1. Den humanitära situationen för irakiska flyktingar
Talmannen
Nästa punkt är en debatt om sex resolutionsförslag om den humanitära situationen för irakiska flyktingar.
Marios Matsakis 
författare. - (EN) Herr talman, herr kommissionsledamot! Irak befinner sig i dag i en katastrofal avgrund och det irakiska folket befinner sig i ett tillstånd som präglas av yttersta förtvivlan och chock. Bekräftade statistiska uppgifter från sådana internationella organ som FN:s biståndsmission i Irak och andra FN-organisationer är verkligen ohyggliga och förkrossande. Varje dag dödas i genomsnitt hundra personer och tvåhundra såras. 50 procent av befolkningen lever på mindre än en dollar om dagen och mer än 80 procent av befolkningen är drabbade av arbetslöshet. Endast en minoritet har tillgång till tillräcklig vattenförsörjning och effektiva sanitära anläggningar. Eltillförseln är strängt begränsad och avbryts ofta utan förvarning. Fyra av fem läkare har lämnat sina sjukhus och tre av fyra barn går inte i skolan.
Nästan tre miljoner människor är internflyktingar, dvs. de är flyktingar i sitt eget land, och detta antal ökar varje dag med 2 000. Ytterligare två miljoner irakier lever som flyktingar i grannländerna, dvs. Syrien, Jordanien, länderna vid Persiska viken, Egypten och Iran. Dessa människor har ingen formell skyddsstatus som flyktingar.
EU och det internationella samfundet över huvud taget har en moralisk skyldighet att visa medkänsla och förståelse för de usla villkor de irakiska flyktingarna lever under. Dessutom måste de - och detta är viktigare - vidta mycket effektivare åtgärder för att se till att dessa fattiga människor får den hjälp och det stöd de är i så desperat behov av för att överleva de förödmjukelser och den katastrof som har drabbat dem.
I förslaget till gemensam resolution finns en lista över ett antal åtgärder som är viktiga för att hjälpa de irakiska flyktingarna till en mer mänsklig tillvaro.
Hittills har jag talat som företrädare för min grupp. Tillåt mig nu att säga några ord av mer personligt slag. Irak är ett relativt nytt land, det blev självständigt från Förenade kungariket först 1932. Sedan följde en kaotisk period för landet, och slutligen kom Saddam Hussein till makten. Han var en tyrann och en brottsling men han fick hjälp att komma till makten av väst, tyvärr även av en del europeiska stater.
Men inte ens de värsta dagarna under Saddam Husseins totalitära styre är tråkigt nog någonting i jämförelse med den död, den förstörelse och det lidande som har drabbat det irakiska folket efter Bushs och Blairs invasion och fortsatta ockupation av landet. Dessa två ”fredsbevarare” beordrade ett anfall på Irak och lovade att ge det irakiska folket lycka och välstånd. I stället lyckades de åstadkomma en katastrof av gigantiska proportioner. Ändå finns det fortfarande vissa EU-kretsar som fortsätter att lovorda denna invasion, och nyligen har de till och med kommit överens om att belöna Tony Blair för hans ”fredsinsatser” för arabvärlden genom att utnämna honom till Mellanösternkvartettens särskilda representant. Måtte Gud bibringa sådana kretsar en smula förnuft och måtte Gud bevara oss från sådana människor som Bush och Blair!
Esko Seppänen 
suppleant för författaren. - (DE) Herr talman! Jag kommer att läsa upp Tobias Pflügers anförande. ”Vi har tråkigt nog inte haft någon debatt om hjälpen till irakiska flyktingar förrän i dag. Detta är något jag beklagar djupt. Varför strök de liberala, högernationalistiska och konservativa grupperna denna fråga från dagordningen förra sammanträdesperioden? I stället ägnade sig parlamentet åt ideologiska debatter om Kuba.
Situationen i Irak är desperat. Sedan USA:s invasion och bildandet av den s.k. koalitionen av villiga har över 600 000 människor dödats. Över två miljoner irakier har flytt landet. Till detta kan läggas två miljoner interna flyktingar som har fördrivits från sina hem och över 40 000 icke-irakiska flyktingar. Antalet amerikanska militärer som har mist livet stiger dagligen och är nu uppe i 3 600. Genom att delta i och stödja kriget bär medlemsstater i EU - och Tyskland är en av de största syndarna - en stor del av ansvaret för situationen i Irak.
Det är dags att flyktingarna får ordentlig hjälp. Det ansvaret kan inte bara ligga på grannländerna. EU måste anslå medel för detta. Avvisningarna till Irak måste upphöra omedelbart. Trupperna från USA och dess allierade i den s.k. koalitionen av villiga måste dras tillbaka. EU:s medlemsstater måste sluta stödja kriget. Det olagliga kriget och ockupationen av Irak måste upphöra.
Charles Tannock 
författare. - (EN) Herr talman! Jag var en av de politiker som stödde Irakkriget 2003 i tron att Saddam Hussein utgjorde en allvarlig långsiktig risk för stabiliteten i området men också på grund av Baath-regimens fasansfulla brutalitet. Jag trodde att denna regim skulle ersättas av demokrati och respekt för de mänskliga rättigheterna och för rättssäkerheten.
Men i likhet med många andra underskattade jag våldsamheten i det efterföljande upproret och våra Förenta staterna-allierades allvarliga brist på fredsplanering efter invasionen, särskilt deras katastrofala avväpning av den irakiska armén som ett led i bekämpandet av Baath-partiet, vilket ledde till att missnöjda sunni-officerare ställde sin sakkunskap till upprorsmännens förfogande. Man försummade också att säkra de jordanska och syriska gränserna mot jihad-extremister som trängde sig in för att försöka ge sig på de allierade, för att nu inte nämna att Saddam öppnade sina fängelser före sitt fall, vilket gjorde att denna livsfarliga cocktail fick ett tillskott från den organiserade brottsligheten, och hela tiden har Iran blandat sig i på shiamuslimernas sida i vad som nu praktiskt taget har blivit ett inbördeskrig.
Egendomligt nog fanns det efter invasionen ganska få internflyktingar jämfört med den tidigare utvandringen av kurder under Saddams tid. Paradoxalt nog har flödet av kurder nu upphört eftersom Kurdistan är ett av de få områden i landet där det fortfarande råder fred.
Sorgligt nog har ett enormt antal irakier - kanske över två miljoner - under de två senaste åren lämnat landet, särskilt de förföljda kristna assyriska minoriteterna som har lidit länge och som har pressats från alla sidor av islamister som anklagar dem för samarbete med erövrarna och av kurderna som vill ha sitt eget land. Prästen Andrew White som tjänstgjorde i Iraks enda anglikanska kyrka lämnade Bagdad i går av fruktan för sitt liv och sin säkerhet efter att ha försökt få fem kidnappade britter frigivna.
Men EU måste nu göra mer för att lindra krisen genom att öka det ekonomiska biståndet till de kringliggande arabstaterna som har tagit mot det stora flertalet av flyktingarna, särskilt Jordanien och Syrien, och de har varit särskilt bra på att ta emot assyrierna. Inom rimliga gränser måste också EU:s medlemsstater som en tillfällig åtgärd ta emot fler flyktingar.
Paulo Casaca 
författare. - (PT) Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar, irakiska bröder och systrar! Låt mig först säga några ord till minne av alla dem som på grund av sitt etniska eller religiösa ursprung, sina verkliga eller förmodade övertygelser, eller för att de stod för demokratiskt mod och social ansvarskänsla, har berövats det allra värdefullaste. Låt mig uppmärksamma min kamrat, följeslagare och vän, parlamentsledamoten Mohammad Hossein Ahwad, som verkligen personifierade kampen mot teokratisk fascism och som mördades den 12 april i det irakiska parlamentet.
För att vi inte ska förblindas av smärtans tårar så att vi inte ser de kvinnor som fortfarande kämpar för att hålla sina barn vid liv längs den etniska rensningens vägar, de oräkneliga tusentals irakier som stirrar in i oändligheten på Ammans, Damaskus och Kairos gator, starkt märkta av posttraumatiska syndrom, de läger som har slagits upp på torg eller i ruinerna av kyrkor och moskéer, vill jag sända ett budskap om solidaritet, kärlek, ömhet och hopp till alla.
Vi kan inte föreställa oss, och dessa ord inte beskriva, det barbari som utövas av de mörkrets krafter som har repeterat sin plan för hela Mellanöstern på Tigris och Eufrats stränder. Den gemensamma resolution som vi i dag lägger fram är ett avgörande första steg för att ändra på denna situation.
Jean Lambert 
författare. - (EN) Herr talman! Jag välkomnar resolutionen och i likhet med andra är jag djupt oroad över den verkligt tragiska situation vi just nu ser i Irak och vid landets gränser. Detta är ett folk som redan har fått utstå krig, etnisk rensning, en brutal diktatur, en olaglig invasion och kollektivt våld och som nu ser både de yttre och de inre gränserna stängas. De har mycket små chanser att finna en ny bostadsort och de kan räkna med ett mycket blandat mottagande om någon av dem skulle lyckas ta sig in i EU.
Vi bör inte bli förvånade när ett krig leder till flyktingströmmar - det gör det alltid - och en del av våra medlemsstater har faktiskt ett mycket tungt ansvar för denna situation, vilket redan har påpekats. För en gångs skull kan jag faktiskt hålla med Charles Tannock i frågan om brist på efterkrigsplanering.
Vad jag särskilt uppskattar i resolutionen är uppfattningen att man inte bör tvinga tillbaka irakiska flyktingar eller dem som har fått avslag på sina asylansökningar och för närvarande bor i EU. Just nu måste vi verkligen finna en status för sådana människor hellre än att låta dem leva utblottade i våra egna medlemsstater, vilket sker på vissa håll.
Jag skulle vilja säga att det för närvarande inte finns någon del av Irak som är säker. Till och med i Kurdistan kan vi för närvarande se hur turkiska trupper dras samman vid gränserna och därigenom försvårar möjligheterna att återvända till förstörda byar och insatserna för att öka den ekonomiska stabiliteten i detta område. Några av dem som har återvänt skickades faktiskt tillbaka iförda skyddsvästar och hjälmar, vilket får mig att tro att det inte är något särskilt säkert område. Vi fick också så sent som i förra veckan en rapport från Human Rights Watch om att partisanernas säkerhetsstyrkor fortsätter att ägna sig åt kidnappning och tortyr trots de kurdistanska myndigheternas insatser. Det finns alltså inte något verkligt säkert område i Irak.
Vi vet att vi måste öka vårt stöd till de länder som tar hand om flyktingar vid gränsen och till FN:s flyktingkommissariat (UNHCR) eftersom vi vet vad som händer när man ignorerar flyktingarnas svåra belägenhet vid gränsen. Vi behöver bara titta på vår egen erfarenhet när vi mer eller mindre vände ryggen mot två miljoner afghanska flyktingar vid den pakistanska gränsen och lämnade dem utan tillräckligt stöd - detta tomrum har fyllts och vi tycker inte alltid om resultatet.
Jag välkomnar uppmaningen till kommissionen i resolutionen att mera i detalj förklara för parlamentets budgetutskott exakt hur vi hjälper till i Irak och hur vi har för avsikt att stödja dessa kringliggande länder. Men jag anser också att vi bör titta på vår egen politik när det gäller omflyttning av människor så att vi åtminstone erbjuder hjälp till några av dem som ännu en gång drabbas av fullständigt kaos i sina liv.
Bogusław Rogalski 
författare. - (PL) Herr talman! Den humanitära och människorättsliga situationen blir stadigt sämre. Detta framgår av rapporterna från FN:s biståndsdelegation i Irak.
Statistiken är fasansfull. Ungefär hundra människor dör i genomsnitt varje dag medan över två hundra skadas. Femtio procent av befolkningen lever på mindre än en US-dollar om dagen och arbetslösheten är 80 procent. Otillräckliga vattenresurser och ineffektiva avloppssystem bidrar till spridningen av sjukdomar. Tre fjärdedelar av barnen går inte i skolan. Kriminella handlingar, väpnade attacker, kidnappningar, mord på människor som deltar i politisk verksamhet eller i återuppbyggnaden av landet sker dagligen. Det är därför många irakier flyr landet och över två miljoner människor har fördrivits inom landet. Det ska också påpekas att det finns över 40 000 flyktingar från andra länder på irakisk mark, däribland 15 000 palestinier. Så ser situationen i Irak ut idag.
Det krävs därför omedelbara politiska och humanitära insatser för att lindra flyktingarnas tragiska situation. Vi ska komma ihåg att en halv miljon av flyktingarna är barn. Vi måste se till att internt fördrivna personer registreras så att de får rätt till livsmedelsransoner. Den rätten har de inte i dag. Vi måste också använda vårt inflytande över grannländerna för att få dem att upphöra med restriktioner som tvingar många flyktingar att stanna vid gränserna.
Unionen måste se till att det bistånd som skickas till Irak, till det irakiska folket, är omfattande, hållbart och samordnat med USA:s insatser. EU bör en gång för alla förkasta antiamerikanska fördomar. Det är det enda sättet att lindra den ofattbart svåra situationen för miljontals flyktingar och därigenom undvika en storskalig humanitär kris.
Vi uppmanar också den irakiska regeringen att omedelbart vidta åtgärder för att garantera de fördrivna personernas säkerhet och att upphöra med att diskriminera människor på grund av deras bakgrund. Kommissionen bör samtidigt öka det humanitära biståndet till alla fördrivna personer i Irak och ge stöd till grannländer som redan ger den här typen av bistånd.
Eija-Riitta Korhola
för PPE-DE-gruppen. - (FI) Herr talman! De irakiska flyktingarnas situation är fortfarande allvarlig, även om det har vidtagits en åtgärd i rätt riktning. Rekommendationen från FN:s främste delegat för flyktingfrågor om att asylsökande från södra och centrala Irak ska ges flyktingstatus enligt 1951 års konvention var en välkommen lösning. Liksom erbjudandet av andra former av skydd i fall där flyktingsstatus inte ges.
Jag vill särskilt ta upp två frågor som gäller situationen inom Iraks gränser. För det första blir situationen för religiösa minoriteter allt mer oacceptabel. Assyrier, armenier, ortodoxa och andra kristna grupper, liksom mandéer och judar diskrimineras flagrant på arbetsmarknaden och på andra områden. På vissa platser är myndigheterna helt oförmögna att skydda minoriteter mot muslimska soldaters våld. Religionsfriheten är i själva verket praktiskt taget obefintlig.
För det andra är det ofattbart att de irakiska myndigheterna har hotat med att stoppa leveranserna av livsnödvändiga varor till iranska flyktingar. Dessa oppositionella har flyktingstatus enligt folkrätten och en oförytterlig rätt till skydd.
John Attard-Montalto
för PSE-gruppen. - (EN) Herr talman! Vi måste inse att det som händer och har hänt i Irak är mycket värre än ett inbördeskrig - en fråga som ofta ställs. Naturligtvis är det inte något inbördeskrig. Det är värre. Det råder totalt kaos. Ingen har någon aning om eller någon plan för hur man ska kunna reda ut den trassliga situation som vi har försatt Irak i. Jag använder ordet ”försatt” eftersom det som skedde varken var nödvändigt eller önskvärt. Det var en invasion som har visat sig vara en fruktansvärd mardröm för dem som har deltagit i den.
När man begår ett misstag måste man ta ansvaret för det. Det är på tiden att de människor som deltog, dessa länder i koalitionen såväl som de villiga partnerna, visar ansvar för vad som har hänt det irakiska folket, särskilt de flyktingar som söker hjälp - och även om de får hjälp får de bara den minsta tänkbara.
Det är på tiden att de människor som begick detta ursprungliga misstag, de som är ansvariga för den kaotiska situationen, visar detta ansvar, och de första människor som bör få hjälp är flyktingarna.
Kathy Sinnott
för IND/DEM-gruppen. - (EN) Herr talman, herr kommissionsledamot! Iraks kristna minoritet hör man nästan aldrig talas om och den hamnar i skymundan i det ständiga nyhetsflödet om våldet i Irak. Denna lilla befolkningsgrupp har inget skydd och är nästan okänd för det internationella samfundet. De upplever intensiva vågor av våldsamma förföljelser. De kristna irakierna har att välja mellan exil - om de kan lyckas fly - omvändelse eller förföljelse.
Förföljelsen har många former: våld, diskriminering på arbetsplatsen, konfiskering av egendom osv. För en kaldeisk kristen präst, Ragheed Aziz Ganni, ledde denna förföljelse till döden.
Vad kommer Europeiska gemenskapen att göra för att hjälpa de kaldeiska, assyriska och ortodoxa kristna samfunden? Den irakiska regeringen säger att den är fast besluten att sätta stopp för våldet, men bristen på säkerhet gör det omöjligt att skapa fred i landet och omöjligt att skydda sårbara befolkningsgrupper. De behöver vår hjälp.
Jean-Claude Martinez
för ITS-gruppen. - (FR) Herr talman! Det är bra att lägga fram en resolution om Irak med tanke på den humanitära situationen, flyktingarna, folkrätten etc. Och vem skulle inte hålla med om skäl A, där det konstateras att 100 personer dödas och 200 skadas varje dag, att 70 procent av befolkningen saknar vatten, att 3 miljoner människor är undernärda och att 2 miljoner är på flykt, däribland 500 000 barn i Syrien, Jordanien, Egypten och på andra platser?
Men vem är det som har orsakat detta? Vem bär skulden? Vem har spridit kaos? Är det Saddam Hussein? Är det baath-partiet? Kaos uppstår ur krig, ett orättfärdigt krig enligt Medeltidens teologer, ett olagligt krig enligt FN-stadgan, ett krig som inleddes efter en lögn framförd av de två statscheferna i USA och Storbritannien. Vem stödde detta krig, här i Europaparlamentet? Vem rättfärdigade, vem krävde, vem godkände det ingripande som ledde till kaos? Jo, nuvarande franske utrikesministern, Bernard Kouchner, och några av personerna bakom denna resolution.
Vad förväntas vi säga? Att det är bra att vara humanitär och ta itu med följderna, men bättre att vara preventiv och undvika orsakerna? Det är detta som är det politiska Europas problem! Vi européer är så förtjusta i mänskliga rättigheter att vi överallt - i Palestina, Irak, Afrika och när det gäller den ekonomiska globaliseringen - stöder en politik som genom att kränka dem ger oss en chans att än en gång intyga vår ofantliga kärlek för dessa mänskliga rättigheter, som alltså kränks med vårt föregående stöd. Det är därför gott och väl att traumacentrer för flyktingar föreslås i punkt 16, men det borde också inrättas politiska preventionscentrer här, för våra ledare, så att de kan få lära sig visdom, klarsynthet och modet att säga nej, samt att förkasta naiv optimism som ödelägger allt i sitt spår.
Justas Vincas Paleckis
(LT) Jag stöder resolutionen och känner med de mer än fyra miljoner irakier som har tvingats fly från de platser där de är födda. Det är fler människor än invånarantalet i mitt hemland, Litauen. Antalet flyktingar växer och hälften av dem tvingas fly utomlands. Situationen i Irak blir inte bättre. Flyktingarna är dömda till ett liv i fattigdom, ofta utan arbete, medan deras barn växer upp som analfabeter. Det är sådant som gör att terroristorganisationer lyckas rekrytera nya anhängare.
Det humanitära biståndet till flyktingar är skamligt litet jämfört med de belopp som de länder som startade kriget mot Irak - USA och Storbritannien - spenderar på vapen. Bidraget på 60 miljoner US-dollar från givare i USA är bara en droppe i havet.
I år kommer ungefär 40 000 irakiska flyktingar att komma till länder i Europeiska unionen, vilket är dubbelt så många som förra året. Samtidigt har USA i år bara tagit emot ett par dussin irakier.
Det vore en bra idé för de amerikanska och brittiska ledarna att besöka Irak och dess grannländer för att med egna ögon bevittna flyktingarnas lidande. Kanske skulle de då agera annorlunda.
Janez Potočnik
ledamot av kommissionen. (EN) Herr talman! Försämringen av säkerheten i Irak har lett till en omfattande befolkningsomflyttning: omkring två miljoner irakier har flytt inom Iraks gränser och omkring två miljoner har flytt till grannländerna, med 750 000 människor i Jordanien och 1,4 miljoner i Syrien. Denna befolkningsomflyttning kan leda till en humanitär kris som skulle kunna vara ett hot mot stabiliteten i regionen och kommissionen hyser djup oro över detta omfattande mänskliga lidande.
Vi följer noga situationen på plats och gör en fortlöpande bedömning av utvecklingen. Vi har nära kontakter med andra nyckelaktörer i det internationella samfundet som till exempel FN:s flyktingkommissariat (UNHCR). I detta sammanhang deltog kommissionen aktivt i UNHCR:s internationella konferens i Genève i april i år.
När det gäller befintligt bistånd för att lindra flyktingarnas situation anslog kommissionen 2006 via EuropeAid 10 miljoner euro för att stödja internt fördrivna personer. Som ett snabbt svar på den allt värre situationen och efter UNHCR:s vädjan i januari tillkännagav kommissionen i februari 2007 via ECHO ett ytterligare anslag på 10,2 miljoner euro som består av 4 miljoner euro för internflyktingar och 6,2 miljoner euro för irakiska flyktingar utanför landets gränser. Dessutom fortsätter kommissionen att stödja grundläggande hjälpverksamhet inom Irak.
Vi inser att detta stöd fortfarande är begränsat med tanke på hur omfattande det mänskliga lidandet är. Ändå utgör det bara ett första, omedelbart svar på den humanitära situationen. Kommissionen granskar nu olika alternativ för hur man ska kunna hjälpa de irakiska flyktingarna bättre i framtiden. Men biståndsinsatserna inom Irak är kraftigt begränsade på grund av säkerhetssituationen. Många av våra partner, bland dem UNHCR, har endast en ytterst minimal närvaro i Irak.
Genom olika tekniska och politiska uppdrag försöker kommissionen göra en bättre bedömning av situationen och samtidigt tala om att den är villig att stödja de irakiska flyktingarna ytterligare. Kommissionsledamot Louis Michel besökte själv regionen i slutet av april. Åtskilliga tekniska uppdrag till Jordanien och Syrien har också ägt rum sedan dess.
Vi är därför fortfarande fast beslutna att samarbeta med de länder som har tagit emot irakiska flyktingar. Kommissionen har redan fört regelrätta diskussioner med de syriska och jordanska myndigheterna om situationen, och dessa diskussioner kommer att fortsätta.
Vi ser särskilt fram emot att delta i den arbetsgrupp för flyktingar som beslutades i Sharm El-Sheik och som enligt de senaste uppgifterna har planerat att hålla ett möte i Amman den 22 juli. Kommissionsledamot Benita Ferrero-Waldner har redan uttryckt kommissionens villighet att ge arbetsgruppen tekniskt bistånd för att underlätta processen.
Vi anser att den enda hållbara lösningen för flyktingarna är fred och försoning inom Irak. För att detta mål ska nås kommer vi att fortsätta att stödja de irakiska flyktingarna. Jag håller med er om att vi har en moralisk skyldighet att hjälpa.
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i slutet av debatten.
