Interimsavtal om partnerskap mellan EG och Stillahavsstaterna - Interimsavtal om partnerskap mellan EG och Stillahavsstaterna (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är en gemensam debatt om
betänkandet av David Martin, för utskottet för internationell handel, om rekommendationen om utkastet till rådets beslut om ingående av interimsavtalet om partnerskap mellan Europeiska gemenskapen, å ena sidan, och Stillahavsstaterna, å andra sidan (05078/2010 - C7-0036/2010 - 2008/0250(NLE)),
en muntlig fråga till kommissionen från Vital Moreira och David Martin, för utskottet för internationell handel, om interimsavtalet om partnerskap mellan Europeiska gemenskapen, å ena sidan, och Stillahavsstaterna, å andra sidan - B7-0807/2010).
David Martin
Fru talman! Jag vill börja med att säga att jag vet att kommissionsledamot Karel De Gucht av goda skäl inte kan vara med oss i kväll. Jag vill tacka honom för att han tog sig tid att ringa mig förra veckan och förklara varför han inte har möjlighet att vara här, och jag vill tacka honom och hans personal vid generaldirektoratet för handel för deras samarbete, framför allt Martin Dihm för all hans hjälp.
Jag har i min roll som föredragande försökt att bygga vidare på den tidigare föredragandens, min före detta kollega Glyn Fords, goda arbete. Lyckligtvis för mig innebar antagandet av Glyns resolution 2009 att parlamentet redan hade en tydlig ståndpunkt om interimsavtalet om ekonomiskt partnerskap mellan Europeiska gemenskapen och Stillahavsstaterna. Parlamentets formella ståndpunkt är således den jag har försökt följa i mitt betänkande som diskuteras i dag.
Jag vill tacka Donatella Pribaz som var ansvarig för detta i utskottet. Det visade sig vara hennes sista betänkande för utskottet innan hon befordrades, så jag vill önska henne lycka till i sitt nya jobb och tacka henne för att ha gjort min uppgift här lättare. För att avsluta mina tacksägelser vill jag välkomna Papua Nya Guineas ambassadör och tacka honom och hans personal för deras nära samarbete. Deras insikter hjälpte mig att föra in konkreta bidrag i betänkandet.
Först vill jag göra några allmänna anmärkningar om avtalet och det regionala sammanhanget. Sedan tänker jag tala om tre specifika aspekter i avtalet om ekonomiskt partnerskap som jag anser bör framhävas, nämligen det handelsrelaterade biståndet ”Aid for Trade”, den politiska situationen i Fiji samt fiskerisektorn. För det tredje kommer jag att kommentera framtiden för handelsförbindelserna mellan Europeiska unionen och Stillahavsstaterna.
När det gäller bakgrunden och den regionala integrationen, har detta interimsavtal - eller varuhandelsavtal - om ekonomiskt partnerskap förhandlats fram med två Stillahavsstater - Papua Nya Guinea och Fiji. Det är de två länder i Stillahavsregionen som har störst handel med EU och som har viktiga exportprodukter avsedda för den europeiska marknaden: tonfisk och socker.
Det ekonomiska partnerskapsavtalet ger Papua Nya Guinea och Fiji skattefritt och kvotfritt tillträde till EU:s marknad i utbyte mot att de successivt avreglerar sina marknader under en femtonårsperiod. Papua Nya Guinea har åtagit sig att liberalisera 88 procent av importen från EU vid dagen för avtalets tillämpning, och Fiji kommer att liberalisera 87 procent under en femtonårsperiod.
De övriga Stillahavsstaterna åtnjuter antingen skattefritt eller kvotfritt tillträde genom initiativet ”Allt utom vapen” eller har föga intresse av ett interimsavtal om ekonomiskt partnerskap på grund av att de har liten handel med EU. När vi nu är på väg mot ett fullständigt ekonomiskt partnerskapsavtal, anser jag trots detta att det är viktigt att satsa på vårt mål för regional integration och att fortsätta verka för ett fullständigt ekonomiskt partnerskapsavtal som omfattar alla Stillahavsstater.
När det gäller innehållet i resolutionen måste parlamentet godkänna avtalet innan det kan ratificeras. På onsdag kommer vi att rösta - som du påpekade fru talman - om två olika betänkanden, först om godkännande, som jag rekommenderar att vi ger och sedan om det medföljande resolutionsförslaget. Det finns andra frågor i resolutionsförslaget, men som sagt vill jag kommentera tre specifika frågor.
Till att börja med, och när det gäller det handelsrelaterade biståndet ”Aid for Trade”, är finansieringen av genomförandet avgörande för att kunna uppnå avtalets mål om ekonomisk diversifiering och fattigdomsbekämpning. Det är viktigt att en tillräcklig och rättvis andel av de 2 miljarder euro som avsattes i 2007 års strategi för det handelsrelaterade biståndet ”Aid for Trade” går till Stillahavsregionen. Det är också viktigt att betona att detta interimsavtal om ekonomiskt partnerskap var tänkt som en kortsiktig åtgärd för att skydda Stillahavsregionens handelsförmåner efter Världshandelsorganisationens (WTO) beslut.
Med detta i åtanke borde det inte ses som ett tecken på att EU godkänner den politiska regimen i Fiji. Jag vill uppmana Fijis regering att ta steg mot demokrati. Jag hoppas att de nödvändiga reformerna kan genomföras för att möjliggöra att ekonomiskt stöd anslås till Fijis sockerindustri.
När det gäller fiske, har fiskerisektorn i Papua Nya Guinea en viktig roll i landets ekonomi och - viktigast - den ger landets medborgare sysselsättning och inkomst. I de tre anläggningar för bearbetning av tonfisk som exporterar till EU arbetar 5 700 personer, de flesta kvinnor. Papua Nya Guinea är ett land där det ibland är svårt för kvinnor att hitta bra arbeten.
Jag stöder syftet med flexibla ursprungsregler i detta avtal, nämligen att utveckla bearbetningsindustrin, men det är viktigt att industrin utvecklas på ett hållbart sätt. Miljöaspekten är av stor betydelse och jag har i mitt betänkande bett kommissionen att övervaka denna aspekt och att regelbundet rapportera till parlamentet om efterlevnaden av förordningen om olagligt, orapporterat och oreglerat fiske.
Jag inser att det finns en viss oro i parlamentet - och särskilt i fiskeriutskottet - över de potentiella effekterna av Papua Nya Guineas tonfiskimport på EU:s industri. Men om vi tittar på de senaste siffrorna kan vi se att under perioden 2003-2009 utgjorde denna import bara cirka 2 procent av den totala importen av beredd och konserverad fisk och endast cirka 3 procent av importen av beredd och konserverad tonfisk. Jag tror inte att den lilla importen kan hota EU:s inhemska industri, särskilt med tanke på den låga fiskekapaciteten hos Stillahavsstaternas fiskeflottor och den begränsade kapaciteten för bearbetning på land.
Vi bör dock naturligtvis fortsätta att övervaka situationen och om någon oväntad ökning av fiskeriprodukter från Papua Nya Guinea uppstår bör kommissionen vidta lämpliga åtgärder. Som jag nämnde tidigare hoppas jag att Stillahavsstaterna kan enas om ett fullständigt regionalt avtal om ekonomiskt partnerskap.
I mitt betänkande har jag rekommenderat att flera viktiga punkter ingår i framtida förhandlingar, och jag hoppas att kommissionen tar hänsyn till dem. En av dem är frågan om immaterialrätter. Alltför ofta talar vi om immaterialrätter bara från den ena sidan, men jag hoppas att vi kan se på immaterialrätter i form av bl.a. traditionell kunskap. Jag hoppas också att vi kan öka insynen i offentliga upphandlingar och ordna så att arbetsvisum på upp till 24 månader kan utfärdas.
När vi nu går mot ett fullständigt ekonomiskt partnerskapsavtal hoppas jag att kommissionen kan engagera alla Stillahavsstater, men under tiden bör vi gå vidare och få igång interimsavtalet om ekonomiskt partnerskap med Papua Nya Guinea och Fiji som ett tecken på vad vi kan åstadkomma i framtiden.
Andris Piebalgs
ledamot av kommissionen. - (EN) Herr talman! Jag vill tacka föredraganden för hans betänkande och särskilt för hans positiva inställning till godkännandet av det ekonomiska interimspartnerskapsavtalet med Stillahavsstaterna Papua Nya Guinea och Fiji. Jag hoppas att parlamentet kommer att följa hans råd.
Europaparlamentets godkännande av det första handelsavtalet inom ramen för Lissabonfördraget har stor politisk betydelse, eftersom detta handelsavtal har ett långsiktigt utvecklingsfokus och kommer att stödja de pågående förhandlingarna om det fullständiga ekonomiska partnerskapsavtalet med Stillahavsregionen.
Det direkta syftet med interimsavtalet från 2007 var att trygga ett fortsatt tillträde till EU-marknaden för de länder i Stillahavsregionen som är mest beroende av det inför upphörandet av Cotonou-handelssystemet. Kommissionens åtagande att slutföra förhandlingarna om ett fullständigt ekonomiskt partnerskapsavtal med Stillahavsregionen i sin helhet kvarstår och vi förhandlar för närvarande med våra partner i Stillahavsregionen.
Vi kan endast göra framsteg om vi erkänner Stillahavsregionens specifika särdrag och anpassar det ekonomiska partnerskapsavtalet till dessa. Vi talar om små och avlägset belägna östater vars ekonomiska situation, utvecklingsbehov och förbindelser med EU i hög grad skiljer sig från varandra. Vissa länder har status som ”minst utvecklade länder” och omfattas därför av EU:s Allt utom vapen-handelssystem, och vissa bedriver en begränsad handel med EU, om någon alls. Vi är därför öppna för att inleda den typ av handelsförbindelser som bäst passar hela Stillahavsregionen, och de pågående förhandlingarna kommer att genomsyra de slutgiltiga valen.
Vilket tillvägagångssätt vi än väljer är det helt avgörande att se till att alla avtal bidrar till de berörda ländernas utveckling. Därför ges också finansiellt stöd för att öka handelskapaciteten. Vi kommer således att tillåta partnerländerna i utvecklingsvärlden att utesluta känsligare produkter från handelsavtalen, vilket vi inte skulle tillåta andra länder att göra. I det sammanhanget har jag vederbörligen noterat de farhågor som framförts om undantaget i interimsavtalet från de standardmässiga ursprungsreglerna för fiskeriprodukter.
Det är just av utvecklingsskäl som vi beviljat detta undantag, och det gjorde vi mot bakgrund av vår väl underbyggda bedömning att Papua Nya Guineas begränsade marknadsandel gör det osannolikt att tonfiskexporten skulle kunna skada EU-industrins intressen. Europeiska unionen och Papua Nya Guinea har tillämpat dessa regler provisoriskt sedan 2008 och trots att exporten har fluktuerat har ingen uppåtgående trend konstaterats. Jag vill försäkra er om att kommissionen inte har för avsikt att erbjuda några andra regioner liknande undantag.
Kommissionen kommer hur som helst att noga övervaka tillämpningen av undantaget och kommer att rapportera till parlamentet mot bakgrund av en studie som kommer att utarbetas före slutet av 2011.
Vissa av er var också närvarande i september förra året då den nuvarande valda premiärministern talade i utskottet för internationell handel. Premiärministern konstaterade att hans regering var beredd att bevilja EU:s fartyg och investerare tillträde till Papua Nya Guineas vatten. Vi tar detta muntliga uttalande på stort allvar och kommer att fortsätta samarbetet med våra partner till dess att detta blir verklighet.
Parlamentets godkännande gör att vi kommer att kunna börja använda de tillämpningsmekanismer som föreskrivs i avtalet, varav en utgörs av handelskommittén, som skulle kunna sammankallas i vår och som utgör en plattform för diskussion av de frågor som rör ömsesidiga åtaganden inom ramen för det ekonomiska interimspartnerskapsavtalet. Er röst är därför mycket betydelsefull för att vi ska kunna göra framsteg i denna och andra viktiga frågor.
Beträffande Fiji undertecknade landet interimsavtalet, men tillämpar det inte provisoriskt. Det gör att Papua Nya Guinea för närvarande är det enda land som tillämpar det ekonomiska interimspartnerskapsavtalet mellan EU och Stillahavsregionen provisoriskt. Fiji har för närvarande fortsatt tillträde till EU-marknaden inom ramen för förordningen om marknadstillträde, eftersom rådet inte har antagit några handelssanktioner. Som ni känner till har EU beslutat att dra in utvecklingsstödet till Fiji på grund av landets politiska situation. Ett återupptagande av stödet skulle förutsätta en utveckling av styrelseformerna på Fiji och i synnerhet en återgång till demokratiska styrelseprinciper, men för närvarande sker inga påtagliga framsteg på Fiji i detta hänseende.
Det ekonomiska partnerskapsavtal som vi diskuterar i dag är endast en tillfällig lösning för att bevara tillträdet till EU-marknaden. Kommissionen är fast besluten att fortsätta förhandlingarna om ett fullständigt ekonomiskt partnerskapsavtal med Stillahavsregionen.
Carmen Fraga Estévez
Herr talman, herr kommissionsledamot! Undantaget från ursprungsreglerna bygger på ett mycket allvarligt beräkningsfel av kommissionen när det gäller undantagets effekter, inte bara på EU:s tonfisksektor, vilket är mycket allvarligt, utan också på Stillahavsregionen, som vi försöker hjälpa. Under tiden är det nästan uteslutande de giriga flottorna från Kina och Sydostasien och deras beredningsindustrier som verkligen gynnas.
Generaldirektoratet för handel införde detta undantag eftersom Papua Nya Guinea inte har den fiskekapacitet som krävs för att utnyttja sina resurser. Enligt de allra senaste uppgifterna från Kommissionen för bevarande och förvaltning av långvandrande fiskbestånd i västra och mellersta Stilla havet seglar dock 41 notfartyg under Papua Nya Guineas flagg i området, vars totala fångster under 2009 uppgick till 500 000 ton. Av dessa fångster exporterades över 75 000 ton till EU (som halv- eller helfabrikat), vilket gör Papua Nya Guinea till en av de sex största exportörerna till EU. Det är därför inte korrekt att påstå, som ni gör, att andra flottor måste ges fritt tillträde till Papua Nya Guineas vatten för att dess fiskesektor ska utvecklas.
Europeiska unionen kan inte under några omständigheter begränsa sitt åtagande i fråga om hållbar utveckling. Vi ser dock att Papua Nya Guinea med hjälp av detta undantag och i syfte att föra in asiatiska investerare har ändrat sin lagstiftning så att det inte är möjligt att inge klagomål om miljöskador, och att landet har infört investeringsregler som gör att lokal arbetskraft och billig arbetskraft från Asien kan tas in, med tillämpning av sämsta tänkbara arbetsregler.
Om man dessutom betänker att Papua Nya Guinea i den regionala fiskeriorganisation som jag nämnt går i täten för andra länder genom att helt enkelt vägra att underteckna några internationella regler för förvaltning och kontroll av fisket är resultatet att medan generaldirektoratet för havsfrågor och fiske går hela vägen för att bekämpa olagligt fiske välkomnar andra det. Herr kommissionsledamot! Jag har just återvänt från Kommissionen för bevarande och förvaltning av långvandrande fiskbestånd i västra och mellersta Stilla havet och är väl medveten om Papua Nya Guineas ståndpunkt. Jag står därför fast vid fiskeriutskottets ståndpunkt med begäran om att undantaget ska upphöra vid den översyn av avtalet som vi diskuterar.
Laima Liucija Andrikienė
för PPE-gruppen. - (EN) Herr talman! Som skuggföredragande för PPE-gruppen vill jag börja med att säga att vi välkomnar EU:s utökade roll som handelsmakt i världens alla regioner, däribland Stillahavsregionen.
Avtalet är i sin nuvarande utformning inte perfekt, inte minst för att det inte är ett fullständigt ekonomiskt partnerskapsavtal, utan endast ett interimsavtal. Vi hoppas att kommissionen i sinom tid kommer att kunna förhandla fram ett fullständigt ekonomiskt partnerskapsavtal med fler länder i regionen.
För det andra avser det nuvarande avtalet endast en liten del av EU-handeln, eftersom den andel av EU-handeln som hela Stillahavsregionen står för endast uppgår till 0,06 procent, och ändå har vissa områden orsakat bekymmer, främst när det gäller frågan om undantag från ursprungsreglerna för fiskeriprodukter.
I vår resolution tar vi upp farhågan att ett antal länder, bland annat Filippinerna, Thailand, Kina, Förenta staterna och Australien, kommer att kunna dra fördel av detta undantag och eventuellt kunna exportera stora kvantiteter bearbetade fiskeriprodukter till EU, vilket skulle kunna skada intressena för EU:s fiskberednings- och fiskkonserveringsindustri.
Vi uppmanar därför kommissionen att beakta parlamentets begäran om att kommissionen ska utföra en konsekvensbedömning och i det fall bedömningen visar på en destabiliserande effekt på EU:s fiskberednings- och fiskkonserveringsindustri inleda ett förfarande för att avskaffa undantagen från ursprungsreglerna i detta avtal.
George Sabin Cutaş
för S&D-gruppen. - (RO) Herr talman! Det aktuella interimspartnerskapsavtal som undertecknades i november 2007 av Europeiska kommissionen och Papua Nya Guinea och Fiji har fått allvarlig kritik av det civila samhället och politikerna i Stillahavsregionen. De har betonat avtalets negativa effekter på den regionala solidariteten och den politiska strävan efter ekonomisk integration i regionen.
Regionen delades upp i grupper som förhandlade enskilt och under press för att ingå ett interimsavtal med Europeiska kommissionen. Samtidigt tros beviljandet av ursprungsstatus och av ett undantag från EU:s tullar för fiskeriprodukter från Papua Nya Guinea och Fiji ha lett till att ett beredningscenter för dessa produkter, däribland för vissa icke-ursprungsprodukter, håller på att etableras av företag från de intilliggande länderna som vill försöka dra nytta av undantaget.
Denna process skulle inverka negativt på industrin, arbetstagarna och de lokala inkomsterna, med tanke på att fiskeindustrin är en av de viktigaste sysselsättningsskapande industrierna i dessa länder. Den skulle också leda till illojal konkurrens för EU-produkter. Följaktligen skulle avtalet ha fått motsatt effekt mot den önskade effekten.
Kommissionen måste därför se till att det framtida partnerskapsavtalet kommer att bidra till såväl utvecklingen av en hållbar lokal fiskeindustri som skapar sysselsättning som till en mer djupgående regional integration, bland annat genom att förhandla om det framtida avtalet med hela Stillahavsregionen.
Isabella Lövin
Herr talman! Ett av målen med det europeiska partnerskapsavtalet är att främja den regionala integrationen. Vi har hittills konstaterat att detta inte sker. I fallet med Stillahavsregionen undergräver EU tvärtom enigheten genom att erbjuda vissa AVS-länder interimsavtal med särskilda villkor.
Undantaget från ursprungsreglerna för fisk som bereds i Papua Nya Guinea och Fiji är ett exempel på detta. Jag tror att detta undantag kan vara skadligt och anser att det måste utvärderas noggrant under 2011, liksom redan överenskommits.
Jag säger detta eftersom det är viktigt att vi har fakta på handen när vi diskuterar denna fråga. Vilka är effekterna på de globala fiskbestånden, på sysselsättningen och på miljön i Papua Nya Guinea? Vilka är de sociala villkoren för arbetstagarna? Allt detta måste utvärderas fullständigt och öppet och sedan kan undantaget bevaras eller inte mot bakgrund av denna utvärdering, och inte mot bakgrund av klagomålen från den spanska fiskeindustrin, som själv fiskar i Papua Nya Guinea men aldrig landar fångster där, och som för övrigt inte betalar tullar när den säljer fisken som europeisk på EU-marknaden.
Elie Hoarau
för GUE/NGL-gruppen. - (FR) Herr talman, herr kommissionsledamot! Jag anser att det är något av en överdrift att kalla de ekonomiska interimspartnerskapsavtalen för avtal med Stillahavsländer, eftersom endast två av de femton AVS-staterna i området har undertecknat avtalen.
Dessa avtal är naturligtvis oftare bilaterala avtal än verkliga regionala avtal, och därtill bilaterala avtal som avviker från det mycket omtalade målet med ekonomiska partnerskapsavtal, nämligen regional integration. Det är svårt att inte se detta som en illustration av den kritik som framförs av det civila samhället, i Stillahavsregionen såväl som i Afrika, nämligen att ett antal AVS-länder har tvingats ingå enskilda avtal eftersom kommissionen inte har lyckats omvandla de ekonomiska partnerskapsavtalen till ett verkligt instrument för utvecklingspartnerskap.
EU-förhandlarnas starka påtryckningar på AVS-länderna kritiserades av AVS-länderna själva vid den 92:a sessionen i AVS ministerråd, som hölls i Bryssel den 8-12 november 2010. Den bistra sanningen är att de ekonomiska partnerskapsavtal som kommissionen förhandlat fram var ett misslyckande innan de ens trädde i kraft. De var ett sådant misslyckande att ett antal AVS-länder uppmanar EU-medlemsstaterna att undersöka möjligheten att se över det förhandlingsmandat som kommissionen fick i juni 2002.
Andreas Mölzer
(DE) Herr talman! Med tanke på den nuvarande marknadssituationen kommer reformen av marknadssystemet för socker att leda till att EU:s sockerpris faller under det internationella priset.
Med tanke på denna prissituation kommer de långsiktiga försörjningsåtagandena gentemot sockerrörsproducenterna i Afrika, Västindien och Stillahavsregionen förmodligen att bli mycket svåra att hålla fast vid. Det faktum att jordbrukarna i AVS-länderna skulle föredra att sälja sina produkter till högre priser på världsmarknaden i stället för att sälja dem billigare till EU kan ha bidragit till de problem som uppkommit i samband med de nya AVS-avtalen. Om detta incitament nu avskaffas och dessa länder samtidigt måste godkänna en klausul om mest gynnad nation, i kombination med att de statliga intäkterna kommer att minska till följd av minskade tullintäkter, är det inte så konstigt att AVS-länderna varit så tveksamma.
I detta sammanhang måste fiskarna naturligtvis uppmärksammas, och fokus inte bara ligga på huruvida Papua Nya Guinea och Fiji har beviljat andra handelspartner tillträde till sina fiskevatten. Vi borde kanske även undersöka om anklagelserna om att den spanska flottan har förflyttat sig till Stillahavsområdet och nu fiskar där under utländsk flagg på grund av EU:s restriktioner och fångstkvoter är korrekta.
Francisco José Millán Mon
(ES) Herr talman! Jag vill också framföra mina farhågor när det gäller avtalets inverkan på fiskesektorn för konserverad tonfisk, som är mycket stor i Spanien och särskilt i min valkrets Galicien.
Denna negativa inverkan beror liksom har sagts på en ny och ogrundad eftergift: undantaget från ursprungsreglerna för behandlade fiskeriprodukter, på begäran, på grund av bristen på inhemska råvaror.
Detta var den första åtgärd som Papua Nya Guinea vidtog, och detta undantag tillämpas. Papua Nya Guinea håller därmed på att bli en stor marknad för beredning och export av tonfisk från EU-industrins största konkurrenter: Filippinerna, Thailand, Kina och Förenta staterna. Det är faktiskt dessa länder som gynnas mest av avtalet.
Denna tonfiskproduktion uppskattas i slutändan att uppgå till 400 000 ton per år, som är avsedda för EU-marknaden, som för närvarande konsumerar omkring 710 000 ton. Effekterna kommer att bli mycket allvarliga, eftersom priset på tonfisk från Papua Nya Guinea är en tredjedel lägre än priset på europeisk tonfisk, på grund av landets låga löner och obefintliga miljöstandarder.
I min region Galicien anses denna konkurrens vara ohanterlig och den kommer att få allvarliga konsekvenser för sysselsättningen. Jag vill att den konsekvensbedömning som kommissionen har sagt att den ska genomföra ska vara så noggrann som möjligt och beakta de kort- och medellångsiktiga konsekvenserna av detta undantag från ursprungsreglerna.
Jag hoppas att detta kommer att leda till att tillämpningen av detta undantag upphör snarast möjligt. Det är en provisorisk undantagsåtgärd, men Papua Nya Guinea tycks betrakta den som permanent, annars skulle investeringar inte göras. Jag hoppas också att detta undantag inte införlivas i andra avtal eller i det slutliga avtalet. Det provisoriska avtalet skapar dock för närvarande ett problem som måste rättas till.
Josefa Andrés Barea
(ES) Herr talman! Liksom sagts här omfattar partnerskapsavtalet med Papua Nya Guinea och Fiji ett undantag från ursprungsreglerna. Som föredraganden sade drabbar detta särskilt tonfisksektorn. Vad vill vi ha ut av detta avtal? Vi vill att fiskesektorn ska utvecklas och att fattigdomen ska utrotas i dessa ögrupper: vi kräver med andra ord utvecklingsstöd.
Men vilka negativa effekter uppstår på grund av att tredjeländer gynnas av denna förmånsbehandling?
Vi hör här den kritik som framförs. Vi vill ha en balanserad situation. Kommissionen har precis talat om att det finns konkret forskning, men enligt den åsikt som framförs här är så inte fallet. Under 2008 sades det att det inte förekommer någon snedvridning och att en konsekvensbedömning skulle göras.
Vi vill ha en balanserad situation. Vi vill ha en översyn, samråd och kontroller. Vi vill veta om detta avtal bidrar till utvecklingen på dessa ögrupper. Vi vill också veta om de hälsobestämmelser som är mycket viktiga för importerade produkter följs, att en hållbar fiskeriförvaltning tillämpas och att olagligt fiske bekämpas, vilket är grundläggande. Ytterligare en mycket viktig aspekt som skulle visa hur de tredjeländer som kan ha etablerat sig i Papua Nya Guinea arbetar är förenligheten med de internationella sysselsättningsreglerna.
Vi vill bevara detta avtal och bidra till att uppfylla det, men vi vill också att avtalet ska användas för att gynna utvecklingen i Papua Nya Guinea och Fiji och inte för att skada den spanska industrin.
Alain Cadec
(FR) Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Jag vill uppmärksamma er på det undantag från ursprungsreglerna som beviljats Papua Nya Guinea med avseende på behandlade fiskeriprodukter, särskilt konserverad tonfisk. Jag anser att detta undantag är oerhört skadligt.
Detta AVS-land har beviljats förmånstillträde till EU-marknaden, det vill säga ett totalt undantag från alla tullar för den konserverade tonfisk som landet exporterar till EU. Jag ifrågasätter inte den utvecklingspolitik som genomförts genom avtalet. Undantaget från ursprungsreglerna för konserverad tonfisk är dock helt oacceptabelt.
Detta undantag gör att externa aktörer kan etablera sig i Papua Nya Guinea, vilket gör att sysselsättningen och lokalbefolkningen endast gynnas i mycket begränsad utsträckning. Vi måste tillåta utvecklingsstöd, men det måste vara ett rättvist och effektivt stöd som gynnar de berörda regionerna.
EU-importen av tonfisk ökade från 9 200 ton till 16 200 ton mellan 2008 och 2009 och fördubblades på bara ett år. Detta fenomen kan inte annat än förvärras om detta undantag bevaras. Dessutom uppfyller dessa produkter inte samma sociala, hälso- och bevaranderelaterade standarder för resurser som gäller för EU-produkter. Det går framför allt inte att kontrollera fångsternas ursprung.
Har inte kommissionen tagit sig tiden att läsa mitt betänkande om ursprunget för importen av fiskeri- och vattenbruksprodukter inom EU?
Om den inte har gjort det är situationen hopplös. Vi kan inte offra EU-jobben och kvaliteten hos de produkter som säljs på EU-marknaden på detta sätt. Jag vill inte ha en situation med destruktiva effekter på EU:s beredningsindustri och som kommer att vara på obestämd tid.
Ulrike Rodust
(DE) Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Som samordnare för fiskeriutskottet anser jag att de fiskerelaterade aspekterna i detta interimsavtal är särskilt intressanta. I detta hänseende fanns till en början ett antal kontroversiella frågor om ett mildrande av ursprungsreglerna för Papua Nya Guinea. Jag stöder kommissionens idé att använda detta för att stimulera ekonomin i ett av världens fattigaste länder. Jag är övertygad om att detta också är något som borde vara angeläget för dem av oss som arbetar med fiskeripolitiken. Samtidigt kan jag förstå farhågorna inom EU-industrin, men jag kan ärligt talat inte tänka mig att de mildrade reglerna kommer att leda till att Papua Nya Guinea blir en viktig konkurrent för vår konservindustri.
Vi måste dock vara vaksamma, eftersom det naturligtvis inte kommer att vara till hjälp för någon om vi flyttar halva vår konserveringsindustri till Stillahavsregionen. I detta sammanhang måste jag dock säga att vi under debatten om detta avtal har fått mycket motsägelsefull information om omfattningen av de investeringar som görs i Papua Nya Guinea och om vilka stater som indirekt omfattas av mildrade ursprungsregler. Jag vill därför enträget uppmana kommissionen att noga övervaka tillämpningen av detta undantag och i lämplig tid lägga fram en rapport för parlamentet om inverkan på utvecklingen i Papua Nya Guinea och på EU:s konserveringsindustri. Om detta arrangemang inte får önskad effekt i Papua Nya Guinea och medför oacceptabla förluster för EU:s företag måste vi fatta ett annat beslut när vi sätter oss ned för att förhandla om det slutliga avtalet. Vänligen håll oss informerade om hur frågan utvecklas.
Pablo Zalba Bidegain
(ES) Herr talman! Jag vill börja med att klargöra att jag förespråkar fördjupade handelsförbindelserna mellan EU och Papua Nya Guinea för att främja regionens utveckling, men denna utveckling måste vara hållbar.
Jag anser verkligen att detta avtal i sin nuvarande utformning är negativt. Jag motsätter mig helt en klausul i avtalet som jag anser är orättvis, nämligen undantaget från ursprungsreglerna, eftersom det inte bara äventyrar Papua Nya Guineas hållbara utveckling, utan liksom vi hört här i dag en hel EU-industri, nämligen konserveringsindustrin. Denna eftergift borde ha varit helt och hållet undantagsmässig, och borde inte ha tillämpats på Papua Nya Guinea. Vi får heller inte glömma det allvarliga precedensfall som denna åtgärd skapar och kommer att skapa inför framtida EU-förhandlingar.
Det hade enligt min åsikt behövts en mycket tydligare och beslutsammare föresats i detta hänseende som kategoriskt innebar att undantaget från ursprungsreglerna skulle upphöra permanent vid nästa översyn av interimspartnerskapsavtalet. Jag vill därför uppmana kommissionen att beakta de dramatiska följder som denna eftergift kommer att få, för det första för EU:s konserveringsindustri, och för det andra för miljöns och naturresursernas hållbarhet i Papua Nya Guinea, och det mycket negativa precedensfall som skapas inför kommande förhandlingar. Hur många gånger kommissionen än har sagt att detta inte kommer att bli ett precedensfall kommer det att finnas en viss press i denna riktning. Jag uppmanar därför kommissionen att avskaffa undantaget från ursprungsreglerna snarast möjligt.
Mairead McGuinness
(EN) Herr talman! Jag kom faktiskt hit för att delta i nästa debatt, men jag har följt debatten från mitt kontor och jag oroar mig liksom de övriga talarna i debatten här i kammaren över idén med flexibla ursprungsregler.
Under de senaste sju dagarna har ett program visats på brittisk tv som ingår i en hel serie på Channel Four om fiskeindustrin där Europeiska unionens fiskeripolitik tyvärr kritiserats allvarligt, och vi får en hel del e-post från bekymrade medborgare.
Denna specifika fråga togs inte upp, men jag vill bara stödja de kolleger som har framfört allvarliga farhågor om ett förslag som är tänkt att vara ett positivt utvecklingsverktyg, men som faktiskt skulle kunna få tämligen negativa effekter, inte bara ur ett europeiskt perspektiv utan även för de länder som vi försöker hjälpa.
Andris Piebalgs
ledamot av kommissionen. - (EN) Herr talman! Detta har varit en oerhört intressant debatt. Det finns fattigdom i världen. Vi måste hantera detta. Ett sätt vore att överföra finansiella resurser, men det är mycket bättre att ge människor möjlighet till en skälig inkomst av sitt arbete. De tre bearbetningsanläggningarna för tonfisk i Papua Nya Guinea som har tillstånd att exportera tonfisk till EU sysselsätter omkring 5 700 personer, varav merparten är kvinnor. Arbetstillfällen står på spel i Papua Nya Guinea, som är ett av de mest fattigdomsdrabbade länderna.
När kommissionen föreslår undantag tar den vederbörlig hänsyn till de aktuella riskerna och försöker skapa garantier. Kommissionen anser att det är mycket osannolikt att Papua Nya Guineas export kommer att orsaka allvarliga störningar av EU:s fiske- och konserveringsindustri med tanke på den begränsade handeln mellan Papua Nya Guinea och EU, och Papua Nya Guineas begränsade marknadsandel av EU:s tonfiskmarknad på omkring 3 procent på senare år. Undantaget har tillämpats provisoriskt sedan 2008 och vi har gjort vissa erfarenheter och samlat viss statistik. Denna tillämpning kommer inte att störa EU:s fiske- eller konserveringsindustri. Utvecklingen av handelsflödena kommer att analyseras mer långtgående i en studie om effekten av tillämpningen av de särskilda ursprungsreglerna för fiskeriprodukter som ska sammanställas under 2011.
Dessutom kommer kommissionen att övervaka handeln med Papua Nya Guinea och kommer inte att tveka att vidta lämpliga åtgärder om det visar sig att denna handel orsakar en allvarlig störning på EU-marknaden. I interimsavtalets kapitel 2 om handelspolitiska skyddsåtgärder tillåts uttryckligen tillämpningen av sådana åtgärder. Det finns i detta skede inga indikationer på att Papua Nya Guineas export av fiskeriprodukter har negativa effekter på konserveringsindustrin i andra AVS- eller GSP+-länder. Denna aspekt kommer också att undersökas i den studie som jag nyss nämnde.
Jag vill tillägga att oberoende av eventuella särskilda ursprungsregler eller avtal om förmånshandel, kommer länder och företag som exporterar fisk eller fiskeriprodukter till EU alltid att tvingas följa förordningen om olagligt, orapporterat och oreglerat fiske och EU:s hälso- och livsmedelssäkerhetskrav. Jag anser att kommissionen har övervägt frågan mycket noga innan denna åtgärd lades fram.
Jag ska nu tala om en mer allmän fråga, nämligen det ekonomiska partnerskapsavtalet i stort. Handel är långt ifrån okomplicerat. Precis som jag har sagt är det enda sättet att möjliggöra tillväxt i utvecklingsvärlden att utrota fattigdomen. Det är sant att regionalt samarbete är tämligen svårt till en början. Det är inte bara handelsavtal som möjliggör regional utveckling. Vi har därför öronmärkt 45 miljoner euro för Aid for Trade i Oceanien. Det är tre gånger mer än vad som avsattes för den nionde Europeiska utvecklingsfonden. Det är bara genom att underlätta handelsflödena som man kan förvänta sig att regional handel ska kunna bedrivas. Om vi tittar på alla utvecklingsländer bygger i grunden all handel på export av en särskild vara med stor variationsgrad. Detta har en stor snedvridande effekt på de berörda länderna.
När vi talar om migrationsströmmar, säkerhet, trygghet och rättvisa i världen kan vi inte bara säga att vi inte bryr oss om detta. Vi borde bry oss om det och våra avdelningar har genomfört en omfattande studie. Vi föreslår mycket anständiga åtgärder som är helt i linje med alla EU:s målsättningar.
Jag anser att denna åtgärd är korrekt och att det finns nödvändiga garantier om något går snett. Jag anser att vi har gjort en riktig bedömning av detta och jag stöder därför detta avtal.
David Martin
Herr talman! Jag ska fatta mig kort. Jag håller nästan eller helt med kommissionsledamoten i denna fråga.
För det första, och upprepningsvis, är det viktigt att vi undertecknar det ekonomiska interimsavtalet, för om vi inte gör det kommer de befintliga handelsförmånerna för Papua Nya Guinea och Fiji att avskaffas i enlighet med WTO:s beslut. Det ekonomiska interimsavtalet är just ett interimsavtal, och jag håller med alla de kolleger som säger att vårt mål på lång sikt borde vara ett fullständigt och omfattande ekonomiskt partnerskapsavtal med alla Stillahavsländer, vilket skulle gynna den regionala integrationen i detta område. Vi måste dock för närvarande ta detta steg för att garantera att förmånerna bevaras för de två största länderna i Stillahavsregionen.
När det gäller fiske har kommissionen gjort fullständigt klart att detta är ett undantag. Det kommer att vara det enda undantaget. Vi har inte tänkt bevilja ett sådant undantag för några andra delar av världen. Varför beviljar vi Papua Nya Guinea ett undantag? Jo, för att Papua Nya Guinea bokstavligen talat ligger på andra sidan jordklotet och för att sannolikheten för att EU:s fiskeflottor ska utnyttja detta område extensivt är begränsad, även om de kan göra det. Det finns inget som hindrar att EU:s fiskeflottor fiskar i Papua Nya Guineas vatten och landar och konserverar sina fångster i Papua Nya Guinea, och det vore mycket bra för utvecklingen, liksom har konstaterats tidigare, och något som vi borde uppmuntra.
Men den aktuella situationen är att kinesiska och thailändska fartyg och fartyg från andra asiatiska länder fiskar i Papua Nya Guineas vatten och landar fisken i sina egna länder, vilket inte möjliggör någon utveckling i Papua Nya Guinea.
Det finns en möjlighet till utveckling här när det gäller att skapa sysselsättning, framför allt för kvinnor. Vi kritiserar ofta att vi inte gör tillräckligt inom ramen för vår utvecklingspolitik för att integrera verksamheter längre ned i produktionskedjan. Här gör vi faktiskt något positivt för att skapa sådan verksamhet. Liksom kommissionsledamoten har sagt måste fisken för att vara kvalificerad fortfarande uppfylla alla standarder enligt förordningen om olagligt, orapporterat och oreglerat fiske. Den måste fortfarande uppfylla alla våra sanitära och fytosanitära villkor. Det är absolut nödvändigt. De tre fabrikerna i Papua Nya Guinea uppfyller för närvarande dessa standarder och tillhandahåller viktiga arbetstillfällen. Om antalet fabriker plötsligt ökar och importen från Papua Nya Guinea plötsligt stiger kommer vi naturligtvis att tvingas se över situationen och eventuellt vidta åtgärder.
För närvarande talar dock statistiken för sig själv. Detta avtal infördes 2008. Importen har inte ökat sedan dess. Det finns inga hot mot EU:s tonfiskindustri. Jag har som föredragande träffat ledarna för den spanska tonfiskindustrin och de har själva sagt till mig att det för närvarande inte finns något sådant hot. De oroar sig i stället för framtiden. De inser att det för närvarande inte finns något allvarligt hot mot EU-industrin. Så låt oss inte förvärra situationen. Låt oss inte tvinga ett fattigt utvecklingsland att betala för att vi enbart ser till våra egna intressen.
Talmannen
Jag har mottagit ett resolutionsförslag, som ingivits i enlighet med artikel 115.5 i arbetsordningen.
Debatten är härmed avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum onsdagen den 19 januari 2011.
Skriftliga förklaringar (artikel 149)
Helmut Scholz
Interimspartnerskapsavtalet mellan Europeiska gemenskapen och Fiji och Papua Nya Guinea har en medlande effekt i den komplicerade och komplexa integrationsprocessen i Stillahavsregionen. Avtalet omfattar tyvärr nästan inget utvecklingsstöd till någon av de båda staterna. Jag vill påminna er om att militärkuppen i Fiji 2006 fördömdes enhälligt av Europaparlamentet, rådet och även kommissionen. I och med slutandet av detta handelsavtal kommer den diktatur som hittills styrt landet att erkännas som något slags avtalsslutande part. De ansträngningar som gjorts av våra partner i Australien, Nya Zeeland och andra länder i regionen för att återupprätta demokratin i Fiji kommer att undergrävas genom detta avtal. När jag kritiserade Fiji-militärens undertryckande av demokratin vid vårt sammanträde i utskottet för internationell handel svarade militärens företrädare: ”Men vi har saker och ting under kontroll!” Vad jag betraktar som ren och skär cynism verkar nu uppfylla kommissionens krav på att de avtalsslutande parterna ska vara legitima. Min grupp kommer att rösta emot detta avtal. Jag förespråkar att avtalet ska upphöra att gälla till dess att demokrati återupprättas på Fiji.
