Nötter och johannesbröd
Bautista Ojeda (Verts/ALE)
. (ES) Fru Lalumière, fru talman, herr kommissionär! Jag vill tacka utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling för dess enighet vid antagandet av betänkandet. Jag påminner också om parlamentets viktiga institutionella stöd till nötter och johannesbröd, som givits till uttryck i ett flertal resolutioner som visar sektorns stora betydelse i unionen.
Kommissionär Fischler påtalade i juli 2001 inför rådet (jordbruk) att det skulle genomföras en ingående studie av gemenskapens nötsektor och att konkreta handlingsförslag vid behov skulle läggas fram i syfte att främja en lösning på de förbättringsplaner som gick ut 2001.
I ärendet har kommissionen kommit med en ny förlängning av förbättringsplanerna på ett år, vilket jag tycker är positivt, men bara om det är det sista övergångsinstrumentet tills vi får ett förslag av slutgiltig karaktär som säkrar en kontinuitet i sektorn och löser den svåra situation och den osäkerhet producenterna i Europeiska unionen går igenom.
Behovet att en gång för alla ta itu med definitiva stödåtgärder är vårt betänkandes huvudsyfte. Nötsektorn är mycket viktig i unionen, ur social, ekonomisk och ekologisk synvinkel. Odlingarna består av över en miljon hektar fördelade över Medelhavsländerna och ligger i huvudsak i mycket missgynnade områden med jordbruksrelaterade svårigheter: obevattnade marker, odlingar på sluttningar, etc.
De svårigheter dessa produkter har för att klara sig kvar på marknaderna och vara en livskraftig ekonomisk verksamhet utan direktstöd av myndigheterna är således stora och förstärks av den starka konkurrensen utifrån: hasselnötter från Turkiet och mandel från Förenta staterna, som är produkter som utvecklas under omständigheter som inte går att jämföra med de europeiska och som stöds av tullförmåner genom internationella avtal.
Nötsektorn är ett exempel på sektor som fyller många funktioner och den är helt nödvändig av socioekonomiska skäl för många familjer som bor på landsbygden i unionen, för den fysiska planeringen (eftersom det inte finns andra alternativa produkter), för dess miljömässiga funktion som skydd mot erosion och bränder och för att bevara inhemskt genetiskt material å ena sidan och å den andra har den exceptionella smaksensoriska egenskaper.
Med beaktande av denna svåra situation och den låga konkurrenskraften 1989 antog rådet ett antal specifika åtgärder vars huvudsakliga syfte var att bidra till en förbättring av produkternas kvalitet och konkurrenskraft. Förbättringsplanerna på tio år, som gick ut år 2000, förlängdes till den 15 juni 2001.
De vinster som uppnåtts med dessa planer har varit positiva, då man uppnått betydande förbättringar i produktion och saluföring. Men syftet att förbättra konkurrenskraften har inte uppnåtts på grund av de svåra strukturvillkoren i utgångsläget. I kommissionens aktuella förslag föreslås en ny förlängning av de senaste planerna till den 15 juni 2002 med en minskning av gemenskapsbidraget från 82 till 75 procent.
När det gäller i synnerhet hasselnötterna bibehålls stödet per kilo för skörden 2001-2002, men man beviljar det bara till jordbrukare i de producentorganisationer som inte drar nytta av förlängningen. Utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling har med sitt ändringsförslag märkbart försökt förbättra kommissionens förslag.
När det gäller villkoren för hasselnötstöden anser vi att det är oacceptabelt att utesluta de producentorganisationer som vill innefattas i förlängningen av förbättringsplanerna från stödet. Denna behandling, som består i att bara bevilja stöd till vissa producentorganisationer, är diskriminerande och ger upphov till en situation med illojal konkurrens.
När det gäller nivån på den nationella medfinansieringen kan den föreslagna ökningen inte rättfärdigas för de förlängda planerna i förhållande till dem som är i kraft. I detta sammanhang är procenttalet för nötter mycket måttfullt och inte på något sätt en förklaring till detta förslag. När det handlar om de arealer med rätt till stöd som omfattas av planerna bör denna förlängas med beaktande av den godkända arealen i de senaste årens planer och inte den areal som stödet sökts för.
Utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling har ansett att det är nödvändigt att bestämma om åtgärder för att starta ett geografiskt informationssystem i syfte att förbättra kunskapen om och kontrollen av produktionen. Utskottet för jordbruk har också talat om behovet att fastställa en definitiv stödram för sektorn och begär ett permanent stöd i form av hjälp per hektar, som garanterar producenterna en fortsatt inkomst, och en hållbar odling. Därför finns det ett behov att denna sista förlängning sammanbinds med det slutliga stödet. Huvudsyftet är att konsolidera en permanent stödordning som kanaliseras genom producentorganisationerna.
Jag vill inte avsluta utan att påminna om utskottets uttryckliga innefattande av kastanjer i nötsektorn. Såväl av miljöskäl som för skyddet av ett betydande ekosystem på återgång måste detta träd och dess frukt, i skogsområden och gamla konditorkulturer, skyddas. Slutligen vill jag påvisa att man i kammaren lagt fram två identiska ändringsförslag som har till syfte att utöka det inrättade stödet till hasselnötter med en extra försäljningssäsong.
Jag kan inte ge mitt stöd till dessa ändringsförslag även om jag förstår och delar de konjunkturproblem som hasselnötsmarknaden går igenom för närvarande. Genom att begära en definitiv ordning kommer stödet till hasselnötter att beaktas i nämnda ordning. Därför är det inte lämpligt att förlänga en temporär situation med bäst-före-datum som enbart gett upphov till osäkerhet.
Herr talman, herr kommissionär, ledamöter! Jag hoppas att vi skall kunna fortsätta att konsumera de bästa efterrätterna, den bästa julmarsipanen och de produkter som görs med de bästa och mest smakrika hasselnötterna och mandlarna i världen.

Ayuso González (PPE-DE).
Fru talman, herr kommissionär! För det första vill jag lyckönska och gratulera föredraganden, Carlos Bautista Ojeda, för hans utmärkta arbete. Jag tackar också utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling för dess nästan enhetliga stöd till denna sektor. Jag kommer inte att upprepa vad nöt- och grönsakssektorn betyder för länderna i södra Europa. Det har föredraganden redan gjort.
För snart två år sedan bad kommissionen rådet att genomföra en specifik analys av nötsektorn inom ramen för rapporten om den gemensamma organisationen av marknaden för nötter och grönsaker. Vi har ännu inte slutgiltigt löst problemet, men vi fortsätter att försöka mildra det genom att förlänga förbättringsplanerna, trots att problemet i realiteten är i behov av ett beslut, som kan tillämpas omedelbart och slutgiltigt, att starta stödmekanismer som ersätter de nuvarande förbättringsplanerna medan de går mot sitt slut.
Med detta förslag till förordning insisterar kommissionen på en förlängningslösning, med en minskning av gemenskapens medfinansiering. Dessutom föreslås ett stöd för hasselnötter, men bara för de jordbrukare som inte utnyttjar förlängningen.
Förslaget från kommissionen att för andra året förlänga förbättringsplanerna är positivt, men svarar inte helt mot producenternas oro. De vill, som jag sagt, ha en definitiv lösning för att kunna fortsätta stå emot den hårda konkurrensen av mandel från Förenta staterna och hasselnötterna från Turkiet.
Betänkandet som antogs i utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling löser en av dessa luckor som kommissionen lämnar. Enligt de ändringsförslag som antagits begärs ett specifikt stöd till hasselnötter för alla organisationer som begär det och inte bara de som innefattas i förbättringsplanerna (som kommissionen föreslår), att de nuvarande medfinansieringsnivåerna i förbättringsplanerna bibehålls, eftersom kommissionen vill öka staternas medfinansiering från 18 till 25 procent, att en mening som handlar om den gradvisa överlåtelsen av finansieringsansvaret till producenterna tas bort i skäl 2 och slutligen att det skall införas en slutgiltig ordning med grund i hektarstöd i kombination med goda och miljövänliga odlingsmetoder.
Herr kommissionär! Det är det viktigaste som utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling begär. Vi begär att detta stöd också skall gälla kastanjer som är en produkt som för närvarande inte finns med i förbättringsplanerna.
Det viktiga är att Europaparlamentet uttalar sig för en slutgiltig lösning för denna sektor inom ramen för den gemensamma organisationen av marknaden för frukt och grönsaker och kräver att kommissionen före den 1 juni 2002 lägger fram ett förslag att initiera en slutgiltig stödordning för sektorn.
Nödvändiga arbeten bör således påskyndas för att nå en lösning för nötsektorn i Europeiska unionen inom ramen för den gemensamma organisationen av marknaden för frukt och grönsaker.

Rodríguez Ramos (PSE).
Fru talman! För det första vill jag gratulera föredraganden för det utmärkta betänkandet.
Herr kommissionär! Som ni vet har Europaparlamentet vid ett flertal tillfällen uttryckt sitt institutionella stöd till nötsektorn i Europeiska unionen. Det har gjort det med kännedom om att det handlar om en odling som i huvudsak är multifunktionell på grund av sitt bidrag till bevarandet av miljön, kampen mot erosion, fysiska planeringen (eftersom det är en av de få verksamheter som får befolkningen att stanna i områden där det inte finns alternativ till detta jordbruk) och för dess ekonomiska och sociala funktion, eftersom också de producerande områdena i Europeiska unionen till största delen hör till de missgynnade.
I detta ögonblick kan vi inte motsätta oss kommissionens förslag att förlänga dessa förbättringsplaner för sektorn och naturligtvis stöder vi föredraganden i att kommissionens förslag att producentorganisationer som vill utnyttja förbättringsplanen skulle undantas från det specifika hasselnötsstödet är oacceptabelt. Vi kan inte heller gå med på kommissionens avsikt att minska gemenskapens medfinansiering från 82 till 75 procent i de förlängda planerna.
Herr kommissionär! Vi vill däremot förmedla att vi önskar att det skall stå klart att vi begär ett permanent stöd för sektorn, en lösning som ger den stabilitet, som gör produktion i Europa möjlig. Det är den bara om vi klarar av att besluta om ett permanent stöd som riktas till producentorganisationer i en stabil ram (vilken skulle vara den gemensamma organisationen av marknaden för frukt och grönsaker).
Det bör vara målet och den väg kommissionen bör ta under detta år planerna förlängs.

Esteve (ELDR).
Fru talman! För det första ansluter jag mig till gratulationerna till föredraganden, Bautista, för hans enhälligt antagna betänkande. Alldeles särskilt tackar jag för hans särskilda förståelse för en sektor som i Katalonien är av betydande vikt och hans öppenhet för den katalanska regeringens förslag.
Jag tror att vi bör framhäva att vi naturligtvis inte talar om en av de stora boskaps- eller jordbrukssektorerna i den gemensamma jordbrukspolitiken, utan om en sektor som på sin yta på en miljon hektar har en speciell och viktig betydelse lokalt samt betydande sociala återverkningar.
Jag tror därför att önskan om fortsatta stöd för 2001 och 2002, som tidigare talare sagt, bör leda till ett slutgiltigt stöd per hektar. Utifrån denna synvinkel är vi emot ändringsförslag 10 av Fiori, eftersom det skulle innebära att huvudsyftet i detta betänkande praktiskt taget skulle förvrängas om vi nu begärde stöd för 2002 och 2003.
Med denna inriktning och om man talar om hektar, som Ayusos ändringsförslag som antogs i utskottet tar upp, dvs. per godkänd areal, tror vi att detta betänkande kommer att öppna en väg som kommissionen bör beakta.

Jové Peres (GUE/NGL).
Fru talman! För det första vill jag tacka Bautista för det utmärkta betänkande han lagt fram. Han vet dessutom om att han har enhälligt stöd i min politiska grupp.
Det är mycket svårt att finna en fråga som har föregåtts av fler initiativ från denna kammare sedan två år tillbaka. Parlamentet har under hela denna tid sagt samma sak. Även om situationen i princip är densamma har dess konsekvenser förvärrats. På sista tiden har den turkiska ekonomiska politiken på konstlat sätt pressat fram en sänkning av hasselnötspriset och andra jordbruksprodukter som svar på inhemska omständigheter.
Problemet i sig är inte nytt, men kommissionen har ignorerat det i sina förslag. I och med det har problemet inte gjort mer än ökat i storlek. Kommissionens förslag, vilket kanske sades i utskottet för jordbruk, att överföra problematiken med nötter till landsbygdsutveckling verkar inte realistisk. Ett marknadsproblem bör lösas med marknadsverktyg och vi kan inte upprepade gånger ta till den andra pelaren för att lösa alla problem.
Ledamöter! Sedan två år förespråkar detta parlament en värdig lösning för denna produktsektor, som lider av ett mycket specifikt problem, medan kommissionen begränsar sig till att tillåta förlängningar av en ordning som inte löser de problem nämnda sektor måste klara och trots att denna kammare upprepade gånger har föreslagit en slutgiltig lösning.
Vid lämpligt tillfälle bör man fråga sig om inte problemet ligger mer i bristen på vilja i kommissionen att föreslå effektiva åtgärder än i de svårigheter nötsektorn befinner sig i. Herr kommissionär, jag hoppas att det inte skall vara så den här gången.

Fischler
Värderade talman, mina ärade damer och herrar! Får jag först tacka er, herr Bautista Ojeda, för ert betänkande, och er alla för den tid och möda som ni har lagt ned vid utarbetandet av de 16 ändringsförslagen. Innan jag går in på dessa ändringsförslag skulle jag kort vilja säga något om själva förslaget: Som ni förmodligen vet har man sedan 1989 genomfört förbättringsplaner för cirka 600 000 hektar för odling av nötfrukter. Fram till år 2001 använde Europeiska unionen sammanlagt 900 miljoner euro till dessa planer. Förbättringsplanerna hade som mål att främja den ekonomiska basen för produktion av nötfrukter genom en samling erbjudanden, genom förbättrad kvalitet och genom uppbyggnad av infrastruktur för produktion och saluföring.
Planerna var begränsade till 10 år. Sedan skulle det ekonomiska ansvaret åter ligga enbart hos producenterna. Men när de första planerna löpte ut, fattade man genom rådets förordning nr 558/2001 beslut om en enstaka förlängning. Förra året löpte så även det 11:e året av dessa planer ut. Samma år upphörde den 10-åriga löptiden för ytterligare ett antal planer, och för de övriga 35 procenten av den yta som används till odling av nötfrukter kommer planerna att löpa ut fram till år 2006/2007.
Den 23 juli förra året bad rådet kommissionen att påbörja en ingående undersökning av samtliga aspekter inom denna sektor och inbjöd den att så snart som möjligt lägga fram slutsatserna från denna undersökning tillsammans med eventuella förslag. Undersökningen har kommit mycket långt och kommer att vara klar i maj detta år. Kommissionen var medveten om att något måste göras i mellantiden och att denna mellantid måste överbryggas. Därför har den föreslagit rådet och parlamentet att godkänna förslaget till förordning genom vilket förbättringsplanen skulle förlängas med ytterligare ett år. Dessutom förutser detta förslag ett särskilt bidrag för hasselnötter.
Nu till de 16 ändringsförslagen. Den första gruppen av förslag rör allmänna frågor. Ändringsförslag 1 hänför sig till förordning 1035/1972, ändringsförslaget till kommissionens rapport till rådet om den gemensamma marknadsordningen. Visserligen kan vi inte längre ändra texten i en förordning som har upphävts; ändringsförslag 2 är ändå i princip godtagbart. Även ändringsförslag 3, i vilket man pekar på den ekologiska betydelse som nötfruktssektorn har för miljön, kan jag bifalla.
Den andra gruppen av ändringsförslag innehåller förslag till principiella ändringar i föreliggande förslag. Alla dessa förslag har delvis avsevärd inverkan på budgeten. Av den anledningen kan kommissionen inte tillstyrka dem. Det rör sig då om ändringsförslag 4 till 6, 10 till 12 liksom 15 och 16. Den tredje gruppen berör det framtida läget inom sektorn. I ändringsförslag 9 och 13 pekar man på nödvändigheten av att slutgiltigt reglera stödet för nötfrukter, och i ändringsförslag 8 kräver man att den vinst skall tas till vara, som uppnås genom förbättringsplanerna, särskilt vad beträffar den samling erbjudanden som tillhandahålles genom producentorganisationer.
Ändringsförslag 7 och 14 innehåller förslaget att förbättra kunskaperna om produktion och kontroll med hjälp av geografiska informationssystem. Alla dessa ändringsförslag får följder som spränger ramarna till föreliggande förslag därigenom att det bara handlar om ett års förlängning. Därför kan jag inte godta dessa ändringsförslag inom ramen för det förslag som nu skall behandlas. Jag kan emellertid försäkra er, att vi mycket väl har tagit del av era ändringsförslag och också kommer att ta dem på allvar.
Som jag redan tidigare har haft anledning att förklara, så är vi alla ense om att vi inom denna sektor har ett kroniskt underläge i fråga om konkurrens, och därför är det ur ekonomisk synpunkt inte meningsfullt att i fortsättningen hålla fast vid den tron, att producenterna i EU långfristigt skulle kunna hålla stånd i fri konkurrens med turkiska hasselnötter eller mandlar från USA. Vi behöver därför enligt min uppfattning svar på följande frågor. För det första: Behöver Europeiska unionen en egen produktion av nötfrukter? För det andra: Spelar nötfrukter en multifunktionell roll? För det tredje: Bör EU fortsätta att investera i bevarandet av produktionen av nötfrukter? För det fjärde: Om ja, i vilken form?
Stödåtgärder bör enligt min uppfattning också mycket gärna tjäna till att främja en hållbar utveckling i landsbygdsområden och att skydda miljön, och inte enbart ha som mål att göra sektorn ekonomiskt konkurrensduglig. Avslutningsvis skulle jag än en gång vilja tacka er för era bidrag.

Talmannen. -
Tack, herr kommissionär.
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Talmannen. -
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkandet (A5-0065/2002) av Cunha för utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling om förslaget till rådets förordning om fastställande av bidrag och garantitrösklar för bladtobak per sortgrupp och medlemsstat för skördeåren 2002, 2003 och 2004 och om ändring av förordning (EEG) nr 2075/92 (KOM(2001) 684 - C5-0678/2001 - 2001/0276(CNS)).

Cunha (PPE-DE)
Herr talman, ärade kommissionär, kära kolleger! Med detta förslag har kommissionen ändrat förordningen om den gemensamma marknaden för bladtobak, förordning nr 2075/92, och därmed fastställt bidragen och garantigränserna för bladtobak efter sort och medlemsstat för skördarna 2002, 2003 och 2004. Därmed skulle man kunna tro att kommissionens förslag skulle vara av rent teknisk art och begränsa sig till att anpassa de viktigaste stödåtgärderna för tobaksproduktionen i förhållande till utbud och efterfrågan av tobak på marknaden. Ett krav på anpassning som för övrigt krävs enligt de gällande bestämmelserna eftersom kvoterna måste meddelas producenterna före den 15 april och motsvarande kontrakt ingås före den 30 maj.
Kommissionens förslag går dock mycket längre än att vara en förevändning för en teknisk justering av förordning nr 2075/92. Förslaget introducerar faktiskt en smygreform som är mycket mer politiskt betydelsefull. Förslaget går t.o.m. så långt att det anger en progressiv eliminering av bidragen för tobaken som en sista åtgärd (se skäl 5). Därmed fastställer faktiskt kommissionen villkoren för besluten, som, i sinom tid och i förhållande till studier och förslag, kommer att läggas fram och som gemenskapens institutioner borde fatta i rätt ögonblick. Och detta av två anledningar: För det första för att kommissionen har påbörjat en utvärdering av den gemensamma marknaden för bladtobak, en studie som bör göra det möjligt att göra en avvägning av den nuvarande gemensamma politikens effekter på området och studiens slutsatser om de blir färdiga före årsskiftet 2002. I andra hand för att det är kommissionen själv som lovade att lägga fram förslag om en ny tobakspolitik början av nästa år, men då bara i förhållande till resultaten av de studier som nu pågår. Naturligtvis måste det kommande förslaget motsvara de växande kraven i samhället på hållbar utveckling och produkter av hög kvalitet, och i samband med det följa de officiella uttalandena som gjorts om denna sektors framtid.
Föredraganden är av den uppfattningen att Europaparlamentet inte kan acceptera att kommissionen förekommer och antar beslut som både Europaparlamentet och rådet skall fatta under de närmaste månaderna eller nästa år, i förhållande till utvärderingen och de senaste resultaten på området, som nämnts tidigare. Därmed begränsar sig föredragandens ändringsförslag till att göra en realistisk och i huvudsak teknisk förbättring av kommissionens förslag utan att fördjupa sig i en politisk debatt om tobaksstödens framtida form, vilken nog kommer att ses över först 2003, med stöd av de tidigare nämnda studiernas resultat.
Då måste vi naturligtvis komma ihåg att föredragandens uppfattning inte alls innebär ett accepterande av status quo, som jag för övrigt tycker är ohållbart för framtiden. Det är därför som föredraganden gjort ändringsförslag 23, för att få tillbaka lite av den kompromissvilja som fanns då den gemensamma fonden för tobak infördes. Detta ändringsförslag har en dubbel betydelse: Att för det första acceptera att fondens medel inte bara används för förebyggande åtgärder mot rökning och experimentåtgärder för att övergå till annan verksamhet, utan också för att behålla finansieringen av den agronomiska forskningen om andra mindre hälso- och miljöfarliga tobakssorter, och i andra hand ändra procentsatsen på indragningen av stöden från två till tre procent, varmed både kommissionens förslag på fem procent och de ursprungliga två procenten avvisas. För att garantera den kompromissvilja som finns föreslår föredraganden att ändringsförslag 9 och 13 också avvisas. De nästan 130 000 tobaksodlare som finns i Europeiska unionen, de flesta i ogynnsamma områden i Sydeuropa, förtjänar att gemenskapens institutioner bryr sig om dem och tar ansvar för deras framtid. Därför är det också viktigt att vi får tillgång till adekvata utvärderingar om de nuvarande förhållandena för att kunna komma med realistiska förslag inför framtiden, men först när vi vet exakt vilka effekter den nuvarande politiken har.

Garriga Polledo (PPE-DE)
Fru talman, herr kommissionär, ledamöter! Ekonomin i stora jordbruksområden i södra Europa kretsar kring odlingen av tobak. På grund av den låga mekaniseringsnivån är den en av de odlingar som har störst social betydelse och påverkan på sysselsättningen. Tobaken odlas på små familjejordbruk i Europas fattigare områden.
Jag kommer att ta upp ett exempel som direkt berör mitt land. I regionen Extremadura uppgår tobaksodlingen till 25 procent av den totala jordbruksproduktionen. Resonemanget att koppla samman upphörandet av stödet till tobaken -och i konsekvens med det slutet på odlingen - med dess betydelse för hälsan är djupt felaktigt, orättvist och dessutom tyvärr skenheligt. Ingen kommer sig för att försöka få ett slut på odling av plantor som ger alkohol genom destillering på grund av de hälsoproblem som alkoholen ger. Ingen försöker heller stänga de fabriker som tillverkar cigarrer och cigaretter, eller förbjuda att de säljs.
Det är sant att tobaksproduktionen i Europa kommer att upphöra utan stöd, men det skulle inte på något sätt förbättra de europeiska konsumenternas hälsa eftersom den lucka som gemenskapens produktion lämnar efter sig skulle täckas av importen från tredjeland och den som vill fortsätta att röka skulle kunna göra det. Det handlar om rent kommersiella intressen.
Det enda sättet att stävja hälsoproblemet är att följa den linje som redan en gång inletts av Europeiska unionen att stimulera odlingstekniker, införa de minst skadliga varianterna och arbeta med de pedagogiska metoder som når en minskad konsumtion.
Budgetutskottets synpunkt är att man måste stärka forskningen inom agronomi som finansieras genom tobaksfonden, en forskning som Europeiska gemenskapen vill ta bort för att ersätta den med omstruktureringsinsatser utan att erbjuda något livskraftigt alternativ.
Kommissionen går här för långt i sitt uppdrag, som borde vara att förlänga stödordningen i en fortsättande anda. Därför ber vi att skäl 5 tas bort och vi tror att rättstjänsten på rådet tycker detsamma.

Folias (PPE-DE). -
Herr talman, herr kommissionär! Varje gång då vi diskuterar ämnet tobak uppstår en undran hos mig - vi är alla emot rökning, men varför måste vi vara emot tobak? Detta är två helt olika företeelser och jag anser att både kommissionen och många av kollegerna bör bli medvetna om det.
Vi är emot rökning och bör göra vad vi kan för att bekämpa dess utbredning och minska den. Jag har inga invändningar därvidlag. Det vi emellertid kommer att göra om vi avskaffar tobaksodlingen är att vi dömer vissa europeiska medborgare till ekonomisk nedgång och stödjer vissa jordbrukare i tredje land som odlar tobak. Det vi kommer att göra är att minska vår export och öka vår import. Det vi kommer att göra är att öka antalet arbetslösa inom Europeiska unionen. Är det vad vi eftersträvar? Är det vårt mål? Det vill säga: De som hävdar att vi bekämpar rökningen genom att avskaffa tobaksodlingen i Europa, vill de säga till oss att vi bör avskaffa vinodlingen för att bekämpa alkoholismen? Vill de säga till oss att stänga bilfabrikerna för att bekämpa dödsolyckorna på vägarna?
Må hyckleriet äntligen upphöra, låt oss se på situationen som den verkligen är och låt oss ta itu med den på lämpligt sätt. Låt oss allesammans sätta oss ned med öppna sinnen och en realistisk inställning och tala i klartext för att komma fram till en strategi för att verksamt bekämpa rökningen och dess skadliga följder samt en strategi för utveckling av Europeiska unionens ekonomi.

Baltas (PSE). -
Herr talman, herr kommissionär! Jag skulle inledningsvis vilja lovorda och tacka Cunha, föredraganden för betänkandet om tobak, såväl för hans noggranna och seriösa sätt att behandla frågan som för den känslighet och förståelse som han har visat i fråga om inläggen från kollegerna i utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling. Som han själv sade är för övrigt frågan om tobak såsom den behandlas i rådets aktuella förslag till förordning en rent teknisk fråga som avser odlingarna under åren 2002, 2003 och 2004. Det var dåligt av kommissionen att försöka föra in även politiska kriterier i diskussionen vilka - förutom att vara irrelevanta i förhållande till de aspekter av frågan som vi diskuterar här - också är fullständigt grundlösa, omogna och till och med provocerande skulle jag vilja säga beträffande den gemensamma jordbrukspolitikens mer övergripande funktion och framtidsperspektiv.
Det är känt att tobaksodling framför allt bedrivs inom familjejordbruk, är utpräglat arbetsintensiv och sysselsätter alla familjemedlemmar samt vidare att tobak odlas på karg och ofruktsam mark vilket får till följd att tobaksodlingen dessutom tillgodoser vad som krävs för att människor skall kunna leva och verka i områden där avfolkningen och en försummad miljö skulle få oöverskådliga negativa följder socialt och miljömässigt. Detta är sådant som är känt inom kommissionen. Kommissionen själv brukade förr upprepa detta varje gång tillfälle uppstod, på senare tid har emellertid kommissionen låtit bli att upprepa sina tidigare framställningar - stimulerade kanske av motivet att stödja sitt felaktiga inlägg i Göteborg - med fara att leda utredningen av frågan bort från rätt utgångspunkt. Och rätt utgångspunkt är den som Cunhas betänkande påvisar med stöd av utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling och som vårt parlaments kammare uppmanas godkänna och kommissionen uppmanas respektera i sina vidare åtgärder.

Sbarbati (ELDR).
Fru talman! Vi är också nöjda med Cunhas betänkande, vilket vi stöder. Om vi skall nämna några siffror kan vi säga att cirka 130 000 jordägare och 400 000 säsongsarbetare ägnar sig åt tobaksodling. Till dessa siffror kan man lägga alla andra som är involverade i tobaksbranschen. Därför är det ett allvarligt problem som vi anser att kommissionen borde ha funderat mer på, bland annat mot bakgrund av meddelande 264 från den 15 maj 2001 i vilket man särskilt hänvisar till att om kommissionen tar initiativ till politiska åtgärder skall man överväga alla konsekvenser och effekter av denna strategi på just tobaksodlingen och de minskade odlingsbidragen.
Av detta skäl och också utifrån de synpunkter som andra kolleger redan har framfört om att detta faktiskt har en begränsad inverkan på cigarettkonsumtionen, det vill säga på rökningsfrågan, är det tvärtom viktigt att bibehålla forskningsfonden, framför allt när det gäller agronomisk forskning om storbladiga arter som är den enda möjligheten att minska de skadliga effekterna samtidigt som man främjar alla konsumenters rätt till hälsa.

Auroi (Verts/ALE).
Fru talman, herr kommissionär, kära kolleger! Föredraganden, Cunha, sade faktiskt att bakom en teknisk aspekt är detta betänkande en synnerligen politisk dossier.
Den huvudsakliga fråga som ställs är faktiskt om man skall fortsätta att ge bidrag till odlingen av en växt som främst används för att tillverka en produkt med erkänt skadlig inverkan för folkhälsan? Jag är ledsen, men cigaretter är en tung drog, och det måste vi ha modet att säga.
Problemet är urgammalt, och genom detta förslag till aktualisering av förordningen säger kommissionen tydligt att vi måste lämna detta system med stöd till tobak. Eftersom jordbrukarna måste få tid att ställa om sin verksamhet handlar debatten dock främst om den tidsfrist som de får för att göra detta, och ur den aspekten var Cunhas förslag oerhört rimligt. Att ge jordbrukarna tid, tid för den planerade utvärderingen, men inte för mycket tid, är självklart. Den aktuella situationen kan inte förlängas enligt De grönas åsikt, och säg inte oupphörligen till oss att det handlar om fattiga jordbrukare. Såvitt jag vet är Alsace eller Andalusien relativt rika regioner ur jordbrukssynpunkt. Frågan är om man då skall ge bidrag till odlingen av andra farliga produkter, som till exempel cannabis, i andra länder. Om så är fallet måste man ha modet att säga det.
Den andra frågan handlar om gemenskapens tobaksfond, och berör två punkter: den planerade avgiftsnivån från och med 2004, och de uppdrag som anförtros de forskare som mottar stöd från tobaksfonden. Att gå från 3 till 5 procent för denna fond uppfattar vi som positivt: Inom detta område har kommissionen i sitt förslag på ett mycket klokt sätt handskats med moroten och piskan för att på sikt ge dessa uppdrag en ny inriktning, och för att främja övergången från agronomisk forskning i syfte att göra tobak litet mindre skadligt till åtgärder för stöd till utveckling av särskilda initiativ för omställning av tobaksprodukter mot odling av andra produkter.
Vi får dock inte glömma att tobak kan användas till annan förädling än cigaretter. Tobak kan till exempel vara ett stöd för den medicinska forskningen. Det är också ett utmärkt naturligt insektsmedel. Men detta är små nischer, och det odlas alltför mycket tobak på denna nivå.
De gröna kommer alltså inte att rösta för de ändringsförslag som har undergrävt Cunhas tålmodiga arbete , och kommer snarare att följa kommissionen inom detta område.

Jové Peres (GUE/NGL).
Fru talman! För det första vill jag tacka herr Cunha för hans utmärkta betänkande. Hans arbete är desto viktigare om vi beaktar att han varit tvungen att stå emot ett av kommissionen formgivet scenario som är fullständigt skenheligt, som en kollega sade tidigare.
Vi kan vara överens om att tobaken är skadlig för hälsan. Om vi drar det resonemanget till sin gräns skulle någon kunna föreslå importförbud. Jag tror att få ledamöter i detta parlament skulle vara beredda att rösta för att stänga gränser för tobak från Förenta staterna. Å ena sidan gläder sig skatteministrarna över de intäkter tobaken ger, å den andra gör hälsoministrarna uttalanden mot tobak.
För första gången har man nu tagit med förfaranden för smuggel mot multinationella företag som förde in tobak i Europeiska unionen för att undkomma skatten.
Vi kan lära olika saker av detta och av de erfarenheter av förbud som tillämpats i Europa och på andra ställen. Den första är att ett borttagande av odlingen utan att ta bort importen inte får någon verkan på tillgången till den skadliga materian men ökar gemenskapsmarknadens attraktionskraft för varor från tredjeländer.
För det andra får förbud inte bort konsumtionen. Det uppmuntrar till smuggel till men för hälsokontroller och statskassan.
För det tredje ger tobaksproduktion mer sysselsättning och mer ekonomisk verksamhet än många andra jordbruksprodukter, t.ex. i köttproduktionen som, ibland med stort överseende, granskas av kommissionen.
Å andra sidan, och jag avslutar med det, tror jag att den förvirring som kommissionen kan skapa bland de dokument som lades fram för Europeiska rådet i Göteborg och slutsatserna därifrån är fullständigt oacceptabelt och radikalt ändrar den institutionella balansen. Därför anser jag att de bedömningar kommissionen gör om Europeiska rådet i Göteborg ger en obalans i gemenskapens institutionella ordning, i sina principer och sin form, och jag hoppas att de kommer att förkastas av Europaparlamentet, med beaktande av bidraget från rådets rättstjänst och arbetet på Comit.

Mathieu (EDD).
Fru talman, kära kolleger! Kommissionen tar här tillfället i akt att ändra priserna och garantitrösklarna för perioden 2002-2004, för att införa en katastrofal förändring för producenterna och för den sociala och ekonomiska balansen i hela regioner. Det rör sig nämligen om att lägga grunden för ett upphörande för tobaksproduktionen, utan att man har något annat alternativ. Tobak är dock en produktion som uppvärderar problemfyllda territorier och många små och medelstora företag. Den arbetskraft som sysselsätts inom tobaksproduktionen bevarar landsbygdsområdenas ekonomiska aktivitet.
Europeiska unionen står för 5 procent av världens tobaksproduktion och importerar 70 procent av sina behov. Genom att ge upp denna produktion kommer EU att bli beroende av import. Dessutom kommer inverkan på konsumtionen att vara absolut obefintlig. Tobak är en folkhälsofråga, och den måste behandlas som sådan. Förebyggande genom utbildning av unga människor borde bland annat prioriteras. Producenterna deltar förresten i detta förebyggande arbete genom att de finansierar gemenskapens tobaksfond, en fond som borde användas för att informera konsumenterna, och tillåta att även forskningen framskrider i fråga om produkternas skadlighet. Tyvärr har ingen anbudsinfordran ägt rum sedan 1997. Genom att bevara en europeisk produktion ger vi oss själva verktygen att kontrollera kvaliteten hos produktionen och förädlingen av tobaken. Vi ger också oss själva möjligheten att utveckla mindre skadliga varianter. Jordbrukarna kommer inte att acceptera att beskattningen på bidragen ökas för att deras eget försvinnande skall finansieras.
Vår grupp kan inte göra annat än att förkasta skäl 5 i kommissionens förslag, i vilket små och medelstora företag som bidrar till bevarandet av ett jordbruk inom hela territoriet i grunden dödsdöms.

Souchet (NI).
Herr kommissionär, vi delar uppenbarligen kommissionens farhågor - som alla hyser - om tobaksmissbrukets risker för folkhälsan. Men med tanke på den tobaksbrist som råder inom Europeiska unionen, är det uppenbarligen efterfrågan som vi måste göra något åt och inte utbudet.
Låt oss lägga två siffror på minnet: 800 000 ton råtobak konsumeras och 250 000 ton råtobak produceras inom Europeiska unionen. Europa importerar 70 procent av sina behov av råtobak, och Europeiska unionen är världens absolut största tobaksimportör. Det är alltså uppenbart att alla åtgärder som syftar till att minska produktionen endast kommer att leda till ett ökat beroende för EU när det gäller import.
Men det är framför allt de sociala effekterna av sådana åtgärder som oroar mig. Måste jag påminna om att det mycket intensiva tobaksjordbruket när det gäller arbetskraft omfattar 130 000 företag och 400 000 säsongsarbetare, alltså över 500 000 arbetstillfällen? Måste jag påminna om att råvaruförädlingen på landsbygden sysselsätter 18 000 året runt-anställda och 40 000 säsongsarbetare? Måste jag påminna om att tobaksodling bedrivs i små familjeföretag med mellan ett och två hektar tobak, där tobaken står för i genomsnitt 60 procent av familjens inkomst? Måste jag påminna om att merparten av dessa företag finns inom missgynnade regioner med massflykt till städerna, med avfolkning, och med sysselsättningsproblem i sovstädernas landsbygdsområden? Måste jag påminna om att tobaksodlingen, som ger stabila inkomster, i dag starkt bidrar till bevarandet av jordbruksbefolkningen, och alltså till handeln och de allmänna tjänsterna?
Det är därför som vi inte bör ändra uppbyggnaden för den gemensamma organisationen av marknaden för tobak annat än med största möjliga försiktighet. Vid antagandet av reformen av den gemensamma organisationen av marknaden för tobak 1998, planerade parlamentet och rådet en utvärdering av denna reform i slutet av 2002. Endast denna utvärdering kommer att kunna utgöra grunden för en omdömesgill diskussion om framtiden för den europeiska tobaksodlingen.
Jag anser alltså, tillsammans med vår föredragande, att inget beslut om framtiden för det gällande systemet inom tobaksområdet kan fattas innan vi har tillgång till resultaten av de studier som för närvarande genomförs. Och jag påminner om att kommissionen skall lägga fram ett nytt förslag om tobakssektorn 2003. Det är av dessa skäl som jag gläder mig över att vårt utskott för jordbruk och landsbygdens utveckling har sagt nej till de planerade minskningarna av kvoter och bidrag som skulle ha slagit alltför hårt mot producenternas inkomster, som skulle ha stört omstruktureringen av odlingarna och som inte skulle ha uppmuntrat producenterna till omställning.
Vi motsätter oss också förslaget med att öka producenternas bidrag till gemenskapsfonden för tobak, eftersom vi kan konstatera att denna fond, med en årlig budget på 20 miljoner euro, i hög grad har underutnyttjats. Vi har slutligen förkastat kommissionens plan som var avsedd att ge en ny inriktning för syftet med denna fond.
Sammanfattningsvis, fru talman, lade kommissionen fram en hafsig reform för oss, och låt oss säga det, en reform som var färgad av en viss agitation och ett visst hyckleri som riskerade att få allvarliga sociala följder för denna sektor. Utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling har följt rekommendationerna att vara försiktiga från vår föredragande, som har utarbetat seriösa och vederhäftiga förslag som inte sammanblandar tobak och tobaksmissbruk, och jag hoppas att vår plenarförsamling kommer att göra detsamma.

Fiori (PPE-DE).
Fru talman, herr kommissionär! Vi blev litet förbryllade när vi läste kommissionens förslag, och jag måste ge Cunha och utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling en eloge för att ha arbetat mycket balanserat med det betänkande vi diskuterar här i dag.
Det är alltid svårt att tala om tobak eftersom diskussionen alltid blir demagogisk. Vi vet att dagens betänkande bara är ett av flera tillfällen till diskussion och att de riktiga funderingarna kring tobaken kommer att börja i och med kommissionens förslag nästa år. Man skall dock komma ihåg tre grundläggande punkter: först och främst produceras tobak i Europas fattigaste och mest missgynnade områden, med några sällsynta undantag. Den demagogi vi talar om finns också i omställningsplanerna: i dessa områden - jag syftar på situationen i mitt land, Italien, men jag kunde lika gärna tala om Spanien eller Grekland - finns det inga möjligheter att ställa om produktionen. Och denna demagogi fortsätter att blanda ihop produktionen med konsumtionen.
Jag vill citera en stor fransk författare som sade: ?Det är möjligt att stävja ett missbruk men det är mycket svårt, eftersom det fordras en övermänsklig viljeansträngning och framför allt väldigt mycket tid?. Om vi skall resonera om tobaksmissbruk borde vi förmodligen satsa mycket på en uppfostransprocess med början i skolorna - och det skulle kunna vara en del av förslaget från utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling. När det gäller jordbrukssektorn specifikt måste vi också försöka förstå att det finns hela familjestrukturer som lever på tobaken och att beslut som fattas brådstörtat, i enlighet med kommissionens förslag, skulle innebära en social och ekonomisk katastrof som vi inte har råd med.

Bautista Ojeda (Verts/ALE).
Fru talman! Jag skulle vilja tacka Cunhas för hans arbete i utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling. En kommentar: det har sagts att Andalusien är ett territorium med ett rikt jordbruk. Jag, och de andalusier jag företräder, skulle vilja njuta av den avkastning på jordbruket de medborgare Auroi företräder har.
Hur som helst står jag på de personers sida som försvarar stödet till jordbrukarna, trots att jag inte röker och att jag rekommenderar alla att inte röka eller att sluta röka. Jag tror att det skulle vara ett misstag att minska eller ta bort tobaksodlingen, såväl på grund av den höga sociala kostnaden som det skulle innebära, som på rådande brist på odlingsalternativ att ersätta den med. Därtill måste man lägga att de som talar för att överge stödet till sektorn, med grund i argumentation om skydd av hälsan, inte beaktar att detta stöd till den europeiska produktionen inte skulle få någon påverkan på konsumtionen eftersom Europeiska unionen importerar 70 procent av sitt bruttobehov av tobak. Nu läggs det ändå fram ett förslag för oss som redan varslar om en progressiv eliminering utan att ha just dessa studier som borgar för alternativa inkomstkällor då denna odlingsform ersätts.
I dagsläget existerar inga alternativa källor. Inte förrän vi sett resultaten från utvärderingen av den gemensamma organisationen av marknaden för tobak kan man tala om en reform. Hur som helst fr.o.m. 2003. Kommissionen föreslår att man skall ersätta området för jordbruksforskning med ett stöd för utveckling av specifika initiativ för omställning av tobaksproduktionen till andra grödor och för utveckling av verksamheter som kan skapa arbetstillfällen, genom att från år 2004 öka avsättningen av stödet till producenterna.
Gemenskapens fond som finansieras med en avsättning av värdet på stöden har utnyttjats för lite på grund av kommissionens urusla förvaltning. Om kommissionen gjort fel i denna budget frågar jag mig om den klarar av att göra det bättre med en märkbart större summa då det knappt förekommit budgivning än så länge.
Fonden bör naturligtvis fortsätta att uppfylla sitt uppdrag att forska efter varianter som är mer anpassade till efterfrågan och så oskadliga som möjligt, samt alternativ användning av råtobak och dess miljöpåverkan, naturligtvis. Ökningen av avsättningarna bör inte tjäna som ursäkt för att täcka minskningar av producentstöden.
Jag skulle vilja avsluta detta inlägg med att påtala den viktiga roll tobaksodlingen spelar ur social och ekonomisk synvinkel eftersom den ger så oerhört många arbetstillfällen vid familjejordbruken. I detta sammanhang bör inte debatten om tobak och folkhälsa begränsa sig till bara ramen för jordbruket och attackera den svagaste länken i kedjan, dvs. tobaksproducenterna.

Patakis (GUE/NGL).
Herr talman! Vi skulle vilja uttrycka våra invändningar mot varje eventuellt avskaffande eller gradvis minskning av tobaksstödet - vilket kommissionen föreslår - eftersom detta leder till att den europeiska tobaksodlingen utplånas. Vi ogillar varje förslag som godtar filosofin om att tobaksodling skall överges och som skyndar sig att sockra medicinen med att man skulle efterforska alternativa lösningar beträffande sysselsättning och inkomst för producenterna. Det är känt att tobaksodling pågår i mindre gynnade regioner i söder, huvudsakligen i karga områden och bergsområden, att den utgör en traditionell monokultur och enda källa till inkomst och överlevnad för invånarna i dessa områden för vilka alternativa sysselsättningsmöjligheter inte finns. Det är upprörande att sådana förslag kommer när rökningen ökar, vilken till 70 procent tillgodoses av den importerade tobaken. Följaktligen betyder varje minskning av gemenskapens tobaksodling att tusentals små och medelstora odlare utplånas och att importen ökar vilket på så vis tjänar de stora tobaksindustriernas och tobaksmonopolens rovlystna intressen på bekostnad av producenter och konsumenter. Minskningarna bör gälla uteslutande importen och inte de europeiska odlarnas inkomster; för de europeiska odlarnas inkomster bör alla lämpliga åtgärder vidtas. Alla andra förslag är allt ifrån hycklande till mycket suspekta och utgör rökridåer för att dölja orättmätiga intressen.
Trots de positiva inslagen i Cunhas betänkande så godtar det, än med vissa reservationer, filosofin med en minskning av gemenskapens tobaksodling kanske på längre sikt. Detta framgår tydligt av bland annat ändringsförslag 7 och 12 i vilka framhålls att ersättning av tobaksodling med andra grödor skall främjas. Vi kommer därför inte att rösta för betänkandet.

Parish (PPE-DE).
Fru talman! Det fanns ett par avvikande röster i utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling om bidrag till tobak, och en av dem var min. Jag ber inte om ursäkt för det. Jag stöder verkligen kommissionen i dess försök att avveckla tobaksstöd, och jag skulle vilja uppmuntra dem att fortsätta i snabbare takt, snarare än i långsammare takt. Vi kan inte försvara att de europeiska skattebetalarnas pengar används till att producera tobak. Ett av de främsta målen för den gemensamma jordbrukspolitiken är att producera goda och hälsosamma livsmedel för Europas konsumenter. Jag kan inte riktigt se hur tobak passar in i det scenariot.
Jag har stor respekt för föredraganden Cunha, men den här gången har han fått saker och ting om bakfoten. Han påminner lite om kung Canute, som ville stoppa tidvattnet, men misslyckades. Utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling har inte sett verkligheten som den är. Under de senaste tio åren har vi i Europa använt 6,5 miljarder brittiska pund, eller 10 miljarder euro - 2 brittiska pund per invånare i Europa - till att subventionera tobak. En tredjedel av denna tobak är av mycket låg kvalitet och röks sällan över huvud taget. En tredjedel dumpas på marknader i tredje världen, vilket leder till att deras marknader för tobak förstörs. Är detta en roll för den gemensamma jordbrukspolitiken? Det är en roll som vi har försökt undvika. Bara en tredjedel av denna tobak röks i Europa. Vi kan därför inte försvara det stöd som vi ger. Vi håller alla med om att det finns ett behov av att stödja jordbruket på landsbygden, men vi måste finna andra grödor och andra sätt att stödja dem i framtiden.
Det sista jag vill säga är att av alla de delar av detta stöd som jag tycker illa om, är det fortsatta stödet enligt ändringsförslag 17 till tobak av mycket låg kvalitet det mest felaktiga. Om någonting bör rättas till så är det detta. Jag uppmanar kommissionen att omedelbart avveckla odlingen av denna tobak av mycket låg kvalitet.

Alavanos (GUE/NGL).
Fru talman! Jag kommer att fatta mig mycket kort i mitt inlägg till kommissionär Fischler. Vi fick i dag yttrandet från rådets rättstjänst enligt vilket skäl 5 i kommissionens förslag är rättsstridigt. Enligt rådets rättstjänst är skäl 5 i kommissionens förslag rättsstridigt. Frågan till Fischler är om han tänker dra tillbaka skäl 5.

Fischler
Fru talman, ärade damer och herrar parlamentsledamöter, mina damer och herrar! Först skulle jag vilja tacka er, herr Cunha, för ert utmärkta betänkande, som helt uppenbart bygger på en grundlig analys av kommissionens förslag. Föreliggande förslag gäller fastställande av bidrag och garantitrösklar för de kommande tre åren, en ändring av tillämpningsområdet för tobaksfonden liksom några få förenklingar i den gemensamma marknadsordningen.
Beträffande bidragen föreslår kommissionen att man behåller de nuvarande beloppen oförändrade med undantag för den tidigare av parlamentsledamoten Parish omnämnda sortgrupp 5 för vilken en minskning på 10 procent föreslås. I detta sammanhang kan ändringsförslag 17 inte godtas, eftersom den föreslagna bidragsminskningen för denna sortgrupp är följden av ett marknadsläge som verkligen har blivit ohållbart med ett marknadspris som befinner sig i fritt fall och fortsatt mycket stora inneliggande lager som är till men för den framtida utvecklingen på denna marknad.
Beträffande garantitrösklarna räknar kommissionens förslag med att dessa till år 2004 stegvis kommer att minskas med 2,6 procent till 334 000 ton. Denna mängd motsvarar ungefär produktionsmängderna under de båda verksamhetsåren 1999 och 2000. Ändringsförslag 18 och 19 kan enligt kommissionens uppfattning inte godtas, eftersom den föreslagna nivån på garantitrösklarna liksom deras uppdelning motsvarar de nuvarande produktionskraven och den starkare inriktning som eftersträvas av produktionen mot kvaliteter med den största efterfrågan på marknaden.
Motiveringen till skäl 5, som ni, herr parlamentsledamot, tidigare omnämnde, återger den politiska ram som ligger till grund för förslaget rörande tobaksfonderna. Detta förslag omfattar två delar, å ena sidan en ändring av tillämpningsområdet med syfte att avstå från finansiering av jordbrukets forskning för att i stället prioritera stöd till producenterna vid övergång till andra verksamhetsområden, och för det andra en stegvis höjning av det belopp som dras in till 5 procent.
Med sitt meddelande om en strategi för hållbar utveckling har kommissionen skapat en ny politisk ram. Inriktningen mot en stegvis indragning av bidragen till tobakssektorn bestäms av kravet att i samklang med artikel 152 i fördraget i all gemenskapens politik garantera en hög skyddsnivå för människornas hälsa. Vi vet också att det inte finns något direkt samband mellan tobaksproduktionen och rökningens omfattning, det vill säga det röks inte mindre om vi minskar stödet till tobaksodlingen.
Den politiska frågeställningen är artikel 152 som helt klart kräver att i all gemenskapens politik, alltså även i all stödpolitik, en hög skyddsnivå skall garanteras för människornas hälsa. Därför är den andra frågan inte längre aktuell. Den strykning av motiveringen till detta skäl som föreslås i ändringsförslag 2 kan därför inte godtas.
Den i ändringsförslag 3 föreslagna hänvisningen till parlamentets beslut kan inte heller antas, eftersom den inte är relevant som motivering till de föreslagna bestämmelserna. Ändringsförslag 4 till 6, i vilka en undersökning om de socioekonomiska följderna krävs, är egentligen inte längre aktuella. Man genomför ju redan en omfattande utvärdering som även kommer att sysselsätta sig med dessa aspekter. Av den anledningen kan kommissionen inte heller i dag besluta om en tidsplan för borttagandet av stödet som ändringsförslag 25 och 26 kräver.
Kommissionen är medveten om vilka följder en stegvis indragning av bidragen till tobaksodlingen kan ha, framför allt i olika produktionsområden i länder som Grekland, Spanien eller Italien med en särskilt känslig socioekonomisk struktur. I kommissionens meddelande förutses därför också att omställningen av tobaksproduktionen omges av åtgärder som syftar till skapandet av alternativa arbetsplatser och ekonomiskt räntabla sysselsättningsmöjligheter inom ramen för landsbygdsutvecklingen.
Ändringsförslag 7 och 11, som syftar till en fortsatt finansiering av jordbruksforskningen, kan inte godtas, eftersom åtgärder som främjar en omställning av produktionen har blivit en strategisk prioritering och visar på den väg som man måste slå in på med större beslutsamhet. Kommissionen är av den uppfattningen att man måste erbjuda tobaksproducenterna nya möjligheter, så att de kan ändra inriktning på jordbruket eller byta till en annan sektor. För finansiering av forskning kan medel ställas till förfogande inom ramen för gemenskapens forskningspolitik.
De åtgärder som syftar till att informera om tobakskonsumtionens skadeverkningar skall utvidgas, nya informationsprogram skall i mer omfattande utformning uppmärksamma rökningens skadeverkningar. Allt detta ligger till grund för förslaget att man till år 2004 stegvis skall höja det belopp som dras in till 5 procent. Av den anledningen kan ändringsförslag 7 och 9 inte godtas. Ändringsförslag 22 och 23 som syftar till en indragning på ytterligare 5 procent kan inte godtas, eftersom detta skulle bli för mycket för många företags ekonomiska kapacitet.
Ändringsförslag 7 och 16 kan inte godtas, då de är överflödiga, eftersom den utvärdering som skall avslutas mot slutet av 2002 likaså kommer att behandla denna aspekt. Samma gäller också för ändringsförslag 10 och 24. Ändringsförslag 1 och 8 kan inte godtas, då det är svårt att rättfärdiga de undantag för kooperativa föreningar som krävs. Jag skulle emellertid vilja påminna er om att förfarandet med krav på den högsta nivån är fakultativ för de medlemsstater som är producenter och att dessa fullkomligt fritt kan avgöra om de anser att det är ändamålsenligt att införa detta förfarande.
Avslutningsvis, beträffande de enskilda beståndsdelarna i förslaget, alltså bibehållandet av bidragens storlek, anpassningen av trösklarna till nuvarande produktionsomfång, löptiden på tre år och främjandet av en omläggning av produktionen, skulle jag vilja betona att de utgör en välbalanserad helhet, som är anpassad till producenternas behov och samtidigt tar hänsyn till de nya perspektiven. På grundval av resultaten av den utvärdering som kommer att finnas mot slutet av året kommer kommissionen sedan under första kvartalet 2003 att framlägga nya förslag till parlamentet och rådet beträffande sektorns fortsatta framtid.
(Applåder)

Izquierdo Rojo (PSE).
Herr talman! Jag skulle vilja begära ett förtydligande av kommissionären om det han precis sagt.
Herr kommissionär! Ni talar om att kommissionen föreslår åtgärder och alternativa arbetstillfällen inom ramen för landsbygdsutveckling. Det är vad jag bokstavligt talat förstått.
Herr kommissionär! Ger ni därmed garantier till tobaksodlarna att de skall få ett alternativt arbete? Ger ni, som ni sagt, garantier för arbetstillfällen? Förtydliga det, tack.

Fischler
Herr talman, ärade fru parlamentsledamot! Frågan är vad ni menar med en garanti. Vad vi gör här i detta förslag är följande, det har jag också noga förklarat: För att ta hänsyn till kommissionens meddelande till Europeiska rådet måste vi parallellt med utfasningen för stödet till tobaken också utveckla alternativ i fråga om sysselsättning för befolkningen i de berörda områdena. Vi vill här inte bara avvakta, utan vi vill pröva ut detta i en slags pilotfas med olika möjligheter och se vilka de bästa och mest lovande möjligheterna är. Till detta skall en del av de 5-procentiga medel som jag talat om användas. Om ni läser kommissionens meddelande beträffande en hållbar utveckling noga, så kommer ni att se att en utfasning för stödet till tobaken och samtidigt en utveckling av motsvarande alternativ skall sättas i gång i de berörda områdena.

Talmannen. -
Tack, herr kommissionär.
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag kl. 12.00.

Talmannen. -
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkandet (A5-0045/2002) av Langenhagen för fiskeriutskottet om fiskberedningsindustrin (2000/2303(INI)).

Langenhagen (PPE-DE)
Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! Jag skulle här och i dag vilja plädera för det hälsosamma födoämne som fisk är. Med tanke på de talrika livsmedelsskandalerna är det säkert inte fel att framhålla förtjänsterna hos sund föda. Hit hör utan tvivel fisk. Det är ett faktum att en allt större andel av konsumtionen per capita av fisk utgörs av bearbetade produkter. Hit räknar jag inte bara fiskkonserver utan hela utbudet av produkter från rökt fisk till djupfrysta produkter.
I Europeiska unionen är produktionsvärdet för fiskberedningsindustrin nästan dubbelt så högt som värdet hos fångstsektorn. Betraktar man den ekonomiska kraften i denna industri med ett produktionsvärde på över 10 miljarder euro och dess vitala bidrag till livsmedelsförsörjningen i EU, så förvånas man över - ursäkta mig, herr Fischler - det ringa beaktande som grönboken om den gemensamma fiskeripolitikens framtid skänker denna sektor, och detta trots följande bevisläge.
För det första: nästan 100 000 sysselsatta över hela Europa. För det andra: tusentals företag, framför allt små och medelstora företag, som ofta återfinns i struktursvaga regioner med endast ett fåtal sysselsättningsalternativ. För det tredje: en lång tradition av bearbetning och förädling i de mest mångfasetterade former.
Detta understryker tydligt att de få meningar som finns om fiskberedningsindustrin i grönboken inte är tillräckliga och därför inte gör rättvisa åt sektorn. Därför har jag föreslagit detta initiativbetänkande för att ta upp detta försummade ämne och, inte minst med tanke på den förestående reformen av gemenskapens fiskeripolitik, sondera politiska handlingsmöjligheter. En offentlig utfrågning i fiskeriutskottet hade därtill gett oss intressanta inblickar i de mest skiftande arbetsförhållanden, produktionsmetoder och problem i Europa.
Låt mig kort plocka fram följande problemområden. För det första: den viktigaste punkten: råvaruförsörjningen. Till mer än 50 procent är fiskberedningsindustrin hänvisad till leverans genom import. Märk väl, detta är råvaror som EU-flottan inte kan leverera. Därför är det nödvändigt att förbättra villkoren till fromma för ett säkrare försörjningsläge. Härtill räknas just en sänkning av tullsatserna.
För det andra: åtgärder för miljön. Räntabiliteten i fiskberedningsindustrin med dess småskaliga struktur har till viss del tydligt minskat på grund av EU:s åtgärder på miljöområdet. Miljöskydd är viktigt, vare sig det gäller avloppsvatten, förpackningar eller luftföroreningar. Men man måste undvika onödiga förbud till följd av tidsmässigt alltför snäva föreskrifter. Vad har vi i detta fall för nytta av det renaste avloppsvatten om det inte längre finns några företag eller arbetsplatser i kustregionerna?
För det tredje: livsmedelssäkerhet. En sak är klar, fiskberedningsindustrin är inte den som förorsakar skadliga ämnen och föroreningar utan den är offer för dessa. Därför skall den inte ensam bära kostnaderna. Det kan inte vara konsumentskyddets syfte att fastställa gränsvärden enligt mottot: ?Värdet XY skulle kunna vara farligt, alltså lägger vi på ytterligare en 150-procentig säkerhetsmarginal?. Tillförlitliga och toxikologiskt säkrade gränsvärden är meningsfulla, men inte hugskott och skattningar. Det vill jag också poängtera med särskild adress till medlemsstaterna.
För det fjärde: utvidgningen. Kandidatländerna klappar på porten. Några länder har gjort föredömliga insatser med avseende på hygien och hälsoskydd. Men det finns fortfarande stora problem innan en mer adekvat standard kan nås.
För det femte: principfrågor. Vi behöver mer information om denna sektor. Därför föreslår vi en analys av kommissionen. Även resultaten av bidragen från FFU (Fonden för fiskets utveckling) måste noga undersökas, för vi vill inte ha en sektor som matas med dropp av EU utan en industri som kan vara vital och kraftfull på 2000-talet. Ett undantag från principen om hjälp till självhjälp bör i framtiden på sin höjd gälla för de områden som är starkt beroende av fiske.
Slutsats: Fiskberedningsindustrin måste få mer uppmärksamhet i Europa. Fiskeriutskottet var med undantag för endast en nejröst exakt av denna uppfattning. Därför hoppas jag på fullt stöd för detta betänkande i den omröstning som följer kl. 12.00.

Varela Suanzes-Carpegna (PPE-DE).
Herr talman, herr kommissionär, ledamöter! Jag anser att det är träffsäkert av folkpartiets grupp att ha föreslagit att man skall göra ett initiativbetänkande om fiskberedningsindustrin. Och i ljuset av det utmärkta betänkande som lagts fram, anser jag att det också är en lyckträff att det är vår föredragande, Langenhagen, som utarbetat det och som jag ännu en gång vill gratulera till detsamma.
Som vår föredragande sagt anser vi att kommissionen inte tar upp frågan om industrin med den tyngd som krävs. Exemplet med grönboken har varit tydligt. Därför hoppas vi mer på kommissionen när det gäller förslagen och jag tror att betänkandet därför kommer lägligt.
Langenhagens betänkande tar upp problemet i sitt sammanhang. 1998 utarbetade vi ett specifikt betänkande om konserveringsindustrin - som jag hade äran att vara föredragande för -, men detta aktualiserar det och omfattar dessutom hela industrin, inklusive frysta produkter och saluföring, samt produkter från vattenbruket.
Jag skulle i Langenhagens betänkande vilja framhäva de bedömningar som görs i den globala ramen och de som görs i den europeiska ramen, med beaktande av utvidgningen.
I det första fallet beaktas avregleringen av import av råvaror, som är mycket betydande, och punktvisa undantag för känsliga produkter samlas upp (som tonfisken). Det tar också upp kvalitet och miljö- och hälsostandarder för de europeiska produkterna i förhållande till de importerade, för att skydda den europeiska konsumenten mot bedrägerier med ursprungsbeteckningar, som i fallet med sardiner och tonfisk.
På europeisk nivå planeras, som redan sagts, för de effekter anslutningen av kandidatländerna ger upphov till. Dessa effekter får inte på ett negativt sätt påverka industrier i ekonomiskt eftersatta regioner som för närvarande har problem.
Avslutningsvis begär vi mer marknadsföring av våra fiskeprodukter och större anslag till forskning och utveckling (FoU) för våra företag.
Jag vill avsluta med att för Europeiska folkpartiets grupp säga att vi kommer att stödja de tre ändringsförslag som Europeiska socialdemokratiska partiets grupp har lagt fram. Vi kommer dock att rösta emot ändringsförslag 4 från den liberala gruppen, eftersom vi anser att den text vår föredragande lagt fram är bättre.

Miguélez Ramos (PSE).
Herr talman! På den socialdemokratiska gruppens vägnar vill jag tala om för Langehagen att vi fullständigt stöder hennes betänkande och att vi gratulerar henne för hennes utmärkta arbete.
Socialdemokraterna har lagt två ändringsförslag som jag skulle vilja be om föredragandens uttryckliga stöd för. De handlar om de sociala aspekterna i beredningsindustrin och uppmanar kommissionen, medlemsstaterna och arbetsmarknadens parter att sätta igång kollektiva förhandlingar i syfte att förbättra kvaliteten på anställningarna i denna industri. Dessutom bör man beakta att huvuddelen av dessa arbeten utförs av kvinnor, som har mycket litet socialt stöd, och arbetena i hög grad är tillfälliga. Vi tror att vi på denna väg skulle kunna närma oss de mål som fastställdes vid toppmötet i Lissabon för att förbättra kvaliteten på sysselsättningen.
Vi tror att en förbättring av utbildningen av dessa knappt 100 000 arbetstagare i beredningsindustrin och dessas arbetsvillkor, tillsammans med den innovativa kapaciteten och dynamiken som finns i sektorn kommer att hjälpa till att garantera livskraftighet och framtid i denna industri.

Vermeer (ELDR).
Ja, det här initiativet är bra och betänkandet också, men jag vill ändå påpeka några saker. I det ursprungliga skäl G sägs det att bearbetningssektorns import av fisk och fiskprodukter från länder utanför EU skulle kunna leda till intressekonflikter. Det är inte alltid riktigt rätt eftersom den här importen ofta är en bra impuls för bearbetningssektorn och på det sättet kan bidra till och upprätthålla en bra prisnivå för de europeiska fiskarna. En sådan missuppfattning pekar på ett allmänt problem som jag tycker att vi har att kämpa med i vårt utskott. För många frågor gäller att vi mer eller mindre inte har någon bra bild av det aktuella läget. Tyvärr måste vi ofta utarbeta en ny politik utan att vi har alla uppgifter som bör ligga till grund för den. Vi måste alltså försöka få mer insikt i det aktuella läget. Jag tycker att med avseende på forskning så måste tyngdpunkten ligga på tillförlitlighet och snabbhet. Jag uppmanar kommissionen att se till att vi kan få tillgång till korrekt, aktuell information så att vi kan fatta rätt beslut vid rätt tidpunkt i alla dessa frågor.

Stihler (PSE).
Herr talman! Jag skulle vilja tacka Langenhagen för hennes betänkande. Fiskberedningsindustrin sysselsätter 18 140 personer i Förenade kungariket, det vill säga 20 procent av arbetstillfällena i denna sektor inom EU. Flertalet av dessa arbetstillfällen återfinns i Skottland, i några av Skottlands mest avlägset belägna områden. Arbetstillfällena utgör en livlina för väldigt många människor på landsbygden. De ger oss dessutom den färdiga fiskprodukten. Utan arbetarna i denna näring skulle vi inte kunna njuta av den fisk som vi tar för given.
Det är anledningen till att fiskeriutskottet anordnade en utfrågning av vilken det framgick att de viktigaste frågorna för näringen var råvaruförsörjning, kontinuerlig sysselsättning, miljön, livsmedelssäkerhet, importen och följderna av utvidgningen. Vi vet att vissa bestånd befinner sig på farligt låga nivåer, och när förbud införs mot torskfiske, är det inte bara yrkesfiskarna, utan även beredningsföretagen, som drabbas.
Vi måste arbeta för att stärka försörjningen, men balansera detta med höga hygienkrav och en god bärkraft för denna försörjning. Beredningsindustrin är viktig, vilket vi inte bör glömma bort i någon fiskedebatt.

Fischler
Herr talman, mina ärade damer och herrar! Jag skulle genast inledningsvis vilja gratulera er, fru Langenhagen, som föredragande, men också fiskeriutskottet till detta initiativ. I likhet med Europaparlamentet ser också kommissionen i den europeiska fiskberedningsindustrin en viktig näringsgren. Denna näringsgren levererar högvärdiga fiskprodukter och skapar arbetsplatser, framför allt även i de regioner som är särskilt beroende av fisket. Vi är fullt medvetna om de utmaningar med vilka denna bransch har att kämpa.
Vi kan här särskilt urskilja fyra områden. För det första den otillräckliga råvaruförsörjningen från EU:s fiskevatten; för det andra importbegränsningar för råvaran; för det tredje strängare hälso- hygien- och miljöföreskrifter i EU jämfört med tredjeländer och för det fjärde den ökande internationella konkurrensen.
Men nu till några punkter i ert betänkande. Ni beklagar att vi skulle ha glömt branschen i grönboken. Jag skulle vilja påminna er om att vi tar upp den i samband med vår strukturpolitik, särskilt i punkt 4-7 och 14 och 22, och att vi hittills har stött utvecklingen mot en modernisering av fiskberedningsindustrin. Fiskeristrukturfonden ställer trots allt 637 miljoner euro till förfogande för detta ändamål för tiden 2000-2006.
Jag är helt överens med er om att vi så snabbt som möjligt behöver se resultaten från studien om hur branschen påverkats av medlen från strukturfonden. Den kommer också att finnas i god tid till granskningen 2003 då halva tiden har gått av den period som gäller för strukturfonden.
Nu till försörjningsläget. Jag delar helt och hållet er uppfattning, att vi måste vidareutveckla vår försörjningspolitik. När allt kommer omkring så handlar det ju om konkurrensdugligheten hos vår egen fiskberedningsindustri. Vi kommer redan före slutet av detta år att lägga fram ett motsvarande förslag. Ert krav, att avregleringen av hamntjänsterna i EU skall harmoniseras för att möjliggöra rättvis konkurrens för fiskberedningsindustrin, vill jag uttryckligen välkomna. Här finns det också redan ett förslag till direktiv av kommissionen från maj förra året.
Vad beträffar hälsa, hygien och konsumentskydd inom och utom gemenskapen skulle jag vilja erinra om att respektive bestämmelser i gemenskapsrätten naturligtvis även gäller för import från tredjeländer. För att säkerställa detta står ett omfattande program för inspektion till vårt förfogande i medlemsstaterna och i tredjeländer. Vi vill också förbättra dessa kontroller ytterligare, de hithörande rättsliga föreskrifterna håller just på att omarbetas. Dessutom kommer i framtiden Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet att ge oss välgrundade vetenskapliga ställningstaganden när det gäller livsmedels- och fodermedelssäkerhet.
Nära förknippad med konsumentskyddet är också frågan om märkning, som genom den nya förordningen från förra året fick en ny rättslig grund och även gäller för en rad bearbetade produkter som rökt, torkad eller fryst fisk.
Vad förberedelserna för anslutning beträffar, så finns det i programmen Sapard och Phare lämpliga åtgärder för att kandidatländerna snabbt skall kunna nå våra normer på fiskeriområdet. 
Avslutningsvis skulle jag också vilja påpeka att den nya gemensamma marknadsorganisationen förutser förstärkt branschövergripande producentorganisationer genom vilka fiskerisektorns olika grenar från själva fisket över distribution och bearbetning kan utnyttja sin gemensamma synergipotential, t.ex. genom en bättre anpassning av produkterna till marknadens krav, utarbetande av kvalitetsbeteckningar eller miljövänliga produktionsmetoder osv. Som ni ser har vi delvis redan tagit upp ert initiativ, men säkert finns det fortfarande kvar en del att göra på detta område, och ni kan vara säkra på att vi så bra som möjligt kommer att omsätta era förslag i praktiken.

Talmannen. -
Tack, herr kommissionär.
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag kl. 12.00.

Talmannen. -
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkandet (A5-0041/2002) av Lage för fiskeriutskottet om förslaget till rådets förordning om ändring av förordning (EG) nr 1587/98 av den 17 juli 1998 om att upprätta ett kompensationssystem för de extra kostnader vid avsättningen av vissa fiskeriprodukter från Azorerna, Madeira, Kanarieöarna och den franska departementen Guyana och Réunion som är en följd av dessa områdens läge i gemenskapens yttersta randområden (KOM(2001) 498 - C5-0446/2001 - 2001/0200(CNS)).

Lage (PSE)
Herr talman, ärade kommissionär, kära kolleger! Förordning 1587/1998, som inför en ersättning för de extrakostnader som uppstår för viss fiskenäring på grund av Azorernas, Madeiras, Kanarieöarnas, Guyanas och Réunions geografiska läge, liksom förordningarna som fanns innan, har utan tvekan visat sig vara ett mycket viktigt ekonomiskt och socialt nyttigt instrument för fiskeripolitiken, vilket t.o.m. bevarar en del kulturella värden som förknippas med fiskerinäringen.
Enligt artikel 6 i samma förordning borde dock kommissionen ha lagt fram en utvärderingsrapport för Europaparlamentet och rådet senast den 1 juni 2001 om de åtgärder som vidtagits på fiskeriområdet till förmån för de yttersta randområdena, vilka är regioner som ni ju vet har rätt till särskilt stöd enligt Amsterdamfördraget, där de gavs en särskild status. Kommissionen har missat detta mål då den inte har följt den fastställda tidsramen och för detta angett som skäl att en grundligare analys behöver göras med hjälp av externa konsulter, i syfte att göra en heltäckande översyn av gemenskapens fiskeripolitik med utgångspunkt från grönboken, som redan börjat diskuterats offentligt.
Resultaten från dessa studier kräver att en sådan rapport läggs fram, men kommissionen vill flytta fram tiden för detta till den 1 juni 2002. Den logiska följden därav blir en förlängning av gällande bestämmelser med ett år, t.o.m. den 31 december 2002, för att säkerställa kontinuiteten och stabiliteten hos den nuvarande ersättningsformen för extrakostnader. Slutsatsen är den att det inte är oroande. Det ger bara mer tid för eftertanke. Därför har fiskeriutskottet föreslagit att ett yttrande skall utfärdas till stöd för förordningen tillsammans med några lämpliga ändringsförslag. Det är naturligtvis uppenbart att ersättningsformen för extrakostnader måste vara permanent, och att tidsgränserna hävs, eftersom den utsatthet på grund av avståndet till konsumentmarknaden som de yttersta randområdena har inte försvinner med tiden, och vara ett strukturellt stöd, om man inte räknar med att fiskesektorn helt enkelt skall försvinna på längre sikt från dessa yttersta randområden.
Låt mig ta hjälp av den kraftfulla metaforen som José Saramago, nobelpristagaren i litteratur, använde i sin roman ?Jangada de pedra?, för att lätta upp den hårda debatten lite, där han föreställde sig att den iberiska halvön hade lossnat från den europeiska kontinenten och sedan flutit iväg från kontinenten. Jag tror inte att någon skulle våga föreställa sig, inte ens ironiskt, att de periferiska öarna mycket långsamt skulle börja närma sig den europeiska kontinenten igen, så att begreppet yttersta randområden skulle upphöra att vara giltigt.
Därför föreslår vi ett permanent system med ersättningsstöd för extrakostnader vid handel med vissa fiskeprodukter, som eventuellt kan införas gradvis. Den kommande förordningen bör med andra ord beakta detta krav. Som jag ser saken skulle man mycket väl kunna utveckla en modell i framtiden med avkastningsstöd för yrkesfiskarna i de yttersta randområdena på basis av den modell som används för stöd åt jordbrukare. Hur den än förhåller sig med det herr talman, kära kolleger, ärade kommissionär, kan inte fiskenäringen på Azorerna, som representerar nästan 8 000 arbetstillfällen och har en stor socioekonomisk betydelse för arkipelagen, de 1 500 fiskarna på Madeira, Kanarieöarnas fiskenäring, som står för ungefär 13 000 arbetstillfällen, samt de tusentals fiskare i franska Guyana och Réunion, bli utsatta för ovisshet eller ödets nycker. De måste få trygghet och stabilitet, desto mer nu eftersom de har fått uppleva hårda utmaningar, som t.ex. nyligen med det misslyckade avtalet med Marocko, som blev ett hårt slag för fisket på Kanarieöarna. Jag anser därför att det är absolut nödvändigt att stärka stöden till fiskerinäringen i de yttersta randområdena, och låta stöden bli mycket mer generösa än de är nu.

Sudre (PPE-DE).
Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! Tillåt mig att påminna er om att kompensationssystemet för de extra kostnader vid avsättningen av vissa fiskeriprodukter som beror på produkternas ursprung i gemenskapens yttersta randområden - som felaktigt kallas ?Poseidom fiske? - bygger på en enkel princip: det består i att ge stöd för avsättningen av de arter som i störst utsträckning berörs av en saluföringsaktivitet till utlandet, under förhållanden som är jämförbara med de förhållanden under vilka de ekonomiska aktörer som är etablerade på den europeiska kontinenten verkar.
Jag välkomnar här det arbete som föredraganden utfört, vilket motsvarar förväntningarna från företrädarna för Europeiska unionens yttersta randområden. Som medföredragande vill jag dock bidra med två kompletterande kommentarer till föredragandens arbete. I den uttömmande översikt över de fördelar som de yttersta randområdena ställs emot, underlåter föredraganden att hänvisa till en svårighet som jag dock uppfattar som mycket viktig, nämligen problemen med tillträdet till dessa områden, som beror på förbindelsesätten mellan dessa regioner och kontinenten, samt problemen med de avgifter som tillämpas i frågan. Och för oss kan hindret med avlägsna regioner leda ända till att kostnaderna ökas med omkring 30 procent.
Jag lägger för övrigt märke till att föredraganden baserar sitt betänkande - och det gläder jag mig naturligtvis över - på artikel 299.2 i Amsterdamfördraget, i vilken det rekommenderas att de yttersta randområdenas särdrag skall beaktas inom alla Europeiska unionens politiska linjer, särskilt när det gäller fiske. Jag anser dock att det hade varit mer logiskt att omgående hänvisa till artikel 37 i fördraget, som utgör själva grunden för fiskeri- och jordbrukspolitiken - om denna artikel inte hade uppvisat luckor när det gäller unionens yttersta randområden. Denna artikel visar sig nämligen i sin befintliga utformning vara helt olämplig, eftersom den enbart tar hänsyn till fiskets kontinentala förhållanden, utan att hänsyn tas till de situationer som är förknippade med de yttersta randområdena.
Jag stöder slutligen innerligt föredragandens förslag i vilket han uppmanar kommissionen att se till att Europaparlamentet får ett exemplar av den studie som kommissionen gett externa konsulter i uppdrag att utföra om inverkan av de gemenskapsåtgärder som fram till i dag antagits inom fiskesektorn till förmån för de yttersta randområdena. Att ta del av innehållet i detta dokument skulle säkerligen göra det möjligt för oss att med större korrekthet integrera de särskilda situationer som råder i dessa mycket avlägsna regioner inom unionen.

Medina Ortega (PSE).
Herr talman! De yttersta randområdena har sedan 1997 en speciell ställning enligt artikel 299.2 i Romfördraget, men jag skulle vilja säga att det är en ställning som existerat ända sedan bildandet av den första europeiska ekonomiska gemenskapen år 1957 eftersom fördraget gav särskilda villkor för de franska utomeuropeiska departementen. Då Spanien och Portugal 1986 kom med medgavs speciella villkor i de båda ländernas anslutningsfördrag. Det som artikel 299.2 gör är att erkänna en situation som redan hade en egen identitet i lagstiftningen, genom alla specialvillkor i olika program och specifika möjligheter för de yttersta randområdena, kända under förkortningen COP 6.
I och med detta erkänner gemenskapens fördrag och regelverk verkligheten, en enorm distans till kontinenten som förhindrar att den konkurrenssituation, som vi vanligtvis begär i Europeiska unionen, inte fungerar på nämnda territorier. Jag skulle vilja säga att det räcker med att närma sig nämnda territorier för att märka vad detta innebär, eftersom de trots att de verkar paradislika har ett antal ekonomiska och sociala problem. Och kommissionär Fischler har rent konkret varit en av de personer som besvärat sig med att åka dit. Och jag upprepar att det är ett besvär eftersom dessa territorier, även om de är oerhört vackra, så visar förlusten av tid, plats och kunskapen om verkligheten att det inte är en paradislik situation.
Jag tror att det aktuella betänkandet från fiskeriutskottet är ett godtagbart förslag, att föredraganden gjort ett bra jobb och lägger fram mycket resonabla ändringsförslag, som jag anser att detta parlament kan anta. Naturligtvis ger den socialdemokratiska gruppen sitt stöd till Lages betänkande och vi hoppas att kommissionen fortsätter att utveckla dessa specialområden i fiskerifrågor.

Sánchez García (ELDR).
Herr talman, herr kommissionär, ledamöter! Ännu en gång debatterar vi i denna kammare den europeiska regionala mångfalden. I detta fall de yttersta randområdena, med anledning av Lages betänkande, som jag gratulerar till detsamma. Det påverkar en av de mest karakteristiska produktsektorerna i de yttersta randområdena, dvs. fisket.
Jag hoppas att vi, då vi antagit betänkandet, på ett beständigt sätt kan ta oss an strukturkostnaderna i de yttersta randområdena då vi saluför vissa fiskeprodukter i dessa regioner som, som ni vet, ligger långt bort, har ö-karaktär, och i huvudsak är splittrade, där energi är bristvara och det föreligger ett stort beroende av omvärlden.
Jag tycker dock att det viktigaste i detta betänkande har varit att se att man, för att anta detta slag av åtgärder, som rättslig grund har använt artikel 299.2 i fördraget, som antogs vid toppmötet i Amsterdam. Därför tackar jag föredraganden, Lage, fiskeriutskottet och utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden för att de förstått och godtagit mitt ändringsförslag som just var inriktat på att konsolidera de speciella regionala privilegierna i dessa yttersta randområden.

Fischler
Herr talman, ärade damer och herrar! Jag skulle först vilja tacka herr Lage för hans mycket positiva yttrande till vårt förslag! Det är riktigt att fisket spelar en särskilt viktig roll för den sociala och ekonomiska utvecklingen i de yttersta randområdena, men redan sedan 1992 har vi bestämmelser som reglerar bidragen till marknadsföring av särskilda fiskeriprodukter från dessa regioner. Med hjälp av dessa bestämmelser har producenterna kunnat kompenseras för de extra kostnader som krävts för att transportera deras varor till det europeiska fastlandet.
Vi föreslår nu att dessa gällande bestämmelser förlängs med ett år, alltså till slutet av 2002. Varför ett år? Kommissionen kommer i juni detta år att förelägga Europaparlamentet och rådet en rapport över genomförandet av nu gällande åtgärder och hur de fungerar och göra en utförlig utvärdering av dessa åtgärder. På grundval av denna utvärdering kan vi sedan, om det är nödvändigt, göra nödvändiga justeringar inom ramen för vår reform av den gemensamma fiskeripolitiken.
Nu till ändringsförslagen: Ändringsförslag 1 och 3 berör de grundläggande rättigheterna. Vi föreslår artikel 37 i fördraget, eftersom denna åtgärd inte utgör något undantag från fördragets bestämmelser om gemenskapens politik eller de grundläggande principerna. En förlängning på obestämd tid kan vi dock inte godta. Meningen och syftet med en förlängning är ju som sagt att vinna nödvändig tid för en utförlig utvärdering av hittillsvarande åtgärder. Ändringsförslag 1 och 3 kan jag därför inte anta. Ändringsförslag 2 kan jag heller inte godta, för kommissionens rapport kommer inte bara att återge resultaten av studien; vi måste i den rapport som vi kommer att lägga fram även ta hänsyn till följderna av åtgärderna och deras tillämpning från medlemsstaternas sida. Ändringsförslag 6 utgör ett problem, eftersom studien som sagt bara framställer en del av det material som vi i förekommande fall måste ta hänsyn till i samband med ett förslag om nya bestämmelser. Därför skulle det inte vara lämpligt att nu nämna detta separat i förordningen.
Uppslagen i ändringsförslag 4 och 5 tar jag däremot mycket gärna emot och tackar er för er uppmärksamhet.

Talmannen. -
Tack, herr kommissionär.
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag kl. 12.00.

Talmannen. -
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkandet (A5-0040/2002) av Maat för fiskeriutskottet om förslaget till rådets förordning om ingående av ett protokoll om fastställande för perioden 3 december 2001-2 december 2005 av de fiskemöjligheter och den ekonomiska ersättning som föreskrivs i avtalet mellan Europeiska gemenskapen och Republiken Gabon om fiske utanför Gabons kust
(KOM(2001) 765 - C5-0040/2002 - 2001/0301(CNS)).

Maat (PPE-DE)
. (NL) Allra först vill jag gratulera kommissionären till att han - i en tid då det blir allt svårare att sluta fiskeavtal - när det gäller Gabon ändå lyckats sluta ett avtal. Det visar att fiskeavtal och Europeiska unionen är något särskilt. Dels grundas de på historiska regleringar och nu erbjuder de inte bara ekonomisk ersättning för de berörda länderna utan samtidigt även mycket riktat utvecklingsstöd i ett stort antal afrikanska länder.
För Gabonavtalet har Europeiska unionen anslagit fem miljoner euro för en period på fyra år. Av dessa medel är 30 procent ekonomisk ersättning och 70 procent anslås för utbildning och strukturstöd för kustområdet. För tydlighetens skull: Detta visar alltså även att de här avtalen är en viktig insats i utvecklingssamarbetet med afrikanska länder. För övrigt är beloppet årligen 70 procent högre än det nuvarande avtalet eller det avtal som just gått ut. Den här höjningen grundas bland annat på erhållandet av extra fiskemöjligheter i 6- till 12-milszonen. Och ja, då uppkommer också frågan - till kommissionären också - i vilken mån de berörda fiskeorganisationerna i Gabon verkligen är engagerade i det här avtalet.
Gabon skall skriftligen redovisa 70 procent av beloppet varje år. Fisket utgör 1,4 procent av Gabons bruttonationalprodukt. Om vi dock beaktar att två tredjedelar av Gabons nationalprodukt härrör från oljeinkomster så innebär det ändå att fiskerisektorn är en viktig sektor för landet. Vad som också är påfallande är att mellan 1998 och 2001 utnyttjades endast 70 procent av fångstkapaciteten. Måhända kan kommissionären ange skälen till det. Vidare är det påfallande att för det riktiga kustfisket, alltså fisket innanför 12-milszonen, har endast fartygens kapacitet fastställts i avtalet och inte tonnagekvoten. Det är påfallande eftersom vi i inrikespolitiken och i EU-kvoter alltid talar om fisk som verkligen fångats och inte om fartygens kapacitet. Måhända kan kommissionären även ange att utvidgningen av avtalet från 6- till 12-milszonen inte får några följder för det gabonska kustfisket.
Just nu är det inte tillräckligt tydligt vilka de verkliga för- och nackdelarna är med Gabonavtalet, även vad gäller de europeiska fiskarna. Europeiska kommissionen gör i sin utvärderingsrapport visserligen sitt bästa för att beskriva det förra avtalet men informationen om förhållandet mellan för- och nackdelarna, fiskbeståndens situation och avtalets effekter för regionerna i EU skulle kunna vara lite tydligare, tycker jag.
Herr talman! Jag har redan sagt att jag gratulerar kommissionären till det här avtalet och att fiskeavtalen är mycket viktiga för ett antal kustområden i Europeiska unionen. I det avseendet innebär det här avtalet därför också en förstärkning av ekonomin i dessa områden och det ger dessutom en strukturell impuls till den redan plågade europeiska fiskerisektorn. Det hindrar dock inte, och det kan vi inte blunda för, att de här avtalen fortfarande får motta mycket kritik, bland annat från Världsnaturfonden och andra icke-statliga organisationer. I den fortsatta diskussionen om fiskeavtalen borde vi ännu mer betona samhällsstödet för dessa avtal, både i Afrika och i Europa. Det vore bra om även kommissionen - det står inte klart för många - betonar att dessa avtal verkligen ger impuls till utvecklingssamarbete med många afrikanska länder.
Herr talman! När det gäller själva betänkandet så har jag i ett antal rekommendationer angivit vilka saker som bör uppmärksammas lite extra. En av dessa är att jag ber om extra uppmärksamhet för kontrollåtgärder eftersom myndigheterna i Gabon inte har tillräcklig kapacitet att utföra kontrolluppgifterna på ett tillfredsställande sätt och om information om vad som verkligen sker med pengarna och i vilken mån kustområdena verkligen förstärks. När det gäller genomförandet av det här avtalet skulle jag uppskatta om utvärderingen av utvecklingsåtgärderna skulle läggas fram för rådet och Europaparlamentet vartannat år.
När det gäller ändringsförslagen i den form de antagits av fiskeriutskottet så står det klart att jag verkligen stöder dessa. I gott samarbete med min egen koordinator, Farela, har jag i ändringsförslag 2 ännu en gång angivit vad vi verkligen menar. Det ändringsförslaget tycker jag därför mycket bättre om än ändringsförslag 9 från den liberala gruppen. Det betyder alltså att jag varmt rekommenderar ändringsförslag 2 och egentligen ser ändringsförslag 9 från den liberala gruppen som överflödigt.
Jag tackar även föredragandena för råden från utskottet för utrikesfrågor och utskottet för utveckling och samarbete för betänkandet och informationen och jag tackar dem för deras insats, eftersom det också bidrar till ett bredare stöd för den här typen av avtal.

Miguélez Ramos (PSE).
Herr talman! Vissa planer, som kanske har sin grund i författarnas intellektuella slöhet, vill visa upp en gemenskapsflotta som plundrar resurserna i de underutvecklade länderna. Dagens betänkande skulle kunna tjäna till att ifrågasätta denna stereotyp, eftersom Gabon är ett land med stora naturresurser, särskilt olja, som exploateras av oljebolag från väst. Landet har en bruttonationalinkomst som liknar Polens och en avundsvärd årlig inflationsnivå på 2 procent. Vi behöver inte ens säga att de gemenskapsfartyg som fiskar under detta avtal, från fyra av våra medlemsstater, kommer att respektera principerna för ett ansvarsfullt fiske och stå under den gemensamma fiskeripolitikens stränga kontroller.
Men många av oss måste fråga oss, som vid andra avtal, om vi här talar om detta fiskeavtal eller om ett program för utvecklingssamarbete finansierat med resurser från den gemensamma fiskeripolitiken. Detta eftersom 70 procent av den totala summan går till verksamheter för att utveckla det lokala fisket. Därför ber vi kommissionen att en del av dessa pengar skall gå till att bekosta åtgärder för kontroll och bevarande av resurser.
Herr Maat! Den socialdemokratiska gruppen kommer att rösta emot ändringsförslag 2 och jag hoppas att kommissionen också gör det eftersom den avgift de redare vars fartyg fiskar under detta avtal skall betala inte kan vara en annan än den som betalas genom andra avtal, om vi inte tar exemplet Grönland där redarna betalar 0 pesetas i avgift.
Jag vill avsluta med att säga att de som försöker förhindra att Gabon, precis som andra länder, skall kunna sälja en del av sina fiskerättigheter till mer än tre gånger marknadsvärdet inte på något sätt gör landet en tjänst. Av samma anledning borde de opponera sig mot att Gabon exporterar sin olja och sina gruvprodukter till länder som t.ex. Nederländerna, Förenta staterna, Kina och Frankrike.

Farage (EDD).
Herr talman! Mina åsikter om fiskeavtal med tredjeland är allmänt kända, men jag vill ännu en gång föra till protokollet min avsky för det faktum att Europeiska unionen sluter avtal som, trots de honungslena orden, inte innebär någonting annat än ekonomisk imperialism.
Vad som är särskilt slående i dag är parlamentets fullständiga maktlöshet, tillsammans med det förakt med vilket det behandlas av rådet och kommissionen. Vi rådfrågas i dag om ett avtal som trädde i kraft i december 2001 - för nästan tre månader sedan. Om kammaren hade någon som helst värdighet, skulle den protestera mot denna nonchalanta behandling, men den håller sig naturligtvis tyst. Den förmodade vakthunden har tystats ned mycket effektivt. Men även om hela kammaren reste sig och röstade för att fördöma detta förslag, skulle det inte förändra saken det minsta. Fiskeriutskottet har som alltid, till sin eviga skam, godkänt avtalet. Men även om det hade opponerat sig mot det enhälligt, skulle det, ännu en gång, inte ha förändrat saken på något sätt.
Jag är följaktligen säker på att kammaren, när vi röstar, kommer att göra det den alltid gör och utan vidare godkänna det beslut som redan har fattats av utskottet. Eftersom det är en demokratisk institution, måste man säga att detta inte är någonting annat än en stor skam.
Men min fråga, herr Fischler, är följande: Hur många hundra fler svarta afrikaner som måste dödas av Europeiska unionens båtar innan ni börjar lyssna?

Fischler
Värderade herr talman, mina ärade damer och herrar! Först skulle jag vilja tacka herr Maat för hans betänkande och för stödet till kommissionens förslag. Det handlar här om ett nytt protokoll, och i detta nya protokoll har vi på grund av de mycket goda resultaten i föregående avtal kunnat höja fiskemöjligheterna för tonfisk till 10 500 ton per år.
Därtill finns det nu också ett segment med fiskemöjligheter för räkor och bläckfisk. Gabon får för detta en ekonomisk motprestation på 1,2 miljoner euro årligen, och drygt 70 procent av detta går till uppbyggnad av det lokala fisket i Gabon och är alltså på samma gång utvecklingshjälp. Dessutom har vi infört flera ändringar när det gäller de tekniska villkoren, vilket bidrar till ett hållbart utnyttjande av fiskeresurserna. Till detta hör till exempel ett system med fångstanmälningar och rapporter genom observatörer.
Nu till de enskilda ändringsförslagen. Vad ändringsförslag 1, 4 och 5 beträffar, så är vi överens i sak. Inom ramen för befintliga överenskommelser mellan institutionerna och alldeles särskilt genom ramavtalet mellan parlamentet och kommissionen av den 5 juli 2000 uppfyller vi emellertid redan dessa krav. Därför är dessa ändringsförslag i och för sig inte nödvändiga.
Ändringsförslag 2 och 9 måste kommissionen avvisa. Delad finansiering av överenskomna fiskemöjligheter är en väsentlig beståndsdel i gemenskapens yttre fiskeripolitik. Konkret kommer vid avtal med tredjeland den ekonomiska motprestationen från gemenskapens budget, medan redarna har att betala licenserna.
Beträffande ändringsförslag 3 och 7 skulle jag vilja säga att kommissionen när man förhandlar om fiskeriprotokoll naturligtvis inte underlåter att beakta hållbarheten i fisket och det lokala fiskets behov. Jag har därför ingenting emot dessa ändringsförslag men enligt min uppfattning är de en självklarhet och behöver därför inte nämnas extra.
Beträffande ändringsförslag 8 kan jag meddela er att före varje förlängning av ett protokoll en värdering av respektive fiskbestånd äger rum; utöver detta kan avtalets båda parter när som helst kräva ett möte i det gemensamma utskottet för att anpassa det befintliga protokollet om problem vad beträffar bestånden skulle uppstå. Jag anser därför att ändringsförslag 3, 7 och 8 inte behövs.
Ändringsförslag 6 kan jag inte godta. Det är nämligen gängse praxis att den periodiskt återkommande förlängningen av ett fiskeavtal i form av ett protokoll inte kräver något nytt mandat.

Talmannen. -
Tack, herr kommissionär.
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag kl. 12.00.
(Sammanträdet avbröts kl. 11.56 och återupptogs kl. 12.02.)

Radwan (PPE-DE)
Herr talman! Detta så kallade kompromissförslag förelades oss i går kväll med kort varsel och i morse skickades det av misstag först ut med våra namn. Detta rättades sedan till. Jag anser inte att det är rätt att genomföra en omröstning på denna korta tid, särskilt inte när det gäller en så teknisk text. Därför har jag stora betänkligheter mot att nu rösta om detta.

Talmannen. -
Jag tror att det är kammaren som enligt arbetsordningen skall besluta om detta kompromissändringsförslag skall tas upp till omröstning eller inte.
(Parlamentet beslutade att ändringsförslaget inte skulle tas upp till omröstning.)
Angående ändringsförslag 59
Radwan (PPE-DE)
Herr talman! Det gäller samma ärende som förut, att vi inte godtar en omröstning om detta. Därav vår begäran att fråga kammaren.

Talmannen. -
Jag frågar kammaren om den vill ta upp detta kompromissförslag till omröstning eller inte.
(Parlamentet beslutade att ändringsförslaget inte skulle tas upp till omröstning.)
Angående ändringsförslag 52
Cohn-Bendit (Verts/ALE).
Jag har en fråga, herr talman. När mottog den ärade ledamoten detta kompromissändringsförslag?

Lipietz (Verts/ALE)
. (FR) Samtliga kompromissändringsförslag lades fram tillsammans och samtidigt för Radwan. Klockan 17.00 i går eftermiddag beslutade han sig för att anta det första och det nionde ändringsförslaget - ni kommer att se i era papper att de har bytt nummer - de andra ändringsförslagen avslog han. Hans två tidigare inlägg gjordes alltså helt enkelt för att manipulera kammaren.

Talmannen. -
Kammaren har hur som helst rätt att uttrycka sin åsikt på grundval av arbetsordningen.
(Parlamentet godkände förslaget.)
Angående ändringsförslag 44
Radwan (PPE-DE)
Herr talman! Det ursprungliga ändringsförslaget förutser en höjning av tröskeln från 10 procent till 25 procent. Genom att komma överens med kommissionen och rådet, men också med de andra grupperna, har vi enats om att sänka detta till 20 procent. Jag hoppas nu att jag slipper höra att man tolkar detta som manipulation, utan att det får ett brett stöd.

Lipietz (Verts/ALE).
Herr talman! Radwans muntliga ändringsförslag har införlivats i kompromissändringsförslaget AC55, som enligt min åsikt bör gå till omröstning före ändringsförslag 44, eftersom det införlivar de följande ändringsförslagen. Eftersom den brukliga ordningen alltså är att man först röstar om de ändringsförslag som mest skiljer sig från utskottets betänkande, skulle jag föreslå att vi genast röstar om kompromissändringsförslag AC55, i vilket Radwans muntliga ändringsförslag har införlivats, i enlighet med den diskussion som vi förde i går kl. 17.00, och där även ändringsförslag 44 och 33 införlivas.

Talmannen. -
Kammaren delar föredragandens ståndpunkt.
(Kammaren gav sitt samtycke till att detta muntliga ändringsförslag skulle beaktas.)
Angående ändringsförslag 46
Radwan (PPE-DE)
Herr talman! Här upprepas det ännu en gång, att vi inte höjer från 10 till 25 procent utan från 10 till 20 procent. Det är också det som menas med nästa muntliga ändringsförslag.

Lipietz (Verts/ALE).
Herr talman! Vi har precis samma problem. Detta muntliga ändringsförslag har införlivats i kompromissändringsförslaget AC53. Förslaget AC53 innehåller inslag ur ändringsförslagen 46 och 32. Antagandet av Radwans muntliga ändringsförslag, som jag samtycker till, innebär absolut inte att man förkastar inslagen från ändringsförslagen 46 och 32. Jag vidhåller alltså det logiska förslaget om att det kompromissändringsförslag som införlivar alla förslag från våra olika kolleger skall gå till omröstning först. Jag tycker att det var fullständigt onormalt att ändringsförslaget om en av punkterna vid den föregående omröstningen gjorde att andra punkter förkastades som inte hade något att göra med vad som var ett övergripande kompromissändringsförslag som syftade till att låta detta relativt tekniska problem gå till omröstning i kammaren snabbare. Om vi alltså inte accepterar att först rösta om kompromissändringsförslaget, får vi successivt rösta om Radwans ändringsförslag, och sedan om ändringsförslagen 46 och 32, som inte är ogiltiga, efter Radwans ändringsförslag.

Talmannen. -
Jag tror att ändringsförslagen AC53 och 32 faller om det muntliga ändringsförslaget antas. Jag skall dock överlåta åt kammaren att besluta i anledning av ert yrkande.
(Kammaren gav sitt samtycke till att detta muntliga ändringsförslag skulle beaktas.)
Angående ändringsförslag 54
Radwan (PPE-DE)
Herr talman! Jag är mycket ledsen. Jag har inte uppfunnit tillvägagångssättet. Ändringsförslaget kom in mycket sent i går. För att även Cohn-Bendit skall förstå det: De två som antogs var relativt enkla. De andra var, som föredraganden själv förklarade, mycket komplexa ändringsförslag som gjorde att texten blev välfylld, men jag förklarar dem gärna för er i detalj, om ni inte kan sätta er in i detta. I varje fall är vi emot dem.

Talmannen. -
Också här överlåter jag till kammaren att besluta om kompromissändringsförslaget skall tas upp till omröstning eller inte.
(Parlamentet beslutade att ändringsförslaget inte skulle tas upp till omröstning.)
Angående ändringsförslag 48
Radwan (PPE-DE)
Herr talman! Det handlar åter igen om en höjning från 10 procent till 20 procent och inte till 25 procent.
Lipietz (Verts/ALE)
. (FR) Kära kolleger, övergången från 10 till 20 procent är återigen en synnerligen komplex fråga som inte kan läggas fram precis före omröstningen, medan det kompromissändringsförslag som hade lämnats in kl. 17.00 till Radwan, som han hade godkänt omedelbart, tycks vara helt på sin plats före ändringsförslag 48. Jag skulle kunna låtsas vara dum och säga att eftersom Radwan använder ett ojust knep i kammaren, uppmanar jag också mina vänner att resa sig för att avslå hans muntliga ändringsförslag. Det är bara det att jag tycker att hans ändringsförslag, i intresset för stabiliteten på Europas finansmarknader, är bra. Jag godkänner det alltså och jag ber er att godkänna att vi röstar om det, och sedan antar det. Men jag vill påpeka att Radwans fullständigt illojala knep också har gjort att ändringsförslag har förkastats som rådet och kommissionen, liksom många av er, har godkänt, och jag anser att små knep av detta slag inte hedrar vår kammare.
(Applåder)

Echerer (Verts/ALE)
Herr talman! Medföredragandena har på denna punkt funnit en ny kompromiss, och därför skulle jag för De grönas räkning vilja dra tillbaka ändringsförslag 76. Denna kompromiss kan man godta.

Goebbels (PSE)
. (FR) Herr talman! Det verkar finnas en viss förvirring. Thomas Mann, från PPE, och jag själv har ingivit kompromissändringsförslag 79, som skulle gå till omröstning i tre delar. Den första delen har antagits, men jag tror inte att vi redan har antagit den andra delen, eftersom ni gick till omröstning om ändringsförslag 22 från utskottet, som i princip borde införlivas i det omarbetade ändringsförslaget 79.
Och sedan kommer vi till tredje delen i kompromissändringsförslag 79, artikel 1- punkt 2: i detta sammanhang skulle jag, för Klaus-Heiner Lehne, föredragande av yttrandet från utskottet för rättsliga och inrikes frågor, och för min egen del, lägga fram detta muntliga ändringsförslag som även fått Echerers stöd.
Jag tror att vi först måste rösta till stöd för artikel 1.2 (bc), och i tredje hand om artikel 1.2 (bd). Ni får förlåta mig för att det är komplicerat, men livet är ibland komplicerat.

Talmannen. -
Finns det några invändningar mot att detta muntliga ändringsförslag beaktas? Så tycks inte vara fallet.
(Parlamentet godkände lagstiftningsresolutionen.)
Huhne (ELDR)
. (EN) Herr talman! I egenskap av föredragande önskar jag lägga fram ett muntligt ändringsförslag. Det finns ett kompromissändringsförslag från den socialdemokratiska gruppen. Det innefattar ett undantag från kravet på prospekt för de kreditvärdigaste medlemsstaterna. Vi bör klargöra att vi vill att detta undantag skall gälla endast för värdepapper som är skuldbrev, så att medlemsstaterna inte, till exempel, skulle kunna genomföra en privatisering utan ett prospekt. Vi vill därför införa ordet ?skuld? i början av kompromissen om ändringsförslag 65.

Fatuzzo (PPE-DE).
Herr talman! Detta är det första av tre dokument som handlar om Europeiska unionens initiativ angående försäkringsbolagens och bankernas penningförflyttningar. Detta första betänkande innehåller strängare regler för övervakning av bankernas och försäkringsbolagens verksamhet. Som företrädare för Pensionärspartiet stöder jag detta dokument, för det är viktigt att de som investerar och överlämnar sina pengar till bankerna och försäkringsbolagen har garantier för att deras pengar används väl och ger den avkastning som är så viktig för många medborgare, däribland de mindre välbeställda, och bland dessa pensionärerna. Av detta skäl röstade jag för.

Meijer (GUE/NGL)
. (NL) Det är överraskande att läsa i vilken omfattning en grön ekonom bekymrar sig om skyddet för den kommande marknaden för finansiella tjänster mot systemrisker. I förlängningen av toppmötet i Lissabon, våren 2000, där man ville göra Europa till den konkurrenskraftigaste ekonomin i världen, vill Lipietz göra EU till den säkraste hamnen för finansiell verksamhet. Därför vill han ha en ordning som ger de finansiella marknaderna utvecklingsmöjligheter. Enligt hans synsätt är det inte medlemsstaterna som avgör vilken av de tre metoderna för beräknande av om det kompletterande kapitalet räcker till som skall användas utan det valet får de finansiella konglomeraten göra själva, om de meddelar det till allmänheten.
I hans synsätt ser jag inte mycket av omsorg om människa och miljö och för mycket förståelse för företag som sysslar med kapitalförvaltning. Jag inser dock att det är bättre att reglera den här sortens marknader än att överlåta allt åt en djungel av världsstorlek, i vilken de största äventyrarna får fritt spelrum och de brottsligaste företagen konkurrerar ut de andra.
Jag ser hans betänkande som ett första steg som senare gör det enklare att sätta upp regler till förmån för offentliga tjänster, fattigdomsbekämpning, demokratisk kontroll och miljövård.

Vachetta (GUE/NGL)
. (FR) I det föreslagna direktivet införs tillsynsregler (krav på eget kapital och på extra tillsyn) med avseende på finansiella konglomerat. För vår del innebär vårt förslag ett förstatligande av dessa sektorer (krediter, försäkringar och värdepapper), eftersom de funktioner som dessa regler fyller enligt vår åsikt hör till en tankelära med allmänna tjänster. I en rationell ekonomi bör krediten tilldelas utifrån värdepapperens sociala användbarhet, och försäkringarna bör införlivas i de sociala investeringsfonderna och i sociala skyddsfonder.
Detta direktiv är ett försynt försök att reglera finansmarknaderna, vars kaotiska funktionssätt hädanefter kommer att erkännas som orsaken till de finansiella kriserna och de sociala katastroferna världen över, liksom Enron-affären visar. Jag röstade för direktivet utan illusioner, om inte annat så för att litet grann bromsa in den tvetydiga ultraliberalismen, och för att vi inte stöder det värstas politik, som skulle bestå i att vänta på att kapitalismens funktionsrubbningar skulle medföra dess slutliga kris. Endast den sociala mobiliseringen kommer att kunna avskaffa felen med ett okontrollerbart system.

Skinner (PSE)
. (EN) Huvudpunkter som rör subsidiaritet och ett effektivt val av ett lämpligt tillsynsorgan som slutlig skiljedomare ger upphov till oro i detta betänkande.
Likaså är kravet på att statistisk information skall offentliggöras som en lösning när det gäller allmänhetens medvetenhet om vad som påverkar marknaderna ogenomförbart och ouppnåeligt. Dessutom utgör kostnaderna för näringsgrenen en oproportionerlig följd.

Vachetta (GUE/NGL)
. (FR) Direktivets syfte är att minska vissa former av ekonomisk brottslighet, och vi välkomnar detta ädla förslag. Men vi aktar oss för all naivitet. I första hand för att det, liksom föredraganden påpekar, hade ?varit bättre att kunna tillgripa gemenskapslagstiftning. Men detta är inte tillåtet enligt fördraget.? Det faktum att straffrättsliga åtgärder hör till medlemsstaternas behörighet, gör att nätets maskor blir mycket stora, och uppmuntrar, liksom när det gäller skatter, till att man inleder verksamhet som inbegriper flera länder.
Vidare tror vi inte heller att kapitalismen kan fungera med insyn och objektivitet. Den kapitalistiska konkurrensen är ett slags krig där man tillgriper alla medel som man förfogar över, karteller, lobbying, arrangerad bokföring och förvanskade revisioner, vilket de aktuella händelserna visar oss. Det är svårt att tänka sig att institutioner i kapitalets tjänst helt plötsligt skulle vilja börja kontrollera sina metoder. När det gäller de ?invigda?, har man svårt att förstå hur de skulle kunna avrådas genom avsiktsförklaringar, även om de kallas direktiv, när detta direktiv inte föreskriver någon som helst strafftabell som verkligen är tvingande. Trots dessa förbehåll har jag röstat för direktivet för att inte hindra de minimiåtgärder som det innehåller.

Lulling (PPE-DE).
Herr talman! Liksom jag hade tillfälle att förklara i går kväll, är jag inte förtjust i den kompromiss som ingicks i Feira när det gäller beskattning av inkomster från sparande. Jag har röstat för alla de ändringsförslag som finns i Pérez Royos betänkande, eftersom de till allra största delen var mina. Jag är också mycket tacksam till föredraganden för att han inte längre har infört dessa alltför radikala ändringsförslag, liksom jag förklarade i denna kammare i går kväll. Jag röstade också för betänkandet i utskottet för ekonomi och valutafrågor för att det skulle kunna tas upp på föredragningslistan.
Att jag ändå beslutade mig för att rösta emot betänkandet här i kammaren, beror på att jag ville att det skulle noteras att jag i princip motsätter mig det faktum att man i Feira övergav modellen med samexistens, som skulle ha gjort det möjligt för medlemsstaterna att välja mellan tillämpningen av en källskatt och utbytet med information om de uppburna ränteinkomsterna. Dessutom anser jag att det inte kan vara frågan om att medlemsstaterna skall anta och offentliggöra ett direktiv i denna fråga innan de är säkra på att samma åtgärder kommer att tillämpas inom de beroende eller associerade territorierna, och innan de har slutfört förhandlingarna med tredjeländer om tillämpningen av motsvarande åtgärder, samtidigt som uttaget av en källskatt naturligtvis inte motsvarar ett informationsutbyte.

Fatuzzo (PPE-DE).
Herr talman! Fernando Pérez Royos betänkande gäller ett förslag till direktiv från rådet i syfte att sörja för en effektiv beskattning av inkomster från sparande i form av räntebetalningar i gemenskapen.
Herr talman! Jag ryste, jag fick gåshud när jag läste det här direktivets titel: effektiv beskattning av inkomster från sparande. Visst, det är rätt att betala skatt och som man säger i direktivet är det rätt att informera staterna om att medborgare som är folkbokförda inom deras territorier kommer till exempel hit, och om de har besparingar skall deras räntor beskattas, men skulle vi inte en gång för alla kunna besluta att den som sparar inte skall betala räntor, avgifter eller skatter till regeringarna till följd av sitt sparande? Det är bra och rätt att spara.
Jag röstade för, men med stora svårigheter.

Andria (PPE-DE)
. (IT) Skatt på sparande har alltid varit en mycket omdiskuterad fråga. Det finns de som stöder källskattemetoden, det vill säga en beskattning vid källan som en gång för alla visar den skattskyldiges skattesituation. Det andra sättet, som ju är mer aktuellt, är att använda meddelanden: i det fallet fullgörs inte skattskyldigheten genast, utan den skattskyldige kommer att få betala ytterligare skatt efter den årliga inkomstdeklarationen.
Ur jämställdhetssynpunkt garanterar självfallet den sistnämnda metoden samhället att inkomster av alla slag beskattas i sin helhet. Men denna metod är bara rättvis om alla tillämpar den. Så fort ett land av historiska eller opportunistiska skäl inte håller sig till den faller hela det system som bygger på den.
Så är det med Pérez Royos betänkande, i vilket man utgår ifrån meddelandemetoden som grund för beskattningen av gränsöverskridande sparande. Om detta direktiv skall kunna genomföras på ett verkningsfullt sätt måste det tillämpas när tredjeländer ansluter sig.
En absolut förutsättning för att direktivet skall kunna träda i kraft är alltså överenskommelser med tredjeländer. Om det tillämpas utan överenskommelser kommer sparandemarknaden att drabbas av störningar vars negativa konsekvenser i dag inte är lätta att kvantifiera.

Goebbels och Poos (PSE)
. (FR) Eftersom en liberalisering av kapitalrörelser har genomförts, inte bara inom EU, utan också när det gäller de finansiella centrumen utanför gemenskapen, är det uppenbart att införandet av en ny skatt, liksom ett utbyte av information, som begränsas till de femton medlemsstaterna kommer att få negativa följder för de finansiella flödena. Ett sådant införande skulle leda till omfattande skatteflykt.
Av dessa skäl anser vi att det är oumbärligt att den faktiska beskattningen inom gemenskapen för inkomster från sparande i form av ränta också skall garanteras i ett antal tredjeländer, liksom inom de självständiga territorier som är beroende av en medlemsstat.
Ikraftträdandet av detta direktiv måste följaktligen formellt underordnas slutandet av avtal om införandet av identiska åtgärder i länderna och territorierna i fråga.
Eftersom detta sista villkor är långt ifrån att genomföras har vi inte kunnat ge vårt samtycke till detta förslag till direktiv.

Meijer (GUE/NGL)
. (NL) Banksekretessen gör det tilltalande att spara i utlandet för att undvika inkomstskatt eller förmögenhetsskatt. EU har på trettio år inte lyckats lösa det här gränsöverskridande problemet. Alla förslag om att göra förmögenheter i utlandet synliga för de nationella skattemyndigheterna har dragits tillbaka på grund av motståndet. Inom just det här området kan varje medlemsstat torpedera en sådan ordning i rådet. Om ingen ordning fastställs i god tid före den förväntade anslutningen av tio nya medlemsstater år 2004 så kommer den antagligen tills vidare inte alls. Det är för mig ett skäl att instämma i den kompromiss enligt vilken Belgien, Luxemburg och Österrike kan fortsätta med sin källbeskattning i sju år till och de övriga medlemsstaterna inför ett system med gränsöverskridande datautbyte. Problemet blir dock långt ifrån löst så länge rika personer fortfarande kan placera sin förmögenhet under en separat juridisk person som står utanför det datautbytet.
Jag konstaterar att en majoritet av utskottet för ekonomi och valutafrågor vill göra undantag för den senare gruppen, mot föredragandens förslag. Det villkor som ministrarna enats om avseende att endast införa den här ordningen om till exempel Schweiz inför samma system, kan leda till att inget blir löst nu heller.

Santer (PPE-DE)
. (FR) Jag röstade emot antagandet av Pérez Royos betänkande om förslaget till rådets direktiv i syfte att sörja för en effektiv beskattning av inkomster från sparande i form av räntebetalningar i gemenskapen.
Det ändrade förslaget återger inte i sin helhet det avtal som genomfördes i frågan vid Europeiska rådets möte i Feira, och i synnerhet följande väsentliga punkt, som formulerats på följande sätt:
?Så snart tillräckliga garantier har erhållits när det gäller tillämpningen av samma åtgärder i beroende eller associerade territorier och av motsvarande åtgärder i de nämnda länderna skall rådet, på grundval av en rapport, enhälligt besluta om antagande och genomförande av direktivet senast den 31 december 2002.?
Det rör sig i detta fall om ett oeftergivligt villkor för direktivets ikraftträdande.

Skinner (PSE)
. (EN) På samma gång som Labourgruppen stöder ?Feirataktiken? i denna fråga, oroas den över att ändringsförslag i detta betänkande som röstats igenom undergräver den redan överenskomna grunden för samarbete.

Titley (PSE)
. (EN) Herr talman! Alltför länge har banksektorn i EU tillåtits verka i en kultur präglad av sekretess för skattesyften. Detta strider inte bara mot EU:s mål på större insyn och öppenhet, utan skapar även en situation med illojal skattekonkurrens. Jag välkomnar därför helhjärtat kommissionens åtgärder för att strama åt situationen och bekämpa skadliga skattemetoder en gång för alla.
Det är dock nödvändigt, vilket påpekas i betänkandet, att direktivet gäller för oberoende territorier, som Kanalöarna. Om dessa undantogs, skulle hela direktivet undergrävas av dem som väljer att ha sina pengar i vissa förmånliga skatteparadis. Detta direktiv kommer att göra mycket för att garantera att den inre marknaden inte snedvrids av asymmetriska skattesystem, och det kommer att skapa en situation där medlemsstaterna, efter en övergångsperiod på tre år, utbyter information om icke-bofasta personers inkomster från sparande. Dessa åtgärder kommer att stärka de europeiska medborgarnas rättigheter gentemot storbankerna.

Adam (PSE).
Herr talman! Ledamöterna från brittiska Labour har inte stött detta betänkande. Vi stöder inte förlängningen av marknadsordningen för nötter. Vi inser emellertid att produktionen i allmänhet sker i mindre gynnade områden, huvudsakligen i Spanien, och att stora delar av produktionen nätt och jämnt är konkurrenskraftig och ger liten ekonomisk avkastning. Av dessa skäl skulle det ekonomiskt sett vara förnuftigare att stödja de berörda regionerna med ett omfattande program för alternativa grödor eller andra verksamheter, vilket skulle kunna finansieras genom programmet för landsbygdens utveckling.
Vår röst innebär följaktligen en uppmaning till kommissionen att lägga fram förslag i den riktningen. Vi är medvetna om att detta synsätt inte är allmänt omtyckt, men tror att det i slutändan skulle leda till en högre levnadsstandard för de berörda människorna. Det är att föredra framför en fortsatt tillvaro på existensminimum och ett osäkert ekonomiskt stöd från fonderna inom ramen för den gemensamma jordbrukspolitiken.

Malmström, Paulsen och Olle Schmidt (ELDR)
. Vi är kritiska till Bautista Ojedas betänkande om nötter och johannesbröd. Enligt vår uppfattning representerar de ändringsförslag som lagts fram i allmänhet en förlegad jordbrukspolitik som inte motsvarar det moderna, globala samhällets villkor och behov. Mot bakgrund därav, och med hänsyn till den nära förestående allmänna översynen av EU:s jordbrukspolitik, har vi valt att rösta emot betänkandet i dess helhet.
Patakis (GUE/NGL)
. (EL) Betänkandets alla ändringsförslag är mer positiva än rådets förslag till förordning, därför skall vi rösta för dem. Trots allt bevarar alla ändringsförslag, och dessutom för en kort tidsperiod, den befintliga ordningen vilken rådets förslag avskaffar.
Denna ordning med särskilda åtgärder som tillämpades under ett årtionde kunde inte komma tillrätta med de allvarliga problemen inom detta område som har betydelse ur många aspekter för de länder där nötter odlas. En grundläggande orsak till denna svaghet är att särskilda åtgärder saknas i förhållande till de verkliga behoven och särskilt i förhållande till gemenskapens gynnsamma tullbestämmelser för tredje land, såsom USA och Turkiet. Det har fått till följd att alla försök till förbättring av nötsektorn har undergrävts av den rikliga importen från USA och Turkiet av sådana produkter till mycket låga priser.
Mot bakgrund av EU:s ovilja att ändra dessa för USA och Turkiet gynnsamma tullbestämmelser måste dessa särskilda åtgärder inte bara fortsätta utan även väsentligt förstärkas.
I stället föreslår rådet att dessa åtgärder skall avskaffas och i parlamentets ändringsförslag framförs att de skall finnas kvar under en tidsperiod. Vi invänder helt mot rådets förslag eftersom vi tror på en förbättring av de särskilda åtgärderna och inte ett avskaffande. Vi röstar för Europaparlamentets betänkande trots åtgärdernas begränsade karaktär, men samtidigt kräver vi en förbättring av dessa särskilda åtgärder och ett helhetsinriktat utvecklingsprogram för denna bransch vilken i vissa av Medelhavets regioner har betydelse ur många olika aspekter och inom vilken EU:s egen försörjning är mycket låg, ca 50 procent.
Sacrédeus och Wijkman (PPE-DE)
. Stödprogrammen för effektiviseringsåtgärder inom nöt-, johannesbröds- och hasselnötssektorn har bidragit till en modernisering av produktionen. Detta har motiverats med att den är en viktig sysselsättningsfaktor i delar av Medelhavsregionen. Dock kan ett effektiviseringsstöd inte utgå för evigt.
Det är rimligt att dessa sektorer omfattas av den allmänna marknadsordningen för frukt och grönsaker. Det är inte rimligt att som utskottet föreslår slå fast att stödsystemet skall permanentas så att sektorns överlevnad garanteras.
I stället bör kommissionen slutföra sin analys av produktionens konkurrensmöjligheter (under det att nuvarande stödsystem förlängs med ett år enligt kommissionens förslag), och därefter besluta om följderna.
Adam (PSE).
Herr talman! Ledamöterna från brittiska Labour har röstat emot Cunhas betänkande. Vårt mål är en grundläggande reform som innebär att det ekonomiska stödet till tobaksproduktion avvecklas. Förslaget om att förlänga det nuvarande ekonomiska stödet är oacceptabelt. Det var även det ändringsförslag i betänkandet som skulle inskränka kommissionens förslag om ökade bidrag till gemenskapens tobaksfond.
Det är dock nödvändigt att ta hänsyn till tobakens ekonomiska och sociala betydelse i vissa regioner. Kommissionen måste vidta åtgärder i syfte att utveckla alternativa inkomstkällor med en större ihärdighet än den visar för närvarande.
Eftersom ser det som en prioritering har vi röstat för ändringsförslag 21.

Fatuzzo (PPE-DE).
Herr talman! Liksom vännen Ebner som talade nyss var jag tvungen att avstå när det gäller Cunhas betänkande om den förordning som gör det möjligt att finansiera tobaksodling i Grekland, Spanien och framför allt i Italien. Skälet är att många pensionärer är rökare - och därför kan jag inte vara emot rökning - men många av dem blir tyvärr allvarligt sjuka och till och med dör eftersom de under sina liv inandas rök från cigaretter som andra röker.
Således tycker jag att den som vill röka skall få göra det, under förutsättning att han gör det utomhus där han inte stör andra, och jag tycker också att man skall göra allt för att de som inte vill andas in rökförorenad luft inte skall behöva göra det.
Alltså avstod jag och jag hoppas att problemet snart kommer att lösas på detta sätt, som jag tycker verkar vara det mest rättvisa.

Alavanos (GUE/NGL)
. (EL) Kommissionens förslag till förordning om tobak kan inte godtas.
Förslaget kan inte godtas politiskt eftersom det har en inriktning som är till nackdel för tobaksproducenterna med hälsan som föregiven anledning samtidigt som kommissionen har använt miljarder euro för produkter såsom mörkt kött eller alkohol som också medför påfrestningar för hälsan.
Förslaget kan inte godtas socialt eftersom det har en inriktning som är till nackdel för tiotusentals tobaksproducerande familjer i Europeiska unionens fattigaste områden utan alternativa odlingsmöjligheter.
Förslaget kan inte godtas ur ett landsperspektiv eftersom avskaffandet av stödet till gemenskapens tobak inte kommer att minska konsumtionen ens med en enda cigarett. Vad förslaget kommer att medföra är endast att de amerikanska multinationella företagens försäljning kommer att öka.
Utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling godtog mitt ändringsförslag om att ta bort skäl 5 vilket avser en avveckling av tobaksstödet. Utskottet godtog även mina ändringsförslag om återställandet av bidraget för tsembelia och mavra samt genomförandet av en särskild studie om förhållandena mellan gemenskapens produktion, import och konsumtion av tobak. Trots att det i resolutionen från utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling finns vissa punkter där den skiljer sig från min uppfattning har den mitt stöd eftersom den har en positiv inriktning beträffande bevarande av tobaksodlingen.

Klamt (PPE-DE)
. (DE) Sektorn ?tobak? måste beaktas i sin helhet. Det krävs en välbalanserad syn på de olika områdena, gemensam jordbrukspolitik och miljö, ekonomisk och social sammanhållning och offentlig hälsa. Om detta utförs för närvarande studier, som kommissionen skall lägga fram, och vilkas resultat och rön måste resultera i konkreta förslag. Vi får inte hänge oss åt den illusionen, att en avveckling av tobaksodling gör att det inte längre kommer att finnas rökare i EU. Vi måste ha klart för oss att tobak då importeras från tredjeländer, i vilka vi inte kommer att ha något inflytande på odlingen, och att å andra sidan arbetsplatser i EU går förlorade. Vi har en förpliktelse mot de människor som tjänar sitt livsuppehälle inom tobaksodlingen. De måste erbjudas förnuftiga alternativ. Medel till omstruktureringsåtgärder skulle kunna komma från de nya områden som skall inrättas inom gemenskapens tobaksfond. Här bör en utökning av medlen med 3 procent ske. Jag pläderar också för en utvidgning av informations- och upplysningskampanjer om tobakskonsumtionens följder för hälsan.

Lulling (PPE-DE)
. (FR) I augusti 1967 lämnade kommissionen in sitt första förslag till en förordning om inrättandet av en gemensam organisation av marknaden inom tobakssektorn till parlamentet för yttrande. Jag hade utnämnts till föredragande av utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling, som vid denna tid granskade detta förslag vid nio möten, för att anta mitt betänkande i april 1969 och diskutera det i maj 1969 i Strasbourg.
Varför påminner jag om detta? Jo, för vid den tiden hade vi föreslagit en ny typ av organisation av marknaden som byggde på ett system med avtal som inom ramen för gemenskapsföreträdet garanterade en skälig inkomst för producenterna, åtföljt av sociala åtgärder och en omställning.
Jag vill absolut klargöra att jag inte är av den åsikten att man bör utrota odlingen av råtobak inom gemenskapen, med förespeglingen att man kämpar emot tobaksmissbruket. Det finns regioner där tobaksodlingen är en huvudsaklig inkomstkälla för små jordbrukare, och där en omställning, antingen mot annan jordbruksproduktion, eller mot annan ekonomisk verksamhet, är mycket svår att genomföra, om inte omöjlig.
Redan 1969 skrev vi att sociala åtgärder eller omställningsåtgärder skulle vara mycket mer berättigade än finansieringen av en överskottsproduktion av arter som inte finner köpare på marknaden. Vi preciserade att omställningsåtgärder som till exempel de som var avsedda att ge tobaksproduktionen en kvalitativ och kvantitativ inriktning borde införlivas i regionalpolitiken och i förbättringspolitiken för jordbruksstrukturerna. Vi varnade till och med för att de överskottsprodukter som levereras till intervention inte skulle kunna säljas på världsmarknaden utan att inverka negativt på de associerade länderna, och på bekostnad av gemenskapens externa handelspolitiska intressen.
Eftersom det aldrig är för sent att ställa saker och ting till rätta, är det berättigat att i dag följa vår föredragande för att begränsa oss till att ändra kommissionens förslag endast ur teknisk synvinkel, och att vänta med den faktamässiga politiska debatten om det framtida råtobakssystemet till 2003.
(Inlägget kortades av i enlighet med artikel 137.1 i arbetsordningen.)

Malmström, Paulsen och Olle Schmidt (ELDR)
. Vi är kritiska till Cunhas betänkande om bladtobak. Enligt vår uppfattning representerar de ändringsförslag som lagts fram i allmänhet en förlegad jordbrukspolitik som inte motsvarar det moderna, globala samhällets villkor och behov.
Mot bakgrund därav, och med hänsyn till den nära förestående allmänna översynen av EU:s jordbrukspolitik, har vi valt att rösta emot betänkandet i dess helhet.
Meijer (GUE/NGL)
. (NL) Europeiska unionen för å ena sidan en politik för att avskräcka från att röka tobaksprodukter och stimulerar å andra sidan produktionen av tobak genom att ge stöd till lantbrukare som odlar tobak. Lyckligtvis finns det nu planer på att delvis avskaffa det stödet men utskottet för jordbruk motsätter sig det. Utskottet pekar på tobaksproduktionens socialekonomiska betydelse, eftersom den befinner sig i EU:s fattigaste områden, och på att det är svårt att övergå till andra grödor.
På samma sätt skulle utskottet kunna hänvisa till betydelsen av produktionen av råvaror för kokain av lantbrukarna i de fattigaste områdena i Colombia. Skillnaden är att vi i det ena fallet ger stöd och i det andra fallet tillåter att det under amerikanskt inflytande sker väpnade aktioner mot dessa lantbrukare och att utländska flygplan lyfter från nederländsk kolonial mark för att sprida gift.
Att mäta det här med olika mått är allt annat än trovärdigt. Pengarna för tobaksstöd borde hellre användas för upplysning om de negativa följderna av tobakskonsumtion och för stöd till områden som övergår till andra grödor. Jag förkastar helt föredragandens motstånd mot den lösningen.

Sacrédeus och Wijkman (PPE-DE)
. Det är i längden inte acceptabelt att EU-medborgarnas pengar skall gå till stöd av tobaksodlingen i vissa medlemsstater. Inte minst ur ett folkhälsoperspektiv är det viktigt att upphöra med stöd till tobaksodlingen. De höga stödnivåerna motverkar en omställning till andra grödor. Därför stöder kristdemokraterna en utfasning av tobaksstödet i linje med vad kommissionen föreslår.

Sbarbati (ELDR)
. (IT) Tobaksodlingen spelar en framträdande roll, framför allt i Europas minst gynnade regioner. Cirka 130 000 jordägare och 400 000 säsongsarbetare berörs av produktion och förädling av tobak inom EU. Dessa uppgifter räcker för att rättfärdiga och begära en studie av de samhälleliga och ekonomiska kostnader det skulle medföra att dra in tobaksstödet innan vi ens har haft en politisk debatt om framtiden för denna odling inom EU. Å andra sidan skulle inte restriktioner för tobaksodlingen i Europa ha någon som helst inverkan på konsumtionen, förutom att möjligen få de europeiska konsumenterna att välja tobak från länder utanför EU, som är mycket sämre och klart skadligare för hälsan.
Till detta kommer att kommissionen i sitt dokument KOM(2001) 264 från den 15 maj 2001 om hållbar utveckling betonar att ?beslutsfattarna måste identifiera bieffekter (bra och dåliga) på andra politikområden och ta till hänsyn dem. Vid en noggrann bedömning av ett förslags samtliga effekter måste man uppskatta dess ekonomiska, miljörelaterade och sociala konsekvenser i och utanför EU?.
Därför anser vi europeiska republikaner att kommissionen på allvar borde främja studier och forskning om möjliga alternativa grödor som bibehåller landsbygdens struktur på ett hållbart sätt. Vi är på samma våglängd som föredraganden när det gäller att skjuta upp den politiska debatten om tobaken tills parlamentet får se ett betänkande om hur jorden skall användas med eventuella förslag till förändringar och förbättringar.
Av dessa skäl säger vi ?nej? till ett successivt avskaffande av stödet till tobaksodling i Europa när inte informationen är tillräcklig. Vi yrkar på att forskningsfondens nuvarande verksamhetskvoter skall bibehållas för 2002/2003/2004, eftersom den agronomiska forskningen i dag är ett av de främsta sätten att göra tobakskonsumtionen mindre hälsovådlig och vi stöder betänkandet med ändringar från utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling.

Van Dam (EDD)
. (NL) Den nederländska regeringen tycker att det är dags för en reform av den europeiska jordbrukspolitiken. Den anför utvidgningen som skäl samt även rädslan att snart vara tvungen att bidra väldigt mycket till EU-budgeten. Nederländare vänder gärna på slantarna, det är ingen nyhet. Jag delar uppmaningen till reform av politiken. Mitt skäl är dock inte utvidgningen utan det faktum att det inom jordbrukspolitiken finns regler som inte har något med ett hälsosamt jordbruk att göra.
Marknadsordningen inom området råtobak är av flera skäl en ohälsosam ordning. Jag erkänner visserligen att jordbrukspolitiken förutom att ägnas åt den ekonomiska sidan av företagsledningen även måste ägnas åt den sociala sidan men den här marknadsordningen har fullständigt övergått till att bli en socialpolitik. En produktion hålls igång som både är dålig för folkhälsan och olönsam. Bidragen gör dessutom att lantbrukaren inte får någon som helst stimulans att anpassa sin odlingsplan. På det sättet blir han långt ifrån trött på sin produktion.
Tobak är en produkt som är skadlig för folkhälsan. Ledamöter i Europaparlamentet som förnekar det uppmanar jag att starta en rättsprocess mot varningstexten på cigarettpaketen. Argumentet att marknaden frågar efter tobak och att den nuvarande europeiska produktionen alltså måste upprätthållas är en sofism från vissa ledamöter av denna kammare. Marknadens efterfrågan betyder nämligen inte att produktionen måste subventioneras. Om det blir en vedertagen uppfattning för jordbrukspolitiken så har nettobetalarna i EU verkligen ett problem!
Ändringar av marknadsordningen inom råtobakssektorn måste inriktas på att stimulera odlarna att söka odlingsalternativ. Kommissionens förslag är hoppingivande, utan omsvep hänvisas det till ett delvis avskaffande av stödet medan det å andra sidan införs åtgärder för att utveckla alternativa inkomstkällor. Föredragande Cunha gör Europa ingen tjänst om han vill stryka den kommentaren från kommissionen. Därför yrkar jag i ett ändringsförslag tillsammans med 31 ledamöter från det här parlamentet på att avvecklingen av tobaksodlingen specifikt skall nämnas i det här betänkandet.

Costa Neves (PPE-DE)
. (PT) Vi väntar fortfarande!
De gällande specifika åtgärderna för de yttersta randområdena är otillräckliga närmast obefintliga på fiskeri- och jordbruksområdet - en mycket mer blygsam ram än den som fastställdes för tio år sedan, då Posei-progammet hade införts och möjligheter uppstått tack vare punkt 2 i den nya artikel 299 i Europeiska unionsfördraget, vilket är oförståeligt och oacceptabelt.
Även om de olika ?budgetanslagen? har varit konstanta på de områden som får hjälp, är de värda mindre i relativa tal än då åtgärderna vidtogs. På jordbruksområdet har vissa smärre justeringar gjorts av åtgärderna och när det gäller fiskeriet har stödet för att kasta tillbaka vissa produkter i havet förlängts, som det nu föreslås igen för ytterligare ett år.
Det som behövs är permanenta former, som justeras regelbundet, underbyggda av lämpliga ?budgeterade anslag?, inte bara inom jordbruket och fiskeriet utan också på områden som energi, miljö, kommunikationer, nya teknologier och stöd till små och medelstora företag.

Marques (PPE-DE)
. (PT) Gemenskapens stöd för att kasta tillbaka vissa fiskeprodukter i havet i vissa yttre randområden, bland vilka den autonoma regionen Madeira finns, som fastställdes 1992 efter införandet av Posei-programmet, har varit föremål för successiva förlängningar och revisioner.
Behovet att vidta specifika åtgärder för de yttre randområdena, vars rättsliga underlag finns i punkt 2 i artikel 299 i unionsfördraget, har ständigt påpekats av parlamentet. Därför finns det inga som helst tvivel på att det vore lämpligt att bibehålla stödinstrumenten för de yttre randområdena så som kommissionens förslag till rådets förordning angav.
Därför ger jag mitt fulla stöd till detta förslag till förordning, vilket vill förlänga gällande bestämmelser med ett år, t.o.m. 31 december 2002, för att på så vis garantera kontinuiteten hos den rättsliga ramen för ersättning för extrakostnader i samband med fiskenäring som uppstår på grund av ett avlägset geografiskt läge. Förlängningen med ett år kommer att ge kommissionen en möjlighet att tänka ut en ny stödform som skall börja gälla efter den 1 januari 2003, efter den utvärdering som nu pågår om stödåtgärdernas betydelse inom fiskenäringen i de yttre randområdena.

Meijer (GUE/NGL)
. (NL) Europeiska unionens slutande av fiskeavtal med länder i tredje världen, inbegripet många före detta kolonier till nuvarande medlemsstater i EU, ser vackrare ut än det är. Det talas alltid om ömsesidig fördel. För de här länderna ger det en liten lösning för bristen på pengar och för oss för bristen på fisk. Det betyder att europeiska fartyg kan åka dit och fiska på den europeiska skattebetalarens bekostnad, vilken betalar tre fjärdedelar av den ersättning som de berörda fattiga länderna får. Det handlar om länder som av fattigdom måste sälja sina rättigheter.
Gabon, som nu på nytt säljer fiskerättigheter för en period på tre år, måste självt importera fisk. Den här sortens avtal sker på bekostnad av det egna kustfisket i de berörda länderna, särskilt om man utgår från att endast sex sjömil och inte tolv hör till de skyddade territorialvatten för vilka det här avtalet inte gäller.
Föredraganden hänvisar noga till nödvändigheten av vetenskaplig forskning, nackdelarna för miljön, en annan finansiering, utvecklingsbistånd och nackdelarna för de berörda länderna. Jag håller med om mycket av det han säger i sina skäl men till skillnad från Maat väljer jag att inte fortsätta med den här sortens avtal.

Parish (PPE-DE)
. (EN) Vi är inte alls nöjda med fiskeavtalen mellan EU och tredjeländer, eftersom vi känner till att 40 procent av anslagen inom ramen för detta avtal med den gabonska regeringen bör avsättas till skyddsåtgärder.
Vi oroar oss för att dessa medel, på grund av bristen på god samhällsstyrning, inte kommer att användas för de avsedda ändamålen, och den konservativa delegationen har därför avstått från att rösta i den slutliga omröstningen.

Grossetête (PPE-DE)
. (FR) Jag röstade för detta betänkande.
Man måste konstatera att den biologiska mångfalden i Europa och i världen oupphörligen försvinner och förloras allt snabbare. De gällande åtgärderna tycks otillräckliga för att vända på de aktuella tendenserna, särskilt försvinnandet av många arter och deras livsmiljö, ekosystem och gener.
Det är upp till EU att spela en särskild initiativtagande och entusiasmerande roll inom detta område, och att inte nöja sig med att lägga fram fromma synpunkter som inte kommer att få några effekter.
I ett första skede måste EU garantera att miljölagstiftningen tillämpas. Alltför många medlemsstater motsätter sig nämligen ett snabbt och effektivt införlivande av vissa direktiv (särskilt fågel- och livsmiljödirektiven) av nationalpolitiska skäl.
Insatser inom jordbruks- och fiskeområdet måste också göras. Jordbruket måste spela en central roll, och den nya gemensamma jordbrukspolitiken kommer inte att kunna klara sig utan reformer med tanke på kraven på hållbar utveckling.
När det gäller fisket är det väsentligt att förutse sammanhängande åtgärder på kort och lång sikt i syfte att bevara eller att återuppliva den biologiska mångfalden där den är hotad.
Att bevara den biologiska mångfalden innebär slutligen inte att man skall upphöra med ansträngningarna med forskning och kunskapsutveckling. Inom området för genetiskt modifierade organismer till exempel, är det också lämpligt att stödja det objektiva vetenskapliga godkännandet av dessa erfarenheter, etapp för etapp, om man inte skall åsidosätta förutsättningen med tillämpningen av försiktighetsprincipen.

Meijer (GUE/NGL)
. (NL) På ett århundrade har människan åstadkommit en radikal förändring av världen som långt ifrån alltid varit till det bättre. Befolkningen i världen har ökat avsevärt. Tidigare orörda områden genomskärs nu av trafikförbindelser och stora områden har tagits i anspråk för livsmedelsproduktion, odling av handelsgrödor och urbanisering. Tropiska urskogar huggs ned eller bränns i stor skala, djurarter utrotas på grund av ekonomisk exploatering, haven blir utfiskade, ursprungsbefolkningar drivs bort från sina områden och det utfärdas patent på växter och djur.
Det som fram till nyligen ansågs vara framsteg betraktas nu allt mer som ett hot mot framtiden. Därför är det verkligen nödvändigt att mer görs för att skydda det som ännu finns kvar av det naturliga växt- och djurlivet och för att säkra överlevnaden för de människor som sedan länge bor i glesbefolkade områden med rik natur.
Denna grupp av människor blir allt fattigare och tvingas därför flytta till städerna eller ödelägga sin naturliga omgivning för att skapa förutsättningar för fler industrier och ett intensivare jordbruk. Stöd till icke-statliga organisationer, en anpassning av utvecklingsplanerna för tredje världen och en förändring av jordbrukspolitiken inom EU hör hemma i detta sammanhang. Bland alla försämringar är godkännandet av detta förslag till skydd av den biologiska mångfalden en ljusglimt, även om jag inte hyser särskilt stora förhoppningar när det gäller dess genomförande.

Grossetête (PPE-DE)
. (FR) Jag röstade för detta betänkande.
Europeiska unionen, och särskilt Europaparlamentet, är mycket noga med skyddet av medborgarna, av deras miljö, deras vardag och deras hälsa. Väl avvägda texter inom dessa områden antas mycket ofta på gemenskapsnivå. Men vi upptäcker att medlemsstaternas införlivande av ett visst antal direktiv uppvisar en oberättigad försening.
Direktivet om avloppsvatten från tätbebyggelse är ett exempel på denna bristfälliga tillämpning. Detta direktiv, som antogs 1991, har som syfte att skydda miljön mot effekterna av utsläpp av avloppsvatten från tätbebyggelse och av biologiskt nedbrytbart avloppsvatten som kommer från livsmedelsindustrin. I de fall där direktivet har tillämpats, har det lett till en avsevärd förbättring för vattenkvaliteten. Medlemsstaternas främsta förpliktigande är att införa system för uppsamling och rening av avloppsvatten, och att respektera en på förhand fastställd tidsplan.
Men det är inte bara det att medlemsstaterna dröjer med att lämna in all den information som krävs för en objektiv utvärdering av detta direktiv, utan vad som är ännu värre är att vissa medlemsstater inte lämnar in någon information alls i ärendet. Det är helt oacceptabelt!
Jag kräver också att den försening som medlemsstaterna orsakar inte förvärras, och att all information skall lämnas in till kommissionen i enlighet med föreskrifterna i detta direktiv, som på sin tid antogs av rådet. Jag har uttalat mig till förmån för att kommissionen skall inleda överträdelseförfaranden i de fall där identifieringskriterierna för känsliga områden inte respekteras eller beaktas.

Meijer (GUE/NGL)
. (NL) Kandidatländerna talar gärna om hur Bryssel hanterar sitt avloppsvatten för att visa att miljöreglerna endast gäller på papperet och inte i praktiken. Av 527 stadsregioner med fler än 150 000 invånare, släpper 94 ut sitt orenade avloppsvatten i miljön medan 134 tillhandahåller otillräcklig information. Över 43 procent uppfyller alltså inte sina åtaganden. Uppgifterna för det fastställda beräkningsdatumet 1998 är ännu inte tillgängliga och det är till och med okänt hur många mål som anhängiggjorts vid EG-domstolen. Detta bekräftar det faktum att EU framför allt är en ekonomisk gemenskap som befriar stora multinationella företag från de nationella regler som utgör ett hinder för dem. Andra frågor ägnas mycket mindre uppmärksamhet och användbara regler förblir en död bokstav. I detta fall handlar det inte om att företagen är oansvariga utan om att myndigheterna har kommit till korta. Det är viktigt att ta reda på orsakerna till detta misslyckande.
Stora städer brottas med många problem och får alldeles för lite pengar av staten, som genomför besparingar till förmån för skattesänkningar, näringslivets lönsamhet och eurons stabilitet. Detta leder till att städerna råkar i förfall och saknar möjligheter att genomföra nödvändiga förnyelser. Även detta skulle kunna bli tydligare om vi stöder föredraganden i hennes strävan efter offentlighet.

Ries (ELDR)
. (FR) Föroreningar från privatbostäder och industrin har blivit den största orsaken till förstörelse av våra europeiska vattendrag, varav endast 40 procent uppnår de kvalitetsmål som fastställts för de olika användningarna. Inför denna skadliga situation reagerade rådet och parlamentet genom att 1991 anta direktivet ?om rening av avloppsvatten från tätbebyggelse?.
Liksom merparten av mina kolleger i utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor beklagar jag att många medlemsstater, 11 år efter detta direktivs antagande och fyra år efter den tidsfrist som fastställts för att tätortsbebyggelse med mer än 10 000 personekvivalenter skulle utrustas med uppsamlings- och reningssystem för avloppsvatten från tätbebyggelse, fortfarande inte följer den juridiskt tvingande tidsplanen i detta direktiv.
Jag beklagar även att utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor inte har antagit ett av de ändringsförslag som jag hade lämnat in, ett ändringsförslag med sunt förnuft som redogjorde för skälen till att så många medlemsstater fortfarande inte har tillämpat detta direktiv.
Det vill säga att de mycket korta tidsfrister som fastställdes genom direktiv 91/271/EEG (sex och ett halvt år för reningen av vatten i känsliga områden) inte egentligen tog hänsyn till situationen i flera stora tätorter i medlemsstaterna. 1991 förfogade dessa ännu inte över något reningsverk för avloppsvatten från tätbebyggelse, och var dessutom tvungna att följa andra europeiska gemensamma normer inom området för offentlig upphandling och området för miljökonsekvensstudier.
Måste jag påminna om att den genomsnittliga tidsfristen för offentlig upphandling inom sektorn är tre år, och måste jag också betona att ett vattenreningsverk med en anslutning för uppsamlingen av avloppsvatten i genomsnitt kostar 400 miljoner euro?
Sammanfattningsvis är en god gemenskapslagstiftning en lagstiftning som skiljer mellan det som är önskvärt och det som är genomförbart. Man måste konstatera att utarbetandet av direktivet ?om rening av avloppsvatten från tätbebyggelse? har åsidosatt denna väsentliga regel.

Alyssandrakis (GUE/NGL)
. (EL) ?Stålkrisen? bevisar på det mest övertygande sätt hur marknadsekonomin och avregleringen är en återvändsgränd vilken USA och Europeiska unionen med sådan ihärdighet försöker påtvinga världen. Krisen visar också att det kapitalistiska systemets kris är så djup att den inte kan bemötas med någon administrativ åtgärd, inte heller med Världshandelsorganisationens (WTO) ?regler för gott uppförande? för frihandel och fri konkurrens. USA tvekar inte att bryta mot överenskommelser för att försvara sina intressen.
Denna kris har blivit utgångspunkt för de motsättningar inom det internationella imperialistiska systemet och den övergripande konflikt mellan de imperialistiska huvudmakterna om herravälde som åter framträder. Den amerikanska imperialismen tvekar inte att vidta åtgärder som ekonomiskt skadar den europeiska imperialismen och den senare - trots att den på ett fantastiskt sätt följer samma linje och eftersträvar en del av bytet från de krigiska äventyrligheterna - tvekar inte att slå tillbaka. Det är tydligt att kraven från de amerikanska fackföreningarna endast utgjorde en förevändning för Bushadministrationen att fatta beslut om införande av tullar, ett beslut som fattades mot bakgrund av den allmänna kris som plågar den kapitalistiska ekonomin efter det värsta året för internationell handel på 25 år och efter en minskning av den amerikanska stålimporten med 38 procent de senaste 3 åren.
Arbetstagarna har inget att vinna på detta gräl. Till slut kommer inte de amerikanska arbetstagarna att komma undan omstruktureringen och arbetslösheten och inte heller européerna kommer att slå tillbaka hotet om uppsägningar genom att vädja till Världshandelsorganisationen. Det som USA och EU försöker rädda är stålindustriernas vinster. Även om de något lyckas lindra följderna av den nuvarande krisen kommer emellertid ännu en kris att uppstå snart. Detta fenomen är karaktäristiskt för de samhällssystem vars bidrag till samhället sedan länge har uttömts, kapitalismen är nämligen ett sådant system. Den enda utvägen är dess omstörtning, även om något sådant kan tyckas vara svårt under rådande förhållanden. Sådana kriser som stålkrisen erbjuder nya möjligheter till kamp för arbetarklassen, de kan bli utgångspunkt för samling och de avslöjar det kapitalistiska systemets otäcka egenskaper.
Europaparlamentets resolution behandlar problemet på ett ytligt sätt och försöker bemöta det inom ramarna för avregleringen. Det bör uppmärksammas att Europaparlamentet i sin resolution anklagar USA för att inte i tid ha omstrukturerat stålindustrin såsom EU har gjort! EU anklagar alltså USA för att inte ha lagt ner tillräckligt många företag och inte ha sagt upp tillräckligt många arbetstagare, något som exempelvis har skett inom den grekiska stålindustrin. Av denna anledning har Greklands kommunistiska partis ledamöter av Europaparlamentet röstat nej till resolutionen.

Berthu (NI)
. (FR) Man kan bara beklaga införandet av amerikanska tullavgifter på stålimport, som skadar de europeiska intressena och uppenbarligen frångår Världshandelsorganisationens regler. I motsatt riktning blev vi ändå förskräckta av den tillförsikt och det goda samvete med vilka kommissionär Lamy i denna kammare i går gav amerikanerna en moralisk tillrättavisning angående frihandel. Vi måste påminna om vissa realiteter som man glömmer, och som borde leda till större betänksamhet.
1- För det första motsvarar den amerikanska tilläggsskatten, som troligen kommer att höjas till 30 procent, ungefär deprecieringen av euron sedan dess införande, vilket innebär en verklig ?valutadumpning? för våra handelspartner. Naturligtvis talar ingen om detta i Europa, eftersom denna depreciering gynnar oss ekonomiskt, hur oväntad den än är. Men den har dock en allvarlig skadlig inverkan på våra partner. USA önskade visserligen en ?stark dollar?, men det innebar inte att de ville ha en alltför stark dollar, som allvarligt skulle drabba landets egna industrier.
2- När det gäller stålfrågan har USA åberopat nödvändigheten med skyddsåtgärder för att undvika interna oroligheter. Förvisso kringgår de i frågan Världshandelsorganisationens regler som de själva har antagit, och som utgör en fälla för dem. Men icke desto mindre orsakar USA ett verkligt problem. I stället för att belasta USA, borde man inte snarare gripa tillfället i flykten och föreslå att man skall inleda en diskussion om de berättigade undantagen från frihandeln för industriländerna och ännu hellre för u-länderna? En sådan diskussion skulle i synnerhet gynna Europa, om man i framtiden vill rädda sin jordbruksmodell.
I detta hänseende kan man för övrigt fråga sig om kommissionär Lamys mullrande uttalanden, med vilka han angriper de amerikanska åtgärdernas ?ensidighet?, utöver detta fall inte kommer att leda till (eller inte syftar till) en skärpning av den flersidiga ordningen hos ett alltför enkelt frihandelssystem, i den utformning som detta system, genom en manipulation av opinionen i slutet av Uruguayrundan, antagits i. Och i morgon kommer vi att upptäcka att denna skärpta ordning följaktligen håller oss fångna när det gäller andra mycket viktiga frågor för oss, som till exempel jordbruket. Manipulationen fortsätter.
Caudron (PSE)
. (FR) USA:s inställning och beslut, som syftar till att på ett skamlöst sätt skydda deras stålindustri till förfång för Europa, visar tydligt att världen, utöver de stora diskussionerna och de stora liberala förklaringarna, i dag styrs av lagen om den starkaste, som G. W. Bush för tillfället stöder sig på (läs om Fontaines fabel ?Vargen och lammet?).
Det är därför som Europa måste reagera kraftigt med de rättsliga instrument som föreskrivs inom ramen för WTO, men också med alla andra påtryckningsmedel som är tillgängliga vid ett tillfälle då USA oupphörligt utnyttjar andra solidariteter i sin kamp mot terrorismen.
Denna situation visar den verkliga naturen hos en globalisering av amerikanskt snitt.
Situationen gör att diskussionen om fördelarna med en fri konkurrens utan regler reduceras till sina rätta proportioner.
Den stärker de som anser att vi behöver ett politiskt Europa som kan finnas med och utöva påtryckningar i hanteringen av världsaffärerna!

Meijer (GUE/NGL)
. (NL) USA var under många år en förkämpe för frihandel, i den mån det innebar att andra är skyldiga att utan importrestriktioner öppna sina marknader för amerikanska produkter. Det förekommer hela tiden hot om handelskrig varje gång de amerikanska produkterna blir föremål för miljökrav och krav på konsumentskydd. EU har i stort sett anammat denna frihandelsideologi. Men det blir allt mer uppenbart att även frihandeln är underordnad den amerikanska egennyttan och att den åtnjuter stöd endast om den gynnar amerikanska företag. Ledningen i Amerika anser att det egna landet är det bästa i världen. Liksom tidigare var fallet i Sovjetunionen och Kina, förskaffar detta anspråk USA rätten att själv göra allt det som de inte tillåter andra att göra. Därför kräver man internationell straffbefrielse för amerikanska krigsförbrytare, förbehåller man sig rätten att hota med att använda kärnvapen och har man rätt att utestänga europeiskt stål från den amerikanska marknaden med hjälp av importtullar.
EU borde mot denna bakgrund dra lärdomen att denna frihandelsideologi leder till olycka. EU måste i större utsträckning rikta in sig på ekonomisk självförsörjning, det vill säga autarki, i stället för att främja import, export, globalisering och ett växande ömsesidigt beroende av USA och Japan. Det är bästa sättet att undvika problem med handelskrig och utifrån importerad ekonomisk instabilitet.

Vachetta (GUE/NGL)
. (FR) De transatlantiska förbindelserna genomgår en turbulent period. Upphovet till denna turbulens ligger i den amerikanska regeringens offensiv, som drar nytta av sin militära seger i Afghanistan för att stärka och befästa sin supermakt.
Den amerikanska strävan efter global överlägsenhet leder dock också till konflikter och spänningar gentemot de styrande klasserna i världens centrum och yttre områden. Den pågående konflikten om den tullavgift som USA infört på stålimport är ett påtagligt uttryck för detta. Den amerikanska imperialismen är redo att införa en ?global avreglering?, men den avstår inte från protektionistiska åtgärder när den känner att dess intressen hotas.
Jag röstade dock inte för detta gemensamma resolutionsförslag. EU:s motstånd är endast ett sätt att stödja de europeiska multinationella företagen i ett ekonomiskt krig utan nåd. Vi är framför allt solidariska med arbetstagarna världen över, inklusive dem i USA. Vi stöder inte multinationella företags intressen gentemot andra sådana.
Ju mer EU verkar ?bekämpa? USA, desto mer antar EU den amerikanska politiken. ?Lissabonprocessen?, som syftar till att omvandla EU till ?den mest konkurrenskraftiga ekonomin i världen?, syftar sålunda till att genom avreglering, privatisering och saluföring till det yttersta urholka livsvillkoren på arbetsmarknaden i Europa och tredje världen.

Grossetête (PPE-DE)
. (FR) Jag röstade för detta betänkande.
Denna rekommendation stöds på en realistisk och modern vision av den europeiska ekonomin.
Avtagandet inom USA:s ekonomiska aktivitet har återverkningar för Europeiska unionen. Detta räcker dock inte för att förklara de blandade resultat som många medlemsstater har upplevt. Det finns verkligen interna problem som måste lösas. Strukturella reformer förväntas.
Alla europeiska konsumenter måste fritt kunna välja sin tjänsteleverantör. En nyskapande politik när det gäller konkurrens, som avvisar alla dominerande ståndpunkter, uppstår också inom Europeiska unionen. Denna inställning måste stödjas, särskilt genom att alla berörda parter görs delaktiga för en bättre personlig och kollektiv effektivitet. Det handlar inte om att reformera mot aktörerna, utan att få dessa sektorer att göra framsteg tillsammans med aktörerna.
Beslutsam handling när det gäller utbildning, yrkesutbildning och forskningsutveckling utgör också en mycket viktig inriktning om vi vill bevara en hög kompetensnivå för löntagarna och garantera en optimal konkurrenskraft för våra företag.
I detta betänkande förslår man även en höjning av pensionsåldern för de arbetstagare som vill fortsätta att arbeta. I dag utgör den allmänna tillämpningen av obligatoriska avsked ett enormt slöseri med kompetens, begåvning och erfarenheter. Dessa erfarna personer är fortfarande användbara inom våra företag.
Analytikerna visar slutligen att den ekonomiska nedgång som vi upplever hade kunnat vara större om inte den monetära unionen fanns. De som i dag motiveras av inrikespolitiska skäl och som förespråkar en tillbakagång tar också fel på sekel, och blandar samman det personliga och det allmänna intresset.

Patakis (GUE/NGL)
. (EL) Ännu en gång ger ett betänkande från Europaparlamentet sitt stöd - något som har samband med kommissionens kommande rekommendation om de huvudsakliga riktlinjerna för den ekonomiska politiken - till EU:s mot folket riktade politik som undergräver arbetstagarnas vunna rättigheter till gagn för monopolintressena.
Arbetstagarna uppmanas åter att stå för följderna av lågkonjunkturen, vilken är ett resultat av konkurrensen inom det imperialistiska systemet, monopolföretagens sätt att fungera och agera samt kapitalets ohämmade strävan efter en ökning av vinsten.
Betänkandet går sannerligen till ytterligheter när det gäller tillämpning av stabilitets- och konvergensprogrammen och medlemsstaternas samordning beträffande tillämpningen av de mot folket riktade åtgärderna ?anpassade efter de komplicerade dragen i den världsomfattande lågkonjunkturen?.
Under påtryckningar av monopolkapitalets intressen godkänns och föreslås åter att politiska beslut skall fattas som leder till en minskning av arbetskraftskostnaden och de sociala avgifterna, kringgående av kollektivavtal och arbetstider samt tillämpning av flexibla arbetsformer med en minskning av lönerna.
Genom att använda den ?demografiska utmaning som en åldrande befolkning är? som förevändning verkar man för en reform av pensionssystemen och en förlängning av yrkeslivet genom höjd pensionsålder och lägre pensioner, det vill att statens skyldigheter när det gäller socialförsäkringarna gradvis avskaffas och att privatisering inom området för vård och omsorg främjas.
Försvagningen av försäkringssystemet i kombination med förläggning av arbetstiden med arbetsgivarintressena som rättesnöre, det vill säga ett allmänt utbrett deltidsarbete och ?flexibla? regler för arbete, kommer att leda till att en mycket stor reservarmé av arbetskraft utan rättigheter och utan krav skapas; en arbetskraft som är offer för och underkastad storfinansens ansvarslöshet.
Påtryckningarna ökar för att lägga över den nationella rikedomen i händerna på privata intressen och en ökad takt för privatiseringarna krävs med avreglering av sektorerna för energi, naturgas och transporter samt en privatisering av de allmännyttiga företagen och avreglering av tjänster av allmänt intresse, allt med likgiltighet för följderna för arbetstagarna och konsumenterna.
Greklands kommunistiska partis ledamöter av Europaparlamentet röstar nej till detta betänkande som ger en garanterad fattigdomsnivå för arbetstagarna och maximal vinst och välfärd åt storkapitalet vilket etablerar sig som alltmer mäktig eftersom det siktar på att riva ned det som arbetstagarna har erövrat och göra deltidsarbetet allmänt utbrett. Arbetstagarna som fördömer och kämpar emot denna grymma och omänskliga politik kommer genom sin kamp att försöka stoppa den olycka som är på väg och vi kommer att följa med dem, sida vid sida, i deras kamp.

Vachetta (GUE/NGL)
 - (FR) Exsyndikalisten Trentins betänkande inleds med en ståndpunkt som åtminstone är klar och tydlig: ?prioriteringarna måste gå ut på en minskning av arbetskraftskostnaderna?. Han övergår till att lägga fram motsägelsefulla förslag om att man skulle kunna sänka skatterna och de sociala avgifterna utan att samtidigt försämra ?pensionsförmåner och sjukvårdstjänster?. Utan att förstå orsakerna till den ekonomiska återhämtning som ägde rum 1997-2001 och den nyligen inträffade konjunkturomsvängningen föreslås i betänkandet reservationslöst lösningar såsom sträng tillämpning av den oanvändbara stabilitets- och tillväxtpakten, lösningar som endast kan leda till en skärpning av den nuvarande recessionen.
I betänkandet betonas vikten av utbildning och av forskning och utveckling, som om utgifterna vad gäller sysselsättningen kunde kompensera stigande lönekrav och en allmän förkortning av arbetstiden. Han dristar sig att tala om ?social sammanhållning? trots att de sänkningar av skatter och sociala avgifter som han förespråkar endast kan resultera i ökad ojämlikhet. Jag har därför helhjärtat röstat emot detta torftiga och hycklande betänkande som borde få sina författare att skämmas.

de La Perriere (NI)
 - (FR) Redan rubriken på detta betänkande visar tydligt och klart dess syfte: att förse unionen med en harmoniserad skattepolitik.
Det är följaktligen oroande att Della Vedovas betänkande inleds med erkännanden som verkar vara till hälften uppriktiga: Skattepolitiken bör även i fortsättningen tillhöra medlemsstaternas ansvarsområde. Men den övriga texten förespråkar olika möjligheter för unionen att orättmätigt lägga sig till med just denna befogenhet.
Vi har förvisso undkommit med blotta förskräckelsen. Den text som kommissionen röstat för har klart förbättrat föredragandes förslag. Denne betraktade en europeisk skatt som ett tillfälle att bekräfta den federala principen i den europeiska konstruktionen. Majoriteten av detta parlament har ansett det vara klokare att stryka förslaget om denna överdrivna skattebefrielse och ersätta det med en text som när allt kommer omkring gömmer sig bakom en viss sorts liberalism genom att den anbefaller skattesänkningar för att slutligen begära att instrumenten för skattepolitiken övergår till att kontrolleras av gemenskapens myndigheter, kommissionen och parlamentet själv.
Men sin sedvanliga gradvisa strategi gör denna församling förvisso framsteg, även om det sker i sidled. Och dessutom når den bara halvvägs fram. Vad gäller momsen är förslagen inte tillräckligt djärva. Å ena sidan hade man behövt bekräfta att varje nation har oinskränkt makt i detta hänseende och å andra sidan hade man behövt lägga fram mera vittgående förslag än de som syftar till att befria de icke-statliga organisationerna från moms och till exempel inkludera alla kulturarrangemang som anordnas av välgörenhetsorganisationer.
Ett betänkande som tydligt bekräftar den nationella karaktären i skattepolitiken och som anbefaller en förbättrad samordning mellan medlemsstaterna på detta område hade kunnat vinna min röst. Tyvärr har jag inte läst något sådant.

Meijer (GUE/NGL)
. (NL) Ingen tycker om att betala skatt, men utan skatter skulle vi leva i ett kaos där endast den starkes rätt gäller. Utan skatter skulle vi inte ha vare sig allmänt tillgänglig utbildning, sjukvård, kollektivtrafik eller trygghet på gator och torg. Dessutom skulle alla långtidssjuka och arbetslösa vara dömda att leva som tiggare.
Tyvärr har Europeiska kommissionen andra prioriteringar och den italienska radikala politikern Della Vedova går troget i kommissionens ledband. Han klagar på det skattetryck som sedan 1970 stigit från 35 procent till 45 procent och hoppas att skattemässig konkurrens mellan medlemsstaterna skall leda till skattesänkningar för företagen. Han säger visserligen att skattenivåerna är varje medlemsstats inre angelägenhet, men samtidigt verkar han för att företagen skall kunna välja att förlägga sina huvudkontor till den stat som har det lägsta skattetrycket. Han lägger vidare tonvikten på de indirekta skatterna såsom moms och beskriver de direkta skatterna såsom inkomstskatt som ett obefogat hinder för inkomst från arbete.
Jag håller med honom om att en skatt på miljöföroreningar kan vara ett möjligt alternativ, men en sådan skatt leder ju inte till några inkomster alls när miljön väl blivit ren. En tonvikt på moms innebär däremot att alla betalar lika mycket för oundvikliga basutgifter och därmed ökar inkomstskillnaderna mellan fattig och rik. Av denna anledning avvisar jag hans metod.

Poos (PSE)
 - (FR) Della Vedovas betänkande om skattepolitiken i EU är en osammanhängande sammanställning av försäkringar och krav på skattepolitikens område. Vissa av dessa krav strider dessutom uppenbart mot EU-fördraget, vilket föreskriver enighet i skattefrågan.
Detta är anledningen till att jag ser mig tvungen att rösta emot resolutionsförslaget.

Skinner (PSE)
. (EN) Punkt 12 är oförenlig med den åsikt som Labourpartiet i Europaparlament hyser, att konsumtionsavgifter på tobak och alkohol bör harmoniseras uppåt för att uppnå det sociala målet att minska användningen och för att ge uttryck åt styrkan i vår uppfattning - det vill säga att man kan beskatta av sociala skäl.

Andersson, Färm, Hedkvist Petersen, Hulthén och Hans Karlsson (PSE)
. Vi röstade ja till betänkandet i sin helhet, eftersom vi anser att EU till exempel bör kunna tillträda Europakonventionen om mänskliga rättigheter, vilket förutsätter att unionen ges status som juridisk person.
Vi anser att en sådan förändring i och för sig kan göras med bibehållna beslutsmodeller och med bibehållen institutionell struktur. Således anser vi däremot inte att de tre pelare som i dag utgör EG och EU bör slås samman till en enda pelare.
Pelarstrukturen avspeglar den politiska åtskillnad som gjorts mellan över- och mellanstatliga samarbetsområden, och det faktum att pelarstrukturen ger upphov till en rättsligt sett omständlig situation räcker inte som motiv för att avskaffa den.
Berthu (NI)
 - (FR) Om det förelåg något tvivel om vikten av Carnero González betänkande, där han kräver att Europeiska unionen hädanefter skall betraktas som juridisk person undanröjdes det av gårdagens debatt. Talarna överträffade varandra i federalistisk iver och raserade på så sätt all den omsorgsfulla bevisföring som föredraganden hade byggt upp för att bevisa att hans reform var fullständigt harmlös.
Giorgio Napolitano talade om inrättandet av en ?övernationell enhet?. Andrew Duff frammanade nödvändigheten av att unionen skulle bli en fullvärdig ?avtalsslutande part? på den internationella scenen. Jo Leinen förklarade att beviljandet av status som juridisk person till unionen i själva verket bara var ett dokument som kompletterade alla övriga federalistiska förslag. Avslutningsvis förklarade kommissionen att det handlade om en ?väsentlig? reform och att den var beredd att stödja förslaget.
Det är alltså tydligt att förslaget att bevilja Europeiska unionen, förutom Europeiska gemenskaperna, status som juridisk person har som mål att på den internationella scenen skapa en ny, fullvärdig aktör som bland annat kommer att utnyttja alla de möjligheter som finns i artikel 24 i Fördraget om Europeiska unionen (i synnerhet i dess reviderade form efter Nice) för att så småningom frånta medlemsstaterna självbestämmandet över deras utrikespolitik. Då kommer Europa, utan medborgarnas uttalade medgivande, att gå in i den överstatliga eran.
Som vi visat i den reservation som bifogats betänkandet anser vi i stället att Europeiska unionen bör förbli en organisation sui generis av självständiga och ansvarsfulla stater - det vill säga självständiga och ansvarsfulla nationella demokratier - som har formen av ett nätverk. Det kommer att bli en uppgift för det konvent som sammanträder under de kommande månaderna att finna den kombination som på bästa sätt gynnar den frivilliga synergin utan att döda folkens valfrihet.

Theorin (PSE)
. Jag kan inte rösta på Carnero González betänkande av bl.a. följande skäl:
Jag stöder ett mellanstatligt samarbete. Betänkandet har en klart överstatlig karaktär. Att som föredraganden föreslår göra unionen till en juridisk person är ett hot mot det mellanstatliga unionssamarbetet. Förvandling av EU till en juridisk person innebär ytterligare ett steg mot en europeisk federation. Detta kan jag inte stödja.

Hudghton (Verts/ALE)
. (EN) Det överväldigande budskapet i det här betänkandet är att Europeiska kommissionen har försummat fiskberedningssektorn. Sektorn står inför följderna av en stor mängd gemenskapslagstiftning, från förvaltningsåtgärder inom ramen för den gemensamma fiskeripolitiken, hygien och livsmedelssäkerhet, till miljön, men ändå ignoreras den alltför ofta.
Direktivet om avloppsvatten är ett förstklassigt exempel på hur beredningssektorns intressen förbises. Det gläder mig därför att utskottet har stött mina ändringsförslag, i vilka betonas att lagstiftningens följder bör utvärderas till fullo och, uttryckligen, att kommissionen bör stödja utvecklandet av vattenreningssystem, som det som nyligen inrättades av ett beredningsföretag i min egen hemtrakt i nordöstra Skottland.
Större uppmärksamhet måste ägnas åt strukturstöd. Beredningsföretagen har drabbats hårt av förvaltningsåtgärder inom ramen för den gemensamma fiskeripolitiken, från kvotminskningar till stängningar, men fått liten eller ingen hjälp.
Strukturstöd bör vara positivt och inte bara utgöra en reaktion på förvaltningsåtgärder, utan med framförhållning stödja sektorn, främja ny teknik och uppmuntra till effektiv marknadsföring.

Talmannen. -
Jag förklarar omröstningarna avslutade.
(Sammanträdet avbröts kl. 13.38 och återupptogs kl. 15.00.)

Talmannen. -
Nästa punkt på föredragningslistan är debatten om aktuella och brådskande frågor av större vikt.

Talmannen. -
Vi börjar med den gemensamma diskussionen om följande resolutionsförslag:
B5-0146/2002 av Muscardini för UEN-gruppen om Colombia;
B5-0149/2002 av Salafranca Sánchez-Neyra för PPE-DE-gruppen om Colombia;
B5-0159/2002 av Gasòliba i Böhm m.fl. för ELDR-gruppen om situationen i Colombia;
B5-0160/2002 av Lipietz med flera för Verts/ALE-gruppen om kidnappningen av Ingrid Betancourt och den avbrutna fredsprocessen i Colombia;
B5-0167/2002 av Medina Ortega med flera för PSE-gruppen om den avbrutna fredsprocessen i Colombia;
B5-0168/2002 av Marset Campos med flera för GUE/NGL-gruppen om Colombia.

Salafranca Sánchez-Neyra (PPE-DE).
Herr talman! Jag tror att vi alla måste beklaga avbrottet i den fredsprocess som president Pastrana med sådant politiskt mod initierade i början av sitt mandat.
Herr talman! Jag måste erkänna att jag, efter att tillsammans med andra kolleger varit i Los Pozos i ett möte med ?Tirofijo? och FARC-ledningen förvånar detta beslut mig inte. Vid det tillfället bönföll vi att de medborgare i Europeiska unionen som kidnappats av FARC skulle släppas fria, samt en sjuk colombiansk senator på begäran av hans fru och dotter. Jag behöver inte tala om att vi inte nådde något resultat.
Herr talman! I dag måste detta parlament ännu en gång höja sin röst för att fördöma alla mord, inklusive det senaste på senator Marta Catalina Daniels, alla brott mot de mänskliga rättigheterna i Colombia och kräva att FARC släpper alla kidnappade personer, inklusive presidentkandidaten Ingrid Betancourt.
Vårt parlament har alltid stått för att använda fredliga medel och dialog för att lösa konflikten men med vetskap om att dialog måste önskas av båda parterna, och att ett samhälle inte inför våldet kan förbli ständigt tyst och utan att se eller höra.
Jag anser att det colombianska folket förra söndagen visade civilkurage och demokratisk mognad. Herr talman, därför måste världssamfundet, detta parlament och Europeiska unionen i allmänhet, i dag mer än någonsin och nu då nästa presidentval närmar sig, fortsätta att uttrycka sin solidaritet med och stöd till landets lagliga regering, tillsammans med de demokratiska krafterna och det civila samhället. Som vanligt bör vi kräva att man för att övervinna de svåra problem landet har måste använda fredliga medel, nå samstämmighet, försoning, rättvisa och föra dialog. Vi måste insistera på att problemen inte kan lösas med hjälp av våld, när det colombianska folket kräver fred. Herr talman, avslutningsvis anser jag att detta parlament borde vara med Colombia i detta viktiga presidentval.

Sánchez García (ELDR).
Herr talman! Vi talar åter om Colombia, ett kärt land på den amerikanska kontinenten, men tyvärr ännu en gång på grund av negativa frågor som drabbar det.
Om vi analyserar de senaste händelserna i Colombia står vi inför ett panorama som är allmänt nedslående och dramatiskt, där situationen för de mänskliga rättigheterna är under all kritik. Vi är dock optimistiska och vi bör sätta förtroende och hopp till förhandling, dialog och respekt för toleransen, för att uppnå fred i Colombia en gång för alla.
Det skulle kanske vara lägligt att vid detta tillfälle tala om en upplyst europé, den tyska naturvetaren Alexander von Humboldt, som för precis 200 år sedan närmade sig detta amerikanska landområde och lade grunden för samarbete mellan folken och försvaret av mänskliga rättigheter.

Medina Ortega (PSE).
Herr talman! Visst kan jag ha mitt inlägg före Auroi så att hon hinner hit.
Flera politiska grupper har lagt fram resolutionsförslag och sedan har vi kommit överens om ett förslag till gemensam resolution, som just nu - tror jag - skulle få stöd från den största delen av kammaren. Som andra talare sagt före mig är situationen i Colombia en smärtsam fråga för oss alla, eftersom vi hade satt mycket hopp till möjligheten att kunna genomföra fredsprocessen.
President Pastrana har ägnat sitt mandat praktiskt taget till detta arbete, med ett antal mycket generösa eftergifter till gerillaorganisationerna. Han har inlett förhandlingar såväl med FARC som med ELN och har trots det inte nått resultat.
Rent konkret tilldelades FARC ett territorium stort som Schweiz. En komplett enklav där de kunde röra sig helt fritt och dessutom, i slutändan, då det fortfarande fanns möjligheter till genombrott förlängde president Pastrana överenskommelserna eller förhandlingen i syfte att försöka nå ett avtal. Och just under förlängningsperioden startar FARC en kidnappnings- och mordkampanj som kulminerar i mordet på senator Daniels och kidnappningen av presidentkandidaten Ingrid Betancourt. Samtidigt fortsätter FARC sin utpressningsverksamhet och hävdar en påstådd rätt att ta ut skatt på organisationer som ägnar sig åt försäljning av narkotika, vilket - enligt min uppfattning - tar all legitimitet från den. En organisation som deltar i våldshandlingar, av gratis karaktär, och försöker sko sig på narkotikahandeln förlorar all grund för legitimitet.
Vi är således besvikna just nu, och känner en viss hopplöshet, även om det inte innebär att vi skall avstå från möjligheten att nå ett avtal.
Första steget är alltså att konstatera att FARC inte uppfyllt sina åtaganden och att de praktiskt taget sett nått ett slut på fredsprocessen. De har lämnat regeringen utan möjligheter att förhandla, eftersom det inte går att förhandla med dem som dödar och kidnappar. Å andra sidan är det nödvändigt att försöka återuppta fredsprocessen och lämna dörren för förhandling öppen.
Från Europeiska unionen har vi hittills stött denna förhandlingsprocess, inklusive konkreta förslag, ägnade att mildra några av de sociala problemen. Det är uppenbart att en slutgiltig lösning på Colombias problem inte bara handlar om att våldet upphör utan att man måste gå till botten med de sociala och ekonomiska problem som ger upphov till dem. Men för att nå dit måste man först uppnå fred.
Jag vet inte om det nu skulle vara möjligt att ingjuta lite förtroende och besinning, men jag tror att Europeiska unionen - avseende problemet i Colombia - har en fördel i och med avståndet och dessutom den vilja man alltid visat att t.ex. underlätta Colombias export i ett antal nyckelsektorer.
Därför inriktar sig vår resolution å ena sidan på att visa den grupps ansvar som orsakade fredsprocessens sammanbrott och å den andra att lämna möjliga förhandlingsvägar öppna, samt på att begära att de europeiska institutionerna tålmodigt skall fortsätta med detta så långa och komplicerade uppdrag och ge det stöd som behövs för att underlätta processen, och naturligtvis inte ge efter för misströstan utan ha förtroende för att man i slutändan återgår till det förnuftiga och till förhandlingsbordet.
Jag tror att de europeiska institutionerna kan vara delaktiga i detta och vi hoppas att kommissionen skall kunna vara till hjälp för att lösa denna allvarliga och gamla konflikt.

González Álvarez (GUE/NGL).
Herr talman! Jag skall börja med att läsa en mycket liten del av det dokument vi fick i dag i Delegationen för förbindelserna med Centralamerika och Mexiko och jag säger läsa den eftersom jag inte vill att man skall tro att jag tolkar den. Hittills har inläggen verkat något obalanserade.
Jag skall läsa vad den icke-statliga organisationen för skydd av de mänskliga rättigheterna säger, ?Human Watch World?: ?situationen för de mänskliga rättigheterna i Colombia försämrades tydligt under förra året. Under de tio första månaderna år 2001 registrerade organisationen 92 massakrer som definierats som mord på tre eller fler personer samtidigt och på samma plats. De paramilitära grupper som är kopplade till säkerhetstjänsten bar ansvaret för fler massakrer än gerillan och den nationella kidnappningsepidemin, varav hälften begåtts av gerillan, visade inte tecken på att minska.?
Kom också ihåg att det finns två miljoner colombianer som tvångsförflyttats och att det största antalet tvångsförflyttningar, 300 000, skedde under året. Och kom också ihåg att man fortsatte att mörda förkämpar för de mänskliga rättigheterna, fackföreningsmän, journalister, regeringsutredare och andra ledare på grund av deras arbeten.
Herr talman! Vi skall i dag rösta om en resolution. Jag tyckte bättre om den vi antog förra året. Jag tyckte att den var mer balanserad, eftersom den mycket tydligt påminde om och kritiserade den konstanta besprutningen av odlingarna och att man inte främjade alternativa odlingar för att undvika ohälsa bland människor och de ständiga övergreppen mot den biologiska mångfalden.
Den påminde också om att Europeiska unionen borde ha en icke-militaristisk inställning, en som stöder försvaret av de mänskliga rättigheterna, dialog och fred. Vi insisterar på detta i dag och jag håller med övriga kolleger att det skall vara så. Resolutionen tog också upp att det är mycket svårt att nå en dialog, eller överenskommelser, eller fred då man beaktar att 60 procent av den colombianska befolkningen lever på under en dollar. Herr talman, jag tyckte därför att det behövdes en balans i förhållande till tidigare inlägg även om jag instämmer i de flesta av mina kollegers inlägg. Men man måste komma ihåg andra aktörer i kriget i Colombia som har mycket stort inflytande på att det inte är fred.

Auroi (Verts/ALE).
Herr talman! Som ni förstår är jag som ledamot i Gruppen De gröna speciellt glad att i egenskap av medförfattare framlägga denna resolution eftersom Ingrid Betancourt fortfarande hålls fängslad av FARC-gerillan, det vill säga av en liten grupp våldsamma paramilitärer som redan tidigare gjort sig skyldiga till mord på syndikalister eller företrädare för arbetarrörelserna inom det colombianska samhället. Mina kolleger har nyss påmint mig i hur hög grad det colombianska folket är i behov av fred och lugn snarare än av den här sortens aktioner.
Vi har ännu inte fått några lugnande nyheter om Ingrid Betancourts belägenhet. Därför måste de berörda regeringarna och kommissionen förbinda sig att skaffa upplysningar och hjälpa till att befria Ingrid Betancourt. Men dessutom måste vi som redan påpekats välkomna president Pastranas uttalande, där han säger sig vara beredd att verkligen ingripa hårdare mot denna form av aktioner och att dessutom garantera säkerheten i det colombianska samhället.
Om president Pastrana lämnar dörren öppen för förhandlingar måste dessa naturligtvis gälla respekten för de mänskliga rättigheterna och återupprättandet av sunda förhållanden i Colombia för att detta land äntligen skall kunna fungera som en verklig demokrati.
Europeiska unionen bör alltså stödja allt samarbete som bidrar till att förstärka de mänskliga rättigheterna. Den bör också kontrollera att det europeiska biståndet når sitt mål, det vill säga att det gagnar det colombianska samhället.

Cushnahan (PPE-DE).
Herr talman! Det är svårt för någon av oss i denna kammare att förstå hur en människa kan döda en annan, men ändå dödar i Colombia soldater i gerillagrupper och i paramilitära grupper varandra och tusentals civila utan betänkligheter - och i vissa fall med nöje.
Detta resulterade i över 400 massakrer under 1999. Tråkigt nog har inte en enda person ställts inför rätta för dessa 400 massakrer anställda av regeringen, paramilitära grupper och gerillagrupper. Vanliga människor i Colombia lever och lider i en miljö av förtryck som inte bara skapas av dessa paramilitära grupper och gerillagrupper, utan ofta också av en regering som antingen är ovillig eller oförmögen att skydda dem.
Som ett organ som konsekvent har försvarat grundläggande rättigheter och social rättvisa, måste vi göra allt som står i vår makt för att bidra till att få till stånd fred i ett land som har levt med inbördeskrigets fasor i över fyra årtionden. I våra enskilda medlemsstater, och samfällt som Europeiska unionen, måste vi utöva alla upptänkliga påtryckningar för att få regeringen och FARC-gerillan tillbaka till förhandlingsbordet, inom ramen för ett verkligt eldupphöravtal som respekteras av alla parter i konflikten.
Vi måste också stödja de grupper som arbetar för fred inne i Colombia, vilka har gett civila en säker hamn, men som på sista tiden har attackerats av AUC och FARC. Dessutom måste vi övertala Förenta staterna att finansiera fredsinitiativ i stället för att bara ge mer pengar till den colombianska regeringen för militära insatser och narkotikabekämpning.
Människorna i Colombia är trötta på krigandet. Vi måste, som ett demokratiskt valt forum, använda vårt moraliska anseende för att hjälpa människorna i Colombia i deras kamp för att få slut på konflikten i sitt land.

Alyssandrakis (GUE/NGL).
Herr talman, herr kommissionär, mina damer och herrar kolleger! Den grundläggande frågan är om vi skall framhärda med den fredsprocess som börjat mellan Colombias regering och gerillan eller om vi skall försöka lösa problemet på andra sätt, och vilka dessa sätt i så fall skall vara.
Vi kan inte godta någon annan linje än fredsprocessen som bland annat har samband med sådana förändringar vilka det colombianska samhället är i akut behov av för att inte hamna i samma situation som Argentina.
President Pastranas beslut innebär att välja våldet. Samtidigt legaliserar beslutet bland annat den verksamhet som bedrivs av de paramilitära organisationerna vilka har begått så många mord i Colombia. Tyvärr stöder Europeiska unionen tillsammans med Förenta staterna president Pastrana, vilket betyder att de stöder våldet. Ni, mina damer och herrar kolleger, vet emellertid lika bra som jag att våld föder våld, vilket i sin tur föder våld.

Fischler
Ärade herr talman, ärade damer och herrar! Kommissionen delar parlamentets betänkligheter när det gäller den nuvarande situationen i Colombia och delar också den uppfattning som kommer till uttryck i resolutionsförslaget, att en förhandlingslösning är den enda gångbara vägen för att stödja ett biläggande av den mångåriga konflikten i Colombia. Denna hållning har tagit sig uttryck i talrika förklaringar. Den direkta roll som några medlemsstater spelar i detta sammanhang skall här likaså ges erkännande.
Kommissionen välkomnar dessutom förslaget att stödja avdelningskontoret för FN:s kommission för mänskliga rättigheter i Bogota. Det har vi redan gjort och vi kommer att fortsätta vår hjälp i framtiden. Dessutom stöder kommissionen även FN:s flyktingkommissaries verksamhet i Colombia. Kommissionen håller fast vid sitt engagemang för fredsprocessen. För detta ändamål undertecknade nyligen kommissionär Patten och den colombianska utrikesministern ett avtal för finansiering av det första fredslaboratoriet. Det är vår avsikt att genom program för regional utveckling och fred även fortsättningsvis ge vårt stöd till det civila samhället i Colombia i dess ansträngningar att nå en varaktig fred. Kommissionen undersöker för närvarande inom vilka specifika områden projekt kan finansieras. Samtidigt fortsätter vi med vårt direkta stöd till konfliktens offer genom humanitär hjälp som ställs till förfogande genom ECHO och från icke-statliga organisationer.

Talmannen. -
Tack, herr kommissionär.
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 17.30.

Talmannen. -
Nästa punkt på föredragningslistan är en gemensam debatt om följande resolutionsförslag:
B5-0132/2002 av Watson m.fl. för ELDR-gruppen om Taiwans observationsstatus i Världshälsoorganisationen;
B5-0138/2002 av Frassoni m.fl. för Verts/ALE-gruppen om Taiwans observationsstatus vid Världshälsoförsamlingens årliga möte i maj 2002 i Genève;
B5-0147/2002 av Collins för UEN-gruppen om Taiwans observatörsstatus i Världshälsoorganisationen;
B5-0150/2002 av Langenhagen m.fl. för PPE-DE-gruppen om Taiwans observationsstatus vid Världshälsoförsamlingens årliga möte i maj 2002 i Genève.

Malmström (ELDR).
Herr talman! Denna debatt handlar om Taiwan och WHO, och alla grupper är överens om att vi vill ge Taiwan möjlighet att delta som observatör i mötet i Genève om några veckor.
Taiwan är ett land med ett mycket ambitiöst program inom hälsoområdet och som har en av de längsta medellivslängderna i Asien. Barndödligheten är låg och man har utrotat många av de sjukdomar som ett stort antal länder i världen fortfarande kämpar med, t.ex. kolera, vattkoppor och malaria.
En delegation från det taiwanesiska hälsoministeriet gästade oss här i Strasbourg vid förra sessionen, och vi fick då möjlighet att höra litet om de erfarenheter man gjort i landet. Många goda erfarenheter har gjorts i Taiwan och det finns en stor vilja att bidra, både kunskapsmässigt och ekonomiskt. Vi vet att WHO är i stort behov av ekonomiskt stöd.
Herr talman, jag vill också nämna något som rör det politiska Taiwan. Min grupp, den liberala gruppen, stöder den demokratiska utvecklingen i Taiwan. Vi ser väldigt positivt på det som har hänt och stöder det taiwanesiska folkets rätt att självt bestämma över sin framtid.
Vi bjöd för ett par månader sedan hit president Chen Shui-bian för att ge honom det liberala frihetspriset, men han fick inget visum av de franska myndigheterna. Vi försökte då bjuda honom till Belgien. Han fick inte visum där heller. Man hänvisade till en EU-överenskommelse om att inte bjuda in Taiwans president, eftersom detta skulle hota relationerna till Kina. I förra veckan bjöd vi in honom till Sverige på ett privat arrangemang. Han fick inte visum till mitt land heller.
När jag nu undersökt vilka regler som gäller, får jag veta att det inte finns någon sådan överenskommelse på EU-nivå. Det vore klargörande att få veta vad som egentligen gäller.
Jag tycker att detta är ett otäckt kryperi för diktaturen i Kina. Det borde vara självklart att en demokratiskt vald ledare får visum när han till exempel inbjuds av sina liberala kamrater.
Schroedter (Verts/ALE)
Herr talman! Jag skulle vilja ansluta mig till föregående talare. I Taiwan lever 23 miljoner människor i en demokrati som dessutom är stabil, och Taiwan är helt klart inget land som ständigt bereder oss problem. Trots detta är det föremål för denna debatt om brådskande frågor. Dessa 23 miljoner människor i sitt demokratiska samhälle är nämligen uteslutna från de internationella organisationerna.
Det handlar då inte om ett land som i första hand är bidragsmottagare utan om ett land som aktivt stöder de internationella organisationerna. Taiwan har varit särskilt aktivt i WHO. Det skulle vara ett misstag om inte detta land kunde delta i ett internationellt sammanhang. Därför kunde det vara ett första steg om landet fick observatörsstatus och om det i framtiden kunde vara verksamt inom andra internationella organisationer. Kanske finns det vissa interimslösningar som gör det möjligt för Taiwan att vara med. Jag frågar kommissionen om den är beredd att stödja parlamentets ståndpunkt i denna fråga.

Langenhagen (PPE-DE)
Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! Europeiska unionen är inte bara en politisk och ekonomisk framgångshistoria, utan vi har även uppnått nivåer inom hälsovården, som många länder bara kan drömma om. En god hälsa är för varje medborgare på jorden av utomordentlig betydelse, men bara genom tillgång till information och medicinsk omvårdnad kan den allmänna hälsan förbättras. Och mycket kan helt enkelt bara lösas gemensamt och i samspel mellan olika krafter. Jag tänker då exempelvis på infektionssjukdomar som malaria, tuberkulos, aids eller andra. Världshälsoorganisationen med sina i dag 199 medlemmar har som målsättning att förbättra hälsan över hela världen. Hälsan är något värdefullt som alla människor borde komma i åtnjutande av. Därför är det min övertygelse, att ingen som vill medverka till människornas väl i sitt eget land och i andra länder får uteslutas från ett område som angår alla människor.
Taiwan har gett uttryck åt sin önskan att engagera sig i WHO såväl ekonomiskt som tekniskt. Därför tycker jag det kan rättfärdigas, för att inte säga anbefallas, att garantera Taiwan observatörsstatus på Världshälsoorganisationens årsmöte. Jag känner genom egna iakttagelser mycket väl de politiska problem och motsättningar som finns i Taiwan. Som alltid finns den skyldige inte bara på den ena sidan. Men det är min fasta övertygelse, att politiska motsättningar inte får leda till att ett land förvägras delta i det internationella arbetet på hälsoområdet, och därför vädjar jag med eftertryck om bifall för den här gemensamt inlämnade resolutionen.

Fischler
Herr talman, mina damer och herrar! Kommissionen stöder i princip de taiwanesiska ansträngningarna, inte enbart i samband med frågan som diskuteras just nu, utan på det hela taget även ansträngningarna när det gäller att kunna delta i internationella myndigheters och organisationers arbete, förutsatt att det finns tillräckliga ekonomiska eller andra relevanta skäl för detta deltagande. Ett sådant deltagande måste emellertid vara förenligt med Taiwans status och EU-politiken som avser ett förenat Kina.
Vi har yrkat starkt på att bevilja Taiwan medlemskap i WTO och har tillsammans med USA bidragit till att skapa garantier för en smidig taiwanesisk anslutning. Vi har även stött Taiwans deltagande i flera internationella organisationer, inklusive OECD, och deltagande i Kyotokonventionen om förenkling och harmonisering av tullförfaranden liksom i flera internationella fiskeorganisationer.
Vi erkänner helt och hållet Taiwans prestationer på hälsoområdet liksom det tilltagande engagemanget inom internationella hjälp- och hälsoaktiviteter. Vi är därför för en utvidgning av kontakterna mellan Taiwan och Världshälsoorganisationen, såvida reglerna inom denna organisation tillåter detta. Det ser emellertid inte ut som att Taiwan uppfyller de kriterier som fastställts i WHO-förordningen för ett medlemskap i WHO, eftersom ett sådant endast är möjligt för stater.
Från rättslig synpunkt framgår det inte klart om dessa WHO-regler skulle göra det möjligt för Taiwan att få observationsstatus i Världshälsoförsamlingen. Vi kommer tillsammans med medlemsstaterna att beakta den rättsliga situationen när det gäller att fastställa en rimlig ståndpunkt inför och under den förestående Världshälsoförsamlingen i maj. Dessutom är vi återigen beredda att tillsammans med medlemsstaterna undersöka möjligheten till andra former av ett taiwanesiskt deltagande i WHO:s arbete, i synnerhet genom icke-statliga kanaler, såvida detta är förenligt med de relevanta WHO-reglerna.

Talmannen. -
Tack, herr kommissionär.
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 17.30.

Talmannen. -
Nästa punkt på dagordningen är en gemensam debatt om följande resolutionsförslag:
Zimbabwe
B5-0139/2002 av Maes m.fl. för Verts/ALE-gruppen om situationen i Zimbabwe;
B5-0158/2202 av van den Bos och Nicholson of Winterbourne för ELDR-gruppen om situationen i Zimbabwe;
B5-0166/2002 av Junker m.fl. för PSE-gruppen om Zimbabwe;
B5-0169/2002 av Morgantini för GUE/NGL-gruppen om Zimbabwe;
B5-0173/2002 av van Orden m.fl. för PPE-DE-gruppen om situationen i Zimbabwe;
Moldavien
B5-0134/2002 av Thors och Nicholson of Winterbourne för ELDR-gruppen om situationen för de mänskliga rättigheterna i Moldavien;
B5-0140/2002 av Schroedter m.fl. för Verts/ALE-gruppen om situationen i Moldavien;
B5-0145/2002 av Belder för EDD-gruppen om situationen för de mänskliga rättigheterna i Moldavien;
B5-0151/2002 av Sacrédeus m.fl. för PPE-DE-gruppen om rättigheterna för den parlamentariska oppositionen i Moldavien;
B5-0165/2002 av Wiersma och van de Berg för PSE-gruppen om den politiska situationen i Moldavien;
B5-0170/2002 av di Lello Finuoli för GUE/NGL-gruppen om situationen i Moldavien;
Kirgizistan
B5-0141/2002 av Staes m.fl. för Verts/ALE-gruppen och Bowis och Posselt för PPE-DE-gruppen om situationen i Kirgizistan;
B5-0156/2002 av Di Pietro och Nicholson of Winterbourne för ELDR-gruppen om situationerna för de mänskliga rättigheterna i Kirgizistan;
B5-0164/2002 av Sakellariou och Koukiadis för PSE-gruppen om situationen i Kirgizistan;
Fallet Hamma Hammami i Tunisien
B5-0133/2002 av Nicholson of Winterbourne för ELDR-gruppen om Tunisien;
B5-0142/2002 av Cohn-Bendit och Flautre för Verts/ALE-gruppen om fallet Hamma Hammami (Tunisien);
B5-0152/2002 av Oostlander och Morillon för PPE-DE-gruppen om Tunisien;
B5-0161/2002 av Pasqua för UEN-gruppen om fallet Hamma Hammami (Tunisien);
B5-0162/2002 av Napoletano m.fl. för PSE-gruppen om Tunisien;
B5-0171/2002 av Boudjenah och Eriksson för GUE/NGL-gruppen om de mänskliga rättigheterna i Tunisien och fallet Hamma Hammami.
Zimbabwe
Maes (Verts/ALE).
Herr talman, herr kommissionär, ärade kollegor! Det ännu inte slutgiltiga resultatet från valet i Zimbabwe pekar mot att president Mugabe har fått en majoritet av rösterna. Detta var också väntat. Man har gjort allt för att uppnå detta resultat och ändå var majoriteten mindre än man hade kunnat vänta sig. Jag vill trots detta benämna valet en moralisk seger för oppositionen, som själv talar om stulna val.
Efter de stulna valen i Tchad och de förfalskade valen i Zambia är detta val det tredje som jag inte ens med den bästa vilja i världen kan kalla fritt och rättvist enligt de internationella normerna, hur måttliga vissa andra afrikanska länder, av för dessa länder typiska skäl, än är i sina omdömen. Det fanns ju indikationer redan på förhand: man hade väntat sig 4,5 miljoner väljare och tryckt upp 7,5 miljoner röstsedlar för att vara beredd på allt, det fanns för få vallokaler för att låta alla rösta på ett riktigt sätt, det rådde läglig förvirring om vem som skulle rösta var, eftersom olika val till olika nivåer hölls på samma dag samtidigt som omröstningen skulle genomföras på olika platser.
Detta är endast de tekniska aspekter som understryker Mugabes slughet. Ännu viktigare var den terror som pågick dessförinnan, de hinder som den härskande eliten reste för att hindra oppositionen från att hålla möten, de statliga radio- och TV-bolagens monopol, hindrandet av journalisterna i deras arbete, hindrandet av observatörerna, kidnappningarna som även omfattade viktiga fackliga ledare. Jag skulle kunna fortsätta denna uppräkning en lång stund.
Till och med tricket med utdelning av majs långt ifrån vallokalerna hade förutspåtts av oppositionen. Föreställningen med återöppnandet av vallokalerna fulländade skådespelet och ändå måste vi ställa oss frågan: vad skall hända nu?
Valet har inte ägt rum på ett fritt och rättvist sätt, men kan vi underkänna det helt och hållet? Inte heller valen i Zambia och Tchad var fria och rättvisa. Sanktionerna måste finnas kvar. Jag förespråkar inga utökade sanktioner, men de befintliga sanktionerna måste tillämpas och kontrolleras. Däremot förespråkar jag förhandlingar mellan medlemmar från majoriteten och oppositionen, ty landet riskerar att drabbas av ett inbördeskrig.
Slutligen hoppas jag att det kommer till stånd en samlingsregering där oppositionen ingår.

Van den Bos (ELDR).
Självständighetskämparnas generation har svikit sig själva. Även efter afrikanska förhållanden var valet i Zimbabwe en fars. Mugabe har på ett ovanligt brutalt sätt gjort allt för att stanna kvar vid makten. Han skydde inga medel för att röja undan sina motståndare: våld, trakasserier, mord, omfattande arresteringar och anklagelser om högförräderi. Vallagarna ändrades i sista stund. Antalet vallokaler var medvetet för lågt, identitetshandlingar drogs in, media fick inte göra sitt jobb och valobservationen var ett skämt. Politiskt blinda observatörer från Sydafrika har på ett odödligt sätt gjort sig till åtlöje genom att förklara valen för fria och rättvisa.
Mugabe vill hur som helst fortsätta sitt katastrofala styre som har lett till att Zimbabwe befinner sig på randen till hungersnöd, att 80 procent av befolkningen lever under existensminimum och att 60 procent av landets invånare är arbetslösa. Mugabe måste med hjälp av hårdare sanktioner isoleras ytterligare från omvärlden. Befolkningen skall inte straffas på grund av ledarens illdåd. Vilka möjligheter till hårdare sanktioner ser kommissionären? Vad kommer kommissionen att föreslå Europeiska rådet i Barcelona?
Tyvärr är det ofta mycket illa ställt med demokratin i Afrika. Den afrikanska solidariteten med diktatorn Mugabe är tyvärr ett mycket dåligt omen. Våra politiska ansträngningar bör därför inte bara gälla Zimbabwe utan även de andra länderna i regionen. Sydafrika tar emot mycket hjälp från Europa, men bryr sig föga om den befogade kritik som riktas mot dess grannland. Stackars Afrika, stackars befolkning som måste drabbas så av inkompetens och maktlystna och korrupta ledare. När kommer en generation av demokrater att komma till makten i Afrika?

Swoboda (PSE)
Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! Mugabe ser ut att ha vunnit valet. Jag kan erinra mig andra valsegrar som har fört fram presidenter, vilka efter mycket kort har flytt fältet, och efter mycket kort tid var dessa presidenter inte längre presidenter. Jag vill inte dra några direkta paralleller. Jag tycker bara att president Mugabe inte bör glädja sig för tidigt över att han besegrat sina motståndare, i synnerhet eftersom detta val har ägt rum under de allra sämsta förutsättningar - skrämsel, polisingripanden mot oppositionens medlemmar och anhängare osv.
Vad som gör mig bedrövad är inte bara situationen i själva Zimbabwe, utan att även många afrikanska stats- och regeringschefer och ?führern? Mugabe indirekt erbjuder en skyddande sköld genom att de också godkänner hans valseger. Kanske är det rädslan för en ny nykolonialism som ligger bakom detta, något som Europa och även USA och andra länder ju skulle kunna utöva. Därför går det verkligen inte för sig att en och annan bland oss har sådana baktankar. Det kan så vara, men det är inte Europeiska unionens politik. För oss handlar det om människorna som lider av hungersnöd där, som lever under förtryck där. Jag fick nyligen möjligheten att på en jurys vägnar överlämna ett pris till Amartya Sen, nobelpristagaren. Just denna man har gång på gång hänvisat till att demokrati och utveckling hör ihop och inte kan åtskiljas. Därför anser jag att Europeiska unionen skall göra allt för att skapa demokrati och förutsättningar för ekonomisk utveckling även i detta land.
Vi - det vill säga alla från Europaparlamentet som skall delta i den gemensamma parlamentariska AVS-EU-församlingens sammanträde i Kapstaden - kommer säkerligen även att ägna oss åt detta. Vi kommer i synnerhet att också behöva be Sydafrika att göra skälig rättvisa åt sin stora roll i södra Afrika. Vi kommer trots de ekonomiska svårigheterna tyvärr även att behöva tillgripa en förstärkning av sanktionerna. Men än en gång har det sagts: om de afrikanska grannarna skulle hjälpa Europeiska unionen att agera mot denna diktatoriska regim skulle vi säkert nå framgång inom kort och också verkligen kunna hjälpa människorna i detta prövade land.
(Applåder)

González Álvarez (GUE/NGL).
Herr talman! Mellan 2000 och 2001 försvarade och antog detta parlament över 6 resolutioner om Zimbabwe och i dag, efter valet förra helgen, fortsätter vi att begära att man skall återupprätta rättsstaten och demokratin, att man skall inleda jordbruksreformen, som är en fråga som hänger i luften, och att man skall avsluta den pågående markockupationen.
Jag tror att det stod klart att av 15 000 oberoende observatörer godkändes endast ett fåtal, att man lade hinder i vägen för Europeiska unionens företrädare och för oppositionen och att Europeiska unionen därför anser att det var ett tydligt fusk. Herr talman, som vanligt är det befolkningen som drabbas av denna situation, med över 550 000 undernärda människor, över 80 procent som lever under fattigdomsstrecket, hälso- och skolsystem som rasar samman och över 2 000 personer i veckan som dör av aids.
Jag tror att det inte går att stoppa om man inte fortsätter att pressa Zimbabwes regering och inte straffar den och att det enda sättet att bidra till en demokratisk förändring är att hjälpa folket, men med press på regeringen.

Van Orden (PPE-DE).
Herr talman! I detta svårt skamfilade presidentval har vi goda skäl att tro att Mugabe i verkligheten förlorade omröstningen och bara lyckades vinna sammanräkningen. Han kommer nu att kunna ha sin fot på det zimbabwiska folket nacke i ytterligare sex år. Detta utgör ett nytt lågvattenmärke för demokratin i Zimbabwe och en katastrof, inte bara för Zimbabwe, utan för hela södra Afrika. Mugabe personifierar alla de mest negativa inslagen i afrikansk utveckling: korrumperad och auktoritär makt med statschefer som skor sig på folkets bekostnad, rasuppdelning, utnyttjande av avundsjuka, politiskt våld och ekonomisk underutveckling.
Zimbabwe är ett vackert och en gång välmående land med möjligheter att vara regionens kornbod. I stället befinner sig ekonomin i kris, med skenande inflation och arbetslöshet, och en halv miljoner av landets invånare lever på randen till svält, uppehållna endast genom världslivsmedelsbiståndet. Omvalet av Mugabe kommer att förvärra alla dessa problem avsevärt.
Jag tror att Mugabe insåg att spelet skulle kunna vara över för ungefär två år sedan, då ZANU-PF var nära att förlora det allmänna valet; det är anledningen till att han under de senaste två åren - inte bara de senaste två veckorna - har försökt ordna det politiska systemet till sin fördel genom en systematisk kampanj med terror och hotelser mot var och en som har vänt sig emot honom. Detta parlament bör hylla Morgan Tsvangirai, aktivisterna inom Rörelsen för demokratisk förändring (MDC) och alla dem som har haft mod att stå upp mot Mugabe under denna tid.
Jag måste säga att det är synd att det tog så lång tid innan det internationella samfundet fick upp ögonen för situationen i Zimbabwe och att Europeiska unionen väntade till elfte timmen innan den införde riktade sanktioner. Åtminstone kan vi i parlamentet hålla våra huvuden högt. Vi har varit aktiva dessa två år igenom.
De afrikanska ländernas hållning har varit en särskild besvikelse. Vi har alltid ansett att i synnerhet Sydafrika har nyckeln till att återställa verklig demokrati och rättssäkerhet i Zimbabwe. Sydafrikas ledare visade sig dock inte infria våra förväntningar. De kunde inte förmå sig att fördöma någon som de kanske betraktar som en broder från befrielsekampen. Vad synd för Zimbabwes folk - för hela Zimbabwes folk.
Åtminstone ansåg sig valobservatörsgruppen från Södra Afrikas utvecklingsgemenskap (SADC) i går i sitt meddelande kunna erkänna att ?valprocessen inte skulle kunna sägas helt uppfylla normerna och standarderna för val i SADC-regionen?. Vad de menar är, tror jag, herr talman, att det helt klart förekom valfusk. Den åsikten hyser säkerligen det fåtal andra internationella observatörer som stannade kvar. Hur förklarar vi annars, till exempel, den bisarra uppgiften att deltagandet i stadsområden lojala mot Tsvangirai var lågt, medan det i ZANU-PF:s fästen på landsbygden var anmärkningsvärt högt? Hur förklarar vi annars de saknade vallådor som plötsligt dök upp fullstoppade med röster på Mugabe?
Det internationella samfundet måste stå fast vid sin föresats. Det får inte erkänna valresultatets laglighet. Jakten på plundrade tillgångar som Mugabe och hans kumpaner har utomlands måste intensifieras. EU:s svarta lista bör utvidgas, och vi måste vidta ytterligare hårda åtgärder. Sydafrika måste börja visa ledarskap och bevisa att det är för demokratiska principer i regionen. Vårt mål måste vara att hjälpa till att återställa demokrati, mänskliga rättigheter och rättssäkerhet i Zimbabwe och att bistå i den ekonomiska utvecklingsprocessen i landet. Vår hårda resolution i dag är ett bidrag till det, och jag hoppas att rådet och kommissionen kommer att lyssna till oss.
(Applåder)

Malmström (ELDR).
Herr talman! Valen i Zimbabwe är ett demokratiskt skämt. Oppositionens valarbetare har hotats, trakasserats, fängslats och dödats. Yttrandefriheten är obefintlig. Många zimbabwier köade i timmar och fick ändå inte lov att rösta. Robert Mugabe har brutit löfte efter löfte och kört sitt land i botten. Zimbabwe, ett land med en fantastisk potential, har under hans ledning gått rakt mot avgrunden.
Det är oroväckande att så många afrikanska ledare bortförklarar incidenterna i Zimbabwe och säger att valen har varit rättvisa. Jag utgår från att utrikesministrarna och kommissionen i Barcelona diskuterar Zimbabwe och beslutar om lämpliga utvidgade sanktioner och en strategi som involverar hela regionen. Man måste sätta stor press på Sydafrika. På intet sätt kan vi erkänna dessa val som rättvisa.
Alltför länge väntade vi med att agera mot Zimbabwe. Vi hoppades och trodde. Det krävdes att vår före detta kollega, Pierre Schori, skulle bli utslängd innan sanktionerna infördes. Herr talman, vi får inte svika demokratikämparna i Zimbabwe.
Belder (EDD).
Herr talman! Enligt vad det verkar kommer Zimbabwes nuvarande president Mugabe måndagen den 1 april att svära eden för ytterligare sex år som statschef. När den 1 april infaller i mitt land, Nederländerna, tänker många på skämt. Om det även kunde gälla även befolkningen i Zimbabwe!
Förlängningen av Mugabes ämbetsperiod är däremot bitter verklighet. Detta grundar sig på det i går offentliggjorda officiella resultatet från det förlängda presidentval som ägde rum under det senaste veckoslutet. Tiden före och händelserna under detta val kännetecknas träffande i landet själv som ?flee and fear elections?, ?ett val av flykt och fruktan?.
Kort sagt var dessa zimbabwiska presidentsval varken fria eller rättvisa. Bara det faktum att många vallokaler nattetid fungerar som tortyranläggningar där Mugabes bestialiska milis pinar och förnedrar medlemmar av oppositionen säger en hel del. Dessa avskräckande uppgifter anger de ohyggliga ramarna för Mugabes hänsynslösa strävan efter att behålla makten.
Herr talman! Det är fullständigt begripligt att Mugabes främsta rival, oppositionsledaren Morgan Tsvangirai, har underkänt valresultatet och sagt att väljarna har blivit förda bakom ljuset. I denna mycket svåra situation är det framför allt besinning och vishet som Tsvangirais parti, Movement for Democratic Change behöver. Enligt vad som sägs söker han juridiska möjligheter att bestrida och ogiltigförklara det officiella valresultatet. Enligt egen utsago är Tsvangirai och hans anhängare i varje fall inte ute efter en konfrontation. Med tanke på den tröstlösa politiska och socioekonomiska situation som Mugabes makthunger har försatt Zimbabwe i, förtjänar denna hållning från den zimbabwiska oppositionen stöd från rådet och kommissionen. För en upptrappning som leder till inbördeskrig kommer att leda till att landets situation förvärras ytterligare.
Trots det förordar jag att rådet och kommissionen samordnar sina insatser med regeringen i USA för att på det internationella planet uttrycka en skarp tillsägelse riktad mot Mugabe. Samtidigt måste man söka efter sätt att upprätthålla stödet till de konstruktiva krafterna i Zimbabwe. De västerländska reaktioner på det angripliga omvalet av Mugabe som jag hittills har noterat, väcker sådana förväntningar. Vissa afrikanska ställningstaganden lyder däremot annorlunda. Där talar man om ?påtagligt fria och rättvisa val?. Om detta verkligen är den rådande politiska uppfattningen i regionen, är södra Afrika på väg mot ordentlig instabilitet. Ett europeiskt upprop mot myndigheterna i framför allt Sydafrika är därför på sin plats.

Fischler
Herr talman, mina damer och herrar! Trots att regeringen gjort allt för att hindra det har Europeiska unionen noggrant följt valprocessen i Zimbabwe, och jag skulle vilja inleda med att uttrycka min stora beundran för det civilkurage och den demokratiska övertygelse som många människor i Zimbabwe visat under väldigt svåra förhållanden.
(Applåder)
Europeiska unionen iakttar verkligen händelserna i Zimbabwe med växande oro. De betänkligheter angående valprocessen som Europeiska unionen för närvarande har formulerat, i det fall artikel 96 fortfarande tillämpas, har visat sig vara fullständigt berättigade. Jag förväntar mig att denna fråga kommer att diskuteras av regeringscheferna i Barcelona och att Europeiska unionen dessutom kommer att avge en förklaring mycket snabbt.
De flesta valobservatörer kommer till slutsatsen att valet inte har avspeglat viljan hos Zimbabwes befolkning och räknar upp en rad fel vid genomförandet av valet. Vi kan ändå konstatera att hur nedslående resultatet av detta val än är, så är det även i fortsättningen väsentligt att världssamfundet ägnar sig åt Zimbabwe och gör allt för att få bukt med krisen där.
En vitt utspridd våldsamhet skulle få allvarliga, framför allt regionala, effekter. Sydafrika skulle på kort sikt stå framför ett flyktingproblem, på lång sikt skulle en sådan kris äventyra de regionala utsikterna till ekonomisk tillväxt och hållbar utveckling. Allt detta skulle ske i samband med ett kraftigt livsmedelsunderskott.
Kommissionen kommer tillsammans med andra partner att ge de humanitära behoven hög prioritet. Det är också av avgörande betydelse att samarbeta med SADC-regeringarna och AVS-staterna vid sökandet efter en gemensam grundval för att hantera krisen i Zimbabwe. Europeiska unionen planerar att sända en high-level troika inom en snar framtid för att diskutera våra betänkligheter när det gäller Zimbabwe med våra SADC-partner på grundval av vår gemensamma förpliktelse i fråga om rättsstat och demokrati. Jag hoppas att Europaparlamentet kommer att spela en väsentlig roll i detta sammanhang.
(Applåder)

Schroedter (Verts/ALE)
Herr talman! Moldavien, vårt sorgebarn, som grannstat. Vi hade länge hoppats att det skulle lyckas för detta land att även med en kommunistisk regering hålla fast vid en ekonomisk utveckling och en kurs i riktning mot Europeiska unionen. Detta är nu ödelagt, och den kommunistiska regeringen visste att de lekte med elden när de införde det ryska språket och gjorde en historieundervisning som företräder en stalinistisk uppfattning obligatorisk. Språk och kultur har redan tidigare utlöst en militär konflikt i detta land, och det lyckades då tack vare en bred samhällelig kompromiss att lugna ned den efter några dagar och att åstadkomma stabilitet inom landet genom långsiktiga aktioner från OSSE:s sida. Detta har regeringen nu ödelagt, och det i ett av världens fattigaste länder! Jag anser att det är fel att regeringen nu försöker att gång på gång dra fram rättfärdiganden. Under de senaste dagarna har vi fått vara med om en del på det området när de har hävdat att andra bär skulden till den politiska krisen. Det gör de själva, för de har försökt att dra sig ur denna kompromiss, och det i ett av de fattigaste länderna i Europa. Om landet nu hamnar i en ekonomisk kris strax innan det blir vår grannstat, då kommer det likaväl att angå oss, och därför anser jag att det är absolut nödvändigt att regeringen ger vika, att den häver dessa beslut och att den ser till att skapa ekonomisk och politisk stabilitet i landet.

Thors (ELDR).
Herr talman! Jag skulle först av allt vilja be om ursäkt för att jag inte deltog i debatten tidigare på grund av vissa tråkiga händelser med min praktikant. Det gläder mig att vi äntligen har tagit initiativ till att diskutera Moldavien. Den liberala gruppen försökte göra det redan i januari.
Allt det som Schröder har sagt stämmer. Vi står inför en mycket svår situation, som skulle kunna leda till en utveckling liknande den i Vitryssland. Vi måste vara klarsynta och inse att det är Vladimir Veronin som har stoppat de ekonomiska reformerna. Dessa händelser har lett till att utbetalningarna från de internationella institutionerna har ställts in.
Vi vet vilka medel som används för att vända Moldavien österut och för att skapa problem med Rumänien. Till exempel har den moldaviska regeringen vägrat att låta människorna inrätta ett ortodoxt samfund i anslutning till den rumänska ortodoxa kyrkan. Detta har fördömts som varande i strid med Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna. Transnistrien behöver inget ytterligare omnämnande; vi känner till situationen, och regeringens nuvarande hållning bidrar inte till att lösa problemen där.
Det kristdemokratiska partiet har nämnts. Det som har sagts under de senaste dagarna i den ryska duman, som har anklagat Rumänien för inblandning, är oroande. Det som har sagts i den ryska duman är inte riktigt. Vi har nu en situation där en rumänsk diplomat har förklarats för persona non grata. Detta orsakar stora spänningar.
Av de skäl som anförts av Schröder är det nödvändigt att parlamentet och kommissionen inriktar sig mycket mer på Moldavien. Vi måste undvika ett nytt Vitryssland. Vi behöver intelligenta sanktioner och intelligenta åtgärder, eftersom det rör sig om ett mycket fattigt land. De av er som har varit i landet vet att barnen i Moldavien har det sämst ställt i Europa.

Sacrédeus (PPE-DE).
Herr talman! Jag instämmer med de två tidigare talarna, Schroedter och Thors. Det är på tiden att Europaparlamentet engagerar sig i Europas fattigaste land.
Moldaviens människor har lidit länge av fattigdom, men också av en exploatering av människor. Till exempel har tiotusentals kvinnor förnedrats inom den s.k. sexindustrin i Västeuropa.
Jag känner personligen Iurie Rosca som är partiordförande för det kristdemokratiska partiet, det största oppositionspartiet i Moldavien, och dess vice ordförande Vlad Cubreacov. I likhet med partiets generalsekreterare Stefan Secareaunu, som nämns i vår resolution i dag, utsätts de för angrepp genom vilka den kommunistiska regeringen under president Vladimir Veronin försöker häva deras politiska immunitet.
Herr talman, jag vill påtala att för inte länge sedan införde justitieministern, också han från det dominerande kommunistpartiet i Moldavien, en suspension av den politiska och ekonomiska verksamhet som bedrivs av kristdemokraterna, som i praktiken är det enda verkliga oppositionspartiet i landet i dag. De människor som står upp för flerpartisystem, för demokrati i Moldavien, förtjänar vår uppskattning och uppmuntran.
Kristdemokraternas arbete har gått ut på att ta sig an grundläggande frågor som språket, kulturen, skolundervisningen och landets västliga demokratiska orientering. Detta har väckt kommunisternas vrede.
Jag vill också påtala att den bessarabiska ortodoxa kyrkan i Moldavien inte får verka fritt. Moldavien är ett materiellt fattigt land. Vi vill inte att det också skall bli fattigt när det gäller demokratin. Vårt ansvar för Moldavien är stort.
Wiersma (PSE).
När en kommunistisk regering tillträdde i Moldavien efter valet för ett år sedan, var det bara en tidsfråga när landet skulle bli föremål för debatt här i parlamentet och i dag har vi kommit dithän. Själv hade jag föredragit att vi hade använt oss av våra direkta kontakter med parlamentet för att ta upp ett antal frågor och därefter eventuellt föra en diskussion, men jag har förstått att vissa partigrupper vill diskutera saken i dag. Det tycker jag verkar bra. Det är viktigt att Europeiska unionen ägnar mer uppmärksamhet åt det som har kallats Europas fattigaste land. Ett land med enorma problem, inte bara politiska utan även samhälleliga problem såsom fattigdom, problem med sjukvården och hjälp till barn som har farit illa. I en sådan situation är det naturligtvis särskilt beklagligt att det är regeringen som skapar motsättningar i ett land som i själva verket är vilset och inte kan välja mellan öst och väst, ett land som är mycket splittrat.
Det som framför allt slog mig var att demonstrationerna den senaste tiden inte bara delvis var mot regeringen utan framför allt för Europa, och detta visar hur motsättningarna i landet utvecklas. Jag tror att regeringen begick ett stort misstag när de kom med de kontroversiella förslag om språket och historieundervisningen som lett till stor uppståndelse. Lyckligtvis har regeringen nu insett att situationen inte är så enkel och har därför, enligt min mening delvis på grund av de högljudda protesterna från utlandet, dragit tillbaka några av sina åtgärder.
Vi skall även understryka att regeringen måste inse att de måste sluta trakassera och motarbeta oppositionen. Man har hotat att häva vissa politikers immunitet. Detta är inte godtagbart enligt min åsikt. Oppositionen måste lämnas i fred på samma sätt som oppositionen på ett värdigt sätt har demonstrerat mot regeringens åtgärder. Det som absolut inte får ske är att den ena parten försöker tvinga den andra åt något håll, vare sig det är i riktning mot Ryssland eller mot Europa. Detta är något som invånarna själva måste kunna fatta beslut om i lugn och ro och i en demokratisk anda.
Som jag nämnde är det lämpligt att inom ramen för den här diskussionen påpeka att Europeiska unionen borde ta ett större ansvar. Jag har förstått att kommissionen undersöker om det är möjligt att på ett mer direkt sätt hjälpa människorna i landet, och då tänker jag närmast på hjälp till sjukvård, social utveckling och liknande. Det vi kan begära av Moldaviens regering och av alla landets invånare tror jag är att de skapar en situation som gör det möjligt för det internationella samfundet att verka på ett effektivare sätt, eftersom vi ofta stöter på svåra hinder för vår verksamhet.
Slutligen anser jag det vara viktigt att uppmana de andra länderna i regionen att bidra till att åstadkomma stabilitet i Moldavien och bidra till att finna en lösning på problemet med Transnistrien, eftersom även det i mina ögon är en kvarnsten runt halsen för Moldavien. I denna fråga menar jag att Rumänien och Ryssland bör inta en mer återhållsam hållning, medan Europeiska unionen tillsammans med OSSE bör söka efter en lösning.

Posselt (PPE-DE)
Herr talman! Moldavien är visserligen ett mycket fattigt land, men kulturellt ett mycket rikt, fantastiskt vackert land i östra delen av Centraleuropa som förbinder krisregionen Balkan med krisregionen vid Svarta havet och Kaukasus. Det visar ändå vilken betydelse detta lilla land har för oss som europeisk union, bortsett från vad kollega Schroedter med rätta påpekade, att det senast efter Rumäniens anslutning kommer att gränsa till Europeiska unionen och förhoppningsvis en dag självt kommer att tillhöra denna union. Vi får inte heller glömma varför Moldavien har tagit denna förskräckliga väg som landet nu har varit tvunget att genomlida under de senaste årtiondena.
Moldavien var offer för Hitler/Stalin-pakten. Moldavien blev i anslutning till detta utplundrat i decennier som europeisk koloni till Sovjetunionen. Detta land kan med denna historia inte längre med egen kraft komma på benen, och det sägs med rätta att det är en mycket farlig potentiell oroshärd. För det första är Ryssland direkt involverat genom Transnistrien, genom den så kallade Dnestr-moldaviska republiken, en förtrupp till nationalistiska och militaristiska, ryska kretsar i Europa, och för det andra är Moldavien präglat av sin historiska och kulturella förbindelse med Rumänien. För att det inte skall leda till ett farligt tvistefrö mellan ett EU-kandidatland å ena sidan och Europeiska unionens mäktigaste granne å andra sidan måste vi göra allt för att stabilisera detta land, det vill säga, verka för mänskliga rättigheter, för rättigheterna för de ansatta kristdemokraterna och andra kolleger i det moldaviska parlamentet, mot de nykolonialistiska strävandena att genom språk och historieförfalskning åter likrikta detta land, för demokrati och rättsstat. Herr kommissionär! Jag tror att vi även måste åstadkomma mer aktiv hjälp än hittills vid institution building, vid uppbyggnad av demokratiska institutioner i detta land. Det är vårt speciella intresse att verka stabiliserande här.

Fischler
Herr talman, ärade ledamöter! Kommissionen är allvarligt oroad med tanke på den politiska och ekonomiska utvecklingen i republiken Moldavien. Det tydliggjorde min kollega Patten förra månaden vid ett möte med den moldaviska utrikesministern Dudeu. Vi välkomnar därför i hög grad Europaparlamentets föreliggande resolution.
Moldavien är Europas fattigaste land, och det har knappast kommit närmare en lösning på konflikten med den avfälliga regionen Transnistrien. Sedan förra sommaren vägrar den moldaviska regeringen att träffa företrädarna för Transnistrien, och det råder en bitter strid om gränskontrollerna där även Ukraina är inblandat. Under den senaste tiden har en obehaglig konfrontationsstämning uppstått mellan den kommunistiska regeringen i republiken Moldavien och de rumänsktalande nationalisterna. I reformprocessen avtecknar sig bakslag i allt större utsträckning, och Internationella valutafonden beviljar inte längre några lån. Dessutom finns det oroväckande tecken på att regeringen nu blickar mot Ryssland för att lösa sina problem.
Orsakerna till landets fattigdom är i första hand av politisk natur. Försummelsen när det gäller att lösa konflikten i Transnistrien väger särskilt tungt. Europeiska unionen undersöker för närvarande hur den kan stödja OSSE i dess ansträngningar att förbättra situationen. Vi har skapat ett relativt generöst hjälpprogram. Omkring 40 miljoner euro ställs för närvarande till förfogande för att stödja landet genom teknisk hjälp, livsmedelshjälp och genom särskilt makroekonomiskt stöd under de närmaste två åren. I detta sammanhang måste det emellertid finnas garantier för att Moldavien också anstränger sig självt för att ge sin ekonomi en mer hållbar grund.
Det stämmer att ECHO har avbrutit sin verksamhet i Moldavien eftersom man hade i uppdrag att ge akuthjälp och inte att få bukt med strukturproblem. Men även om ECHO:s arbete kan fortgå med andra instrument, exempelvis med Tacis, får man ändå inte glömma att man enbart med den hjälpen inte kan få till stånd några politiska lösningar.
Kommissionen är i alla fall redo och villig att undersöka vilka åtgärder som skulle kunna tillgripas inom ramen för tillgängliga medel som är avsedda för att stödja ett biläggande av konflikten i Transnistrien.
(Applåder)

Maes (Verts/ALE).
Kirgizistan är ännu inte en demokrati. Det finns ingen maktdelning, ingen oberoende dömande makt. De mänskliga rättigheterna, pressfriheten och yttrandefriheten utsätts för ständiga kränkningar. Regeringens maktmissbruk är mycket utbrett och människor kastas utan anledning i fängelse på falska grunder. Detta är ett sätt att undanröja politiska motståndare. Det förekommer förtryck av oberoende journalister och regeringen har pressmonopol. Vad kan man under sådana omständigheter förvänta sig som demokrat?
Ändå finns det människor som med stort mod och trots stora personliga risker, såsom Beknazarov har fått erfara, försöker att försvara demokratin i sitt land. Folkvalda, journalister och medborgare som försvarar rättsstaten utsätts för förtryck och till och med tortyr. Men de skall veta att Europeiska unionen står på deras sida. Vi måste utöva påtryckningar mot regeringen. Inom ramen för partnerskapet och samarbetsavtalet har vi möjlighet att utöva påtryckningar i syfte att få regeringen att inleda en dialog med oppositionen, upphöra med tortyren och se till att landet slår in på vägen mot en sann rättsstat.

Bowis (PPE-DE).
Herr talman! Alltför ofta måste vi komma till denna kammare på en torsdagseftermiddag för att göra inlägg som vi helst skulle slippa. Det är verkligen fallet i dag.
Jag har varit i Kirgizistan flera gånger under senare år och sett landet resa sig efter de mörka dagarna under Sovjetimperiet och ange tonen för regionen när det gäller politiska och ekonomiska reformer samt hälsovårdsreformer. Jag har vid dessa tillfällen, liksom senare, hyllat dessa perioder av framåtskridande. Men under de senaste åren har vi börjat oroa oss över utvecklingen i landet. President Akajev, som har en bakgrund i vetenskapsakademin och som valdes i ett fritt val 1991 och omvaldes 1995, har därefter blivit mer av en förtryckande än en demokratisk president. Både parlaments- och presidentvalen år 2000 belyste på ett tråkigt sätt valprocessens bristfällighet.
Vi har oroat oss över att kandidater förbjuds på grundval av teknikaliteter, inte minst på grund av sina kunskaper i det kirgiziska språket, över att pressen nedtystas och undertrycks och över att folkgrupper hindras från att spela sin roll i processen. Betecknande för situationen är gripandet av Azimbek Beknazarov, ordförande för den parlamentariska kommittén för rättsliga reformer. Han fängslades i januari och ställdes inför rätta i februari. Rättegången sköts sedan upp till denna månad.
Det är ett land med många problem inom sina gränser, däribland en brist på naturtillgångar liksom rasspänningar och fientliga infall utifrån. 88 procent av landets befolkning lever på en inkomst under 4 US-dollar per dag. Det behöver inte det ovett som skulle komma från världsopinionen om det förstörde sina demokratiska processer, sin oberoende domarkår och sin yttrandefrihet.
Det är anledningen till att vi i dag lägger fram detta förslag och ber dem lyssna. Vi kommer att vänta på resultat.

Jeggle (PPE-DE)
Herr talman, herr kommissionär, ärade kolleger! Vi diskuterar i dag ett brott mot de mänskliga rättigheterna som har tilldragit sig i Kirgizistan, ett land som vi följer genom delegationen för förbindelserna med Centralasien som jag tillhör. Det är två punkter här som i brist på mer tid framträder som särskilt viktiga. För det första, under mina resor i denna region blev jag tydligt varse en enorm uppbrottsstämning bland folket där och en orientering mot värden som motsvarar våra värden. I motsats till alla länder som vi vid det här laget har tagit upp och inom kort kommer att ta upp i EU, går Centralasiens stater till största delen ensamma på denna väg i riktning mot demokrati utan den stora hjälp som andra stater får. Den enda hjälpen är Tacis. Europeiska unionen ställer ekonomisk och teknisk hjälp till förfogande för Kirgizistan för uppbyggnaden av vederbörliga ministerier inom jordbrukssektorn och den sociala sektorn. Om man nu tänker på befintliga olikheter i mentaliteten, i kulturen, i religionen, den totalt annorlunda historiska utvecklingen, så ger det en del av förklaringen till den stora skillnaden mellan vår och den centralasiatiska förståelsen av demokrati. Med detta vill jag säga att vi får akta oss för att jämföra våra anspråk på demokrati och mänskliga rättigheter för strängt med andra staters anspråk.
För det andra är vi som partner och vänner till Centralasien mycket väl manade att påpeka allvarliga missförhållanden i den form som krävs. Detta gäller desto mer med tanke på att Kirgizistan ju även får ett visst stöd från oss inom ramen för Tacis-programmet. Europaparlamentets föreliggande resolution tar hänsyn till de motsättningar som jag pekat på. Som sagt, å ena sidan erkännande av en säkerligen inte lätt realitet och å andra sidan svårigheten med uppbyggnaden av en fungerande demokrati som skall säkerställa ett deltagande från alla befolkningsgruppers och befolkningsgrupperingars sida. Jag skulle vilja framföra mitt uttryckliga erkännande av de tidigare insatserna. Jag ser emellertid just inom området för mänskliga rättigheter, och Bowis har på ett mycket imponerande sätt hänvisat till detta, snarare bakslag än framsteg, och här måste jag ge uttryck för allvarlig oro. Mänskliga rättigheter och människovärde är grundstenarna i ett modernt samhälle och en stabil demokrati.

Fischler
Herr talman, mina damer och herrar! Kommissionens avdelningar följer läget för de mänskliga rättigheterna i Kirgizistan varje dag, inklusive fallen Felix Kulov och Toptjubek Turgunalijev och nu även det nyare fallet Beknazarov och dennes partner.
Naturligtvis vill inte kommissionen blanda sig i en suverän stats rättsliga angelägenheter, men det uppenbart oproportionerliga tillvägagångssättet från de kirgiziska myndigheternas sida i fallet Beknazarov är mycket oroväckande. Därtill hör isolering och möjligtvis misshandel av Beknazarov som verkar bero på en yrkesmässig felbedömning från hans sida eller kanske på att man ville få bukt med ett olämpligt uppträdande inom hans yrkesutövning, något som dessutom ligger sju år tillbaka i tiden.
Dessutom har processen mot Beknazarov utlöst allmänt missnöje bland befolkningen, och den skulle kunna underminera regeringens trovärdighet allvarligt och till sist landets stabilitet. Dessutom oroar sig kommissionen för att fallet Beknazarov inte verkar vara någonting annat än ett av de allt oftare förekommande exemplen på ett rättsligt förfarande mot politiska motståndare till regeringen.
Kommissionen delar parlamentets uppfattning att Kirgizistan har satt sitt goda rykte på spel under de senaste två åren. Kommissionen har aldrig försummat, och kommer inte heller denna gång att försumma, att framhäva vilken betydelse den fäster vid artikel 2 i partnerskaps- och samarbetsavtalet, i vilket de avtalsslutande parterna har förbundit sig att respektera demokratin samt principerna för folkrätt och mänskliga rättigheter.

Malmström (ELDR).
Herr talman, herr kommissionär! Tunisien är ett land där det förekommer stora övergrepp mot de mänskliga rättigheterna. Ibland tycks övergreppen ske i skymundan. Oppositionen förföljs, det finns minst tusen politiska fångar i fängelse, yttrandefriheten är minimal, föreningsfriheten inskränkt. Journalister och demokratiarbetare trakasseras och advokater tillåts inte arbeta.
Flera tunisiska människorättskämpar har blivit nominerade till Sacharov-priset, och vi har i denna kammare flera gånger kritiserat Tunisien. Nu finns det anledning igen.
Den liberala gruppen känner stor oro inför processen mot Hamma Hammami och hans kamrater i det förbjuda kommunistpartiet. Processen mot dem är en fars och hanteringen är helt oacceptabel. Det kommer protester från hela världen. Till och med i mitt land där Tunisien sällan omnämns har det de senaste dagarna förekommit flera upprörda artiklar i tidningarna om behandlingen av medlemmarna i det tunisiska kommunistpartiet.
Hammami, Madouri och Taamallah valde självmant att träda fram och infinna sig till rättegången. Utvecklingen därefter är skrämmande och långt bortom rättsstatens principer. De har misshandlats, de får inte träffa sina advokater och rättegången i sig är en stor juridisk fars.
Vi är ense om att det rör sig om samvetsfångar som måste behandlas på ett anständigt och rättsstatsmässigt sätt. Rättegången inleds igen den 30 mars och innan dess bör de försättas på fri fot. Eftersom de själva överlämnat sig, är detta helt naturligt. Vi måste skicka ett meddelande till Tunisien med budskapet att vi har ögonen på landet, bevakar processen och kommer att följa den väldigt noga.
EU måste ta upp Tunisien och människorättsfrågorna i associationsavtalen och samarbetet. Vi håller tyst alltför länge om dessa frågor. Vi ställer hårda krav på oss själva och på kandidatländerna, men nästan inga på Tunisien.
Detta får inte fortsätta. Människorättsfrågorna måste lyftas fram i de fortsatta kontakterna med Tunisien. Vi får sluta fjäska för Ben Ali. Framför allt: detta fall måste uppmärksammas.
Auroi (Verts/ALE).
Herr talman! Tunisien har förbundit sig att respektera de mänskliga rättigheterna och detta är en väsentlig del av associeringsavtalet mellan Europeiska unionen och detta land. Men i dag anser vi att dessa förpliktelser vilka upprepades under associeringsrådets sammanträde den 29 januari har kränkts genom den tunisiska regeringens sätt att behandla Hamma Hammami och hans vänner.
De blev tvungna att hålla sig gömda efter de vanärande rättegångarna 1997-1998 men trädde självmant fram och dömdes på nytt den 2 februari i första instans och deras straff bestämdes under en farsartad rättegångsförhandling som tyvärr bekräftar de allvarliga brister inom rättsstaten som under flera år kunnat iakttas i detta land.
Tvåhundra advokater hade gått samman för att försvara de anklagade. De attackerades av polisen medan fångarna utsattes för våld. Den 26 februari inledde Hamma Hammami en hungerstrejk för att protestera mot de förhållanden under vilka han hölls fängslad. Han fördes till den avdelning som är avsedd för de dödsdömda i fängelset i, trots att han är politisk fånge. Denna situation är oförenlig med respekten för EU-fördragen, i synnerhet artikel 2 i det associeringsavtal som ingicks med Europeiska unionen vad gäller respekten för de mänskliga rättigheterna.
I dag, några veckor före öppnandet av konferensen om utrikesfrågor (Barcelona V) som äger rum i Valencia den 22 och 23 april, brådskar det att visa att vi parlamentariker kräver att de tunisiska myndigheterna befriar Hamma Hammami och hans vänner. Det är en nödvändig första etapp för att visa att Tunisien respekterar rättsstaten.
För övrigt ber vi kommissionen att av Tunis kräva respekt för internationell rätt och att ge dess parlamentariska delegation i uppdrag att på ett kraftfullare sätt ta upp denna fråga med de tunisiska myndigheterna.

Tannock (PPE-DE).
1999 förklarades Hamma Hammami och tre andra ledare för Tunisiska kommunistpartiet skyldiga i sin frånvaro till dissidentverksamhet. I förra månaden, efter det att svarandena hade överlämnat sig till myndigheterna, bekräftades dessa domar på mindre än en minut, utan att åklagarsidan eller försvaret lade fram några bevis, och utan att vittnena hördes.
Regeringen anklagas också för omfattande övergrepp mot andra dissidentgrupper. Demokrati och rättssäkerhet är attribut som fram till nyligen har åtnjutits i ett fåtal länder även i Europa. De behöver tid för att utvecklas och kan visa sig vara ömtåliga inför hot.
I stater som Tunisien kan det tyckas vara en bedrift bara att motstå det slags radikal socialism eller islamism som har fördärvat livet för så många i den arabiska världen under senare årtionden. Vi själva måste vara försiktiga, när vi kräver ökad pluralism och respekt för demokratiska normer runtom i världen, så att vi inte undergräver regeringar som, hur ofullkomliga de än är, går i den riktningen.
Jag anser dock att EU har en viktig roll att spela genom att hjälpa till att erbjuda ett exempel för länder som vill röra sig bort från en spiral av fattigdom, extremism och förtryck. Vi kan heller inte isolera oss helt och hållet från de problem som finns i grannländer som Tunisien. Genom att uppmuntra ekonomiska och politiska reformer, i förening med utländska direktinvesteringar, och med respekt för god offentlig förvaltning, demokrati och mänskliga rättigheter, hjälper vi andra och även oss själva, genom att inte bara minska det agg som man ofta hyser gentemot väst i den arabiska världen, utan även det migrationstryck som orsakar allvarliga problem i våra egna samhällen och som kräver brådskande lösningar i sig självt.
Av den anledningen är det rätt av den franska regeringen att belysa vikten av att ge bistånd till Maghreb-länderna; många medborgare i dessa länder är bosatta i London, som jag företräder, som migranter eller flyktingar. Det är också rätt att börja öppna EU:s marknader, omfattande våra jordbruksmarknader, för fattigare länder som vill handla med oss, på sätt som gagnar dem mer direkt och som förebygger framtida migrationstryck genom att stabilisera deras egna ekonomier på lång sikt.

Zrihen (PSE).
Herr talman! Kära kolleger!, Hamma Hammami dömdes år 1999 enligt tredskodom till ovillkorligt fängelsestraff på nio år och tre månader för medlemskap i en illegal sammanslutning, anstiftan till olydnad, utdelande av flygblad som manade till våld och spridning i ond tro av falska upplysningar som kunde störa den allmänna ordningen. Han framträdde självmant från sitt gömställe för att protestera mot denna dom den 2 februari i år.
Mot slutet av en process som utmärktes av oväntade händelser hade Tunis förstainstansrätt avkunnat den första domen som innebär fängelsestraff för den åtalade. Appellationsrättegången inleddes lördagen den 9 mars inför ett stort antal utländska observatörer, däribland journalister, västerländska diplomater som tjänstgör i Tunis, representanter för domstolsadvokater från Frankrike, Schweiz och Belgien samt ombud för organisationer som värnar om de mänskliga rättigheterna. Ett dussintal advokater turades om vid domstolsskranket och bad om tid att få ta del av de akter som de inte hade kunnat få tillgång till och beklagade att de inte erbjudits möjlighet att besöka sin klient. Efter överläggningar uppsköt appellationsdomstolen rättegången till den 30 mars och avslog de åtalades begäran att försättas på fri fot. Detta är fakta.
Europeiska unionen har delgivit de tunisiska myndigheterna sin oro vad gäller kränkningarna av de mänskliga rättigheterna men har inte antytt att dessa kränkningar skulle kunna skada associeringsavtalet med Tunisien - den första bilaterala pakten mellan Europeiska unionen och ett Medelhavsland - som undertecknades för tre år sedan.
Romano Prodi, den förste ordföranden i Europeiska kommissionen som avlagt ett officiellt besök i Nordafrika, träffade de tunisiska myndigheterna i Tunis i januari i år. I ett anförande samma dag meddelade Prodi att överläggningarna rörde handel och samarbete. I stället för att utnyttja dessa offentliga uttalanden för att ta upp frågan om de mänskliga rättigheterna välkomnade Prodi de ekonomiska reformerna i Tunisien. Europeiska unionen respekterar Tunisiens politiska suveränitet och vill inte blanda sig i landets inre angelägenheter, underströk han.
I juni, vid sitt möte i Tunis med president Ben Ali och premiärminister Mohammed Ganouch, gav den europeiske kommissionären Chris Patten däremot mer utrymme åt frågan om de mänskliga rättigheterna.
Den 14 december 2000 antog Europaparlamentet en resolution som förband de europeiska institutionerna att utnyttja alla de medel som associeringsavtalet mellan Europeiska unionen och Tunisien föreskrev för att åstadkomma respekt för de demokratiska friheterna och de mänskliga rättigheterna. Med tanke på att avtalet mellan Europeiska unionen och Tunisien utgör en väsentlig del av främjandet av de mänskliga rättigheterna beklagade han att denna uppriktiga och öppna dialog inte räckt för att få de tunisiska myndigheterna att gå vidare mot demokrati och mänskliga rättigheter.
Herr talman! Jag anhåller att denna resolution överlämnas till rådet och till kommissionen samt till den tunisiska regeringen och det tunisiska parlamentet för kännedom och att vi samtidigt klargör att vi kommer att övervaka ärendet fram till den 30 mars.

Ainardi (GUE/NGL).
Herr talman! Än en gång måste vår församling uttala sig om kränkningarna av de mänskliga rättigheterna i Tunisien. I dag gäller det domen mot tre politiskt aktiva medlemmar av vänsterpartiet PCOT. Efter att ha hållit sig gömda i fyra år har dessa tre aktivister självmant beslutat att framträda inför domstolen för att protestera mot domen.
Som andra kolleger har erinrat om var rättegången den 2 februari en ren fars. De anklagade slets bort från bänken där de satt, bortfördes av polisen mitt under rättegången och dömdes på några sekunder till tunga fängelsestraff - nio år och tre månader för Hamma Hammami - utan att de fått möjlighet att yttra sig och utan att ha fått tillgång till hjälp från sina advokater. Allt utspelades inför många tunisiska och utländska observatörers ögon. Under skandalösa förhållanden spärrades de in i det civila fängelset. Denna rättegång var en ren parodi på rättvisa. Inför denna situation har det tunisiska advokatsamfundet givit order om strejk. Hamma Hammami och Abdel Jabarmadouri har beslutat att inleda en hungerstrejk för att protestera mot det sätt på vilket de fängslats och för att kräva rätt att ta emot besök av sina advokater.
Dessa händelser ingår i en ständig skrämsel- och förtryckskampanj riktad mot politiska motståndare, försvarare av de mänskliga rättigheterna, syndikalister, studenter, advokater och ämbetsmän. Än en gång kan vi konstatera att det associeringsavtal mellan Europeiska gemenskapen och Tunisien som föreskriver att förbindelserna mellan de båda parterna skall grundas på respekt för de demokratiska principerna har kränkts.
Vi anhåller att ett extramöte snarast möjligt anordnas av associeringsrådet mellan Europeiska unionen och Tunisien om frågan om de mänskliga rättigheterna. Vårt parlament måste kräva frigivning av Hamma Hammami och hans kamrater samt respekt för artikel 2 i avtalet. Rådet och kommissionen måste utnyttja alla de medel som detta avtal föreskriver för att erhålla respekt för de demokratiska friheterna och de mänskliga rättigheterna i Tunisien.

Swoboda (PSE)
Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! Många européer, även från mitt hemland, reser gärna på semester till Tunisien. Där ser de vackra stränder och landskap och en annan kultur, och de känner sig säkra tack vare säkerhetsåtgärderna i detta land. Ändå kan vi inte bortse från att det just i Tunisien gång på gång förekommer kränkningar av de mänskliga rättigheterna som gör oss djupt bedrövade, senast domen mot Hamma Hammami och hans kolleger.
Dessa kränkningar av de mänskliga rättigheterna skulle inte vara nödvändiga just i ett land som Tunisien. Typen av rättegång, förloppet runt rättegången styrker emellertid uppfattningen att det argument som Tunisien gång på gång bemöter oss med, nämligen att demokratin håller på att utvecklas, det går långsamt framåt, tyvärr inte stämmer. Eller så är de faserna, de stegen så små att de inte märks. Jag är därför av den åsikten att det befintliga avtalet även skall användas för denna dialog.
Jag ser inte ett sådant avtal som ett hopplöst företag, utan tvärtom, eftersom vi har sådana avtal med länder som Tunisien har vi också möjlighet att göra frågan om de mänskliga rättigheterna till tema för en allvarlig dialog. Jag är dessutom av den åsikten att i synnerhet även människorättsorganisationer, icke-statliga organisationer i högre grad bör bli delaktiga i Europeiska unionens förfaranden i fråga om stödåtgärder, framför allt vad beträffar Meda-programmet för demokrati.
Jag betonar än en gång tydligt, vilket jag redan har gjort flera gånger tidigare här och i samtal med tunisiska kolleger: den berättigade och viktiga kampen mot fundamentalismen och i synnerhet mot en potentiell terrorism kan inte föras eller rentav vinnas om den förvärvas med kränkningar av de mänskliga rättigheterna.
Kränkningar av de mänskliga rättigheterna ger inte på något sätt landet större säkerhet utan äventyrar rentav detta lands säkerhet på lång sikt, och det är just det som varken vi européer eller tunisierna vill. Av den anledningen uppmanar jag Tunisien ännu en gång att äntligen börja ta erkännandet av de mänskliga rättigheterna på allvar.

Fischler
Herr talman, ärade ledamöter! Europeiska unionen och i synnerhet kommissionen fördömer kränkningarna av de mänskliga rättigheterna i Tunisien och följer processen mot Hamma Hammami och ytterligare två medlemmar av det kommunistiska partiet med stor uppmärksamhet. Den 9 mars i år deltog en företrädare för EU-ordförandeskapet som observatör vid domstolsförhandlingen. Utrikesministeriet hade blivit underrättat om hans deltagande i förväg.
Vi välkomnar uppskjutandet av rättegången till den 30 mars, vilket ger försvaret mer tid att sätta sig in i sakförhållandet. Kommissionen kommer att följa det fortsatta rättegångsförloppet mycket noggrant genom sin delegation i Tunis. EU tar varje tillfälle i akt att förstärka dialogen med Tunisien angående mänskliga rättigheter. Vid associeringsrådets senaste sammanträde den 29 januari i år uppmanades de tunisiska myndigheterna eftertryckligen att öka sina ansträngningar för att förstärka pluralism, demokrati och rättsstat.

Talmannen. -
Tack så mycket, herr kommissionär.
Den gemensamma debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 17.30.

Talmannen. -
Nästa punkt på föredragningslistan är en gemensam debatt om följande resolutionsförslag:
(B5-0143/2002) av Messner och Lambert för Verts/ALE-gruppen om avtalet om eldupphör i Sri Lanka;
(B5-0148/2002) av Collins för UEN-gruppen om avtalet om eldupphör i Sri Lanka;
(B5-0153/2002) av Cushnahan, Van Orden, Deva, Atkins och Posselt för PPE-DE-gruppen om avtalet om eldupphör i Sri Lanka;
(B5-0157/2002) av Lynne och Nicholson of Winterbourne för ELDR-gruppen om situationen i Sri Lanka;
(B5-0163/2002) av Carrilho, Evans, Erika Mann, Fruteau och van den Berg för PSE-gruppen om den politiska situationen i Sri Lanka;
(B5-0172/2002) av Vinci och Frahm för GUE/NGL-gruppen om situationen i Sri Lanka.

Wyn (Verts/ALE).
Herr talman! Det gläder mig mycket att ha möjlighet att tala till parlamentet i denna ytterst viktiga fråga. I förslaget efterlyser parlamentet rättvisa och gottgörelse för de muslimska och tamiliska grupper som förföljs i Sri Lanka.
Om 60 000 människor dödades i den utvecklade världen - det är omfattningen av de grymheter som vi nu betraktar i Sri Lanka - skulle alla till buds stående medel utnyttjas för att ta itu med saken och ställa de ansvariga inför rätta och trygga rättssäkerheten.
De områden av landet där större delen av den tamiliska befolkningen lever kännetecknas av grov och öppen diskriminering och av ekonomisk underutveckling. Detta är ett område där Europeiska unionen skulle kunna spela en betydelsefull roll, med hjälp av finansieringsprogram, för att angripa obalanser och främja fred och försoning. Vi måste handla gemensamt i detta ärende, annars kommer fler oskyldiga srilankeser att göra den halva miljon människor som redan har lämnat landet sällskap.
Användningen av barnsoldater och sexuella övergrepp mot srilankesiska kvinnor är allmänt förekommande. Att vända denna fråga ryggen skulle vara ett hårt slag för de viktiga saker som vi ofta kämpar för: demokrati, frihet och social rättvisa. Vårt deltagande på givarmötet i Sri Lanka, som är planerat till maj, är livsviktigt. Jag uppmanar också ordförandeskapet att se till att denna resolution genast översänds till rådet, kommissionen och Demokratiska socialistiska republiken Sri Lankas regering.

Cushnahan (PPE-DE).
Herr talman! Som ledare för Europeiska unionens valobservatörsdelegation under valen 2000 och 2001 bevittnade jag med egna ögon de förskräckliga följderna av våldet i Sri Lanka. Det gladde mig därför särskilt mycket att närvara vid det historiska tillfälle då eldupphöravtalet undertecknades, ett avtal som förhoppningsvis förebådar en ny gryning av fred och välstånd som stöds av stärkta mänskliga rättigheter.
Jag uttrycker min erkänsla för det mod som visats av undertecknarna av avtalet och för den roll som den norska regeringen och dess ambassadör i Sri Lanka har spelat för att få avtalet till stånd. Jag inser också att det faktum att vapnen har tystnat - även om det är välkommet - inte är fred, utan endast ett första, trevande steg på vägen mot fred. Det är bara realistiskt att räkna med att många problem kommer att uppstå framöver - några mindre, andra mer allvarliga. Om alla sidor visar god vilja och beslutsamhet, och den tamiliska befrielserörelsen LTTE (Liberation Tigers of Tamil Eelam) inser att den enda vägen framåt går uteslutande genom fredlig dialog, kommer ingenting att tillåtas stoppa fredsprocessen. Det är mycket bättre att vara borgensmän för en fredlig framtid än fångar i det förflutna.
Premiärministern och ledaren för de tamiliska tigrarna har, tillsammans med sina anhängare, verkligen tagit väldiga risker för fredens skull. Deras insatser förtjänar att belönas av det internationella samfundet, omfattande Europeiska unionen. Såväl som att ge viktigt politiskt och moraliskt stöd bör det internationella samfundet ge konkret ekonomiskt stöd för att garantera fredsprocessen. Om människorna i Sri Lankas, särskilt tvivlarna, kunde se att freden ger utdelning, skulle detta styrka avtalet och främja stödet för det.
Det är mycket bättre för det internationella samfundet att investera i fred nu än att tvingas lägga ned pengar senare för att plocka ihop de bitar som orsakas av fortsatt konflikt och fortsatt våld. Jag önskar Sri Lanka lycka till och skulle vilja uppmana alla politiska ledare på ön, samt dess invånare, att stödja denna fredsprocess och nära hoppet om att den kommer att leda till varaktig fred i deras land.

Van den Bos (ELDR).
Herr talman! En orkan av våld härjar på den tropiska ön i Indiska oceanen. Kommer vapenstilleståndet nu äntligen att bestå? När kommer regeringen och de tamilska tigrarna att inse att ingen kan segra i inbördeskriget och när kommer de att få till stånd en långvarig fred?
Järnet måste, nu medan det är varmt, smidas med den nya regeringen. Det är av största vikt att alla partier kommer överens om en varaktig fred som en grundläggande princip. Presidenten och premiärministern måste äntligen dra åt samma håll, annars spelar de tigrarna i händerna. Tidigare har de tamilska tigrarna ofta brutit vapenstilleståndet. För sju år sedan avbröts de senaste fredsförhandlingarna oväntat på grund av en anfall från tigrarnas sida. Än i dag fortsätter de att rekrytera soldater och till och med barn.
Politiken måste, även på det internationella planet, uppträda vaksamt. Att övervakningen bedrivs av 30 observatörer är allt för snålt tilltaget. Kan de sköta detta uppdrag på ett tillfredsställande sätt? Jag ställer mig därför frågan vad Europeiska unionen kan göra för att se till att vapnen blir inlåsta för gott och våldsstormen slutligen bedarrar på denna paradisö?

Mann, Thomas (PPE-DE)
Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! För ett år sedan besökte Europaparlamentets SAARC-delegation Sri Lanka. Jag var där som vice ordförande och fick tillfälle att lära känna inte bara den södra delen av landet utan även den norra. I närheten av Jaffna hade militären just återerövrat stora områden som då var ockuperade av ?de tamilska befrielsetigrarna?. Vi stötte på ödelagda byar och skövlat land och var med om en demonstration som genomfördes av fiskare och bönder som ville tillbaka till sina hemorter men som inte släpptes in av säkerhetsskäl. Tillbaka i Colombo fick vi höra av utländska observatörer och de inhemska icke-statliga organisationerna att kriget i Sri Lanka är en institution.
I alla samtal stödde vi de norska medlarna som sedan flera år tillbaka är engagerade i bilaterala förhandlingar. Endast få av oss trodde då på ett slut på det nästan tjugo år långa inbördeskriget, i vilket över 60 000 människor dödades. Sedan valet, där ?Folkets befrielsefront? vann, bland annat eftersom de gav löfte om fredliga lösningar, har läget förändrats. Ekonomiska sanktioner upphävdes, begränsningarna av fisket minskade, man lättade på transportembargot och skapade förbindelser när det gäller sjö- och luftvägar. På grundval av en vapenvila, som förhoppningsvis kommer att förlängas, sker utväxling av krigsfångar, och norrmännen ombeds att bistå på nytt.
Kommissionär Fischler! Glädjande nog var Europeiska unionen aldrig passiv. Vi lämnade framför allt humanitär hjälp. Sedan 1993 har ungefär 13 miljoner euro kommit via ECHO. Nyligen ställdes en miljon euro till förfogande för förbättring av närings- och hälsosituationen, läkarbehandling, läkemedel och förutsättningar för förbättrad hygien och rent vatten. Vid givarkonferensen i Sri Lanka i maj bör Europeiska unionen inte enbart vara aktiv på det ekonomiska området. Unionen bör framför allt utöva politiskt tryck så att vapenstilleståndet och de första fredssamtalen, som ju endast är ömtåliga plantor, inte förblir en episod som så ofta under de gångna åren, utan att de den här gången har substans. Man kan inte göra annat än att tillönska landet och dess invånare en hållbar fredsprocess.

Fischler
Herr talman, mina damer och herrar! Efter undertecknandet av ett vapenstilleståndsavtal mellan Sri Lankas regering och ?de tamilska befrielsetigrarna? den 24 februari hoppas vi att båda sidor nu återvänder till förhandlingsbordet och kan enas om ett omfattande fredsavtal. Ett sådant steg skulle ge försoningsprocessen ett lyft och möjliggöra en inledning till återuppbyggnadsåtgärder. Jag skulle i detta sammanhang i synnerhet vilja uttrycka min uppskattning av den norska regeringen, som har arbetat outtröttligt bakom kulisserna som medlare i fredsprocessen.
Kommissionen har försäkrat Sri Lankas regering att den är beredd att bidra till de internationella åtgärderna till stöd för ett återuppbyggnadsprogram när det går att urskilja verkliga framsteg i fredsprocessen. Under tiden har kommissionen vidtagit en rad åtgärder. Inom ramen för bistånd åt hemlösa befolkningsgrupper ställdes detta år omkring 2,7 miljoner euro till förfogande för program på området för humanitärt bistånd, efter det att 3,3 miljoner euro reserverades för detta ändamål redan under förra året.
Under nästa år och år 2004 kommer 4 miljoner euro per år att ställas till förfogande för dessa program. Experter från ECHO är för närvarande på plats för att fastställa behovet av humanitär akuthjälp för detta år. I april sänds delegationer till Sri Lanka för att utarbeta förslag till program och projekt för utvecklingsbistånd på omkring 10 miljoner euro och ekonomiskt bistånd på upp till fem miljoner euro som kommer att ställas till förfogande under åren 2002 till 2006.
Nästa vecka kommer ett sammanträde med arbetsgruppen EG-Sri Lanka att äga rum i Colombo på temat utvecklingsbistånd, där man kommer att diskutera hur kommissionens mekanism för akuta ingripanden skulle kunna sättas in för att snabbt främja förtroendeskapande åtgärder och konfliktförebyggande. Ytterligare sammanträden för arbetsgruppen om frågor angående utvecklingsbistånd och det ekonomiska samarbetet kommer att äga rum i juni efter Världsbankens forum för utveckling.
Kommissionen har medvetet skapat en hög grad av flexibilitet i programplaneringen för det humanitära biståndet så att åtgärder inom områdena förflyttning och återetablering, ekonomisk återhämtning, utbildning och förbättring av inkomsterna skall vara möjliga i händelse av ett framgångsrikt vapenstillestånd. Ett omfattande fredsavtal skulle göra det möjligt för oss att lägga fram ett brett upplagt återuppbyggnadsprogram tillsammans med andra partner.

Talmannen. -
Tack så mycket, herr Fischler.
Den gemensamma debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 17.30.

Talmannen. -
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om följande resolutionsförslag:
(B5-0135/2002) av Rodríguez Ramos, Sornosa Martínez och Berenguer Fuster för PSE-gruppen om Förenta staternas bojkott av klementiner som importerats från Spanien;
(B5-0136/2002) av Jové Peres för GUE/NGL-gruppen om Förenta staternas handelsveto mot gemenskapsklementiner;
(B5-0144/2002) av Bautista Ojeda, Mayol i Raynal och Auroi för Verts/ALE-gruppen om klementiner;
(B5-0154/2002) av García-Margallo y Marfil för PPE-DE-gruppen om klementiner.

Sornosa Martínez (PSE).
Herr talman! Jag gläder mig åt att tala till parlamentet i kommissionär Fischlers närvaro för att tala om frågan om klementiner eftersom de faller under hans område.
Ledamöter! Stängningen av gränserna som Förenta staterna ensidigt påtvingar vår klementinsektor är en orättfärdig handelsåtgärd som bör kritiseras av detta parlament.
Den debatt vi håller i dag skall utmynna i en resolution som uppmanar kommissionen, rådet och den spanska regeringen att göra sitt arbete och att de skall göra det bra. Syftet är inget annat än att försvara det som vi byggt upp för gemenskapens jordbrukssektor. Därför är det nödvändigt att kommissionen agerar snabbt för att bromsa detta handelsveto. Ett handelsveto som inte har något annat syfte å Förenta staternas sida än att agera till förmån för den egna produktionen.
Vi ber kommissionen att den, till skillnad mot vad den nuvarande spanska regeringen gjort, lämnar den bilaterala dialogen åt sidan. Det går inte att föra dialog som om inget hänt med den som orsakar så stor skada på gemenskapens citrussektor.
Kommissionen bör behandla konflikten utan att bortse från att Förenta staterna har agerat ensidigt, manipulerat avtalet om sanitära- och fytosanitära åtgärder och Världshandelsorganisationens regler i allmänhet. Sagt på annat sätt bör kommissionen leda in den spanska regeringens ljumma agerande, som hittills bara har uppnått ett nordamerikanskt förslag, som slängts ut nästan som ett hot, och som består i att införa ändringar i det protokoll som reglerar vår export av citrusfrukter.
Slutligen är det av avgörande vikt att ordförandeskapet tar en aktiv roll i denna tvist. Ordföranden i rådet (jordbruk) bör absolut komma till denna kammare för att förklara vad han föreslår för att återgå till normala förhållanden för export av citrusfrukter och hur man tänker sig att ersätta de producenter som redan är svårt drabbade av denna situation.
Det är vad vi begär av er Fischler, och jag hoppas att våra förväntningar skall infrias.

Jové Peres (GUE/NGL).
Herr talman! Låt mig lämna några kommentarer om den gemensamma resolution som vi också undertecknat. För det första finns det ett antal överväganden och framställningar om det ensidiga beslutet från Förenta staterna att avbryta importen av spanska klementiner till sitt land. Resolutionen visar att Förenta staternas ensidiga beslut bryter mot Världshandelsorganisationens överenskommelser, eftersom handelsrestriktioner, som det sägs i resolutionen, skall stå i proportion till riskerna, inte vara diskriminerande och de skall inte upprätthållas utan vetenskapliga belägg.
Allt tyder således på att uteslutningen av gemenskapsklementiner i Förenta staterna endast är en ursäkt för handelshinder i syfte att gemenskapsklementiner inte skall nå marknaden i Förenta staterna. Det är därför emot även citrusfrukter från andra länder än gemenskapen på marknaden i Förenta staterna. Detta är oacceptabelt och jag vill påminna om att i resolutionen dras en parallell till frågan om järn- och stålindustriprodukter, eftersom Förenta staterna bryter mot Världshandelsorganisationens regler.
För det andra finns det ett antal brister eller konsekvenser som resolutionen analyserar avseende de stora förluster som producenter och exportörer drabbas av under innevarande citrusfruktsäsong och det talas också i resolutionen om uppkomna dröjsmål i inledningen av gemenskapens åtgärder.
Jag vill också citera några datum som ges i resolutionen: Förenta staterna inställer den 30 november importen av klementiner, de ratificerar slutgiltigt detta beslut den 5 december och den 14 februari 2002 ber den spanska regeringen kommissionen om bistånd i denna tvist och att den skall ingripa på effektivt sätt.
Som slutsats finns det ett antal åtgärder som begärs av kommissionen: att den snabbt skall komma med förslag för att ersätta de drabbade, för det andra, att den skall lösa denna tvist med Förenta staterna så fort som möjligt eftersom vi inte kan komma till nästa säsong utan att lösa detta problem. Det skulle vara förödande om det blev så, och för det tredje att man om en lösning inte nås skall inleda ett förfarande mot Förenta staterna i WTO.
Jag vill avsluta med att tacka för det kommissionen hittills gjort. Den kom snabbt då utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling bad om dess närvaro. Kommissionen lovade att informera oss snabbt, och jag anser att det är lämpligt att vi alla i detta fall tackar kommissionen för allt den gjort hittills.

Auroi (Verts/ALE).
Herr talman! Herr kommissionär! Med anledning av ett klagomål från en konsument i Maryland som hittat en Medelhavsfluga i en klementin vidtog Förenta staterna kraftiga unilaterala åtgärder riktade mot Spanien. Som ni vet är det inte något fytosanitärt problem utan ett handelshinder som nu rests av Förenta staterna.
Som Jové Peres betonat har den spanska regeringen förhalat ärendet genom att inte omedelbart kontakta kommissionen och genom att vänta till den 14 februari, trots att problemet existerat sedan november 2001. Men problemet kvarstår och för övrigt är Marocko just nu utsatt för samma problem och av samma anledning.
Den fluga som så att säga har irriterat den amerikanska regeringen är snarare en ?röstfiskefluga? än en citrusparasit från Medelhavet. Som mina kolleger redan påpekat intar Förenta staterna samma attityd mot klementiner som mot stålprodukter. Detta är en återgång till protektionism och unilateralism som strider mot Världshandelsorganisationens åtaganden. Förenta staterna kan inte fortsätta att stänga sina gränser inför väljarnas påtryckningar och vifta med WTO-avtal när Europeiska unionen ger dem problem.
Enligt rekommendationerna i resolutionen ber jag kommissionen att inleda ett förfarande i WTO mot Förenta staterna om det inte skulle gå att hitta en omedelbar lösning. Dessutom bör kommissionen lägga fram nödvändiga förslag för att bevilja de skadelidande parterna ersättning så länge som konflikten inte är löst. Slutligen borde rådet genom sin tjänstgörande ordförande fortlöpande underrätta oss om de åtgärder han vidtar för att lösa denna konflikt.

García-Margallo y Marfil (PPE-DE).
Herr talman! Jag vill lyckönska mig själv och mina kolleger till en enig resolution i denna fråga.
Klementinproblemet är inte en isolerad företeelse utan den faller inom en kedja av spänningar som finns i handelsförbindelserna mellan Förenta staterna och Europeiska unionen. Jag skall inte upprätthålla mig vid att berätta om dem alla, däremot vill jag -som jag gjorde i går då jag talade om den transatlantiska dialogen - tala om problemet med det hormonbehandlade köttet, banankriget, stödet till de nordamerikanska flyglinjerna, som har gjort att de våra fått sämre konkurrenskraft och de massiva exportbidragen som förklarats illegala.
Det allvarliga är inte att det skett, utan att vi, som det verkar, befinner oss i inledningen till en ny protektionistisk fas som visat sig i problemet med stål (som vi diskuterade i går) och också med klementinerna.
Jag vill också understryka att problemet med klementinerna, om möjligt, är allvarligare än frågan om stålet. Stålet skall beläggas med införselavgifter som kommer att göra importen dyrare. När det gäller klementinerna har man stängt gränserna helt enkelt. Därför sade jag i går att jag när det gäller klementinerna kommer att kräva samma stränghet och energi som i stålfrågan, om vi vill bibehålla vår trovärdighet och hålla huvudet högt i Världshandelsorganisationen.
Jag vill rätta Jové, som fallit i frestelsen att passa på att ge den spanska regeringen en känga. Kommissionen känner till denna fråga sedan lång tid tillbaka och om han följt ärendet lite närmare skulle han sett ett svar från Lamy i vilket han i december svarar mig att den ansvariga i Förenta staterna för hälsa och säkerhet, Zoellick, träffade en företrädare för kommissionen som kände till situationen, genom regeringen och genom att jag hade ställt en fråga den 12 december. Men detta är ett känsloutlopp jag tolererar och förstår eftersom ni är i opposition.
När det gäller petitum, håller jag med om vad som sagts. Det handlar till att börja med om att ersätta de drabbade, för det andra att fortsätta dialogen med Förenta staterna (eftersom vi vet att det är bättre med en dålig uppgörelse än en bra tvist, särskilt när en bra tvist kan hålla på i flera år och omintetgöra våra skördar) och för det tredje att så fort som möjligt initiera förfarandet i kommitté 133. Jag insisterar på att göra det mer som ett påtrycknings- och förhandlingsmedel för att föra Förenta staterna till förhandlingsbordet än i syfte att inleda ett förfarande som skulle leda till ad calendas graecas.
Jag understryker att den spanska regeringen -vare sig Jové tycker om det eller ej - påbörjade detta i december, som Lamy visat.
Försök därför ge kängor någon annanstans och låt oss enas kring försvaret av de spanska klementinerna som är det enda syfte som leder mig i denna stund, precis som jag är säker på att det också är talmannens, som - med tanke på hans entusiasm - generöst gett mig mer tid än vad jag har rätt till.

Fischler
Herr talman, mina damer och herrar! Får jag till att börja med klargöra ansvarsområdena. Det stämmer visserligen att jag ansvarar för klementinerna, som ledamoten Martinez sade, men det rör sig här i huvudsak om Medelhavsfruktflugan. Och denna faller under kollega David Byrnes ansvar. Om det uppstår ett WTO-problem i sammanhanget faller det då under Pascal Lamys ansvar. Detta sagt för att det inte skall råda några missförstånd; en sak stämmer dock, kommissionen är hur som helst ansvarig.
I mer än 15 år har Spanien exporterat klementiner till USA inom ramen för ett bilateralt protokoll som slöts med detta land om risken för medförande av Medelhavsfruktflugan. I det sammanhanget har det här och där ständigt uppstått problem, men de har alltid kunnat lösas mycket snabbt. Nu har några få fruktfluglarver hittats under tämligen tvivelaktiga omständigheter, vilket har föranlett USA att reagera så idiotiskt att man utfärdat totalt förbud mot import av klementiner.
Spanien är av den åsikten att den bästa och snabbaste lösningen består i att föra bilaterala samtal med USA och att ändra protokollet. Det nya protokollet skulle antas av USA i god tid före nästa leveranssäsong som börjar i oktober. Det kan låta optimistiskt, men senast nästa månad, i april, kommer vi att veta om det är möjligt. I den nuvarande situationen skulle det i varje fall vara den bästa lösningen.
Spanien bad dessutom kommissionen officiellt den 14 februari att pröva importförbudets förenlighet med WTO-avtalet och i förekommande fall överklaga i Genève. Kommissionen har inlett denna prövning och kommer att presentera ärendet som ett första steg den 20-21 mars för kommittén för sanitära och fytosanitära åtgärder i Genève. För tillfället hyser kommissionen allvarliga tvivel i fråga om den amerikanska åtgärdens överensstämmelse med WTO-reglerna eftersom det förefaller som om den bryter mot flera grundprinciper för påbörjande och tillämpning av handelsåtgärder.
Kommissionen är ändå av den åsikten att en förhandlingslösning som tar tillräcklig hänsyn till båda sidornas intressen skulle vara det bästa. Men om det ändå inte kommer att tas tillbörlig hänsyn till Spaniens önskemål är kommissionen beredd att vidta nödvändiga åtgärder, inklusive vidare steg vid WTO i Genève, om det första intrycket, att det har skett en överträdelse mot WTO-reglerna, skulle bli bekräftat.
Jag vill även påpeka att producenterna av citrusfrukter vid de amerikanska domstolarna har yrkat på att förbudet hävs temporärt. På juridisk eller rättslig nivå verkar detta för tillfället vara den bästa lösningen. Vad beträffar ersättningsfrågan, så möjliggör EU:s bestämmelser ingen omedelbar ersättning i ett sådant här fall. Kommissionen kommer emellertid att göra allt för att hålla de negativa följderna av de amerikanska åtgärderna för den berörda gemenskapssektorn så obetydliga som möjligt.

Talmannen. -
Tack så mycket, herr Fischler.
Den gemensamma debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 17.30.
(Sammanträdet avbröts kl. 17.00 och återupptogs kl.17.30.)

Posselt (PPE-DE)
Herr talman! Det har förekommit intensiva ordväxlingar inom partigrupperna i fråga om talartider, vilka frågor som över huvud taget kan tas med på listan med aktuella och brådskande frågor och vilka som inte kan det. Man kämpar om minuter, och så är vi färdiga en halvtimme före omröstningen! Då är det något som inte stämmer med planeringen, och jag skulle vilja be er att undersöka hur vi skulle kunna utnyttja hela sammanträdestiden fram till omröstningen.
(Applåder)

Talmannen. -
Tack så mycket, herr Posselt. Ni kan vara säker på att vi har noterat er anmärkning och att vi skall utreda frågan.
Resolutionsförslag om aktuella och brådskande frågor av större vikt (Artikel 50 i arbetsordningen)

Talmannen. -
Jag förklarar Europaparlamentets session avbruten.

Talmannen. -
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkandet (A5-0029/2002) av Bautista Ojeda för utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling om förslaget till rådets förordning om förlängning av de planer på förbättrad kvalitet och saluföring med avseende på vissa nötter och johannesbröd som godkänts enligt avdelning IIa i förordning (EEG) nr 1035/72 och om särskilt stöd för hasselnötter (KOM(2001) 667 - C5-0652/2001 - 2001/0275(CNS)).

