Omedelbara EU-åtgärder till förmån för Italien och andra medlemsstater som drabbas av exceptionella migrationsströmmar (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är en debatt om omedelbara EU-åtgärder till förmån för Italien och andra medlemsstater som drabbas av exceptionella migrationsströmmar.
Cecilia Malmström
ledamot av kommissionen. - (EN) Herr talman! Tack för denna mycket lägliga debatt om en situation som förtjänar hela vår uppmärksamhet.
Kommissionen följer situationen mycket noggrant och gränsförvaltningsbyrån har skickat två experter till området. Omkring 5 500 tunisiska migranter uppges ha nått Italiens kuster under de senaste dagarna. Antalet har dock minskat något under det senaste dygnet. De flesta som anländer är män i trettioårsåldern, men det finns även 34 kvinnor och 108 barn. 27 människosmugglare har identifierats. De människor som anländer till de italienska kusterna utsätter Italiens mottagningsenheter för exceptionellt tryck, särskilt på Lampedusa.
Redan i lördags inleddes kontakterna med det italienska inrikesministeriet och vi har också mottagit en formell begäran om EU-stöd. Vi är beredda att hjälpa både Italien och Tunisien. Det här är en viktig fråga för hela EU, inte bara en bilateral fråga. Redan innan de senaste händelserna började kommissionen tillsammans med gränsförvaltningsbyrån undersöka vad som kan göras på kort och medellång sikt. EU:s gemensamma insats bör baseras på principen om europeisk solidaritet mellan medlemsstaterna, och vi är beredda att hjälpa Italien.
Vår strategi bör dock även baseras på solidaritet med Tunisien och landets övergång till demokrati. Det sade även Catherine Ashton när hon besökte de tunisiska myndigheterna i Tunis i går och erbjöd dem politiskt och finansiellt stöd.
Vi har identifierat en lång rad konkreta åtgärder och snabbt finansiellt stöd för att hjälpa Italien att hantera situationen. Vi är beredda att bidra finansiellt med extraordinärt stöd ur Europeiska flyktingfonden för 2011, utöver de medel som redan har öronmärkts för Italien. Stödet bör bland annat täcka kostnader för bostäder, infrastruktur, materiellt stöd, läkarvård, socialarbetare, juridisk och administrativ rådgivning om asylförfarandet, rättsstöd, språklig hjälp osv.
Vi kan också relativt snabbt få fram resurser ur EU-fonder som t.ex. fonden för yttre gränser. Italien kan vid behov be det nya europeiska stödkontoret för asylfrågor i Valletta att sätta in stödgrupper som kan hjälpa de nationella myndigheterna som behandlar asylansökningarna.
När det gäller bevakningen av de yttre gränserna kan vi förbereda en gemensam insats tillsammans med gränsförvaltningsbyrån och jag håller på att diskutera detta med gränsförvaltningsbyrån. Jag vet också att det pågår tekniska förberedelser.
Som vanligt är en sådan gemensam debatt beroende av att medlemsstaterna frivilligt bidrar med utrustning. Jag uppmanar alla medlemsstater att visa sitt stöd. Låt mig dock försäkra er om en sak, med anledning av den debatt som vi förde alldeles nyss: På grund av sjö- eller landgränsuppdragens olika karaktär och en förfrågan till medlemsstaterna om att delta i en ny gemensam insats kommer detta inte att konkurrera med deras bidrag till den insats som pågår vid den grekiska landgränsen. Detta är naturligtvis också en prioriterad fråga.
Jag vill understryka att vi måste ägna särskild uppmärksamhet åt utsatta grupper som behöver internationellt skydd. Deras behov måste beaktas och de måste få det särskilda skydd som de har rätt till i enlighet med nationell och europeisk lagstiftning.
Med dessa konkreta insatser som jag nu har nämnt är vi beredda att träffa och samtala med företrädare för de italienska myndigheterna för att komma överens om detaljerna kring dessa insatser och om vad vi ska göra härnäst.
Vi måste naturligtvis arbeta vidare med en strategi på medellång sikt. Just när det gäller migrationsströmmar behöver vi både en effektiv gränsförvaltning och en strategi för att främja demokratiska och ekonomiska reformer. På kort sikt bör de tunisiska myndigheterna effektivt patrullera sina egna gränser, till havs och längs kusterna, för att hindra smugglare, människosmugglare och kriminella som har rymt från fängelserna att dra nytta av situationen. Det är också viktigt att Tunisien återtar dem som har tagit sig till EU-medlemsstaternas territorier men som inte är i behov av internationellt skydd.
I en mer strukturerad insats bör vi även undersöka möjligheterna att bättre inrikta EU:s stödinsatser på projekt som kan främja insatser som genererar inkomster och skapar arbetstillfällen i olika regioner i Tunisien, och då syftar jag särskilt på landets sydliga delar.
Mer allmänt måste vi ha en enhetlig strategi för att stödja politisk och ekonomisk utveckling i Tunisien som även ger dessa människor möjlighet att ta sig till EU på laglig väg och skapar möjligheter att utbyta varor, tjänster och kunskap.
En vind blåser över Medelhavet till följd av dessa folkrevolutioner. Vinden kan leda till många positiva förändringar i Tunisien, andra länder och EU. Vi får inte låta den rådande situationen på Lampedusa undergräva vår avsikt att erbjuda stöd och hjälp till dessa framväxande demokratier och till den unga generation som så passionerat och fredligt har kunnat åstadkomma grundläggande politiska förändringar.
Simon Busuttil
för PPE-gruppen. - (EN) Herr talman! Den humanitära katastrofen i Italien, och framför allt på ön Lampedusa - för det är just vad det är, en humanitär katastrof - gör att vi måste agera snarast.
Jag föreslår fem åtgärder. För det första en veritabel Marshallplan för Tunisien och Egypten där man ger generell materiell hjälp men samtidigt förväntar sig i gengäld att de tunisiska myndigheterna samarbetar fullt ut för att spärra sina kuster för att förhindra ytterligare illegal utvandring till havs.
För det andra måste gränsförvaltningsbyrån snarast tillsätta ett RABIT-uppdrag - en snabb gränsinsatsenhet. Fru kommissionsledamot, det behövs således mer än två experter från gränsförvaltningsbyrån. Det behövs ett gränsförvaltningsuppdrag och det måste skickas nu.
För det tredje måste vi ge Italien materiell hjälp att ta emot de tusentals människor som har stigit i land på Lampedusa. Uppriktigt sagt, fru kommissionsledamot, förstår jag inte hur du kan säga att det europeiska stödkontoret för asylfrågor (EASO) kommer att skicka dit experter när detta EU-kontor fortfarande inte har inlett sin verksamhet. Vi måste därför göra det på något annat sätt.
För det fjärde måste vi hjälpa människor att återvända. Människor som inte är berättigade till asyl måste omedelbart återvända. De bör skickas tillbaka till Tunisien varifrån de kom.
Slutligen måste vi påminna oss om artikel 80 i fördraget där det tydligt står att vår invandringspolitik bör baseras på principen om solidaritet och rättvis ansvarsfördelning. Jag tycker att det är hög tid att kommissionen genomför denna artikel.
Juan Fernando López Aguilar
Herr talman, fru kommissionsledamot! Jag är övertygad om att en stor majoritet av ledamöterna i parlamentet välkomnar de demokratiska rörelserna i Medelhavsländerna som en utmaning för EU:s utrikespolitik och engagemang för värderingar, men också att det är många av oss som vet att dessa rörelser inte är ofarliga. De har humanitära konsekvenser och påverkar migrationstrycket på grannländerna.
Det är därför dags att påminna sig om att Lissabonfördraget har trätt i kraft och att det i artiklarna 67, 77, 78.3 och 80, som precis har nämnts, står att ömsesidig solidaritet och ansvarsfördelning gör detta till en europeisk utmaning. Det är inte bara en delad utmaning utan en gemensam sådan, och som därför påverkar EU:s institutioner.
Det har blivit dags att säga att inget land är ensamt. Det har blivit dags att säga att det här inte är en fråga för Italien när det gäller Lampedusa, eller för Malta, Grekland eller Spanien. Nej! Det här är en fråga för EU:s institutioner. Det har dock också blivit dags att säga att vi inte talar om Europeiska byrån för förvaltningen av det operativa samarbetet vid Europeiska unionens medlemsstaters yttre gränser, som är en operativ byrå, eller det europeiska stödkontoret för asylfrågor, utan om den politiska beslutsnivån. Det betyder att vi måste investera nödvändiga resurser i utvecklingssamarbete och hjälp med att tillgodose dessa länders behov när det gäller att bygga upp och stärka demokratin. Vi behöver dock även investera nödvändiga resurser i att hjälpa EU:s medlemsstater att tillhandahålla primärvård för invandrare och förvalta de gemensamma gränserna.
Det har därför blivit dags att säga att det finns ett helt program i Lissabonfördraget som behöver genomföras och att parlamentet kommer att finnas där för att hjälpa till att hantera den utmaning som vi har framför oss.
Niccolò Rinaldi
Herr talman, fru kommissionsledamot, mina damer och herrar! Jag vill inleda mitt anförande med ett uttalande av den italienska utrikesministern som i går i Damaskus uppges ha sagt - och lyssna på det här - att Syrien ”är ett stabilt land där befolkningens önskan om modernisering har tillfredsställts”. Samtidigt gjorde Italiens inrikesminister för några dagar sedan ett annat uttalande där han lade över sitt ansvar på EU som han menade hade övergett Italien, ”som vanligt”, som han lite spjuveraktigt tillade.
Som vanligt ser vi dock hur man i vanlig ordning skyller på EU när det passar, bara för att irriterat ignorera det när Bryssel inte godkänner avtalet om återsändande till havs, som strider mot humanitär rätt och gynnar afrikanska diktatorer - varav vissa i dag är på väg att störtas. Man fortsätter än i dag att strö miljarder euro över Libyen och Muammar Gaddafi. Man har dessutom avböjt de 10 miljoner euro i stöd som Europeiska flyktingfonden erbjudit den italienska regeringen och beslutat att inte använda dem, kanske för att man var tvungen att spendera dem i enlighet med EU:s öppna regler och inte enligt den italienska civilskyddsmyndighetens interna kriterier.
Jag anser därför att vi inte kommer att åstadkomma någonting genom att agera på det här sättet och genom att göra dessa deklarationer. Man har verkligen inte dragit lärdom av de senaste veckornas händelser. Lampedusa utgör en påminnelse om att historien är starkare än vissa politiska spel och deklarationer som skapar illusioner. Det påminner oss om att allt inte kan köpas för pengar, att EU inte är någonting som kan utnyttjas när det passar. Det är ett projekt som man måste engagera sig i varje dag och kräva rättigheter och solidaritet men också respektera de åtaganden som gjorts.
För att minska migrationen på ett hållbart och meningsfullt sätt krävs fem saker: Demokrati, utveckling, respekt för internationell rätt, europeisk solidaritet och, framför allt, ingen skadlig retorik.
Barbara Lochbihler
Herr talman! Genom att begränsa titeln på den här debatten till åtgärder till förmån för Italien och andra medlemsstater gör vi återigen misstaget att endast betona problemen i de länder som gränsar till Medelhavet. Det som saknas är omsorg för de människor som flyr över havet.
Om vi verkligen tar våra principer om att skydda flyktingar på allvar måste vi först se till att vi vid behov i varje enskilt fall tar reda på vilken situation dessa människor befinner sig i och därefter garanterar att deras mänskliga rättigheter skyddas. Vi får inte låta människor avvisas och våra gränser befästas. Alla nämner hela tiden den hjälp som EU:s gränsförvaltningsbyrå Frontex kan erbjuda i den här situationen. Gränsförvaltningsbyrån skulle mycket riktigt kunna vara till hjälp om den hade inriktat sin verksamhet på att skydda och rädda flyktingar. Vi får inte avvisa båtar fulla av flyktingar som vi har gjort tidigare. Här i parlamentet håller vi för närvarande på att fastställa ett nytt mandat för Frontex och jag hoppas att vi kommer att kunna införa förbättringar, bland annat ökad öppenhet och specifika krav på myndigheten att agera i enlighet med mänskliga rättigheter.
Vi måste naturligtvis också snabbt hjälpa Tunisien att strukturera sin ekonomi på ett sådant sätt att människorna där får en ökad tilltro till sina möjligheter att skaffa sig ett anständigt levebröd i sitt eget land. Vi måste göra det möjligt för Tunisien att åstadkomma en snabb och positiv ekonomisk utveckling genom handel med EU och stöd till projekt där. Det här är en av de viktigaste förutsättningarna för en demokratisk reform i Tunisien.
Det är helt ofattbart att många EU-medlemsstater än en gång låter de länder som gränsar till Medelhavet själva hantera den plötsliga tillströmningen av flyktingar. Ropen på frivilliga insatser för att hjälpa öar som Lampedusa och Malta har ignorerats. Vi måste hitta en bindande lösning som tvingar stater i centrala och norra EU att ta emot flyktingar. Infrastrukturen finns på plats. Allt som saknas är en politisk vilja och känsla av solidaritet.
Rui Tavares
Herr talman, mina damer och herrar! Vi kan faktiskt inte diskutera Lampedusas problem utan att ha en sak i åtanke, nämligen att det på president Zine El Abidine Ben Alis tid fanns en lag i Tunisien, som fortfarande inte har upphävts, som innebär att det är brottsligt att emigrera. Det innebär att det här inte bara är en fråga för gränsförvaltningsbyrån, för när allt kommer omkring är det nödvändigt att garantera att dessa människor inte skickas tillbaka bara för att hamna i tunisiskt fängelse. Det är också nödvändigt att övertala den nya regeringen om att upphäva lagen.
Jag anser dock framför allt att det här avslöjar ett grundläggande verklighetsfrämmande drag i vår invandringspolitik, som är beroende av en enda person. Den personen är inte Cecilia Malmström, inte heller José Manuel Barroso. Det är Muammar Gaddafi. Om Gaddafi faller, vilket jag verkligen hoppas att han gör, vad gör vi då med vår huvudsakliga buffert för invandrare från Nordafrika och Afrika söder om Sahara?
Detta visar dessutom att vi för närvarande har en 5 000 kilometer lång sträcka från Marocko till Syrien där den humanitära risken ökar för varje kilometer. Det visar också att vi måste förbereda oss på en flyktingkris av en omfattning som vi kanske inte har sett i Europas historia sedan krisen i Ungern 1956. Det här kanske innebär slutet på medbeslutandeförfarandet när det gäller återflyttning, eftersom vi kan komma att få flyktingläger vid EU:s gränser om någon av dessa revolutioner går fel - vilket vi hoppas inte kommer att ske. Det här kan också en gång för alla sätta punkt för uppbyggnaden av en asylpolitik i Europa och en politik för gemensam överföring av asylsökande mellan EU-länderna.
Fiorello Provera
Herr talman, mina damer och herrar! Vi måste omedelbart vidta politiska åtgärder för att ta itu med dessa nödsituationer. Italien har begärt följande brådskande åtgärder: 1) Att gränsförvaltningsbyrån görs om från en samordningsmyndighet till en operativ struktur med egen personal och egna resurser, 2) att principen om ansvarsfördelning gemomförs, 3) att Europol används för att utreda misstänkta terroristinfiltratörer och organiserad människohandel och 4) att resurser anslås för att ta itu med nödsituationen.
Ingen av dessa åtgärder kommer dock att lösa de strukturella orsakerna till revolutionen i Maghreb, som alla beror på bristen på riktiga politiska partier, fackföreningar, föreningar, fri press och, framför allt, bristen på respekt för mänskliga rättigheter. I princip saknas det institutionella verktyg som kännetecknar sann demokrati och ger människorna en röst. Utan dem kan det inte bli någon ekonomisk utveckling, sysselsättning, stabilitet eller säkerhet för alla. Det här är den verkliga politiska utmaning som EU måste ta itu med.
Barry Madlener
(NL) Herr talman! Vi har en verklig nödsituation i Europa. Europa översköljs för närvarande av en tsunami av islamiska invandrare från Barbareskstaterna i Nordafrika.
Tiotusentals lycksökare, varav vissa är förhärdade kriminella eller till och med terrorister, har redan anlänt till Lampedusa. Hundratusentals står beredda att följa efter. EU:s gräns verkar läcka som ett såll. Italien kan inte skydda vår yttre gräns och gränsförvaltningsbyrån klarar inte av att hantera uppgiften.
Jag uppmanar därför rådet och den höga representanten, Catherine Ashton, att hålla ett krismöte, i enlighet med artikel 28.2, då rådet bör vidta kraftfulla åtgärder för att få stopp på invandringsvågen. Jag vill även råda premiärminister Silvio Berlusconi att inte be oss om pengar för att städa upp hans oreda och hans skräp eller för att hjälpa till att hålla invandrarna borta från hans land. I stället borde han ägna lite mindre tid åt att jaga fruntimmer och ta itu med arbetet med att skicka tillbaka alla invandrare till Afrika.
Mario Mauro
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Först av allt vill jag tacka kommissionsledamoten för hennes tidigare och fortsatta insatser för att ta itu med denna humanitära kris. Fru kommissionsledamot, du vet dock lika väl som jag att den verkliga krisen inte är den humanitära krisen - som endast är en följdeffekt - utan det faktum att EU har visat sig vara otillräckligt under den historiska revolten i hela Maghrebområdet och inte har lyckats utarbeta någon ny strategi för Medelhavet. Man har försökt flera gånger men misslyckats varje gång. Lissabonprocessen har misslyckats och unionen för Medelhavsområdet har misslyckats kapitalt.
Vi har inte någon ordentlig bild av de verkliga problemen. Vi måste ta itu med dem tillsammans, men i dag är rådet inte här. Vi bad rådet att titta på frågan om en EU-strategi, inte så mycket för att ta itu med problemet med invandring och illegal invandring, utan snarare för att ta itu med frågan om demokrati och frihet i hela Medelhavsområdet.
När Sovjetblocket föll lyckades vi genom att visa upp en enad front hitta praktiska lösningar och kunde på ett enkelt sätt ta itu med problemet med de tusentals polacker som dök upp på våra gator, eftersom vi tittade på problemet med att integrera hela östblocket i Europa. När det gäller Medelhavet har vi i dag ingenting att säga. I stället måste vi rusta oss med en strategi. Utan en strategi kommer vi inte att hitta några lösningar. Vi värdesätter era goda avsikter och stannar där.
(Talaren godtog att besvara en fråga (blått kort) i enlighet med artikel 149.8 i arbetsordningen.)
Miguel Portas
(PT) Herr talman! Observera att jag kan komma med ett annat skäl till varför EU inte har tagit itu med sina invandringsproblem. Jag skulle i princip säga att det beror på att EU har letat efter en polisiär lösning på ett problem som är socialt, ekonomiskt och politiskt.
Den fråga jag skulle vilja ställa till dig är dock kopplad till den fråga som min kollega, Rui Tavares, ställde. Tycker du att det är acceptabelt att gränsförvaltningsbyrån eller andra operativa organ kan skicka tillbaka tunisier när Tunisien fortfarande har en lagstiftning som innebär att återvändande personer sätts i fängelse? Är det i annat fall nödvändigt att till att börja med vidta någon form av diplomatiska åtgärder för att se till att lagstiftningen upphävs så att vi därefter kan tala om andra typer av instrument som dem som jag nyss har nämnt?
Mario Mauro
(IT) Herr talman! Tack för frågan. Jag skulle vilja påpeka att när jag för bara några dagar sedan var på ett uppdrag till Tunisien tillsammans med ordföranden för delegationen för förbindelserna med Maghrebländerna, Pier Antonio Panzeri, så observerade vi att den provisoriska regeringen håller på att göra ingående förändringar av rättssystemet och de lagar som reglerar hela den här frågan.
Jag tror att vi baserat på de förtroendefulla förbindelserna mellan Europa och det nya landskap som håller på att ta form i Tunisien kan ta de första stegen mot att lösa de problem som du nämner.
Jean-Luc Mélenchon
(FR) Ja, det var den tredje sista talaren. Jag ville fråga min kollega hur det kommer sig att han tror att människorna på Lampedusa är islamister och brottslingar, och om han personligen har någon information som gör att han kan bekräfta detta, eller om det rent faktiskt är en produkt av hans egna fantasier.
Barry Madlener
(NL) Herr talman! Nog är det väl allmänt känt att de människor som kommer dit från Libyen till största delen är muslimer, och att det finns en hel del brottslingar, och till och med terrorister, ibland dem?
Jag utgår ifrån att alla här är medvetna om det, och om du inte är medveten om det så måste du vara oerhört naiv.
David-Maria Sassoli
(IT) Herr talman, fru kommissionsledamot, mina damer och herrar! Det gläder oss att vi kan hålla den här debatten med kommissionen om den nordafrikanska migrationskrisen. Vi har sett dessa människor ta sig till Lampedusa bara för att konstatera att det inte finns några resurser att ta emot dem och identifiera dem. Den italienska regeringen avvecklade för ett tag sedan faktiskt den befintliga mottagningsenheten och skar ned verksamheten där under parollen ”noll invandring” och hindrade därmed Italien från att kunna ta itu med den illegala invandringen.
Vi vet att det här problemet berör Italien, men det berör även EU. Det behövs stora ekonomiska investeringar för att lösa problemet inom en samordnad politisk ram och samtidigt följa internationella fördrag och se till att flyktingarna skyddas. Fru kommissionsledamot, jag skulle vilja att du i ditt svar anger exakt när den italienska regeringen bad kommissionen att ingripa. Det har nämligen funnits lite olika uppfattningar om detta, som du mycket väl vet.
Mara Bizzotto
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Över 5 000 invandrare har anlänt till Italien under de senaste timmarna, medan ytterligare 100 000 är på väg till Italien, Frankrike och Tyskland. Den tunisiska justitieministern har bekräftat att omkring 11 000 fångar, terrorister och brottslingar gömmer sig bland de illegala invandrarna.
Jag lämnade i förväg in en brådskande fråga till kommissionen för att kunna få ett svar av Catherine Ashton - som underligt nog inte är här i dag - och kommissionen gick med på att överlämna den först i dag och bara för att den blev trängd in i ett hörn i går av parlamentet. Denna öronbedövande tystnad är det tydligaste tecknet på att EU och dess förvaltning saknar ryggrad. Man är till och med rädd för att ta ställning när man ställs inför en humanitär kris som ger upphov till allvarliga humanitära problem och säkerhetsproblem.
En halvtimme är all tid som den här demokratiska institutionen får när den ska debattera en historisk revolt och dess konsekvenser för EU:s befolkning. Vad ska jag säga till mina väljare som är rädda? Vad kommer EU att göra i morgon - och då menar jag i morgon! - för att ta itu med den här förfärliga situationen?
Salvatore Iacolino
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Det finns en avlägsen ö mitt i Medelhavet vid namn Lampedusa. Ön orsakade stora rubriker när 40 000 flyktingar landsteg där 2008. Problemet löstes senare genom ett avtal - det så kallade vänskapsavtalet - som undertecknades av både den italienska och den libyska regeringen.
Nu står vi på nytt inför samma situation. Den här gången är det dock betydligt mer komplicerat, Cecilia Malmström. Fred, stabilitet och nya regeringar i Tunisien och Egypten är drivkrafterna bakom en storm som piskar upp Medelhavet. Jag kommer från Sicilien och till skillnad från många andra ledamöter som har talat så har jag besökt den tidigare identifierings- och avvisningsenheten. Enheten var användbar på den tiden men när vänskapsavtalet hade undertecknats fanns det inte längre någon anledning att ha den kvar.
Vad kan kommissionen göra och vad kan gränsförvaltningsbyrån göra? Vi skulle naturligtvis alla vilja se den snabba gränsinsatsenheten i aktion. Vi vill att gränsförvaltningsbyrån ska vara en flexibel, effektiv och välstrukturerad myndighet med egna finansiella resurser. Simon Busuttil och jag håller på att se över dess mandat i utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor. Dessutom har Mario Mauro bett rådet att vidta omedelbara åtgärder och att utan ytterligare dröjsmål föra upp frågan på dagordningen, eftersom det är en fråga av högsta prioritet, med tanke på att det nu även har börjat anlända invandrare från Egypten.
Det finns en påtaglig risk att många flyktingar kommer att drabbas av oundvikliga förseningar på ett ovärdigt och oanständigt sätt, även om vi är säkra på att Cecilia Malmström än en gång kommer att se till att hennes ord tas väl emot.
Pier Antonio Panzeri
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Den senaste tidens ström av migranter är ett allvarligt problem för EU. Det som behövs är dock inte klagomål, utan effektivt samarbete för att hantera den rådande krisen på ett konstruktivt och långsiktigt sätt. Vi måste vidta åtgärder på två nivåer och det kommer att krävas starka skuldror för att bära vårt ansvar.
Den första nivån handlar om den omedelbara situationen. Det måste anslås extra medel för att hantera krisen. Vi måste till sist anordna en europeisk rundabordskonferens, där vi diskuterar möjligheten att fördela invandrarna rättvist mellan olika länder. Slutligen måste vi träffa den provisoriska tunisiska regeringen och kräva att den vidtar åtgärder och skjuter till resurser för att hejda den pågående utvandringen.
Den andra nivån är mer politisk i sitt slag. Det är absolut nödvändigt att ändra vår grannskapspolitik i grunden. Åtgärder behöver vidtas baserade på en ny politik av ekonomiskt, finansiellt och socialt samarbete, en intelligent invandringspolitik och effektivt stöd för de ekonomiska reformer och den demokratiseringsprocess som pågår i Tunisien.
Endast genom att vidta sådana åtgärder kommer vi att kunna hantera och lösa de problem som nu drabbar Italien och Europa. Fru kommissionsledamot, jag är övertygad om att du håller med oss om att det nu verkligen är dags att sluta att prata och börja handla.
Teresa Jiménez-Becerril Barrio
(ES) Herr talman! Jag vill inte dra jämförelsen mellan terrorism och invandring alltför långt men jag har konstaterat att EU:s insatser tyvärr handlar om att lösa nödsituationer, till exempel en allvarlig attack eller stora migrationsströmmar, som vi för närvarande ser på Lampedusa, där den stora tillströmningen av tunisier till den italienska kusten skulle kunna kulminera i en krönika om ett förebådat dödsfall.
Den hoppfulla resan kan mycket väl bli en fördömd resa, och alla vi som bevittnar dessa oavbrutna och okontrollerade flyktingströmmar och inte säger ”nu räcker det” med tillräcklig auktoritet kommer att få den på vårt samvete. När det väl sker kommer vi att förskräckt slå ut med våra händer för att nästa dag ha glömt alltsammans.
Européerna har en plikt och rätt att känna till sanningen: att Medelhavsstrategin inte fungerar, att den gemensamma invandringspolitiken kommer att förbli en dröm tills de europeiska länderna åtar sig att förse Europeiska byrån för förvaltningen av det operativa samarbetet vid Europeiska unionens medlemsstaters yttre gränser (Frontex) med tillräckligt med resurser för att vara effektiv.
Det kostar ingenting att tala men vi måste agera. Tror ni verkligen att Frontex i dagsläget kan garantera säkerheten vid EU:s gränser? Det tror inte jag. Låt oss hoppas att folket i Egypten, Tunisien och andra länder i Maghrebområdet inte bestämmer sig för att i massor söka en bättre framtid i Europa. Låt oss hoppas att de i stället gör det i sina egna länder, för det är det som de har kämpat för och vi måste hjälpa dem.
Därför måste vi visa solidaritet och ta ansvar och, framför allt, tala sanning när vi talar om en gemensam europeisk invandringspolitik, som nu behövs mer än någonsin.
Roberta Angelilli
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! EU har länge varit som Törnrosa i frågor som rör invandring och vi får nu betala priset för den tid som har gått förlorad. Faktum är att invandringen fortfarande inte är en prioriterad fråga för EU eller för alla 27 medlemsstater. Ofta får gränsländerna själva bära hela bördan. Vi bör också ha som gemensamt mål att utarbeta en lämplig Europa-Medelhavsstrategi. Även i det fallet måste vi dock erkänna att Barcelonaprocessen faktiskt aldrig har tagit fart.
Faktum är, fru kommissionsledamot, att det här är obehagliga ämnen. Vissa medlemsstater, t.ex. Italien, Grekland och Malta, måste mycket riktigt ta itu med dem och har en solidarisk plikt, medan de flesta medlemsstater står vid sidan om som passiva åskådare och endast läxar upp andra.
Det finns en hel del att göra på lagstiftningsområdet när det gäller att tillhandahålla resurser och stärka instrumenten - jag talar om Frontex - men det som behövs mest av allt är politisk vilja. Avslutningsvis vill jag tacka Cecilia Malmström och hela kommissionen för just det: för att de försäkrar den italienska regeringen om sitt åtagande - på nytt i dag - att ta itu med den humanitära krisen på Lampedusa.
Ioan Mircea Paşcu
(EN) Herr talman! Den snabba utvecklingen i Nordafrika och Mellanöstern har förhoppningsvis skakat om oss i vår dolce far niente-övertygelse om att EU är så välmående och säkert att vi inte behöver oroa oss för några större säkerhetsutmaningar.
Den här gången har tiden haft den dåliga ovanan att inte stanna, och det som förefaller omöjligt i dag blir plötsligt verklighet i morgon. Det problem vi diskuterar är både tekniskt och politiskt. Låt mig tala om det senare, som innebär att EU nu, med de ökande flyktingströmmarna från Nordafrika efter den revolution som nyligen utspelat sig där, har fastnat mellan sitt offentliga stöd för dem och till den tysta nödvändigheten av att hålla sina grindar stängda.
Allt jag vill säga är att om vi vill behålla vår trovärdighet bör lösningen på vårt tekniska problem, som handlar om mer än pengar och polis, vara förenlig med våra offentliga uttalanden. Därför kommer tuffa åtgärder av det slag som vissa medlemmar nyligen har vidtagit mot människor från andra EU-medlemsstater att, om de antas, endast misskreditera EU - den här gången inte bara internt utan även externt.
Sonia Alfano
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Jag vill tacka kommissionsledamoten för att hon har varit så tjänstvillig och långsiktig när det gäller att erbjuda Italien stöd, även om den italienska regeringen själv har avböjt att ta emot stödet.
Fru kommissionsledamot, du har med rätta understrukit behovet av att stödja Tunisien i denna tid av demokratisering. Jag undrar dock och jag frågar er alla följande: Vad har hänt med de pengar som Europa har sköljt över Tunisien under alla dessa år och som fortfarande sköljer över Libyen, som - som vi vet - är demokratiska regimer? Därför är det nu underbart och fantastiskt att bejubla det tunisiska folkets uppvaknande, även om jag undrar hur i all världen dessa pengar över huvud taget beviljades. Om libyerna vaknade i morgon, vad skulle vi dra för slutsats av det? Skulle vi än en gång ha tänkt att vi hade finansierat demokratiska regimer bara för att nästa dag inse att vi i stället hade genomfört en ödesdiger politik?
Jag frågar mig själv, fru kommissionsledamot, hur i hela världen EU har hållit tyst om detta demokratiska uppvaknande, medan Förenta staterna är de enda som har erbjudit tydlig vägledning i det avseendet.
Jag vill knyta an till det som Miguel Portas och Rui Tavares sade. De påpekade att länder som Tunisien, förvånansvärt nog, betraktar utvandring som ett brott.
När det gäller alla de människor som har stigit i land på Lampedusa - och jag vill påminna Barry Madlener om att de inte är libyer utan tunisier, även om det knappast är viktigt eftersom libyerna snart också kommer att anlända - undrar jag till att börja med vem som kommer att avgöra om de är flyktingar eller inte, med tanke på att det råder extrem förvirring i Tunisien för närvarande? Framför allt undrar jag dock hur vi kommer att känna oss om vi skickar tillbaka dessa människor, trots att vi vet att de kommer att fängslas så snart de kommer fram?
Det här var de punkter som jag tycker att vi bör fundera över. Framför allt tycker jag att vi bör inse att rasistisk politik som den som den italienska regeringen har genomfört tyvärr endast har gett mycket negativa resultat.
Mario Borghezio
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Vi är tacksamma gentemot kommissionsledamoten för de åtaganden som har gjorts, även om det bör sägas att med alla löner EU - som har 136 diplomatiska beskickningar - betalar ut världen över kanske man borde ha insett vad som var i färd tidigare. Situationen förutsågs faktiskt inte ens av företrädarna för Socialistinternationalen, där Tunisiens trevlige diktator var medlem, han vars briljanta sociala och politiska styre av landet ledde fram till allt detta.
Vi vill att kommissionen berättar varför den inte klart och tydligt upplyser oss om varför de här människorna inte fördelas mellan olika EU-länder. Det är inte rättvist - och det har kuststaterna länge hävdat - att problemet enbart ska påverka länder vid Medelhavet som har en havsgräns mot nordafrikanska länder. Det är en grundläggande fråga och lika grundläggande är det att komma ihåg att Frontex har högst begränsade resurser. Jag har hört att man har skickat två experter. Det råder akut kris på Lampedusa, inte minst humanitärt, en kris som måste bemötas med en specialgrupp av lämplig storlek för att kunna åtgärda nyligen begångna misstag och felaktigheter.
Situationen är ytterst allvarlig och kan också komma att förvärras ur ett folkhälsoperspektiv eftersom det redan har börjat bli brist på vatten på Lampedusa.
Talmannen
Jag kommer att vara noga med talartiderna, inte minst på grund av att Cecilia Malmström måste lämna parlamentet kl. 18.00. Vi måste därför låta henne besvara era frågor, som i annat fall förblir obesvarade.
David Casa
(MT) Herr talman! Det är riktigt att vi i åratal har talat om den här tragedin som utspelas i Medelhavet och jag måste tyvärr säga att ni inte har fäst något avseende vid den. Ni har struntat i den eftersom den solidaritet det talas om när det gäller den olagliga invandringen till Europa inte är äkta.
Just nu kan tragedin bevittnas på Lampedusa; och det är en allvarlig tragedi. Nu när det håller på att bli överfullt på Lampedusa - och så är fallet redan nu - kommer alla att skickas till Italien och situationen kommer åtminstone att bli mer uthärdlig. Gud ske lov har inte samma antal kommit till Malta, för då hade tragedin varit långt större. Alla som kommer till Malta har inget annat val än att stanna. Men Malta kan inte ta hand om fler. Och inte heller kan pengarna användas till att förvandla lilla Malta till ett gigantiskt fängelse som håller kvar alla dessa människor på ön.
Därför behöver vi ett äkta engagemang från medlemsstaterna och mer solidaritet, i synnerhet från de nordeuropeiska länderna, eftersom vi inte märker av någon sådan solidaritet från EU-medlemsstaternas sida, något som parlamentets vice talman nämnde.
Rosario Crocetta
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Jag vill tacka kommissionsledamoten för att hon uppmärksammat frågan om Tunisien. I ärlighetens namn hade jag velat se en annan rubrik på den här debatten, nämligen ”Debatt till stöd för Tunisien och andra länder som kämpar mot diktaturer och för mänskliga rättigheter”.
I stället gör vi det till en humanitär kris att en av världens stormakter, Italien, måste hantera problemet att släppa in 5 000 personer. Självklart är flyktingarna ett problem för Lampedusa, även om det finns en daglig färjeförbindelse till Sicilien liksom en flygplats som kan användas för att transportera dessa människor vidare. Vi måste inse att det vi här diskuterar inte är problemet med Frontex eller hur båtarna ska stoppas, utan att det handlar om människor som vi har uppmanat att kämpa för demokrati, och nu när de gör det måste vi kunna ta emot dem. Att utfärda fler visa är en åtgärd som endast Italien kan vidta för att försöka hjälpa dessa länder.
Andreas Mölzer
(DE) Herr talman! Den senaste stora flyktingvågen, som var lik den vi nu ser som en följd av den tunisiska revolutionen, inträffade förmodligen 1989 efter kommunismens fall. EU har inte lärt sig någonting av tidigare erfarenheter. Unionen blev fullständigt tagen på sängen av flyktingströmmen. I och med att alla dessa människor som inte vill kavla upp ärmarna och bygga upp sitt eget land nu kommer hit uppmanas Italien att inte skicka tillbaka ekonomiska flyktingar från Tunisien. Men det är just det som är problemet. Så länge dessa människor inte skickas tillbaka till sitt hemland omedelbart, utan återvandringsbidrag, kommer vi gång på gång att dränkas av vågor av ekonomiska flyktingar. Tiotusentals står redan och väntar i grannländerna.
Massamnestier och generösa erbjudanden som skymmer det faktum att majoriteten enbart är ekonomiska flyktingar har tidigare helt enkelt lett till nya strömmar av asylsökande. Om vi inför kvoter för asylförfaranden i stället för att omedelbart återsända migranterna skapar vi bara incitament för ett liknande beteende framöver.
Sergio Paolo Francesco Silvestris
(IT) Herr talman! Mina damer och herrar! Jag vill varmt tacka kommissionsledamoten för debatten, för vad hon har sagt oss, för att hon hedrat oss med sin närvaro och för hennes åtaganden som visar att en ömsesidig förståelse mellan EU och Italien i betydande mån kan hjälpa mitt land att hantera den här krisen.
Jag vill ta upp någonting hon sade, nämligen att det blåser en vind över Medelhavet. Det är sant, herr talman, en vind av frihet och demokrati som får omedelbara effekter som Italien nu märker att man måste hantera. När vinden friskar i reser somliga murar och andra bygger väderkvarnar. Fru kommissionsledamot, låt mig berätta för er att man i Apulien i södra Italien, som Raffaele Baldassarre, Mario Mauro och jag själv kommer från, har byggt väderkvarnar i årtionden. Med det menar jag att man har utvecklat former för flyktingmottagande och arbetat hårt för att skydda invandrarnas värdighet och ge dem ett rättvist och anständigt mottagande. Men vi kan inte klara det på egen hand. Det vore underbart om vi på de här väderkvarnarna som vi har hållit på att bygga i åratal även kunde se spår av ett uppmärksamt och effektivt EU som hjälper oss att bygga dem.
Jan Mulder
(NL) Herr talman! Det tycks ganska ironiskt att en flyktingvåg väller fram just när de första tecknen på frihet och demokrati har börjat visa sig i Tunisien. Det är lite svårt att tro att de verkligen vill lämna Tunisien.
Det verkar ske stora förändringar i hela Mellanöstern och det kan mycket väl vara så att detta bara är en föraning om vad som komma ska. Därför tycker jag att det är positivt att kommissionen vidtar alla möjliga åtgärder för att förbereda sig. Kommissionen bör nu också bevisa att den kan få situationen under kontroll.
Alla gemenskapens hinder måste undanröjas och vi måste hjälpa Tunisien, men under de här särskilda omständigheterna, just när vi ser de första tecknen på frihet i Tunisien tror jag att det oundvikligen kommer att visa sig att många av dessa människor inte är några verkliga flyktingar. Av det skälet är det precis lika oundvikligt att kommissionen vill skicka tillbaka ett stort antal människor till Tunisien, just för att statuera ett exempel för framtiden, med tanke på att det är möjligt att fler flyktingar från Mellanöstern följer efter.
Carlo Fidanza
(IT) Herr talman, fru kommissionsledamot, mina damer och herrar! Den exceptionellt stora tillströmningen av immigranter som belägrar den italienska kusten och därmed hela Europa måste sporra oss till att slutligen utarbeta en gemensam strategi för att hantera det här fenomenet. I det avseendet är de pågående samtalen mellan de italienska myndigheterna och kommissionen på god väg att ge en lösning på den humanitära kris vi har diskuterat.
Med all respekt för Rosario Crocetta måste jag påpeka att problemet inte så mycket handlar om de 5 000 personer som hittills har kommit som om den potentiellt ödesdigra upptrappningen av de politiska omvälvningarna och de många tusentals fler flyktingar som kan landa på våra stränder om vi sänder ut tydliga politiska budskap. Det är viktigt att vi snarast tar itu med detta. Krisen måste övervinnas, men då krävs strukturella åtgärder.
Vi måste förstärka Frontex roll så att organet blir mer operativt och klarar att direkt hantera vissa förfaranden för att identifiera flyktingar, kontrollera deras ursprungsland och organisera repatriering. Vi måste förstärka Europols roll för att förhindra att potentiella terrorister och kriminella slinker in i unionen. Framför allt måste vi agera snabbt. Jag tycker att kommissionen har reagerat bra och jag hoppas att rådet också ska göra sitt.
Carmen Romero López
(ES) Herr talman! Jag vill ställa en fråga till kommissionsledamoten eftersom det denna eftermiddag tycks råda en smått hysterisk stämning i kammaren. Jag vill fråga om det är möjligt att ta reda på om de 5 000 personer som har kommit till Lampedusa verkligen är terrorister. Kan vi kolla upp det? Det lär inte vara så svårt.
Det lär inte vara så svårt eftersom våra säkerhetstjänster har tillräcklig kapacitet för att ta reda på om det är sant. Fem tusen. Vi talar om terrorister, men tusentals trashankar kommer i små båtar. Jag skulle vilja ställa följande fråga: vore det inte enklare för er att avlägga ett humanitärt besök i Lampedusa och på plats försöka utvärdera och se vilka resurser Niccolò Rinaldi talar om som inte har använts i Italien? Det kunde också vara en bra resa.
Det vore också bra om ni besökte Tunisien, eftersom de som har kommit till Lampedusa kanske har kommit från de gruvområden i inlandet där befolkningen lever i fattigdom till följd av Ben Alis korruption. Vi kan hjälpa dem genom regional utveckling. Då kanske ni skulle se de förändringar och svårigheter Tunisien genomgår, och ni skulle kunna övervaka situationen och försvara tunisiernas sak i kommissionen.
Tanja Fajon
(SL) Fru talman, vi bevittnar en ny humanitär tragedi i EU:s närmaste grannskap. I dag är det Lampedusa, men vi kan förvänta oss en ännu större tillströmning av invandrare från nordafrikanska länder på andra platser.
Bara från Egypten till Israel lär runt 600 migranter fly varje månad. Myndigheterna kan inte längre kontrollera situationen.
Vi måste bemöta detta med snabba och samordnade åtgärder. Vi får inte reagera genom att stänga våra dörrar och likställa migranter med kriminella. Det vore skamligt om någon verkligen tänkte i de banorna i Europa, där fri rörlighet är en grundläggande rättighet och en symbol för frihet och jämlikhet.
Vi medlemsstater måste axla ett gemensamt ansvar och dela på de bördor som i dag har fallit på Italien. Vi måste mobilisera våra krafter och ekonomiska resurser eftersom det här handlar om människoliv.
Vi har reagerat splittrat och långsamt på den senaste tidens händelser i Tunisien och Egypten. Låt oss nu visa att vi är att lita på och låt oss inte hemfalla åt extremhögerns och de främlingsfientliga partiernas invandringsfientliga retorik.
I dag är det Italien som behöver handfast hjälp, men i morgon kan det vara ett annat land. Vi behöver snabba åtgärder nu.
Wim van de Camp
(NL) Fru talman! Det är väl bra om demokratiska förändringar är på gång i Nordafrika, men de för också med sig skyldigheter för Europa. Problemen i Nordafrika kan inte lösas i Sydeuropa. På den punkten är jag enig med mina italienska kolleger i parlamentet.
Min fråga till kommissionsledamoten är om det finns någon möjlighet att snabba på processen och införa en snabbgranskning av ansökningar och omgående skicka tillbaka alla som inte är bona fide-flyktingar till Tunisien? För vi ser nu stora grupper av unga män som beger sig till södra Italien. Bland dem finns det troligtvis många ekonomiska flyktingar och vi måste skilja de riktiga flyktingarna från de ekonomiska flyktingarna.
Till detta kommer givetvis också PR-problemet. Många européer har intrycket att en hord av tunisier styr kosan mot södra Italien. Det är ett PR-problem, inte bara för Italien, utan också för EU. Därför är nyckelfrågorna här snabbare förfaranden och bättre PR-verksamhet.
Nadja Hirsch
(DE) Fru talman, fru Malmström! Som alla EU-medborgare gladde vi oss åt revolutionen i Egypten och Tunisien och det faktum att värderingar som frihet och demokrati plötsligt stod på agendan. Bilder från dessa länder har de senaste dagarna dominerat nyheterna. Men under ett par tre dagar har vi i våra teverutor och tidningar också sett bilder av strömmen av flyktingar och folk i båtar. Vi måste snabbt vidta åtgärder och se till att vi inte missar detta historiska ögonblick, så att det blir något annat vi minns än bilden av flyktingar. Vi får inte glömma vad dessa länder faktiskt har uppnått.
Vi måste förklara för allmänheten att även om en massa människor kommer hit kommer flertalet att skickas tillbaka, eftersom de enligt vår definition inte har rätt till asyl. Självklart måste vi ställa oss den fråga om de ekonomiska flyktingarna som ofta ställs. En sak är säker. Om dessa ungdomar saknar framtidsutsikter kommer de att återvända hit. Kanske inte samma människor, men en stadig ström av nya migranter. Därför måste vi ta itu med det här problemet nu.
Nikolaos Salavrakos
(EL) Fru talman! Medelhavet står i lågor. Det är uppenbart att invandringen kommer att öka. Som civiliserade människor måste vi behandla alla dessa människor som mänskliga varelser. Men vi får inte glömma det faktum att flertalet migranter kommer från muslimska länder.
Enligt den officiella rapporten beräknas de muslimska befolkningarna växa med 35 procent från 1,6 miljarder till 2,2 miljarder under de kommande tjugo åren. I dag är andelen muslimer i Europas befolkning endast 2,7 procent. Med nuvarande tillströmning och födelsetal förväntas andelen ha ökat till 6 procent inom tjugo år. Som ni kan se står vi därför inför en ekonomisk och social omsvängning i Europas sätt att fungera och i den europeiska kulturen.
Vi måste därför behandla den här frågan på EU-nivå och inte överlåta åt medlemsstaterna att sköta den på egen hand.
Seán Kelly
(EN) Fru talman! Som kommissionsledamoten sade blåser förändringens vindar över Nordafrika och påminner till en del om det som hände i Östeuropa för tjugo år sedan. Om utgången blir densamma - att demokratiska regimer inrättas - då tror jag att vi skulle bli mycket nöjda. Myntets baksida är förstås att vi åtminstone på kort sikt har ett flykting- och asylproblem, framför allt i Italien.
Eftersom Italien är med i EU är det ett problem för Italien, men också för Europa. Lösningen måste vara italiensk, men den måste också vara europeisk. Vi kan inte stänga dörren för flyktingarna, men samtidigt kan inte dörren stå öppen för världens alla flyktingar och asylsökande. Så jag tror verkligen att lösningen ligger i den flerpunktsplan som föreslagits av min kollega Simon Busuttil, främst för att se till att återvandringen sker när så är lämpligt och säkert, men självklart också för att skicka tillbaka asylsökande som inte gjort sig förtjänta av flyktingstatus inom EU. Vi måste agera solidariskt gentemot Italien, och kan göra det.
Miroslav Mikolášik
(SK) Fru talman! Jag menar att frågan vi diskuterar här är alleuropeisk. Vi måste inse att Europa måste agera solidariskt och enat. I dag har vi ett problem som rör Italien och flyktingar från Tunisien, men i morgon kan de komma från Algeriet, Egypten eller kanske Libyen, länder det tidigare kommit tusentals flyktingar från. Att rådet inte är närvarande är förstås ett problem. Rådet bryr sig inte om den här frågan. Jag är besviken över att rådet inte sitter här med oss i dag och lyssnar till parlamentets debatt. Som jag ser det måste vi samarbeta med kommissionen för att gemensamt hitta en lösning som å ena sidan är lagligt korrekt, samtidigt som vi å andra sidan, som min kollega Seán Kelly påpekade, inte bara kan ta emot alla flyktingar som kommer till Europa från Nordafrika. Det är verkligen inte vårt mål och de som inte förtjänar politisk asyl måste skickas tillbaka till sina ursprungsländer.
Georgios Koumoutsakos
(EL) Fru talman, fru kommissionsledamot! Välkomna till det här sammanträdet och tack för att ni har kommit. I dag är problemet Lampedusa. I morgon kommer det att vara Malta eller Kreta. Och låt oss se sanningen i vitögat, dagen därpå är det Milano och snart också Bryssel och Paris.
Problemet är inte ett problem för våra partnerländer i söder; det är ett europeiskt problem. Vi behöver solidaritet. Vi behöver också förstärka de verktyg och åtgärder vi förfogar över, däribland Frontex, Europol och havsövervakning. Men det är också viktigt att vi under de kommande åtta åren tar en allvarlig titt på Dublin II och gör den översyn som krävs.
Cecilia Malmström
ledamot av kommissionen. - (EN) Fru talman! Om Simon Busuttil hade lyssnat på vad jag sade i mitt inledningsanförande skulle han ha hört att jag nämnde i princip allt han sade i sitt anförande, men jag är bara glad att upprepa det. Vi är beredda att använda de medel vi förfogar över för att omedelbart bistå de italienska myndigheterna. Vi för en dialog med dem för att identifiera vilken typ av hjälp de behöver. Italien har stor erfarenhet av att hantera olika katastrofer men de kanske behöver hjälp med humanitära insatser för att ordna tillfälligt boende, mat och läkemedel, och de kan även behöva hjälp med behovsbedömning, stödinsatser och identifiering. Vi kommer att bistå dem med detta och diskuterar för närvarande saken med dem.
Det här är en fråga för EU, och det är därför vi måste hitta lösningar på EU-nivå. Vi har personal från Frontex på plats, men vi tittar också på möjligheten att med kort varsel sätta in en Frontexinsats och har beredskap att göra det, men vi behöver givetvis diskutera hur det ska gå till med Italien och övriga länder som kan tänkas bidra. Det gläder mig att Simon Busuttil är föredragande om Frontex så att vi i framtiden kan få ett reformerat och än mer välfungerande Frontex.
Om vi genomförde en Frontexinsats på tunisiska vatten skulle vi självklart behöva göra det i samarbete med de tunisiska myndigheterna. Vi är inte där än. Vi uppmuntrar också de tunisiska myndigheterna att ta hem medborgare som inte behöver internationellt skydd. Vi tittar på hur lagstiftningen ser ut i det avseendet, något Rui Tavares och flera andra har berört. Vi hoppas att den nya demokratiska regeringen inte kommer att ha någon sådan lag, men självklart måste det undersökas från fall till fall och kontrolleras noga. Vi är också beredda att bistå de tunisiska myndigheterna med råd, hjälp med polis- och gränsförvaltning och med utbildning, utrustning och finansiering.
Det europeiska stödkontoret för asylfrågor är fortfarande inte i gång på Malta, men det finns en fungerande styrelse och den har sagt sig kunna skicka nationella enheter till Italien för att hjälpa till om Italien vill det. Det kommer vi också att diskutera nästa vecka i utrikesrådet och i rådet (rättsliga och inrikesfrågor) som sammanträder nästa vecka. Vi samarbetar med UNHCR och ber om deras hjälp med att identifiera vilka som är i behov av internationellt skydd och analysera framtida behov. Frontex medverkar också i arbetet med att göra en analys som omfattar hela regionen.
Som flertalet av er har påpekat är situationen i Tunisien förstås mycket hoppingivande och vi stöder alla den demokratiska utvecklingen i landet. Lady Ashton var där i går och förde diskussioner med myndigheterna. Vi är beredda att erbjuda dem stöd under valprocessen när de genomför val. Vi diskuterar olika sätt att förstärka andra former av stöd för att utveckla och stärka landets demokratiska utveckling. Ekonomiskt stöd kan ges. Vi diskuterar olika program för rörlighet och vi måste också förbättra möjligheterna för människor att på laglig väg ta sig till Europa. Det pågår också diskussioner om en givarkonferens.
Jag håller med Mario Mauro och andra som sade att vi givetvis måste titta på regionen som helhet. Jag tror många blev ganska överraskade när Berlinmuren föll. Då hade vi ingen handlingsplan på lut. Den här situationen är lite annorlunda, men självklart måste vi i Europeiska unionen stödja människor som kräver frihet och demokrati. Vi ser över handlingsplanen för den europeiska grannskapspolitiken eftersom utvecklingen kräver det och vi tittar på hela regionen - i synnerhet Egypten, men även övriga länder - för att få bästa möjliga effekt av de verktyg, medel och åtgärder vi förfogar över och skräddarsy dem så att de blir mycket bättre anpassade till den senaste händelseutvecklingen i regionen.
Jag är övertygad om att vi kommer att återvända till den här debatten eftersom frågan står på agendan och sannolikt kommer att förbli där, men jag vill återigen försäkra er om att kommissionen följer frågan mycket uppmärksamt. Vi är beredda att hjälpa Italien, Tunisien och andra länder som påverkas.
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
Skriftliga förklaringar (artikel 149 i arbetsordningen)
Erminia Mazzoni
Den italienska regeringens vädjan till EU hör till medlemskapets privilegier. Som många kolleger har påpekat måste fördragets principer om solidaritet och rättvis ansvarsfördelning omsättas i praktisk handling. Den svåra situation som Italien för närvarande står inför faller såsom Cecilia Malmström påpekade inom EU:s behörighetsområde. Att EU-institutionerna reagerar så långsamt är inte i fas med den extremt snabba händelseutvecklingen i länderna i Nordafrika.
Italien, och i synnerhet södra delen av landet, är Europas första gränsställe i Medelhavet och måste nu hantera en tillströmning av människor som man kan föreställa sig men inte planera för. Det vi upplever visar oss hur problematiskt det är att vi har övergett Barcelonaprocessen. Europeiska unionen behöver ompröva sin strategi för Medelhavsområdet och återigen göra den till en av sina främsta prioriteringar. Kortsiktiga åtgärder i form av ekonomiskt stöd och särskilda insatser är bra, men kommer inte att räcka. Den demokratiska övergångsprocessen som sprider sig i länderna på båda sidor om Medelhavet måste kompletteras med initiativ på medellång och lång sikt för att ta itu med de sociala och ekonomiska problemen.
Sergio Berlato
Dagens debatt är synnerligen viktig. Bara de senaste fyra dagarna har över 4 000 flyktingar från det närbelägna Tunisien anlänt till ön Lampedusa. En folkhälsokris av en omfattning vi inte sett tidigare är under uppsegling. Man bör också ha i minnet att det lokala styret hanterar krisen utan lämpliga resurser och utan de hjälpmedel som situationen kräver.
Italien vände sig omedelbart till EU för att be om brådskande åtgärder. Även om jag med eftertryck stöder denna begäran vill jag framhålla att det åtagande som gjorts av Frontex - det EU-organ som ansvarar för att hantera frågan om migranter som anländer via Medelhavet - är värdefullt men inte tillräckligt för att ta itu med strömmen av olagliga migranter från Tunisien. Under minisessionen i februari uttryckte jag min oro över det försämrade läget i länderna i Nordafrika och de återverkningar för Europa som blir följden. Här i kammaren vill jag än en gång betona att EU måste göra större åtaganden för att införa en effektiv migrationspolitik som ger EU möjlighet att hantera den olagliga invandringen och framför allt att bistå de länder som mer direkt utsätts för tillströmningen av invandrare, exempelvis Italien.
Dominique Baudis
När tusentals migranter plötsligt anländer till den lilla italienska ön Lampedusa är det en unik händelse. Den händelsen ställer oss emellertid inför ett problem som berör alla européer. Just nu är det viktigt att den europeiska solidariteten fungerar som den ska. Jag instämmer i kommissionsledamotens uppmaning till medlemsstaterna att skyndsamt bistå Italien, både materiellt och ekonomiskt. I situationer som dessa har migranterna ofta ett annat slutmål än de länder de anländer till. Mottagningsanläggningarna är i många fall föråldrade, och det uppstår ibland allvarliga spänningar i de områden där migranterna tas emot. Vi har redan passerat en del viktiga milstolpar i kampen mot olaglig invandring och för att reglera tillströmningen. I en union där de inre gränserna i praktiken har försvunnit måste emellertid Europa långsiktigt skaffa sig de verktyg man behöver för att kunna nå sina mål. EU måste utarbeta en verklig invandringspolitik, inleda en konstruktiv dialog med ursprungsländerna och förstärka Europeiska byrån för förvaltningen av det operativa samarbetet vid Europeiska unionens yttre gränser (Frontex) i dess uppdrag.
