Situationen för de grundläggande rättigheterna i Europeiska unionen 2004-2008 - Det europeiska området med frihet, säkerhet och rättvisa (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är en debatt om:
ett betänkande av Giusto Catania, för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor, om situationen för de grundläggande rättigheterna i Europeiska unionen 2004-2008,
en muntlig fråga till rådet från Gérard Deprez, för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor, om framstegen under 2008 med det europeiska området med frihet, säkerhet och rättvisa - B6-0489/2008), och
en muntlig fråga till rådet från Gérard Deprez, för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor, om utvecklingen under 2008 vad gäller det europeiska området med frihet, säkerhet och rättvisa - B6-0494/2008).
Giusto Catania
föredragande. - (IT) Fru talman, fru rådsordförande, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! För 60 år sedan var den allmänna förklaringen om de mänskliga rättigheterna startskottet till en sannskyldig världsrevolution. Härigenom bekräftades filosofen Immanuel Kants profetiska tes att en rättighetskränkning i ett enskilt land borde förnimmas i varje annat hörn av världen.
Människorättsrevolutionen aktualiserade två närbesläktade begrepp i internationella sammanhang. För det första vare sig kan eller bör man skilja på medborgare och utlänningar, män och kvinnor, vita och svarta, kristna och judar, muslimer och icke-muslimer, troende och ateister. Kort och gott har alla samma rätt att hävda sina egna rättigheter. Det andra begreppet är att människans värdighet ska respekteras just på grund av att hon är människa. Därför får ingen, inte ens de grövsta brottslingar, behandlas kränkande. Som Kant själv säger får vi inte förvägra en ondskefull människa den respekt som tillkommer henne som människa.
EU anses vara ett slags högborg eller tempel för värnandet av de mänskliga rättigheterna. Att på ett verksamt sätt skydda och främja de grundläggande rättigheterna borde vara en hörnsten för den europeiska demokratin. Att genomföra de grundläggande rättigheterna borde vara ett mål för all politisk verksamhet i EU. EU:s institutioner bör åstadkomma detta genom att aktivt främja och värna rättigheterna, och beakta dem till fullo vid arbetet med att utarbeta och införa lagstiftning, med stöd av den verksamhet som bedrivs av byrån för grundläggande rättigheter. Byrån kan ge EU:s stadga för de grundläggande rättigheterna genomslag, samtidigt som den garanterar efterlevnaden av det system som införts genom Europakonventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna.
På grund av regeringarnas politiska vägval och det parlamentariska lagstiftningsarbetets natur, har vi tyvärr inte alltid lyckats med att garantera skyddet och främjandet av de grundläggande rättigheterna inom EU. Europaparlamentet har nu i sex år underlåtit att anta ett betänkande om de grundläggande rättigheternas status inom EU. Samtidigt har vi alltid varit snabba med att peka finger när de grundläggande rättigheterna kränks i länder utanför unionen. Vi kan inte enbart - om än med all rätt - uppmärksamma Guantánamo, Abu Ghraib och övergrepp i Colombia och Kina, och samtidigt blunda för kränkningar som begås i våra egna länder.
Jag håller med om det som kommissionsledamot Benita Ferrero-Waldner sade i dag: Vi behöver öka överensstämmelsen mellan EU:s inrikes- och utrikespolitik. En ingående granskning av läget för de grundläggande rättigheterna i EU kan mycket väl bekräfta den obehagliga tesen att de mänskliga rättigheterna ofta bara skyddas på papperet i EU. Man kan belägga detta genom att helt enkelt granska situationen för fördrivna personer, nationella minoriteter, romer, statslösa, flyktingar, asylsökande och ekonomiska migranter.
I morgon är det den internationella invandrardagen, men FN-konventionen har inte ratificerats av en enda medlemsstat. Vi har på senare år analyserat hur situationen i flyktingförläggningarna försämrats. Såväl i rättsligt som i livsmiljömässigt avseende utgör de regelrätta svarta hål. Kvinnor och män behandlas ofta omänskligt och förnedrande där, utan att erhålla det rättsliga skydd de har rätt till enligt lag. Dessa lagar är ofta i sig oacceptabla, och garanterar att missförhållanden kan förekomma utan att någon ställs till svars.
Människorättssituationen inom EU är långt ifrån tillfredsställande, vilket även Amnesty International konstaterar i sin årsrapport. Vi måste därför försöka att med aktiva politiska åtgärder förebygga systematiska kränkningar av rättigheter vars okränkbarhet samhället borde garantera.
Vi kräver därför att rådet - nu passar jag på att dra nytta av att statssekreteraren är på plats - i framtida årsrapporter om de mänskliga rättigheterna i världen undviker dubbelmoral genom att inte bara analysera situationen ute i världen, utan också göra en analys av situationen i varje medlemsstat. Jag är strax färdig, fru talman! Vad är det för ett EU vi vill ha? Jag försöker besvara den frågan i mitt betänkande, och jag känner mig hedrad över att vara föredragande för den här frågan.
Gérard Deprez
Fru talman, fru Yade, herr Barrot, mina damer och herrar! I dag genomför vi mandatperiodens sista debatt om framstegen för det europeiska området med frihet, säkerhet och rättvisa. Jag har vidarebefordrat min muntliga fråga om detta till kommissionen och rådsordförandeskapet, och ska därför inte ägna mina få minuter åt att redogöra för innehållet. När staden Strasbourg uppmuntrar oss att komma i julstämning inför helgen, ska jag passa på att dela ut lite julklappar.
Det är roligt att kunna ge min första julklapp till det franska rådsordförandeskapet. Inte för att dess närvaro blir så värst långvarig, eller för att det har varit så punktligt alltid, utan mer allmänt för att ordförandeskapet har förberett sig så grundligt inför sina kontakter med parlamentet, för att det har visat en sådan sakkunskap och, i synnerhet, för att så många framstående kolleger - här menar jag ministrarna - har deltagit i de känsliga förhandlingarna med Europaparlamentet. Jag skulle särskilt vilja tacka Jean-Pierre Jouyet, en varm människa och skicklig yrkesman som alla i kammaren sätter stort värde på.
Min andra julklapp ger jag till Jacques Barrot. Han är en vice kommissionsordförande som trivdes utomordentligt på sin föregående post, och som ändå gick med på att, utan närmare förberedelser, överta en av kommissionens allra svåraste och känsligaste portföljer. Han gjorde det därför att hans ordförande bad honom om det, och för att bespara kommissionen de allvarliga problem som Franco Frattinis avlösning annars skulle ha orsakat. Herr kommissionsledamot - Jacques! Ni har nu, efter knappt ett år, gått i land med att inte bara arbeta in er på ett synnerligen komplext arbetsområde, utan också genomdriva era egna idéer, vilket framgår av de förslag som ni nyligen lade fram för oss om de nya riktlinjerna för asylpolitiken.
Min tredje julklapp ger jag till mina ledamotskolleger. Flertalet av dem är garvade proffs som brinner för sina arbetsområden. En del av dem är riktiga arbetsnarkomaner, och jag måste säga att en eller två av dem är sannskyldiga original som jag, precis som andra, känner lika delar respekt och värme för.
Min sista julklapp ger jag till våra kolleger i sekretariatet - Emilio De Capitani finns på plats, men hör inte på - till kollegerna i de politiska grupperna, och till alla våra assistenter, vars entusiasm, engagemang och skicklighet är en så viktig förutsättning för att vi ska lyckas med vårt arbete.
Efter denna julklappsutdelning ska jag sammanfatta läget. Ingen kan hävda annat än att det europeiska området med frihet, säkerhet och rättvisa, som inte ens är tio år gammalt, har expanderat starkt. År 1999 var det ännu på fosterstadiet, och jag påminner om att Tammerforsprogrammet i första hand skulle utgöra grundvalen för ett ökat samarbete mellan medlemsstaterna och främja det ömsesidiga erkännandet av rättsliga beslut. Men området med frihet, säkerhet och rättvisa expanderade ytterligare genom Haagprogrammet, som stärkte den gemensamma plattformen.
Att vi har gjort så enastående framsteg på ett antal politikområden beror på dessa två faktorer, och på trycket från dramatiska händelser i omvärlden. Jag ska förbigå de attacker som utgjort ett så allvarligt problem för oss, som krävt så många människoliv och haft så tragiska följder. Till områdena hör kampen mot terrorism och grov brottslighet, mot olaglig invandring, mot rasism och främlingsfientlighet och mot narkotika och drogmissbruk.
Att medge att vi, om inte alltid så för det mesta, har handlat reflexmässigt det senaste decenniet, är inte heller någon kritik mot oss alla - mot rådet, kommissionen och parlamentet. Vi har reagerat på sådana dramatiska händelser som jag precis nämnde och på att våra medborgare ställer berättigade krav på trygghet.
På senare tid har emellertid en annan handlingsprincip gradvis vuxit fram, som är mindre präglad av försvarsreaktioner, och vars drivkraft är att vi föredrar mer positiva och frivilliga åtgärder för att förverkliga det område som vi vill skapa tillsammans. Som ni väl vet var det tack vare denna princip som stadgan om de grundläggande rättigheterna gjordes bindande i Lissabonfördraget. Det var tack vare denna princip som övervakningscentrumet i Wien förvandlades till byrån för grundläggande rättigheter. Det var tack vare denna princip som pakten för invandring och asyl beredde vägen för en öppnare politik, som bygger på en aktiv styrning av migrationsflöden och ett närmare partnerskapssamarbete, utan att vi för den skull bortser ifrån försvars- och säkerhetshänsyn.
Efter att ha delat ut mina julklappar och sammanfattat läget, vill jag ta upp den utmaning som vi måste möta tillsammans, och de nya riktlinjer som bör inspirera Stockholmsprogrammet. Jag hoppas verkligen att det kan genomföras på grundval av Lissabonfördraget, om fördraget äntligen ratificeras.
Eftersom jag inte har mer tid kvar, nöjer jag mig med att dra en slutsats. Vi får inte låta oss drivas av vare sig vår egen eller våra medborgares fruktan. Vi ska först och främst drivas av våra värderingar, med stöd av objektiva bedömningar av de risker vi står inför. Det är denna anda som jag hoppas ska vägleda oss när vi utarbetar Stockholmsprogrammet och sedan gemensamt genomför det.
Rama Yade
rådets ordförande. - (FR) Fru talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Giusto Catanias betänkande är en utomordentlig prestation, som ger oss en överblick, i mycket grova drag, av situationen för de mänskliga rättigheterna i EU. Det innehåller ett stort antal ytterst användbara rekommendationer, som rör såväl institutionella som praktiska aspekter av de mänskliga rättigheterna. Vissa av rekommendationerna rör kommissionen, men de får kommissionen uttala sig om.
Jag kanske bör ta upp vissa synpunkter som bland annat avser Europeiska unionens byrå för grundläggande rättigheter. Byrån kritiseras för att ha ett alltför begränsat mandat, eftersom den uteslutande inriktar sig på den första av EU:s tre pelare. Här tycker jag att det förtjänar att påpekas att det, å ena sidan, finns en bestämmelse om att byråns mandat ska ses över före den 31 december 2009. Denna bestämmelse gör det möjligt för kommissionen att föreslå att byråns mandat ska utökas till att även omfatta den tredje pelaren.
Å andra sidan har samtliga EU-institutioner och samtliga medlemsstater möjlighet att inhämta yttranden från byrån, med beaktande av de berörda parternas ansvarsområden. I detta sammanhang uppmanade rådet, via det franska ordförandeskapet, den 3 september för första gången byrån att avge ett yttrande om förslaget till rådets rambeslut om användande av passageraruppgifter i brottsbekämpningssyfte, vilket hör till EU:s tredje pelare.
Rådet har således försökt visa att det anser att mänskliga rättigheter är en särskilt prioriterad fråga.
Nästa punkt som jag vill ta upp är frågan om migranter och flyktingar. På migrationsområdet har ett stort antal förslag lagts fram och betänkandet innehåller en rad åtgärder. Jag kan bara upprepa att Europeiska rådet, som den europeiska pakten för invandring och asyl visar, har förklarat att migrations- och asylpolitiska åtgärder ska följa bestämmelserna i internationell rätt, särskilt de bestämmelser som avser mänskliga rättigheter, människans värdighet och flyktingar.
Jag vill också säga något om den tredje punkt som behandlas i betänkandet, och som handlar om barnets rättigheter. Ingen kan väl invända mot era slutsatser när det gäller fördömandet av alla former av våld riktat mot barn, avskaffandet av barnarbete, att romska barn behöver uppmärksammas särskilt, och tillhandahållandet av stöd till barn? Jag noterar att frihetsberövande av unga brottslingar enligt betänkandet endast får ske som en sista utväg, och att det finns alternativa åtgärder.
Betänkandet lyfter också fram många andra frågor, men jag hinner inte gå igenom samtliga. Det gläder mig emellertid att kunna avsluta anförandet i en mycket positiv anda genom att påpeka att rambeslutet om bekämpande av vissa former av och uttryck för rasism och främlingsfientlighet genom strafflagstiftningen, som betänkandet hänvisar till, efter sju års utdragen diskussion formellt antogs av rådet (rättsliga och inrikes frågor) den 28 november 2008.
Jag ska svara Gérard Deprez genom att först och främst tacka honom för hans gratulationer till det franska ordförandeskapet för rådet. Jag försäkrar att vi blev djupt rörda. President Nicolas Sarkozy har genom sitt arbete och genom vårt sätt att hantera ett ordförandeskap som till syvende och sist stod i krisens tecken, bland annat på grund av krisen i Georgien och den finansiella krisen, velat visa att det politiska Europa nu har återvänt. Vi känner oss djupt rörda av ert välkomnande och vill också tacka er, mina damer och herrar, för det mycket nära samarbete som har förenat oss under de senaste månadernas franska ordförandeskap.
Låt mig klargöra två saker innan jag övergår till de punkter som ni har tagit upp. För det första ser jag mycket allvarligt på anklagelser om dubbelmoral, som flera ledamöter har berört. Man kan mycket väl fråga sig om vi egentligen kan försvara de mänskliga rättigheterna i omvärlden, utanför EU:s gränser, om vi inte - som en del ibland hävdar - är lika nogräknade med situationen i EU-länderna.
Detta är en synnerligen relevant fråga. Jag brukar själv alltid säga att vi behöver sopa framför egen dörr för att stärka EU:s trovärdighet gentemot omvärlden på människorättsområdet. När det gäller de mänskliga rättigheterna bör vi agera kraftfullt, men också ödmjukt. Det är bara genom att komma ihåg att de mänskliga rättigheterna är odelbara som vi kan få omvärlden att vilja lyssna på oss.
Somliga av er nämnde också utdelningen av Sacharovpriset till Hu Jia. Det har naturligtvis verkligen glatt mig, och jag välkomnar att denne kinesiske bloggare, som har hela Europaparlamentets stöd, nu har hedrats på detta sätt. Det tycker jag är utmärkt. Jag har själv engagerat mig starkt för att försvara Hu Jia, och hoppas att Sacharovpriset gör det möjligt att uppnå framsteg på människorättsområdet, särskilt i Kina.
Jag ska återgå till de punkter som ni tog upp, herr Deprez. Först och främst bör jag kanske upprepa vad jag nyss sade, nämligen att rådet under hela det gångna året har satsat hårt på ett mycket nära samarbete med Europaparlamentet. Vi har genomfört en mycket innehållsrik dialog med Europaparlamentet, särskilt med utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor, om vilka texter som kan eller bör antas i första hand, i den mån institutionernas kalendrar tillåter detta.
Ordförandeskapet har uppmanat medlemsstaterna att genomföra sina ratificeringar, vilket har påskyndat arbetet i de nationella parlamenten. Flera texter har därigenom kunnat antas, varav vissa är av avgörande betydelse.
Vi hoppas att vi mot slutet av innevarande mandatperiod framgångsrikt kan avsluta arbetet med vissa viktiga texter, exempelvis den om införandet av Europol inom ramen för gemenskapens behörighet, och den om det europeiska bevisupptagningsbeslutet. Med dessa texters hjälp kan vi genomföra en gemensam, omfattande utvärdering av situationen i EU på dessa områden.
Ni har kanske också sett att ordförandeskapet har genomfört åtskilliga av parlamentets prioriterade initiativ, eller åtminstone har drivit arbetet med dem framåt.
När det gäller just den tredje pelaren har ordförandeskapets målsättning varit att medbeslutandeförfarandet helt och hållet ska omfatta migrationsområdet och det rättsliga respektive civilrättsliga området. Vad förhandlingar med tredjeländer beträffar känner ni ju till att ordförandeskapet har försvarat tanken att framtida förhandlingar om utbyte av uppgifter med Förenta staterna endast ska få genomföras med Europaparlamentets medverkan, vilket inte har varit så lätt.
Sistnämnda exempel visar att viktiga framsteg har gjorts på dessa områden. Framstegen kunde dock ha varit ännu större om även vissa komponenter av den tredje pelarens område med frihet, säkerhet och rättvisa infördes inom ramen för gemenskapens behörighet.
Det är faktiskt en ständig utmaning att skydda de grundläggande rättigheterna i det som är just ett europeiskt område med frihet, säkerhet och rättvisa. Precis som ni anser jag att måttstocken för utvecklingen inom området med frihet, säkerhet och rättvisa framför allt ska vara hur vi värnar de grundläggande rättigheterna.
Jag kan givetvis bara bekräfta rådets avsikt att arbeta i denna riktning. Det institutionella sammanhanget behöver ju beaktas, men vi håller med om de flesta av era synpunkter.
Vad beträffar att än en gång lägga fram ett förslag om rättssäkerhetsgarantier i brottmål, avser vi att under nästa år genomföra en debatt om en handlingsplan för skydd av personer i brottmål. Vi kommer även att utvärdera den europeiska arresteringsordern, så att rambeslutet kan genomföras konsekvent. Antagligen kommer också Lissabonfördraget att träda i kraft och ge denna process en ny vitamininjektion, inte bara genom att stadgan om de grundläggande rättigheterna görs bindande genom fördraget, utan också på grund av att det nya fördraget ger utrymme för institutionell utveckling inom området med frihet, säkerhet och rättvisa.
Man skulle kunna nämna åtskilliga andra frågor som tas upp i betänkandet och som har tagits upp de senaste månaderna av parlamentsledamöterna. Jag tror att vi även här kan komma ännu längre när debatten väl är avslutad. Men dessförinnan ska jag kanske ge ordet till Jacques Barrot. Eller är det kanske någon annans uppgift, fru talman?
Jacques Barrot
kommissionens vice ordförande. - (FR) Fru talman! Jag vill dels mycket varmt välkomna Rama Yade, och dels tacka föredraganden, Giusto Catania, liksom utskottet. Jag återkommer till utskottet, herr Deprez.
Som ordförandeskapet påpekade har ni lagt fram ett detaljerat och välmatat betänkande. Herr Catania, de grundläggande rättigheterna står i centrum för den europeiska integrationen. Kommissionen kommer självklart att arbeta för att till punkt och pricka driva igenom respekten för dessa rättigheter i praktiken.
I ert betänkande betonar ni att det återstår åtskilligt att göra från medlemsstaternas och institutionernas sida. Ni har rätt i att vi behöver göra mer för att främja och tillämpa de grundläggande rättigheterna i unionen. Unionen måste vara ett föredöme, inte bara för att göra den utrikespolitiskt trovärdig, utan också för att bygga upp ett ömsesidigt förtroende mellan medlemsstaterna. Detta ömsesidiga förtroende är avgörande för att området med frihet, säkerhet och rättvisa ska bli en fungerande realitet.
Ert betänkande innehåller många viktiga rekommendationer. Vi håller med er om att det är av största vikt att vi gör mer för att övervaka efterlevnaden av lagstiftningsförslag som läggs fram med anledning av stadgan. Vi behöver förbättra mottagningsvillkoren för migranter och asylsökande, se till att de grundläggande rättigheterna respekteras till fullo i kampen mot terrorismen, fördubbla våra insatser mot diskriminering, skapa bättre förhållanden för romerna i hela EU samt, skulle jag vilja tillägga, öka samarbetet inom ramen för Europarådet. Jag kommer själv att engagera mig kraftfullt för detta.
Men vi får inte låta dessa rekommendationer, och denna berättigade kritik, dölja att kommissionen och EU har åstadkommit verkliga framsteg i främjandet av de grundläggande rättigheterna, som Rama Yade påpekade för en stund sedan. Till dessa framsteg hör att rådet nyligen antog rambeslutet om rasism och främlingsfientlighet, liksom rambeslutet om skydd av personuppgifter under den tredje pelaren. För oss är detta dock bara ett första steg.
Kommissionen har nyligen lagt fram ett lagstiftningsförslag om asylrätt, som motiverades av en önskan att tillhandahålla ett starkt skydd. Jag har påmint medlemsstaterna om att de är skyldiga att respektera de grundläggande rättigheterna när de införlivar direktivet om förfaranden för återvändande av tredjelandsmedborgare som vistas olagligt i medlemsstaterna. Jag kommer att övervaka detta.
Det nya förslaget till direktiv om skydd mot diskriminering utanför arbetslivet kompletterar ett otal andra lagstiftningsförslag som vi har lagt fram. EU har alltid strävat efter att gå i spetsen för jämställdheten mellan könen. På detta område har kommissionen lagt fram ett förslag om att förlänga minimiperioden för mammaledighet, och därigenom skapa bättre förutsättningar för balans mellan arbetsliv och familjeliv.
Men även om vi naturligtvis måste beakta de grundläggande rättigheterna i våra texter, så behöver vi också kontrollera hur dessa rättigheter tillämpas i praktiken. Detta är en mycket viktig uppgift. För att gå i land med den behöver vi en verklig strategi för hur vi ska garantera att de grundläggande rättigheterna respekteras i EU. Som jag ser det bör det framtida fleråriga Stockholmsprogrammet innehålla ett uttalande som definierar vad vår politik för att respektera de grundläggande rättigheterna inom unionen innebär, och tydligt förklarar vilka åtgärder som kommissionen får och inte får vidta på området.
De grundläggande rättigheterna ska vara så lätthanterliga som möjligt. Det är meningslöst att ständigt hitta på nya lagar. Jag tycker nog att den grundläggande regleringsramen finns på plats, i form av Europakonventionen om de mänskliga rättigheterna och stadgan om de grundläggande rättigheterna. Europarådet har nu också tillhandahållit vissa uppgifter om kränkningar av de grundläggande rättigheterna.
Slutligen har vi, precis som ni framhöll, i dag tillgång till ett verktyg i form av byrån för grundläggande rättigheter. Som ministern påpekade ska dess mandat, enligt en särskild bestämmelse, ses över i slutet av året. Men förvisso bör vi använda dessa instrument flitigt.
Sammanfattningsvis bör unionens lagstiftningsarbete vara av en oantastlig kvalitet. Vi måste garantera en systematisk och strikt övervakning av att EU-lagstiftningen överensstämmer med stadgan om de grundläggande rättigheterna.
Kommissionen definierade 2005 en metod för att kontrollera att förslagen överensstämmer med stadgan, och vi behöver stärka tillämpningen och användningen av denna metod ytterligare. Det är mycket viktigt att vi respekterar de grundläggande rättigheterna i lagstiftningsprocessens samtliga skeden.
Vi måste självfallet också vid behov ingripa mot medlemsstaterna. Jag anser att vi i det framtida Stockholmsprogrammet tydligt ska förklara vilka kommissionens principer för sådana ingripanden är. Fördraget ger oss behörighet att ingripa på två sätt.
För det första agerar kommissionen på sedvanligt sätt som fördragens väktare om medlemsstaterna tillämpar gemenskapslagstiftning på ett sätt som strider mot de grundläggande rättigheterna. Kommissionen kan bland annat inleda överträdelseförfaranden. Exakt under vilka omständigheter kränkningar av de grundläggande rättigheterna kan föranleda sådana överträdelseförfaranden får vi reflektera över, och detta behöver säkert definieras. När medlemsstaterna genomför återvändandedirektivet kommer jag som sagt att särskilt noga övervaka att de grundläggande rättigheterna respekteras, särskilt barnets rättigheter. Jag ingrep mot de italienska planerna på att ta digitala fingeravtryck på invånare i romska läger, och framhöll behovet av att respektera gemenskapsrätten och de grundläggande rättigheterna, i synnerhet de bestämmelser som avser skydd av personuppgifter.
Det finns också lägen där vi kan behöva överskrida gemenskapens behörigheter. Det handlar här om politiska åtgärder som kan bli nödvändiga i vissa lägen, där vi inte har möjlighet att använda oss av nationella mekanismer.
Beträffande CIA:s hemliga interneringar har kommissionen upprepade gånger tagit upp dem med Polen och Rumänien, och framhållit att detta behöver utredas. Polen har underrättat kommissionen om att en brottsutredning har inletts. Rumäniens senat har genomfört en undersökning, som emellertid behöver kompletteras med anledning av Europarådets andra rapport.
Herr Catania, jag är medveten om att ni i ert betänkande hänvisar till den ökända artikel 7, som närmast är ett slags avskräckande kärnvapenmissil, och undrar varför den aldrig har använts. Men jag har kunnat hota med denna artikel. När jag påpekade för Bulgarien att journalistpriset till den journalist som blivit känd för sina avskyvärda uttalanden om romer verkligen måste ifrågasättas, slutade det i och för sig med att journalisten fråntogs sitt pris. Men det är riktigt att vi också behöver överväga att använda artikel 7.
Sedan måste vi givetvis också göra allt för att konkret förbättra människorättssituationen i vissa avseenden som är avgörande för det område där vi ska leva tillsammans. Barnets rättigheter kommer till uttryck i all politisk verksamhet i unionen, men är också ett område där det går att göra verkliga framsteg. Jag påminner om att vi i den europeiska asylpolitiken har sagt att det inte får vara tillåtet att frihetsberöva minderåriga utan medföljande vuxen. Vi har i allmänhet särskilt insisterat på att barnets behov måste beaktas.
Beträffande Dublin II-reformen har vi betonat att återförening av familjer måste möjliggöras. Det gläder mig också att det franska ordförandeskapet än en gång har uppmanat oss att genomföra den mekanism för akuta ingripanden som är en förutsättning för att vi ska kunna förhindra barnarov. Nästa steg blir att jag i mars 2009 ska föreslå en översyn av ett rambeslut om bekämpande av sexuell exploatering av barn, barnpornografi och människohandel.
Vi behöver en förnyad, global strategi för skydd av personuppgifter, inklusive en översyn av direktiv 95/46/EG efter en utvärdering som beaktar den tekniska utvecklingen.
Jag har redan nämnt asylrätten. I vår kamp mot rasism och främlingsfientlighet ska vi givetvis använda oss av den text som vi nu äntligen har tillgång till, vilket är det franska ordförandeskapets förtjänst. Vi måste se till att den ekonomiska krisen inte utlöser mer främlingsfientlighet och rasism, i synnerhet bland vissa opinionsbildare. Vi måste sörja för att de grundläggande rättigheterna verkligen respekteras på alla områden som berör kampen mot terrorismen. Genom meddelandet om rasism och främlingsfientlighet kan vi fastställa metoder som får våra åtgärder på detta område att ge bättre resultat.
Slutligen ska kommissionen 2010 lägga fram en rapport om brott som begåtts av totalitära regimer. Syftet är att främja en anda av försoning i EU, en anda där vi erkänner att det har begåtts brott som människor har fallit offer för. Härigenom kan vi minska motsättningarna mellan gamla och nya medlemsstater, som beror på att de förstnämnda inte alltid är tillräckligt medvetna om de sistnämndas tragiska historia. Detta är ett enormt projekt, och en strategi som kan betyda mycket för att garantera tillämpningen av de principer som EU bygger på.
Jag vill meddela Giusto Catania att hans betänkande naturligtvis har gett oss en lång rad uppslag som vi kan använda för att ge Stockholmsprogrammet kött på benen.
Så till Gérard Deprez' fråga. Jag vill tacka honom, och rikta följande ord både till honom och till de utskottsledamöter som är här. Jag är den kommissionsledamot som har frihet, säkerhet och rättvisa som sitt arbetsområde. För mig utgör utskottet både en hjälp och en möjlighet, eftersom det i och för sig är krävande, men också följer dessa invecklade problem ytterst uppmärksamt och engagerat. Vi behöver göra rätt avvägning mellan ett säkerhetsbehov som helt klart är välgrundat, och de åtgärder som krävs för att åstadkomma största möjliga mått av frihet och rättvisa.
Det har i och för sig gått framåt för området med frihet, säkerhet och rättvisa. Det blir ändå vi som får ta itu med uppgiften att nu, efter Tammerfors och Haag, utarbeta det fleråriga Stockholmsprogrammet. Tiden är i dag ännu inte mogen för att jag ska formulera konkreta idéer om vad nästa fleråriga program ska innehålla, men jag ska ändå ta upp ett par punkter, och ber om ursäkt om jag överskrider talartiden en aning.
För det första måste hela det fleråriga programmet bygga på principen att de grundläggande rättigheterna ska respekteras i praktiken.
För det andra måste vi ställa individen i centrum för våra åtgärder. Detta gäller oavsett om det rör sig om unionsmedborgare eller om medborgare i tredjeländer som bor på vårt territorium. Vi behöver bygga upp ett EU som åstadkommer resultat som gagnar dess invånare. För ett sådant EU är det avgörande att vi garanterar invånarnas rättigheter och säkerhet, underlättar deras tillgång till rättsväsendet och skyddar inte minst de mest sårbara grupperna, som ju ofta drabbas hårdast.
Jag vill tacka Rama Yade för att hon tog upp frågan om rättssäkerhetsgarantier. För min del anser jag att detta är en mycket viktig text. Jag är medveten om att det på sina håll kan finnas en viss tveksamhet att övervinna, men om vi verkligen vill ha ett ömsesidigt erkännande av domar är det avgörande att förse det europeiska rättsväsendet med en rad rättssäkerhetsgarantier. Detta är helt avgörande.
Det europeiska rättsliga området bör naturligtvis också bidra till att förenkla handelsförbindelser och medborgarnas fria rörlighet. Men vi måste komma ihåg att vi ska bekämpa brottslighet och terrorism med lagliga medel. När vi arbetat fram ett ökat förtroende och ömsesidigt erkännande, kommer den europeiska rättsliga modellen att få genomslag genom att vara välavvägd och konsekvent.
För det tredje finns det en utrikespolitisk aspekt av området med frihet, säkerhet och rättvisa. Denna utrikespolitiska aspekt behöver integreras som en ny del av den inrikespolitiska aspekten. Vi kan inte bekämpa människosmuggling utan att ta itu med sådana fenomen i de länder där människosmugglingen ofta börjar. Hela migrationspolitiken, hela politiken för att samordna migrationsströmmar, utgör en del av denna tanke om att koppla ihop den utrikespolitiska aspekten med den inrikespolitiska.
Kommissionen avser att i maj 2009 lägga fram ett meddelande om sina framtida prioriteringar. Därefter genomförs mot slutet av 2009 en politisk debatt om antagandet av det tredje fleråriga programmet. Men jag måste upprepa vad jag sade i förmiddags till samordnarna för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor: Europaparlamentet behövs sannerligen om vi ska lyckas utarbeta detta fleråriga program. Jag tvivlar inte på att vi kan räkna med förslag och uppslag från er sida.
Det är riktigt att vi har kommit långt med området med frihet, säkerhet och rättvisa, men det är också riktigt att vi så att säga befinner oss i gryningen till ett verkligt gemensamt rättsväsende, där människor kan röra sig fritt i EU samtidigt som de kan hävda sin rätt, vilken medlemsstat de än befinner sig i. Detta är ett mycket betydelsefullt steg om vi verkligen vill att unionsmedborgarskapet ska bli ett begrepp som konkret påverkar unionsmedborgarnas liv.
Ännu återstår mycket för oss att göra. Jag känner mig mycket entusiastisk inför denna uppgift, och vill än en gång tacka Europaparlamentet, och särskilt dess utskott för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor, för all engagerad och övertygad hjälp.
Ignasi Guardans Cambó
Fru talman! För utskottet för kultur och utbildnings räkning kommer jag att använda talartid som tilldelats dels min politiska grupp, dels min kollega Viktória Mohácsi.
Jag börjar förstås med att gratulera föredraganden till hans utmärkta arbete och till att han arbetat så hårt för att nå fram till ett samförstånd med övriga grupper om betänkandets innehåll.
Jag delar föredragandens engagemang för försvaret av mänskliga rättigheter och hans vilja att ta nästa steg. Jag instämmer helt i vad han så träffande sade i sitt anförande, nämligen att vi européer ibland intar en paradoxal ståndpunkt. Vi försvarar de mänskliga rättigheterna och fördömer kränkningar var i världen de än begås, samtidigt som vi blundar för oacceptabel diskriminering i våra egna länder, därför att vi i sådana lägen kan sakna rätt vapen för vår strid.
Detta förhållande förtjänar verkligen att fördömas, vilket parlamentet har befogenhet att göra.
Föredraganden kan intyga att vi har genomfört en del överläggningar om huruvida betänkandet bör eller inte bör beröra andra sociala samhällsproblem än de som har med mänskliga rättigheter att göra.
Jag anser att vissa stycken i betänkandet är lite bristfälliga, därför att man går in för hårt för att hitta lösningar på allt - inte bara på människorättsfrågor, utan på samtliga samhällsproblem som förekommer i EU i dag. Detta var naturligtvis mycket mer utpräglat i tidigare versioner.
Delvis kan detta faktiskt försämra våra handlingsmöjligheter. Visst behöver vi angripa alla möjliga problem, från bostadsbrist till arbetsmarknaden för äldre, men jag är inte alls så säker på att vi ska försöka lösa dem i ett och samma åtgärdspaket, eller att sådana frågor ska jämställas med försvaret av de mänskliga rättigheterna.
Men visst förekommer allvarliga problem innanför våra gränser. Det rör sig om problem som främst drabbar enskilda individer, men också om problem som drabbar grupper. Det händer att vissa socialgrupper utsätts för förakt eller diskriminering på grund av kön, sexuell läggning, etniskt ursprung, trosuppfattning och så vidare. Vi behöver lyfta fram dessa problem, och angripa dem globalt. Det här dokumentet togs ju fram med Europarådets hjälp, och innehåller också en välförtjänt hänvisning till denna ärevördiga institution.
Utskottet för kultur har här mycket specifikt hänvisat till ett sådant problem. Jag vill betona detta för min kollega Viktória Mohácsis räkning - hon ledde arbetet med denna punkt i utskottet för kultur. Det handlar om att romska barn diskrimineras i utbildningssammanhang.
De problem som barn drabbas av på olika områden behandlas generellt sett bra i betänkandet. Det gäller särskilt diskrimineringen av barn med romsk bakgrund, och behovet av att, som nämnts, bekämpa denna diskriminering genom att engagera medier, frivilligorganisationer, samhällsorganisationer och andra berörda parter.
Betänkandet är fullt av matnyttig information. Det behöver spridas en insikt i samhället om vad dessa värderingar får för konsekvens. Här vilar ett enormt ansvar dels på medierna, och dels på hela utbildningsväsendet.
Kinga Gál
för PPE-DE-gruppen. - (HU) För Europaparlamentet är det besvärligt att anta ett omfattande beslut om situationen för de mänskliga rättigheterna i EU, eftersom det är just i fråga om dessa grundläggande rättigheter som den politiska och partipolitiska splittringen borde vara som allra minst. Här borde vi ju kunna avstå från hyckleri och låta objektiva fakta och uppgifter tala för sig själva. Att vi under den period som granskningen avser har inrättat Europeiska byrån för grundläggande rättigheter sänder en tydlig signal från parlamentet, liksom, naturligtvis, från oss ledamöter. Kanske blir det denna byrå som övertar uppgiften under de kommande åren. Samtidigt är det självfallet mycket viktigt vilken signal som EU sänder ut till medborgarna om de grundläggande rättigheterna. Hur ska EU lösa problemen? Tar EU över huvud taget itu med de verkliga problem som drabbar så många människor?
De 240 ändringsförslag som lagts fram med anledning av förslaget till betänkande visar också hur mångfacetterade vissa problematiska och omstridda frågor är. Tack vare föredraganden och några skuggföredragande har vi lyckats tråckla ihop en del mer godtagbara textversioner med utgångspunkt från det ursprungliga, ytterst kontroversiella betänkandet. Det betyder inte att vi har undanröjt alla principiella meningsskiljaktigheter mellan de politiska grupperna. De omstridda styckena skiljer sig ju också helt klart starkt åt. Detta speglar olika principiella och ofta starkt känsloladdade ståndpunkter, och rör ofta frågor som medlemsstaterna ansvarar för. När allt kommer omkring anser man ju i regel i Västeuropa att utövandet av de grundläggande rättigheterna innebär frihet från diskriminering, oavsett om det är på grund av tillhörighet till någon av många invandrarminoriteter, eller på grund av etniskt ursprung eller sexuell läggning. Men i de nya medlemsstaterna har vi ännu inte nått det stadium där vi säger att vi vill utöva våra grundläggande rättigheter. Ofta är vi fortfarande oroliga för att vi ska berövas våra grundläggande rättigheter igen. När det gäller minoriteter handlar det hos oss om miljontals människor som tillhör inhemska minoritetsgrupper, och vars grundläggande rättigheter fortfarande kränks i de nya medlemsstaterna. Det är viktigt att man i betänkandet även tar upp detta. Samtidigt återstår ett antal formuleringar som fortfarande är föremål för diskussion, och där vi inte har kunnat enas på ett sätt som Europeiska folkpartiets grupp kan godta. Men vi får aldrig glömma bort att skyddet av våra grundläggande rättigheter i praktiken kan ta sig olika uttryck från person till person. Huvudsaken här är att vi visar varandra ömsesidig respekt. Det vore kanske fruktbart i det här läget.
Martine Roure
för PSE-gruppen. - (FR) Fru talman, fru minister, fru kommissionsledamot! Vi är alla medvetna om att värnandet av de grundläggande rättigheterna är A och O vid genomförandet av det europeiska området med frihet, säkerhet och rättvisa. Här vill EU åstadkomma ett imponerande resultat, och har därför tagit fram en antidiskrimineringslagstiftning på EU-nivå. Som ni sade, fru minister, måste vi dock först och främst sopa framför egen dörr innan vi fördömer människorättskränkningar i vår omvärld. Det är därför som vi nu kräver en aktiv politik för att bekämpa alla former av diskriminering, som garanterar respekten för människans värdighet. Detta gäller särskilt i fängelser, där mänskligheten ofta lämnas kvar på tröskeln.
Vi kan å andra sidan konstatera att EU:s regeringar nu, mitt i krisen, äntligen tycks ha fått upp ögonen för alla de unionsmedborgare som i och för sig arbetar, men vars vardag ändå präglas av fattigdom och otrygghet. Extrem fattigdom och social utestängning är kränkningar av de grundläggande rättigheterna som helhet. Vi behöver bekämpa de orättvisor som drabbar människor som lever i extrem fattigdom och fattiga arbetstagare.
EU måste nöta in att samtliga grundläggande rättigheter, även de sociala rättigheterna, är odelbara. Hur ska människor kunna utöva sin yttrandefrihet praktiskt om de är bostadslösa, lever på gatan eller saknar tillgång till sjukvård? Vi måste lyssna på vad dessa människor säger, och garantera var och en av dem samtliga grundläggande rättigheter som fastställs genom stadgan: rätten till ett värdigt liv, till hälso- och sjukvård med hög kvalitet, till bostäder med rimlig standard, tillgång till tjänster av allmänt ekonomiskt intresse, samt minimilön.
Avslutningsvis vill jag gärna citera några ord av fader Joseph Wresinski, som grundade ATD Fourth World: ”Närhelst män och kvinnor tvingas leva i extrem fattigdom, kränks deras mänskliga rättigheter. Det är vår skyldighet att gemensamt sörja för att dessa rättigheter respekteras.”
Alexander Alvaro
för ALDE-gruppen. - (DE) Fru talman, fru Yade, herr vice kommissionsordförande! I dag högtidlighåller vi att Sacharovpriset fyller 20 år, och i förra veckan fyllde den allmänna förklaringen om de mänskliga rättigheterna 60 år. Dessa två händelser är mer relevanta än någonsin. Vi behöver satsa hårdare på att genomföra de mänskliga och grundläggande rättigheterna, inte bara i EU, utan i hela världen.
Fru Yade! Jag respekterar er djupt för att ni här så djärvt kritiserade er egen regerings förbindelser med Libyen. Det hade inte vem som helst vågat göra, och det är nog precis vad som menas med uttrycket ”sopa framför egen dörr”.
År 2004 fick Europaparlamentet det lugnande beskedet att ett antal kommissionsledamöter skulle arbeta med de grundläggande rättigheterna. Tyvärr har ingen rapport om detta lagts fram ännu, och tråkigt nog har vi sett hur Italien har inskränkt den fria rörligheten, medan vissa medlemsstater inskränkt yttrandefriheten. Storbritannien har bland annat inskränkt skyddet av personuppgifter.
Med de grundläggande rättigheterna är det som med muskler: De som inte används förtvinar. Hjälp oss nu att använda denna muskel, så att vi kan återupptäcka hur vi även i framtiden kan leva tillsammans i våra olika samhällen på ett värdigt sätt.
Tatjana Ždanoka
Fru talman! Först vill jag tacka vår föredragande Giusto Catania för hans hårda ansträngningar att ta hänsyn till ändringsförslag som lämnats in av de politiska grupperna. Det var en mycket ambitiös uppgift och jag hoppas att betänkandet om grundläggande rättigheter i EU till sist ska antas.
Min grupp menar att i framtiden när vi utarbetar sådana betänkanden bör målet vara att inte bara ta upp problemen, utan också nämna de medlemsstater vid namn där specifika grundläggande rättigheter kränks. Ett brev om detta har undertecknats av de Grönas vice ordförande och nyligen skickats till parlamentets talman. Vi kan förstås alla gissa vilken medlemsstat det är fråga om när en viss kränkning av de mänskliga rättigheterna nämns men vi anser att medborgarna i EU ska vara helt på det klara med vem som blundar för vår grundläggande princip om respekt för de grundläggande rättigheterna.
När det gäller texten beklagar jag djupt att några av mina kolleger inte fäster avseende vid att det inte bara är medborgerliga och politiska rättigheter som är viktiga. Enligt mig är ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter lika viktiga.
Ett antal förslag från de Gröna har tagits med i den slutliga texten. Det handlar om följande: skyddet av privatlivet i kampen mot terrorism, behovet av att ratificera ramkonventionen om skydd för nationella minoriteter och stadgan om landsdels- eller minoritetsspråk och förbudet mot diskriminering av statslösa personer. Vi uppmanar också medlemsstaterna att ratificera FN:s konvention om funktionshinder och att tillåta FN:s kommitté för avskaffande av rasdiskriminering att behandla enskilda fall.
I mitt land Lettland finns det över 350 000 så kallade icke-medborgare, av vilka många är födda i landet som inte ens får rösta i lokalvalen. Tyvärr togs inte detta problem upp i betänkandet på grund av principen att inte nämna enskilda medlemsstater, men jag vill betona att vägran att ge långvarigt bosatta rätt att delta i det politiska livet på lokal nivå hotar den sociala och politiska integrationen. Därför är det helt nödvändigt att ge dessa människor rösträtt.
Konrad Szymański
Fru talman! Jag har starka invändningar mot minst två frågor som tas upp i betänkandet. Den första är den om sexuell läggning och den andra gäller så kallade reproduktiva rättigheter.
Förslagen att ge allmän tillgång till abort och erkänna så kallade homoäktenskap i alla EU:s medlemsstater har ingenting att göra med grundläggande rättigheter. Det finns inget internationellt dokument som ger stöd till denna uttolkning av rätten att gifta sig. Det finns inte heller någon rättslig grund för dessa förslag i EU:s eget regelverk. Genom att ständigt försöka föra in dessa frågor på listan över grundläggande rättigheter vill den Europeiska enade vänstern att vi ska vänja oss vid dessa begrepp. Men jag kan förvissa er om att vi aldrig kommer att gå med på det.
Jag vill fråga kommissionens företrädare om kommissionen verkligen tänker lägga fram ett förslag till direktiv om bekämpning av homofobi och vilka bestämmelser detta i så fall kan tänkas innehålla. Menar kommissionen att det finns en rättslig grund för att utarbeta ett förslag till direktiv om ömsesidigt erkännande av homosexuella par i alla medlemsstater? Har kommissionen dylika planer? Avser man genom det föreslagna direktivet om diskriminering utanför arbetsplatsen att bakvägen införa erkännandet av så kallade homoäktenskap i EU:s medlemsstater? Jag insisterar på ett exakt och fullständigt svar på dessa svåra juridiska frågor.
Miguel Portas
för GUE/NGL-gruppen. - (PT) I EU tenderar vi att noga granska de mänskliga rättigheterna i världens alla fyra hörn - med rätta - och därför firar vi i dag att Sacharovpriset fyller 20 år. Det är riktigt så, men - och det är Cataniabetänkandets huvudtema - man inget avseende vid hur väl de grundläggande rättigheterna respekteras inom vårt eget territorium. Det borde verkligen vara ett politiskt program för kommissionen och rådet, nu och i framtiden, eftersom den auktoritet vi använder för att tala om grundläggande rättigheter utanför EU är beroende av att vi själva respekterar samma rättigheter.
Jag ska ge er ett exempel på en specifik fråga av betydelse. Det är oacceptabelt att ett flertal regeringar nu vägrar att ta emot fångar från Guantánamo i fall där deras skuld inte kunnat påvisas. Min regering har däremot beslutat att ta emot dessa fångar och jag lovordar verkligen den taktiken. Men man säger att man gör det för att hjälpa Förenta staternas administration och däri ligger problemet. Det var också för att hjälpa Washington som flera regeringar gick med på de olagliga flygningarna. Vi måste ta emot fångar vars skuld inte påvisats om och när de begär det, inte för att hjälpa ett land att lösa ett problem de själva har skapat.
Georgios Georgiou
för IND/DEM-gruppen. - (EL) Herr talman! Den internationella debatten om mänskliga rättigheter är förstås väldigt givande. Därför ser jag det som min plikt att lovorda föredraganden Giusto Catania för att han varit så lyhörd och framhärdat i skyddet av mänskliga rättigheter även inom EU. Men jag vill passa på att uppmärksamma parlamentet på en ny aspekt som inte längre gäller minoriteter, överträdelser av de mänskliga rättigheterna globalt, ekonomiska eller politiska flyktingar, minoritetsgrupper i EU, religiösa minoriteter, homosexuella och så vidare, utan EU-medborgarna själva som i kölvattnet efter den internationella ekonomiska krisen kommer att delas upp i kategorier som behöver skydd av sina mänskliga rättigheter.
Jag fruktar att vi kommer att se fenomenet att grupper av européer tappar i status till följd av arbetslöshet och begränsad social trygghet, grupper som kanske kommer att demonstrera och reagera och som kanske kommer att äventyra ekonomin och politiken i våra samhällen över hela den europeiska kontinenten. Dessa grupper behöver omedelbart få ta del av åtgärder och skydd från EU på det människorättsliga området. De tragiska händelserna i Grekland nyligen påverkar uppenbart EU som den här gången inte haft lyxen man haft tidigare att ägna sig åt skydd av invandrare och minoriteter, och som är tvunget att ingripa i de stora problemen för EU-medborgarna, som riskerar att hamna i en sämre position i fråga om sina rättigheter än de som åtnjuter gästfrihet inom EU. Klockan klämtar nu tyvärr utan förvarning för EU att ta itu med de nya människorättsliga problem som EU-medborgarna har.
Koenraad Dillen
(NL) Fru talman! Kasta inte sten i glashus. EU:s rapport om mänskliga rättigheter är återigen fylld av självberöm om hur mycket EU bryr sig om kränkningar av mänskliga rättigheter oavsett var de sker i världen. Men vi kan inte komma ifrån att selektiv och skenhelig indignation alltför ofta ligger i botten för EU:s politik för mänskliga rättigheter.
Är det inte så, som redan nämnts till och med av våra kolleger på vänsterflanken, att Europaparlamentet bör göra sig omaket att börja med att sopa framför egen dörr? Det är trots allt mindre är två månader sedan som parlamentet i sin egen kammare kränkte den yttrandefrihet som parlamentet så energiskt försöker försvara i världens alla hörn, från Antarktis till Amazonas regnskogar och från Abu Ghurayb till Harare.
Min kollega Frank Vanhecke, som är utgivare av en lokal flamländsk publikation och som ställts inför rätta av den belgiska regeringen och dess politiskt tillsatta domare för ett yttranderelaterat brott, gavs inte ens möjlighet att försvara sig själv här i parlamentet när det beslöts att han skulle förlora sin politiska immunitet. Inte bara det: i dag när vi högtidlighåller Sacharovpriset har vi också filmen Fitna av Geert Wilders som har fått ta emot dödshot av islamiska fanatiker i Nederländerna och som har fördömts i Europaparlamentet efter beslut av talmanskonferensen. Länge leve det fria ordet och yttrandefriheten! Dock inte i Europaparlamentet, verkar det som.
Stefano Zappalà
(IT) Fru talman, mina damer och herrar! Det råder inga tvivel om att Cataniabetänkandet markerar ett viktigt skede i EU:s existens genom att det bekräftar den situation som råder i EU.
Det råder inga tvivel om att det hårda migrationstryck som EU har varit utsatt för i många år, tillsammans med de långtgående inre förändringar som EU genomgår, har skapat och fortsätter skapa många problem för medlemsstaterna och både EU- och icke EU-medborgare. Det råder heller inga tvivel om att EU har glasklara skyldigheter att till exempel kontrollera situationen samtidigt som man respekterar de mänskliga rättigheterna så långt som möjligt men också respekterar och skyddar sina egna medborgare och nationella organisatoriska system.
Men från detta extremt långa och uttömmande betänkande verkar det flyta en allmän kritik mot medlemsstaterna när det gäller övergrepp som begås på deras territorier och därför inom deras kontroll. I olika delar av betänkandet målas en bild av EU upp som enligt mig inte överensstämmer med verkligheten, och det verkar som att prioritet ges - på ett sätt som sannolikt inte var föredragandens avsikt - till dem som ibland inte följer reglerna i stället för dem som följer reglerna eller ser till att de följs.
Sammantaget hävdar jag, även om jag stöder vissa delar av betänkandet, att det finns andra delar i betänkandet som bör redigeras i allas intresse. Slutligen ber jag att få uttrycka min personliga solidaritet med Vatikanen när det gäller de angrepp man fått utstå under debatten i kammaren.
Jan Marinus Wiersma
(NL) Fru talman! Återigen håller vi en viktig debatt om att främja de mänskliga rättigheterna och faktiskt också slå an tonen för Europaparlamentets och EU:s ställning och roll. I debatten bestäms också i viss utsträckning vem vi är. Som européer fäster vi stort värde vid att respektera varje individs allmänna och omistliga rättigheter var än individen befinner sig i världen. Medan våra gemensamma värderingar, lika möjligheter och respekt för de grundläggande rättigheterna, utgör en integrerad del av EU-fördragen och grunden för EU är det inte alls lika uppenbart att vi ställer varandra till svars när något går fel. Giusto Catania gör rätt i att flagga för det i betänkandet och jag vill rikta ett tack till föredraganden och de som hjälpt honom att ha denna hållning.
Jag vill veta hur kommissionsledamoten ser på tanken att vi i EU bör ompröva möjligheten att utarbeta bättre regler för att ställa varandra till svars när vi anser att det finns problem som rör de mänskliga rättigheterna.
Jag vill inrikta mig på en särskild fråga i betänkandet, nämligen romernas situation i EU. De är inte bara den mest diskriminerade gruppen i Europa utan också en transnationell minoritet som finns i många olika länder. Efter våldsvågen mot romer i Italien för drygt ett år sedan såg vi tydligt hur det brast i den strikt nationella behörigheten att garantera respekten för deras rättigheter.
Det primära ansvaret för omsorgen om befolkningen ligger självklart hos medlemsstaterna men varje medlemsstat är skyldig att utöva det ansvaret inom ramen för EU-fördragen och internationella överenskommelser. Men alltför ofta tvingas vi åse medlemsstaterna hemfalla åt det som kallas principen om icke-ingripande. Minoritetsfrågor betraktas som nationella reservat. Jag anser inte att det längre är godtagbart. Vi bör alltså debattera frågan och överväga om vi kan sluta överenskommelser inom EU om hur vi kan hantera människorättskränkningar i EU och få ett slut på strategin att inte våga ställa varandra till svars.
Sophia in 't Veld
(NL) Fru talman! Först vill jag varmt tacka det franska ordförandeskapet och lyckönska till initiativet inom ramen för FN att avkriminalisera homosexualitet. Det är ett fantastiskt steg framåt eftersom diskriminering mot HBT-personer är lika aktuell som aldrig förr, tyvärr även i EU.
Jag anser att EU bör statuera exempel i tillämpningen av principen om att alla är lika inför lagen. Antidiskrimineringsdirektivet som ligger på bordet innehåller som jag ser det alldeles för många undantag som inbjuder till diskriminering. De undantagen bör tas bort.
När det gäller homoäktenskap vill jag reagera på vad den föregående talaren sade, Konrad Szymański. Det handlar inte om något annat, oavsett i vilket politiskt fält man befinner sig i, än om hut och hållning att staten inte lägger sig i individens eget val av partner. Staten får inte förbjuda relationer på grund av religion, färg eller sexuell läggning. Vilken partner man väljer är ens eget val, ingen annans. Det har ingenting med staten att göra.
Jag vill avrunda med att vidröra frågan om passageraruppgifter (PNR) som framkastades av Rama Yade. Jag är rädd att Europaparlamentet är långt ifrån nöjt med den kurs som Europeiska rådet stävar med. Detta har dryftats under tidigare debatter och jag hoppas att rådet är redo att framgent anta parlamentets rekommendationer på området.
Mario Borghezio
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Vårt land kan verkligen ses som en ledare i kampen mot diskriminering och förföljelse. När det gäller skyddet av romska barn, en fråga som får stort utrymme i Cataniabetänkandet, ska vi verkligen tacka vår inrikesminister Roberto Maroni. Genom en omfattande kontroll av romska barns situation har han avslöjat förhållanden som kanske kunde ha upptäckts tidigare.
Hälften av de romska barnen i dessa läger är hänvisade till sig själva, de är inte satta i skola eller immuniserade. I betänkandet borde man också peka på de romska familjernas ansvar, som i stället för att skicka sina barn till skolan skickar ut dem för att de ska begå brott och uppfostrar dem på ett sätt som gör att de inte kan integreras. Därför välkomnar jag åtgärder från de regeringar, som den italienska, som arbetar för att se till att romska barn och invandrarbarn integreras i t.ex. skolsystemet genom att via inslussningsklasser erbjuda dem vägar att börja lära sig vårt språk.
Återvändande sägs inte vara ett alternativ när det är farligt i ursprungslandet. Men var kommer invandrarna ifrån? De kommer alla från länder med farliga situationer så den delen av betänkandet är inte vettig. Vi måste tillämpa principerna om skydd av de mänskliga rättigheterna med sunt förnuft och med en europeisk nationalitet, inte på grundval av den ideologi som företräds av dem som föreläser för oss om skydd av rättigheter samtidigt som de talar för partier vars symboler innehåller kommunismens hammare och skära. Just en snygg källa!
Eva-Britt Svensson
Herr talman! Jag vill tacka föredraganden Giusto Catania både för betänkandet och för ditt alltid lika stora engagemang och ditt arbete för att respektera de grundläggande rättigheterna. Man kan aldrig kompromissa om de grundläggande rättigheterna. Det kan aldrig finnas vare sig politiska eller kulturella skäl till att kompromissa med de grundläggande rättigheterna.
Och till herr Szymański vill jag säga att de grundläggande rättigheterna naturligtvis också innefattar reproduktiva rättigheter. De omfattar också rätten till sin sexuella läggning. Det som är viktigt nu är att samtliga av EU:s institutioner arbetar för att de grundläggande rättigheterna, stadgan, inte bara ska bli fina ord på papper utan att vi nu faktiskt måste se till att konkreta åtgärder vidtas. Vi måste se till att grundläggande rättigheter respekteras och det gäller alla grupper i samhället, tack!
Hélène Goudin
Herr talman! I EU:s medlemsstater och institutioner och i västvärlden i allmänhet finns det allvarliga problem med diskriminering av HBT-personer. På många håll i världen är problemen större än så. Där riskerar man till och med att fängslas eller avrättas för sina sexuella preferenser. Detta är ju fullständigt oacceptabelt och borde inte ske 2008.
Jag anser att mänskliga rättigheter är universella och inte relativa. Man kan inte hävda gamla seder och bruk för att försvara hets mot HBT-personer. Nej, de mänskliga rättigheterna gäller alla människor i hela världen och dessa rättigheter ska vara okränkbara. Varje person som säger sig vara demokrat måste ta sitt ansvar och bekämpa intolerans i alla lägen.
Skrämmande nog finns det många ledamöter i detta parlament som hyser fientliga åsikter om homosexuella. Detta visade sig inte minst inför och efter den utställning som jag var värdinna för i Bryssel förra veckan. Jag blev mycket förfärad när jag läste kommentarerna, men dessvärre är jag inte särskilt förvånad.
Kampen mot intolerans och för mänskliga rättigheter måste föras överallt med våra vänner, nationellt, i EU och globalt genom FN. Därför välkomnar jag initiativ från franska ordförandeskapet. Jag hade faktiskt en och en halv minut. Tack!
Irena Belohorská
- (SK) Jag vill tacka föredraganden Giusto Catania för betänkandet om situationen för de grundläggande rättigheterna och friheterna i EU.
Grundläggande mänskliga rättigheter kränks ofta i samband med kampen mot terrorism vilket leder till kränkningar av den grundläggande rätten till privatlivet, hot eller överträdelser av dataskyddet och upprepad diskriminering.
Vi har bevittnat hur många parlamentariker har använt betänkandet för att propagera för sina partiers dagordning genom att begära autonomi. Autonomi har ingen plats inom ramen för EU, och på 2000-talet har autonomi som politisk idé ingen plats i Lissabonfördraget heller. Vi har i EU fri rörlighet för personer som ett stort privilegium och bör därför förstå autonomi utifrån den nuvarande situationen på arbetsmarknaden. Endast reaktionära och folk som inte begriper den huvudsakliga tanken om att ena EU:s stater värmer händerna över nationalismens och fascismens brasa, och av det skälet avvisar jag varje rättfärdigande av autonomi som ett effektivt sätt att lösa de traditionella samhällenas och nationella minoriteternas problem.
Mihael Brejc
(SL) Detta är ett mycket omfattande betänkande och jag undrar över syftet med det. Det innehåller 167 punkter på 28 sidor. Betänkandet innehåller alla viktiga komponenter som rör grundläggande rättigheter. Men frånsett ett par riktiga betoningar återspeglar inte betänkandet den aktuella situationen för de mänskliga rättigheterna. Det innehåller inga fakta eller argument för att underbygga påståendena. Däremot sägs en massa saker som ofta är motsägelsefulla och irrelevanta. Det innehåller också mängder av illusioner, vilket inte är bra. Det finns även gott om uppmaningar till behöriga myndigheter trots att det till och med innehåller en bestämmelse som strider mot lagstiftningen.
Det förvånar mig att Giusto Catania inte låtit betänkandet bygga på ombudsmannens årsrapporter. Om han hade gjort det skulle vi ha kunnat jämföra utvecklingen år från år så att vi alla kunde ha bekantat oss med framstegen, eller brist på framsteg, som gjorts på området. Jag ska inte tvista om enskilda punkter men jag tycker att betänkandet helt enkelt inte är konsekvent. Tiden har löpt ut för att lämna in ändringsförslag men jag är rädd att detta betänkande ändå inte kan ändras eftersom det saknar en lämplig innehållsmässig och lagstiftningsmässig struktur.
Däremot är yttrandet från utskottet för kultur och utbildning av helt annan karaktär då det återger utskottets ståndpunkt om de mänskliga rättigheterna i tolv punkter. Jag tror att Giusto Catania hade de bästa av avsikter som föredragande. Han har gjort en ärlig ansträngning att presentera situationen för de grundläggande rättigheterna så bra som möjligt men jag anser att betänkandet, trots några verkligt motiverade betoningar, inte uppfyller minimivillkoren för en seriös debatt, vilket jag verkligen beklagar.
Om detta betänkande antas fruktar jag att vi kommer att få utstå än skarpare kritik från allmänheten. Herr Catania! Därför tror jag att det vore en god idé om ni skrev om betänkandet så att det ger en klar bild om var vi befann oss 2004 och var vi är i dag.
Tack.
Stavros Lambrinidis
(EL) Herr talman! Ett är säkert: Den globala ekonomiska krisen kommer att öka vågen av invandrare till EU och kasta tusentals olagliga invandrare som redan lever bland oss ut i arbetslösheten. Därför är risken mycket stor för ökande främlingsfientlighet och rasism och ett riktigt stort hot mot den sociala sammanhållningen i EU:s länder. En överdriven bevakning av gränserna under dessa omständigheter löser inte problemet. Vi behöver seriösa strategier för att integrera invandrare i EU, politiska åtgärder som får både invandrarna och deras barn att sluta känna sig som främlingar eller får andra att sluta se dem som främlingar i vårt samhälle. Ändå har denna debatt nu upphört i EU. Vi såg den vid rådets möte i Thessaloniki, vi såg den i Groningen 2004 och nu är den försvunnen. Skälet till det är mycket enkelt, enligt mig: Politikerna i EU har misslyckats att övertyga sina samhällen om att mångfalden helt enkelt är ofrånkomlig och även önskvärd i våra samhällen i dag. Denna politiska vilja måste återvända till rådet, kommissionen och parlamentet.
Inese Vaidere
(LV) Mina damer och herrar! I försöket att gestalta en universell ståndpunkt har betänkandet blivit ensidigt och obalanserat. Det ger intrycket att situationen är dålig i EU på de grundläggande rättigheternas område. Det är en uppenbar överdrift som misskrediterar oss men spelar de länder utanför EU i händerna som vi för en dialog med om mänskliga rättigheter. De enorma skillnaderna i olika stater i fråga om antalet minoriteter och invandrare har inte beaktats. I punkt 45 sägs det felaktigt att de östeuropeiska medlemsstaterna har ett litet antal invandrare. Före ockupationen av Lettland var andelen letter i Lettland cirka 80 procent och andelen ryssar åtta procent. När ockupationen upphörde i början av 1990 var andelen letter endast 51 procent. Majoriteten av resten är de s.k. rysktalande invandrarna, som en direkt följd av ryssifieringen. De som inte vill integreras och erhålla medborgarskap ska inte ha den politiska rättigheten att rösta. Rekommendationen att ge medlemmarna av varje minoritet rätten till utbildning på och att tala sitt eget språk strider mot de inföddas rätt att tala sitt eget språk i sitt eget land. Om betänkandet antas kanske vi tvingas att omedelbart utarbeta ett nytt betänkande från Europaparlamentet om skyddet av den lettiska befolkningen och det lettiska språket i Lettland. Det finns inga ändringsförslag som kan göra detta betänkande bättre. Den enda lösningen är att avvisa det. Tack.
Michael Cashman
(EN) Herr talman! Diskrimineringen lever i högönsklig välmåga, den finns ute i världen och i EU. Därför vill jag lyckönska det franska ordförandeskapet till initiativet vid Förenta nationerna om avkriminalisering av homosexualitet.
Det är deprimerande att som i dag i kammaren höra hur intoleransen främjas. Diskrimineringen tillfogar världen ett ärr och ärrar även själen på den som utövar den, vilket man ska komma ihåg. Diskriminering uttrycks av politiker och institutioner, t.ex. Vatikanen som borde veta bättre. Därför tackar jag er i deras namn som inte har en röst, de som om de använde sin röst - som homosexuella eller till följd av sin könsidentitet - skulle bli slagna, torterade, fängslade eller avrättas enbart på grund av att de avviker.
Vi ska vinna. Vi ska uppnå jämlikhet. Som homosexuell man är jag fullt beslutsam att göra det. Vi ska uppnå jämlikhet helt enkelt för att vi har rätten och godheten på vår sida. Tack till ordförandeskapet. Det är en ära för er att avsluta ert ordförandeskap med ett sådant åtagande.
Armando França
(PT) Syftet med Tammerfors- och Haagprogrammen som vi nu debatterar med anledning av Gérard Deprez' frågor är att genomföra ett europeiskt område med frihet, säkerhet och rättvisa genom nödvändigt samarbete mellan medlemsstaterna och mellan dem och EU:s institutioner. Detta ska uppnås genom åtgärder som ska garantera frihet, säkerhet och rättvisa som är avgörande för att den europeiska integrationen ska fortgå. Vår union existerar dock endast på riktigt när vi förutom den inre marknaden och ekonomiskt samarbete inrättar ett gemensamt område med frihet, säkerhet och rättvisa, och när EU-medborgarna också känner frihet och att deras grundläggande rättigheter garanteras och när alla är lika inför lagen. Därför är det ytterst viktigt att vi utvecklar ett samarbete på det här området. Men Lissabonfördraget kommer att bli avgörande då dess bestämmelser inom fältet äger företräde och ger behörighet till Europaparlamentet och de nationella parlamenten.
Genowefa Grabowska
- (PL) Herr talman! Världssamfundet tar upp frågan om mänskliga rättigheter med cirka tjugo års mellanrum. År 1948 antog det den internationella förklaringen om de mänskliga rättigheterna. Nästan tjugo år sedan antog det människorättsfördraget och 1989 antogs ett annat dokument, nämligen konventionen om barnets rättigheter.
Under tiden är vi i EU ännu oförmögna att utarbeta ett lagstiftningsdokument eller anta en stadga, såsom stadgan om grundläggande rättigheter som ett bindande dokument.
Därför välkomnar jag Giusto Catanias betänkande där barnets rättigheter tas upp, och jag vill betona att dessa rättigheter bör vara av yttersta vikt för oss då barnen representerar Europas framtid och Europa kommer att skapas utifrån hur vi uppfostrar dem. Därför behöver fattigdom, som är en typ av diskriminering som berör så många barn i EU, utplånas och därför måste vi bekämpa den för att skapa en bra och rättvis framtid i EU.
Carlos Coelho
(PT) Nästa år, dvs.2009, ska det fleråriga programmet inom området frihet, säkerhet och rättvisa antas. Resultaten av de senaste tio åren är positiva men vi måste undvika den ständiga frestelsen att betona säkerhetsaspekten till förfång för friheten och rättvisan.
När vi talar om det rättsliga samarbetet ger tillämpningen av principen om ömsesidigt erkännande enorma fördelar för alla som rör sig inom området, men det bör få en motvikt i form av ett adekvat skydd av rättigheterna och de processuella garantierna för individer i hela unionen, något som ännu inte har skett.
Det har inrättats olika informationssystem för att stärka säkerheten men rambeslutet om skyddet av personuppgifter i tredje pelaren har ännu inte antagits, vilket Martine Roure mycket väl känner till. Att främja och effektivt skydda grundläggande rättigheter tillhör vår demokratis rötter och bör vara ett ständigt närvarande mål tvärs igenom alla politikområden i EU. Grundläggande rättigheter är ömsesidigt avhängiga av varandra och utgör en odelbar uppsättning rättigheter. Det är i den andan de är inrymda i stadgan om de grundläggande rättigheterna. Därför är det också avgörande att vi ändrar Lissabonfördraget så att vår stadga får bindande status.
Det klargörs olika prioriteringar i Cataniabetänkandet, allt från sociala rättigheter till dataskydd och skyddet av minoriteters rättigheter för att nämna några. Men i dessa tider av allmän ekonomisk kris bör vi fästa särskilt avseende vid fall av extrem fattigdom och social uteslutning som i sig är ett brott mot de grundläggande rättigheterna. Som en följd anser jag att det är helt nödvändigt att integrera både den sociala dimensionen och skyddet av de grundläggande rättigheterna i alla politikområden samtidigt som man ser till att det sker en systematisk och grundlig kontroll av förenligheten mellan lagstiftningsförslagen med avseende på dessa rättigheter.
Charles Tannock
(EN) Herr talman! Jag välkomnar uppriktigheten och detaljrikedomen i Cataniabetänkandet även om det finns delar som jag ifrågasätter. Att exponera våra egna brister i ett betänkande som detta bör påminna oss om att sluta predika så mycket för andra utanför EU. Många här i parlamentet stod i kö för att skälla ut Amerika för de extraordinära utlämningarna och kritisera regeringar i EU som samverkade med CIA. Jag själv skulle vara skräckslagen om vi inte hade samverkat på något sätt med CIA mot de fanatiska terrorister som ville förstöra vår livsföring.
Det nämns t.ex. ingenting i betänkandet om Italiens agerande att deportera utländska brottslingar. En sådan till synes populär och framgångsrik strategi är tydligen alltför kontroversiell för att framhålla här. Det är också ett allvarligt bakslag för den odiskutabla, absolutistiska dogmatik som har infekterat debatten om mänskliga rättigheter. Jag önskar att vi i mitt land Storbritannien hade deporterat en utländsk brottsling som den italienska medborgare i min valkrets i London som mördade sin rektor men som efter avtjänat fängelsestraff fick lov av domare att stanna i vårt land med hänvisning till hans mänskliga rättigheter. Laglydiga medborgare i EU förtjänar att veta att deras egna rättigheter skyddas mot folk som försöker angripa dem.
Marios Matsakis
(EN) Herr talman! Homosexuellas rättigheter är ett viktigt ämne i EU och ligger då och då till grund för intensiva debatter.
Nyligen dök frågan om homosexuella pars rätt att adoptera barn upp till ytan igen. I samband med det vill jag passa på att ställa en mycket rak fråga till kommissionen och rådet: Anser de också och skulle de ställa sig bakom att man gav homosexuella par rätten att adoptera barn på samma sätt som heterosexuella par eller anser de att ett adopterat barns rätt att placeras i en heterosexuell familjemiljö är av överordnad betydelse och därför att homosexuella pars adoption inte bör betraktas som önskvärd och inte bör tillåtas enligt lagen i EU? Jag väntar mig ett oförskräckt, rakt svar från kommissionsledamoten och ministern vilket skulle uppskattas och hjälpa oss mycket.
Kathy Sinnott
(EN) Herr talman! De mest tragiska episoderna i människans historia har sina rötter i en grupps förnekande av en annan mänsklig grupps mänsklighet. Slaveri, förföljelse och folkmord har genom historien i många fall haft sin orsak i att andra människor har betraktats som lägre stående på grund av språk, ras, religion eller andra orsaker.
I dag i EU vill vi gärna tro att vi står över sådant barbari, ändå förvägras vissa i dag mänsklighet på grund av ålder, storlek och förmåga. Ofödda barn och spädbarn med funktionshinder anses även efter födseln av många ha ett lägre människovärde med följden att över en miljon spädbarn tas bort i EU varje år före födseln och vissa rentav efter födseln.
Ännu mer chockerande är att detta blodbad utförs i de mänskliga rättigheternas namn. Får jag påminna er om att i den allmänna förklaringen om de mänskliga rättigheterna, som firar 60-årsjubilieum i år, erkänns det ofödda barnets fulla människovärde.
Csaba Sógor
(HU) Nationella minoriteter hamnar i nya länder utan egen förskyllan. Tyvärr lider de i många nya medlemsstater under bördan av den kollektiva skulden där stater försöker förbjuda dem undervisning på deras eget språk eller studier av deras historia eller kunskapen om namnet på deras hemort, lokala platser eller floder. Vad värre är, en ny typ av s.k. sport har nu införts i vissa nya medlemsstater, nämligen att klå upp minoriteter med polisens hjälp. Vissa vill förbjuda alla former av autonomi eftersom de hävdar att det skulle splittra EU. Men de länder, t.ex. Italien eller Finland, som har gett sina minoriteter kulturell eller regional autonomi har inte fallit samman. Vi måste ge varje medlemsstat möjligheten att respektera de nationella minoriteternas rättigheter.
Rama Yade
rådets ordförande. - (FR) Herr talman! Cataniabetänkandet kommer vid ett lämpligt tillfälle, eftersom vi högtidlighåller 60-årsjubileet av den allmänna förklaringen om de mänskliga rättigheterna. Den mångfald av ämnen som tas upp, styrkan i förslagen och även era reaktioner visar på den grundläggande naturen hos dessa frågor, som för oss närmare varandra i dag. Därför ska jag försöka besvara de olika frågor jag fått och anstränga mig att hålla ihop anförandena då flera av dem rör samma ämnesområden.
Jag vill först nämna frågan om de sociala rättigheterna och den extrema fattigdomen som togs upp av många ledamöter, däribland Martine Roure. Dessa ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter är självklart viktiga. De utgör en del av den andra generationens mänskliga rättigheter och symboliseras av undertecknandet av den internationella konventionen om ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter från 1966. Ni gör rätt i att betona vikten av tillämpningen av dessa rättigheter eftersom de lätt kan missaktas om de inte tillämpas.
Därav följer att EU och Frankrike självklart är aktivt involverade i kampen mot den extrema fattigdomen. Jag vill påminna om att rollen som särskild rapportör har inrättats inom människorättskommissionen specifikt för att behandla dessa frågor, dessa rättigheter. Den vägledande principen för att trappa upp kampen mot den extrema fattigdomen utarbetas av FN för närvarande. Sedan är det också så att EU och närmare bestämt Frankrike har tagit initiativ som jag finner intressanta. EU har stött och verkat för det frivilliga protokollet till den internationella konventionen om ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter som just antagits av FN:s generalförsamling och skapat en mekanism för enskilda klagomål.
Men jag håller med er om att det är en kamp vi för på lång sikt och så länge det finns så mycket diskriminering och fattigdom och så länge så många människor går utan arbete och det finns så mycket problem med tillgången till hälso- och sjukvård kan vi inte låta oss nöja, utan ständiga insatser görs för att se till att de ekonomiska, sociala och kulturella rättigheterna tydligt tillämpas och EU går i bräschen för att stödja dem.
Sedan har vi en fråga som många av er nämnde, nämligen homosexualitet. Frankrikes initiativ är mycket enkelt och jag vill upprepa att vår utgångspunkt var upptäckten att det finns 90 länder i världen i dag där homosexualitet är brottslig och sex länder där man tillämpar dödsstraff. Det innebär att män och kvinnor inte har ett fritt val att leva efter sin sexuella läggning och riskerar att skickas i fängelse eller för den delen avrättas. Här rör vi oss därför inom gränserna för de grundläggande rättigheterna.
Syftet är inte att öppna frågor, hur intressanta de än är, om homosexuella föräldrar eller homoäktenskap eller att fatta beslut genom detta initiativ att föra sociala debatter. Syftet är snarare att utöka denna grundläggande rättighet till alla i samhället, dvs. rätten att fritt ge uttryck för sin sexuella läggning utan risk att förlora sin frihet.
Så enkelt är det och det är tack vare EU:s medlemsstater, varav många av oss stöder projektet, som initiativet kommer att antas av FN i morgon. Jag hoppas att så många stater som möjligt kan sluta sig till oss. När det gäller de grundläggande rättigheterna tycker jag inte ens att de behöver diskuteras eftersom det helt enkelt är en fråga om mänsklighet och frihet.
Nästa fråga handlar om situationen för romerna och mer allmänt om invandrare som många nämnt. Kommissionen lade fram en rapport den 2 juli om romerna inom ramen för sitt meddelande. I rapporten listas befintliga politiska åtgärder och instrument, den innehåller förslag om hur den romska befolkningen ska integreras samt rekommendationer om en mer systematisk användning av dessa åtgärder och instrument för att just uppmuntra integrationen av romerna.
Som ni vet deltog det franska ordförandeskapet den 16 september i Bryssel i det första EU-toppmötet om romernas situation som anordnades av ingen mindre än kommissionen med hjälp av Soros-stiftelsen. Under toppmötet samlades företrädare för EU:s institutioner och medlemsstater och en mängd deltagare från det civila samhället. Min kollega i den franska regeringen, ministern för stadsutveckling samt företrädaren för utrikesministeriet, närvarade vid toppmötet med stark uppslutning av européer från alla bakgrunder.
Toppmötet var viktigt eftersom frågan om romerna är av allmänt intresse för medborgarna och man efterlyste en aktiv politik - som förstås är anpassad till specifika nationella omständigheter - som ska drivas av varje medlemsstat. Frivilliga politiska åtgärder av det här slaget på nationell nivå bör ha det specifika målet att se till att den romska befolkningen verkligen har tillgång till utbildning, arbete, hälso- och sjukvård och bostäder, och samordningen mellan medlemsstaterna är helt klart avgörande.
Flera idéer har på det franska ordförandeskapets initiativ gjort det möjligt att föra en formell debatt i ämnet. Ett andra toppmöte om jämlikhet ägde rum i Paris den 29-30 september 2008. En rundabordskonferens om fattigdom och uteslutning ägde rum den 15-16 oktober 2008 i Marseille med två av mina kolleger från regeringen. Kort sagt fäster medlemsstaterna stor uppmärksamhet vid situationen för den romska befolkningen och jag tror och är förvissad om att allt detta gör att vårt arbete kommer att fortsättas även efter det franska ordförandeskapet. Men låt ingen ta miste på vårt fulla engagemang i frågan.
I den vidare frågan om invandrare vill jag nu när det franska ordförandeskapet närmar sig slutet nämna den europeiska pakten för invandring och asyl och vilken framgång den har varit. Genom pakten har EU och medlemsstaterna för första gången gemensamma mål, vi kommer att ha en gemensam ståndpunkt i frågan, särskilt när det gäller inrättandet av ett asylkontor, viseringar med biometriska uppgifter och de åtgärder som krävs av EU när en stat utsätts för alltför stort tryck, särskilt på invandringsområdet.
Jag vill påminna om att i denna pakt som antogs av Europeiska rådet i oktober föreslås politiska åtaganden såsom organisering av laglig invandring med hänsyn till behov och kapacitet, bekämpning av olaglig invandring genom samarbete, effektiviserade gränskontroller och skapande av ett EU med asyl.
Kort sagt anser jag att alla dessa delar som rör pakten för invandring och asyl är sådana att EU får möjlighet att anta en gemensam strategi på området och kanske, tack vare denna gemensamma strategi, genomföra en verklig politik för laglig invandring med sammanhängande rättigheter.
Som svar på en fråga om situationen på Guantánamo och konsekvenserna av dess stängning vill jag säga att EU många gånger har sagt att kampen mot terrorismen måste drivas i enlighet med rättsstatsprincipen, respekt för mänskliga rättigheter, internationell humanitär lagstiftning och internationell flyktinglagstiftning. Vi har också sagt att det inte får finnas något rättsligt vakuum för fångar oavsett var de är och att förekomsten av hemliga fängelser är oacceptabel.
Vår hållning har inte ändrats och allt detta bygger på vår förvissning om demokratiska samhällen endast kan ta itu med terrorismen på lång sikt om de följer sina egna värderingar. EU menar att Förenta staterna därför bör agera för att stänga Guantánamo snarast möjligt. Vi upprätthåller därför en pågående dialog med Förenta staternas administration i frågan.
Den sista punkten togs upp av många av er. Jag tänker på frågan om de mänskliga rättigheterna här i EU och särskilt den roll som Europarådet har. Först vill jag ge ett erkännande åt den roll som Europarådet spelat genom att försvara och främja de grundläggande rättigheterna. Jag anser att Europarådet sedan det inrättades har gjort ett utmärkt arbete i det avseendet, särskilt med Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna.
Det finns redan mekanismer för övervakning av mänskliga rättigheter i medlemsstaterna och att använda dem är ett sätt att inte hemfalla åt dubbelmoral utan faktiskt städa framför egen dörr. Detta eftersom Europarådet och dess rättsinstrument, Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna, fungerar som drivkrafter för att påminna unionens medlemsstater och fler därtill - då Europarådet har fler medlemmar än EU - om deras skyldighet att påtala sina brister och be dem avhjälpa dessa. Europarådet är därför ett avgörande instrument, en avgörande organisation när det handlar om försvaret och främjandet av de mänskliga rättigheterna.
Parallellt finns så byrån för grundläggande rättigheter som också behandlar mänskliga rättigheter inom medlemsstaterna och som omnämns i olika rapporter som offentliggjorts den senaste tiden. Byrån är dock inriktad på människorättssituationen i medlemsstaterna då dessa genomför gemenskapslagstiftningen, och det är allt. Eftersom varje organisation arbetar inom specifika områden menar jag att det kan finnas provisoriska anordningar mellan dem båda. Den bestämmelse jag just nämnde är alltså allt annat än en begränsning av byråns ansvarsområde utan är i stället utformad för att undvika att man uträttar samma arbete som Europarådet gör.
I förordningen om inrättandet av byrån fastställs det t.ex. att byrån ska samarbeta nära med Europarådet. Sådant samarbete bör garantera att inga överlappningar görs och här fortsätter jag genom att citera ur texten: ”Genom ett sådant samarbete bör all överlappning mellan byråns och Europarådets verksamhet undvikas.” Därför är det viktigt för byrån för grundläggande rättigheter och Europarådets institutioner att försöka se till att deras insatser kompletterar varandra och att de organ som arbetar kompletterar varandra. Därför är det ständigt av stor vikt för byrån att den arbetar inom sitt behörighetsområde samtidigt som den kompletterar Europarådets verksamhet.
Jag har nog kort besvarat alla era frågeställningar. Jag överlåter åt kommissionsledamoten att besvara de frågor som rör eller har ställts till honom.
Jacques Barrot
vice ordförande för kommissionen. - (FR) Herr talman! Ordförandeskapet har gett svar på en del frågor och jag ska därför fatta mig kort.
Först vill jag ge Martine Roure rätt i vad hon sade som inledning till debatten om att vi med stadgan om de grundläggande rättigheterna har lyckats att förena sociala och medborgerliga rättigheter. Jag anser att det är det positiva bidrag som stadgan ger och att vi förhoppningsvis snart ska se den införlivad i gemenskapslagstiftningen. Den är sannerligen kopplingen mellan medborgerliga och sociala rättigheter.
Med den utgångspunkten vill jag svara på några frågor om minoriteter. Vi har faktiskt ingen specifik behörighet för att hantera minoriteters rättigheter i medlemsstaterna, men vi kan bekämpa diskriminering av människor som tillhör en minoritet. Personlig diskriminering omfattas av vår kamp mot diskriminering.
När det gäller den romska befolkningen anser jag att ordförandeskapet har reagerat på detta och jag vill framhålla att vi faktiskt anordnade toppmötet om romernas situation den 16 september. Jag hade själv tillfälle att avrunda toppmötet, och tillsammans med min kollega kommissionsledamot Vladimír Špidla gör vi faktiskt diskrimineringen av romska barn till en av våra prioriteter.
Sådan diskriminering är fullständigt oacceptabel men det har tagit EU lång tid att ta itu med problemen. Medlemsstaterna har stort ansvar här och det har tagit lång tid för dem att ta itu med dem. Det är riktigt att vi i dag måste försöka använda alla till buds stående medel för att verkligen stimulera integrationen av den romska befolkningen.
Vi är alltså mycket måna om att inte basera vårt angreppssätt på en enkom etnisk strategi för romerna. En sådan strategi kan mycket väl bli kontraproduktiv och omintetgöra fördelarna med att bemästra romernas problem på bred front inom alla EU:s politikområden.
När det gäller könsdifferentiering anser jag ärligt talat att ordförandeskapets svar slog huvudet på spiken. Vi är skyldiga att visa tolerans och respektera och garantera respekten för sådan könsdifferentiering. Det är uppenbart att vi nu har en skrivning om diskriminering men vi måste se till att den tillämpas.
Sedan vill jag säga att kommissionen inte avser ta ställning för medlemsstaternas räkning om hur man organiserar familjelagstiftningen. Som ni vet har vi redan haft svårigheter med att inrätta regler för skilsmässa. Framför allt kan vi inte ge oss in på ett område där enhällighetsbeslut krävs.
Jag vill ändå säga att lagstiftningen om den fria rörligheten för personer förstås ålägger medlemsstaterna att erkänna vissa relationer som ingås i en annan medlemsstat och på den här punkten kan jag bara hänvisa till gemenskapslagstiftningen.
Avslutningsvis vill jag nämna vad jag menar är viktigast - precis som Gérard Deprez sade - att vi inte får låta rädslor styra oss. Vi ska vara medvetna om att det sedan angreppen den 11 september finns en rädsla för terrorism som i vissa fall medfört att man förlorat skyddet av rättigheter, individuella friheter och privatlivet ur sikte och att vi ständigt måste hålla ett öga på att balansen upprätthålls. Terrorismen bekämpas inte effektivt genom att man föraktar grundläggande rättigheter, mänskliga rättigheter och privatlivet. Det är den effektiva kampen mot terrorismen som bör vara det verkliga målet.
Till sist vill jag säga om grundläggande rättigheter att vår uppgift inte bara är att fastställa texter utan också att se till att de tillämpas. Det krävs försiktighet. Ni kan vara förvissade om att vad kommissionen och er kommissionsledamot med ansvar för frihet, säkerhet och rättvisa anbelangar ska jag personligen se till att vi på varenda nivå är ytterst vaksamma på att gemenskapslagstiftningen tillämpas.
Giusto Catania
föredragande. - (IT) Herr talman, mina damer och herrar! Tack till kommissionsledamot Jacques Barrot och Rama Yade för deras värmande ord om mitt betänkande. Jag vill också tacka skuggföredragandena Kinga Gál, Martine Roure, Ignasi Guardans och Tatjana Ždanoka för deras aktiva bidrag till utarbetandet av betänkandet.
Frågorna som ställts är mycket intressanta och jag vill särskilt vika lite tid åt något som kommissionsledamot Jacques Barrot tog upp. När den ekonomiska krisen nu intensifieras måste vi undvika ett regelrätt krig inom EU mellan fattiga, medborgare utsatta för diskriminering på grund av deras sociala förhållanden och på grund av deras levnadsvillkor eller av vad man förväntar sig av dem, eller för den delen av att de anlänt till EU och att de blivit välkomnade på bästa möjliga sätt.
Det stämmer att krisen kan intensifiera rasism och främlingsfientlighet och till Mihael Brejc vill jag säga att vi mycket nogsamt analyserat rapporten från byrån för grundläggande rättigheter och dessförinnan från det europeiska centrumet för övervakning av rasism och främlingsfientlighet och att vi har funnit att rasistiska och främlingsfientliga handlingar ökat exponentiellt i EU de senaste åren. Därför är vi bekymrade över vad som händer och vi måste uppmuntra processer som aktivt leder fram till en roll där främjande och skydd av grundläggande rättigheter blir det effektivaste verktyget för skapandet av ett fredligt EU där det finns ett åtagande att främja den interkulturella dialogen och inte finns några barbariska metoder.
På det sättet kan vi genom betänkandet bidra till att förbättra den roll som EU spelar på den internationella arenan. Jag kommer inte att besvara de frågor som uppkommit i debatten, varav vissa inte förtjänar mitt svar, men jag välkomnade verkligen det utbyte vi haft och de förslag som framförts av många ledamöter som deltagit aktivt i debatten.
Talmannen
Den gemensamma debatten är härmed avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum inom kort.
Skriftliga förklaringar (artikel 142)
Marian-Jean Marinescu  
Enligt stadgan om de grundläggande rättigheterna är varje EU-medborgare i sin fulla frihet att söka arbete, arbeta och slå sig ned i vilken annan medlemsstat som helst.
Tyvärr kan än så länge inte alla EU:s medborgare åtnjuta denna frihet. Den tvåårsperiod med restriktioner på marknaden som ålagts de nya medlemsstaterna löper ut i slutet av detta år. Dock har åtta medlemsstater redan meddelat sin avsikt att förlänga perioden med ytterligare tre år mot bakgrund av den aktuella finansiella krisen.
Enligt kommissionens rapport av den 11 november 2008 finns det inga entydiga bevis som visar att ett stort antal lokalt anställda skulle ha förlorat sitt arbete eller fått sin lön sänkt på grund av arbetskraft som kommer från de nya medlemsstaterna.
Att hålla arbetsmarknaderna stängda innebär en fortsättning av den olika behandlingen av EU:s medborgare. Att upphäva dessa restriktioner skulle bidra till att undvika de problem som hänger samman med arbete som inte deklareras eller fingerat egenföretagande.
Därför anser jag att de medlemsstater som fortsätter med restriktioner på arbetsmarknaden bör känna till de främst positiva effekter som den fria rörligheten för arbetskraft har för en hållbar ekonomisk tillväxt.
Fri rörlighet har inte bara visat sig vara en positiv faktor utan rentav en nödvändighet.
Rareş-Lucian Niculescu  
Utan att kommentera detaljerna i innehållet i detta betänkande, som man kan rikta mycket kritik mot, vill jag fästa uppmärksamheten vid en punkt som jag kommer att rösta emot trots att jag hade avvisat ett ändringsförslag till kommissionens förslag som syftade till att stryka punkten. Jag talar om punkt 46 som innehåller en rekommendation om att en definition ska fastställas av nationella minoriteter på EU-nivå på grundval av Europarådets rekommendation 1201 (1993). Denna rekommendation bör inte åberopas utan att man ytterst noggrant klargör vilken tolkning den ska ges eftersom den innehåller en tvetydig ordalydelse som skulle kunna förstås som att man ger kollektiva rättigheter till minoriteter eller territoriell autonomi utifrån etniska kriterier. Europaparlamentet bör inte kritiklöst anta en hänvisning till denna rekommendation. Till och med Venedigkommissionen (Europeiska kommissionen för demokrati genom lag) betonade att särskild försiktighet måste iakttas vid varje uttolkning av rekommendation 1201.
