Frågestund (frågor till kommissionen)
Talmannen
Nästa punkt är frågestunden (B7-0203/2009).
Följande frågor har ställts till kommissionen:
Del I

Angående: Skydd av textil- och beklädnadsindustrin inom den internationella handeln
Den allvarliga situationen för företagen inom textil- och beklädnadsindustrin i vissa av EU:s medlemsstater som Portugal förutsätter en konsekvent och samordnad offentlig politisk strategi som gynnar investeringar i innovation, differentiering, yrkesutbildning och omställning.
Sådana åtgärder innebär dock samtidigt att det inom den internationella handeln krävs åtgärder för att skydda medlemsstaternas industrier, särskilt de mest känsliga sektorerna som textil- och beklädnadsindustrin.
Vilka åtgärder ämnar kommissionen vidta för att skydda textil- och beklädnadsindustrin i EU:s medlemsstater i samband med de nya frihandelsavtalen med tredjeländer särskilt i Asien, t.ex. Sydkorea?
Vilka åtgärder ämnar kommissionen vidta för att ta hänsyn till den nödvändiga och brådskande regleringen av den internationella kommersiella marknaden och inte enbart till regleringen av finansmarknaden?
Catherine Ashton
Vi följer mycket noga finanskrisens effekter på våra industrisektorer, givetvis även textil- och beklädnadssektorn, som är en viktig och stark industri i EU.
Vi reagerade på krisen genom att upprätta en ekonomisk återhämtningsplan för Europa, som kompletteras av Europeiska fonden för justering för globaliseringseffekter och den tillfälliga gemenskapsramen för statliga stödåtgärder. Dessa insatser har också haft betydelse för textil- och beklädnadsindustrin. Stöd från globaliseringsfonden har exempelvis använts för att återintegrera arbetstagare som avskedats i främst små och medelstora företag inom sektorn i Italien, Malta, Spanien, Portugal, Litauen och Belgien.
Textil- och beklädnadssektorn har årtionden av reglerad handel bakom sig. Sedan början av 2009 har handeln i denna sektor varit helt liberaliserad. Sektorn har klarat den utmaning som liberaliseringen inneburit och har genomgått en omstrukturerings- och moderniseringsprocess som inte har varit enkel.
Sektorn har dragit ned på masstillverkningen och koncentrerat sig på produkter med högre mervärde och ett mer högteknologiskt innehåll. Europeiska textilier är i dag kända världen över för sin innovation och tekniska prestanda. Sektorn har haft en framgångsrik utveckling och har behållit ett exportresultat i världsklass. Den prioriterar därför marknadstillträdesfrågorna, och det gläder mig att vår förnyade strategi för marknadstillträde har anammats av industrin med positiva resultat.
I våra handelsförhandlingar, t.ex. om frihandelsavtalet med Sydkorea eller de multilaterala handelsförhandlingarna, tar vi givetvis också hänsyn till de olika industrisektorernas, även textilsektorns, känsliga punkter, och vi strävar efter balanserade överenskommelser.
Ilda Figueiredo
(PT) Så sent som i går talade vi här om problemet med frihandelsavtalet med Sydkorea, och kommissionsledamoten vet att hon behöver branschorganisationer. Jag vill tala om för henne att jag själv träffat de olika branschorganisationerna i Portugal, och de har berättat för mig om sin stora oro för bestämmelserna i frihandelsavtalet med Sydkorea. Det råder också stor oro i hela Europa.
Även fackföreningarna har sina farhågor, och alla som känner till de sydeuropeiska länderna, t.ex. Portugal och Spanien, och de områden där dessa industrisektorer dominerar, är väl medvetna om vilket stort problem arbetslösheten har blivit. I vissa kommuner, särskilt i norra Portugal, är den nu över 20 procent, fru kommissionsledamot. Det finns kommuner med textilfabriker där arbetslösheten är över 20 procent! Vi är rädda att situationen kan komma att förvärras, i ett land där det redan råder avsevärd fattigdom. Jag undrar därför exakt vad som kommer att göras ...
(Talmannen avbröt talaren.)
David Martin
(EN) Det hedrar Ilda Figueiredo att hon ger uttryck för så stor oro när det gäller de sociala följderna av att textilfabriker läggs ned och den skada som industrin åsamkas. Men håller kommissionsledamoten med mig om att frihandelsavtalet med Sydkorea faktiskt innebär lika stora möjligheter som hot för de europeiska textiltillverkarna och faktiskt innebär att våra kvalitetstextilier ges tillträde till den sydkoreanska marknaden?
Catherine Ashton
Jag har stor förståelse för de starka känslorna. Det här är en mycket viktig industri, och jag håller fullständigt med David Martin som har granskat överenskommelsen med Sydkorea ingående.
Det råder ingen tvekan om att vi exporterar mycket mer kläder till Sydkorea än de exporterar till oss, så det finns verkliga möjligheter på marknaden. Det stämmer definitivt att vi i allt vi gör när det gäller handel måste vara medvetna om konsekvenserna för industrierna, och det är precis vad vi är.
Jag skulle mer än gärna fortsätta denna dialog och berätta mer om hur vi ser på det här, för jag håller helt med om att vi måste stödja våra industrier genom denna konjunkturnedgång, vara medvetna om den fattigdom och utslagning som kan uppstå och tillhandahålla nya handelsmöjligheter som faktiskt kan bidra till att ge dessa ekonomier och sektorer ett uppsving. Det är just vad vi försöker göra.

Angående: EU:s prioriteringar under den mellanstatliga konferensen om klimatförändringar
Vilka kommer Europeiska unions särskilda prioriteringar vara i samband med FN:s mellanstatliga konferens om klimatförändringar som hålls i Köpenhamn i december?
Stavros Dimas
Denna fråga kommer mycket lägligt, och jag skulle helt kort kunna svara att prioriteringarna är att nå enighet i Köpenhamn om minskningsåtaganden från industriländernas sida, om nationellt lämpliga begränsningsåtgärder från utvecklingsländernas sida samt om finansieringen.
Jag vill dock säga ytterligare några ord. Det är nu mindre än tre månader kvar till Köpenhamn, och klimatsamtalen har gått in i en avgörande fas.
Med 250 sidor förhandlingstext på bordet har förhandlingarna ännu inte fått tillräcklig fart för att utmynna i ett tillräckligt ambitiöst och detaljerat avtal. Hos de flesta parter finns dock en känsla av att det brådskar och en vilja att fokusera på områden där man kan enas. Slutmålet för klimatavtalet är att hålla den globala uppvärmningen under 2 grader Celsius, ett mål som bekräftades vid det senaste G8-mötet och klimat- och energimötet inom ramen för Major Economies Forum.
Vi behöver jämförbara och mer ambitiösa utsläppsminskningsmål för industriländerna, som i dag tillsammans erbjuder mindre än 15 procents minskning jämfört med 1990. Det är långt under den minskning på 25-40 procent som krävs enligt forskarna. Vi välkomnar att Japan kommer att höja sitt mål. EU har erbjudit sig att anta ett minskningsmål på 30 procent om andra gör jämförbara åtaganden.
Utvecklingsländerna bör vidta lämpliga begränsningsåtgärder för att till 2020 begränsa sina utsläppsökningar till 15-30 procent under den nivå som skulle ha uppnåtts utan några åtgärder. EU föreslår att utvecklingsländer (utom de minst utvecklade länderna) utformar och genomför tillväxtplaner med låga koldioxidutsläpp, som innehåller deras viktigaste begränsningsåtgärder. Dessa planer skulle sedan ligga till grund för målinriktat finansiellt och annat stöd.
Tillräcklig internationell finansiering kommer att vara avgörande för att ett effektivt avtal ska kunna åstadkommas i Köpenhamn. Pengarna kommer att avgöra om det blir någon överenskommelse eller inte. Vi måste mobilisera privata investeringar och främja upprättandet av en stabil internationell koldioxidmarknad, men det kommer också att krävas avsevärda offentliga medel. I detta sammanhang är det värt att nämna det globala partnerskapet på teknikens område, som syftar till att dubbla investeringarna i koldioxidsnål teknik. Dessutom måste vi öka stödet till de fattigaste och mest utsatta länderna så att de kan anpassa sig till klimatförändringarnas allt påtagligare negativa effekter.
I förra veckan, den 10 september 2009, antog kommissionen ett meddelande om ökade internationella medel för klimatfrågan, som syftar till att påskynda de internationella förhandlingarna. Vi har en skrämmande uppgift framför oss, med intensiva förhandlingar under de kommande månaderna - men vi får inte misslyckas.
Brian Crowley
(EN) Herr talman! Jag vill tacka kommissionsledamot Stavros Dimas för hans svar.
Helt kort, vet vi vilken Förenta staternas ståndpunkt i själva verket är nu när en ny regering har tillträtt, och använder de samma minskningssiffror som EU föreslår? För det andra, när det gäller Brasilien, Ryssland, Indien och Kina, som släpper ut enorma mängder koldioxid och annat, vilken roll kommer de att spela och hur kan vi i EU sätta press på dem att tillämpa samma normer som vi kräver av de våra?
Silvia-Adriana Ţicău
(RO) Herr talman, herr kommissionsledamot! Alltid när vi talar om klimatförändringarna talar vi om åtgärder för att anpassa oss till klimatförändringarna, och för att åtgärda orsakerna bakom klimatförändringarna. Jag vill ställa följande fråga med tanke på konferensen i Köpenhamn: Vilken prioritet ges åt ökad energieffektivitet, även för utvecklingsländer, och vilka diskussioner för ni om dricksvattenkrisen och, naturligtvis, livsmedelskrisen?
Paul Rübig
(DE) Har det gjorts någon konsekvensbedömning av de förändringar av EU:s konkurrenskraft som blir följden av en minskning med 20 eller 30 procent och av hur det kommer att påverka de små och medelstora företagen och, framför allt, sysselsättningen?
Stavros Dimas
När det gäller Förenta staterna har den nya regeringen förbundit sig att göra minskningar som är betydligt ambitiösare än de som utlovades av den förra regeringen. De är dock fortfarande inte lika ambitiösa som de minskningar som EU har förbundit sig till och ligger under den nivå som forskarna menar krävs för att hålla den globala uppvärmningen under 2 °C, som ledarna för de största ekonomierna enades om i juli 2009 i L'Aquila, även amerikanerna, kineserna och ledarna för de övriga länder som ni nämnde.
Men i Förenta staterna pågår diskussionerna. Representanthuset har röstat om Markey-Waxman-lagförslaget, och det ska nu gå till omröstning i senaten. Många bestämmelser behöver klargöras och vi får se vilket slutresultatet blir, för detta lagförslag skulle kunna vara mer ambitiöst än det ser ut att vara i dag.
Det måste exempelvis klargöras om beräkningen av utsläppsminskningar inkluderar minskningar som åstadkoms genom investeringar i ”undvikande av avskogning” - beroende på om detta ingår i Förenta staternas minskningsmål, eller i finansieringen, eller något annat - så att vi kan avgöra om det går att jämföra Förenta staternas, EU:s och andra industriländers mål.
Faktum är att vi möter en mycket positiv inställning från denna regering. Vi samarbetar nära med dem, och vi hoppas att vi tillsammans ska arbeta för ett gott resultat i Köpenhamn, nämligen ett avtal med de inslag som jag beskrev tidigare.
När det gäller Brasilien, Kina, Indien, Mexiko och andra utvecklingsländer förväntar vi oss givetvis att de ska begränsa sina utsläppsökningar med mellan 15 och 30 procent under den nivå som skulle ha uppnåtts utan några åtgärder. Det är återigen vad forskarna säger är nödvändigt för att hålla den globala uppvärmningen under 2 °C. Det räcker inte att bara industriländerna gör minskningar.
Några av dessa länder har redan vidtagit nationella åtgärder som kommer att resultera i utsläppsminskningar, antingen genom energieffektivitetsåtgärder eller genom investeringar i förnybara energikällor, men vi måste intensifiera vårt samarbete med dem - informationsutbyte, tekniskt samarbete och tekniköverföring - för att åstadkomma de minskningar vi behöver.
När det gäller kostnadsminskningar och energieffektivitet, som ni nämnde, står det klart att alla parter tjänar på investeringar i energieffektivitet. Genom att exempelvis minska förbrukningen av importerad olja sparar man pengar som därmed inte kommer de oljeproducerande länderna till del, samtidigt som man minskar koldioxidutsläppen.
I många länder, särskilt utvecklingsländer, där man har problem med luftförorening - Kinas problem är t.ex. väl kända - kommer en sidovinst att vara att luftkvaliteten förbättras.
Vad beträffar det närliggande problemet med vatten och livsmedel är båda dessa målsättningar för EU:s politik. Vi stöder strategier för att förbättra vattnets sanitära kvalitet och vattenförsörjningen, särskilt i mycket fattiga länder. När det gäller livsmedel var vi exempelvis vid granskningen av direktivet om biobränslen mycket noga med att det inte skulle råda någon konkurrens mellan råmaterialet för livsmedel och för biobränsle. Vi tar alltid hänsyn till dessa viktiga frågor.
När det gäller konsekvensbedömningen och konkurrenskraftsfrågorna diskuterades dessa ingående när vi antog energi- och klimatpaketet. Många undersökningar har genomförts, inte bara av kommissionen utan även av industrin och olika branscher. Bestämmelserna i vår lagstiftning ger de garantier som behövs för att skydda konkurrenskraften hos övrig europeisk industri, särskilt små och medelstora företag, genom att t.ex. bevilja fria utsläppsrätter, i många fall för upp till 100 procent av utsläppen.
Det här är alltså något som vi tar i beaktande, och naturligtvis gäller samma sak när vi går upp till 30 procent. Om vi går upp till 30 procent betyder det dessutom att vi kommer att få ett ambitiöst avtal i Köpenhamn, där alla industriländer förbinder sig för minskningsmål som motsvarar och kan jämföras med EU:s och utvecklingsländerna godtar begränsningsåtgärder som skapar rättvisa förhållanden för hela världen. Då får vi jämförbara minskningsåtaganden, vilket kommer att innebära att konkurrenskraftsproblemet försvinner.

Angående: Åtgärder till stöd för investeringar i ökad energieffektivitet och användning av förnybar energi
Europeiska miljöbyrån har nyligen lagt fram provisoriska uppgifter om hur utsläppen av växthusgaser minskat under 2008. Av den statistiken framgår det att utsläppen från EU-15 minskat med 1,3 % och utsläppen från EU-27 med 1,5 %, jämfört med 2007. Detta är ett viktigt steg på vägen mot uppnående av Kyotomålen, som går ut på att utsläppen av växthusgaser fram till 2012 ska minskas med 8 %, jämfört med referensåret 1990.
Det är framför allt tack vare ökad energieffektivitet och användning av förnybar energi inom transport- och bostadssektorerna, samt inom energikrävande industrigrenar, som man kunnat minska koldioxidutsläppen. Kan kommissionen mot bakgrund av detta ange vilka konkreta åtgärder den planerar för att få medlemsstaterna att stimulera investeringar i ökad energieffektivitet och användning av förnybar energi?
Stavros Dimas
ledamot av kommissionen. - (EL) Herr talman! Parlamentsledamoten lyfter fram de förbättringar som skett när det gäller de minskade utsläppen av växthusgaser, som delvis beror på åtgärder för att öka energieffektiviteten och den ökade användningen av förnybara energikällor inom transport- och bostadssektorerna.
Kommissionen vill framhålla att energieffektivitet och förnybara energikällor också uppfyller andra politiska mål, t.ex. att förbättra säkerheten för energiförsörjningen inom EU, förstärka unionens konkurrenskraft, skapa arbetstillfällen och förbättra medborgarnas levnadsstandard.
Med tanke på vilka vinster det ger arbetar kommissionen fortsatt med att förbättra lagstiftningen och EU:s program inom denna sektor samt erbjuder ekonomiskt stöd.
Silvia-Adriana Ţicău
(RO) Med tanke på att vi har 10 år på oss fram till 2020 och att det är möjligt att uppnå märkbara resultat när det gäller att minska utsläppen av växthusgaser inom området energiprestanda i byggnader och inom transportsektorn samt att vi befinner oss mitt i en ekonomisk kris och att människor förlorar sina jobb måste vi betona att den gröna ekonomin också kan skapa miljontals arbetstillfällen. Vi måste hitta specifika lösningar för specifika situationer. Därför hoppas jag att lösningen kommer att vara att Europeiska kommissionen gör gemensam sak med parlamentet och att vi kan hitta innovativa lösningar för att öka investeringarna i energieffektivitet. Parlamentet har presenterat intressanta lösningar: öka utbetalningen från Europeiska regionala utvecklingsfonden från 2014, skapa en ny specialfond från 2014 och möjlighet att tillämpa en sänkt moms i syfte att öka energieffektiviteten och användningen av förnybar energi. Ni kanske kan berätta mer om detta.
Seán Kelly
(EN) En enkel fråga: hur föreslår kommissionen att medlemsstaterna ska hitta en balans mellan den ökade användningen av förnybara energikällor och behovet av att hålla nere elpriserna i konkurrenssyfte?
Andreas Mölzer
(DE) Vilka investeringsincitament bör införas för att snabbare få de privata hushållen - och alltså inte bara industrier och företag - att gå över till förnybara energikällor?
Stavros Dimas
Herr talman! Som svar på Seán Kellys fråga förväntas handeln med utsläppsrätter generera mycket pengar till medlemsstaternas finanser, och en av de åtgärder som ländernas regeringar kan vidta är att använda en del av de här pengarna för att stödja låginkomsttagare eller personer som inte har råd att köpa den energi de behöver. Svaret på Seán Kellys fråga är att det alltså finns metoder som kan användas och finansiering för dem.
Det nya direktivet om förnybara energikällor ställer krav på att medlemsstaterna ska erbjuda stöd och genomföra reformer på administrativ nivå och av infrastrukturerna för att underlätta för utvecklingen av förnybara energikällor. Alla medlemsstater har åtagit sig att uppnå vissa mål till 2020 och måste upprätta en nationell handlingsplan för förnybar energi senast i juni nästa år, där man beskriver hur målen ska uppnås.
När det gäller granskningen av direktivet om byggnaders energiprestanda har kommissionen också åtagit sig att erbjuda ökad EU-finansiering och att komma med förslag till ny finansiering för att stödja införandet av det här direktivet. Kommissionen erbjuder redan direktfinansiering för olika projekt som rör energieffektivitet och förnybara energikällor, t.ex.
en serie forsknings- och utvecklingsinsatser som bygger på ramprogrammet för forskning och teknisk utveckling
727 miljoner euro för perioden 2007-2013 inom programmet ”Intelligent Energi - Europa”, i syfte att bidra till att ta bort hinder för utvecklingen av förnybara energikällor, förbättra marknaden och öka den allmänna medvetenheten
drygt 500 miljoner euro för projekt som rör vindkraftparker till havs inom den europeiska ekonomiska återhämtningsplanen i syfte att stimulera till privata investeringar inom denna sektor
initiativet att finansiera hållbar energi, som hanteras gemensamt av kommissionen och Europeiska investeringsbanken, har en budget på 15 miljoner euro för 2009 och är utformat för att få in medel från kapitalmarknaderna och Margueritefonden, den europeiska 2020-fonden för energi, klimatförändringar och infrastruktur, som förvaltas av Europeiska investeringsbanken.
Kommissionen uppmanar också medlemsstaterna att använda en stor del av de medel som är tillgängliga från sammanhållningspolitikens fonder för att stödja projekt som rör energieffektivitet och förnybara energikällor.

Angående: Utvecklingsstöd i kristider
Finns det några realistiska möjligheter i dessa ekonomiska kristider att få till stånd särskilda villkor för länder som drabbats hårdast av krisen? Det handlar här främst om mycket fattiga länder i tredje världen. Vilka är alltså möjligheterna att öka den ekonomiska hjälpen till utvecklingsländerna? Om nu våra egna inrikes bekymmer, som att våra budgetramar är för snäva eller att tiden är för knapp för att vi ska kunna göra något, vad görs i stället för att snabba upp användningen av de medel som redan tilldelats utvecklingsländerna? Jag tänker först och främst på att förenkla förfarandet för hur detta stöd ska kunna ökas.
Karel De Gucht
Inom sitt kompetensområde har kommissionen hittills agerat snabbt för att bidra till att förebygga katastrofala sociala konsekvenser i utvecklingsländerna, framför allt i de minst utvecklade länderna som i de flesta fall är AVS-stater.
Dessa åtgärder handlar bland annat om att infria biståndsåtaganden och utnyttja nya resurser, använda konjunkturutjämnande åtgärder, förbättra biståndseffektiviteten, ge stöd till ekonomisk verksamhet och sysselsättning, stimulera jordbrukssektorn, investera i grön tillväxt, stimulans av handeln och privata investeringar, samarbeta för ekonomisk styrning och stabilitet och skydda de mest utsatta i utvecklingsländerna.
Konkreta åtgärder och förfaranden har redan införts för att snabbare kunna erbjuda bistånd: ett särskilt instrument, ”Flexmekanismen (sårbarhet)” kommer att få in 500 miljoner euro från Europeiska utvecklingsfonden. Denna ”Flexmekanism (sårbarhet)” kompletterar de åtgärder som vidtagits av Världsbanken och IMF och kommer att vara inriktad på länder med dålig motståndskraft, som man snabbt ger hjälp så att de klarar att hantera prioriterade utgifter, framför allt inom de sociala sektorerna.
Eftersom ”Flexmekanismen (sårbarhet)” utnyttjar reservmedel som inte tidigare allokerats handlar det om extra medel som går till dessa mycket utsatta länder. 80 miljoner euro har också använts för finansiering inom den befintliga flexmekanismen inom ramen för Europeiska utvecklingsfonden (EUF) till länder som drabbats av betydande exportförluster under 2008. Dessutom pågår för närvarande en halvtidsöversyn av samarbetsstrategierna för länder som får medel från gemenskapens budget, och en halvtidsöversyn av AVS-länder som får medel från EUF har påskyndats för att kunna omdefiniera och anpassa de nationella strategierna och allokeringarna i början av 2010.
Det är dock viktigt att ha i åtanke att utvecklingspolitiken är en gemensam kompetens inom EU. Det primära ansvaret för att uppfylla åtagandena om offentligt utvecklingsbistånd ligger hos medlemsstaterna själva. Jag anser att krisen inte ska fungera som en ursäkt för våra medlemsstater att minska biståndet och försvaga utfästelserna, och jag kommer att insistera på att vi ska behålla ambitionen att ligga kvar på samma biståndsnivå, både vad gäller EU:s medlemsstater och andra givare. I detta avseende följer vi öppet upp medlemsstaternas offentliga utvecklingsbistånd genom vår årliga Monterreyundersökning.
Utifrån den information som samlats in från medlemsstaterna beräknar vi att EU:s totala offentliga utvecklingsbistånd ökar från 49 miljarder euro 2008 till 53,4 miljarder euro 2009 och 58,7 miljarder euro 2010. Det innebär också att om medlemsstaterna inte vidtar ytterligare åtgärder för att uppfylla sina enskilda mål kommer man inte att uppnå de kollektiva målen för 2010. Dessutom har den här krisen också visat att vi måste stärka mekanismerna för att betala ut offentligt utvecklingsbistånd, vilket parlamentsledamoten helt riktigt påpekade.
Den internationella dagordningen för biståndseffektivitet som ingår i Parisförklaringen och handlingsprogrammet från Accra är idag viktigare än någonsin. Under denna svåra ekonomiska period har vi ett särskilt ansvar gentemot världens fattiga att se till att vårt utvecklingsbistånd kanaliseras på ett effektivt sätt. Jag kommer personligen att försvara denna inställning vid rådets möte om biståndsfrågor i november, och den globala finanskrisen kommer att vara i fokus för mitt arbete under de kommande veckorna.
Czesław Adam Siekierski
(PL) Tack för förklaringen. Borde inte EU vara mer aktivt på det internationella planet? Jag tänker på finansinstitut, t.ex. IMF och Världsbanken, som borde vara mer flexibla när de fastställer biståndsnivåerna och beviljar bistånd under krisen. Hur kan vi förhindra förekomsten av oegentligheter på skatteområdet och att olika företag olagligen för ut vinster från fattiga länder? På vilket sätt kan vi liberalisera handelsutbytet så att det gynnar dem som verkligen behöver hjälp?
Franz Obermayr
(DE) Inte minst i tider då resurserna är knappa är det viktigt att vidta riktade åtgärder för att erbjuda rätt mängd bistånd till rätt människor vid rätt tidpunkt. Min fråga är därför: Vilka framtida åtgärder är planerade för att utvärdera effektiviteten och kvantifiera effekten av det ekonomiska stödet?
Karel De Gucht
När det gäller den första frågan, om samarbetet med internationella institutioner - IMF, Världsbanken - är svaret att vi har ett nära samarbete med dessa institutioner, exempelvis när det gäller ”Flexmekanismen (sårbarhet)”. Vi har tillsammans identifierat de länder som primärt bör gynnas av detta nya instrument.
Vi har också upprepade gånger uppmanat institutionerna att bevilja fler lån till utvecklingsländerna, och av de 280 miljarderna dollar i dragningsrätter kommer 8 miljarder dollar att gå till utvecklingsländer. Jag anser därmed att vi verkligen ligger i framkant när det gäller att påverka de internationella institutionerna att gå i denna riktning, och det kommer också att vara kommissionens hållning - Joaquín Almunias och min hållning - vid mötena med Världsbanken och IMF i början av oktober i Istanbul.
När det gäller den andra frågan tror jag faktiskt att jag tog upp detta i mitt första svar. Jag beskrev hur det skulle genomföras. Jag är förstås beredd att upprepa det, men det handlar i grunden om att vi måste vara uppmärksamma på att biståndet används på rätt sätt.

Angående: Demografi och utvecklingspolitik i Afrika
Enligt en FN-studie kan folkmängden på den afrikanska kontinenten komma att fördubblas fram till 2050. Afrika kommer då att ha två miljarder invånare, dvs. dubbelt så många som EU. En afrikansk kvinna föder i genomsnitt fem barn, medan födelsetalen i Fjärran östern och EU ligger på i genomsnitt 1,7 respektive 1,47 barn per kvinna.
Vilka åtgärder tänker kommissionen föreslå, t.ex. inom ramen för den långsiktiga invandrings- och miljöpolitiken, för att anpassa utrikespolitiken och politiken för utvecklingssamarbete till dessa framtidsscenarier?
Karel De Gucht
Kommissionen delar parlamentsledamotens oro över att befolkningsökningen i Afrika och de långsiktiga effekterna av de höga födelsetalen kan bidra till att kraftigt öka trycket på Afrikas naturresurser och till att bestämma utvecklingskurvan för den afrikanska kontinenten.
Födelsetalen är en viktig del av bilden. Enligt FN:s befolkningsavdelning är Afrikas totala befolkning idag 8 procent lägre än om födelsetalen hade legat kvar på 1970 års nivåer. Födelsetalen på kontinenten förväntas minska till under 2,5 procent till 2050. I befolkningstäta områden på kontinenten får den växande medelklassen färre barn, på nivåer som är jämförbara med Europa. Detta är en positiv situation för de länder som uppnått politisk stabilitet och en imponerande ekonomisk tillväxt.
Kommissionen är medveten om dessa utmaningar och för en utvecklingspolitik som är inriktad på att bekämpa fattigdomen, främja en hållbar utveckling och hantera politiska utmaningar för att främja stabiliteten. På det här området är kommissionen också bunden av den strategi som antogs vid den internationella konferensen om befolkning och utveckling 1994 och som reviderades 1999.
I denna strategi har man utvidgat konceptet familjeplanering till att även omfatta sexuell och reproduktiv hälsa och rättigheter. Strategin betonar mänskliga rättigheter, att ge kvinnor självbestämmande, vikten av att investera i hälsa och utbildning och att erbjuda omfattande hälso- och sjukvård kopplad till reproduktiv hälsa till alla som behöver. Inte minst påverkar kvinnors möjlighet till utbildning deras reproduktiva agerande.
I flera studier har man sett ett starkt samband mellan utbildning och fruktsamhet: när läskunnigheten ökar tenderar fruktsamheten att minska. Totalt inom alla program förväntar sig kommissionen att avsätta cirka 1,7 miljarder euro till utbildning under åren 2007-2013. På ett mer generellt plan har vi ett starkt engagemang för att höja nivån och effektiviteten för det gemensamma EU-biståndet till hälso- och sjukvårdssystem som tillhandahåller grundläggande tjänster, vilket också omfattar reproduktiv hälsa. I anslutning till detta har EU inom ramen för EU:s åtgärdsagenda för millennieutvecklingsmålen åtagit sig att bidra med ytterligare 8 miljarder euro, varav 6 miljarder euro till Afrika, till hälso- och sjukvårdsområdet, förutsatt att alla biståndsåtaganden uppfylls helt.
För att kunna hantera trycket på miljön är det avgörande att se till att människors försörjningsmöjligheter lokalt är hållbara. Det innebär att man måste bekämpa ökenutbredningen och markförstöringen och öka produktiviteten inom jordbruket, stoppa överexploateringen av den biologiska mångfalden, skogar och andra naturresurser, inklusive hav och vattendrag. Slutligen måste man också se till att klimatförändringen ligger kvar inom vissa gränser och hjälpa befolkningarna i Afrikas länder att anpassa sig till klimatförändringen.
Kommissionen arbetar tillsammans med EU:s medlemsstater på en miljöintegrationsstrategi för att se till att insatserna kring utvecklingssamarbetet bidrar till de här målen. Våra förberedelser inför klimatmötet i Köpenhamn ska ses mot denna bakgrund.
Idag arbetar EU med Afrikanska unionen och andra regionala organisationer för att stärka deras kapacitet att ta itu med miljö- och klimatförändringsfrågor. Detta främjar viktiga initiativ för att stärka styrelseformerna inom skogsområdet, framför allt genom att se till att skogslagstiftningen efterlevs, genom styrelseformer och handel.
Fiorello Provera
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Min fråga syftade till att lyfta fram en särskild aspekt: att den globala befolkningsökningen får konsekvenser för både användningen av råvaror och föroreningen. I utvecklingsländerna är denna befolkningsökning särskilt stor och får också sociala och ekonomiska konsekvenser. Min fråga är: skulle det inte vara möjligt att införa en biståndspolitik i utvecklingsländerna i kombination med en familjeplaneringspolitik, eventuellt via systemet med icke-statliga organisationer?
Andreas Mölzer
(DE) Det är intressanta fakta att två tredjedelar av Afrikas befolkning bor i endast åtta av kontinentens 53 stater. Problemet med överbefolkningen i Afrika är tydligt begränsad till enskilda länder. I vilken utsträckning påverkar dessa fakta EU:s utvecklingspolitik?
Karel De Gucht
Vi har inte någon särskild familjeplaneringspolitik, men detta kan genomföras och genomförs på begäran av de berörda regeringarna. En stor andel av mödradödligheten beror på aborter som genomförs under oacceptabla omständigheter. I länder där lagstiftningen tillåter abort kommer kommissionen också att stödja de här programmen. Huruvida vi vidtar sådana åtgärder eller inte beror på vilket land det gäller.
När det gäller den andra frågan anser jag att när man tittar på den afrikanska kontinenten och födelsetalen finns det - vilket jag förklarade i min inledning - en tydlig koppling mellan ekonomisk utveckling, graden av urbanisering och fruktsamheten. Detta är inte något nytt fenomen. Vi har sett det i alla länder i hela världen. Med den globala urbaniseringen och med - förhoppningsvis - stigande tillväxtsiffror kan man förvänta sig att födelsetalen kommer att minska. Tvärtemot vad parlamentsledamoten antyder är detta dock inte begränsat till vissa länder. Det är istället ett fenomen som är kopplat till utvecklingen i det aktuella landet.

Angående: Uppskjutande av förhandlingarna om frihandelsavtal mellan EU och Colombia
Mot bakgrund av att det föreligger klara bevis för att fackföreningsföreträdare fortsätter att dödas i Colombia och särskilt mot bakgrund av det faktum att det under 2008 skedde en ökning med 25 procent av dessa mord, är kommissionen beredd att rekommendera att förhandlingarna om ett frihandelsavtal mellan EU och Colombia skjuts upp?
Catherine Ashton
Att skydda de mänskliga rättigheterna har högsta prioritet i EU:s förbindelser med Colombia. Vi följer därför situationen i Colombia mycket noga.
Vi är väl medvetna om de svårigheter som fackföreningarna har i Colombia och det fortsatta dödandet av och hoten mot fackföreningsledare och fackföreningsmedlemmar.
Vi får information om detta från våra källor, från rapporter och uttalanden från internationella organisationer och från mina egna samtal med organ som Europeiska fackliga samorganisationen.
Oron är fortsatt stor vad gäller införandet av ILO:s grundläggande konventioner i landet. Vi uppmanar kontinuerligt regeringen att öka ansträngningarna att skydda de mest utsatta befolkningsgrupperna och att undersöka och bestraffa alla brott mot de mänskliga rättigheterna.
Angreppen under senare tid på försvarare av de mänskliga rättigheterna och fackföreningsföreträdare har varit föremål för en anmodan från EU-trojkans ambassadörer i Bogotá och togs också upp vid det senaste högnivåmötet mellan företrädare för EU och Colombia.
Dessutom har vi nyligen inlett en bilateral dialog om mänskliga rättigheter med regeringen i Colombia, som erbjuder en kanal för ett mer regelbundet och systematiskt utbyte av information och erfarenhet inom området mänskliga rättigheter och kommer att medvetandegöra ett teknisk samarbete.
Dessutom försöker vi inkludera ytterligare garantier i det planerade handelsavtalet mellan flera parter för att kunna förbättra införandet av grundläggande arbetsrättsliga konventioner och miljökonventioner i Colombia som en del av kapitlet om hållbar utveckling. Vi föreslår också att institutioner i civilsamhället ska övervaka införandet av arbetsrättslig lagstiftning. Vi hoppas att avtalet på det här sättet bidrar till att förbättra situationen för fackföreningsföreträdare i Colombia.
Jim Higgins
(EN) Jag vet att de mänskliga rättigheterna är högprioriterade, och jag kan inte förstå varför EU, som berömmer sig av att kämpa för mänskliga rättigheter runtom i världen, ens kan överväga ett handelsavtal med en regim som den i Colombia.
Tjugosju fackföreningsmedlemmar har mördats sedan början av januari 2009. Denna siffra talar för sig själv, och det har redan tidigare visat sig att enda sättet att få dessa länder att förstå vad vi menar är att skada dem ekonomiskt, vilket var fallet när sanktioner infördes mot Sydafrika.
Jag anser att vi bör skicka en delegation till Colombia för att själva se hur situationen faktiskt är istället för att föra samtal med dem. Vi borde ha folk där ute på fältet och skjuta upp alla handelsförhandlingar med Colombia tills vi är säkra på att de mänskliga rättigheterna där är på samma nivå som i övriga världen.
David Martin
(EN) Det gläder mig att Jim Higgins har ställt sin fråga. Hans beskrivning av situationen är alldeles korrekt, och ni har nu själv bekräftat de faktiska omständigheterna, fru kommissionsledamot.
Kommer kommissionen mot denna bakgrund att, för det första, skjuta upp GSP+-avtalet med Colombia om det allmänna preferenssystemet, och för det andra, skjuta upp våra förhandlingar om ett frihandelsavtal tills vi får försäkringar från Colombias regering om att fackföreningsledamöter, människorättsaktivister och andra tryggt kan verka i detta land?
Catherine Ashton
Jag vill tacka er båda och förstår ert engagemang och era starka känslor. Jag är inte övertygad om att uppskjutna förhandlingar kommer att få den effekt som ledamöterna vill uppnå. Jag anser att vi ska upprätthålla dialogen, fortsätta att arbeta för att våra diskussioner och framför allt våra avtal ska innefatta en absolut garanti i linje med vad de båda ledamöterna efterlyser.
Det är den strategi jag har valt. Det betyder dock inte, vill jag genast tillägga, att jag inte har uppmanat dem som redan har talat med mig att fortsätta verka för att vi håller rätt kurs. Jag håller naturligtvis ögonen på detta, men i dagsläget har jag beslutat mig för nämnda tillvägagångssätt.

Angående: Återhämtning av den internationella handeln.
Den tydliga inbromsningen av tillväxten i den internationella handeln 2008 följdes av en ytterligare minskning 2009 som med råge överträffade den ekonomiska recessionens verkliga omfattning. Europeiska rådet konstaterade den 19-20 mars i Bryssel ”att fri och rättvis handel är en central faktor för en global återhämtning” och uppmanade ”till ett snabbt avslutande av bilaterala handelsförhandlingar och av WTO:s utvecklingsagenda från Doha”.
Kan kommissionen tillhandahålla följande uppgifter:
Vilka handelsfinansieringsinitiativ har kommissionen tagit? Vilka framsteg har gjorts i de aktuella handelsförhandlingarna och vilka åtgärder planeras för att konsolidera EU:s externa handelsflöden?
Catherine Ashton
Det är naturligtvis sant att internationell handel har påverkats extra mycket av krisen. Världshandelsorganisationens sekretariat uppskattar att den globala handeln kommer att minska med 10 procent under 2009, med 14 procent i utvecklade länder och runt 7 procent i tillväxtländer. Detta kräver långtgående åtgärder, vilket är precis vad vi har vidtagit, både vad gäller handelsfinansiering och multilaterala och bilaterala förhandlingar.
Tillsammans med medlemsstaterna har vi vidtagit flera viktiga åtgärder för att göra handelsfinansieringen mer tillgänglig. I de fall där handelsparter inte längre var villiga eller kapabla att garantera exportfinansiering har medlemsstater gått in via exportkreditinstitut.
När det gäller kortsiktiga försäkringar har kommissionens beslut att tillfälligt lätta på villkoren för att erbjuda sådant stöd underlättat. Vi går dessutom med på temporära lättnader i OECD-reglerna för kreditförsäkringar på medellång till lång sikt.
På multilateral nivå stöder vi de åtaganden som G20-länderna har utlovat för nationella exportkreditinstitut för att tillräckliga statliga exportkreditförsäkringar ska finnas tillgängliga där så behövs. Vi stöder också insatserna från multilaterala finansorgan för att skapa nya sätt att finansiera handeln eller vidga ramarna för dem som redan finns.
För att stärka och öka exporten fortsätter vi med de handelsförhandlingar vi har inlett på olika håll. Ledamöterna vet att det multilateralt är en ambitiös, balanserad och slutgiltig lösning av Doharundan som prioriteras, både idag och i framtiden. Det skulle innebära stora fördelar för vår värld och naturligtvis även för Europas ekonomi.
Mötet i New Delhi, som jag nyligen deltog i, har stärkt politiken, och tillsammans med det nära förestående G20-mötet i Pittsburgh kommer vi förhoppningsvis att nå en uppgörelse under 2010.
Vi efterlyser ett äkta engagemang från Världshandelsorganisationens viktigaste samarbetspartner under de kommande månaderna för att förhandlingarna ska leda framåt, och utgångspunkten ska vara det paket som man har försökt förhandla fram hittills. Som ledamöterna vet arbetar vi med ett flertal bilaterala avtal i samband med detta.
Georgios Papastamkos
(EL) Herr talman! Under det tryck som den ekonomiska krisen innebär har många stater vidtagit åtgärder för att stärka sina inhemska industrier. Det senaste exemplet är det beslut som USA:s president Barack Obama fattade om att införa tull på däck importerade från Kina.
Har kommissionen utvärderat hur denna politik från våra handelspartner i tredjeland, till exempel kampanjerna ”Köp amerikanskt” eller ”Köp kinesiskt”, påverkar Europas export?
Catherine Ashton
Jag har faktiskt diskuterat ”Köp amerikanskt” och ”Köp kinesiskt” med företrädare för USA och Kina, varifrån jag återvände förra veckan. Det är två mycket olika program, åtminstone enligt den information jag har fått från tillförlitligt håll. Jag har läst lagtexten till ”Köp amerikanskt”. Jag är mycket mer oroad över tillämpningen i enskilda amerikanska delstater än över vad som faktiskt stod i texten.
”Köp kinesiskt” är någonting helt annat. Jag känner mig i viss mån lugnad av vad både handelsminister Chen Deming och vice premiärminister Tang Jiaxuan sade till mig förra veckan om målet och hur europeiska företag skulle behandlas, men jag kommer att fortsätta bevaka detta för att se till att europeiska företag inte ska bli lidande, vare sig direkt eller indirekt.
I det aktuella fallet med däcken, som jag förmodar att ledamoten syftar på, nöjer vi oss i dagsläget med att bevaka detta för att se exakt vad som kommer att hända. Ni gör rätt i att uppmärksamma fallet eftersom det är ett viktigt område som vi måste hålla ögonen på för att se vad som händer, och jag kommer naturligtvis att återkomma i frågan.
Talmannen
Eftersom Claude Moraes är frånvarande utgår fråga nr 27.

Angående: Saluföring av europeiskt nöt- och lammkött
Vilka åtgärder vidtar EU för att främja saluföringen av europeiskt nöt- och lammkött i tredjeländer? Planerar kommissionen att lägga fram några nya initiativ för att stödja saluföringen?
Catherine Ashton
Vi arbetar aktivt med att försöka tackla mycket komplexa och centrala sanitära hinder, och härigenom hjälpa till att saluföra europeiska produkter som irländskt nöt- och lammkött. Strategin för marknadstillträde, och i synnerhet partnerskapet för marknadstillträde som lanserades 2007, är det centrala i kommissionens arbete på det här området. Marknadstillträdesstrategin ska skapa ett starkare partnerskap mellan kommissionen, medlemsstater och företag för att effektivisera arbetet med att upptäcka, analysera, prioritera och undanröja hinder.
Det speciella med denna strategi är att den genomförs med rätt blandning av handelspolitiska instrument. Det innebär att man använder multilaterala och bilaterala kanaler och kompletterar de mer formella medel- till långsiktiga politiska instrumenten med politiska kontakter och gemensam handelsdiplomati.
Våra insatser för detta marknadstillträde har ökat avsevärt de senaste åren, och vi har flera lyckade exempel som visar att vi är på rätt väg. Vi lyckades till exempel isolera några länder och häva det förbud mot europeisk köttexport som införts på grund av dioxin- och PCB-incidenten på Irland i december 2008. Nyligen lyckades vi också öppna Saudiarabien, Jordanien och Filippinerna för import av nötkött från EU och behandla vissa sanitära och fytosanitära problem (SPS-frågor) på ett mer handelsvänligt sätt med Egypten och Israel.
Vi trycker på hos olika instanser i länder som Indonesien, Malaysia och Korea för att vissa av deras lagar ska följa kraven i SPS-avtalet och Världshandelsorganisationens internationella standarder för djurhälsa. Vi har bett EU-företag som arbetar med nötkött att berätta vilka problem de har och komma med förslag på hur vi ska tackla handelshinder på viktiga marknader. Arbetet har fått mycket positiv feedback på senaste tiden, och en presentation från en irländsk företagsorganisation ska hjälpa oss att göra upp en prioriteringsordning samt med vårt fortsatta arbete.
Liam Aylward
(EN) Kan jag få fråga kommissionsledamoten om ni kan tänka er en grundlig och heltäckande revision av budgeten för livsmedelsfrämjande åtgärder? Den har funnits sedan 1970-talet, är mycket restriktiv och behöver reformeras. Dessutom undrar jag om ni håller med om att en förbättring av EU:s konkurrenskraft inom livsmedelssektorn kommer att hjälpa EU att ta sig ur den ekonomiska svackan?
Seán Kelly
(EN) Det är väl känt att europeiskt nöt- och lammkött följer kraven i de allra strängaste standarderna. Vilka eventuella åtgärder tänker kommissionen vidta för att uppmuntra eller kräva att liknande standarder ska gälla även våra handelspartner, i synnerhet i Brasilien?
Catherine Ashton
För det första känner jag inte till det speciella område som ledamoten nämnde, så jag ska be att få återkomma med ett skriftligt svar.
Jag håller däremot fullständigt med honom när det gäller branschens värde och betydelse för EU och handeln. Det är naturligtvis ett område som vi måste undersöka och fokusera mer på. Jag har ett mycket nära samarbete med kommissionsledamot Mariann Fischer Boel i frågor som gäller handelsavtal för att se till att jordbruksaspekterna i våra avtal ska utgöra en styrka och tillvarata möjligheterna. Jag hoppas att ledamoten under förhandlingarnas gång kommer att få se mer av det värde vi tillmäter detta.
När det gäller ömsesidighetsprincipen håller vi på att förhandla med och utbilda tjänstemän i tredjeland så att de ska förstå vad EU-systemet innebär i mål och mening att bygga upp deras förtroende för den skyddsnivå systemet erbjuder såväl EU:s som deras egna konsumenter.
Vi kräver att tredjeland ska respektera sina internationella åtaganden, inte minst Världshandelsorganisationens SPS-avtal, och ser till att de respekterar internationella standarder när de formulerar sina krav eller baserar sina krav på vetenskapliga rön.

Angående: Miljöskador från brunkolsutvinning i Tjeckien och östra Tyskland
Hur ser kommissionen på miljöskadorna från brunkolsutvinning i dagbrott respektive brunkolskraftverk i Tjeckien och östra Tyskland? Och hur ser kommissionen på möjligheterna att genomföra nedläggnings- och återställningsplanerna, samt säkerhetsaspekterna i detta?
Stavros Dimas
Herr talman! De miljöskador som orsakas av utvinning och användning av brunkol i kraftverk är ett problem som behandlas utförligt i gemenskapslagstiftningen.
Enligt direktivet om gruvavfall måste anläggningar som tar hand om gruvavfall vara auktoriserade, och i detta ingår att man har en plan för avfallshantering och en plan för nedläggning och återställande av anläggningarna. Dessa enheter måste också lämna en finansiell garanti som täcker kostnaderna för att återställa marken.
Direktivet innehåller bestämmelser om inspektioner som ska utföras av behöriga myndigheter samt skyldigheter för att förhindra luft-, vatten- och jordföroreningar. Direktivet har gällt nya anläggningar sedan maj 2008. Anläggningar som fanns redan före detta datum måste enligt direktivet bli auktoriserade senast i maj 2012.
Senast vid halvårsskiftet 2012 måste medlemsstaterna också ha upprättat en förteckning över nedlagda och stängda anläggningar som orsakar eller kan orsaka miljöskador.
EU:s regelverk innehåller även andra direktiv, till exempel IPPC-direktivet om samordnade åtgärder för att förebygga och begränsa föroreningar, samt direktivet om begränsning av utsläpp från stora förbränningsanläggningar. När det gäller miljöansvar ligger markdirektivet hos rådet, men har inte utvecklats vidare. Det viktigaste av dessa är naturligtvis IPPC-direktivet som kräver att stora förbränningsanläggningar ska bli auktoriserade, och utgångspunkten för auktorisation är att bästa tillgängliga praxis tillämpas.
Direktivet om stora förbränningsanläggningar anger även utsläppsgränser för de ämnen som förorenar luften mest. Om en anläggning upphör med sin verksamhet kräver IPPC-direktivet att de ansvariga vidtar åtgärder för att förhindra risken för föroreningar samt ser till att området återställs.
Detta juridiska ramverk ger garantier för en hög miljöskyddsnivå vid eventuella miljöskador orsakade av brunkolskraftverk.
När det gäller stängning av anläggningar kommer detta att bedömas utifrån om anläggningen följer lagstadgade krav eller ej.
Bernd Posselt
(DE) Tack för ert exakta och uttömmande svar. Men jag frågade också specifikt om gränsområdena, med andra ord Tyskland och Tjeckien, Tyskland och Polen, Polen och Tjeckien. Det finns många sådana exempel i dessa områden. Jag undrar om ni anser att samarbetet över gränserna är tillräckligt mellan de berörda staterna och om kommissionen ger stöd till åtgärder över gränserna i de här områdena, inte minst som en del i de regionala programmen.
Stavros Dimas
Herr talman! Först och främst finns det olika källor för finansiering, både för Tjeckien efter 2007 och för Tyskland. Jag måste naturligtvis också påminna er om att med det energi- och klimatprogram som godkändes i december förra året så räcker pengarna i programmet för att handla med utsläpp av växthusgaser, vilka enligt det ingångna avtalet måste minskas med 50 procent för att bekämpa klimatförändringarna och andra relaterade mål.
Detta betyder att anläggningar, speciellt för brunkolsutvinning i dagbrott, per definition skadar miljön och naturen med olika problem som följd, inte bara när det gäller markens naturliga tillstånd utan också när det gäller vatten, orsakade av andra förorenande ämnen och, vilket är känt, genom att stora mängder koldioxid genereras, eftersom brunkol ur detta perspektiv är det sämsta bränslet. På en skala från ett till tio är det kanske ett av de värsta när det gäller koldioxidutsläpp. Jag vill också säga att utsläppshandel kan generera pengar, och inte minst i Tysklands fall handlas det med utsläppsrätter just i detta ögonblick. Därför kommer det pengar även från denna källa. Dessutom vill jag nämna att det finns gemenskapsfinansiering som kan bidra till att återställa miljöskador orsakade av gruvdrift.
De regionala verksamhetsprogrammen för perioden 2000-2006 finansierade projekt för att återskapa områden som hade blivit illa åtgångna av brunkolsutvinning i vissa delstater i det forna Östtyskland, till exempel Sachsen, Sachsen-Anhalt och Thüringen. I respektive programplaneringsdokument för perioden 2007-2013 finns medel avsatta för den här sortens stöd för fortsatt arbete.
Vad gäller Tjeckien är det verksamhetsprogrammet för nordvästra regionen för perioden 2007-2013 som finansierar åtgärder för att återskapa och återställa nedlagda gruvområden. I verksamhetsprogrammet för miljön prioriteras också åtgärder för att återställa nedlagda gruvområden, och samarbete, inte enbart mellan länder utan också mellan regionala organisationer, är naturligtvis till fördel för båda sidor.
Talmannen
De frågor som på grund av tidsbrist inte hade besvarats skulle erhålla skriftliga svar (se bilagan).
