Bekæmpelse af hiv/aids (forhandling) 
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning af Georgs Andrejevs for Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed om bekæmpelse af hiv/aids i Den Europæiske Union og i nabolandene i perioden 2006-2009.
Georgs Andrejevs 
Fru formand! Jeg vil indlede med at takke rådsformanden for hendes opmuntrende ord i Bremen - og forhåbentlig også under debatten her i salen i dag - og for hendes utrættelige engagement i kampen mod hiv/aids. Som den tyske forbundskansler, Angela Merkel, sagde i sin hovedtale på konferencen i Bremen, er bekæmpelse af hiv/aids alle medlemsstaternes ansvar. Jeg er overbevist om, at alle de nationale regeringer bør følge Tysklands eksempel og tage fuldt politisk ansvar ved at gøre bekæmpelse af hiv/aids til en af deres vigtigste politiske prioriteringer.
I dag skal Parlamentet stemme om min betænkning om bekæmpelse af hiv/aids i EU og i nabolandene i perioden 2006-2009, som indeholder mange vigtige forslag til, hvordan sygdommen kan bekæmpes. Flere kolleger bidrog til denne endelige konsoliderede udgave, og jeg vil benytte lejligheden til at takke alle mine kolleger, som bidrog til denne betænkning som skyggeordførere eller ved at stille ændringsforslag. Deres bidrag havde stor værdi, og jeg satte stor pris på dem.
Efter afstemningen i Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed stillede de politiske grupper som bekendt flere nye ændringsforslag, som sættes under afstemning på mødet i dag. Jeg støtter de fleste af dem, men der var nogle, som jeg ikke kunne støtte. Et af ændringsforslagene ville, hvis det blev vedtaget, faktisk fastholde den aktuelle situation, hvor to medlemsstater i EU ikke rapporterer data til EU's overvågningsorganer for hiv/aids, navnlig til Det Europæiske Center for Forebyggelse af og Kontrol med Sygdomme. Derfor opfordrer jeg i betænkningen de ansvarlige myndigheder i de to medlemsstater til at begynde at rapportere data. De øvrige 25 medlemsstater rapporterer deres nationale data anonymt, hvilket ikke er krænker retten til beskyttelse af personoplysninger.
Jeg vil gøre Dem opmærksom på og anmode Dem om at støtte ændringsforslag 4 af Gruppen Alliancen af Liberale og Demokrater for Europa om lige adgang til medicin i EU. Lad mig kort forklare, hvorfor dette forslag blev stillet. Som det allerede fremgår af betænkningen, varierer adgangen til antiretroviral behandling og antiretroviral medicin i EU's medlemsstater. Samtidig vil jeg gerne minde om, at EF-traktatens artikel 300 udgør et retsgrundlag for, at Kommissionen kan føre forhandlinger på vegne af alle medlemsstaterne, hvis Rådet bemyndiger den dertil. Hvis Europa-Parlamentet og Rådet i sådan et tilfælde traf beslutning til fordel for dette forslag, ville Kommissionens mandat i omfang og varighed være begrænset til udelukkende at omfatte disse forhandlinger, dvs. forhandlinger om lige adgang til antiretroviral medicin. En forhandling på vegne af 27 medlemsstater kunne føre til et gunstigt resultat for alle og give alle borgere i EU lige adgang til denne medicin.
Til sidst vil jeg endnu en gang takke alle mine kolleger, som deltog i arbejdet med denne betænkning. Arbejdet med at bekæmpe denne pandemi ophører ikke efter afstemningen i dag. Det fortsætter i marken. Derfor vil jeg opfordre alle de nationale regeringer og Kommissionen til at støtte ikkestatslige organisationer, sociale organisationer og samfundet som helhed i at bekæmpe hiv/aids. Jeg opfordrer til, at de støttes ved tildeling af de finansielle midler, der skal til for at styrke dem, der bekæmper denne epidemi i forreste række. Det civile samfunds rolle i denne kamp skal ikke undervurderes, og vi må garantere vores fulde politiske støtte.
Ulla Schmidt
Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg takker Dem for at give mig mulighed for at tale til Dem her i dag, og jeg takker hr. Andrejevs for forelæggelsen af hans betænkning, hvoraf det fremgår klart, at hiv/aids fortsat er en farlig sygdom, der, selv om vi ofte - og med rette - forbinder den med Afrika, også er et problem på det europæiske kontinent.
På dele af vores kontinent spredes smitten nu hurtigere end i andre dele af verden, og den er desværre stigende i alle EU's medlemsstater. Derfor må vi gøre noget ved det, for hiv/aids er mere end et sundhedsproblem, det har også at gøre med den økonomiske og sociale udvikling i de berørte stater.
Jeg er meget tilfreds med, at det lykkedes os at få over 41 europæiske stater, herunder nogle af vores naboer, repræsenteret ved ministre eller deres stedfortrædere på Bremen-konferencen, at vi formåede at fremhæve betydningen af alliancen mellem staten og det civile samfund i kampen mod hiv/aids, og at det også blev gjort klart, at hiv/aids skal opfattes som et stort problem. Jeg er meget taknemmelig for forbundskanslerens klare erklæring og ligeledes for, at resultaterne af denne konference og dens konklusioner vil være på dagsordenen for både Rådet (sundhed) og topmødet i juni.
Det vigtigste ved Bremen-erklæringen er den klare fastsættelse i fire hovedpunkter af vores prioriteringer, og de falder i høj grad sammen med det, som De har fastsat i Deres betænkning og i dens begrundelse.
I alle vores strategier må vi prioritere forebyggelse, for der findes hverken medicin eller vaccination, som kan hindre spredningen af hiv/aids.
Det er helt afgørende, at menneskerettighederne for personer, der har fået sygdommen, anerkendes, respekteres og fremmes, herunder deres ret til at blive beskyttet mod forskelsbehandling og stigmatisering.
Generel adgang til diagnose og behandling skal garanteres, og spørgsmålet om, hvorvidt vi kan forhandle om priserne for medicin, er netop blevet rejst. Et fremskridt, der blev opnået i Bremen, er, at medicinalindustrien har gjort det klart, at god pleje nødvendigvis kræver medicin til overkommelige priser, og har givet udtryk for, at den er rede til sammen med Kommissionen, Parlamentet og medlemsstaterne at finde en måde, hvorpå hver enkelt medlemsstat ved at forhandle om priserne kan sikre adgang til prismæssigt overkommelig behandling og vaccination. Det er et fremskridt.
Der skal også gøres en fornyet og større indsats inden for forskning og udvikling med bedre sammenkædning af centrene i Europa og flere investeringer i vacciner og mikrobicider.
Jeg mener, at denne konference har givet os mulighed for at gøre fremskridt, og det vil glæde mig, hvis medlemsstaterne sammen med Parlamentet og Kommissionen sætter dette spørgsmål øverst på dagsordenen og dermed påpeger, at aids angår os alle. Den er ikke bare et problem for vores nabostater, men for Europa. Den har meget at gøre med vores sociale og økonomiske udvikling og også med vores evne til at skabe merværdi for borgerne.
Markos Kyprianou
Hr. formand! Jeg takker ordføreren, hr. Andrejevs, og medlemmerne af Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed for deres glimrende arbejde med denne betænkning. Jeg vil også takke de to andre udvalg, Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender og Udvalget om Kvinders Rettigheder og Ligestilling, for deres bidrag til dette vigtige anliggende.
Jeg vil også sige, at jeg er glad for, at fru Schmidt, den tyske sundhedsminister, er her i dag. Det er første gang i mine tre år som kommissær, at min kollega i Rådet har deltaget i sådan en debat i Parlamentet. Jeg er meget glad, for det viser, hvor vigtigt det er, at alle tre institutioner arbejder snævert, fast og effektivt sammen om at bekæmpe denne sygdom.
Er hiv/aids et glemt problem eller en skjult sygdom? Mener vi, at den forsvinder, hvis vi ikke taler om den? Sådan fungerer det altså ikke. Så er spørgsmålet, er vi blevet selvtilfredse? Tager vi det for givet, at vi har overvundet dette problem, at det ikke er nødvendigt at handle, eller at det er et problem, som angår andre, som angår visse risikogrupper? At de derfor må tage sig af det, mens vi andre ikke behøver at bekymre os om det? Måske var det sådan, man tænkte tidligere, men det er heldigvis ikke tilfældet i dag. Nu ved vi, at det er et problem, som angår hele samfundet. Måske betaler samfundet nu prisen for vores selvtilfredshed tidligere, og nu er det på tide at gøre noget effektivt for at løse dette problem.
De fleste af Dem kender min frustration over, at borgere i EU, hvor vi har det højeste uddannelsesniveau i verden, det højeste sundhedsniveau og den højeste levestandard, stadig dør som følge af forkert valg af livsstil. Vores bestræbelser på at sikre forebyggelse tager sigte på det. For mig er det frustrerende og endog pinligt, at vi efter 20-25 år stadig må diskutere de samme spørgsmål om hiv/aids. Vi må stadig diskutere de samme foranstaltninger, der skal træffes, og det er foranstaltninger, som burde være standard og rutine i EU på nuværende tidspunkt. Vi må stadig forklare, at brug af kondom er den mest effektive måde at beskytte sig på. Sådan er det bare. Vi må også forklare, at alle er i farezonen. Vi kan ikke begynde at sige til nogle grupper, at det er deres problem, og at de, der ikke tilhører risikogruppen, ikke behøver at spekulere på det. Vi må stadig understrege, at simple forebyggende foranstaltninger beskytter.
Eurobarometer-undersøgelsens resultater var som bekendt chokerende. En stor del af borgene i EU mener stadig, at de kan blive smittet med hiv/aids ved at kysse på munden, drikke af samme glas eller benytte det samme toiletsæde. Det er pinligt, at folk efter 25 år stadig ikke ved mere end det. Eller endnu værre, at ansatte i sundhedssektoren faktisk kunne blive smittet ved at passe hiv-positive patienter.
Jeg mener, at vi må intensivere bestræbelserne. Nu er det et problem, der angår den almindelige befolkning, navnlig unge og kvinder. Mange unge blev seksuelt aktive, efter at kampagnerne i 1980'erne var afsluttet. Der var en enorm bølge af kampagner anført af berømtheder - skuespillere, regeringsledere og sangere - som gjorde opmærksom på dette problem og bidrog til at sætte fokus på, hvordan det skulle håndteres. Det er desværre slut. Vi troede, at vi havde det under kontrol, men det havde vi ikke. De nye generationer vokser op i uvidenhed. Derfor er jeg meget glad for, at det tyske formandskab, sundhedsministeren og forbundskansleren selv igen sætter fokus på denne sygdom og de enkle måder, hvorpå vi kan beskytte os selv.
Samtidig er det overordentligt vigtigt at investere i forskning, og det gør Kommissionen. Det er meget vigtigt at investere i medicin - jeg vil ikke gentage det, der allerede er blevet sagt - og at sikre adgang til prismæssigt overkommelig og effektiv ARV-medicin. Det er alt sammen vigtige foranstaltninger, som vi kan træffe. Vi prioriterer det meget højt, og det glæder mig som sagt meget, at Rådet og det tyske formandskab, og ligeledes Parlamentet, opfatter det på samme måde.
Vi vil genoptage og intensivere vores kampagner for at uddanne unge. Vi vil endnu en gang opfordre til brug af kondom. Vi vil forske i forebyggende foranstaltninger og medicin. Dette vil være kønsrelateret, for vi erkender, at der er ting, som er forskellige for mænd og kvinder, og vi vil tilpasse vores forskning og vores bestræbelser med henblik på at tage højde for dette. Jeg har bemærket afsnittet i betænkningen, og jeg er enig i, at vi i Kommissionen må sørge for at samarbejde internt blandt de tjenestegrene, der er ansvarlige for bestemte områder, samtidig med at vi håndterer spørgsmålet som et globalt problem. Vi ved, at det berører nabolandene, men også udviklingslandene, og vi har ansvar for også at samarbejde med dem.
Jeg vil rose ordføreren og Parlamentet for betænkningen. Den omfatter virkelig alle de vigtige spørgsmål. Vi vil arbejde med de spørgsmål. På nogle områder, f.eks. det indbyrdes samarbejde mellem tjenestegrenene i Kommissionen, gør vi det allerede. Vi vil også skride ind med finansiering og gennem programmer. F.eks. vil vi i 2007 arbejde med udvikling af bedste praksis i forbindelse med håndtering af risikabel seksuel adfærd blandt unge og forebyggelse af hiv/aids hos mænd, som dyrker sex med mænd, og udvikle uddannelsesprogrammer for ansatte i sundhedssektoren og ngo'er for at forbedre behandlingen og plejen af mennesker, der lever med hiv/aids.
Det er noget, vi prioriterer meget højt. Det drejer sig ikke bare om en politik eller en strategi. Det er et spørgsmål om moralsk forpligtelse. Jeg mener, at systemet som helhed har svigtet vores borgere i løbet af de sidste 20 år, og nu er det på tide at genoptage vores bestræbelser og rette vores fejl.
Formanden
Mange tak, hr. kommissær, for Deres indlæg, der var fuld af følelse og forpligtelse, og som også er på linje med de bekymringer og krav, som Parlamentet giver udtryk for.
Zita Gurmai 
Hr. formand! Hiv/aids, som er en af vor tids farligste sygdomme, kender ingen grænser. I løbet af de sidste to år er antallet af piger og kvinder smittet med hiv steget i alle dele af verden og særlig hurtigt i Østeuropa, Asien og Latinamerika. Foranstaltninger mod denne epidemi kan derfor ikke begrænses til EU's territorium, men kræver globalt samarbejde. I 2005 var der næsten 5 millioner nye hiv-smittede på verdensplan, og aids-relaterede sygdomme krævede 3 millioner menneskeliv. Heraf var ca. 0,5 million børn.
Den anden stadig større risikogruppe er kvinder, eftersom flere og flere kvinder smittes med hiv-virus uden at vide det, og de bliver dermed bærere af en virus, som de kan overføre til deres børn. Et af de bærende elementer i en strategi mod hiv/aids bør være beskyttelse af kvinder og børn. De mest effektive redskaber i denne kamp er forebyggelse, oplysning, midler til offentlig uddannelse, øget anvendelse af de mest hensigtsmæssige kommunikationskanaler, dataindsamling, forskning og tidlig påvisning og behandling. Vi må sørge for, at der står ikkeudelukkende sundhedspleje af høj kvalitet til rådighed uanset den smittedes alder og køn.
Antonios Trakatellis
for PPE-DE-Gruppen. - (EL) Hr. formand! Hvis vi skal bekæmpe hiv/aids i EU og i EU's nabolande, er vi nødt til at have en samlet strategi, der fremmer forebyggelse både på EF-niveau og i nabolandene, men også globalt, vil jeg mene.
Antallet af personer, der er smittet med aids-virus, og personer, der lever med aids, vokser hele tiden, og der registreres hver dag ca. 12.000 nye smittede på verdensplan. Vi har ingen vaccine, der kan forebygge sygdommen, og ingen behandling har indtil nu været i stand til at helbrede sygdommen.
Den samlede strategi følger Hippokrates' ord om, at "det er bedre at forebygge end at helbrede", og består i at fremme en effektiv forebyggelse. Forebyggelse kan opnås med oplysning - som kommissæren også sagde - og vi giver således mulighed for, at der kan træffes de nødvendige forebyggende foranstaltninger.
Endvidere er vi nødt til at tage væsentlige skridt for at fjerne de fordomme, der er knyttet til netop denne sygdom. De personer, der er ramt af virussen, mødes konstant med intolerance og diskrimination. Og sideløbende med denne forebyggelsesindsats bør vi naturligvis fremme områder som forskning og innovation, som giver mulighed for nye former for medicin og evt. også vacciner.
Til sidst vil jeg gerne takke ordføreren, hr. Andrejevs, for det fremragende stykke arbejde, han har gjort. Vi har haft et udmærket samarbejde - det vil jeg gerne takke ham for - og jeg tror, at denne betænkning rent faktisk giver os mulighed for at iværksætte en fremragende forebyggelsesstrategi både i EU og globalt.
Dorette Corbey
Hr. formand! Aids er stadig et drama, ikke blot i udviklingslande, men også i Europa, ikke blot blandt homoseksuelle og stofmisbrugere, men også blandt heteroseksuelle og dem, der afholder sig fra sex. Derfor takker jeg ordføreren mange gange. Hr. Andrejevs har gjort en meget stor indsats og skrevet en fremragende betænkning.
PSE-Gruppen mener, at vi skal gøre alt for at sætte en stopper for aids-epidemien, og derfor er vi nødt til at investere. Allerførst skal vi investere i mennesker, i kvinder. Vi skal tage prævention alvorligt. Vi skal tage kvinders, unges, sexarbejderes og stofmisbrugeres virkelighed alvorligt. Vi skal arbejde på grundlag af denne virkelighed. Ordentlig information på skoler og på hospitaler er væsentlig. Det skal være information, som respekterer menneskers moralske valg, og information om alle seksuelt overførbare sygdomme, fordi disse øger sårbarheden over for aids.
For det andet skal vi investere i nye midler, i mikrobicider, i midler, som sætter kvinder i stand til at beskytte sig mod aids, i medicin og vacciner, som er brugervenlige. Kondomer til mænd og kvinder skal være lettere tilgængelige og til rådighed overalt.
For det tredje skal vi investere i politisk fornyelse. Vi skal hurtigst muligt overvinde de nuværende hindringer. Lægemidler og vacciner er ofte ubetalelige for de grupper, som har hårdest brug for dem. Grunden til det er lægemidlernes høje udviklingsomkostninger og den forholdsvis korte genvindingsperiode, som gør ny medicin så dyr. Vi må se disse problemer i øjnene og påtage os det offentlige ansvar. Der findes mulige løsninger på denne situation, f.eks. flere offentlig-private partnerskaber med henblik på at udvikle aids-medicin og -vacciner. Det kan gøre det billigere. Desuden bør vi benytte alle eksisterende muligheder for at gøre patenter ugyldige, som er i offentlig interesse. TRIPs-aftalerne er en begyndelse hertil.
Endelig er der behov for en bedre forhandling med den farmaceutiske industri, når det gælder tilgængeligheden af væsentlige lægemidler til bekæmpelse af aids. Her kan Kommissionen spille en temmelig stor rolle, og jeg støtter kraftigt ordførerens ændringsforslag herom.
Marios Matsakis
Hr. formand, fru minister, hr. kommissær! Jeg lykønsker professor Andrejevs med hans fremragende betænkning. Aids er en alvorlig trussel mod den globale sundhed, og mærkeligt nok bliver den endnu alvorligere, efterhånden som behandlingen af patienterne bliver bedre, for med bedre behandling bliver patientoverlevelsen også bedre, og dermed bliver gruppen af smittebærere større.
Jeg vil benytte lejligheden til at sætte fokus på en enkelt ting, nemlig smitte som følge af stofmisbrugeres brug af inficerede kanyler. Mange tusinde mennesker smittes hvert år på denne måde. Dette problem kan let løses i EU's medlemsstater, hvis bare regeringerne kunne forstå, at stofmisbrug er en sygdom, ikke en forbrydelse, og at der derfor skal træffes behørige foranstaltninger, så stofmisbrugere får rene, uinficerede kanyler, når de skal behandle deres sygdom. Dette bør ske med behørig medicinsk kontrol og overvågning og uden inddragelse af politi eller retsmyndigheder. Jeg håber, at regeringerne omsider vil bruge medicinsk sund fornuft og ikke barske politimetoder i forbindelse med syge mennesker, der er stofmisbrugere.
Jeg vil gerne høre, hvad kommissæren og ministeren mener om dette.
Bogusław Rogalski
Hr. formand! Det er mig en glæde at tale i Parlamentet under denne vigtige debat om et af vor tids alvorligste problemer, nemlig hiv og aids, som også er en alvorlig trussel.
Verden synes at være blevet temmelig ligeglad med hiv/aids-problemet og er ikke opmærksom nok på det. Der investeres ikke nok i forhold til truslens alvor og omfang. Virkeligheden viser noget helt andet, for næsten 40 millioner mennesker verden over er smittet med hiv-virussen, og over 95 % af dem lever i udviklingslande. Det burde få os til at yde mere bistand til disse lande. Det foruroligende er, at over halvdelen af alle nye hiv-tilfælde forekommer blandt personer under 25 år. Antallet af tilfælde i EU og nabolandene stiger alarmerende. Vi må også huske på, at de mennesker, der er mest udsat for hiv-smitte, er stofmisbrugere, migranter og mænd, der dyrker sex med mænd. Alle disse grupper kræver særlig pleje og hjælp. Det er grunden til, at det er vigtigt, at alle institutioner og organisationer, der fremmer sikrere livsstil og risikoforebyggelse, regelmæssigt bør inddrage bekæmpelse af hiv i deres programmer. Det er også vigtigt, at Kommissionen udnytter sin naboskabspolitik til at nå ud til truede områder i EU's nabolande med særlig fokus på Kaliningrad-regionen, hvor truslen også stiger alarmerende. Men det, som vi bør fokusere mest på, er klare oplysningskampagner om hiv-smitte, for det er den vigtigste måde at standse vor tids plage på. Jeg vil endnu en gang understrege, at kun hiv-forebyggelse og uddannelse, navnlig blandt de unge, kan bidrage til at afværge en verdensomspændende epidemi.
Umberto Guidoni
Hr. formand, mine damer og herrer, hr. kommissær! Aids er langtfra blevet udryddet. Der bliver stadig flere smittede, og man kan efterhånden tale om en global epidemi. Det, der er mest bekymrende, er, at halvdelen af de nye tilfælde er personer under 25 år.
I Europa tror over 50 % af befolkningen, at aids smitter gennem kys. Derfor er det nødvendigt med informationskampagner, der er udarbejdet på et videnskabeligt korrekt sprog, og som giver befolkningen klar information om forebyggelse, beskyttelse og risikoadfærd.
Vi skal bekæmpe enhver form for ghettodannelse, og vi skal sørge for politikker og programmer, der fremmer hiv-smittedes sociale integration og adgang til arbejdsmarkedet. Det er desuden nødvendigt med offentlig finansiering for at fremme de forsknings- og udviklingsaktiviteter, der er rettet mod den offentlige sundheds behov, og som sikrer, at også de fattigste patienter har adgang til forskningsresultaterne.
De lægemidler, som er nødvendige for at redde millioner af menneskers liv, må ikke betragtes som almindelige varer, der er underlagt markedsreglerne. Sådan som der står i betænkningen, skal vi sikre, at alle mennesker har ret til sundhedspleje og lægehjælp, og at de har adgang til medicin.
Irena Belohorská
(SK) Hr. formand! Jeg vil indlede med at takke ordføreren for en detaljeret betænkning, der omfatter alle forhold vedrørende bekæmpelse af denne lumske sygdom, Det er beklageligt, at EuroHIV mangler nationale data fra Spanien og Italien, selv om organet betragter dem som de to lande, hvor epidemien har den største udbredelse, og selv om det skønnede antal mennesker smittet med virussen i nogle EU-lande er næsten tre gange højere end det officielle tal. Slovakiet skønnes f.eks. at have 10 gange flere smittede, end de officielle statistikker viser.
Det er forståeligt nok vanskeligt at få nøjagtige statistikker, for der er patienter, som nægter at gå i behandling og forsvinder ud af lægernes søgelys. Lovgivning løser ikke dette problem, og til trods for smittefaren kan ingen tvinges til at gå i behandling. Det er ofte vanskeligt bare at fastslå smittekilden. Det er let at fastslå, om en person er smittet med syfilis. Det tager meget lang tid med hiv. Jeg støtter kommissær Kyprianou i det fokus, han sætter på forskningsproblemerne, og i hans bestræbelser på at sørge for, at behandling sikres under syvende rammeprogram.
Michael Cashman 
Hr. formand! Jeg vil indlede med at lykønske ordføreren med hans arbejde med denne overordentligt vigtige betænkning.
Jeg vil allerførst sige, at aids og hiv naturligvis ikke skelner. De rammer alle, der bliver sårbare, enten gennem anvendelse af dårligt behandlet blod, som ofte forurenes og sendes videre, usikker sex eller forkert brug af kanyler for blot at nævne nogle eksempler.
Det, vi skal beskæftige os med, er, hvordan vi kan forhindre overførsel. Efter min opfattelse bør hele spørgsmålet om oplysning og uddannelse stå øverst på dagsordenen. Vi må oplyse folk om, hvordan de kan beskytte sig. Vi må oplyse folk om deres rettigheder og om adgang til medicin. Samtidig må vi indlede en oplysningskampagne blandt samfund og enkeltpersoner, der mener, at de ikke selv er i farezonen eller ikke vil blive ramt af aids eller hiv.
Når vi især ser på Afrika, hvor millionvis af liv bliver ødelagt, og når vi ser ud over Europa, hvor stadig flere unge bliver smittet med hiv-virus, drejer det sig ikke kun om adgang til behandling, men også om udgifterne til behandling. Vi må gøre alt for at nedbringe udgifterne til behandlingen og for at give alle adgang til den.
Til de, der siger, at brug af kondom ikke forebygger overførsel af hiv-virusset, vil jeg sige, at de gør en masse skade og faktisk forårsager tab af menneskeliv. Kondomer fungerer. Udskiftning af kanyler fungerer. Gode praksis fungerer, og de redder liv. Og de, der taler for afholdenhed? Tja, hvis afholdenhed kan fungere i seksuelle forhold, vil den naturligvis fungere. Men hvad hvis afholdenhed ikke er noget valg? Den unge 14-årige pige, der bliver voldtaget på en landevej i Afrika: Har hun noget valg? Nej, hun har intet valg. Og det er her, at uddannelse, bevidstgørelse og ophør med den forskelsbehandling, der ødelægger livet for folk, som lever med aids og hiv, er så vigtigt.
Endelig tror jeg ikke, at Madonna, altså popstjernen, citeres så ofte her i Parlamentet, men jeg vil citere hende. Hun sagde engang, at man er en helt, hvis man står frem og bekendtgør sin seksualitet. At stå frem og sige, at man er hiv-positiv, og at håndtere den forskelsbehandling og vrede, som man følgelig udsættes for, er at stå frem som kriger: kriger, fordi man udkæmper slag, som man ikke ønsker, at nogen anden generation nogensinde skal udkæmpe igen.
Jeg anbefaler betænkningen, og jeg anbefaler den til Parlamentet.
Åsa Westlund
(SV) Hr. formand! I 1998-2005 blev mere end 215.000 mennesker smittet med hiv i EU ifølge officiel statistik. I Europa blev næsten 650.000 personer smittet. Mange af dem var under 25 år.
På en måde gør dette mig utrolig bedrøvet og nedslået. Det gør mig også utrolig forarget, da dette, præcis som hr. Kyprianou sagde tidligere, sker helt unødvendigt. Disse mennesker kunne have undgået at blive smittet. Derfor er jeg utrolig glad for, at vi i dag har denne forhandling. Jeg er utrolig glad for den betænkning, som vi skal stemme om, og for, at Kommissionen og Rådet har erklæret sig villige til at prioritere disse spørgsmål.
Det handler nemlig om at tage hånd om den uvidenhed, som tydeligvis findes, om, hvordan hiv og aids smitter. Det viser bare, at vi skal satse endnu mere på information og på åbenhed om seksualitet generelt. Vi skal turde tale om ligestilling og seksuel selvbestemmelse. At det hovedsagelig er de mest udsatte grupper i samfundet, som bliver ramt af hiv og smittespredning, viser, at vi skal arbejde på nye måder for virkelig at nå alle grupper i samfundet. At det er udsatte grupper, der bliver ramt, stiller også vores arbejde med at bekæmpe stigmatiseringen af hiv-smittede over for nogle meget vanskelige udfordringer. Det er noget, som vi skal prioritere utrolig højt.
Jeg er også utrolig glad for, at man i betænkningen fremhæver støtten til den globale fond til bekæmpelse af hiv/aids, tuberkulose og malaria. Det er et utrolig vigtigt stykke arbejde, som jeg håber, at vi kan gøre mere for at støtte. Jeg er også utrolig glad for, at betænkningen og flere ændringsforslag peger på betydningen af at bekæmpe tuberkulose og hiv parallelt. Jeg er taknemmelig for det arbejde, som vi har lovet at udføre sammen, om at bekæmpe denne helt unødvendige smittespredning.
Karin Scheele
(DE) Hr. formand! Det, der gør forhandlingen i dag om bekæmpelse af hiv/aids i Den Europæiske Union og i nabolandene så vigtig, er, at vi selv i Parlamentet til tider glemmer sagens alvor.
Hiv/aids er fortsat en sygdomstrussel, ikke bare i afrikanske lande, men også i vores egne medlemsstater og i vores nabolande. Antallet af hiv-smittede stiger, og det skønnes, at det er tre gange højere end det officielle tal - hvilket er blevet nævnt flere gange i dag.
Det er dog positivt, at alle de europæiske institutioner endnu en gang har argumenteret for en effektiv krig mod denne truende sygdom. Jeg deler kommissær Kyprianous frustration, når vi står over for disse tal om nye smittede og over for vildledende oplysninger efter de mange år, hvor vi troede, at de nye generationer havde forstået budskabet. Der skal organiseres oplysningskampagner for ikke bare at forebygge nye tilfælde af hiv-smitte, men også for at forhindre, at hiv-smittede stigmatiseres, og for at give folk den viden, som de har brug for, for det er temmelig forbløffende, at folk stadig tror, at de kan blive smittet gennem et kys eller et glas vand, og vi må begynde inden for uddannelse og forebyggelse, hvor der er gjort alt for lidt.
Jeg bliver altid forfærdet over visse religiøse gruppers reaktion på uddannelse og oplysningskampagner iværksat af de relevante ministre i nogle medlemsstater, og også på dette punkt må vi fastholde vores politiske standpunkt.
Det, der bl.a. står på spil, er overholdelsen af gældende EU-ret. Der findes et direktiv om fastsættelse af standarder for kvaliteten og sikkerheden ved tapning, behandling og distribution af humant blod, og vi må insistere på, at samtlige medlemsstater omsætter det fuldt ud, ikke mindst for at beskytte deres egne indbyggere.
Ulla Schmidt
Hr. formand! Jeg takker alle medlemmerne af Europa-Parlamentet og naturligvis også Kommissionen for debatten i dag, som meget tydeligt viser, at vores fælles indsats for at begrænse nye smittetilfælde mest muligt og garantere smittede personer ubegrænset adgang til behandling i høj grad afhænger af, at spørgsmålet ikke er tabubelagt, og af, at de ramte ikke bliver stigmatiseret og forskelsbehandlet.
Det glæder mig, at det både her og på den store konference i Bremen er blevet påpeget, at hiv/aids skal sættes øverst på dagsordenen, for jeg er overbevist om, at kun hvis stats- og regeringscheferne engagerer sig i denne sag, kan vi overalt, ikke mindst i vores nabolande, sikre, at der skabes den infrastruktur, der er nødvendig, hvis samarbejdet med det civile samfund og ikke mindst med de ramte skal være frugtbart, og hvis de ting, der er blevet talt om, skal føres ud i livet.
Det første, vi skal gøre, er at overveje forebyggelse og oplysning og finde ud af, hvordan vi får budskabet ud til de unge, til indvandrerne og til dem, der har vanskeligt ved at få adgang, f.eks. kvinder, der er tvunget ud i prostitution. Det kan kun ske gennem tæt samarbejde mellem dem, der har politisk magt, og dem i det civile samfund, der accepterer ansvaret og samarbejder med os. Når vi taler om tvangsprostitution, står det klart, at dette ikke udelukkende drejer sig om sundhedspolitik, for regeringerne må gøre alt for at beskytte kvinder.
For det tredje er forebyggelse kun mulig, hvis vi taler åbent om, hvordan man bliver smittet, og det kan få os til i vores egne lande at vedtage en narkotikapolitik, der ikke kriminaliserer narkotika, for selv om der, også gennem lovgivningen, skal skrides ind over for narkotikahandlere, skal de, der er blevet syge som følge af deres afhængighed, have adgang til rene kanyler og let adgang til hjælp og tjenesteydelser. Alle disse ting spiller en rolle i denne sammenhæng. Det bliver ikke let, især ikke i vores nabolande, hvor medlemsstaterne og deres regeringer bliver beskyldt for, at de ved at føre en sådan politik selv optræder som narkohandlere og opmuntrer til narkotikamisbrug - et tabuemne i mange lande.
Derfor var jeg i Bremen meget glad for at se, at ministrene fra de nye østeuropæiske medlemsstater var rede til at tale meget ærligt om disse ting, for efter min opfattelse giver denne åbne og ærlige tilgang til disse problemer, hvor tabuerne er forsvundet, os mulighed for at gøre de ønskede fremskridt.
Hvis vi derfor samler bedste praksis på forebyggelsesområdet og udveksler idéer, hvis vi sammen investerer i forskning og udvikling og tager denne sag op, har vi allerede gjort fremskridt.
For det andet går jeg stærkt ind for, at Parlamentet, medlemsstaterne og Kommissionen sammen erkender, at en rigtig kampagne mod hiv/aids også kræver en infrastruktur, der muliggør sundhedspleje og samtidig sikrer, at de, der søger behandling, kommer til at tale med kvalificerede personer.
For det tredje må vi sikre, at der er adgang til medicin til overkommelige priser i samtlige medlemsstater ved at afsætte 10 % af sundhedsbudgettet til hiv-vaccinationer eller -behandlinger.
Jeg værdsætter debatten i dag, og jeg er meget glad for, at vi fortsætter det tætte samarbejde for at løse dette problem af hensyn til vores medmennesker og for, at unge kan blive beskyttet mod hiv/aids-smitte.
Markos Kyprianou
Hr. formand! Jeg takker alle medlemmerne og ministeren for en meget interessant debat.
Som bekendt var mottoet for vores hiv/aids-kampagne i år "aids - remember me?". Desværre er vi stadig nødt til at minde folk - herunder beklageligvis også beslutningstagerne - om denne sygdoms eksistens.
Det skal ske på flere måder. Hvad for det første angår beslutningstagerne, vil jeg gentage det, som ministeren allerede har sagt: At bruge penge på denne bestræbelse er ikke nogen udgift, det er en investering. Det må vi minde vores ledere og beslutningstagere om. Desuden er bekæmpelse af hiv/aids i nabolande og i udviklingslande ikke bare en moralsk forpligtelse, som vi har over for vores partnertredjelande, det er også en foranstaltning til beskyttelse af os selv. Vi må bruge alle mulige argumenter for at overbevise beslutningstagerne.
Jeg er naturligvis enig i, at forebyggelse er den vigtigste politik, eftersom vi ikke er i stand til at helbrede sygdommen endnu. Men det kan ske mere effektivt gennem uddannelse og oplysning. Det skal ske på en meget afbalanceret måde: På den ene side skal vi oplyse folk, navnlig de unge, om, at dette er en farlig sygdom. Den er ikke som influenza: Man kan ikke tage antibiotika, og så forsvinder den. Den kan ende med at dræbe en. Vi må påpege risiciene ved sygdommen, men ikke på en sådan måde, at de, der er smittet, bliver marginaliseret, stigmatiseret eller diskrimineret. Stigmatisering forhindrer også bekæmpelse af sygdommen, fordi folk frygter stigmaet. De bliver ikke testet og ved derfor ikke, at de er smittet. De ender med at smitte andre og ikke søge behandling selv.
Det er en vanskelig balancegang, men det er vores opgave, og vi skal gøre det. Som det allerede er blevet nævnt, er det uheldigt, at unge i dag dyrker usikker sex. Som jeg sagde i mit indledende indlæg, er brug af kondom noget, som vi må minde de unge om hele tiden: Det er en vigtig måde at beskytte sig på. Afholdenhed bør baseres på moral eller religiøs overbevisning, ikke som et middel mod sygdommen, for vi ønsker, at folk ved, hvordan de skal beskytte sig selv, hvis de beslutter at dyrke sex. Alle har ret til at have deres moralske anskuelser. De kan handle ud fra dem, men uddannelsen skal være på plads. De må vide, hvordan de skal beskytte sig.
Som sagt vil vi også lægge særlig vægt på forsknings- og udviklingsforanstaltninger, navnlig forebyggende foranstaltninger for kvinder og især foranstaltninger, som kvinder kan træffe uden den mandlige partners samtykke. Derfor er jeg helt enig i det afsnit i betænkningen.
Det civile samfund er en meget vigtig faktor for os. Vi må udvikle partnerskaber - ikke bare de europæiske institutioner, men også de europæiske borgere - så vi agter at arbejde meget snævert sammen med det civile samfund, og det gør vi allerede. Vi oprettede et civilsamfundsforum vedrørende hiv/aids i 2005, og vi har gjort dette til et vigtigt aspekt i vores arbejde med at bekæmpe hiv/aids i Europa. Civilsamfundsforummet holdt faktisk møde i går og holder møde igen i dag i Luxembourg for at drøfte dette vigtige spørgsmål. Det består af ngo'er, kvindegrupper, grupper for mænd, som dyrker sex med mænd, prostituerede, indsatte i fængsler og stofmisbrugere. Vi må inddrage hele samfundet, når vi behandler dette spørgsmål.
Jeg er enig med hr. Matsakis i, at vi må arbejde med spørgsmålet om stofmisbrugere og udlevering af kanyler, for jeg mener også, at det er et sundshedsanliggende og ikke et forhold, der skal kriminaliseres.
Vi bør også nævne Det Europæiske Center for Forebyggelse af og Kontrol med Sygdomme, som vi oprettede sammen, og som bør være en meget effektiv mekanisme til overvågning og håndtering af dette alvorlige problem. Derfor tror jeg, at denne debat, og de forhåbentlig senere debatter, ikke bare vil bidrage til at få alle de, der skal træffe de rigtige beslutninger, til at fokusere på problemet, men også vil hjælpe de europæiske borgere til at få oplysninger om, at problemet stadig eksisterer. På vegne af Kommissionen kan jeg forsikre Dem for, at dette vil forblive øverst på vores politiske dagsorden.
Formanden
Hermed er forhandlingen afsluttet.
Jeg synes, at det er på sin plads at lykønske hr. Andrejews endnu en gang med den fremragende betænkning, han har udarbejdet, og jeg synes naturligvis, at denne forhandling har været en af de mest tilfredsstillende, vi har haft i den seneste tid, idet den har vist, at der er stor harmoni mellem Rådet, Kommissionen og Parlamentet. Forhandlingen markerer et kompromis, og jeg synes, at den giver anledning til håb om det, der skal være EU's optræden som helhed, en interinstitutionel optræden i forbindelse med et problem, som er det meget vigtigt for os alle.
Afstemningen finder sted kl. 12.00.
Skriftlige erklæringer (forretningsordenens artikel 142)
Véronique Mathieu 
skriftlig. - (FR) Aids er historiens mest globale epidemi, som rammer alle territorier, alle sociale miljøer og alle aldre. I dag bliver en ny smittet med aids hvert sjette sekund.
Parlamentet skal give en mobilisering, som er ved at tabe gnisten, nyt liv, og jeg glæder mig over den initiativbetænkning, vi skal stemme om i dag.
Aids lader sig glemme, men sygdommen glemmer ikke os, og den florerer især hos de unge, kvinderne, de vandrende befolkninger og i Unionens nye medlemsstater. De unge europæere udviser mindre og mindre forsigtighed og synes at blande eksisterende behandling og helbredelse sammen. Vi skal huske, at aids stadig dræber den dag i dag.
Sygdommen kender ingen grænser, og vores solidaritet skal mere end nogensinde før være grænseoverskridende. Derfor glæder jeg mig over, at der i betænkningen bebudes europæiske tiltag med hensyn til både forebyggelse, information og forskning, men også verdensomspændende tiltag i kraft af naboskabspolitikken og Tacis-programmet.
Kampen mod aids er ikke blot en kamp mod en pandemi. Det er også en kamp for at fremme sundheden og de seksuelle rettigheder og især kvindernes rettigheder. Det er ikke blot en fælles politisk aktion - det er en universel pligt.
Alessandro Battilocchio 
Hr. formand, mine damer og herrer! Tallene for den aktuelle situation med hensyn til aids-bekæmpelse er rystende: Der er over 39 millioner hiv-smittede på verdensplan, og alene i 2006 blev 4,3 millioner mennesker smittet. Også tallet for EU er bekymrende, eftersom der er sket en væsentlig forøgelse af smittetilfældene i de sidste syv år.
Derfor er det nødvendigt, at de nationale institutioner og EU-institutionerne hurtigst muligt fastlægger en ny indfaldsvinkel, når det gælder om at sørge for forebyggende foranstaltninger, der er rettet mod risikogrupperne, og når det gælder om at støtte informationskampagner og seksualundervisningskampagner i skolerne, eftersom halvdelen af de nye smittetilfælde er unge under 25 år. På verdensplan har EU og det internationale samfund pligt til både at sikre adgangen til medicin og behandling til rimelige priser, også til de fattigste lande, idet man skal kæmpe imod medicinalvirksomhedernes lobby, og til at fortsætte forskningsaktiviteterne, så man hurtigst muligt når frem til nye og innovative virusbekæmpende lægemidler, vacciner og mikrobicider.
På baggrund af disse tal vil jeg gerne opfordre alle de medlemsstater, der endnu ikke har gjort det - heriblandt Italien - til at frigøre de lovede midler til den globale fond. Det er nødvendigt, at den italienske regering hurtigst muligt giver et økonomisk bidrag - i dette tilfælde 260 millioner euro - til den globale fond for bekæmpelse af aids, tuberkulose og malaria.
(Mødet udsat kl. 11.50 og genoptaget kl. 12.00)
