EU's reaktion på migrationsstrømmene i Nordafrika og de sydlige Middelhavslande, navnlig på Lampedusa - Migrationsstrømme som følge af manglende stabilitet: EU-udenrigspolitikkens omfang og rolle (forhandling) 
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om:
redegørelse fra Kommissionen: EU's reaktion på migrationsstrømmene i Nordafrika og de sydlige Middelhavslande, navnlig på Lampedusa, og
betænkning af Provera for Udenrigsudvalget om migrationsstrømme som følge af manglende stabilitet: EU-udenrigspolitikkens omfang og rolle:.
Cecilia Malmström
Fru formand! Nogle medlemmer er måske være ved at blive trætte af mig, men jeg synes denne forhandling under ét om migrationsstrømme er meget rettidig. Det vil både blive en general diskussion af EU-udenrigspolitikkens rolle og omfang som skitseret i hr. Proveras betænkning og en lejlighed for mig til at informere Dem om, hvordan EU reagerer på krisen i de sydlige Middelhavslande.
Lad mig begynde med at takke hr. Provera for hans fortræffelige betænkning, som jeg har læst med stor interesse. Det er et emne, der kommer til diskussion på det rigtige tidspunkt, og det samme gælder spørgsmålet om, hvilken rolle EU-udenrigspolitikken skal spille med hensyn til migrationens meget komplekse og mangesidede karakter.
Lad mig begynde med at skitsere nogle elementer i EU's reaktion på krisen i de sydlige Middelhavslande og derefter gå over til EU's udenrigspolitiks mere generelle rolle. Som alle ved, står vi over for en situation i de sydlige Middelhavslande, som er blevet meget kritisk i de seneste uger på grund af de migrationsstrømme, vi ser. Over 400 000 mennesker er blevet fordrevet siden udbruddet af forandringerne i Nordafrika og Libyen. De fleste af disse mennesker er statsborgere fra tredjelande, der er kommet til Tunesien eller Egypten. Et flertal af dem er vendt tilbage deres hjemlande, men nogle få tusind er der stadig, og dem vil jeg komme tilbage til om lidt.
Det er lykkedes omkring 20 000 migranter, hovedsagelig fra Tunesien og i mindre grad fra andre afrikanske lande, at komme ulovligt ind i EU, idet de er nået frem til Lampedusa eller Maltas kyster. Begge disse øer er derfor under stærkt indvandringspres. EU har allerede reageret effektivt og hurtigt på disse alvorlige, men forskellige, udfordringer og har truffet tre konkrete foranstaltninger. For det første har Kommissionen mobiliseret 30 mio. EUR for at klare den humanitære nødsituation, der er opstået som følge af den pludselige tilstrømning af indvandrere og flygtninge i de lande, der grænser op til Libyen. Med bistand fra midler, der er ydet bilateralt fra medlemsstater og andre internationale donorer, har det været muligt at tilbyde migranter og flygtninge midlertidigt ly, opfylde deres grundlæggende behov og sende dem tilbage til deres respektive oprindelseslande.
For det andet har vi reageret på de ulovlige og blandede tilstrømninger over Middelhavet. Frontex iværksatte med bistand fra flere medlemsstater den fælles operation Hermes med det formål at bistå Italien med at kontrollere fartøjer, der sejler migranter og flygtninge. Yderligere har Europol udstationeret et hold eksperter i Italien med det formål at hjælpe de retshåndhævende myndigheder med at identificere mulige kriminelle menneskesmuglingsnetværk.
For det tredje har Kommissionen prøvet at sikre, at de medlemsstater, der er udsat for de voksende strømme af flygtninge og ulovlige migranter, på kort sigt kan klare de finansielle følger af denne fordrivelse. Vi har hurtigt identificeret 25 mio. EUR, som kan mobiliseres under Fonden for de Ydre Grænser og Den Europæiske Flygtningefond, hvis og når medlemsstaterne fremsætter specifikke anmodninger herom. Der er indtil nu kun fremsat én anmodning, men vi er klar til at overveje yderligere presserende anmodninger.
Jeg mener, at den første reaktion har været omfattende, men det er klart, vi skal gøre mere. Vi skal udarbejde en mere struktureret, bæredygtig plan, der dækker de forskellige dimensioner af dette fænomen, og som bygger på solidaritet mellem medlemslandene og fuldt ud respekterer EU's internationale forpligtelser.
Jeg har besøgt Egypten sammen med den ungarske udenrigsminister, hr. Martonyi, og Tunesien sammen med min kollega, kommissær Füle, der er ansvarlig for naboskabspolitikken. Det var til dels som opfølgning på konklusionerne fra Rådet, der bad Kommissionen om at tage meget aktiv kontakt med disse to lande.
Som optakt til vores møde i Rådet (RIA) i juni har jeg til hensigt at fremsætte en række forslag til Kommissionen i maj om EU's strategi på migrations-, mobilitets- og sikkerhedsområdet i forhold til de sydlige Middelhavslande.
Der er brug for at træffe flere foranstaltninger på kort sigt. Vedrørende den stadige og mulige stigning i flygtningestrømmene fra det libyske område vil følgende aktioner blive overvejet. Der er fortsat brug for at have tilstrækkelige midler til rådighed til at støtte tilvejebringelsen af humanitær bistand. I den sammenhæng vil der skulle øremærkes midler til at opfylde flygtningenes grundlæggende behov, lette deres tilbagevenden til deres hjemlande, når det kan lade sig gøre, og støtte deres vellykkede sociale og erhvervsmæssige reintegration, når de er kommet hjem.
Endvidere er et stigende antal flygtninge fra Libyen tredjelandsstatsborgere, der boede i Libyen som flygtninge eller asylsøgere. Disse mennesker, nogle få tusind, kan ikke sendes tilbage til deres oprindelseslande. Det er nødvendigt at overveje genbosættelse. Kommissionen er rede til at lette denne proces og opfordrer medlemsstaterne til at påtage sig et ansvar og indlede sådanne genbosættelsesforanstaltninger. Der bliver økonomisk støtte til det fra især Den Europæiske Flygtningefond. Det er i den forbindelse afgørende, at Rådet og Parlamentet gør en indsats for hurtigt at indgå en aftale om EU-genbosættelsesprogrammet. Alle tre institutioner er enige om det politiske formål med det, så vi må finde en vej ud af dette institutionelle dødvande.
Det haster også med at udvikle et regionalt beskyttelsesprogram, der omfatter Egypten, Libyen og Tunesien. Under det tematiske program for samarbejde med tredjelande har Kommissionen planer om at bevilge 3,6 mio. EUR til at støtte et sådant program. Udsendelse af EASO-team til medlemsstater, der er ramt af disse strømme, vil også blive overvejet med henblik på at hjælpe myndighederne med at screene asylsøgere.
I tilfælde af en massiv tilstrømning af fordrevne personer, og hvis betingelserne i direktivet er opfyldt, vil Kommissionen endelig være rede til at overveje at gøre brug af de mekanismer, der er fastsat i direktivet om midlertidig beskyttelse fra 2001, for således at yde omgående beskyttelse til disse mennesker på andre EU-medlemsstaters område. Hensigten vil være at give de nationale asylsystemer et pusterum og fremme frivillige solidaritetsforanstaltninger mellem medlemsstaterne.
Med hensyn til de stadige tilstrømninger af ulovlige migranter fra de sydlige Middelhavslande, som ventes at stige, mener Kommissionen, at den Frontex-koordinerede fælles operation Hermes bør have ekstra ressourcer fra medlemsstaterne. Frontex vil være rede til at yde logistisk og finansiel støtte til at bistå de berørte medlemsstater, organisere tilbagesendelsesflyvninger og udsende hurtige grænseindsatshold, hvis de ønsker det.
Det er væsentligt, at Frontex' kompetencer styrkes hurtigt, og at det får stillet mere effektive værktøjer til rådighed. Den ændrede forordning om oprettelse af Frontex-agenturet bør vedtages af Rådet og Parlamentet så hurtigt som muligt.
Specifikke projekter er også ved at blive udarbejdet af EU's tjenestegrene og vil om kort tid blive iværksat i partnerskab med de berørte lande, først Tunesien og Egypten. Målet er at styrke deres kapacitet til at kontrollere deres grænser - i samarbejde med de relevante myndigheder - at bekæmpe kriminelle organisationer, der fremmer smugling af migranter og menneskehandel, at lette tilbagesendelse og social og erhvervsmæssig reintegration samt at identificere og registrere migranter, der kommer ind på området og behandle dem i overensstemmelse med internationale standarder ved at tilbyde asyl til dem, som har brug for international beskyttelse.
Disse foranstaltninger udgør det umiddelbare svar på situationen. Vi har imidlertid også brug for at gennemføre langsigtede, bæredygtige programmer. Med mine partnere i Tunesien og Egypten drøftede vi, om vi skulle indføre arbejdsaftaler om forskellige emner, der er dækket under mobilitetspartnerskabet. Det kunne ske i form af en ny skræddersyet EU-strategi, idet hvert land vurderes efter egen fortjeneste og under hensyntagen til EU's samlede udenrigspolitik i forhold til et givet land.
Partnerskaber kunne dække alt fra visumlettelse under visse betingelser og for bestemte kategorier, indvandring af arbejdskraft, forebyggelse af ulovlige migrantstrømme, oprettelse af asylsystemer, tilbagesendelse, retshåndhævelse, tilbagevenden osv. Vi aftalte med de to landes indenrigsministre at oprette en arbejdsaftale og begynde at afdække, hvad vi kan gøre sammen.
Jeg er overbevist om, at denne sammenhængende EU-udenrigspolitiske strategi vil bidrage til at oprette en langsigtet ordning til løsning af migrationsstrømmene, og det bringer mig til hr. Proveras betænkning. Langvarige konflikter og humanitære kriser, der trækker ud, i regioner som den, vi taler om, er vigtige faktorer, der nærer syd-syd-migrationen og migrationen mod EU. Vores vigtigste globale udfordringer såsom migration understreger til fulde, hvor vigtigt det er at udvikle en samlet tilgang der forbinder sikkerhed, stabilitet, krisestyring og udvikling.
Som betænkningen antyder, skal en sådan strategi baseres på en stærk tilgang, der respekterer menneskerettighederne især med hensyn til migranters rettigheder. Der skal være særlig opmærksomhed på sårbare gruppers situation. Vi deler den opfattelse, at det er afgørende at iværksætte mere langsigtede, bæredygtige samarbejdsprogrammer med tredjelande for at tackle migration, mobilitet og sikkerhed kombineret med fremme af demokrati, retsstatsprincippet og god regeringsførelse.
Denne tilgang bør være skræddersyet, som jeg har beskrevet, idet man bedømmer hvert enkelt land efter fortjeneste. Denne samlede tilgang passer sammen med andre politiske processer, f.eks. sammenhængen mellem sikkerhed og udvikling, der nævnes i både den europæiske sikkerhedsstrategi og den europæiske konsensus om udvikling.
Vi skal mobilisere hele den vifte af politikker og instrumenter, vi har til rådighed med hensyn til udryddelse af fattigdom, tidlige varslingssystemer og forebyggende diplomati, humanitær bistand, kriseresponsaktioner, bl.a. sanktioner, krisestyringsmissioner og genopbygning efter en konflikt samt fredsopbygning.
Denne betænkning kommer derfor på det rette tidspunkt, da EU i øjeblikket må bekæmpe en krise. Men den er også en mulighed for at begynde på noget nyt, en mulighed for at støtte de fantastiske, nye demokratiske kræfter, der er ved at vinde frem. Der er en stor vilje til at reformere lande, især i Tunesien, men også i Egypten.
Den samlede migrationsstrategi skal - som en ekstern dimension af EU's migrationspolitik - baseres på et ægte partnerskab med tredjelande. Det nævnes i Stockholmprogrammet og Stockholmhandlingsplanen, og vi vil fremlægge yderligere initiativer i den samlede migrationsstrategi, der præsenteres til efteråret. Målet er at definere målsætningerne for tilgangen mere klart og mere strategisk. Strategien kommer til at indeholde forslag til indsatsområder, principper og konkrete foranstaltninger, men vil også se nærmere på forbindelsen mellem f.eks. migration og udvikling og mellem migration og klimaforandringer.
Jeg ved, at De alle er villige til at diskutere forskellige elementer heraf. Det er et komplekst og meget vanskeligt emne, og det kræver meget tid og en stor indsats at vurdere det korrekt. Det er også meget styret af begivenhederne og ændrer sig næsten time for time. Indtil nu har Kommissionen prøvet at være konstruktiv og tage fat på det på en meget helhedsorienteret og rummelig måde. Jeg ser frem til at besvare Deres spørgsmål.
Fiorello Provera
Fru formand, mine damer og herrer! Denne tragisk aktuelle initiativbetænkning blev oprindelig udarbejdet for over et år siden for at vurdere immigrationsfænomenet og de strukturelle årsager hertil på en pragmatisk og afbalanceret måde uden politiske eller ideologiske fordomme.
Vi ønskede at undersøge udenrigspolitikkens rolle og dens evne til at påvirke de dybt forankrede årsager til immigration, ud over de humanitære kriser eller nødsituationer. Krige, etniske spændinger, vedvarende klimaforandringer, krænkelser af menneskerettighederne, manglende civile og økonomiske frihedsrettigheder, almindeligt forekommende korruption, manglende institutioner, der kan repræsentere borgernes behov såsom fagforeninger, sammenslutninger, og politiske partier - alle disse elementer udgør de områder, hvor EU skal udfolde sin udenrigspolitik, og en løsning af disse problemer vil fjerne mange af årsagerne til, at millioner af mennesker emigrerer.
Intet udviklingspolitisk samarbejde kan være fuldstændig effektivt, uden at der gøres noget ved årsagerne til den manglende stabilitet i migranternes oprindelseslande. Det indebærer et regionalt samarbejde med både oprindelseslandet og transitlandet, bl.a. gennem bilaterale aftaler. Millenniumudviklingsmålene er allerede meget ambitiøse, men vil bestemt ikke blive nået uden politisk stabilitet og uden gennemførelse af effektive mekanismer til at forebygge konflikter og opretholde fred. Denne politiks globale rækkevidde og helhedstilgang kræver klare idéer og betydelige finansielle ressourcer, som det er vanskeligt at skaffe i disse krisetider.
Det er derfor tilrådeligt at samordne EU's aktioner med andre stormagters såsom USA for at undgå overlapning af midler på de samme områder eller spredning af finansielle ressourcer, som det ofte er sket tidligere. Et globalt fænomen skal tackles med en global politik. Vi skal lede migranternes oprindelseslande mod demokrati og god regeringsførelse ved at stille vores værdier og vores erfaringer til rådighed.
Under den europæiske naboskabspolitik bør vi tilbyde en økonomisk dagsorden, der kan øge beskæftigelsesniveauet og antallet af handelsaftaler, som kan skabe reel økonomisk udvikling i overensstemmelse med markedslovene. Kommissær Füle og den højtstående repræsentant, Baroness Ashton, gjorde med sloganet "mere for mere" opmærksom på begrebet betingelser for støtte, som sigter mod at belønne lande, der mest aktivt arbejder i retning af demokratiske reformer og respekt for menneskerettigheder. Det er i overensstemmelse med vores europæiske værdier, effektivt for udviklingen og - hvis jeg må være så fri - moralsk retfærdigt over for skatteyderne.
Jeg vil gerne slutte af med at sige, at en EU-politik om forvaltning af store migrationsstrømme bør gå hånd i hånd med accept af idéen om "byrdefordeling" i overensstemmelse med pligten til solidaritet mellem medlemsstaterne i henhold til traktatens artikel 80, fordi intet land selv kan klare en nødsituation af enorme dimensioner.
Endelig takker jeg kommissær Malmström for hendes støtte til nogle eller mange punkter i denne betænkning, og jeg håber, at EU faktisk kan arbejde sammen med Italien om at bekæmpe et fænomen, der har en international dimension, som påvirker hver og en af os.
Corina Creţu
Fru formand! Jeg vil gerne begynde med at takke ordføreren for det produktive samarbejde, jeg oplevede under udarbejdelsen af denne betænkning.
I forbindelse med det særlige emne, vi forhandler i dag, er udvandringen af mennesker fra Middelhavsregionen ikke kun et problem for landene i dette område, eftersom hele EU har et ansvar for at løse denne presserende humanitære situation. Det er en specifik situation, som vi ikke havde forudset, da denne betænkning blev udarbejdet. Udviklingsudvalgets synspunkt er, at det vigtigste må være at tackle den humanitære situation og yde hjælp til flygtningene. Imidlertid kan vi ikke acceptere de ekstremt populistiske løsninger, der er foreslået, hvor man lovede Lampedusas borgere, at de ville slippe af med immigranterne inden for 60 timer. Evakueringerne til fastlandet fulgte, men efter at destinationsregionerne havde afvist at huse lejrene, begyndte man repatrieringen.
Jeg finder det uacceptabelt, at Frankrig og Tyskland har afvist at tage nogle af flygtningene, og at den italienske indenrigsminister truer med at bevilge midlertidige opholdstilladelser, så tusinder af immigranter kan flytte rundt i EU. Det er ikke konstruktive og rummelige svar i overensstemmelse med medlemsstaternes forpligtelser. Hverken egoisme eller tvungen solidaritet er blandt de værdier, EU er bygget på. Derfor mener jeg, at vi må insistere så kraftigt som muligt på dialog og samarbejde for at finde frem til fælles løsninger på dette alvorlige problem.
Franziska Keller
Fru formand! Migration sker ikke kun alle andre steder fra og til Europa. Faktisk sker størstedelen af migrationen uden for Europa i lande eller regioner på andre kontinenter.
I øjeblikket er Pakistan og Syrien de lande, som huser flest migranter - det bør vi ikke glemme. Der er forskellige grunde til migration, f.eks. krig, konflikt, fattigdom, forskelsbehandling, vold og forfølgelse, familie, klimaforandringer og mange andre. Vi bør gøre noget ved disse problemer, og vi bør bekæmpe pushfaktorerne frem for migranterne selv. Til at bekæmpe de pushfaktorer har vi brug for en god udviklingspolitik, og der vil betingelser ikke hjælpe meget.
Vi har brug for at revidere politikker, der går imod vores udviklingsmål, som det undertiden sker med handels- og landbrugspolitik. Men vi har også brug for en god politik om demokrati og fremme af menneskerettigheder. Tidligere har Fællesskabet og medlemsstaterne samarbejdet med tredjelande om at stoppe migranter og ikke om menneskerettigheder. Kommissionen havde forhandlet en aftale med Libyen om at give støtte og hjælp til Libyen, så Gaddafi ville standse migranterne. Nu er det på tide at ændre det. Jeg er meget glad for at høre, at De er enig med mig i, at det haster med at skifte til en mere menneskerettighedsbaseret tilgang. Vi skal ikke glemme, at stabilitet ikke er det eneste, mennesker ønsker og har brug for. Stabilitet uden demokrati er ikke en bæredygtig vej frem. Stabilitet plus fattigdom giver ingen udsigter. Stabilitet er vigtig, men det er ikke det eneste, der betyder noget.
Vi må ikke lukke dørene for de få migranter på verdensplan, som tager vejen til Europa. Vi har brug for et fælles asylsystem, der giver effektiv beskyttelse til dem, der har brug for det, og vi skal også beskytte dem, der migrerer på grund af konflikt. Vi har brug for retfærdig adgang til lovlig migration, som giver migranter ordentlige sociale rettigheder. Vi må finde en måde, hvorpå vi kan beskytte klimamigranter, da de er nødt til at flygte, fordi vi forårsager klimaforandringer. Vi må også revidere vores visum- og grænsepolitikker set ud fra et menneskerettighedsperspektiv.
Vi skal ikke være bange for migranter. De er mennesker som os, ofte i bitter nød, som ønsker et bedre liv og fred og velstand. Er det ikke det, EU blev grundlagt for?
Så jeg spørger Kommissionen - vil det fælles asylsystem blive etableret? Hvad skete der med blåt kort-forordningen? Og hvordan vil De sikre, at artikel 208 i Lissabontraktaten, nemlig princippet om ikke at skade vores udviklingsmål, vil blive gennemført fuldt og helt?
Mario Mauro
Fru formand, fru kommissær, mine damer og herrer! Frem for alt tak for det engagement, De har udvist ved at sammensætte en pakke af foranstaltninger som efter min mening udsender et politisk signal og gør det klart, at det ikke er Maltas problem, det er ikke Italiens problem, det er ikke Spaniens problem - det er et europæisk problem.
Jeg tror, at det er idéen med Deres henvisninger til solidariteten mellem medlemsstaterne og EU's naboskabspolitik, ønsket om at fremme tilstrækkelige midler til humanitær nødhjælp, bistand, repatriering og uddannelse, at gribe ind i spørgsmålet om asylsøgere, at udarbejde et program, som bryder dødvandet, den hellige henvisning til direktiv 2001/55/EF og ønsket om at styrke Hermes-operationen. Alt det er i sandhed et tegn på, at EU ønsker at udfordre mange måneders apati og manglende sammenhæng.
Tillad mig samtidig at forklare, hvad der er kernen i vores bekymring. Vi er ikke primært bekymrede over de 20 000, der ankom til Lampedusa. Vi er bekymrede over den politiske kendsgerning, dette er udtryk for. F.eks. var det, der skete i 1989 med implosionen af det østlige system og kommunismens fald, en stor byrde for f.eks. Tyskland og Østrig, men så fandt de europæisk solidaritet. Der blev gjort et forsøg på at reagere politisk på den udfordring og tilbyde en køreplan, som resulterede i integration af mange lande og mange befolkninger, der nu er i Parlamentet.
Vi forventer ikke meget. Der er ingen grunde til integration af Middelhavslandene, men der er grunde til en naboskabspolitik, der omsider lever op til sit navn, til en EU-Middelhavsstrategi, der omsider lever op til sit navn. Det er det, vi beder EU om. Jeg mener, at det, kommissæren sagde, er noget i den retning.
Vedrørende direktiv 2001/55/EF f.eks. vil jeg gerne bede om, at Kommissionen ud over at henvise til det, som De gjorde, fremsatte et reelt forslag til Rådet, som Rådet skulle stemme om med kvalificeret flertal, og at det skulle føre EU-landene til en uundgåelig forståelse af, at immigrantproblemet er et europæisk problem, og at problemet med at beskytte immigranter er et europæisk problem, som vi ikke længere kan komme udenom.
Juan Fernando López Aguilar
Fru formand, fru kommissær! Jeg deltog også i den sidste forhandling i Parlamentet om det samme emne, og jeg kan kun beklage, at vi - da der kun er taget hensyn til nogle af de forslag, der blev fremsat under den forhandling - har det antal og de situationer, vi ser i dag, især på Lampedusa.
Vi er klar over fru Malmströms hjælp og den indsats, hun som kommissær for porteføljen for indre anliggender gør for at styrke Fonden for de Ydre Grænser, Den Europæiske Tilbagesendelsesfond og Den Europæiske Flygtningefond og naturligvis driften af det europæiske agentur for forvaltning af det operative samarbejde ved EU-medlemsstaternes ydre grænser.
Denne krise i Middelhavslandene viser imidlertid klart, at spørgsmålet ikke kun handler om troværdigheden, men om levedygtigheden af EU's fælles immigrationspolitik, der skal sikre et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed i overensstemmelse med artikel 67-89 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde. Enden på det er, at disse forandringer, der udfordrer EU's udenrigspolitik og udfordrer levedygtigheden af strategien for Middelhavsområdet og sammenslutningen for Middelhavslandene, skaber en særlig udfordring for EU's humanitære indsats og betydning for håndteringen af de humanitære virkninger som følge af fordrevne personer og potentielle asylsøgere og flygtninge.
Derfor vil jeg gerne atter understrege, at et formål med denne forhandling bør være én gang for alle at bryde dødvandet om asylpakken, én gang for alle at gøre opmærksom på behovet for at gennemføre og sikre overensstemmelse med direktiv 2001/55/EF om foranstaltninger for fordrevne personer i tilfælde af humanitære nødsituationer og uforudset massetilstrømning af emigranter. Bortset fra det bør det også og navnlig være at skabe en solidaritetspolitik ud over direktivet for at sikre ikrafttrædelsen af den solidaritetsklausul, der endnu en gang blev skrevet ind i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, og som skal anvendes, når vi står over situationer som denne.
For vi må erkende, at hverken Italien eller Spanien eller Grækenland eller nogen af grænselandene omkring Middelhavet kan klare disse problemer alene.
Endvidere er jeg slået af, at der endnu ikke har været nogen opfordring til eller anmodning om aktivering af artikel 5 i det pågældende direktiv for at anvende den solidaritetsklausul i overensstemmelse med traktaten. Vi bør naturligvis benytte denne lejlighed til at give et værdigt og opmuntrende svar på et spørgsmål, der helt klart er et EU-spørgsmål, som det er tilfældet i Middelhavsområdet.
Cecilia Wikström
for ALDE-Gruppen. - (SV) Fru formand! Vi hører mange mennesker give udtryk for bekymring over migration i dag. Mennesker er ganske enkelt bange for masseindvandring til Europa efter de store begivenheder i Nordafrika for nylig. Disse begivenheder vil helt sikkert blive efterfulgt af migrationsstrømme. Det er allerede begyndt, og det vil sikkert fortsætte. Det kan ikke undgås, at folk vil flygte fra ustabilitet og vold, især fra den aktuelle situation i Libyen. Indtil nu har migrationsstrømmene dog været mere horisontale end vertikale og vedrører primært Tunesien og Egypten, men tusinder af mennesker er også ankommet til den lille italienske ø Lampedusa, og det sætter virkelig solidariteten mellem medlemsstaterne på prøve. Bekymrende nok har EU-medlemsstaterne indtil videre ikke bestået denne solidaritetstest og ser ikke ud til at være villige til at støtte hinanden i vanskelige tider.
Gruppen Alliancen af Liberale og Demokrater for Europa mener, at det vigtigste, vi kan gøre lige nu, er at gennemføre asyldirektivet. Svaret på lidt længere sigt er at udarbejde en fælles EU-asylpolitik, der lever op til sit navn. Det vil blandt andet give lejlighed til midlertidigt at stoppe overførslerne af asylsøgere i henhold til Dublin II, når en medlemsstat af en eller anden grund er ekstremt overbelastet. Med solidaritet følger også ansvar. Nu skal hver medlemsstat respektere og anvende direktivet, der har til formål at harmonisere beskyttelsen af mennesker på flugt, og før 2012 udvikle et bæredygtigt EU-asylsystem. Det har vi forpligtet os til at gennemføre, og det skal vi gøre, og vi skal gøre det i en solidarisk ånd med respekt for internationale forpligtelser af hensyn til den fælles sikkerhed og stabilitet for alle.
Jean Lambert
Fru formand! Jeg er meget glad for, at kommissæren mindede os om, at en overvældende del af bevægelsen i regionen er sket i Afrika. UNHCR anslår, at over 400 000 mennesker allerede har forladt Libyen. Når man har lyttet til forhandlingen om proceduredirektivet tidligere, er det noget, nogle af vores medlemmer ville gøre klogt i at huske på - de fleste mennesker bevæger sig i selve Nordafrika.
Vi ser meget positivt på den støtte, der ydes UNHCR og andre organer med at bistå de fordrevne. Der er dog luftet megen bekymring over presset på Malta og Lampedusa, og med rette. Det er væsentligt, men ikke det samme som det, der sker i Tunesien og Egypten. Der er imidlertid voksende bekymring om, hvad der sker med mindreårige - uledsagede eller mindreårige, der skilles fra deres forældre ved ankomsten. Der er bekymring for, at de ikke bliver støttet eller identificeret på passende vis. Vi håber, at Kommissionen vil se på deres situation og på situationen for de andre, der betragtes som særlig sårbare på det punkt.
Vi hilser også viljen til at overveje at benytte direktivet om midlertidig beskyttelse velkommen. Kunne kommissæren venligst skitsere, hvilke kriterier hun vil benytte til at foretage vurderingen af, hvorvidt der skal fremsættes en henstilling?
Rui Tavares
Fru formand, fru kommissær! Flygtninge er blevet modtaget på Lampedusa under forfærdende forhold uden mad eller toiletfaciliteter, under forhold, der er virkelig umenneskelige. Interneringscentret er i øjeblikket lukket, idet ikkestatslige organisationer, journalister og muligvis endda parlamentsmedlemmer ikke har adgang til det. Det italienske flygtningeråd anmoder om, at der bevilges disse flygtninge midlertidige beskyttelsesordrer i henhold til direktiv 2001/55/EF, og De godkendte denne ansøgning, fru kommissær. De skal have tak for Deres indgreb, da ansøgningen var vidtrækkende og omfattende. Der er ting, vi er enige i, og der er ting, vi ikke er enige i. Det, der blokerer denne omfattende foranstaltning, har imidlertid også et navn, og det er medlemsstaternes hykleri.
Kommissæren har talt om at nå en fælles beslutning om genbosættelse. Som ordfører kan jeg sige, at Parlamentet er rede til at se på alle idéer, Rådet fremlægger. Imidlertid har vi ventet i halvandet år, og vi har ikke hørt en eneste idé om genbosættelse. Det er dette hykleri fra medlemsstaternes side, der har givet oberst Gaddafi mulighed for at feje flygtninge og indvandrere ind under gulvtæppet i årevis, mens de solgte ham våben. Det er derfor al den snak om den nuværende mangel på ressourcer også er helt igennem hyklerisk. Alene i 2009 tjente EU-landene 343 mio. EUR på våbensalg til oberst Gaddafi, mens det oprindelige beløb, de stillede til rådighed til modtagelse af flygtninge fra de arabiske revolutioner, var på 3 mio. EUR, et hundrede gange mindre. Jeg synes, den forskel siger alt.
Mara Bizzotto
for EFD-Gruppen. - (IT) Fru formand, mine damer og herrer! Lampedusa er blevet invaderet af titusinder af nordafrikanere, som øen aldig vil kunne acceptere. Italien har i ugevis været målet for hundreder af både med illegale indvandrere. Hvis vi ikke reagerer sammen, hvis EU ikke reagerer, vil migrationsbølgen af fordrevne mennesker fortsætte.
De illegale indvandrere, der er ankommet i de seneste måneder, må sendes hjem. Der er intet alternativ. Men bortset fra nogle få ord om solidaritet er den italienske regering blevet overladt til selv at klare denne bibelske udvandring af så uforudsigelige dimensioner.
Hvor er EU? Indtil nu har Bruxelles gjort sig skyldig i at krybe i skjul, og mine medborgere kan ikke længere tage den skammelige opførsel. EU har overladt Italien til alene at klare denne hidtil usete nødsituation. EU bør i stedet bistå Italien med at repatriere illegale indvandrere og skal også støtte den italienske regerings bestræbelser på at forebygge, at tusinder og atter tusinder af mennesker fortsat forlader, især, Tunesien.
De libyske flygtninge er en anden sag. EU bør støtte Italien med identifikation og logistikstyring, men skal frem for alt arbejde på at sikre, at flygtningene huses af alle medlemsstater. Modtagelsen af dem, der flygter fra krig, kan ikke være Italiens byrde alene. Det er på tide at holde op med at tale. EU må gøre sig gældende. Vi kan ikke acceptere, at Italien fyldes af illegale immigranter, mens Frankrig så skammeligt afviser dem. De illegale indvandrere bør sendes tilbage, hvor de kommer fra, mens alle medlemsstater nu må forpligte sig til at modtage de libyske flygtninge.
Philip Claeys
(NL) Fru formand! Det, vi nu er vidner til på Lampedusa, blev beskrevet og forudsagt allerede i 1973 af den franske forfatter, Jean Raspail, i hans profetiske roman "The Camp of the Saints". Den eneste forskel er, at virkeligheden overgår fiktionen.
EU må tage kontrol med denne situation i stedet for bare at lade det ske. Det er absurd først at hylde regimeskiftet i Tunesien og Egypten og så omgående acceptere masser af migranter eller mere præcist såkaldte flygtninge fra disse lande. Alle ved, at næsten ingen på de både, der lægger til på Lampedusa, er berettiget til at blive anerkendt som politisk flygtning. Alligevel får disse mennesker nu lov til at komme ind på europæisk territorium, og med støtte fra alle former for subsidierede grupper, menneskesmuglere og dyre advokater vil de starte procedurer og trække dem ud så længe som muligt og om nødvendigt gå under jorden, hvis de ikke anerkendes som flygtninge.
Efter de aktuelle begivenheder at dømme beskytter Frontex ikke EU's ydre grænser, men behandler dem som en slags velkomstkomité. De både skal eskorteres tilbage til de steder, de kommer fra, og ægte flygtninge skal så vidt muligt accepteres i deres nærområde i stedet for i Europa. Det er også af grundlæggende betydning, at en række internationale konventioner tilpasses til vore dages behov.
Agustín Díaz de Mera García Consuegra
(ES) Fru formand! Jeg vil gerne tale og benytte denne forhandling til at tale om et grundlæggende problem, nødsituationen. De kan ikke klare den alene.
Roden til dette problem skyldes, som alle ved, de ustabile situationer i Tunesien og Egypten og krigen i Libyen. Imidlertid er der ingen grænser for, hvor længe den vil vare. Desværre vil den vare bekymrende længe. Vi må derfor beslutte, hvordan vi kan bruge vores fælles politikker til at forvalte nødsituationen, for de kan ikke klare den alene.
Efter min mening skal vi prioritere solidaritet med ofrene og solidaritet med værtslande og -regioner højst.
Vi har instrumenter, vi ikke bruger hensigtsmæssigt. Vi har fire fonde. Fru Malmström fortalte os klart og tydeligt om beløb, der slår mig som latterlige. Hun talte om 30 mio. EUR, 25 mio. EUR på anmodning osv. Imidlertid har vores fire fonde, Flygtningefonden, Tilbagesendelsesfonden, Fonden for de Ydre Grænser og Integrationsfonden, i alt næsten 3 mia. EUR inden for de finansielle overslags anvendelsesområde.
Det forekommer mig, fru Malmström, at disse midler bør bruges til nødsituationer, fordi vi har behov for at kunne bruge dem og ændre dem. Vores begrænsninger med hensyn til samarbejde og solidaritet er symboliseret ved den svaghed, det europæiske agentur for forvaltning af det operative samarbejde ved EU-medlemsstaternes ydre grænser har udvist med Hermes-operationen. Det stigende antal mennesker, der ankommer, på flugt fra krig og desperation fremhæver, hvor begrænset den kapacitet er. De kan ikke klare det alene.
Hvem kan klare det? EU har den nødvendige solidaritet til at opfylde kravene fra denne nødsituation i realtid.
Ana Gomes
(PT) Fru formand! Provera-betænkningen kunne ikke være kommet på et tidspunkt med flere udfordringer. Tunesien og Egypten, som er lande med enorme økonomiske problemer, har allerede åbnet deres døre for over 400 000 flygtninge fra Libyen. Alligevel har de europæiske regeringer valgt at se den anden vej og ignorere de 20 000 mennesker, der er stuvet sammen på Lampedusa under umenneskelige forhold. Revolutionerne i Nordafrika har gjort det endnu mere presserende for EU-medlemsstaterne at opfylde deres humanitære forpligtelser til at lukke flygtninge ind og opstille en ny migrationspolitik baseret på solidaritet og EU's andre grundlæggende værdier og principper. Den lukkede dør og tvangshjemsendelsespolitikker, som nogle medlemsstater har benyttet i de seneste par år over for deres naboer i Middelhavsområdet, kan have forhindret nogle migranter i at nå Europa ved hjælp af øget kontrol i nordafrikanske havne, patruljer i Middelhavet og endog nogle mere brutale metoder såsom elektrisk stød. Det har imidlertid været med skandaløst høje omkostninger, nemlig migranters og flygtninges rettigheder, når de er blevet tvangshjemsendt til regimer som Gaddafis.
Den nuværende nødsituation kræver, at der vedtages et fælles asylsystem, med fælles ansvar, herunder en midlertidig beskyttelsesmekanisme og langt flere tilbud om genbosættelse. Vi har brug for en ny migrationsstrategi, der tager højde for de oprindelige årsager til migration som bl.a. fattigdom, diskrimination, konflikt og politisk undertrykkelse. Uden det vil det altid lykkes menneskesmuglere at finde alternative ruter. Fremme af menneskerettigheder, demokrati og bæredygtig udvikling skal derfor være et reelt strategisk indsatsområde i EU's udenrigspolitik og i udviklingsprogrammer for Middelhavslandene og videre.
Sonia Alfano
(IT) Fru formand, mine damer og herrer! Nødsituationen er en alvorlig lære for den europæiske asyl- og indvandringspolitik. Det er igen tydeligt, at EU ikke har en lovgivningsmæssig og operationel ramme, der gør det muligt at klare usædvanlige, men ikke uforudsigelige, begivenheder som de seneste måneders begivenheder i Nordafrika.
Lampedusa, Italien og Syditalien betaler for disse fejltagelser, men de, der betaler mest, er de flygtninge, som modtages på en så umenneskelig måde. Til trods for artikel 80 i traktaten om EU's funktionsmåde og solidaritetsprincippet om retfærdig fordeling er alle lande faktisk kun optaget af deres egne anliggender, og Frankrig, der deler en grænse med Italien, udviser en holdning, som i den nuværende europæiske situation er uacceptabel. I den forbindelse beder jeg indtrængende Kommissionen om at overveje muligheden for at udbede sig en forklaring fra den franske regering.
I årevis har EU indgået aftaler med tredjelande styret af diktatorer, og har finansieret deres aktiviteter og sat forretningsinteresser før demokratiske krav. EU er forblevet tavs over for libyske angreb. Har EU også til hensigt at forblive tavs over for den ubæredygtige situation i teltlejrene?
Naturligvis er vi alle enige om, at vi ikke kan indgå aftaler med oberst Gaddafi, og alligevel hørte jeg for et par måneder siden ingen indvendinger imod traktaten mellem Italien og Libyen, der førte til, at immigrationsspørgsmålet blev behandlet på den mest umenneskelige måde. I dag prøvede præsident Berlusconi at bruge den samme fremgangsmåde over for Tunesien, han tilbød penge. Men måske har den nye tunesiske regering lært lektien.
Men hvad enten man kan lide det eller ej, er det EU's og de 27 medlemsstaters ansvar at handle og huske på, at international solidaritet og beskyttelse af menneskerettighederne har højeste prioritet. Af den grund håber jeg, at Kommissionen foreslår at indføre den hasteprocedure, der er fastlagt i direktiv 2001/55/EF om midlertidig beskyttelse så hurtigt som muligt, og at dette forslag bliver vedtaget af Rådet i den nærmeste fremtid, for ellers vil det være forgæves.
Jeg opfordrer også til, at der sendes en parlamentarisk delegation - ikke en delegation af politiske grupper - til Lampedusa for at kontrollere både indvandrernes humanitære forhold og princippet om "non-refoulement".
Malika Benarab-Attou
(FR) Fru formand! Denne betænkning er følsom, og jeg må kritisere dens titel. Brugen af ordet "migrationsstrømme" slår tonen an. For det giver indtryk af, at migranter er varer eller indtrængende fjender.
Det er en historisk tid for befolkningerne i de sydlige Middelhavslande og os, men frygten for masseindvandring forhindrer EU og medlemsstaterne i at skabe en ny dynamik.
De seneste demokratiske bevægelser i syd har hjulpet til at gøre os opmærksom på vores modsigelser. De har endnu engang vist inkonsekvensen og de manglende visioner i vores forældede samarbejdspolitikker, som har mistet jordforbindelsen. Det er på høje tid, at EU gennemfører en migrationspolitik, som er i overensstemmelse med vores værdier, som anerkender, at vi lever i en verden, hvor mennesker er mobile, en verden, hvor mennesker flytter rundt.
At fortsætte med at tale om migrationsstrømme er absurd og går imod vores humanistiske værdier. Hvis vi europæere ønsker at være vigtige spillere i verden, så er vi nødt til at ændre vores tilgang og arbejde hen imod at skabe en Union for Middelhavslandene, der bygger på solidaritet. Det kan vi ikke gøre uden at revidere vores mobilitetspolitik eller det, der i dag kaldes migrationspolitik. Vi må opfylde forventningerne hos befolkningerne i syd.
Frygten for indvandring må ikke længere styre vores politikker. Styrkelse af grænsekontroller skal ikke længere være vores vigtigste motivation for gennemførelse af samarbejdsaftaler, som det var tilfældet med Libyen.
Vi må revidere de nødvendige betingelser for enhver indgåelse af aftaler om personers bevægelighed, der indebærer tilbagetagelsesaftaler, så vi respekterer menneskerettighederne. Vores foranstaltninger er stadig præget af en sikkerhedsstyret tilgang til mobilitet, som går imod vores værdier og det krav, vi har til at beskytte befolkninger. Den skandaløse holdning, hr. Berlusconi og hr. Guéant indtager, skal fordømmes på det kraftigste.
Hvilken slags politik skal vi vedtage, fru kommissær, for at skabe en sand Union for Middelhavslandene, en Union, hvor vi viser solidaritet med de befolkninger i syd, som i dag føler sig forhånet af os?
Marie-Christine Vergiat
(FR) Fru formand! Den Europæiske Venstrefløjs Fællesgruppe/Nordisk Grønne Venstre vil ikke stemme for denne betænkning. Den indeholder ganske vist nogle positive punkter, men de modsiges konstant af visse medlemsstaters praksis, blandt andet min egen.
Med betænkningen nægter man at se, at migration primært er et syd-syd-problem. Når man ikke erkender det, betyder det, at spændingerne blot vil øges og vil sende en række af de lande lidt længere ned i fattigdom.
Selvfølgelig kan EU ikke huse alle ludfattige mennesker i verden, men det er det heller ikke i fare for at komme til. Det beviser tallene, uanset det postyr, nogle mennesker laver. EU kan ikke huse alle ludfattige mennesker i verden, men EU bør yde et bidrag, der står i forhold til dets velstand, dets behov og den skade, det har forårsaget, og som stadig i dag forårsages af nogle af dets virksomheder, som plyndrer de pågældende landes ressourcer. Denne betænkning følger traditionen for dette fort Europa, der ser indad imod sine egne interesser, især de demografiske.
Nej, EU har ikke lært af de revolutioner, der finder sted i de arabiske stater. Det viser ikke solidaritet. Inden for nogle få dage har Tunesien taget imod over 100 000 libyske flygtninge under eksemplariske forhold. Nej, fru kommissær, EU's snak hænger ikke sammen med de problemer, verden står over for. Den vil kun nære visse medlemsstaters fremmedfjendske politikker, og det beklager jeg.
Mario Borghezio
(IT) Fru formand, mine damer og herrer! Først vil jeg gerne takke kommissær Malmström for hendes store arbejde uge efter uge med at bekæmpe denne episke katastrofe - for det er, hvad det er.
Der er fremsat bemærkninger, ikke kun her i Parlamentet, i et forsøg på at mindske og minimere det, vores regering, vores land og vores folk har skullet klare. Det har været og er fortsat en nødsituation - humanitær og på anden vis - af exceptionelle dimensioner. Jeg mener, at vores regering, og især vores befolkning, virkelig er kommet godt ud af det efter den internationale offentlige mening at dømme. Lampedusas befolkning opførte sig bemærkelsesværdigt, idet de først bød migranterne velkommen og herefter hjalp dem af egen lomme, og siden sagde de på et vist tidspunkt, "vi kan ikke klare det mere", for ud over de menneskerettigheder, vi diskuterer hver dag i Parlamentet, skal vi også tænke på befolkningernes rettigheder, bl.a. deres ret til at bevare deres identitet, deres aktiviteter og, naturligvis, til ikke at blive invaderet.
Migranterne omfatter også illegale indvandrere, kriminelle, der er sat på fri fod fra fængsel. Det bekymrer med rette de lande, der skal acceptere dem. Når migrationens omfang endvidere har karakter af - og jeg gentager - en invasion, er vi nødt til at tage hånd om det problem.
Vi står 100 % bag vores befolkning uden hvis'er eller men'er. EU må leve op til sit ansvar og høre efter, fru kommissær! Ud over menneskerettigheder skal vi tænke på vores rettigheder, lokalbefolkningens rettigheder. Af den grund står vi fuldt og helt bag den indsats, den italienske regering i øjeblikket gør i Tunesien, for sammenlignet med de beskedne tal, kommissæren har bebudet, tilbyder den italienske regering Tunesien en masse. Der bliver gjort en masse, og vi tror på, at vi vil nå håndgribelige resultater.
Vi må imidlertid gå fra ord til handling, og Frontex gør ikke det, der burde være blevet gjort for at sætte en stopper for denne hadefulde trafik, for den trafik er en skam for Middelhavslandene, og EU er delvis ansvarlig. Derfor siger jeg: sæt en stopper for menneskesmuglingen, og jeg siger ja til en Marshall-plan for disse lande.
Andreas Mölzer
(DE) Fru formand, fru Malmström! Det er velkendt, at mennesker fra overbefolkede, underudviklede lande risikerer deres liv hver dag, fordi EU med sine pseudohumanitære idéer ikke har gjort det klart, at de regler, som gælder for migranter, ikke er dem, der gælder for flygtninge.
Ifølge Genève-konventionen om flygtninges retsstilling er flygtninge som bekendt mennesker, der på grund af velbegrundet frygt for at blive forfulgt som følge af race, religion eller politisk anskuelse er uden for det land, de er statsborgere i. Denne definition gælder dog ikke for det store flertal af mennesker, der dagligt oversvømmer Europa. Uanset situationen i deres hjemland ønsker de bare at komme et eller andet sted hen i EU - til det land, som efter deres opfattelse flyder med mælk og honning - for at prøve lykken her og normalt kun for at komme ind under vores sociale ordninger. Det giver måske mening i deres øjne, men som medlemmer af Parlamentet skal vi tjene europæernes interesser. Det omfatter bestemt ikke, at vi permanent støtter millioner af økonomiske migranter, der med manglende uddannelse og kvalifikationer, som passer til vores arbejdsmarked, simpelthen ikke er til megen nytte for os.
Det ville også være ekstremt uretfærdigt over for lande som især Tunesien og Libyen, som kun lige akkurat er ved at gøre sig fri af diktatoriske regimer og begynde på vejen til demokrati, og som vil få brug for al den styrke, de har til at genopbygge deres egne lande. Disse mennesker skal udvikle deres egne lande.
Siden afslutningen på Ben Alis diktatur har Tunesien været et frit land. Denne situation skal der også tages hensyn til her i EU i diskussionerne om, hvordan vi skal tackle massetilstrømningen af mennesker fra Nordafrika. Derfor bør alle økonomiske migranter efter min mening sendes tilbage, allerede før de når til Europa. De bør end ikke få lov til at ankomme til Lampedusa, og EU-agenturet Frontex bør få tilstrækkelige beføjelser til at sikre, at de ikke gør det.
Salvatore Iacolino
(IT) Fru formand, fru kommissær, mine damer og herrer! Vi har hørt om en række foranstaltninger og initiativer, som bestemt er beroligende og også er i overensstemmelse med det, den italienske delegation bad om på det møde, vi sammen med lederen af delegationen i sidste uge havde med formand Barroso. Mere solidaritet, flere midler, en mere konkret og skarpere indsats for Lampedusa, Malta og alle de stater, der er udsat for et exceptionelt migrationspres, som kun kan afhjælpes gennem styring fra EU.
Disse beroligende erklæringer er naturligvis i overensstemmelse med vores tanker om anvendelsen af artikel 5 i direktiv 2001/55/EF. Vi har tillid til, at det kan forelægges Rådet inden for en helt rimelig tidshorisont. En mere sammenhængende EU-naboskabspolitik baseret på resultater og en forrangspolitik til fordel for grænseregionerne, der kan bruge ressourcer til at sikre, at deres egne unge kan få arbejde og vækstmuligheder i deres egne lande. En bedre og mere tilstrækkelig operationel plan for Frontex, der faktisk har gjort sig nyttig ved at gennemføre fælles patruljer i denne exceptionelle fase. Vi mener, at afsnittet om finansiering til migration åbner mulighed for en yderligere indsats på grund af den exceptionelle situation, som alle nu er udmærket klar over.
Vi har ikke nævnt udligningsforanstaltninger, fru Malmström. Kommissær Hahn er ikke enig med Dem, og det ville formentlig have været nyttigt, om han havde været det. En revision af strukturfondene, en politik, der tager hensyn til en exceptionel situation, som reducerer den sicilianske regions tiltrækningskraft med hensyn til fiskeri og turisme, og det skal Lampedusa og Sicilien på en eller anden måde kompenseres for.
150 000 egyptere er vendt tilbage til Libyen, men dette migrationsproblem ender ikke her. Af den grund må vi handle meget håndfast gennem en stærk og beslutsom EU-politik, og vi stoler på, at De og formand Barroso kan udvikle den strategi gennem en omfattende migrationsplan. Vi kan ikke vente på flere foranstaltninger, og vi har tillid til, at EU inden slutningen af denne måned vil fremlægge en migrationsplan af hensyn til den længe ventede solidaritet, som vi endelig ønsker omsat til handling.
John Attard-Montalto
(EN) Fru formand! Når jeg hører nogle - ikke alle - af mine kolleger, der deltager i denne forhandling, taler de om migration som noget, der ikke finder sted i øjeblikket, men som noget, der skal finde sted.
En menneskelig tragedie udspiller sig, mens vi taler her i Parlamentet. I mange tilfælde taler vi om, hvorvidt vi er enige eller ikke er enige, men én ting, vi burde være enige om, er, at denne tragedie, som foregår i vores baghave - nogle få hundrede kilometer fra EU's sydlige grænse - finder sted lige nu og vil fortsætte med at vokse. Alligevel fortsætter vi med at forhandle, selv om der findes et værktøj - Rådets direktiv 2001/55/EF - som Rådet kan iværksætte efter henstilling fra Kommissionen.
Hvordan skal vi måle, om tilstrømningen er høj, ikke høj eller høj nok, når det hele er ovre? EU skal beslutte, hvorvidt det ønsker at agere eller reagere. Vi reagerer, når ting allerede er sket. Lad os ikke være fortidens mand. Lad os være nutidens institution.
Sarah Ludford
(EN) Fru formand! Effektiv styring, sammenhæng, solidaritet, ansvar. Det skal forestille at være grundlaget for en fælles EU-immigrationspolitik. Sæt det over for EU's aktuelle præstationer i løbet af det seneste tiår, som fortjener en karakter på tre ud af 10. Det er ikke Kommissionens fejl, den har opstillet en lang række politikker og har foreslået love, men i høj grad medlemsstaternes. Det er på tide at komme ud af det reaktive og kaotiske fodslæberi og indtage en proaktiv holdning med styr på tingene. Måske kunne vi endda have gavn af at se på et land som Canada og især landets politikker om lovlig migration.
Mit eget land, Det Forenede Kongerige, har holdt sig uden for enhver idé om en fælles politik. Det beklager jeg, men når så mange af de mennesker, der bliver interviewet på steder som Lampedusa, siger, at de ønsker at flytte hurtigt nordpå og ofte specifikt til Det Forenede Kongerige, bidrager det ikke til at overtale mit land - som selv har haft en meget stor indvandring - til at hæve sin grænsekontrol.
Jeg tror på solidaritet. Jeg mener, at det midlertidige beskyttelsesdirektiv skal gøres gældende nu. Imidlertid skal alle medlemsstater have et ansvar - dem mod nord og også dem mod syd - for at gennemføre EU-lovgivningen om modtagelse af migranter og behandling af krav med økonomisk og anden hjælp og også om integration og håndhævelse af arbejdsretlige love. Solidaritet og ansvar skal gå begge veje.
Hélène Flautre
(FR) Fru formand! Jeg synes ikke, vi på den ene side kan hilse revolutionen i Tunesien velkommen og på den anden side kræve, at landet fører den grænsekontrolpolitik, der eksisterede i Ben Ali-diktaturets tid. Jeg synes, vi skal holde op med at lægge pres på den tunesiske regering, der har mange andre ting at tage sig af - sine egne flygtninge, som det er blevet nævnt, og overvågningen af den demokratiske overgangsproces.
Situationen er altså ny og helt usædvanlig, og det burde måske gøre det muligt for os at udtænke passende løsninger og samtidig udvise solidaritet. Baroness Ludford har ret - det er afgjort det, der mangler mest i EU. Jeg synes, at Kommissionens og Parlamentets arbejde kunne bestå i først at erklære et moratorium for tunesernes tilbagevenden, fordi det virkelig er upassende og uhensigtsmæssigt. Vi bør også give særlig opholdstilladelse til de tunesere, der allerede er ankommet til Frankrig og Italien, garantere adgang til Europa for mennesker, som søger beskyttelse, og undlade at tage skridt eller indgå aftaler, der kan stå i vejen for den beskyttelse, anvende bestemmelserne - som det er blevet nævnt - i 2001-direktivet på alle, der er berettigede til at udnytte dem, og huse de flygtninge, som befinder sig på grænsen mellem Tunesien og Libyen som led i genbosættelsesprocessen.
Herefter mener jeg, at vi skal tænke på at opbygge samarbejdsrelationer med disse kommende fuldt demokratiske lande, så tunesere kan komme og arbejde, studere og rejse helt lovligt for at skabe reelle mobilitetskanaler mellem de to sider af Middelhavet.
(Bifald)
Willy Meyer
(ES) Fru formand! Jeg mener, at Lampedusa er blevet et symbol på umenskeligheden i EU's immigrationspolitik. Det er ikke kun et akut problem, det er et strukturelt problem.
Jeg husker den 14. februar 2009 i den forrige parlamentssession. Jeg tog til Lampedusa med en delegation fra min parlamentsgruppe. Det var en rejse ind i helvede, ind i helvede, siger jeg! Den migrationspolitik var ikke baseret på en forståelse af, at emigration er en ret og ikke en forbrydelse, og den gjorde intet for at sikre det hellige princip om ret til at anmode om asyl.
På Lampedusa i 2009 blev der ikke gjort noget for at identificere mennesker eller behandle asylansøgninger, før de pågældende mennesker gjorde, hvad de var nødt til - gøre oprør, mytteri, fordi de levede som dyr.
Mellem 2009 og 2011 har intet ændret sig. Faktisk kunne man sige, at noget ændrede sig. Præsident Berlusconi undertegnede en aftale med oberst Gaddafi, til trods for at oberst Gaddafi ikke overholdt international lov og udviste FN's højkommissær for flygtninge, velvidende at han havde 9 000 flygtninge i Libyen, det selv samme Libyen, som nu bliver bombet efter en humanitær appel.
Det er dette hykleri, der skal ændres. Det er det, der grundlæggende skal ændres i EU.
Gerard Batten
(EN) Fru formand! Med Rådets afgørelse vedtages FN's Sikkerhedsråds resolution. Lad mig citere den: "at træffe alle nødvendige foranstaltninger for at beskytte civile og civilt befolkede områder, som er truet af angreb, i Libyen, samtidig med at det udelukker enhver form for udenlandsk besættelsesstyrke på nogen del af libysk område".
Den ene sætning indeholder to helt modstridende idéer. Hvordan beskytter man civile mod angreb uden at besætte nogen del af området for at gøre det? Hvordan kan nationer med en lang og strålende militærhistorie som Storbritannien og Frankrig vedtage en så meningsløs politik? Svaret på det er enkelt. De er bundet til at gøre det af EU's fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik som følge af Lissabontraktaten. De kontrollerer ikke længere deres egen udenrigspolitik.
Videre i Rådets afgørelse står der, at ansvaret for EU's militærpolitik ligger hos den højtstående repræsentant for den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik Så Baroness Ashton vil få lejlighed til at føre sin første krig og få sit navn frem sammen med militærhistoriens store som Rommel, Montgomery og Eisenhower. Held og lykke til hende, men det er mere sandsynligt, at der sker det, at denne idiotiske politik fører til en katastrofe for alle involverede.
Vestens og navnlig de europæiske landes prioriteter bør være at opmuntre moderate regimer i Nordafrika med alle diplomatiske midler og at beskytte vores egne grænser mod yderligere massemigrationsstrømme. Det er måske ikke det politisk korrekte svar, men det er et realistisk svar fra fornuftige nationalstater, hvis de var i stand til at tage de beslutninger.
Daniël van der Stoep
(NL) Fru formand! I fredags brød hundreder af såkaldte asylsøgere fra det tidligere Berberiet ud af deres modtagelseslejre på det italienske fastland. Disse indvandrere var blevet overført dertil, fordi Lampedusa er overfyldt. Det er den barske virkelighed, at tusinder af indvandrere fra Berberiet uden udsigter misbruger den manglende stabilitet i deres region til at søge et bedre liv i rige Europa.
De indvandrere, der blev interviewet på tv, anførte straks de byer, de helst ville til - Amsterdam, Rom, det gjorde ikke så meget - eller for at gøre tingene værre, klagede over de manglende cigaretter og drikkevarer, der skulle leveres af de italienske myndigheder. Man var næsten ved at glemme, at folk bevidst vælger ulovlighed og med overlæg misbruger sociale ydelser i Europa. Disse såkaldte asylsøgere, som jeg foretrækker at kalde gratister, skal modtages i regionen. Ansvaret for at give dem ly påhviler Den Afrikanske Union, Den Arabiske Liga eller den skrækkelige Islamiske Konference.
EU er ikke ansvarlig for disse lykkejægere. Hvis de alligevel kommer ind, så lad os virkelig fremskynde asylprocedurerne for disse såkaldte flygtninge og hurtigst muligt sende dem tilbage til landene i og omkring Berberiet. Lad de lande tage ansvar, ikke os og ikke nu.
(Taleren accepterede at tage et spørgsmål, jf. proceduren med blåt kort, i henhold til artikel 149, stk. 8)
Silvia Costa
(IT) Fru formand, mine damer og herrer! Jeg vil gerne spørge min kollega, der lige har talt, om det virkelig kan anses for passende at anvende udtrykkene "gratister" og "lykkejægere" om mennesker, der flygter fra en situation med stor politisk nød - og det er alle politiske grupper enige om - som den i Nordafrika.
Jeg synes, det er en særdeles alvorlig påstand og opfordrer formanden til på en eller anden måde at fremhæve, hvad der er blevet sagt og fastslå, om det kan anses for passende i en så følsom forhandling, der vedrører menneskers lidelser, mennesker, som man tydeligvis ikke mener, har ret til at spise, eftersom det er blevet sagt om dem, at "de kræver endog mad og er en masse gratister".
Jeg finder det meget alvorligt, at det er blevet sagt her i Parlamentet, og jeg håber, at europæiske borgere kan læse dette ekstremt grove udsagn, som kun tjener til at afsløre den totale politiske utilstrækkelighed hos den person, der sagde det.
Daniël van der Stoep
(NL) Fru formand! De har ret, fru Costa, jeg bruger grove ord, men de ord er meget klare. Vi i EU må nu tackle en enorm tilstrømning af flygtninge, og de fleste på venstrefløjen siger, at det bare er ulykkelige mennesker, som alle flygter fra deres lande. Fint nok, men hvorfor skal de alle sammen komme til Europa? Jeg tror, det er vanskeligere at komme til Europa i en båd, end det er at komme til Marokko eller Saudi-Arabien. De kommer her tydeligvis på grund af vores sociale ydelser, og fordi de vil kunne få penge fra regeringen her. Alt det tillader De!
Vi må handle bestemt imod dette, og vi må som medlemmer af Parlamentet sikre, at vi forsvarer EU-borgerne. Hvis De holder Dem til den tankegang, bliver det vores undergang. Næste gang bliver det Afrika syd for Sahara, og gradvis vil alle komme her. Det har vi ikke råd til. Det er Deres verden, ikke min. Det ønsker jeg Dem alt mulig held og lykke med, men det er ikke det, vores borgere ønsker, i hvert fald ikke i Nederlandene.
Simon Busuttil
(EN) Fru formand! For et par dage siden meddelte EU's ledere, at de er klar til at vise konkret solidaritet med de medlemsstater, som er hårdest ramt af migrationspresset. Den tid er kommet, for massebevægelsen har nu ramt EU. Vi opfordrer nu Rådet til at indfri sit løfte. Og hvis solidariteten skal være konkret, må det betyde, at alle medlemsstater påtager sig ansvar for de fordrevne, der flygter fra Libyen mod Europa.
Vi har et værktøj allerede, vi skal bare bruge det. Det er solidaritetsmekanismen i henhold til direktiv 2001/55/EF, som gør to ting. For det første giver den midlertidig beskyttelse til alle fordrevne, der kommer til EU. For det andet lægger den ansvaret for at huse dem på alle medlemsstater, og ikke kun det land, de tilfældigvis ankommer til. Mekanismen udløses af en afgørelse, hvori Rådet erklærer, at der foreligger massetilstrømning. Den skal imidlertid komme på forslag fra Kommissionen - fra Dem, fru kommissær.
Der er ingen tvivl om, at der foregår en masseudvandring fra Libyen. Over 400 000 mennesker er flygtet fra Libyen, for det meste til Tunesien og Egypten, men nu også til EU-landene. I sidste uge ankom over 800 mennesker, for det meste somaliere og eritreere, til Malta på bare 24 timer. Forholdsmæssigt har det samme virkning som 120 000, der ankommer til Frankrig på bare en dag. Det må da betegnes som en massetilstrømning. Så det er ikke bare antal i absolutte tal, vi skal se på, men antal i relative tal - deres relative indvirkning på ankomstlandet.
Jeg appellerer virkelig til Dem, fru kommissær, om at tage politisk lederskab og fremsætte dette forslag. Jeg appellerer også til Rådet om at holde sit ord og vise konkret solidaritet.
Claude Moraes
(EN) Fru formand! Rådet har siden 1999 afvist at skabe en asylpolitik og en reel formel byrdedeling. Jeg taler på vegne af David Sassoli og mine italienske kolleger, når jeg siger, at det, vi ser i Italien i dag, er en nødsituation, som der ikke er nogen juridisk løsning på. En løsning burde være fundet nu. Modtagelsesprocedurer, kvalifikationer - kernen i den asylpakke, vi diskuterer i dag - burde være blevet gennemført for længe siden. Vi ville så have mulighed for genbosættelse og byrdefordeling, men det har vi ikke.
Derfor siger jeg på vegne af min gruppe, at vi må hjælpe i denne nødsituation. Vi opfordrer især Rådet - men også Dem, fru kommissær - til at vise politisk lederskab og anvende Rådets direktiv 2001/55/EF. Det vil skabe en genbosættelsessituation, som i det mindste kan lempe noget af byrden.
Ud over at gøre det - som nogle har sagt - kan vi ikke ignorere vores pligter i forbindelse med asyl og international lov. De pligter vil gælde for så mange mennesker, der er sårbare og lider i dag. Der er dybtliggende årsager til pushfaktorerne for asyl, og det er fattigdom og manglende stabilitet. Vi har imidlertid en situation lige nu, der rammer de sydlige lande, og vi er nødt til at gennemføre Rådets direktiv 2001/55/EF.
Cornelia Ernst
(DE) Fru formand! Jeg vil tage tre punkter op. For det første bør vi gøre det klart, at vi faktisk kan yde bistand til flygtninge fra Nordafrika, især fra Tunesien, og at vi også ønsker at gøre det. Jeg hilser det derfor også velkommen, at Kommissionen ønsker at aktivere direktiv 2001/55/EF for at give midlertidig beskyttelse, og jeg vil samtidig opfordre alle medlemsstater til faktisk at bruge det, ikke kun Italien, men også Frankrig og Tyskland - frem for alt de lande, som faktisk er i stand til at investere.
For det andet forventer vi en klar erklæring fra Kommissionen om, at alle aftaler, der er indgået med diktatorer som Ben Ali og Gaddafi om forebyggelse af migration - det er sådan, jeg vil beskrive dem - er ugyldige. Ægte partnerskaber med tredjelande, som fru Malmström nævnte, kan sandsynligvis ikke sammenlignes med Italiens idé om at købe vilje til at tage flygtninge tilbage for 150 mio. EUR. I stedet for at vise solidaritet med forebyggelsen af flygtninge bør vi vise praktisk solidaritet med nordafrikanske stater som Tunesien, som 150 000 mennesker er flygtet til.
For det tredje må vi forstå, på hvor skrøbelig grund EU's flygtningeforebyggelsesinstrumenter er bygget. Frontex og Dublin II - vi har brug for at gentænke de to. Vi har brug for en liberal asyl- og migrationslovgivning i Europa og en anden udviklingspolitik, som virkelig er bæredygtig.
Constance Le Grip
(FR) Fru formand! I denne fase af vores forhandling vil jeg uundgåeligt komme til at gentage eller støtte nogle af de ting, der er sagt tidligere. Som flere af mine kolleger ønskede jeg dog også at sige, at de problemer, vi står over for - problemer, som hele EU skal tackle i øjeblikket - ikke kan løses af én medlemsstat alene.
Ingen medlemsstat bør alene skulle løfte de udfordringer, det står over for, og som EU som helhed efter min mening står over for. Det er derfor i virkeligheden EU's evne til at organisere sig og håndtere situationen ved at arbejde sammen som én, jeg efterlyser. Jeg mener, at det i sandhed er på tide nu at lægge grunden til en ægte EU-immigrations- og asylpolitik.
Der blev vedtaget en europæisk pagt om indvandring og asyl for over et år siden. Tiden er nu kommet, synes jeg, til at anvende den på en meget konkret måde.
Vi hørte kommissæren, vi hørte en række af de henstillinger, hun fremsatte. Jeg vil gerne vende tilbage til dem og meget kraftigt bakke op om nogle af hendes forslag. Ja, vi skal øge Frontex' ressourcer for enhver pris. Vi skal øge dets menneskelige, materielle og finansielle ressourcer, og vi skal sikre, at det kan yde større støtte til operation Hermes og operation Poseidon.
Ja, vi har brug for ekstra, supplerende, ressourcer til de medlemsstater, der primært er berørt, vil jeg sige, af de øgede migrationsstrømme, vi oplever i dag. Det vil være det finansielle udtryk for vores solidaritet.
Ja, vi skal opbygge tættere samarbejdsforbindelser med de sydlige Middelhavslande, vi skal støtte dem, naturligvis, hjælpe dem og finde instrumenter. Kommissæren nævnte - jeg mener, hun rejste til Tunesien for at tale om dette spørgsmål - mobilitetspartnerskaber. Ja, vi skal styrke de instrumenter i en ånd af ansvarlighed, i en ånd af solidaritet, men også i en ånd af reel, specifik handling.
David-Maria Sassoli
(IT) Fru formand, fru kommissær, mine damer og herrer! De må have forstået, at Parlamentet nyder masser af solidaritet, men det er ikke nok. Hvis vi skal indføre en stærk EU-immigrationspolitik må vi gøre det sammen, som andre ikke kan gøre, med andre ord sikre konsensus mellem regeringerne.
Tag Deres forslag og fremsæt dem for Rådet. Vi skal støtte Dem, for De må have forstået, at De - bortset fra nogle fremmedfjendske bemærkninger - nyder stor respekt og stor solidaritet i Parlamentet. Parlamentet stadfæster det i morgen ved at sige nej til hjemsendelser, ja til gennemførelse af direktiv 2001/55/EF og ja til gennemførelse af artikel 25 i det direktiv.
I morgen vil vi gøre vores del i Parlamentet. Men vi har brug for, at andre også gør deres del, at regeringerne er langt mindre egoistiske, at vi opfattes som støtter af den solidaritet, der er nødvendig for at gennemføre en EU-politik. Deres arbejde er naturligvis centralt i denne bestræbelse, for uden regeringerne vil EU være svagere.
Carlos Coelho
(PT) Fru formand, kommissær Malmström, mine damer og herrer! Vi har alle sagt, hvordan vi står over for en stigning i migrationsstrømmene, både med hensyn til omfang og kompleksitet. Til de kroniske konfliktsituationer i Afghanistan, Somalia og Den Demokratiske Republik Congo føjes der nu en alarmerende stigning i nye tilfælde såsom Egypten, Tunesien og Libyen, hvilket har ført til en dramatisk forværring af situationen.
Medlemsstater, som af geografiske årsager er blevet mere ramt af dette migrationspres, har også oplevet, at deres evne til at reagere er blevet betydeligt nedsat. Den kaotiske situation på øen Lampedusa, som flere talere allerede har nævnt, er ét eksempel, hvor antallet af flygtninge overstiger antallet af indbyggere. De særlig ramte medlemsstater har derfor presserende brug for at få den nødvendige støtte gennem tilvejebringelse af finansielle, menneskelige og tekniske ressourcer for at sikre, at de faktisk er i stand til at reagere på de massive migrationsstrømme og kan reagere humant på det menneskelige pres, vi står over for.
Jeg støtter derfor opfordringen fra mine kolleger til, at EU-solidaritetsmekanismen aktiveres omgående. Det er også vigtigt at udnytte eksisterende infrastruktur og organer som det europæiske agentur for forvaltning af det operative samarbejde ved EU-medlemsstaternes ydre grænser og Det Europæiske Asylstøttekontor og formentlig at revurdere og tilpasse operation Hermes. Jeg er også enig i, hvad hr. Tavares allerede har sagt om genbosættelsesprocessen for flygtninge. Det er vigtigt, at Rådet, som ikke er til stede ved denne forhandling, holder op med at gemme sig bag juridiske påskud og kan bringe denne sag om genbosættelse af flygtninge til en vellykket afslutning. Til sidst mener jeg, fru kommissær, at vi har brug for mere solidaritet mellem EU-medlemsstaterne, forbedret samordning af indsatsen og en fordeling af ansvar og byrder.
Rosario Crocetta
(IT) Fru formand, fru kommissær, mine damer og herrer! Det er trist at bemærke, at Vesten undertiden kan finde stor solidaritet, når det drejer sig om at bombe og sende virksomheder til den tredje verden og hente olie, men finder det mere besværligt at lave solidaritets- og migrationspolitikker. Aftenens forhandling vedrører disse temaer.
Jeg tog til Lampedusa i mandags og så 4 000-5 000 mennesker på jorden, hvor de klumpede sig sammen for at sove i sol og regn, forrettede deres nødtørft, hvor de spiste, og uden at kunne skifte det våde tøj - som ifølge nogle var designermærker, men som faktisk er falske designermærker - som de havde på under overfarten under jammerlige forhold. Blandt disse var 4 500 børn, 12-13-årige børn, der bor under de samme vilkår, ubehagelige vilkår, som også deles af indbyggerne på Lampedusa.
Tunesien er nu hjem for 150 000 migranter fra Libyen og viser sin solidaritet. Det er et fattigt land, der viser solidaritet, mens velhavende Europa ikke er i stand til at huse 5 000 migranter. Europa burde i stedet vise sin solidaritet med disse vidunderlige unger, der tændte Jasminrevolutionen, der startede i Sidi Bouzid, og som er ved at ændre Nordafrika og verden.
Alfredo Pallone
(IT) Fru formand, fru kommissær, mine damer og herrer! Deres ord stemmer overens med det, vi ønskede at høre. Jeg vil dog ikke ideologisere denne forhandling, som undertiden bliver ideologiseret mellem to fløje. Jeg mener, at det er en meget alvorlig sag at tale om en humanitær nødsituation.
Det spørgsmål, jeg stiller mig selv, og som jeg også stiller mine kolleger, lyder som følger: "Kan vi tale om humanitær nødsituation og stoppe der, eller bør vi stille os selv to slags spørgsmål, et om nødsituationen og dermed om de umiddelbare problemer, og et andet om strategi?"
Problemet med Afrika og Mellemøsten er et problem, der pr. definition ligger uden for Europa, og det spørgsmål, som opstår, er, hvorvidt der kan ske udvikling uden demokrati. Vi må huske på, at opstanden i disse Mellemøst- og Middelhavslande ikke har handlet om ideologi, men om brød, en opstand for demokrati for at overleve.
Vi er nødt til at stille os selv visse spørgsmål om det. Det er alt sammen meget godt at tage fat på problemet med direktiv 2001/55/EF og alt det, Frontex gør, fru kommissær, men EU skal spørge sig selv, hvad det vil gøre med Middelhavsområdet og hele Afrika.
Mange af mine kolleger har talt om Libyen og andre lande. Det får mig til at tænke på Darfur, på visse situationer, hvor der sker folkedrab hver dag i Afrika. Den eneste uharmoniske tone, jeg vil tilføje, er denne. Det er ikke sandt, at EU er ansvarlig for plyndring. Naturligvis er nogle EU-lande delvis ansvarlige, men i Afrika er der et samspil mellem en række kapitalistiske systemer, som ikke bygger på den sociale arbejdsøkonomi som vores egen, men på statsøkonomi, statskapitalisme. Skoleeksemplet er Kina, der køber statsgæld og udnytter hele befolkninger. Vi kan ikke afsætte præsidenter, der er drevet af kriminalitet. Selv FN kan ikke gøre det.
Jeg tror, vi skal lade de ideologiske spørgsmål være og tænke på det umiddelbare problem, og det betyder at byde disse mennesker velkommen, dem alle sammen. I morgen kan vi dog ikke undgå at drøfte EU's strategi for hele Afrika.
Sylvie Guillaume
(FR) Fru formand! Vi er kommet til enden af talerækken, så jeg vil fokusere på to punkter i form af spørgsmål. For det første er det humanitære kaos i Middelhavsområdet den uundgåelige følge af manglerne, ja faktisk manglen på en fælles migrationspolitik i EU. Det er urealistisk blot at prøve at forhindre migrationsstrømme mod Europa, og det betyder, at tredjelande og medlemsstater i Sydeuropa alene må lide under følgerne. Det italienske svar - kollektive udvisninger - er ikke acceptabelt, og det er den franske løsning med at lukke grænserne heller ikke. Det løser ingenting og overser simpelthen de reelle problemer.
Mit første spørgsmål er, kan vi forvente en ændring og udvikling af en afbalanceret EU-migrationspolitik?
Mit andet spørgsmål vedrører også EU-solidaritet. Jeg ser det ikke som et slogan, men som noget, der er blevet presserende og absolut nødvendigt. Også jeg anmoder indtrængende Rådet om at svare omgående og aktivere solidaritetsmekanismen i henhold til direktivet om midlertidig beskyttelse i tilfælde af en massetilstrømning, men jeg beder også indtrængende medlemsstaterne om at svare på UNHCR's appel om, at mekanismen for omgående genbosættelse aktiveres.
Derfor lyder mit andet spørgsmål: kan vi forvente konkret handling på Rådets (retlige og indre anliggender) møde den 11-12. april?
Cristian Dan Preda
(RO) Fru formand! Jeg mener, at dagens forhandling om Provera-betænkningen er på sin plads i lyset af de seneste begivenheder i Middelhavsregionen og Nordafrika. Jeg ønsker at begynde med at understrege behovet for en EU-strategi til at forvalte de migrationsstrømme, der er udløst af bølgen af revolutioner i den arabiske verden, i den solidaritetsånd, der kræves i henhold til artikel 80 i Lissabontraktaten.
På den anden side vil jeg rose hr. Provera for hans betænkning, som understreger behovet for konsekvent at inddrage de rodfæstede årsager til den manglende stabilitet, der er kilden til migrationsstrømmene. Masser af begivenheder er i gang i øjeblikket, som minder os om det presserende behov for handling. Efter konflikten efter valget i Elfenbenskysten, f.eks., søgte i hundredtusindvis af ivorianere tilflugt i nabolandene, herunder 94 000 alene i Libyen, et land, der i sig selv er truet af ustabilitet.
For at slippe ud af denne spiral med ustabilitet og migration tror jeg, frem for alt vi er nødt til at understrege det forebyggende aspekt. Her tænker jeg primært på forebyggelse af konflikter. Vi skal også tænke på at fremme demokrati og menneskerettigheder og naturligvis forbedre den økonomiske situation på lang sigt.
Så har vi efter min mening også brug for bedre at udnytte de instrumenter, vi har til rådighed, som led i den globale tilgang til migration for at fremme synergi mellem migration og udvikling. Migrationsspørgsmålet skal automatisk indgå i dialogen med EU's partnere. Bestræbelserne skal også optrappes med hensyn til at støtte udviklingsprojekter i oprindelses- og transitlande, som forbedrer levevilkårene og disse landes evne til at forvalte migrationsstrømmene.
Carlo Casini
(IT) Fru formand, fru kommissær, mine damer og herrer! Alt er usikkert med hensyn til situationen i Nordafrika. Vi kender ikke det umiddelbare resultat af borgerkrigen i Libyen, vi ved ikke, om den nye politiske orden i Maghreblandene og Egypten vil føre til demokrati, eller om der vil opstå endnu værre forhold med hensyn til demokrati og relationerne med EU.
For så vidt angår den ustandselige strøm af flygtninge fra Afrikas kyster til Europas kyster og især til Lampedusas, er det vanskeligt, selv i dette tilfælde, at skelne mellem dem, der flygter fra vold og frygt for døden, dem, som f.eks. er undsluppet fra fængsel, og dem, der ønsker en fremtid med bedre udsigter end sulten i deres land.
Vi kan ikke desto mindre være sikre på visse ting. For det første skal den menneskelige værdighed respekteres hos alle mennesker. For det andet er den europæiske tilgang at vise alle flygtninge gæstfrihed. For det tredje er de enkelte EU-landes grænser EU's grænser. For det fjerde er der en pligt til solidaritet mellem alle europæiske lande, der er medlemmer af EU. Det blev bekræftet, styrket og gjort juridisk bindende med Lissabontraktaten, som også gælder for migrationspolitik og forvaltning af migrationsstrømme inden for området frihed, sikkerhed og retfærdighed. For det femte er instrumenterne til at klare nødsituationer som den nuværende allerede på plads i form af direktiv 2001/55/EF, Frontex og Det Europæiske Asylstøttekontor (EASO). Den aktuelle situation er en af de situationer, som afslører, om EU faktisk er en realitet eller ej.
Jeg nød i høj grad Deres tale, fru kommissær, men jeg synes, vi skal gå fra ord til handling. Det er jeg klar over, og jeg ved, De vil handle. Vi håber, at Deres forslag vil blive fulgt op. Det vigtige er, at ord ikke er nok, vi har brug for handling for at gøre Europa til en realitet. Det er en mulighed for at opbygge Europa.
Georgios Papanikolaou
(EL) Fru formand! Vi står ved et vendepunkt. Det siger jeg, fordi vi har brug for at overveje, hvordan vi skal komme videre, ud over den krise, vi står over for i øjeblikket. Det er lykkedes os i de foregående år at begrænse migrationsstrømmene fra Nordafrika til Sydeuropa, til Italien, Spanien, Portugal, Malta og Grækenland, gennem bilaterale aftaler mellem disse lande og de tilsvarende lande i Nordafrika, og vi opnåede faktisk betydelige resultater. Det er derfor, der nu er mere pres på Grækenland via Tyrkiet, fordi EU og Grækenland ikke har kunnet anvende lignende aftaler med Tyrkiet, selv om sådanne bilaterale aftaler findes.
Mit spørgsmål er derfor følgende: Nu, hvor alle disse uroligheder er brudt ud, hvad skal der så blive af disse aftaler, fru kommissær? Kan vi - og bør vi - knytte disse tidligere aftaler eller andre fremtidige aftaler sammen med den støtte, vi yder? Den pakke af foranstaltninger, De bebudede, er udmærket, og vi skal hjælpe disse lande. Det er vores pligt at hjælpe vores medmennesker, men det skal knyttes til en forpligtelse for disse lande til at tage alle tilbage, der er kommet til Lampedusa, og alle, der kommer i den nærmeste eller lidt fjernere fremtid i andre EU-lande, fordi jo større presset er, jo flere mennesker vil der komme til andre lande.
Mens vi er ved det emne, og da direktiv 2001/55/EF er taget op, skulle vi måske revidere det, vi sagde for et år siden. Flere medlemmer har henvist til den famøse omfordeling, vi har ventet så spændt på. Vi venter stadig på at anvende repatriering og genbosættelse. Vær rar at fortælle os, hvad vi ellers skal gøre. Måske skulle vi imidlertid begynde med det samme med den interne genbosættelse af flygtninge for at lette presset på de lande, der står med et reelt problem?
Endelig skal vi - for min tid er ved at løbe ud - begrænse medlemsstaternes usammenhængende tilgange. Nogle lande som Tyskland og Frankrig suspenderer selektivt tilbagesendelser til Grækenland i henhold til Dublin II. Vi kan stå over for det samme problem med Italien i den nærmeste eller lidt fjernere fremtid. Den græske regering er kommet til og har bebudet en anden usammenhængende tilgang, nemlig et hegn i Evros, men vi har ingen samlet løsning på problemet. Det er så afgørende et spørgsmål, at vi har brug for reel solidaritet og en samlet strategi, fru kommissær.
Jacek Protasiewicz
(PL) Fru formand, fru kommissær! Den oprindelige plan var, at denne forhandling skulle være snævrere og kun dække Provera-betænkningen. Formandskonferencen besluttede at udvide dens omfang, og derfor diskuterer vi nu - og med rette - aktuelle reaktioner på tilstrømningen af mennesker, som for de flestes vedkommende er flygtninge. For vi kan ikke kalde dem illegale indvandrere, fordi de er flygtninge - fra Syrien og frem for alt fra Nordafrika, som i øjeblikket er opslugt af revolutionære oprør. Vores forhandling fokuserer nu også på en samlet vurdering af EU's nuværende asyl- og immigrationspolitik.
Som skyggeordfører for Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) om Provera-betænkningen vil jeg imidlertid gerne vende tilbage til dette dokument. Jeg vil gerne rejse to spørgsmål i forbindelse med betænkningen, som efter min mening er helt afgørende. For det første vil jeg gerne sige, hvor tilfreds jeg er med, at betænkningen indeholder en diskussion af behovet for større synergi mellem to centrale EU-politiske søjler, nemlig udvikling og sikkerhed. Den lektie, vi er ved at lære i dag af de revolutionære begivenheder i Nordafrika, fortæller os, at den bistand, der kun ydes via officielle kanaler og distribueres af ministerier i diktatorstyrede regeringer ikke løser de sociale problemer hos mennesker, som lever i lande, der er dækket af EU's bistandspolitik. EU-bistand skal virkelig hjælpe almindelige mennesker med at løse sociale problemer i stedet for at fore diktatorers og magthaveres lommer.
Ikke kun økonomisk reform, men også reform i form af demokrati og menneskerettigheder bør være en forudsætning for at få bevilget udviklingsbistand. I dag ser vi, at unge mennesker fra de dele af verden, vi er interesserede i, og som er omfattet af vores udviklingspolitik, ikke kun ønsker brød, men også frihed og demokrati.
For det andet er det i lyset af de demografiske udfordringer, Europa står over for, ved at blive klart, at EU ikke vil løse de problemer for arbejdsmarkedet, som allerede er ved at vise sig på horisonten uden en sammenhængende og virkelig rationel immigrationspolitik. Det eneste, som kan forhindre tilstrømningen til Europa af de mindst uddannede og dårligst stillede indvandrere, der ønsker at finde deres plads i verden, er som nævnt af tidligere talere en velgennemtænkt og sammenhængende migrationspolitik, som den Canada og New Zealand fører.
Giovanni La Via
(IT) Fru formand, fru kommissær, mine damer og herrer! Situationen i Middelhavsområdet og de aktuelle og forudsigelige migrationsstrømme kræver tilpasning af en anden mellemlang- og langsigtet strategi end den, kommissær Malmström bebudede.
Jeg tror, det er nødvendigt at skabe demokratiske leve- og udviklingsvilkår i de afrikanske lande, der grænser op til Middelhavsområdet, som vil forebygge den form for migration, vi er vidner til. Jeg mener derfor, at vi har brug for en særlig plan på kort sigt - nogle har defineret det som en Marshall-plan - for at stimulere og gennemføre en udviklingsproces i de nordafrikanske lande. Kun på den måde kan vi standse og forebygge fremtidig migration.
Jeg vil også gerne understrege behovet for kompensationsforanstaltninger i de berørte områder. Alle talere har talt om Lampedusa, men jeg vil gerne opfordre Dem til at overveje, hvad den form for migrationsproces, vi oplever i øjeblikket, virkelig betyder for en ø, der lever af turisme og fiskeri. Rejsearrangører har ikke modtaget nogen bestillinger i månedsvis, men kun afbestillinger. EU skal vise sin støtte med passende kompensationsforanstaltninger.
Barbara Matera
(IT) Fru formand, mine damer og herrer! Jeg taler som repræsentant for Syditalien og som en stolt europæer med den overbevisning, at medlemsstaterne bør bidrage til at opbygge en solid og varig Union.
Når vi er uforberedt på en nødsituation kun 70 sømil fra vores kyster, viser det svaghederne ved vores system med 27 medlemmer og behovet for at udvikle en større ansvars- og solidaritetsfølelse. En individualistisk tilgang vil formentlig svække EU og sætte den integrationsproces tilbage, vi så møjsommeligt har opbygget i de seneste årtier.
Hvert hjørne af dette Europa er Europa. Lampedusa er også Europa, og det gælder på alle områder og i alle politikker. Det er absurd at se, at den nødsituation kun bliver varetaget af to medlemslande. Vi har valgt at slutte os sammen for at blive stærkere, og som i de bedste ægteskaber bør unionen være til døden os skiller.
Sergio Paolo Francesco Silvestris
(IT) Fru formand, fru kommissær, mine damer og herrer! Tak for Deres ord. Vi er forpligtede til at tilbyde vores fulde støtte, når De taler om solidaritet mellem medlemsstater, og når De understreger, at Kommissionen vil opfordre medlemsstaterne til at være fuldt ansvarlige over for asylsøgere. Tak fordi De har beroliget os med, at alt det, der har manglet, nu vil blive bragt i orden.
Gennem vores afstemning i morgen ønsker vi at give Deres handlinger styrke, give Deres ord styrke, give Dem et fuldt mandat til at sikre, at det, der har manglet, nu vil blive bragt i orden.
Desværre indtager ikke alle europæiske regeringer den samme holdning. Nogle mener, at Italiens søgrænser er Italiens grænser og ikke EU's, og erklærer klart og utvetydigt, at de ikke ønsker at dele den byrde, som kun Italien og Syditalien lægger ryg til.
Vi støtter derfor Deres tale fuldt ud, men vi støtter den i den tro, at medlemsstaternes solidaritet med Italien gennem Kommissionens stærke indsats over for Rådet skal være reel og betydelig, og alle 27 medlemsstater skal vise deres ansvarlighed og deres ejerskab i denne nødsituation.
Raffaele Baldassarre
(IT) Fru formand, fru kommissær, mine damer og herrer! Jeg takker for Deres redegørelse og listen over de bebudede foranstaltninger, men jeg vil ikke gå ind i den juridiske og lovgivningsmæssige debat omkring midlertidig beskyttelse af migranter og anvendelsen af artikel 80 i traktaten.
I dette øjeblik krydser usødygtige både stadig Middelhavet med kurs mod den italienske kyst, og passagererne betaler ofte med deres liv. Til trods for at der for nylig har fundet overførsler sted, befinder Lampedusa sig helt klart i en nødsituation, og folk strømmer fortsat til teltlejren i byen Manduria.
Italien spiller stadig en hovedrolle ved at tage imod disse desperate mennesker, mens andre lande kun gør sig bemærket med det antal af udvisninger, der sker gennem deres politimyndigheder. Vores regering har udsendinge i Tunis i forsøg på at bremse denne tilstrømning, men vi kan ikke fortsat klare dette alene. Vi har brug for EU, vi har brug for hjælp, og vi har brug for, at Europa udfylder sin politiske rolle og lægger en mere effektiv strategi for migration med udgangspunkt i det fejlslagne Dublinsystem og i den kendsgerning, at Lampedusa ikke kun er Italiens grænse, men også Europas grænse.
Mario Pirillo
(IT) Fru formand, fru kommissær, mine damer og herrer! Som folkevalgt repræsentant fra det sydlige Italien vil jeg gerne tilslutte mig de kolleger, der har haft ordet før mig, og opfordre til, at der iværksættes passende foranstaltninger til afhjælpning af den kritiske situation, som indbyggerne og migranterne på Lampedusa står over for.
De sundhedsmæssige og sanitære forhold på øen går langt ud over anstændighedens grænser. Jeg appellerer til den italienske regerings ansvarsfølelse og anmoder den om at træffe alle de foranstaltninger, den har til sin rådighed, desuden anmoder jeg Kommissionen om at gennemføre de foranstaltninger, der er fastsat i EU-direktivet om midlertidig beskyttelse af indvandrere.
Det næste Europæiske Råd (indre anliggender), som finder sted den 11. april, skal træffe passende foranstaltninger til at sikre, at hverken migranterne eller indbyggerne på Lampedusa bliver efterladt i en desperat situation. Derfor må vi indlede en seriøs debat om den europæiske partnerskabspolitik, som skal fokusere på initiativer, der støtter den demokratiske proces, især i landene syd for Middelhavet. Jeg takker hr. Provera.
Ilda Figueiredo
(PT) Fru formand! Vi ved, at der for at kunne løse immigrationsproblemerne er behov for at støtte udviklingen af immigranternes hjemlande uden indblanding udefra, men gennem konkret handling, som støtter solidaritet, respekten for menneskerettigheder og kampen for fred, hvad enten det er i Tunesien, Egypten, Libyen eller et hvilket som helst andet land. Det er imidlertid ikke det, der sker. Situationen i Lampedusa er et sørgeligt eksempel herpå. Det er yderst vigtigt, at der træffes effektive foranstaltninger, solidaritetsforanstaltninger, foranstaltninger der kan bringe denne tragedie til ophør. Jeg vil især henlede opmærksomheden på indvandrerkvindernes situation. Der er behov for at sikre, at disse kvinder får deres eget pas og egen opholdstilladelse som et led i kampen mod menneskehandel, især når det drejer sig om kvinder og børn. Støtte til genbosættelse af flygtninge bør ligeledes kædes sammen med dette. Til sidst vil jeg opfordre Kommissionen til så hurtigt som muligt at gennemgå tilbagesendelsesdirektivet, et direktiv som er imod flygtninge, der flygter fra krig, hungersnød og elendighed og blot ønsker at leve lykkeligt sammen med deres familier, og som vi bør være solidariske med.
Nikolaos Salavrakos
(EL) Fru formand! Hr. Provera har udført et glimrende stykke arbejde, som jeg takker for. Han foretager i sin betænkning en realistisk vurdering af problemet, og hans forslag om en fordeling af immigrationsbyrden er en nødvendig løsning.
Derfor foreslår jeg, at vi får en aftale i stand, som kan forbedre og ajourføre Dublin-forordningen. Begivenhederne viser, at vi ikke løser spørgsmålet om indvandring, og at den vil fortsætte. Vi kan ikke fjerne den, men vi skal lære at styre den. Grækenland, Italien og Spanien kan ikke håndtere indvandringen alene, eftersom disse lande er under alvorligt pres. Vi har undladt at tage fat på problemet lige siden 90erne. Vi mener, at det ikke eksisterer og overlader medlemsstaterne til deres skæbne, og disse fattige mennesker bliver udnyttet, ligesom europæerne lider under denne byrde. Vi må ikke glemme, at der i dag er 7 mio. arbejdsløse i Europa, hvoraf de 3 mio. er mellem 19 og 24 år.
Corneliu Vadim Tudor
(RO) Fru formand! Stalins tidligere assistent, Boris Bazhanov, beretter i sine erindringer "How Stalinism was born" om en episode i Kreml i december 1923. I en diskussion med sine kammerater sagde den georgiske morder noget, som ville vække røre, nemlig at det ikke er vigtigt, hvem der stemmer i partiet eller hvordan. Det, der har størst betydning, er, hvem der tæller stemmerne op. Derfor kommer det f.eks. ikke som nogen overraskelse, at Nursultan Nazarbayev for nylig blev genvalgt i Kasakhstan, idet han fik mere end 95 % af stemmerne.
Det samme gør sig gældende i Rumænien, hvor der foregår svindel ved hvert eneste valg. Denne paradeforestilling af et demokrati er iværksat af den lokale mafia, der er under direkte beskyttelse af den amerikanske ambassade i Rumænien, som er dem, der egentlig bestemmer, hvad der er bedst for det rumænske folk. Det fremgår faktisk af WikiLeaks' telegrammer, at Rumænien desværre er blevet en fjerdehånds forpost for CIA, som dæmoniserer Stalin, men selv anvender hans metoder. Hvilken skændsel!
Marco Scurria
(IT) Fru formand, fru kommissær, mine damer og herrer! Stort set alt, hvad der kan siges, er blevet sagt på nuværende tidspunkt, og det er netop kernen. Mens vi fortsætter med vores snak, ankommer der netop i dette øjeblik både med indvandrere, og folk dør på havet og stuves sammen under umenneskelige forhold på de italienske og maltesiske kyster, som ikke er Italiens eller Maltas kyster, men Europas grænse, porten til vores EU, hvorfra det er muligt at komme til en hvilken som helst af vores 27 medlemsstater.
Nu må det være slut med al den snak. Det er det, vi hører fra vores borgere og fra de migranter, der kom for at finde frihed og blev spærret inde i lukkede lejre. Nu er det tid til handling, fru kommissær. Jeg opfordrer Dem, vi opfordrer Dem, til at tage føringen allerede i morgen efter afstemningen her i Parlamentet og sende en anmodning til Rådet om at gennemføre direktiv 2001/55/EF og i fællesskab fastlægge en ægte strategi for Middelhavsområdets fremtid, da ikke blot Europas troværdighed, men også dets umiddelbare skæbne, står på spil her.
Elena Băsescu
(RO) Fru formand! Denne høring finder sted på et kritisk tidspunkt for den europæiske partnerskabspolitiks fremtid. I den forbindelse er det min opfattelse, at begivenhederne på den italienske ø Lampedusa understreger, at der er behov for at udtænke en migrationspolitik for EU, som skal have fokus på følgende områder.
For det første bør EU fokusere på årsagerne til migrationsstrømmene. Hermed mener jeg den alvorlige økonomiske situation og det ustabile politiske klima i oprindelseslandene. Ved at skabe arbejdspladser og øge investeringerne i disse lande kunne EU fremme indbyggernes lyst til at deltage i deres eget lokalsamfund.
For det andet mener jeg, at der er behov for at beskytte migranters rettigheder. Det er især Frontex-agenturets pligt at gennemføre Genèvekonventionen om flygtninges retsstilling og andre internationale traktater på dette område.
Mairead McGuinness
(EN) Fru formand! Forhandlingen her i aften har været præget af ordet "solidaritet". Alt for ofte taler medlemmerne her i Parlamentet ud fra deres egne nationale interesser, men det ville sikkert være bedre, hvis flere af os talte om de andre landes problemer for at vise vores solidaritet.
Jeg bad om ordet, fordi jeg blev meget overrasket over de tal, som min kollega Simon Busuttil nævnte, da han sagde, at 800 mennesker om dagen, som ankommer til Malta, svarer til, at der ankommer 120 000 mennesker til Frankrig på én enkelt dag. Problemerne på Malta og på Lampedusa er EU's problemer.
Jeg talte udførligt om tanken om solidaritet under høringen om Lissabontraktaten. Vi er nødt til at drøfte spørgsmålet om solidaritet her i Parlamentet, da jeg frygter, at solidariteten er delt i EU for øjeblikket ikke blot i forbindelse med dette vanskelige spørgsmål, men også på mange andre områder. Det er på tide, at vi som Parlament prøver kræfter med den og igen får EU-solidariteten tilbage på banen.
Cecilia Malmström
medlem af Kommissionen. - (EN) Fru formand! Dette er så sandelig en vanskelig situation. Nordafrika står helt klart over for en stor udfordring. Befolkningerne dér, især i Tunesien og Egypten, forsøger at opbygge nye lande - demokratiske lande hvor der er respekt for grundlæggende rettigheder og retsstatsprincippet. De er ved at forberede afholdelse af valg senere på sommeren. Vi gør alt for at støtte dem på denne fantastiske rejse.
Som De ved, er Kommissionen ved at forberede en revideret strategi for partnerskabspolitikken, som vil blive forelagt Rådet. Den vil indeholde støtte til demokrati, støtte til økonomisk udvikling, vækst og beskæftigelsesmuligheder, og der vil desuden være mulighed for mobilitet. Dette er en udfordring, som vi bør støtte op om.
Samtidig står vi over for en udfordring i Libyen, hvor den øgede vold skaber en meget usikker situation og tvinger mange mennesker til at flygte. Dette er en udfordring for europæisk migrationspolitik. Vi bliver på lang sigt nødt til at udvikle en mere samlet strategi på dette område, som i høj grad skal være på linje med hr. Proveras betænkning, der vil indgå i overvejelserne.
På kort sigt skal vi selvfølgelig indgå aftalen om asylpakken. Tro mig, fru Keller, vi prøver virkelig. Med hjælp fra Parlamentet og de forskellige ordføreres bestræbelser for at få denne pakke på plads og afslutte forhandlingerne med Parlamentet håber jeg stadigvæk på, at vi kan færdigbehandle den inden årets udgang.
Lampedusa og Malta befinder sig i en vanskelig situation. Jeg vil gerne tilbagevise visse beskyldninger om, at Kommissionen eller "Bruxelles" ikke har hjulpet Italien. Vi har faktisk tilbudt at hjælpe Italien. Der er 171 mio. EUR i det nationale budget til Italien for resten af perioden under det nuværende langsigtede budget. Nogle af disse midler er endnu ikke blevet anvendt til Italien, og vi har næsten dagligt arbejdet sammen med de italienske myndigheder for at se, hvordan man kan omfordele programfinansieringen, således at midlerne kan anvendes til at afhjælpe situationen på Lampedusa.
Vi har ligeledes tilbudt at hjælpe Italien med at betale nogle af omkostningerne ved interne overførsler af migranter. Vi har Frontexprogrammet Hermes til rådighed, men jeg vil gerne minde om, at Frontex er afhængig af medlemsstaternes bidrag, og at de meget snart er brugt op. Vi har svaret, nemlig at vi har Europol. Vi fører drøftelser med Tunesien om, hvordan vi sikrer en velorganiseret og værdig hjemsendelse på frivillig basis af de mennesker, der ikke har behov for international beskyttelse. Vi bistår Tunesien med at bekæmpe smuglernetværk og overvejer, hvordan vi kan bistå med opbygning af grænsekontrol. Dette er en del af et større mobilitetspartnerskab.
De fleste flygtninge befinder sig i Tunesien og Egypten. Som jeg nævnte, har over 400 000 mennesker forladt Libyen. De fleste af disse mennesker er blevet hjemsendt. Det drejer sig hovedsagelig om tunesere og egyptere, men de kommer også fra omkring 30 andre forskellige lande, hovedsagelig i Afrika. Der er også mennesker fra Bangladesh, Irak, Afghanistan osv.
De fleste af disse mennesker er blevet hjemsendt med hjælp fra EU, hvor medlemsstaterne på ægte solidarisk vis samarbejder med Tunesien og Egypten. Jeg besøgte disse flygtningelejre for blot nogle få dage siden. Tuneserne gør et imponerende stykke arbejde sammen med internationale organisationer såsom UNHCR. Men der befinder sig nogle mennesker dér, nogle få tusinde, som er strandet. De kan ikke vende hjem. Vi må hjælpe disse mennesker. De skal genbosættes i Europa. Det er meget vanskeligt for mig at forklare disse somaliere, at de ikke kan komme til Europa, fordi vi ikke er blevet enige om delegerede eller gennemførte retsakter. Derfor vil jeg indtrængende anmode Dem og Rådet om at nå til enighed på dette område, da vi faktisk vil kunne opfylde målsætningen i det europæiske genbosættelsesprogram og hjælpe disse mennesker, som ikke har noget sted at tage hen.
Nu kommer flygtningene også til Europa - til Lampedusa og til Malta. Jeg er klar over, at Malta på grund af øens ringe størrelse selvfølgelig er under enormt pres. Vi kommer muligvis til at se flere flygtninge. Mange af disse mennesker har muligvis brug for international beskyttelse. Så længe volden fortsætter i Libyen, vil risikoen for, at flere bliver nødt til at flygte, stige.
Disse mennesker udgør helt klart en udfordring for Europa. De vil sandsynligvis have behov for husly. Vi har en del midler. Vi har en række agenturer. Vi har en række politikker, hvormed vi kan forsøge at hjælpe disse mennesker. Som jeg sagde, overvejer vi muligheden for at anvende den midlertidige beskyttelsesmekanisme. Den kan aktiveres i tilfælde af massetilstrømning af mennesker, som ikke kan vende tilbage. Men for at aktivere den kræves der enstemmighed i Rådet. En sådan enstemmighed eksisterer ikke på nuværende tidspunkt. Vi overvåger selvfølgelig dette nøje, og vi agter at bringe det op for Rådet i næste uge. Men før vi aktiverer denne mekanisme, opfordrer jeg - og jeg vil fortsætte med at opfordre - medlemsstaterne til at føre solidariteten ud i livet ikke kun i form af smukke ord, men i form af handling.
Vi må finde løsninger på, hvordan vi hjælper Italien og Malta og muligvis andre lande, som bliver udsat for et stort pres. Jeg opfordrer indtrængende medlemsstaterne til at gøre dette. Der findes solidaritetsfonde for de europæiske lande, der reagerer på denne opfordring. Dette vil blive drøftet i Rådet (retlige og indre anliggender) i næste uge. Jeg vil med glæde aflægge rapport til Dem efter mødet.
Tak for denne meget vigtige forhandling.
Mario Mauro
(IT) Fru formand, mine damer og herrer! Jeg vil gerne bede om en afklaring fra kommissær Malmströms side. Kommissæren sagde, at en aktivering af direktiv 2001/55/EF vil blive drøftet i Rådet. De vil drøfte dette med Rådet i næste uge, fordi vi på nuværende tidspunkt mangler et kvalificeret flertal, hvis jeg har forstået det ret.
Cecilia Malmström
medlem af Kommissionen. -(EN) Fru formand! Jeg udtrykte mig måske ikke helt klart her. Alt, hvad jeg har præsenteret for Dem, herunder en del erfaringer fra Egypten og Tunesien, vil blive drøftet i Rådet i næste uge.
Situationen i Nordafrika er naturligvis det vigtigste emne på dagsordenen. Jeg henviser i min tale til denne midlertidige beskyttelsesmekanisme, men jeg ved ikke, om der bliver truffet en afgørelse eller hvad. Det er i høj grad op til præsidenterne, hvordan de vil styre dette, men vi følger situationen fra time til time. Jeg vil bare sige, at der indtil dags dato ikke eksisterer et kvalificeret flertal for aktivering af denne beskyttelsesmekanisme.
Fiorello Provera
Fru formand, mine damer og herrer! Før jeg kommer til betænkningen, vil jeg gerne svare på indlæggene fra hr. Meyer og hr. Tavares. Jeg respekterer virkelig alles mening, men det forekommer mig, at deres syn på Lampedusa og det, der sker på Lampedusa, ikke er særlig generøst.
Jeg ønskede at gøre dem opmærksom på, at 12 000 mennesker kom til Lampedusa inden for tre nætter. Lampedusa er en lille ø med 6 000 indbyggere, og pludselig kom der 12 000 mennesker i løbet af blot tre nætter, hvilket fik befolkningstallet til at stige til 20 000. Efter min mening er det meget vanskeligt for et hvilket som helst land at acceptere, at der kommer så mange mennesker i løbet af så kort tid til en lille ø, som ikke har faciliteter til at modtage et så stort antal mennesker. Der er for øjeblikket 1 400 migranter på Lampedusa. Der er blevet gjort meget, og så snart forholdene på havet tillod det, blev migranterne overført til andre centre, fortrinsvis i den sydlige del af landet.
Og nu kommer vi til betænkningen. Jeg vil gerne rette en tak til skyggeordførerne fra de forskellige politiske partier, som med deres forskellige tilgang til tingene har bidraget meget effektivt til denne betænkning. De har tilført noget grundlæggende under iagttagelse af absolut gennemsigtighed og i den samme ånd, som inspirerede os alle i starten. Jeg takker ligeledes kommissær Malmström for den entusiasme, hun har udvist i forbindelse med idéen om byrdefordeling, hvilket bør få indflydelse på hendes arbejde i Kommissionen og således i Rådet. Hvis hun fortsætter med at udvise den samme entusiasme, tror jeg, at resultaterne nok skal komme.
Til sidst vil jeg sige, at det er meget vanskeligt at beskrive situationen. For så vidt som en beskrivelse er mulig, vil jeg gerne sige, at enhver politik vil være ineffektiv og utilstrækkelig, så længe der bliver ved med at være store udviklingsmæssige forskelle mellem den nordlige og den sydlige halvkugle, så længe der bliver ved med at være store forskelle på kvaliteten af de demokratiske institutioner, og så længe der er så store forskelle, når det handler om respekt for menneskerettigheder. Vi må træffe foranstaltninger inden for et større politisk strategisk samarbejde og hjælpeprogram, der kan få indvirkning på de strukturelle årsager, der har ført til disse store uligheder mellem nord og syd. Hvis vi finder en løsning på disse strukturelle årsager, vil resten komme af sig selv, og verden vil højst sandsynligt blive et bedre sted for os alle at leve i.
Formanden
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted tirsdag den 5. april 2011.
Skriftlige erklæringer (artikel 149)
Giovanni Collino
Jeg forholder mig yderst kritisk til EU's tiltag i forbindelse med migration. Tysklands, Frankrigs, Spaniens og andre medlemsstaters forskellige interesser, som er delt op i to lejre, nemlig det nordlige og det sydlige Europa, sætter Italien i en meget uheldig situation. Den italienske regering ville stå sig godt ved at tøve mindre og handle mere og afvise migranter, indtil EU fremlægger en egentlig fælles immigrationspolitik. EU har brug for en fælles asylpolitik samt for at sikre, at principperne om solidaritet og byrdefordeling ikke blot forbliver tomme løfter. Således ville situationen se ud, hvis Italien skulle påtage sig byrden i forbindelse med en situation som den, der for øjeblikket er ved at ændre forholdene i Nordafrika og hele Middelhavsregionen. Italien kan ikke længere tage imod libyere, tunesere og egyptere, ikke førend Frankrig, Tyskland og Østrig stopper deres afvisning af alle, der kommer gennem deres område fra Nordafrika. Indtil Bruxelles samordner forvaltningen af migrationsstrømme med regeringerne i Paris, Berlin og Wien, vil Italien stå sig godt ved at indtage en meget mere kompromisløs holdning, end det gør lige nu.
Robert Dušek
Betænkningen om migration indeholder en løsning til forebyggelse af migrationsstrømme. Efter ordførerens mening skal vi forebygge migration ved at investere i de lande, der er kilder til disse migrationsstrømme. I en tid med økonomisk og finansiel krise har EU imidlertid ikke mulighed for i stort omfang at "finansiere" den tredje verden på bekostning af de europæiske borgeres levestandard. Der har været, der er, og der vil fortsat være enorme økonomiske forskelle mellem EU og Afrika. Hvis disse forskelle blev fjernet, og den tredje verdens borgere ikke længere havde grund til at migrere til EU, ville det skyldes, at vi havde været med til at forringe standarden i EU-landene. Vi må ikke bilde os selv ind, at migration udelukkende er et resultat af krænkelser af menneskerettighederne. En meget stor procentdel af migranterne kommer udelukkende til EU for at få "et bedre liv". Sociologiske undersøgelser viser, at jo større procentdel af migranter i EU jo mere utilfreds er den lokale befolkning med deres egen levevis. Hvis antallet af migranter overstiger en vis procentdel, mister de interessen for at blive en del af det europæiske samfund og skaber i stedet deres eget samfund i EU. EU bør målrette sin migrationspolitik udelukkende mod krænkelser af menneskerettigheder. De finansielle og økonomiske forskelle mellem immigrantlande og EU bør ikke bruges som begrundelse for at yde finansiel støtte disse lande. Politikken til forebyggelse af migration skal kombineres med en politik til forebyggelse af migration ved EU's ydre grænser.
Ville Itälä
skriftlig. - (FI) Begivenhederne i Nordafrika har resulteret i endnu en migrationsstrøm mod Europas sydlige grænse. Når vi overvejer løsninger på dette akutte problem, bør vi samtidig undersøge årsagerne dertil.
De arabiske diktaturers fald er nok et af de større vendepunkter i verdenspolitikken siden jerntæppets fald for godt og vel 20 år siden. Det er frem for alt en kæmpe chance for demokrati og borgerrettigheder. Som alle revolutioner er denne også forbundet med en vis risiko. Den er størst, når det er tydeligt at diktatorer, der misbruger deres magt, truer deres egen befolkning, således som det sker i Libyen.
EU og dets allierede må og bør ikke bare sidde med hænderne i skødet, mens der er uro ved dets grænser. Vi har én fælles mission, som drejer sig om, at vi skal gøre, hvad vi kan for at beskytte uskyldige borgeres liv, herunder kvinder og børn, når ingen andre kan. Demokratisering af Nordafrika, respekt for menneskerettigheder og den deraf følgende begyndende økonomiske vækst er den bedste måde til at dæmme op for den menneskemængde, der strømmer mod Europas sydlige grænse.
Véronique Mathieu
Der er nu i flere uger ankommet migranter til Middelhavskysterne og især til Malta og Lampedusa, migranter der flygter fra situationen i deres land, hvor der hersker hidtil uset politisk ustabilitet. Frontex har med rette iværksat operation Hermes for at hjælpe de italienske myndigheder med at løse problemerne i forbindelse med den enorme tilstrømning af migranter ved de italienske kyster. Forvaltningen af denne humanitære krise skal ikke overlades til de italienske myndigheder alene. Kontrollen af EU's ydre grænser skal være en fælles indsats, fordi det handler om en fælles udfordring. Denne massetilstrømning af mennesker fra tredjelande vil medføre, at mange medlemsstater bliver oversvømmet af illegale migranter. Vi behøver blot at se på, hvordan de franske myndigheder hver dag standser hundredvis af illegale migranter, der kommer direkte fra Italien. Vi er fuldstændig klar over, at der blandt disse asylansøgere er mange økonomiske flygtninge, som "smutter" ind i disse blandede migrationsstrømme. Den europæiske indsats skal desuden intensiveres. Medlemsstaterne skal forsyne Frontex med de midler, der er nødvendige, for at det kan udføre sine opgaver. Vi skal ligeledes samarbejde mere med de tunesiske myndigheder. Tunesien skal opfylde sine tilbagetagelsesforpligtelser.
Edward Scicluna
skriftlig. - (EN) Lige nu er situationen i Libyen meget usikker. Én ting er imidlertid sikker, nemlig at den har skabt en humanitær krise. Som det bliver beskrevet i betænkningen, fører væbnede konflikter, især når de medfører krænkelser af menneskerettigheder, til store stigninger i migrationsstrømmene til nabolandene. I betragtning af hvor stort omfanget af disse kan blive, vil Frontex ikke være det bedste redskab til håndtering af en så omfattende migration. EU skal fra nu af udarbejde og planlægge en passende løsning, herunder en detaljeret byrdefordelingshandlingsplan for at hjælpe med at genbosætte flygtninge på koordineret vis. Denne bør baseres på solidaritetsklausulen i artikel 80 i TEUF. Man kan strides om, hvor stort antallet af flygtninge skal være, for at det kan betegnes som en "nødsituation". Vi har imidlertid brug for, at der fremlægges en plan med klare tærskler efter hvert enkelt lands forhold, således at EU's regeringer og Kommissionen både er parate og velforberedte til at håndtere en truende krise. Som maltesisk parlamentsmedlem er det meget skuffende, at Kommissionen åbenbart er så dårligt forberedt, når det handler om at håndtere en krise, der længe har været uundgåelig.
Joanna Katarzyna Skrzydlewska
skriftlig. - (PL) I dette beslutningsforslag fokuseres der på en meget vigtig og betydningsfuld sag. Der fokuseres ikke blot på problemet omkring ligebehandling af mænd og kvinder i landområderne, men peges også direkte på behovet for at skabe samme muligheder for kvinder i landområderne som dem, kvinder i byerne hver dag har mulighed for at nyde godt af. Efter min mening har vi hidtil i Parlamentet været for lidt opmærksomme på kvinders sociale og beskæftigelsesmæssige udvikling i landområderne. Kvinder i landområderne møder hver dag mange hindringer både af økonomisk og strukturmæssig art, som i betydelig grad begrænser deres muligheder med hensyn til adgang til uddannelse, sundhedsbeskyttelse og, hvad der er allervigtigst, til arbejdsmarkedet. Når alt kommer til alt, er der ikke mange jobtilbud, der er målrettet mod landdistrikterne, og dette skyldes hovedsagelig, at disse områder er betydeligt mindre udviklede rent økonomisk. Derfor er det så vigtigt at støtte politikker, der er rettet mod udvikling af landdistrikterne, ved at forbedre adgangen til en veludviklet infrastruktur eller til højt udviklet informations- og kommunikationsteknologier. Jeg er sikker på, at Parlamentets medlemmer ligeledes kan gøre meget for at sikre, at landdistrikterne i lige så høj grad får adgang til civilisationens goder. Vi har trods alt mulighed for at arrangere forskellige former for undervisningstilbud eller kurser, hvor vi kan vejlede om, hvordan man får adgang til EU-fonde, der er øremærket til udvikling af landdistrikterne.
