne. I Europa er vi mindre opmærksomme på, at Japan i Fjernøsten begik store forbrydelser fra 1930'erne og frem til krigens afslutning. En af de største af disse forbrydelser var den seksuelle udnyttelse af kvinder på dette tidspunkt.
Ca. 100.000 kvinder fra erobrede lande i Fjernøsten blev tvunget til sexslaveri af Japans kejserlige væbnede styrker. Dette sexslaveri, som i sig selv var fuldstændigt kriminelt, havde i øvrigt yderligere konsekvenser. Disse bestod af mange tvungne aborter, lemlæstelser og mord samt mange tilfælde af selvmord blandt disse kvinder. Naturligvis er alle, som stadig er i live i dag blandt disse kvinder, meget gamle.
Det må indrømmes, at den japanske regering i tiden efter krigen gjorde meget for at yde skadeserstatning for disse frygtelige krænkelser af de kvinder, det gik ud over. I dag opfordrer denne beslutning den japanske regering til at yde en endelig politisk, moralsk og finansiel skadeserstatning til de af kvinderne, som stadig er i live, og til familierne til dem, som er gået bort. Det er der ingen tvivl om, at den skylder dem.
Sophia in 't Veld  
forslagsstiller. - (NL) Fru formand! Jeg vil gerne starte med - på vores alles vegne vil jeg tro - at udtrykke min solidaritet med disse kvinder. Jeg er glad for, at dette er på dagsordenen, idet det har taget meget lang tid. Europa-Parlamentet har i fem måneder spekuleret over, om menneskerettighederne for kvinder rent faktisk bør være en prioritet eller ej.
Hr. Dillen, som nu er gået, har netop sagt, at undertrykkelse af kvinder er typisk for Koranen - hvilket er fuldstændig sludder, idet sagen om trøstekvinder viser, at mænd ikke behøver Koranen for at underkue og misbruge kvinder.
Jeg er faktisk også temmelig skuffet over holdningen i Europa-Parlamentet. Som jeg netop har nævnt, har Europa-Parlamentet spekuleret over dette i meget lang tid, og jeg har endog hørt medlemmer af dette Parlament komme med argumenter som f.eks. "Jamen 90 % af disse kvinder gjorde det af egen fri vilje" og "jamen det er deres kultur, det må De forstå". Jeg finder ærlig talt dette sygt. Der er tale om voldtægt, og voldtægt er uden undtagelse en forbrydelse i alle tidsaldre og alle kulturer.
Jeg kan nu forstå, at japanske skolebøger er blevet tilpasset, men jeg hører også fra den japanske ambassade, at historien skal fortælles meget forsigtigt, da elever endnu ikke ved ret meget om seksualitet og kan tage psykisk skade. Ingen taler om trøstekvindernes psykiske skade. Jeg finder ærlig talt dette ret chokerende. Under alle omstændigheder er jeg glad for, at dette nu er på vores dagsorden, og at vi er tæt på en vedtagelse.
Jeg mener, det er vigtigt, at undskyldningerne er oprigtige og utvetydige. Der er ikke tale om en formalitet. Med den tidligere præmierminister Shinzo Abe, der endnu en gang sår tvivl om hele sagen, rækker det ikke, at den nuværende regering bare siger "Åh, men vi skal fortsætte med den foregående politik". Der er brug for oprigtighed og utvetydighed.
Desuden, når jeg hører argumenterne, som har lydt fra den japanske ambassade de seneste dage - som i øvrigt kompletteres med en anerkendelse af alt det, der allerede er gjort - mener jeg, at der stadig er mange fremskridt at gøre med hensyn til oprigtighed. Jeg håber derfor, at denne beslutning udtrykker vores alle sammens solidaritet med ofrene.
Karin Scheele  
Fru formand! Jeg er den foregående taler taknemmelig for, at hun har påpeget, at ingen religion på denne jord er usårlig over for massive menneskerettighedskrænkelser mod kvinder, men at det snarere har at gøre med diktatur og autoritære systemer end med en bestemt religion.
Hundredtusinder af kvinder blev før og under Anden Verdenskrig tvunget til prostitution af den japanske hær. Historikeres beregninger går ud fra, at omkring 200.000 af disse såkaldte trøstekvinder fra Korea, Kina, Taiwan og Filippinerne blev udleveret til japanske soldater som sexslaver. Systemet med de såkaldte trøstekvinder udgør et af de mest omfangsrige tilfælde af menneskehandel i det 20. århundrede og førte til massevoldtægter og tvangsaborter.
Efter krigens afslutning blev mange kvinder myrdet af militæret eller forhindret i at vende hjem. Mange af de overlevende tav om det af skam over deres fortid, blev stigmatiserede og skubbet ud i samfundets udkant. Ved krigsforbryderprocesserne blev tvangsprostitutionen ikke omtalt, om skadeserstatning var der ikke tale.
Først i slutningen af 1980'erne kom de såkaldte trøstekvinders skæbne igen for dagens lys. Grunden til det var ikke nogen spontan bevidsthedsændring, men den stadigt stærkere kvindebevægelse i Sydkorea. Lidt efter lidt tog tidligere tvangsprostituerede ordet i offentligheden. I 1992 begyndte man med ugentlige demonstrationer foran den japanske ambassade i Seoul med ordene: Den japanske regering burde skamme sig, ikke vi.
På internationalt plan blev Japans regering for første gang i 1997 opfordret til at tage det juridiske og moralske ansvar for de alvorligste menneskerettighedskrænkelser, der blev begået mod disse kvinder. FN's rapportør om vold mod kvinder opfordrede i sin rapport til økonomisk skadeserstatning til ofrene og retslig domfældelse mod gerningsmændene. Den japanske regering reagerede på det tidspunkt med en stejl afvisning af disse krav.
Det er i dag flere gange blevet sagt, at sandheden må erkendes. Derfor opfordrer vi den japanske regering til offentligt at tilbagevise alle påstande, der benægter eller betvivler undertvingelsen og trælbindingen af trøstekvinderne, og vi kræver ligeledes, at den tager det moralske og juridiske ansvar for underkuelsen af 200.000 mennesker. Vi opfordrer den japanske regering til at sørge for de hurtigst mulige mekanismer til at give skadeserstatninger til de overlevende ofre og deres familier.
Mange ofre for systemet af trøstekvinder er i mellemtiden døde eller er mindst 80 år gamle, dvs. hurtig handling er nødvendig. Men vi opfordrer også vores kolleger i den japanske nationalforsamling til at yde deres parlamentariske bidrag til at hjælpe med at få gennemført disse mekanismer.
Andrikienė, Laima Liucija
for PPE-DE-Gruppen. - Fru formand! Der er sider af verdenshistorien, som vi ønsker aldrig nogensinde bliver gentaget.
En af disse sider er trøstekvindernes historie. Jeg henviser til den japanske regerings officielt beordrede køb af unge kvinder fra 1930'erne og under Anden Verdenskrig med eneste formål at tvinge dem til at stille deres seksuelle ydelser til rådighed for de japanske kejserlige væbnede styrker. Vi kender ikke det nøjagtige antal kvinder, som blev holdt som slaver, men vi ved, at trøstekvindesystemet omfattede gruppevoldtægt, tvungne aborter, ydmygelse og seksuelle overgreb, der førte til lemlestelse, drab eller selvmord, og det var en af de største menneskehandelssager i det 20. århundrede, som involverede ikke blot hundredvis, men tusindvis af kvinder.
Idag er de sidste overlevende mindst 80 år, og det kan hævdes, at problemet ikke længere er væsentligt. Men jeg har fuld forståelse for disse kvinders og deres familiers ønske om at rense deres navn. I dag udtrykker vi vores solidaritet med de kvinder, som var ofre for dette system. Vi opfordrer den japanske regering til officielt at erkende og acceptere det historiske og retlige ansvar samt indføre effektive administrative mekanismer til at yde skadeserstatning til alle overlevende ofre for trøstekvindesystemet og til familierne til de ofre, som er afgået ved døden.
I betragtning af det fortrinlige forhold mellem EU og Japan, som er baseret på de fælles værdier retsstatsforhold og respekt for menneskerettighederne, håber jeg, at Japans regering og parlament vil træffe alle nødvendige foranstaltninger til at anerkende sexslavers lidelser og fjerne eksisterende hindringer for at opnå erstatning ved de japanske domstole, og at de nuværende og fremtidige generationer får kendskab til disse hændelser gennem uddannelse. Jeg er sikker på, at en officiel erkendelse af eksistensen af trøstekvindesystemet og en undskyldning på vegne af den japanske regering også i høj grad vil bidrage til at hele sårene fra vores smertefulde fælles historie.
Marios Matsakis
for ALDE-Gruppen. - Fru formand! Folk kan tilgives for deres synder, men folks forbrydelser kan ikke glemmes. Dette gælder i lige så høj grad for Japan, som det f.eks. gjorde for nazityskland og det stalinistiske Rusland.
Japanerne begik umådeligt barbariske krigsforbrydelser i 1930'erne og 1940'erne. Til en vis grad betalte de dyrt, idet de fik to af deres byer, Hiroshima og Nagasaki, tilintetgjort af den mægtige atomholocaust, som USA påførte dem.
Japan har imidlertid pålagt verden mange frygtelige modbydeligheder i den forgangne tid, og en af disse - trøstekvinders sexslaveri - kom først for ganske nylig frem i lyset. Nogle af disse stakkels og nu skrøbelige ældre damer er stadig iblandt os, som levn fra en fortid, som er ubekvem for Japan, men en pinsel for dem.
Disse kvinder anmoder om to meget simple ting fra det rige og magtfulde Japan af i dag, nemlig en officiel undskyldning og meget beskeden humanitær støtte. Med dette beslutningsforslag forventer Europa-Parlamentet helt sikkert, at den japanske regering gør begge dele inden for kort tid og anmoder den herom. Uanset denne skamplet må EU overveje at skride til særlig effektiv handling mod det tidligere imperialistiske Japan.
Urszula Krupa
Fru formand! Emnet for dagens drøftelse er en krænkelse af menneskerettighederne, som fandt sted i 1930'erne, under den japanske besættelse, da unge kvinder i de kejserlige væbnede styrker blev udnyttet seksuelt og tvunget til prostitution trods det, at den japanske regering havde undertegnet internationale konventioner om bekæmpelse af handel med kvinder og børn og støttede FN's resolution om kvinder, fred og sikkerhed.
Den japanske premierministers oprigtige sympati undermineres nu af japanske embedsmænd i forbindelse med opløsningen af Asian Women's Fund og ophævelsen af mandatet i marts 2007, hvorfra der kun blev udbetalt pengemæssig skadeserstatning til kvinder.
Ved at støtte beslutningen og anmodningen om skadeserstatning vil vi imidlertid påpege, at også i moderne tider nedbrydes grænsen mellem det normale og det sygelige, og dette sætter de moralske normer på prøve, så der er behov for radikale skridt for at bekæmpe prostitution som en form for moderne slaveri. Prostituerede er ikke blot ofre for en krig, der fandt sted for 50 år siden; kvinder i dag udnyttes også, f.eks. i Belgisk Congo, som det fremgår af pressen, og også i mange andre lande, selv rige lande.
Af hensyn til respekten for mennesker bør vi også løfte sløret for spredningen af en hedonistisk og kommerciel kultur, som bevæger sig i retning af misbrug på sexområdet og drager selv meget unge kvinder og piger ind i prostitution og andre former for demoralisering.
Respekt for kvinders identitet og værdighed er ikke alene baseret på afsløringer af forbrydelser eller misbrug i form af seksuel diskrimination eller andre urimeligheder; den er først og fremmest baseret på udarbejdelsen af udviklingsprogrammer og på gennemførelse i praksis af principper for alle områder af en kvindes liv. Disse principper må rodfæstes i en ny realisering af en kvindes værd som hustru, mor, plejer eller ansat, som menneske og person, der er lige en mand trods det, at hun er anderledes fra denne.
Günter Verheugen
Fru formand, mine damer og herrer! I 1993 udtrykte den daværende japanske regeringstalsmand Yohei Kono "Japans oprigtige undskyldning og beklagelse" over for alle dem, "der som trøstekvinder har oplevet umådelig lidelse og uhelbredelige fysiske og psykiske krænkelser". I 1995 undskyldte også den daværende ministerpræsident Murayama offentligt over for de såkaldte trøstekvinder i anledning af 50-års-dagen for Anden Verdenskrigs afslutning. Det samme år blev desuden fonden for asiatiske kvinder oprettet, for at overlevende kunne tildeles skadeserstatning og medicinsk hjælp på vegne af den japanske regering og den japanske befolkning.
Disse forsøg på at give erstatning til de såkaldte trøstekvinder og den gentagede offentlige undskyldning fra den tidligere japanske ministerpræsident Koizumi i anledning af 60-års-dagen for Anden Verdenskrigs afslutning i 2005 er positive skridt fra Japans side. Dermed har Japan anerkendt ansvaret for disse usigelige menneskerettighedskrænkelser. Så sent som for få dage siden har den japanske udenrigsminister bekræftet, at erklæringen fra regeringstalsmanden Kono, som jeg citerede i starten, er Japans officielle position.
Nu har vi de bevægende vidnesbyrd fra overlevende, og disse bevægende vidnesbyrd har vakt fornyet interesse i Europa, og også i USA, Canada og Australien, for denne skrækkelige tid.
Med hensyn til hvad vi må gøre, drejer det sig her dog ikke bare om fortiden, det handler også om at drage de rigtige konsekvenser af det skete og gøre alt, hvad der står i vores magt, for at bekæmpe de nutidige former for slaveri, seksuel udnyttelse og menneskehandel.
Med Det Europæiske Instrument for Demokrati og Menneskerettigheder støtter Kommissionen aktivt ikkestatslige organisationer i hele verden, der arbejder for at forhindre vold mod kvinder og børn og for at bekæmpe menneskehandel med seksuel udnyttelse for øje. Den 23. november 2007 på den internationale dag mod vold mod kvinder sendte Kommissionen et yderligere signal, idet den eftertrykkeligt bekræftede sit engagement i bekæmpelsen af kønsrelateret vold.
EU fører en regelmæssig menneskerettighedsdialog med Japan, hvor alle EU's anliggender - også kvinders rettigheder - bliver drøftet. Japan er en ligesindet global aktør, der i multilaterale fora samarbejder konstruktivt med os for at fremme respekten for og sikringen af menneskerettigheder. Således har Japan f.eks. sammen med EU fremsat en resolution om menneskerettigheder i Nordkorea og fordømt regimets fremfærd i Myanmar.
Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen om disse tre emner finder sted i slutningen af mødet.
