G20-topmødet i Pittsburgh (24.-25. september) (forhandling)
Formanden
Det næste punkt på dagsordenen er redegørelser fra Rådet og Kommissionen om G20-topmødet i Pittsburgh, som afholdes den 24.-25. september 2009.
Cecilia Malmström
Hr. formand! Det er mig en stor fornøjelse at være her i dag som repræsentant for det svenske formandskab. Formandskabet og Kommissionen vil i fællesskab repræsentere EU på G20-topmødet i Pittsburgh den 24.-25. september. Vi afholder et uformelt møde i Det Europæiske Råd i Bruxelles i morgen for at forberede EU's fælles holdning. Den internationale finanskrise har som bekendt krævet helt ekstraordinære globale tiltag.
Der er for det første behov for hurtige og effektive finans- og pengepolitiske tiltag til støtte for den finansielle sektor og realøkonomien. Der er for det andet behov for at samordne den internationale indsats og udvikle G20 til et forum, der kan sikre en sådan samordning, bl.a. i forbindelse med foranstaltninger til regulering af finansmarkederne. De finans- og pengepolitiske tiltag, som hurtigt kunne iværksættes, var helt afgørende for at få os igennem den værste del af krisen.
Den samlede støtte til den europæiske økonomi i år og næste år anslås til 5 % af BNP. Centralbankerne har reageret over for finanskrisen ved at holde renten tæt på nul. Vi er i dag forsigtigt optimistiske og mener, at det værste er overstået, hvad de kritiske problemer i den finansielle sektor angår, men den økonomiske situation er fortsat ustabil, og der er en betydelig risiko for yderligere tilbageslag. Vi er meget opmærksomme på, at den stigende arbejdsløshed vil blive et altoverskyggende spørgsmål i den kommende tid. Situationen er fortsat uvis, men det kunne have været langt værre.
Koordinering og samarbejde på internationalt plan bliver utrolig vigtigt, hvis vi skal sikre et generelt opsving og slå tonen an for en tilbagevenden til en langsigtet og stabil vækst, der hviler på et solidt grundlag. G20 har spillet en central rolle i forhold hertil og vil fortsat gøre det. G20 vil også samarbejde med de internationale finansielle institutioner IMF og Verdensbanken for at garantere, at de har tilstrækkelige ressourcer og en velfungerende intern organisation og dermed er i stand til at støtte den økonomiske vækst og sikre finansiel stabilitet i hele verden.
G20-samarbejdet har skabt følgende vigtige resultater:
Vi har for det første fået en samlet analyse af de problemer, som har påvirket vores økonomier. Det lyder måske ikke som et stort fremskridt, men et samlet overblik over den finansielle sektor og de realøkonomiske problemer, der ligger til grund for krisen, er en forudsætning for at kunne træffe effektive modforanstaltninger.
Vi har for det andet skabt reelle fremskridt i forhold til en række konkrete foranstaltninger, som vi blev enige om på forårstopmødet i London. Det drejer sig bl.a. om en omfattende hjælpepakke til vores økonomier og en styrkelse af samarbejdet omkring tilsyn og regulering af finansmarkederne. Vi har desuden sørget for, at Den Internationale Valutafond har tilstrækkelige ressourcer til at imødekomme låneefterspørgslen. Vi har også påtaget os at forbedre de internationale finansielle institutioners mulighed for i god tid at kunne advare os, hvis lignende problemer skulle opstå igen.
Der er fortsat meget at gøre, men vi har gjort klare fremskridt, som er blevet sikret gennem koordinerede internationale forpligtelser. Jeg føler, at vi i EU sammen med de øvrige G20-medlemmer har gjort store fremskridt på en række centrale områder, som er afgørende for at finde en strategisk løsning på den økonomiske og finansielle krise. Vores samordnede EU-strategi betyder, at Europa rettere styrer debatten end følger den. Det er vores løsninger, der lægges mærke til, når der skal findes globale løsninger. Formandskabet har derfor inviteret stats- og regeringscheferne til middag i morgen aften. Formålet er at bygge videre på det succesfulde arbejde, der blev gjort under den uformelle frokost i Økofin-Rådet og på G20-finansministrenes møde i London, så vi kommer velforberedte til Pittsburgh.
Jeg forventer, at mødet i morgen og topmødet i Pittsburgh vil sikre yderligere fremskridt på de overordnede områder, som jeg har nævnt, men også på enkelte andre områder. En ting, som flere europæiske finansministre har omtalt i stærke vendinger, er spørgsmålet om bonusordningers betydning for den finansielle stabilitet. Der er blandt EU's finansministre enighed om, at vi bør gå forrest, når det gælder krav om effektive internationale standarder, der sikrer, at sådanne bonusordninger ikke har en destabiliserende virkning, og at bonusudbetalinger står i rimeligt forhold til den ydede præstation. Det er en vigtig del af det samlede initiativ, der skal sikre større gennemsigtighed og bedre tilsyn med finanssektoren, og det er afgørende, hvis vi skal kunne sikre finansiel stabilitet i fremtiden.
Rådet for Finansiel Stabilitet er blevet anmodet om at forelægge en rapport om sit arbejde med udvikling af principper for bonusordninger på topmødet i Pittsburgh. Jeg håber, at denne rapport vil indeholde konkrete strategier, som kan gennemføres i praksis, og som garanterer, at finansielle institutioner indfører fornuftige og ansvarlige aflønnings- og bonusstrukturer. Jeg håber desuden, at vi kan blive enige om fortsat at give vores økonomier den fornødne støtte, så længe der er behov for det, men det er samtidig vigtigt, at vi påtager os at afvikle foranstaltningerne, når de ikke længere er nødvendige, så vi kan vende tilbage til afbalancerede offentlige finanser, når opsvinget kommer.
Vi er kun lige begyndt at overveje disse exitstrategier. Deres form, samordning og gennemførelse vil blive et særdeles vigtigt element, hvis vi skal sikre et afbalanceret og langsigtet økonomisk opsving. Beskæftigelsen er en anden stor udfordring. Vi er nødt til nøje at udvikle de fornødne foranstaltninger og samtidig fastholde en god balance mellem finans- og strukturpolitikken. Jeg er sikker på, at vi også kommer til at gentage behovet for at imødegå protektionisme og sikre fairplay på de globale markeder. Det vil kræve en omfattende koordinering af den finansielle regulering og det finansielle tilsyn, men også af afskaffelsen af ekstraordinære foranstaltninger til støtte for den finansielle sektor. Der vil fortsat skulle gøres et stort arbejde på såvel nationalt plan som på EU-plan.
Drøftelserne om reformen af de finansielle institutioner vil fortsætte i morgen og i Pittsburgh, men også resten af året. Vi ønsker, at institutionerne skal være stærke, have tilstrækkelige ressourcer, det rigtige mandat, samt politiske retningslinjer og forvaltningsstrukturer, der på korrekt vis afspejler deres sammensætning. Der er tale om komplekse og sammenkædede spørgsmål, men vi må løse dem hurtigst muligt, så de finansielle institutioner kan udføre dette arbejde, som bliver stadig vigtigere.
Jeg vil til sidst gerne sige, at der naturligvis er et stort behov for politisk vilje, hvis vi skal gøre fremskridt i de kommende forhandlinger under klimatopmødet i København. Det har meget høj prioritet for det svenske formandskab. Vi ønsker at sikre, at alle har de rette incitamenter til at skride til handling og begrænse den globale opvarmning og tilpasse de økonomiske strategier til fordel for en klimavenlig udvikling.
Vores mål er, at der på topmødet i Pittsburgh gøres fremskridt med hensyn til udvikling af retningslinjer for finansiering af globale klimatiltag. Jeg kan ikke love, at vi opnår alt det, vi gerne vil, for disse spørgsmål er yderst komplicerede, men vi kan love, at formandskabet vil forsvare EU's synspunkter på en ansvarlig måde. Jeg ser i den ånd frem til frugtbare forhandlinger med stats- og regeringscheferne i morgen aften og til de konkrete resultater, som verden forventer på topmødet i Pittsburgh i næste uge.
(Bifald)
Joaquín Almunia
Hr. formand, fru Malmström, mine damer og herrer! Det er første gang, at jeg taler foran Parlamentet i den nye valgperiode. Jeg vil gerne starte med at lykønske Dem alle med Deres valg eller i mange tilfælde genvalg. Jeg er sikker på, at vi alle føler et ansvar for at løse en af vores generations største politiske udfordringer, nemlig hvordan vi kommer ud af denne dybe økonomiske og finansielle krise. Vi skal genskabe tilliden og stabiliteten af hensyn til vores borgere og samtidig forbedre deres muligheder og sikre alle den størst mulige grad af social samhørighed.
Spørgsmålet, som drøftes på G20-topmødet i Pittsburgh i næste uge, er af afgørende betydning for denne udfordring og denne bekymring. Jeg er overbevist om, at det vil blive ved med at dukke op i den kommende tid og gennem hele Parlamentets valgperiode, uanset om det drøftes på G20-topmøder eller møder i Det Europæiske Råd, under Deres egne forhandlinger eller i de forslag til initiativer, som den nye Kommission vil fremsætte for Parlamentet.
G20-topmødet i Pittsburgh er det tredje møde, der indkaldes til på stats- og regeringschefniveau siden Lehman Brothers' konkurs for et år og en dag siden og starten på den alvorligste krise i mange årtier.
Det står i lyset af de første to G20-topmøder i Washington i november sidste år og i London i april i år klart, at G20 spiller en betydningsfuld rolle i koordineringen af den globale løsning på denne krise.
G20's bidrag til udviklingen af en koordineret løsning har været afgørende for at undgå en endnu dybere recession end den, vi oplever i øjeblikket. G20 har også haft afgørende betydning for udviklingen af grundlaget for et økonomisk og finansielt system, som i fremtiden kan forhindre, at vi på ny oplever de ubalancer og udskejelser, som har ført til den aktuelle situation.
EU har spillet en aktiv og afgørende rolle for at opmuntre G20 i den forbindelse. Som hr. Barroso i går mindede om i Parlamentet, var det første topmøde i Washington et europæisk initiativ fra det franske formandskab og præsident Sarkozy og Kommissionen. EU har også bidraget afgørende til fastsættelsen af ambitiøse mål for de to tidligere topmøder og aktivt deltaget i det forberedende arbejde forud for møderne, så de ikke blot ville munde ud i principerklæringer, men i konkrete resultater og forpligtelser.
Alle europæere og de europæiske institutioner burde føle sig tilfredse med alt dette. Vi kan også være forholdsvis tilfredse med det koordineringsniveau, der har været mellem de forskellige europæiske repræsentanter ved G20, dvs. de europæiske lande, som er medlem af G20 og deltager i G20-møderne som sådan, og EU-formandskabet sammen med Kommissionen, hvor sidstnævnte repræsenterer alle europæere og samtlige medlemsstaters fælles holdning.
På topmødet i Washington i november sidste år nåede verdens største økonomier - G20-landene tegner sig for ca. 90 % af verdens BNP - til enighed om gennemførelsen af hjælpepakker til støtte for erhvervslivet på daværende tidspunkt (sidste efterår), da lånemarkederne, den internationale handel og investeringerne gik brat i stå som følge af den alvorlige finanskrise, der første gang viste sig i august 2007 og siden tog voldsom fart i september 2008.
Kommissionen fremlagde få dage efter topmødet i Washington sidste år sit forslag til den europæiske økonomiske genopretningsplan, som fik politisk opbakning på Det Europæiske Råd i december. Denne plan har dannet grundlag for EU's reaktion i forhold til finanspolitikker og politikker til fremme af efterspørgslen gennem instrumenter, som de nationale regeringer og parlamenter råder over, eller som de europæiske institutioner selv har til rådighed.
Disse diskretionære finanspolitiske foranstaltninger samt de automatiske stabilisatorers virkning, som er særdeles vigtig i de europæiske lande på grund af vores høje skatte- og afgiftstryk og dyre sociale velfærdssystem, forventes på grundlag af de nyeste tal at bidrage til den samlede efterspørgsel med, hvad der svarer til 5,5 % af EU's BNP mellem 2009 og 2010.
Den nye amerikanske regering har også vedtaget en meget omfattende hjælpepakke. Eftersom USA's automatiske stabilisatorer ikke er så betydningsfulde som vores her i Europa, betyder det, at den samlede støtte, dvs. den direkte hjælpepakke plus automatiske stabilisatorer, er den samme på begge sider af Atlanten. Også lande som Japan, Kina, Canada og andre G20-medlemmer har vedtaget tilsvarende finanspolitiske incitamenter.
På topmødet i London i starten af april blev behovet for en hurtig gennemførelse af disse planer i praksis i den forbindelse kraftigt understreget. Der blev opfordret til at holde nøje øje med disse planer og givet udtryk for, at de om nødvendigt skulle suppleres med yderligere foranstaltninger. Vi kan nu bekræfte, at disse hjælpepakker sammen med meget omfattende pengepolitiske incitamenter fra centralbankernes side samt mobiliseringen af offentlige ressourcer til støtte for de finansielle institutioner, særlig bankerne, har formået at bremse økonomiens frie fald. De har samtidig gjort, at vi dette efterår kan se de første tegn på stabilisering, sådan som det fremgår af de økonomiske prognoser, som jeg havde lejlighed til at fremlægge for to dage siden i Bruxelles. Der er for første gang i to år ikke tale om en nedjustering i forhold til de forrige prognoser.
Vi kan imidlertid endnu ikke sige, at økonomien er i stand til at holde sig selv kørende, hvis disse incitamenter blev fjernet. Det er også korrekt, at der selv med de indførte incitamenter er risiko for et tilbagefald på grund af den yderst bekymrende stigning i arbejdsløsheden og de fortsatte svagheder i det finansielle system.
Da G20-landenes finansministre mødtes i London i begyndelsen af måneden, var et af de budskaber, som de blev enige om med hensyn til topmødet i Pittsburgh, således behovet for foreløbig at fastholde de midlertidige støtteforanstaltninger, uden at glemme behovet for at påtænke en koordineret exitstrategi. Jeg vil kort vende tilbage til dette i slutningen af min tale.
De to første G20-topmøder i Washington og London var også afgørende for at få fastsat en global dagsorden for reformer inden for de finansielle regulerings- og tilsynssystemer. Man kunne sige, at vi er vidne til en radikal ændring af tonen efter knap tre årtier, som har været domineret af dereguleringsmodellen og teorier om finansmarkedernes påståede ufejlbarlighed.
I Washington skabte G20-landene grundlaget for og fastsatte principperne og dagsordenen for at underkaste finansmarkederne en strengere og mere effektiv regulering og et strengere og mere effektivt tilsyn, hvor ingen områder, produkter eller finansielle aktører slipper uden om regulerings- og tilsynsmyndighedernes kontrol. Disse myndigheder skal i langt højere grad samarbejde og koordinere deres tiltag for at rette op på den åbenlyse mangel på effektivitet i de nationale tilsynssystemer set i forhold til globaliserede markeder og finansielle institutioner, som arbejder på tværs af grænserne på disse markeder.
Der blev på topmødet i London i april gjort et storstilet arbejde for at skabe konkrete og vigtige fremskridt i gennemførelsen af denne reformdagsorden. På G20-topmødet i London blev der taget afgørende skridt for at opfylde løfterne om reformer, fra forsigtighedsregler for finansielle institutioner i forbindelse med regnskabsaflæggelse til det klare krav om gennemsigtighed i usamarbejdsvillige jurisdiktioner, dvs. skattelylande, og herunder regulering af hedgefonde og andre finansielle institutioner, sikring af gennemsigtige derivatmarkeder og vedtagelsen af regler for aflønning af topledere i finansielle institutioner og børsmæglere, der opererer på markederne.
EU har som følge heraf udført en meget vigtig opgave, ikke kun ved at støtte disse aftaler i G20-regi, men også ved at anvende disse G20-aftaler. Det har krævet et intensivt lovgivningsarbejde i det seneste år. Nogle af disse forslag er allerede blevet vedtaget her i Parlamentet og i Rådet. Andre er i øjeblikket til behandling i Parlamentet og Rådet, og inden årets udgang planlægger Kommissionen at vedtage endnu en række forslag, startende i næste uge, dagen før topmødet i Pittsburgh, med forslaget om at oprette Det Europæiske Udvalg for Systemiske Risici og tre europæiske mikrotilsynsmyndigheder, baseret på anbefalingerne i de Larosière-rapporten, som både Rådet og Kommissionen bakker op om.
Den amerikanske regering har også offentliggjort en ambitiøs økonomisk reformplan, og præsident Obama bekræftede i denne uge, at den er en prioritet i hans embedsperiode. Han anerkendte USA's ansvar, at USA var det sted, hvor krisen opstod og udviklede sig.
Målene for topmødet i Pittsburgh er bl.a. at kontrollere de positive fremskridt med disse reformer og sørge for den fornødne tilsynsmæssige konvergens på begge sider af Atlanten. Enhver tilsynsmæssig forskel vil eller kunne fremover blive brugt af investorer i arbitragestrategier, som på ny kunne skabe voldsomme markedsforvridninger. Ud over at sikre overholdelsen af det, der allerede er blevet aftalt, og tilskynde gennemførelsen af de vedtagne foranstaltninger skal topmødet i Pittsburgh imidlertid også sende et klart politisk budskab. Det utvetydige ønske fra regeringerne, de politiske ledere, institutionerne, vores egne lande og EU om at ville skabe en solid tilsynsramme med et fast tilsagn og et overbevisende budskab skal nu gøres klart. Budskabet skal være, at "ingen må tro, at nu hvor den værste del af krisen er ovre, kan den tidligere praksis, som førte til krisen, nu genoptages, som om intet var hændt".
Offentligheden forventer garantier for, at de finansielle institutioner og deres ledere bliver pålagt at overholde reglerne, særlig vedrørende aflønning, hvilket vil forhindre dem i endnu engang at bringe det finansielle system og realøkonomien som helhed i fare. Det skal siges, at EU står samlet på det punkt.
Et andet punkt, som har stået højt på dagsordenen for de forskellige G20-topmøder, er reformen af de internationale finansielle institutioner, hvilket fru Malmström allerede har været inde på.
Det eneste, jeg gerne vil tilføje, er, at der i London blev taget et utrolig vigtigt skridt fremad med hensyn til disse institutioners finansielle kapacitet, særlig hvad Den Internationale Valutafond (IMF) angår. Fondens udlånskapacitet er blevet øget med ikke mindre end 500 mia. USD, og det betyder, at IMF's samlede midler til sine operationer nu er oppe på 750 mia. USD. Der var herudover enighed om at fordele særlige trækningsrettigheder til en værdi af 250 mia. USD mellem alle IMF's medlemslande i forhold til deres kvote. Det blev desuden også vedtaget at øge IMF's finansielle kapacitet for at sætte gang i fondens lån på favorable vilkår til de fattigste lande. Alt det er der allerede styr på. Der er gjort væsentlig større fremskridt inden for det seneste halve år, end det har været tilfældet i mange år.
EU har naturligvis som følge heraf indvilget i at bidrage behørigt til forhøjelsen af IMF's midler. EU-medlemsstaterne har accepteret at forhøje deres almindelige bidrag med 125 mia. EUR i forbindelse med finansieringen af de nye målsætninger.
G20-landenes ledere vil også drøfte en ændring af de forskellige landes repræsentation i de internationale finansielle institutioners styrende organer. De nye vækstlande og udviklingslandene stiler fuldt forståeligt efter en mere passende repræsentation. Det er et ønske, som EU støtter, men det skal omsættes til konkrete aftaler. Det er årsagen til, at Kommissionen - om end dette ikke er EU-formandskabets officielle holdning - fortsat mener, at den bedste repræsentation for EU i disse organer er en samlet repræsentation, hvilket er i tråd med Parlamentets holdning til dato.
Der er også andre emner på dagsordenen for topmødet i Pittsburgh, bl.a. finansiering af klimaændringer som forberedelse til topmødet i København, behovet for at genoptage de internationale handelsforhandlinger og ikke give efter for protektionistiske tendenser samt øge støtten til de svageste og mest udsatte lande i forbindelse med håndteringen af krisen. Kommissionen vedtog som bekendt en meddelelse om finansieringen af klimaændringer i sidste uge.
Jeg vil gerne slutte af med at nævne det ønske, som blev fremsat på det seneste møde mellem G20-landenes finansministre, og som vil blive drøftet på topmødet i Pittsburgh, nemlig behovet for at skabe grundlaget for en fremtidig model for en mere afbalanceret og bæredygtig vækst. Det indebærer for det første, at der skal udvikles exitstrategier, som ikke skal anvendes med det samme, men når det er passende og på koordineret vis. Det skyldes, at udviklingen af sådanne strategier ikke kun er afgørende for en bæredygtig udgang på krisen, men også for samtidig at give udsigt til bæredygtighed på mellemlang til lang sigt efter krisens markante påvirkning af de offentlige finanser, beskæftigelsesniveauet og vores økonomiers vækstkapacitet.
Corien Wortmann-Kool
Hr. formand, fru Malmström, hr. Almunia! Vi er inde i en global krise. Vi har en finansiel sektor, som opererer i hele verden, og vi er derfor i videst muligt omfang nødt til at fastsætte bindende regler for sektoren på globalt plan. Det er årsagen til, at G20-topmødet i Pittsburgh er så vigtigt, selv om EU naturligvis selv bør gøre en kraftig indsats. Fokus for indsatsen skal være at genskabe balancen mellem frihed og ansvar, de værdier, der danner grundlag for vores sociale markedsøkonomi, kernen i valggrundlaget for Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater).
G20-topmødet er et vigtigt topmøde, hvor der bliver behov for mere end visioner - det glæder mig, at formanden selv gav udtryk for dette. Det er et topmøde, hvor der skal træffes beslutninger. Der skal indføres en strukturreform inden for risikoforvaltning, større gennemsigtighed og bedre regler for finanstilsyn. De sagde, hr. Almunia, at der er udarbejdet forslag vedrørende hedgefonde. Hvad håber De i den forbindelse at opnå på G20-topmødet? Der er også et stort behov for en hurtig reform af IMF og Verdensbanken, og der skal i tide udarbejdes en koordineret exitstrategi - det glæder mig, at De begge ligeledes nævnte dette - ellers vil der opstå nye problemer.
Det er af største betydning, at der gennem bindende regler gøres op med den umoralske bonuskultur, da bonusser, som belønner kortsigtede fortjenester, udgør en stor risiko for finansielle institutioners stabilitet. Det er imidlertid ikke alt, for der er meget forståeligt stor vrede i befolkningen, og det er også af den grund meget vigtigt, at vi udviser beslutsomhed.
Topmødet vil kun blive en succes, hvis der indgås bindende aftaler. Jeg har talt om finansielt tilsyn, men klimaændringer, forberedelsen af et succesfuldt topmøde i København og bekæmpelse af protektionisme til fordel for beskæftigelse er naturligvis også særdeles vigtige spørgsmål. De, EU, vi alle må sammen gå forrest her, og det er derfor vigtigt, at De får medlemsstaterne til at trække på samme hammel.
Udo Bullmann
Hr. formand, fru formand for Rådet, hr. kommissær, mine damer og herrer! Der kan først og fremmest ikke blive noget "som vi plejer" i den aktuelle økonomiske situation. Det vil kun give os mulighed for at sikre et langsomt opsving, og vi kommer til at se endnu en dramatisk stigning i arbejdsløshedstallene, også her i Europa. De må derfor udvise mod. Det er det vigtigste budskab, som Parlamentet kan sende til deltagerne i topmødet i Pittsburgh. Vær modige!
Jeg har lyttet til Deres forfriskende tale, hr. Almunia, og jeg vil gerne rose Dem for den. De skal nu begynde at omsætte ordene i praksis. Det er fint at starte med bonusordningerne, men det er ikke nok. Vi har behov for et gearskifte, overalt hvor kortsigtede spekulanter på grund af forfejlede regler har en fordel på de internationale finansmarkeder i forhold til dem, som ønsker at foretage langsigtede investeringer i beskæftigelse, eminente produkter og deres virksomheds succes på lang sigt. Det er korrekt at sige, at ingen risikovillige aktører og ingen risikovillige finanscentre kan fortsætte deres aktiviteter uden et rimeligt tilsyn, og det er derfor, vi har behov for tilsyn med de offshorecentre, som oversvømmer hele verden med tvivlsomme produkter. Det er den vigtigste opgave, som vi skal påtage os nu.
De bør heller ikke være bange for at drøfte finanspolitik - det er ikke forbudt. En global transaktionsafgift, som er til gavn for langsigtede investorer, ville bringe os videre i diskussionen som helhed. Vi har behov for en effektiv og forbedret samordning af vores internationale og også vores europæiske økonomiske politik. Det er rigtigt at overveje en exitstrategi, men det er lige nu endnu vigtigere, at vi finder ud af, hvordan vi kan yde en mere effektiv støtte til økonomien og forbedre samordningen af vores økonomiske politik.
Sylvie Goulard
for ALDE-Gruppen. - (FR) Hr. formand, fru minister, hr. kommissær! Vi påskønner selvfølgelig hele den indsats, som De har nævnt, og som reelt har haft en temmelig vidtrækkende virkning, men vi ønsker mere. Vi ønsker en konkretisering af en række elementer og forpligtelser i G20-regi. Jeg vil især gerne henlede Deres opmærksomhed på forskellen mellem de forholdsvist opmuntrende tal i finanssektoren og de forfærdelige arbejdsløshedstal i EU. Hvis vi får langtidsarbejdsløshed, vil vi for det første opleve en menneskelig tragedie, men også en belastning af de offentlige finanser og intet håb om et opsving gennem forbrug.
Vi, Gruppen Alliancen af Liberale og Demokrater for Europa, frygter i høj grad et japansk scenario med en form for træg vækst i flere år. Jeg tror desværre også, at Deres land, fru Malmström, Sverige, har oplevet dette. Hjælp os med at drage fordel af Deres erfaring.
Der er for mig at se tre vigtige opgaver. Vi skal for det første blive ved med at samarbejde internationalt og fortsætte kampen mod protektionisme og styrke globale institutioner som IMF. Vi kan ikke komme ud af denne krise ved egen hjælp. Europa må utrætteligt slå dette budskab fast.
Vi skal for det andet formå at indføre et effektivt tilsyn og stille langt større krav til stabiliseringen af banksektoren. Vi bør i den forbindelse være på vagt over for mediestunts fra G20's side. Der er den udøvende magt, men der er også et arbejde at gøre på det lovgivende plan, og for os, hr. Almunia, er Kommissionens forslag om tilsyn et skridt i den rigtige retning, men de er ikke nok. Vi ønsker i sidste ende flere europæiske enheder. Jeg mener desuden, at vi skal overveje fælles strategier for at komme ud af krisen, mens vi samtidig beskytter euroen og sørger for, at underskuddene ikke belaster den fælles monetære disciplin.
Jeg vil afslutningsvis gerne takke kommissær Almunia for at sige, at han er tilhænger af, at EU som organ vedtager holdninger i internationale institutioner, og dermed forsvarer fællesskabsmetoden. Vi regner alle med, at De vil sørge for, at det ikke kun er de store lande, der bliver hørt, men at hele EU og hele det indre marked forsvares.
Sven Giegold
Hr. formand! Jeg takker kommissæren for hans tale. Jeg har flere bekymringer. Den første er, at Parlamentets Udviklingsudvalg har udarbejdet et forslag til beslutning, som jeg vil citere fra: Parlamentet "konstaterer med stor bekymring, at denne krise [...] allerede har haft så store menneskelige omkostninger og har ødelæggende virkninger for de sårbare grupper i de fattigste lande, idet det således kan forventes, at arbejdsløsheden vil vokse med 23 mio., at der vil blive op til 90 mio. flere ekstremt fattige alene i 2009, og at livsreddende medicin til behandling af op til 1,7 mio. aidsramte kommer til at stå på spil, samt at der vil ske mellem 200 000 og 400 000 flere børnedødsfald om året i gennemsnit mellem 2009 og 2015".
Forslaget blev desværre ikke vedtaget, selv om det var udarbejdet af alle Parlamentets grupper i fællesskab. Det finder vi meget beklageligt, og vi synes, at det er en skam, at Parlamentet ikke var i stand til at vedtage en beslutning om G20 og udviklingsspørgsmål.
Det store spørgsmål er, hvordan vi skal finansiere konsekvenserne af krisen, og her har den tyske finansminister sammen med forbundskansleren foreslået, at G20-medlemmerne drøfter muligheden for en global transaktionsafgift. Jeg vil gerne spørge Kommissionen og formanden for Rådet, om De støtter dette forslag.
En anden ting er skattely. G20 ønsker at håndtere problemet på grundlag af informationsudveksling sag for sag. Vi ved, at dette ikke vil fungere. Udviklingsudvalget har foreslået at indføre et rapporteringssystem land for land, således at transnationale selskaber skal rapportere tilbage på landebasis. Vi foreslår, at der indføres automatisk informationsudveksling, således at informationen reelt flyder mellem de forskellige lande.
Der er behov for gennemsigtighed i et globalt finansielt system. Vi ønsker desuden at kende Deres holdning til de konkrete forslag, der skal få os ud af krisen og finansiere konsekvenserne.
Kay Swinburne
Hr. formand! Tak for de taler, som vi har hørt her til formiddag. Jeg glædede mig især over fru Malmströms bemærkning om, at deltagerne ved G20-topmødet i Pittsburgh skal blive enige om en omfattende samordning af dels den fortsatte støtte fra hjælpepakker, dels afviklingen af disse støtteforanstaltninger, når tiden er inde, samt en målrettet, koordineret indsats med hensyn til tilsyn i fremtiden.
Baggrunden for dette topmøde er imidlertid lande, der bruger billioner af dollars på støtteaktioner og hjælpepakker, og i to af verdens største økonomier ser vi visse protektionistiske foranstaltninger, især inden for dæk- og fjerkræbranchen, og disse økonomier har samtidig to af de mest komplicerede tilsynsstrukturer i verden. Der er tale om EU og USA, som påtænker at give deres finansielle systemer et hovedeftersyn. Jeg håber derfor, at de vigtige spørgsmål om, hvordan de finansielle tjenester koordineres, særlig nu, hvor der i visse lande ses de første tegn på, at denne periode med negativ vækst er ved at være ovre, bliver hoveddiskussionsemnet, i stedet for det afledende spørgsmål om kontrol med bankernes bonusordninger.
Fokus for dette topmøde bør være, hvordan vi får en fælles tilsynsramme inden for en fælles tidshorisont, så vi ikke skaber en mulig konkurrencefordel i enkelte lande eller en mulighed for tilsynsarbitrage og dermed spekulationshandel. Der bliver ingen fordel af at være først med det nye finansielle tilsyn. En global, samordnet tilgang er det eneste, som vil være til gavn for virksomheder, der ønsker at rejse kapital i Wales, i EU og i resten af verden.
Hvis walisiske virksomheder ikke kan få adgang til midler i USA, hvis de banker, som de er afhængige af, vil kræve så stor sikkerhed, at skatteyderne i EU bliver nødt til at tage endnu større risici, vil vi ikke blive rost for at være de første, der indfører et ekstremt byrdefuldt tilsyn. Min bøn er, at der til alle tider vedtages og fastholdes en global, koordineret tilgang for at sikre alle vores virksomheder i Wales, i EU og i resten af verden adgang til kapital i fremtiden.
Miguel Portas
Hr. formand! Bankernes overskud steg med 18 % i Portugal i første kvartal i år. Det eneste, der steg mere end bankernes overskud, var arbejdsløsheden. Portugal er ikke en undtagelse, men et eksempel på et uopfyldt løfte fra G20-landene, som var, at vi skulle løse denne krise gennem en ny økonomisk orden og en ny verdensorden.
Sådan forholder det sig ikke, og 50 mio. flere arbejdsløse og 200 mio. flere fattige beviser det. Jeg opfordrer derfor Kommissionen og fru Malmström til at få styr på bonusordninger og hedgefonde - helt bestemt - men det allervigtigste er at tage hånd om noget, som vi ikke har nævnt her, nemlig at få gjort op med offshorebankvirksomhed, skattely, afgiften på finansielle transaktioner og bankhemmeligheden. De bør få alt frem i lyset, hvis de ønsker, at folk skal stole på dem.
Mario Borghezio
Hr. formand, mine damer og herrer! Hvordan kan folk have tillid til tilsynet med finansmarkederne, når ansvaret for tilsynet overdrages til de globale finanstemplers ypperstepræster, bl.a. Mario Draghi?
I USA finder der en folkelig opstand sted, en ny konservativ revolution, hvor befolkningen går til kamp mod finansoligarkierne. Vi har som befolkning ikke tiltro til, at man lader skatteyderne finansiere politikker til redning af de finansielle kræfter, hverken i USA eller i Europa. De europæiske regeringer burde i stedet forsyne realøkonomien med tilstrækkelige ressourcer og bekymre sig om produktionen og beskæftigelsen. Vi kan se resultaterne af G20-topmøderne, og der er intet om lofter eller bonusser og intet om afskaffelse af skattely.
Foranstaltningerne er i stedet alene rettet mod at redde dem, der er ansvarlige for finansboblen, og det har vi allerede brugt 23 bio. EUR på, hvoraf 5 bio. EUR kom fra Den Europæiske Centralbank. Pengene i vores økonomi er blevet givet væk til dem, der er ansvarlige for finansboblen. Der er i forhold til de 850 mia. EUR, som bankerne er blevet tildelt, kun øremærket 50 mia. EUR til velfærdsstøtteordninger og produktionsfremme. Det er i virkeligheden den finansielle top, der udstikker ordrerne, og politikerne, der adlyder dem.
Politikerne i både USA og Europa fremstår blot som de globale bankimperiers tjenere. Vågn op Europa! Følg eksemplet fra den amerikanske befolkning, som er i gang med at starte en ny stor revolution: de konservatives revolution!
Hans-Peter Martin
(DE) Hr. formand! Vi har behov for en demokratisk revolution. Det står klart i lyset af denne proces, som der til alt held er kommet gang i takket være det, der i øjeblikket er G20, for flere kunne komme til. Man kunne endog forestille sig G3. Hvad med om Rådet hjalp med at skabe en demokratisk kontrolmekanisme, særlig i lyset af dets konsensustradition? Det behøver ikke at være et verdensparlament til at starte med, men indsatsen skal igennem en demokratisk kontrol forestået af valgte parlamentsmedlemmer inden for et langt større forum end Europa-Parlamentet.
Jeg vil også gerne specifikt påpege, at spørgsmålet om systemiske risici skal gribes an ved roden. Med henvisning til navnlig den kedelige situation, som vi bliver ved med at befinde os i, og som startede tilbage i 1998 med LTCM, Hypo Real Estate og naturligvis Lehman samt følgevirkningerne heraf, bør der udformes regler, som gør det umuligt at ende med det grundlæggende problem med "for stor til at gå konkurs". Det kan naturligvis ske gennem konkurrencelovgivning, men det er bestemt også et grundlæggende globalt spørgsmål.
Med hensyn til en global transaktionsafgift nedsatte Parlamentet tilbage i 1999 gruppen om Tobinskatten. Det er godt, at der er sket fremskridt på det område. Hvad tilsynspakken angår, er vi nødt til straks at handle på europæisk plan og ikke lade os holde tilbage af dem, som ønsker det forkerte Europa.
Othmar Karas
(DE) Hr. formand, mine damer og herrer! Statistikkerne ser bedre og bedre ud. De mange forskellige årsager til krisen - og der er ikke blot tale om smuthuller i lovgivningen - er langt fra væk. Vores politiske vilje, beslutsomhed og mod må i den forbindelse ikke svigte os - tværtimod.
Vi taler i dag om G20. Det er en god proces. Vi har behov for nye eller andre strukturer, prioriteter og vurderingsgrundlag for at kunne opbygge en global økonomi og en finansiel, social og retlig orden i verden.
Det kræver tre ting. Vi er for det første nødt til at udvikle en demokratisk og parlamentarisk lovgivningsproces, vi har for det andet brug for mere EU i Europa og mere Europa i verden, hvilket bl.a. betyder, at værdierne i vores charter om grundlæggende rettigheder skal være vores eksportvarer, og at vores model for en ansvarlig økosocial markedsøkonomi skal være grundlaget for vores globale orden, og vi har for det tredje behov for et europæisk tilsyn på områder, hvor der ikke er udsigt til nogen aftale inden for rammerne af G20.
Vi er tilhænger af et integreret europæisk finansmarkedstilsyn og ikke blot et samordnet tilsyn på grundlag af modellen for Den Europæiske Centralbank. De Larosière-rapporten er ikke tilstrækkelig. Vi er tilhænger af debatten om bonusbetalinger, men en ændring af aflønningsmetoderne er ikke den rette måde at gribe det an på. Vi skal ændre vurderingsgrundlaget, og hvor der er en bonusordning, skal der også være en strafforanstaltning.
Debatten om procyklikalitet er efter min mening for unuanceret i øjeblikket. Vi er nødt til at fjerne de procykliske virkninger af krisen og de nuværende regler for 2009 og 2010. Den politiske vilje må ikke svigte os. Efter talerne af rådsformanden og kommissæren skal vi derfor tage til Pittsburgh med optimisme.
Pervenche Berès
(FR) Hr. formand, fru formand for Rådet, hr. kommissær! Et år efter Lehman Brothers' konkurs er EU's stilling ved G20-topmødet i Pittsburgh helt afgørende, hvis vi vil undgå en gentagelse af tidligere begivenheder, og hvis vi fortsat ønsker, at forandringens dynamik skal stå øverst på dagsordenen. Jeg har fire bemærkninger til dette emne.
For det første forpligtede stats- og regeringscheferne sig til at øge IMF's midler på G20-topmødet i London i april. Udmærket! Vi har set, at der var stor opbakning til opfyldelsen af dette mål. Jeg frygter, at der bag dette har været mindre vilje til at gøre noget ved den kraftigt tiltrængte reform af IMF's ledelse.
Min anden bemærkning er, at vi ikke må lade os narre. Jeg ønsker ikke, at den allestedsnærværende debat om bonusser og aflønning af administrerende direktører og børsmæglere - som er helt afgørende, hvis vi ønsker at ændre systemet, så der kommer mindre fokus på kortsigtede investeringer og større fokus på langsigtede investeringer - overskygger en lige så vigtig indsats mod skattely, som var højdepunktet på topmødet i London.
Min tredje bemærkning - og den har forbindelse til det, som hr. Bullmann sagde tidligere - er, at dette er et historisk øjeblik, hvor vi kan rejse spørgsmålet om bankernes bidrag til finansieringen af krisens følgevirkninger. Det vil give os mulighed for at genoptage debatten om beskatning af transaktioner, som i sig selv vil kunne frigive midler til langsigtede investeringer. I betragtning af den måde, som bankerne er blevet støttet og hjulpet på for at klare sig igennem krisen, må jeg endnu engang sige, at den eneste rigtige, behørige og effektive vej frem er, at de i dag bidrager til finansieringen af økonomien.
Min sidste bemærkning er, at når vi ser på beskæftigelsessituationen, så mener jeg, at vores G20-møder fra starten har været utilstrækkelige i forhold til at løse det makroøkonomiske spørgsmål, spørgsmålet om en global beskæftigelsespagt og spørgsmålet om at finde en strategi, der fremover vil gøre os i stand til at rette op på de globale ubalancer, der forårsagede denne krise.
Wolf Klinz
(DE) Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg glæder mig over G20's hurtige og beslutsomme reaktion på den internationale finanskrise. Der er sket rigtig meget. Ilden synes at være blevet slukket, men grundlaget for vores finansielle system er stadig ustabilt. Borgerne er nervøse. Overskud reinvesteres til fordel for aktionærerne, og tab overvæltes på samfundet - det er sådan, borgerne opfatter det. Det er i mellemtiden blevet hverdag igen for flere og flere af de markedsaktører, som laver store armbevægelser i stedet for at fokusere på det, som de reelt burde gøre som tjenesteydere, nemlig at støtte realøkonomien. Finansetik og finansielt ansvar synes stadig at være et fremmedord for mange af dem.
Jeg forventer konkrete - og hurtige - foranstaltninger fra G20. Jeg håber, at EU-medlemsstaterne vil trække på samme hammel. Vi har ud over nye tilsynsstrukturer også behov for større beholdninger af egne midler, som skal forhøjes i forhold til risikoen, langsigtede - ikke kortsigtede - incitamentsordninger, en koordineret exitstrategi for statsstøtte, behersket protektionisme, ensartet tilsyn i stedet for tilsynsarbitrage, et opgør med procyklikalitet og en løsning på problemet med "for stor til at gå konkurs", og så skal vi frem for alt holde fast ved den afprøvede og gennemtestede sociale markedsøkonomi.
Cornelis de Jong
(EN) Hr. formand! G20 har indtil videre koncentreret sig om tiltag inden for den finansielle sektor. Alle synes imidlertid at glemme, at realøkonomien også lider på grund af grådighed og en besættelse af kortsigtet profit.
Jeg har dyb respekt for små virksomheder, som imod alle odds forsøger at overleve. De fortjener at få de lån, som de er berettiget til. Jeg har imidlertid ingen respekt overhovedet for ledelsen i nogle af de større virksomheder, som er ligeglade med de produkter og tjenester, de leverer, og kun kan tænke på ekspansion og spekulation.
Jeg opfordrer derfor G20 til at drøfte, hvordan vi kan gøre økonomien mere demokratisk, og hvordan vi kan sikre, at de ansatte og andre, som varetager almene interesser, har tilstrækkelig magt i virksomheden til at kontrollere ledelsen.
Vi er inden for EU endnu engang nødt til at se på statutten for det europæiske selskab. Vi bør sørge for, at det bliver umuligt for aktionærer og ledelsen at indlade sig på spekulative vækststrategier til skade for virksomhedens egne og de ansattes langsigtede interesser.
Krisztina Morvai
(EN) Hr. formand! Langt de fleste europæere er ikke virksomhedsledere eller bankfolk, men familielandmænd, småentreprenører eller statsansatte.
Det meste af Europa er dødtræt af det nuværende system, hvor globale multinationale selskaber og banker regerer verden. De har behov for og ønsker en helt ny model, hvor strategien går fra at være global til at blive lokal, hvor beslutningsprocessen går fra at være fuldstændig profit- og pengeorienteret til at blive menneske- og samfundsorienteret, hvor landbruget går fra at være reguleret af WTO's frihandelsregler til at blive et spørgsmål om fødevaresuverænitet, lokal produktion og lokalt landbrug.
Glem ikke at repræsentere det europæiske flertals synspunkter på G20-topmødet.
Werner Langen
(DE) Hr. formand, mine damer og herrer! Hvem skal regulere hvem og hvordan? Det bliver et af de kontroversielle spørgsmål på G20-topmødet. Selv om der er enighed om, at vi ikke kan vende tilbage til en ureguleret udvikling på finansmarkederne, er spørgsmålet om metoderne og tilsynets omfang stadig genstand for heftig diskussion. Det vil fortsat være muligt at nå til enighed om egenkapitalkrav, om kreditvurderingsbureauer og muligvis også om spørgsmål vedrørende derivater og godkendelse heraf, men der bliver strid om spørgsmålet om illoyal konkurrence, afgifter og tilsyn. Der bliver strid om bonusordningerne, og der bliver strid om Europas krav om en Tobinskat.
Vi har som europæere med andre ord et ansvar for at gøre vores hjemmearbejde, uanset resultatet af G20-topmødet, og Kommissionen er på rette spor, idet den ikke udelukkende sætter sin lid til topmødet. Mottoet skal være: Ingen finansmarkedsaktører, ingen finansielle produkter og ingen finanscentre uden tilsyn i fremtiden.
Det internationale økonomiske opsving er imidlertid også på dagsordenen. Vi kan ikke fortsætte som hidtil og fastholde ubalancerne i verden til fordel for USA og til fordel for de store industrilande. Vi skal bruge kræfterne på at udrydde fattigdom og sult i verden, og G20-topmødet skal sætte fornyet skub i denne indsats.
Jeg vil gerne tilføje en ting, som ingen med undtagelse af kommissær Almunia har påpeget endnu. Vi skal overholde stabilitets- og vækstpagten i Europa, ikke begrave den. Det er alene, fordi vi havde denne pagt, fordi vi reviderede og håndhævede den, at det overhovedet var muligt for Europa at forblive handlekraftig. Det bør fortsat være en europæisk målsætning at udforme en hurtig exitstrategi, der kan få os ud af den kraftige gældsætning og tilbage til en stabil økonomi, tilbage til stabilitets- og vækstpagten, som vi kender den.
Edward Scicluna
(MT) Hr. formand! Et af de mest populære emner - i det mindste i forhold til nyhedsstrømmen om G20-topmødet - er i øjeblikket spørgsmålet om bonusser. Det er tydeligvis et meget omdiskuteret emne, men vi må forstå, at det aktuelle problem er langt mere kompliceret. Det skal siges, at hvis disse bonusser kan udgøre en risiko for det finansielle system, så skal de naturligvis tjekkes. Vi må imidlertid huske på, at det var store underskud i udenrigshandelen, der førte til krisen, foruden nationale budgetunderskud.
Vi skal også tage beskæftigelsen i betragtning. Vi ved, at det tager ca. et år, før udviklingen i BNP afspejles i beskæftigelsen. I forhold til beskæftigelsesanalyser skal de finanspolitiske hjælpepakker, der anvendes, derfor fastholdes, indtil vi begynder at se positive resultater. Kommissionen bør sikre, at der ikke er nogen uoverensstemmelser, og kræve, at der er registreret et fald i underskuddet, inden pakkerne afvikles.
Kyriacos Triantaphyllides
(EL) Hr. formand! På det G20-topmøde, hvor hovedemnet var bonusordninger, kom deltagerne selv ikke med lidt god vilje ind til roden af problemet, og mødet blev desværre ikke et skridt mod en forbedring af det nuværende system.
Rækken af forslag til ændring af reglerne begrænser sig til en analyse af overfladiske emner og har ikke fokus på sociale målsætninger. Målet bør være et hovedeftersyn af det finansielle system og den offentlige og sociale kontrol og et mere demokratisk topmøde med deltagelse af alle lande, hvor spørgsmål som øget arbejdsløshed og de stadig stigende priser på basale varer og brændstof bliver behandlet, et topmøde, hvor der træffes afgørende beslutninger om at intervenere på markedet for at sætte en stopper for den fortsatte privatisering og ødelæggelsen af socialstaten.
Dette er befolkningens reelle behov. Borgerne ønsker i dag en generel strukturændring, som ligger milevidt fra et nyliberalt system, der fører til underudvikling i stedet for udvikling, og som ligger milevidt fra den uhæmmede spekulation, der arbejder imod befolkningens interesser.
Jean-Paul Gauzès
(FR) Hr. formand, hr. kommissær! Jeg bifalder Deres beslutsomhed.
Europa er begyndt at indføre et effektivt tilsyn, men Europa må ikke gøre det alene. Der er behov for et tæt internationalt samarbejde, og det er præcis, hvad vi forventer af G20-topmødet. Deltagerne skal med stor vilje og energi gå videre med de reformer, der blev påbegyndt på tidligere møder. Den internationale ramme for tilsyn med finanssektoren skal færdiggøres, så den kan fremme investeringer, vækst og beskæftigelse. Retningslinjerne skal bekræftes. Krisen er ikke ovre. Vi må ikke vende tilbage til den forudgående situation og opgive tiltag, som er nødvendige for i videst muligt omfang at undgå nye kriser, der går særlig hårdt ud over realøkonomien, væksten og beskæftigelsen.
Det er lige så nødvendigt at styrke tilsynet og reguleringen. Tilsynspligten bør afspejle omfanget af systemiske risici, som de finansielle institutioner påfører sektoren. Spekulative aktiviteter, som udgør en betydelig risiko, bør modvirkes ved at forhøje kapitalkravene og anvende Baselreglerne internationalt.
Vi bør med hensyn til de ansatte i finanssektoren anbefale, at der nedsættes lønudvalg, at gennemsigtigheden omkring disse lønninger øges gennem strengere oplysningskrav, og at der føres tilsyn med variable lønninger, særlig bonusser. Det er ligeledes bydende nødvendigt at styrke de internationale finansielle institutioner og gennemføre reformen af ledelsen og repræsentationen i IMF.
Dette er nogle af de forventninger, som borgerne har til det næste G20-topmøde, hvor Europa skal tale med én stemme, med beslutsomhed og med overbevisning.
Alejandro Cercas
(ES) Hr. formand, hr. Almunia, fru Malmström! Når De kommer til Pittsburgh, vil jeg gerne bede Dem om ikke at glemme, at vi ikke blot oplever en finansiel og økonomisk krise af hidtil ukendte dimensioner, men også en alvorlig samfundskrise, som har katastrofale følger for dem, som er i størst nød, dem, som kun har deres arbejde, små virksomheder og de mest ugunstigt stillede regioner og lande. Jeg håber, at det i Pittsburgh bliver gjort klart, at økonomien er vigtig, men at befolkningen er vigtigere, og at økonomien tjener befolkningen.
Jeg vil derudover bede kommissæren og ministeren om ikke at glemme Europa under topmødet i Pittsburgh. Lad Deres stemmer overdøve de tre tenorer. Jeg har her et brev af 3. september fra tre europæiske premierministre. Der står ikke et ord om Europa. De siger, at det er vigtigt, at Europa taler med én stemme, men de bliver ved med at overdøve Europas stemme.
De må tale højere end dem. De må gøre det klart, at Europa har en ret og en pligt, og at vores vision om den sociale markedsøkonomi er løsningen på krisen og samtidig kan forhindre, at den opstår igen.
José Manuel García-Margallo y Marfil
(ES) Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg er enig i mange af de synspunkter, der er blevet fremsat, men er nødt til at nedtone visse andre.
Jeg er enig i, at det er for tidligt at tage krykkerne fra patienten, men at det er på tide at gøre ham klar til at gå uden dem. Vi skal stadig suge overskydende likviditet op fra markederne, rette op på ubalancerne i de offentlige finanser og genskabe respekten for konkurrencereglerne. I Pittsburgh skal vi gøre flere ting, som vi ikke kan gøre alene: Vi skal etablere varslingsmekanismer, der fungerer, for dem, vi havde, virkede ikke. Vi skal revidere tilsynsreglerne, for de nuværende regler har ikke virket.
Jeg er enig i, at det er vigtigt at regulere bonusser og skattely. Det er nødvendige, men utilstrækkelige foranstaltninger. Det er efter min opfattelse vigtigere at genopbygge de finansielle institutioners position, nedbringe gælden og opbygge reserver, når tiderne er gode, så vi kan klare os igennem dårlige tider. Det er vigtigere at gøre en indsats i forhold til tilsyn.
Kommissæren ved, at jeg støttede de Larosière-rapporten, selv om jeg følte, at den var utilstrækkelig. Jeg går nemlig ind for et mere centraliseret tilsyn. Det står imidlertid klart, at det europæiske tilsyn ikke kan fungere uden et tæt samarbejde med tilsynsmyndighederne i verdens andre store økonomiske områder. Vi er også nødt til at gøre noget ved handelen. Det er meget fint at hjælpe de nye vækstlande, men det er vigtigere at fjerne de barrierer, der fortsat hindrer handelen med varer.
Det vigtigste, hr. kommissær, er, at vi får skabt grundlaget for en stabil og bæredygtig vækst over en generation. Vi har i den forbindelse brug for frie markeder, markeder, der er åbne over for innovation, markeder, der er åbne over for iværksættere, men samtidig markeder, der er underlagt en vis grad af tilsyn.
Jeg vil slutte af med et citat, som min landsmand hr. Almunia vil kende: "Du skal ikke udstede for mange love, og når du gør det, skal de være gode og frem for alt overholdes". Sådan sagde Don Quijote til sin ven Sancho.
Peter Skinner
(EN) Hr. formand! Jeg vil gerne takke kommissæren. Jeg tilslutter mig især hans charter for bæredygtig økonomisk aktivitet. Jeg mener, at det er det, vi skal tage med til G20-topmødet, og jeg er ikke enig i, at vi bør bruge alle vores kræfter på bankernes bonusser. Jeg mener, at det på mange måder er en afledningsmanøvre, selv om der skal tages hånd om problemet. En liste med ønsker til løsning af verdens problemer vil sandsynligvis heller ikke skabe revolutioner for at sige det rent ud.
Sektoren for finansielle tjenesteydelser står i flammer. Vi skal først sikre, at vi har slukket ilden, og at den ikke blusser op igen. Vi har til det formål brug for en ensartet tilgang. G20 er et vigtigt forum, men vi har også behov for permanente strukturer såsom Det Transatlantiske Økonomiske Råd, der kan tage sig af spørgsmål om f.eks. IFRS-standarderne. Hvis vi for alvor skal gøre noget ved de systemiske risici, er vi nødt til at holde op med at kigge i bakspejlet og begynde at fokusere på vejen foran os.
Kader Arif
(FR) Hr. formand, mine damer og herrer! Den krise, som vi oplever, er dyb og længerevarende. Det haster derfor med og er helt afgørende at få indført de fornødne regler og det nødvendige tilsyn med finanssektoren og bankerne for derved at forhindre en endnu alvorligere gentagelse af den aktuelle krise. Det finansielle system skal atter tjene realøkonomien og ikke blive ved med at ødelægge den.
Ud fra dette synspunkt endte det seneste G20-topmøde i London, som flere har nævnt, med hvad der mildest talt var halve forslag, og løfterne er under alle omstændigheder ikke blevet til handling, og den finansielle usikkerhed er her endnu.
EU skal i lyset af denne situation og for at sikre, at der kommer noget virkelig nyttigt ud af G20-topmødet i Pittsburgh, forsvare effektive tilsynsforanstaltninger, der har reelle konsekvenser. Jeg vil ud over de vigtige finansielle tilsynsforanstaltninger, som flere af mine kolleger har nævnt, personligt gerne fremhæve handel og udvikling, fordi der i Pittsburgh også vil blive tale om at genoptage Dohaforhandlingerne. De skal genoptages, ja, men på betingelse af, at forhandlingsrundens oprindelige og primære mål, dvs. udvikling, ikke sættes ud på sidelinjen igen. Vores partnere i syd vil med god grund ikke acceptere, at deres problemer fortsat forbliver uløste.
Det, der er på spil i forbindelse med dette G20-topmøde, rækker ud over finanskrisen. Det drejer sig om at lægge grunden for en ny global orden.
Ramon Jauregui Atondo
(ES) Hr. formand, fru Malmström, hr. Almunia! Jeg vil gerne give Dem tre idéer på ét minut.
Vi har for det første brug for mere Europa. Det skyldes, at Europa i betragtning af den globale situation må stå sammen og være stærk. Hvis vi ikke formår det, vil Europa ikke få betydning og blive holdt uden for indflydelse.
Vi har for det andet brug for mere stat. Det skyldes, at vi foruden at udvikle en ny verdensorden, indføre nye regler og et nyt tilsyn og sikre større international koordinering er nødt til at gøre op med skattely og revidere den transnationale beskatning. Det er efter min opfattelse et presserende spørgsmål af betydning for fremtiden.
Endelig har vi behov for et bedre marked. Jeg føler, at det er afgørende at gentage behovet for en ny virksomhedsetik og også behovet for at fremme en ny kultur for virksomhedsansvar. Det, mener jeg, er vigtigt. Virksomhederne skal blive en del af samfundet og som sådan holdes ansvarlige over for interessegrupper og interessenter.
Rachida Dati
(FR) Hr. formand, fru minister, hr. Almunia! Jeg vil først og fremmest gerne sige, at Tyskland, Det Forenede Kongerige og Frankrig den 3. september nåede frem til en aftale og talte med én stemme for at udtrykke europæisk enighed i spørgsmålet om tilsyn med børsmægleres bonusser.
På torsdag mødes de 27 rådsmedlemmer for at forberede G20-topmødet. Jeg opfordrer Dem til at arbejde aktivt for at finde en løsning, en fælles løsning, én, som er særlig ambitiøs i forhold til spørgsmålet om aflønning af børsmæglere. De regler, der blev vedtaget, og de beslutninger, der blev truffet på det seneste G20-topmøde i april, er bestemt ikke blevet fulgt, eftersom de banker, der havde modtaget statsstøtte, hurtigt afsatte beløb til aflønning af børsmæglere.
De europæiske borgere kan ikke og ville ikke kunne forstå, hvorfor sådanne overtrædelser ikke er blevet straffet, når der blev vedtaget foranstaltninger på G20-topmødet. Når det gælder statsstøtte, skal overtrædelserne helt klart straffes. Det er derfor afgørende, at der vedtages konkrete og frem for alt fælles foranstaltninger i Pittsburgh. Vi kan ikke være de eneste, der optræder moralsk korrekt.
Der skal kort sagt føres bedre tilsyn med lønningerne gennem regler om gennemsigtighed, ledelse og ansvar, og der skal indføres sanktioner, hvis disse regler overtrædes.
Monika Flašíková Beňová
(SK) Hr. formand! Den plan, som De har forelagt her, og som De vil forelægge på G20-topmødet, er efter min opfattelse temmelig ambitiøs. Jeg er imidlertid bekymret med hensyn til, hvad konklusionerne af G20-topmødet vil blive, og hvad den reelle betydning for samfundet vil blive, eftersom de resultater, der er sluppet gennem EU-medlemsstaternes filter, foreløbig hverken er konkrete eller synlige.
Fru Malmström sagde, at det drejer sig om at give ledere en løn, der står i forhold til deres indsats, men det skal siges, at alle data peger på, at det netop er i de sektorer, som vi støttede økonomisk, og som vi beskyttede mod konkurs, at lederne ikke modtager en løn, der står i forhold til deres indsats. Der er desuden ikke sket noget med hensyn til offshorebanker - spørgsmålet er ganske enkelt ikke blevet bragt på bane.
Alt dette fører til stigende arbejdsløshed og problemer for små og mellemstore virksomheder, og vi burde efter min mening måske fokusere på færre spørgsmål i fremtiden, men sørge for, at de spørgsmål, som vi så fokuserer på, bliver løst fuldt ud.
Pascal Canfin
(FR) Hr. formand! De talte om IMF's ledelse. Jeg vil også gerne vide, om De på G20-topmødet agter at rejse spørgsmålet om de betingelser, der følger med de penge, som IMF udlåner til lande. Vi har set, at de tidligere meget liberale betingelser ikke er blevet ændret, og det gælder især de lån, som er ydet til visse europæiske lande. Hvad er Deres holdning til det?
Mit andet spørgsmål er: Hvad er Kommissionens og Rådets holdning til Kinas forslag om at indføre en lidt anderledes international valuta i et forsøg på at regulere det finansielle system ved hjælp af et alternativ til dollaren?
Mit tredje spørgsmål er: G20-topmødet afholdes også som led i forberedelserne til klimatopmødet i København. Kommissionen har foreslået at bevilge mellem to og 15 mia. EUR, for at hjælpe landene i syd med at tilpasse sig klimaændringerne. Hvad er Rådets holdning til det? Hvor mange penge agter De at lægge på bordet på G20-topmødet i næste uge?
Vicky Ford
(EN) Hr. formand! Der er kommet mange fornuftige løsninger ud af G20-topmøderne: behovet for at ændre reguleringen og tilsynet i finanssektoren og behovet for at handle på koordineret vis. Vores nationale politikere siger én ting, men her i EU synes vi at gøre noget andet. De nærmere detaljer i den regulering, som visse af mine kolleger allerede er i gang med at overveje, viser, at der er uoverensstemmelser både med hensyn til tidsplanen for dens gennemførelse og med hensyn til de nærmere bestemmelser.
Vores økonomier er stadig meget sårbare. Arbejdsløsheden stiger, og adgangen til finansiering er et kæmpe problem, særlig for små og mellemstore virksomheder. Ønsker vi at sætte vores britiske eller europæiske virksomheder i en konkurrencemæssig ugunstig situation, når de har behov for driftskapital? Ønsker vi at gøre det så dyrt at låne i en europæisk bank, at kunderne, vores virksomheder, i stedet går ud og låner på Wall Street og ender med at give Wall Street endnu en fordel på bekostning af de europæiske banker?
(Formanden fratog taleren ordet)
Enikő Győri
(HU) Hr. formand, mine damer og herrer! Tillad mig at tage fat på dette emne ud fra et af krisens moralsk forkastelige aspekter. De ungarske borgere blev chokerede over, at de ungarske banker i en tid, hvor landet klarer sig ved hjælp af støtte fra IMF og EU og efter syv år med en socialdemokratisk ledet regering, kunne fremvise halvårsoverskud på to tredjedele af niveauet før krisen. Bankerne har desuden mulighed for ensidigt at ændre deres aftaler og dermed bringe de borgere, som har optaget lån i fremmed valuta i håbet om at kunne købe deres egen lejlighed, i en udsat situation.
Jeg mener helt afgjort, at vi skal gribe ind over for denne udvikling. Vi bør underkaste bankerne og andre aktører på de finansielle markeder et ordentligt tilsyn. Vi bør forhindre, at den skadelige bonuskultur, der fandtes før krisen, fortsætter. Vi bør fastsætte helt klare erhvervsetiske regler, for vi har set, hvad en for kraftig deregulering fører til. Lad os skabe en verden, som belønner hæderligt arbejde, ikke hurtig, kortsigtet profit og manglende mådehold, og som betragter socialt ansvar som en grundlæggende værdi. Vi må sammen udarbejde fornuftige regler for at overbevise vores G20-partnere.
Csaba Sándor Tabajdi
(HU) Hr. formand! Der er et klart budskab i det, der er blevet sagt indtil videre, nemlig at vi for at genvinde den almindelige borgers tillid må gribe ind over for bonusser og skattely. Jeg vil gerne spørge kommissær Almunia og fru Malmström om, hvornår det europæiske finanstilsyn, som den ungarske premierminister har foreslået, bliver en realitet. Jeg vil også gerne påpege, at det bliver en yderst vigtig opgave for Parlamentet at beskytte de europæiske forbrugere og borgeres interesser, hvilket ikke har noget med G20 at gøre.
De er helt og aldeles i bankernes magt, og bankerne forsyner dem ikke med tilstrækkelige og troværdige oplysninger. Der er udformet et etisk regelsæt i Ungarn. Jeg vil gerne foreslå, at der indføres et etisk regelsæt i Europa på EU-plan til regulering af borgeres og bankers adfærd, for jeg er helt overbevist om, at der er utrolig mange uskyldige ofre, eftersom almindelige borgere ikke forstår den risiko, der er forbundet med at optage lån. Det er en yderst vigtig opgave for Europa.
Corinne Lepage
(FR) Hr. formand, fru minister, hr. kommissær! Det meget ambitiøse program, som De har forelagt os, er interessant, men mener De ikke, at vi bør gøre noget ved det problem, at meget kortsigtede transaktioner og meget kortsigtet profit den dag i dag stadig favoriseres i forhold til mellemlange og lange positioner?
Den manglende finansiering til vores virksomheder, særlig i Europa, skyldes netop den fordel, der stadig kan opnås ved at foretage meget kortsigtede investeringer. Mener De ikke, at vi bør tage hånd om dette problem?
Cecilia Malmström
Hr. formand! Jeg vil gerne takke alle de medlemmer, som har bidraget til denne forhandling. Jeg føler, at der i Parlamentet er meget stor enighed om, hvad der er vigtigt i forhold til EU's standpunkt, og hvilke spørgsmål vi skal koncentrere os om forud for G20-topmødet. EU taler nu med en klar og koordineret stemme på den internationale scene, og jeg vil rigtig gerne takke Kommissionen og navnlig hr. Almunia for deres bidrag til at sikre denne konsensus.
Mange medlemmer har rejst spørgsmål, som både jeg og kommissæren har set på. Ja, vi har behov for et bedre tilsyn med og en bedre regulering af finansmarkederne. Vi håber, at der hurtigst muligt kan indføres en tilsynsordning. Vi vil basere den på de Larosière-rapporten og se, hvor hurtigt vi kan få den gennemført. Vi har behov for mere koordinerede internationale løsninger samt effektive og velfungerende internationale institutioner. Vi har behov for klare principper for bonusordninger. Jeg har stor tiltro til Rådet for Finansiel Stabilitet, og jeg er sikker på, at det vil udforme konkrete og gennemførlige forslag, som vi kan drøfte.
Vi vil også gerne tage fat på spørgsmålet om klimafinansiering. Vi vil opfordre alle lande til at påtage sig deres ansvar, men jeg er ikke sikker på, at det er realistisk at forvente at kunne drøfte konkrete tal på topmødet i Pittsburgh. Vi vil naturligvis arbejde hen imod dette, for det ville være en god ting.
Vi har også behov for globale løsninger. Vi kan ikke tage EU's løsninger ud af en international sammenhæng, men skal derimod sørge for, at vi når frem til flest mulige globale løsninger. Arbejdsløsheden er måske den mest mærkbare konsekvens af den økonomiske og finansielle krise for de europæiske borgere. Arbejdsløsheden vil fortsætte i nogen tid endnu i de fleste af vores lande, og det er en meget, meget alvorlig situation. Der er behov for europæiske og nationale løsninger. Vi skal have en effektiv arbejdsmarkedspolitik, vi skal gøre det lettere for virksomheder og iværksættere at tage risikoen ved at ansætte folk og turde investere, og vi skal sørge for, at folk kan komme i arbejde ved at investere i uddannelse og forskning. Der bliver afholdt en særlig forhandling om arbejdsløshed på Økofin-Rådets møde i oktober.
Vi skal også drøfte exitstrategier, ellers vil der være en risiko for, at de foranstaltninger, som vi har truffet, vil have en negativ virkning på navnlig arbejdsløsheden og væksten og medføre underskud og inflation. Det er altid de mest sårbare i vores samfund, der først bliver ramt. Vi er med hensyn til de fattigste lande meget, meget opmærksomme på, at det er dem, som er de største tabere i den internationale krise. Den rammer verdens fattigste hårdt. Vi har drøftet og vil fortsat drøfte, hvordan vi kan forbedre situationen for disse mennesker. Det er vigtigt, at de multinationale udviklingsbanker har tilstrækkelige ressourcer til at kunne yde såkaldte lån på fordelagtige vilkår. Det er også vigtigt, at vi sikrer, at det internationale handelssystem fungerer ordentlig og ikke skævvrides af protektionisme. De forskellige diskussioner om globale afgifter og forskellige former for Tobinskatter er således kun relevante, hvis de reelt kan indføres på globalt plan, og det er i øjeblikket ikke tilfældet. De ville derfor alene virke mod hensigten og ikke være til hjælp for vores økonomier.
Mange medlemmer har også rejst spørgsmålet om hedgefonde og en ny finansforordning. Dette er prioriteter for det svenske formandskab. Vi vil tage stilling til disse spørgsmål sammen med Dem, og vi ser frem til et meget tæt samarbejde med Parlamentet for hurtigst muligt at få direktiverne om hedgefonde og finansforordningen på plads. Jeg ved godt, at det er vanskeligt og kompliceret - at der er mange aspekter at tage hensyn til - men vi er parate til at indgå det tættest mulige samarbejde med Dem for at få styr på tingene.
Jeg vil som afrunding sige, at G20-topmødet naturligvis ikke kan løse alle de problemer, som vi har drøftet. Jeg har ikke desto mindre god grund til at håbe, at vi kan gøre betydelige fremskridt på de områder, som vi har talt om. Der er et pres fra de europæiske borgere, men der er også mennesker rundt om i verden, som forventer, at vi udviser lederskab og øger stabiliteten i de finansielle systemer, at vi gør vores bedste for at undgå denne type krise i fremtiden og sørger for, at vi kommer styrket ud af krisen. EU står sammen, EU er stærk, og jeg kan forsikre Dem om, at det svenske formandskab vil gøre sit yderste for at forsvare Europas synspunkter på G20-topmødet i næste uge. Mange tak for denne yderst interessante forhandling.
Joaquín Almunia
Hr. formand! Jeg tror, at vi alle er enige om, at det er yderst vigtigt, at vi i den nuværende situation, hvor vi fortsat står over for store og massive udfordringer som følge af krisen, sikrer et succesfuldt G20-topmøde og bevarer troen på, at vi efter dette møde vil begynde at finde og anvende løsninger på de problemer og udfordringer, som vi står over for. Vi begynder faktisk at se nogle vigtige tegn på forbedring i visse økonomiske indikatorer, navnlig væksten i den internationale handel og i forbruger- og investortilliden. Alle punkterne på dagsordenen for topmødet bør og skal - det er mit håb - derfor vedtages af stats- og regeringscheferne og gennemføres efter mødet i næste uge.
Et af de vigtigste punkter, som mange af Dem nævnte, er behovet for en afklaring og et klart budskab med hensyn til, hvordan verdens største økonomier agter at sikre den fortsatte koordinering af deres tiltag. Vores næste skridt i samordningen af den økonomiske politik skal være at udforme en exitstrategi og lægge os fast på, hvornår og hvordan denne strategi skal anvendes på koordineret vis. Vi skal lære - og jeg tror, at vi har lært - af krisen den 29. og forstå, at hjælpepakker ikke må afvikles for hurtigt, når økonomien - som flere af Dem har sagt - stadig har behov for krykker. Vi må imidlertid heller ikke anvende disse hjælpepakker længere end nødvendigt, for så genskaber vi de betingelser, der førte til de bobler og ubalancer, som var årsag til krisen. Det er et meget vigtigt punkt, som skal afklares på topmødet i Pittsburgh.
Vi skal undgå at gentage fortidens fejl, ikke kun hvad makroøkonomiske politikker angår, men også i forhold til finansiel regulering og tilsyn. Jeg mener, at dette løfte er gjort meget klart på tidligere topmøder. Vi skal blive ved med at udvikle dette løfte og opfylde de forpligtelser, der allerede er indgået både på globalt plan og i vores tilfælde på europæisk plan.
Jeg er i den forbindelse enig med dem, som i formiddagens forhandling har sagt, at vi ikke må reducere det hele til et spørgsmål om aflønning. Jeg er dog samtidig fuldstændig enig med dem, som siger, at spørgsmålet om aflønning er yderst vigtigt i økonomisk, samfundsmæssig og etisk forstand. Jeg mener, at Europa viser lederskab i dette spørgsmål - ligesom vi har gjort i andre spørgsmål på G20-dagsordenen - både gennem de enkelte stats- og regeringschefer og gennem de europæiske institutioner, EU-formandskabet og Kommissionen.
Vi må ikke glemme, at Kommissionen i april i år fremsatte en henstilling til medlemsstaterne vedrørende aflønning, og at den er næsten identisk med det, som hele verden nu foreslår. Vi skal fortsat rette opmærksomhed mod problemerne i det finansielle system - sikre mere kapital, indføre omstruktureringer og få styr på bankernes dårlige aktiver - både på europæisk og på globalt plan.
Når vi har et fuldstændig indbyrdes forbundet finansielt system, tjener det ikke noget formål at løse vores problemer inden for vores egne grænser, hvis ingen andre samtidig løser deres problemer. De må huske på, at vi for et år siden, dagen før Lehman Brothers' konkurs, stadig troede, at vi kunne undgå de værste følger af den finanskrise, der var opstået i USA. Det er, som mange af Dem har sagt, samtidig fuldstændig korrekt, at det politiske mål i sidste ende ikke blot er at få styr på en enkelt banks dårlige aktiver eller afvikle dens gæld. De grundlæggende problemer er beskæftigelsen, situationen i vores små og mellemstore virksomheder og vores offentlige tjenesters og sociale velfærdssystemers bæredygtighed.
Uden et velfungerende finansielt system kan intet andet imidlertid holdes i gang. Det er den udfordring, som skal løses på topmødet i Pittsburgh, eller som G20-medlemmerne rettere skal arbejde videre på at løse på topmødet i Pittsburgh.
Jeg vil til sidst gerne kommentere et emne, som mange nævnte i deres taler. Jeg er enig med hensyn til de øvrige punkter på G20-dagsordenen, som mange af Dem har nævnt, men jeg vil nøjes med at fremhæve ét: spørgsmålet om skattely og usamarbejdsvillige jurisdiktioner.
Det er rigtigt, at det på G20-mødet i London ikke lykkedes at finde løsninger på alle de problemer, som skyldes skattely. Det ville være meget vanskeligt på en enkelt dag at finde alle løsningerne på et problem, som har eksisteret i mange år. Det er imidlertid samtidig fuldstændig korrekt, at langt flere problemer er blevet løst i det seneste halve år siden topmødet i London i april, end det har været tilfældet eller har været muligt i årevis inden topmødet i London. Lige på dette punkt nåede parterne til enighed om den informationsudveksling, der er nødvendig for at forhindre skatteunddragelse og forhindre, at økonomisk og finansiel virksomhed skjules for de offentlige myndigheder via skattelylande. Det er dog korrekt, at der ikke er kommet en løsning på alt i løbet af det seneste halve år. Vi har i løbet af det seneste halve år imidlertid opnået en hel del, som er yderst vigtigt i forhold til at forhindre, at de finansielle aktiviteter, som holdes skjult for regulerings- og tilsynsmyndighederne, endnu engang skal skævvride systemet. Det er også overordentlig vigtigt i forhold til det budskab, som vi sender til vores borgere vedrørende ansvarsfordeling og den indsats, der er nødvendig for at håndtere krisen.
Endelig var der én, der sagde, at EU's stemme skal høres tydeligere end de europæiske G20-medlemmers stemmer. Jeg kan forsikre Dem om, at EU's stemme under det svenske formandskab og ved hjælp af Kommissionens stemme vil blive hørt. Der lyttes meget opmærksomt og med stor respekt til den, fordi det var EU og ikke blot et eller to europæiske lande, der startede denne globale koordineringsproces. Det viser tydeligt, at der kan opnås mere effektive resultater, når der sker en egentlig koordinering.
Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted under den første mødeperiode i oktober.
Skriftlige erklæringer (artikel 149)
András Gyürk
skriftlig. - (HU) Det forventes, at der på det kommende G20-topmøde vil blive lagt altovervejende vægt på klimaforhandlingerne i København. Der er stadig mange uafklarede spørgsmål, som står i vejen for en afløser for Kyoto-protokollen. Tillad mig at give udtryk for nogle få overvejelser vedrørende dette emne. Nummer ét: Vi har i stedet for vage langsigtede løfter behov for bindende mellemlangsigtede forpligtelser. Disse forpligtelser skal være realistiske, rimelige og ansvarlige. I forbindelse med udformningen af disse forpligtelser er det ud over faktorer som økonomisk udvikling og naturkapital vigtigt også at tage højde for, i hvilket omfang Kyotoforpligtelserne indtil videre er blevet opfyldt.
Nummer to: Vi bør støtte den opfattelse, at EU bør støtte udviklingslandene økonomisk og hjælpe dem med at nå deres klimapolitiske mål. Der er i den henseende behov for specifikke finansielle tilsagn. Udviklingslandene skal imidlertid også indgå bindende forpligtelser og udarbejde detaljerede handlingsplaner for at sikre gennemsigtighed.
Nummer tre: Fleksibilitetsmekanismer skal fortsat tillægges stor betydning. Der skal for at fremme investeringer hurtigst muligt nås til enighed om, hvordan certifikater fra de projekter, der foreløbig er blevet gennemført, kan medtages.
Nummer fire: Markedsbaserede instrumenter skal tillægges større vægt i afløseren for Kyotoprotokollen. En udvidelse af emissionshandelsordningen eller ordningen med grønne certifikater kan muligvis være med til at sikre en nedbringelse af udledningen de steder, hvor omkostningerne er mindst. Jeg mener ikke, at den økonomiske krise er til hinder for at nå frem til et kompromis i København. En fornuftig mellemlangsigtet aftale kan på den ene eller anden måde fremme den europæiske økonomis konkurrenceevne og samtidig mindske miljøbelastningen.
Edit Herczog  
For fem år siden forpligtede alle nye medlemsstater sig til at indføre euroen i forbindelse med deres tiltrædelse af EU. For nuværende har fire af dem allerede opfyldt denne forpligtelse. De øvrige lande har slentret og er bagud på dette område på grund af forskellige økonomisk-politiske overvejelser og fejltagelser for ikke at tale om, at den økonomiske og finansielle krise har bragt dem i en sårbar situation. Den økonomiske nedtur har givet næring til protektionistiske ambitioner, som truer med at underminere det indre markeds funktion.
Den aktuelle økonomiske krise har fremhævet den kendsgerning, at euroen har fået en fremtrædende rolle i de tætte økonomiske bånd, der er etableret med medlemmerne af euroområdet, men de lande, som har et håb om at indføre euroen, er nu endt i en yderst sårbar situation på grund af de langtrukne forberedelser. Mange, inklusive mig selv, mener, at nøglen til løsningen på den alvorlige valutasituation, der er opstået, vil være at fremskynde indførelsen af euroen i disse medlemsstater. De økonomisk-politiske betingelser skal dog fastholdes i den forbindelse, men selv med de tidligere betingelser ville det stadig tage årevis at indføre euroen.
Vi bør efter min opfattelse ikke kun kontrollere, at konvergenskriterierne er forblevet uændrede, men at EU også forvalter den forordning, der regulerer varigheden af den påkrævede deltagelse i valutakursmekanismen ERM II, på en mere fleksibel måde, end det i øjeblikket er tilfældet. Jeg mener også, at det er meget vigtigt at undersøge, hvordan processen for tiltrædelse af euroområdet kan fremskyndes under opfyldelse af de betingelser, der kan opfyldes. Dette kunne således stabilisere situationen i de berørte lande og ikke mindst beskytte hele EU's indre marked. I modsat fald risikerer den potentielle internationale insolvens i landene uden for euroområdet i yderste konsekvens at tage euroområdet med sig i faldet.
Liisa Jaakonsaari  
Markedsøkonomien er en god tjener, men en dårlig herre. For nylig er rollerne imidlertid blevet ret uklare. I forbindelse med internationale konferencer er det kutyme at tale om ligegyldige ting, men nu har vi behov for handling, og det haster. Verden har på G20-topmødet i Pittsburgh nu en historisk mulighed for atter at blive enige om reglerne for den globale økonomi. Der har i pressen været talt meget om bankfolks bonusser, men dette er kun toppen af isbjerget. Den globale økonomi har behov for en gennemgribende omstrukturering, og nøgleordet er gennemsigtighed. Vi skal forsøge at blive af med risikoøkonomien og bevæge os i retning af realøkonomien. Kun bindende internationale regler kan garantere, at vi ikke på ny vil opleve den kasinoøkonomi, som vi har været vidne til i de seneste år. Skatteyderne bør fremover ikke skulle betale for skaderne. Med foranstaltninger som formueskatter er der altid en risiko for, at nogen i den globale økonomi vil vise sig at køre på frihjul. Jeg mener imidlertid, at vi i det mindste bør se på, hvor relevante sådanne foranstaltninger kunne være.
Wojciech Michał Olejniczak  
G20-topmødet i Pittsburgh finder praktisk talt sted på den første årsdag for krakket i banken Lehman Brothers. Det er med det i baghovedet, at verdens ledere bør handle. Indbyggere i stort set hele verden har mærket krisens følgevirkninger. Det primære formål med G20-topmødet bør være at minimere risikoen for en gentagelse af den krise, som blev forårsaget af dereguleringen af finansmarkederne. G20-lederne har til opgave at skabe en regulering, som vil forhindre, at der kommer flere spekulative banker, som rent ud sagt bedrager millioner af kunder i finansielle institutioner verden over.
Vi har i de seneste par måneder fået stadig flere dårlige nyheder om ledere, som har bragt deres virksomheder på fallittens rand og samtidig har modtaget offentlig støtte. I de seneste år har vi i Europa været vidne til en uhørt indkomstforskel, som vi ikke tidligere har oplevet med den europæiske sociale model. En af G20-gruppens opgaver bør være at udjævne indkomsterne i Europa og på verdensplan. Den finansielle sektor er nødt til at have regler, der gør bonusser afhængige af investeringers langsigtede forrentning og ikke er baseret på kortsigtet profit.
Flere europæiske landes ledere og EU som helhed vil være til stede i Pittsburgh. Europa bør derfor tale med én stemme på topmødet. Jeg appellerer til repræsentanterne for EU om at huske på, at fællesskabets interesser også omfatter interesserne i de medlemsstater, som ikke vil have nationale repræsentanter til stede på topmødet.
Sirpa Pietikäinen  
Det var i mandags en tvivlsom ære at arbejde på, hvad der var en form for årsdag: Præcis et år forinden gik investeringsbanken Lehman Brothers konkurs. Konkursen anses rent faktisk for at have fremtvunget den aktuelle dybe globale recession og finanskrisen.
På et tidspunkt, der ligger så tæt op ad denne årsdag og det kommende G20-topmøde i Pittsburgh, er det værd at standse op og reflektere over, hvad vi har lært, og hvad vi stadig kan lære af krisen. Jeg ser noget afgørende komme ud af denne krise, og det er en mulighed for at give den internationale finansielle arkitektur et grundigt eftersyn. Der er allerede taget skridt i denne retning. G20-mødet i foråret tjente som et godt udgangspunkt for handling og var en rettesnor for den globale konsensus om de påkrævede foranstaltninger. USA offentliggjorde for ganske nylig en omfattende finanspolitisk pakke. Kommissionen ventes i næste uge at fremsætte et forslag til opbygning af den europæiske finansielle struktur og tilsynet hermed. Nøgleordet er i den forbindelse "samlet tilgang".
Vi skal udarbejde internationalt bindende regler om reformen af Den Internationale Valutafond, bestemmelser om solvens og nye regler for indfrielse af optioner. Lovgivningen skal udvides til alle finansielle produkter, og den skal være fleksibel, så den altid kan reagere over for en sektor i forandring og en sektor, der lancerer ny produkter.
I en krise, som ødelægger folks grundlæggende sikkerhed, levebrød og velfærd, er det også nyttigt at overveje nye måder at måle velstand på. I de endelige konklusioner, som blev offentliggjort af den kommission, som præsident Sarkozy for nylig udpegede, anbefales det at gå bort fra at måle velstand på grundlag af BNP og i stedet anvende nye metoder, som navnlig tager højde for et samfunds evne til i økonomisk forstand at beskytte sine borgeres trivsel og den miljømæssige bæredygtighed.
Catherine Stihler  
Jeg er enig med dem, som talte om behovet for en global og koordineret tilgang. Det er afgørende, hvis vi skal ændre magtstrukturerne i det globale finansielle system. Hverken Kommissionen eller Rådet kommenterede imidlertid konceptet med "livstestamenter" i banksektoren. Denne uge markerer årsdagen for krakket i Lehman Brothers. Det anslås, at det vil tage ti år at afvikle investeringsbanken. Det står i kontrast til afviklingen af Dunfermline Building Society, som havde et livstestamente, der gjorde det muligt præcist at opgøre selskabets aktiver. Gennemsigtighed er afgørende, hvis vi skal genskabe forbrugernes tillid til banksektoren.
