Revisionsrättens särskilda rapport nr 10/2008 om EG:s utvecklingsbistånd till hälso- och sjukvård i Afrika söder om Sahara (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är en debatt om en muntlig fråga till kommissionen från Josep Borrell Fontelles, för utskottet för utveckling, om revisionsrättens rapport nr 10/2008 om EG:s utvecklingsbistånd till hälso- och sjukvård i Afrika söder om Sahara - B6-0016/2009).
Anne Van Lancker
Fru talman, fru kommissionsledamot, mina damer och herrar! Afrika är den enda kontinent där det inte har skett några framsteg att tala om när det gäller att nå millenniemålen, framför allt inte på hälsoområdet, dvs. när det gäller mödra- och spädbarnsdödligheten, kampen mot hiv/aids, tbc och malaria. Detta beror helt och hållet på deras bristfälliga hälso- och sjukvårdssystem och den personalbrist som drabbat sektorn. Det är därför helt uppenbart att det är nödvändigt att investera i hälso- och sjukvårdssystem för att bekämpa fattigdomen.
Det är även kommissionens åsikt, men enligt revisionsrättens rapport har kommissionen, även om den i åratal har hävdat detta, gjort väldigt lite för att åstadkomma några praktiska förändringar. Kommissionen gör insatser, framförallt via vertikala fonder i kampen mot aids. Det är naturligtvis välbehövligt, men det får inte ske på bekostnad av det övergripande paketet av investeringar i grundläggande hälso- och sjukvård.
Fru kommissionsledamot! Budgeten för grundläggande hälso- och sjukvård har inte ens ökat proportionerligt sedan 2000, sett till hela paketet med offentligt utvecklingsbistånd. Parlamentet har därför skäl nog att utifrån revisionsrättens rapport ställa några frågor till kommissionen och komma med några rekommendationer. Jag skulle vilja ta upp fyra punkter.
För det första måste budgeten för hälso- och sjukvård utökas. Här behövs det uppenbarligen ett gemensamt initiativ från EU tillsammans med dess partnerländer. Utvecklingsländerna har åtagit sig att investera 15 procent av sin budget inom ramen för Abujaförklaringen. Det kan dock omöjligt låta sig göras, fru kommissionsledamot, om kommissionen och EU bara är beredda att spendera 5,5 procent av Europeiska utvecklingsfonden (EUF) på detta. Jag skulle därför vilja att ni förklarar hur kommissionen tänker se till att investeringarna i hälso- och sjukvård ökar inom ramen för den tionde Europeiska utvecklingsfonden.
För det andra bör budgetstödet användas på ett bättre och effektivare sätt. Även om det här är ett av kommissionens paradnummer så får det ett lågt betyg i revisionsrättens rapport. Budgetstödet har trots det potential att uppfylla bristerna i hälso- och sjukvårdssystemen i syd. Även om det sektorspecifika budgetstödet verkligen kan inriktas på hälso- och sjukvårdssystemen så används det knappt i Afrika söder om Sahara.
Det allmänna budgetstödet kan även visa sig fungera, förutsatt att kommissionen kan väcka partnernas intresse och få dem att betrakta hälso- och sjukvården som en central sektor. Vi uppmanar kommissionen att göra detta. Min fråga till kommissionen är följande: På vilket sätt kommer ni att se till att det vidtas mycket bättre och mycket mer målinriktade åtgärder, både via budgetspecifikt stöd och allmänt budgetstöd?
Avtalen om millennieutvecklingsmålen är ett av kommissionens lovande verktyg. Jag stöder dem till 100 procent, men de är i ärlighetens namn lite för otillräckliga och kortsiktiga, eftersom de endast är tänkta för de duktiga eleverna. Därför behövs det i allra högsta grad alternativ för de övriga.
För det tredje måste vi öka expertkunskaperna. Enligt rapporten har kommissionen inte haft tillräckliga expertkunskaper för att omsätta sina politiska förslag i hälso- och sjukvårdssektorn i praktiken. Därför vill jag be kommissionen att se till att det finns sådan expertkunskap genom att rekrytera fler experter på hälso- och sjukvårdsområdet och genom att samarbeta effektivare med WHO och medlemsstaterna.
För det fjärde måste hälso- och sjukvårdssektorn samordnas bättre. Det är helt nödvändigt att genomföra EU:s uppförandekod om komplementaritet och arbetsfördelning i praktiken och att bättre samordna investeringarna i och programmen för hälso- och sjukvård mellan de olika EU-länderna. Vi måste dessutom se till att försummade behövande länder också kan få stöd på hälso- och sjukvårdsområdet.
Jag vill avsluta med att tacka Bart Staes som företräder budgetkontrollutskottet och delar den oro som utskottet för utveckling har gett uttryck för, och som har bett kommissionen klargöra sina planer angående förfarandet för beviljande av ansvarsfrihet, helst före utgången av 2009.
Det är uppenbart att parlamentet till slut uppmanar kommissionen att omsätta sina politiska prioriteringar i praktiken med större övertygelse och med bättre verktyg. Detta är mer än nödvändigt om vi ska ha en chans att nå millenniemålen före 2015, eftersom grundläggande hälso- och sjukvård förtjänar hållbara investeringar på lång sikt.
Androulla Vassiliou
ledamot av kommissionen. - (EN) Fru talman! Kommissionen välkomnar verkligen Europeiska revisionsrättens särskilda rapport om EG:s utvecklingsbistånd till hälso- och sjukvård i Afrika. Debatten om denna muntliga fråga ger oss ett tillfälle att diskutera vårt hälsobistånd till Afrika med er i Europaparlamentet.
Jag kommer inte här att upprepa det formella svar som kommissionen redan har gett när det gäller revisionsrättens särskilda rapport, vilket redan har offentliggjorts på Internet.
Tyvärr har denna rapport har inte fått särskilt stor uppmärksamhet i pressen och när den har nämnts har saker ibland överförenklats genom påståendet att ”EU inte har hållit sina löften i Afrika”. Låt mig därför bara förtydliga några viktiga punkter innan vi börjar debatten.
Kommissionen är fortfarande lika engagerad i stödet för millennieutvecklingsmålen, och de hälsorelaterade målen 4, 5, och 6 ingår i dessa mål: att minska barnadödligheten med två tredjedelar, att minska mödradödligheten med tre fjärdedelar och att hindra och vända spridningen av hiv/aids. Detta är vad vårt utvecklingssamarbete står för, men vårt åtagande får inte bara mätas i termer av budgetanslag till hälso- och sjukvårdssektorn.
Utan tvekan kommer barnadödligheten att minskas genom effektiva insatser inom hälso- och sjukvård, särskilt vaccinationer. Därför övervakar vi vaccinationsprogrammens omfattning inte bara inom våra hälsoprogram, utan också i många av våra verksamheter som gäller allmänt budgetstöd. Barnadödligheten beror dock också på andra faktorer såsom näring, bostäder, tillgång till säkert vatten, sanitet och utbildning. Därför kommer vårt bidrag ofta att ges utanför själva hälso- och sjukvårdssektorn.
När det gäller beslut om sektorsfördelning och modaliteter för utvecklingsstödet, enades vi i Paris och Accra om att i högre grad respektera de grundläggande principerna för biståndseffektivitet. Här är bara två exempel. Det första är ledarskap genom partnerregeringar. Detta innebär att man efter en grundlig diskussion med partnerlandet accepterar de sektorer som föreslagits för stöd. Det kanske inte är hälso- och sjukvårdssektorn utan utbildning eller vatten och sanitet.
För det andra: anpassning till nationella system. Detta innebär att vi tilldelar vårt stöd företrädesvis som budgetstöd (givet att de grundläggande villkoren har uppfyllts). Om landet har en tillräckligt välformulerad fattigdomsstrategi, kan vårt stöd med fördel tilldelas som allmänt budgetstöd.
Trots att detta stöd då inte kommer att öronmärkas som stöd till hälso- och sjukvårdssektorn är det kopplat till hälsomål, såsom vaccinationsprogrammens omfattning eller andel födslar där kvalificerad vårdpersonal är närvarande. Dessa mål är vanligtvis en del av fattigdomsstrategin och är föremål för kontroll, och budgetstödutbetalningar är ofta kopplade till framsteg angående dessa.
Utöver de övergripande åtagandena om stödeffektivitet som gjorts i Accra och Paris, har vi inom EU gemensamt enats om en uppförandekod som till exempel gäller en minskning av antalet sektorer där samtliga givare är aktiva, för att minska den administrativa och förvaltningsmässiga börda som våra partnerländer får om de har många biståndsgivare. Detta är innebörden i den arbetsfördelning som EU-medlemsstaterna och Europeiska kommissionen har kommit överens om. Vi vet att det inte alltid kommer att vara lätt att enas om detta på landsnivå, särskilt eftersom hälsa är viktigt i den allmänna opinionen, och alla givare och givarländer vill vara närvarande och bli sedda. Vi kommer ibland att behöva motstå en sådan tendens och överlåta arbetet till andra.
Därför hoppas jag att vår debatt i dag ska bidra till att ytterligare förtydliga dessa frågor och till att EU kommer att uppfylla sina löften till Afrika.
John Bowis
för PPE-DE-gruppen. - (EN) Fru talman! Jag vill tacka kommissionsledamoten för svaret. Ni har säkert rätt i att siffror kan tolkas på många sätt och att vi måste studera dem mycket noga. Men i dag ägnar vi oss förstås åt revisionsrätten, och då måste vi också ägna oss åt siffror. Jag önskar ibland att vi kunde ägna oss åt människor i stället för siffror, men vi är ju överens om att det inte finns något välstånd utan hälsa. Det är inte bara en slogan, utan en verklighet i många låginkomstländer.
Vi är överens om att revisionsrätten hävdar att endast 5,5 procent av Europeiska utvecklingsfondens medel går till hälsovård, trots att Europeiska unionen - och Europaparlamentet - har strategin att 35 procent ska gå till hälsa och utbildning. Det är något som inte stämmer här, och det kanske inte är fullt så illa som siffrorna antyder. Likafullt ser vi att vi måste göra mycket bättre ifrån oss, även när det gäller samarbete - om jag får använda den termen - kring det 15-procentslöfte som länderna själva har åtagit sig genom Abujaförklaringen.
Men låt mig återkomma till människorna. Res till Mali och se hur de har förlorat kontrollen över diabetes och se på familjernas kostnader. Över 30 procent av familjeinkomsten går till insulin för dem som måste skaffa sådant - och enda sättet är att köpa det. Res till Tchad och fråga om psykvården, och de kommer att berätta att de hade en före inbördeskriget. Res vart som helst i Afrika och se den omänskliga behandlingen av människor med epilepsi, när vi för några få cent kan göra merparten av dem anfallsfria. Res vart som helst i Afrika och se de aids-föräldralösa och se och träffa mor- och farföräldrar som försöker försörja barnbarnen eftersom deras föräldrar är döda.
Vi har statistiken. Vi vet att Amerika, med 14 procent av världens befolkning, har 10 procent av den totala sjukdomsbördan och 42 procent av hälsovårdsarbetarna. Afrika söder om Sahara har 11 procent av världens befolkning, 25 procent av den totala sjukdomsbördan och 3 procent av hälsovårdsarbetarna. Detta avspeglar den diskussion vi hade tidigare. Men vi måste titta på de här sakerna, för det finns ingen hälsa utan hälsovård, utan hälsovårdspersonal och utan hälsovårdsutbildning.
Vi måste också titta på några av de projekt som vi satsar på. Det handlar inte bara om tuberkulos, aids och malaria, utan också om alla andra sjukdomar. Det handlar om försummade sjukdomar, där kommissionen är stolt över sitt samarbete med läkemedelsföretagen kring initiativet att hjälpa de människor som behöver dessa läkemedel. Vi måste titta på orsakerna till ohälsa, och kvällens diskussioner har kretsat kring dessa.
Bara om vi tar i tu med allt detta kommer statistiken att stämma - och det kommer att stämma för människorna. Det vi blir bättre på kommer att förbättra livet för människor, och det kan sedan också förbättra deras ekonomi.
Bart Staes
Fru talman, mina damer och herrar! Revisionsrättens rapport kommer inte att officiellt läggas fram för budgetkontrollutskottet förrän nästa vecka. Jag vill därför gratulera utskottet för utveckling och även Anne Van Lancker som har sett till att den här debatten hålls här i dag och att vi i morgon kommer att anta en resolution som innehåller en noggrann redogörelse av vad som gick fel.
Vi bör lyssna noga på Anne Van Lanckers långa anförande och hennes rekommendationer. Fru kommissionsledamot! Vi bör lyssna noga på John Bowis, som i sitt anförande på ett mycket kunnigt sätt lyckades räkna upp de brister som finns.
Ingen som läser revisionsrättens rapport kan undgå frågan. Alla kan se siffrorna klart och tydligt och Anne Van Lancker påpekade mycket riktigt att det kommer att bli väldigt svårt, om inte omöjligt, att nå millenniemålen inom denna sektor. Om man studerar revisionsrättens siffror för varje land kommer man snabbt ned på jorden igen.
När det gäller spridningen av aids så är 34 procent av befolkningen i Swaziland drabbade, 23 procent i Lesotho och 14 procent i Malawi. År 1997 var barnadödligheten i Swaziland 78/1 000, medan den nu är 86/1 000. I Lesotho var medellivslängden i mitten på 1990-talet 60 år, medan den nu bara är 41 år. I Kenya dör mer än ett av tio barn innan de fyllt fem år. Revisionsrättens rekommendation och analys när det gäller EU-politikens effektivitet har under de senaste åren varit smärtsamt oroande.
Jag hoppas därför att kommissionen före den 10 april verkligen kommer att besvara de frågor som jag, som föredragande för budgetkontrollutskottet, har lyckats få med i resolutionen, så att vi kan införliva svaren i förfarandet för beviljande av ansvarsfrihet som är planerat till slutet av april.
José Ribeiro e Castro
(PT) Fru talman, fru kommissionsledamot! Alla som besöker Afrika söder om Sahara kan lätt se de enorma bristerna i hälso- och sjukvårdssystemen i de flesta länderna och de oerhört negativa effekter som dessa brister har på folkets liv och hälsa, människor som skulle hjälpas av dessa tjänster.
Detta bekräftas ständigt av de siffror som regelbundet offentliggörs på internationell nivå. I det avseendet är det oerhört störande att veta att många liv skulle kunna räddas med hjälp av enkla och praktiska åtgärder, som inte är särskilt avancerade eller ens särskilt dyra. Finansiellt stöd från EU kan här vara avgörande. Vi måste alltid komma ihåg att samarbetet på hälso- och sjukvårdsområdet verkligen är strategiskt och har en direkt inverkan på inte bara ett utan många av millennieutvecklingsmålen. Som revisionsrätten konstaterade, och jag citerar, ”har EG:s finansiering till hälso- och sjukvårdssektorn inte ökat sedan 2000 som andel av EG:s totala utvecklingsbistånd, trots kommissionens åtaganden inom ramen för millennieutvecklingsmålen och hälsokrisen i Afrika söder om Sahara”. Slut citat. Den konstaterade också, och jag citerar igen, att ”kommissionen bidrog med betydande finansiering för att hjälpa till att starta globala fonden, men har inte i samma utsträckning ägnat sig åt att stärka hälso- och sjukvårdssystemen, trots att detta skulle prioriteras”. Slut citat.
Revisionsrätten menar att detta beror på att, och jag citerar återigen, ”kommissionen [...] inte [har] haft tillräckliga expertkunskaper på hälsoområdet för att kunna se till att finansieringen till hälso- och sjukvården används på ett så ändamålsenligt sätt som möjligt”. Slut citat.
Revisionsrätten ställer därför kommissionen direkt inför en stor utmaning, som jag stöder. Jag vill för vår del upprepa denna utmaning som bygger på uppgifternas och bedömningens objektivitet. Hälso- och sjukvårdstjänster ingår redan i våra prioriteringar för utvecklingsbiståndet men de måste göra det i ännu större utsträckning och förtjänar därför ökad finansiering. Om vi optimerar biståndet och beaktar de till synes motstridiga behoven av att samordna förvaltningen och öka närheten till de mottagande befolkningsgrupperna kommer vi att kunna tillhandahålla en tjänst som kan rädda många liv.
Kommissionen måste ta sig an utmaningen och jag uppmanar den att göra det. John Bowis höll alldeles nyss ett rörande anförande där han lyckades ge revisionsrättens torra, kalla siffror ett ansikte, ett mänskligt ansikte. Fru kommissionsledamot! Vår utmaning är att se till att vårt samarbete kan ge dessa ansikten ett lyckligt och hoppfullt uttryck. Det är därför viktigt att ändra siffrorna i vårt hälso- och sjukvårdssamarbete till det bättre.
Marie Anne Isler Béguin
(FR) Fru talman! Jag ville egentligen inte uttala mig om den här rapporten men jag ska bara säga en sak som ligger mig särskilt varmt om hjärtat och som jag har tagit upp många gånger vid AVS-mötena. Det är frågan om hälsotillståndet för tuaregfolket i Niger. Fru kommissionsledamot! Här vill jag verkligen ta upp frågan om europeiska företag som utvinner naturtillgångar i afrikanska länder och framför allt det franska företaget Areva som planerar att utvinna uran i Niger utan att informera de lokala samhällena, vilket leder till att de människor som bor där till exempel använder radioaktiva material eller metallskrot som matlagningsredskap.
I dag tillåter myndigheterna i Niger inte att det görs några seriösa studier om radioaktivitet bland dessa människor. Vi vet emellertid att deras situation är alarmerande.
Vid ett AVS-möte begärde vi att det skulle göras en epidemiologisk studie av dessa människor. I dag riktar jag återigen denna begäran till kommissionen.
Androulla Vassiliou
ledamot av kommissionen. - (EN) Herr talman! Jag har lyssnat uppmärksamt till det som har sagts i kväll, och jag har noterat det som står i revisionsrättens rapport, men därutöver har jag också, som jag redan har nämnt, nyligen återkommit från ett besök i Elfenbenskusten och Liberia, och jag har med egna ögon sett de stora behoven på hälsovårdsområdet i dessa länder. Behoven gäller infrastruktur, utbildad hälsovårdspersonal, som vi redan har talat om, samt läkemedel.
Behoven är enorma och jag kan bara instämma i att vi måste öka våra insatser i de fattiga länderna i Afrika genom att erbjuda vår hjälp på hälsovårdsområdet.
Jag kan försäkra er om att jag kommer att framföra era synpunkter till min kollega Louis Michel, och jag är förvissad om att han också kommer att beakta era förslag och synpunkter mycket uppmärksamt, precis som jag själv har gjort.
Talmannen
Jag har mottagit ett resolutionsförslag, som ingivits i enlighet med artikel 108.5 i arbetsordningen.
Debatten är härmed avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon.
