Työajan järjestäminen (keskustelu) 
Puhemies
(EL) Esityslistalla on seuraavana Euroopan parlamentin sovittelukomiteavaltuuskunnan puheenjohtajan lausuma työajan järjestämisestä
Mechtild Rothe
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, kuten tiedätte, työaikadirektiiviin liittyvä sovittelumenettely on epäonnistunut. Tässä tapauksessa Euroopan parlamentin sovittelukomiteavaltuuskunnan puheenjohtajan on työjärjestyksen 65 artiklan 5 kohdan mukaisesti esitettävä lausuma täysistunnossa. Esitän tästä syystä lyhyen lausuman työaikadirektiiviä koskevien neuvottelujen edistymisestä.
Useiden kolmikantaneuvottelujen ja kolmen sovittelukomitean kokouksen jälkeen viimeisessä kokouksessa kävi keskiyön jälkeen hiukan ennen määräajan päättymistä selväksi, ettei sopimukseen voitaisi päästä. Euroopan parlamentin valtuuskunta oli aikaisemmin vastustanut komission lopullista sovitteluyritystä äänestyksessä selvällä 15 äänen enemmistöllä. Yksikään ei äänestänyt vastaan ja viisi äänesti tyhjää. Ehdotusta ei hyväksytty todellisen kompromissin perustaksi. Samaan aikaan se hylättiin naapurihuoneessa kokoontuneessa pysyvien edustajien komiteassa. Sovittelukomitean puheenjohtajat ilmoittivat 29. huhtikuuta 2009 päivätyssä kirjeessään parlamentille ja ministerineuvostolle, ettei sopimukseen voitu päästä EY:n perustamissopimuksen 251 artiklan 5 kohdan mukaisessa määräajassa.
Mielestäni on todella pahoiteltavaa, etteivät toimielimet päässeet yhteisymmärrykseen. Mutta jos tarkastelemme kolmea loppuun saakka kiistakysymyksiksi jäänyttä aihetta - viikoittaiseen työaikaan liittyvää opt-out-mahdollisuutta, päivystysaikaa koskevia ehtoja ja työntekijöitä, joilla on useita sopimuksia - näkemyserot olivat niin suuret, että oli täysin mahdotonta päästä sopimukseen, joka olisi ollut yhdenmukainen 17. joulukuuta 2008 annetun Euroopan parlamentin päätöslauselman kanssa.
Erityisesti neuvosto ei antanut tuumaakaan periksi opt-out-kysymyksessä. Parlamentti ehdotti useita kompromisseja, joilla olisi tarjottu työnantajille mahdollisuus laajaan joustavuuteen työajoissa. Parlamentti oli erityisen yhteistyöhaluinen päivystysaikojen ehtoja koskevassa kysymyksessä, koska suurin osa jäsenvaltioista, tässä tapauksessa yhdeksän, käyttää opt-out-mahdollisuutta ainoastaan päivystysaikojen vuoksi. Määrävähemmistö onnistui kuitenkin estämään neuvostossa kaikki pyrkimykset poikkeuksen hyväksymiseksi. Edes opt-out-mahdollisuuden lopettamiseen tähtäävää ehdotusta ei hyväksytty.
Päivystysaikaa koskevassa asiassa Euroopan yhteisöjen tuomioistuin on tehnyt selväksi, että päivystysaika lasketaan työajaksi. Edes sellaista päivystysaikaa, jona ei työskennellä, ei voida laskea kokonaan tai osittain lepoajaksi neuvoston vaatimusten mukaisesti. Parlamentin valtuuskunnalle oli myös selvää, että päivystysaika on tarpeen silloin, kun työtä ei voida keskeyttää. Neuvosto ei ollut valmis hyväksymään tällaista rajoitusta. Mitä tästä on seurauksena? Jos tarjoilija istuu tyhjässä ravintolassa, se lasketaan päivystysajaksi, jona ei työskennellä ja joka luonnollisesti arvioidaan eri tavalla. Näin ei saa olla. Parlamentti valitsi joustavan lähestymistavan ja kannatti myös ehdotusta siitä, että 48 tunnin enimmäistyöaika on työntekijäkohtainen eikä sopimuskohtainen. Tässä tapauksessa emme onnistuneet pääsemään sopimukseen edes johdanto-osassa määritellystä periaatteesta.
Parlamentin valtuuskunnalle oli selvää, että kompromissin epäonnistuminen on parempi vaihtoehto kuin työntekijöiden kustannuksella tehtävä huono kompromissi. Parlamentti esitti neuvostolle useita ehdotuksia siihen saakka, kunnes meistä tuntui, ettemme enää tienneet, mitä tehdä. Tietty ryhmä neuvostossa ei kuitenkaan ollut valmis minkäänlaiseen kompromissiin. Uskon myös, että komissio olisi voinut antaa joistakin kysymyksistä ehdotuksia, joilla olisi varmistettu parempi tasapaino neuvoston kannan ja parlamentin kannan välillä.
Parlamentti on tämän vaalikauden aikana hyväksynyt 389 säädöstä yhteispäätösmenettelyssä. Näistä säädöksistä 24 hyväksyttiin kolmannessa käsittelyssä onnistuneen sovittelun jälkeen. Se on selvä osoitus toimielinten välisestä yhteistyökulttuurista. Amsterdamin sopimuksen voimaantulon jälkeen sovittelukomitea epäonnistui sopimukseen pääsemisessä ensimmäisen kerran työaikadirektiiviä koskevassa asiassa. Toivottavasti uusi komissio antaa hyvin nopeasti uuden ehdotuksen, joka toivoakseni johtaa sopimukseen.
Lopuksi haluaisin erityisesti kiittää sovittelukomitean sihteeristöä sen tekemästä erinomaisesta pohjatyöstä.
Michal SEDLÁÈEK
neuvoston puheenjohtaja. - (CS) Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, haluaisin esittää teille puheenjohtajavaltio Tšekin puolesta neuvoston kannan työaikadirektiivin tarkistamista koskevien neuvottelujen päättämisestä. Kuten te epäilemättä tiedätte, neuvosto keskusteli kyseisen direktiivin tarkistamisesta neljä pitkää vuotta, ennen kuin se vahvisti yhteisen kannan direktiivin sisällöstä - erittäin monimutkaisten neuvottelujen jälkeen.
Jäsenvaltioiden määräenemmistö on hyväksynyt, että runsaasti kiistaa aiheuttanut opt-out-mahdollisuus jätetään direktiiviin, mutta sille määritellään tarkat ehdot, joilla sen käyttöä tiukennetaan merkittävästi. Neuvosto esimerkiksi halusi, että tapauksissa, joissa käytetään opt-out-mahdollisuutta, viikoittainen enimmäistyöaika alennetaan 78 tunnista 60:een tai 65 tuntiin, ja ehdotti, että opt-out-mahdollisuuksien käyttö kielletään työsopimusta allekirjoitettaessa tai että aika, jona työntekijät lupaavat työskennellä opt-out-järjestelyn mukaisesti, voi olla enintään yksi vuosi. Neuvoston tavoitteena oli rajoittaa opt-out-mahdollisuuden käyttöä jäsenvaltioissa, mutta ennen muuta parantaa opt-out-mahdollisuutta käyttävien työntekijöiden suojaa. Neuvosto piti direktiiviluonnostaan työntekijöiden suojaa edistävänä tasapainoisena asiakirjana ja toivoi, että sitä pidettäisiin hyvänä myös parlamentissa, jonka odotettiin hyväksyvän direktiiviluonnos toisessa käsittelyssä.
Viime joulukuussa järjestetyn äänestyksen jälkeen puheenjohtajavaltio Tšekki on ollut täysin tietoinen näiden kahden toimielimen erilaisesta suhtautumistavasta direktiiviluonnokseen, mutta se ei ole pitänyt neuvottelumenettelyä toimielinten välisenä arvovaltataisteluna. Sen sijaan neuvosto on suhtautunut asiaan käytännönläheisesti, epäideologisesti ja realistisesti ottaen huomioon Euroopan unionin työmarkkinoiden realiteetit. On kiistämätön tosiasia, että EU:n 27 jäsenvaltiosta opt-out-mahdollisuutta käytetään nykyisin 15:ssä. Tšekin tasavalta aloitti puheenjohtajavaltiona tämän vuoden tammikuussa, ja olemme siitä alkaen käyneet hyvin tiiviitä neuvotteluita kaikilla tasoilla ja pyrkineet näin löytämään mahdollisen kompromissin parlamentin kanssa. Jäsenvaltiot pitivät ensimmäisen kokouksensa tästä aiheesta Prahassa 13. tammikuuta. Epävirallisia kolmikantaneuvotteluja on tähän mennessä järjestetty ainakin kahdeksan kierrosta sekä lisäksi kolme varsinaista neuvottelukierrosta. Haluaisin tässä vaiheessa kiittää komissiota ja erityisesti komission jäsentä Špidlaa saamastamme asiantuntevasta avusta sekä siitä rakentavasta lähestymistavasta, jonka avulla on pyritty kompromissiin direktiivin sanamuodosta. Neuvosto oli halukas sopimukseen ja kompromissiin yhteisestä kannasta, mutta tästä huolimatta sopimukseen ei ole päästy. Neljän viimeksi kuluneen kuukauden aikana puheenjohtajavaltio Tšekki on toiminut hyvin aktiivisesti ja vastuullisesti käydessään neuvotteluja parlamentin kanssa ja esittäessään parlamentille lukuisia kompromissiratkaisuja direktiiviin liittyvistä eri aiheista, jotta löydettäisiin sekä neuvoston että parlamentin kannalta hyväksyttävä lopullinen ratkaisu.
Tänään voin todeta, että neuvosto teki useita myönnytyksiä vastatakseen parlamentin vaatimuksiin mutta parlamentti ei silti pitänyt niitä riittävinä. Neuvosto oli esimerkiksi valmis hylkäämään yhteisen kannan ja tukemaan parlamentin näkemystä siitä, että päivystysaika katsotaan todellakin kokonaisuudessaan työajaksi. Työ- ja perhe-elämän yhteensovittamisesta käydyn keskustelun aikana neuvosto teki myönnytyksiä myös kysymyksissä, jotka liittyivät ylimääräisen päivittäisen lepoajan myöntämistä koskevaan määräaikaan sekä huipputason työntekijöiden määritelmään, ja voisin mainita vielä muitakin esimerkkejä. Neuvosto halusi päästä parlamentin kanssa sopimukseen keskeisestä opt-out-kysymyksestä, ja se oli valmis mukautumaan parlamentin vaatimuksiin ja hyväksymään muita sen ehdotuksia, esimerkiksi opt-out-järjestelyjen kieltämisen koeaikana ja opt-out-vaihtoehtoon liittyvän viikottaisen enimmäistyöajan poistamisen, vaikka meistä luonnollisesti tuntuikin, että toimimme työntekijöiden etujen vastaisesti. Olimme jopa valmiita hyväksymään ajatuksen tosiasiallisten työtuntien kirjaamisesta opt-out-järjestelyssä. Parlamentti ei kuitenkaan tullut neuvostoa vastaan edes puolitiehen.
Puheenjohtajavaltio Tšekin puolesta voin todeta olevani vilpittömästi pahoillani siitä, että parlamentti ei halunnut myöntyä kompromisseihin eikä tehdä sopimusta tarkistetusta direktiivistä, jota jäsenvaltioiden lisäksi myös EU:n kansalaiset ovat odottaneet viisi pitkää vuotta. Sopimukseen pääseminen tarkistetusta direktiivistä parantaisi työntekijöiden suojaa, edistäisi päivystys- ja lepoaikaan liittyvän ongelman ratkaisemista ja tasoittaisi tietä opt-out-mahdollisuuden käytön asteittaiselle vähentämiselle jäsenvaltioissa. Neuvottelukomiteaan kuuluneet Euroopan parlamentin jäsenet olivat kuitenkin kuuroja näille ehdotuksille. He kieltäytyivät hyväksymästä niitä, samoin kuin he kieltäytyivät hyväksymästä neuvoston vastaehdotuksia ja komission esittämiä kompromisseja ja pitivät sen sijaan itsepintaisesti kiinni omasta ideologisesta näkemyksestään. Nykyinen direktiivi jää voimaan, koska parlamentti oli haluton kunnioittamaan neuvoston tilannetta ja nykytilanteeseen liittyviä tosiasioita. Opt-out-mahdollisuuden käyttöä ei rajoiteta, minkäänlaista valvontaa ei oteta käyttöön ja työntekijät joutuvat yhä työskentelemään jopa 78 tuntia viikossa. Hyvin todennäköisesti opt-out-mahdollisuutta ryhdytään käyttämään yhä laajemmin parlamentin asenteen vuoksi. Euroopan komissio on kuullut tänään vielä kahdesta muusta jäsenvaltiosta, jotka aikovat ottaa käyttöön opt-out-mahdollisuuden, ja näin ollen kaikki toiveet sen käytöstä poistamisesta vähenevät entisestään. Neuvosto halusi estää tämän, mutta parlamentti on päättänyt toisin.
Vladimír Špidla
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, olen todellakin hyvin pahoillani siitä, että neuvosto ja parlamentti eivät onnistuneet pääsemään sopimukseen työaikadirektiivin tarkistamisesta käytyjen neuvottelujen viimeisellä kierroksella. Komissio on tehnyt kaiken voitavansa kompromissin löytämiseksi, ja se on esittänyt ehdotuksia kaikista keskeisistä aiheista auttaakseen lainsäädäntöelimiä pääsemään lähemmäksi lopullista versiota. Loppujen lopuksi neuvosto ja parlamentti pitivät kuitenkin itsepintaisesti kiinni erilaisista näkökannoistaan, eivätkä onnistuneet pääsemään sovintoon poikkeuksien tulevaisuudesta ja opt-out-mahdollisuudesta.
Ymmärrän ja kunnioitan parlamentin toivetta poikkeusten käytön lopullisesta lakkauttamisesta. Myös minun mielestäni se olisi ihanteellinen ratkaisu, ja sisällytimme ehdotuksen komission vuonna 2005 esittämään direktiivin tarkistukseen. Useita vuosia kestäneiden neuvottelujen jälkeen oli kuitenkin täysin selvää, että kyseinen ehdotus ei helpottaisi sopimukseen pääsyä neuvostossa, eikä sillä estettäisi määrävähemmistöä. Liian monet jäsenvaltiot vain pitivät ehdottomasti kiinni yksittäisten poikkeusten käytöstä ja vaativat säilyttämään määräyksen direktiivissä. Tästä syystä komissio antoi vaihtoehtoisia ehdotuksia, joiden tarkoituksena on parantaa poikkeuksia käyttävien työntekijöiden oikeudellista suojaa ja jotka siten heikentävät niiden käyttöä käytännössä. Komissio esitti myös, että poikkeusten käyttöä ryhdyttäisiin seuraamaan johdonmukaisesti jäsenvaltioiden ja Euroopan unionin tasolla ja että poikkeusten samanaikaista käyttöä rajoitettaisiin, mikä olisi vähentänyt jäsenvaltioiden halukkuutta poikkeusten myöntämiseen. Uskon vakaasti, että tämä lähestymistapa itse asiassa parantaisi käytännössä työntekijöiden olosuhteita ja ennen kaikkea jäsenvaltioiden mahdollisuuksia päästä pitkällä aikavälillä sopimukseen kaikkien poikkeusten hylkäämisestä. Parlamentti katsoi, että opt-out-mahdollisuuden täydellinen lakkauttaminen on paras mahdollinen ratkaisu. Kunnioitan kyseisen päätöksen taustalla olevia syitä, mutta olen asiasta eri mieltä.
Kuten olen jo monta kertaa aiemmin maininnut, uskon lujasti, että epäonnistumisemme sopimukseen pääsemisessä välittää kielteisen viestin eurooppalaisille työntekijöille ja yrityksille, Euroopan unionin toimielimille ja koko Euroopalle. Ensiksikin tämä merkitsee, että poikkeuksia koskevaa kysymystä ei ole ratkaistu ja että poikkeusten käyttöä jatketaan nykyisen direktiivin mukaisesti ilman määräpäivää niiden käytön lakkauttamiselle. Poikkeuksiin sovelletaan hyvin vähän rajoituksia eikä niitä seurata millään tavoin. Tiedän monien teistä vastustaneen sitä, että työntekijät työskentelisivät 65 tuntia viikossa, ja ymmärrän täysin huolenne, mutta tosiasiassa nykyisessä direktiivissä sallitaan jopa 70 tunnin työviikot. Toiseksi huolimatta siitä, että yhteisöjen tuomioistuimen päivystysaikaa ja ylimääräistä lepoaikaa koskeva tuomio pysyy muuttumattomana, pelkään silti, ettei tämä käytännössä useinkaan johda työntekijöiden suojelun paranemiseen. Monissa jäsenvaltioissa päivystysaikaa käytetään runsaasti tietyillä aloilla, ja niillä on todellisia vaikeuksia noudattaa SIMAP- ja Jaeger-tuomioihin perustuvia sääntöjä. Tähän mennessä seurauksena on ollut se, että yhä useammat jäsenvaltiot ovat ryhtyneet käyttämään poikkeuksia tämän ongelman ratkaisemiseksi. Tällaisia maita on tällä hetkellä 15, ja pelkään, että nyt, kun käytössä ei ole minkäänlaista päivystysaikaa koskevaa sopimusta, vieläkin useammat jäsenvaltiot ryhtyvät käyttämään opt-out-mahdollisuutta noudattaakseen Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen päätöstä, sillä niillä ei ole käytettävissään mitään muuta vaihtoehtoa. Poikkeuksia käyttävien jäsenvaltioiden määrän lisääntyessä on paljon vaikeampaa päästä sopimukseen neuvostossa poikkeusten käytön lopettamisesta. Kolmanneksi neuvottelujen epäonnistuminen merkitsee, että monet hyvin tärkeät erityistakuut, joita neuvosto hyväksyi poikkeuksia tällä hetkellä käyttäville työntekijöille eri puolilla Eurooppaa, eivät astu voimaan eikä niitä oteta käyttöön. Lopuksi me olemme myös menettäneet tilaisuuden parantaa toimia, joilla pyritään edistämään työ- ja perhe-elämän yhteensovittamista sekä selkeyttämään erityyppisten itsenäisten ammatinharjoittajien määrittelyä. Molemmat lainsäädäntöelimet ovat kuitenkin tehneet päätöksensä, ja tästä on välittömänä seurauksena se, että poikkeuksiin ei sovelleta erityisiä tarkistuksia nykyisen direktiivin vaatimusten mukaisesti. Kunnioitan tätä päätöstä. Meidän on nyt yhdessä komission muiden jäsenten kanssa tarkasteltava tilannetta, johon on päädytty lainsäätäjien epäonnistuttua sopimukseen pääsemisessä.
Haluaisin kuitenkin myös todeta, että olemme käyneet viiden vuoden aikana neuvotteluja, joissa esitettiin useita osaehdotuksia ja joissa pyrittiin monin eri tavoin pääsemään ratkaisuun siinä kuitenkaan onnistumatta. Tämä merkitsee, ettei ole helppoa esittää uutta ehdotusta, joka ratkaisisi tilanteen kuin ihmeen kaupalla. Mielestäni on näin ollen tarpeen pohtia tilannetta hyvin huolellisesti työmarkkinaosapuolten kanssa. Vasta sitten komissio voi tehdä uuden päätöksen ja siirtyä noudattamaan uudenlaista toimintalinjaa.
Hartmut Nassauer
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, haluaisin aivan ensiksi todeta Euroopan kansanpuolueen (kristillisdemokraatit) ja Euroopan demokraattien ryhmän puolesta, ettei ole eurooppalaisten työntekijöiden edun mukaista, että uutta työaikalainsäädäntöä koskeva sovitteluprosessi on epäonnistunut ja että jatkamme vanhan työaikalainsäädännön soveltamista.
Lisäksi on vain myytti, että neuvosto olisi yksin syyllinen tässä asiassa ja että enemmistö parlamentin jäsenistä olisi sen sijaan taistellut uhrautuvasti työntekijöiden etujen puolesta kuin ritarit hohtavissa haarniskoissaan. Todellisuudessa molemmat osapuolet ovat syypäitä. On totta, että neuvosto ei antanut tuumaakaan periksi opt-out-kysymyksessä, mutta parlamentin enemmistö oli yhtälailla joustamaton väittäessään itsepintaisesti, että ratkaisu oli mahdollinen ainoastaan, jos opt-out-mahdollisuus lakkautettiin. Tämän seurauksena osapuolet ohittivat toisensa kuin laivat yössä, ja tulos oli helppo ennustaa.
Menetimme tilaisuutemme. Olisi esimerkiksi ollut mahdollista ottaa käyttöön eurooppalainen päivystysaikaa koskeva säännös, jossa olisi määrätty, että päivystysaika katsotaan työajaksi koko Euroopassa Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen päätöksen mukaisesti. Tämän saavuttamiseksi parlamentin enemmistön olisi pitänyt antaa hiukan periksi opt-out-kysymyksessä, esimerkiksi silloin, kun määritettiin edellytyksiä, joiden täyttyessä opt-out-vaihtoehto on mahdollinen ja joiden on oltava mahdollisimman tiukkoja, sekä keskusteltaessa siitä, kuka päättää opt-out-mahdollisuudesta. Molempien työmarkkinaosapuolten olisi pitänyt olla mukana. Mitään edellä mainituista ei kuitenkaan tapahtunut. Itsepintainen vaatimus opt-out-mahdollisuuden poistamisesta hinnalla millä hyvänsä muuttui lopulta eräänlaiseksi pyhäksi lehmäksi. Tämä oli toinen puoli niistä sovittamattomista asenteista, joiden seurauksena uutta ratkaisua ei onnistuttu löytämään. Kyseessä on todella valitettava tilanne. Kuten olen todennut, tämä ei ole työntekijöiden etujen mukaista.
Alejandro Cercas
PSE-ryhmän puolesta. - (ES) Arvoisa puhemies, on masentavaa ponnistella turhaan, mutta haluan silti toistaa, että opt-out-mahdollisuus pitäisi lakkauttaa, sillä sen oli tarkoitus olla voimassa kymmenen vuoden ajan vuoteen 2003 saakka. Sen lakkauttaminen on erittäin tärkeää työntekijöiden terveydelle ja perhe- ja työelämän yhteensovittamiselle, ja lakkauttamalla sen varmistamme, että me voimme käydä keskustelua, joka on samassa linjassa puoli tuntia sitten käymämme keskustelun ja myöhempien keskustelujen kanssa. Näin varmistetaan, että Kansainvälisen työjärjestön kansainvälisiä yleissopimuksia noudatetaan, että Euroopan sosiaalilainsäädäntö toteutuu, että työntekijäjärjestöt säilyvät ennallaan ja että kansalaiset voivat säilyttää uskonsa Euroopan unionin toimielimiin.
Kuten puhemiehemme on todennut, sopimukseen ei ole päästy, koska neuvoston ehdotuksessa on pyritty jatkuvasti siirtymään taaksepäin, aikaan ennen 19. vuosisataa. Ehdotus on rajoittanut työlainsäädännön vain työntekijän ja työnantajan väliseen kahdenkeskiseen suhteeseen, johon ei sovelleta lakeja tai säännöksiä, jossa kunnioitetaan vain niin sanottua valinnan vapautta eikä mitään muuta ja jossa unohdetaan, että työntekijän ja työnantajan välillä vallitsee aina vallan epätasapaino.
Tämä ei ole totta; he huijaavat itseään. Parlamentti on ollut aktiivinen; se on esittänyt kaikenlaisia vaihtoehtoja todellisten ongelmien ratkaisemiseksi, mutta tässä asiassa on kyse ideologisesta ongelmasta. Neuvosto ei halunnut lakkauttaa opt-out-mahdollisuutta. Neuvostossa vähemmistö halusi muuttaa vuonna 1993 väliaikaisesti käynnistetyn opt-out-vaihtoehdon pysyväksi ja parlamentin äänestyksellä lopulliseksi jättäen tässä taistelussa meille toivon ja arvokkuuden.
He eivät halunneet sitä; he halusivat ainoastaan antaa opt-out-vaihtoehdolle uudistetun mutta pysyvän pintasilauksen ja tuhota tällä tavoin yhden Euroopan sosiaalilainsäädännön perusvälineistä. Tämä on totuus, eikä pidä paikkaansa, että työpäiviä lyhennettiin - komission ja neuvoston esittämässä ehdotuksessa työtuntien kokonaismäärä oli 78 tuntia viikossa - sillä tavoitteeksi asetettiin 60 ja 65 tuntia kolmen kuukauden pituisen jakson aikana laskettuna.
Pyydän teitä siis pysymään totuudessa. Lakatkaa harhauttamasta suurta yleisöä. Myöntäkää, että te halusitte muuttaa pysyväksi vuonna 1993 väliaikaiseksi esitetyn järjestelyn, ja myöntäkää, että te halusitte muuttaa poikkeuksellisen järjestelyn tavanmukaiseksi.
Neuvosto esitti sitä poikkeukseksi 20 artiklan mukaisesti; poikkeukseksi eikä vapautukseksi: sen piti olla jotakin tavanmukaista. Samalla ehdotus merkitsi myös rajoittamatonta hyökkäystä yhteisöjen tuomioistuimen lainsäädäntöä vastaan. Sillä vietiin lääkäreiltä heidän oikeutensa ja työolosuhteensa. Neuvosto ei ole koskaan edes lähentynyt meidän käsitystämme tai tuomioistuimen käsitystä lääkäreiden korvauksena saamasta vapaasta. Kyseessä oli rajoittamaton hyökkäys työntekijöitä vastaan. Kaiken lisäksi neuvosto syytti meitä siitä, että toimimme näin vaalien aikana. Kansalaisten ja työntekijöiden kuunteleminen on kunnia-asia.
Elämme parhaillaan keskellä suurta yhteiskunnallista kriisiä; kansalaisten ja toimielintemme välillä on suuri kuilu. Onneksi parlamentti ei ole langennut polvilleen neuvoston edessä ja onneksi, arvoisa komission jäsen, pian kokoontuu uusi parlamentti ja uusi toimeenpaneva neuvosto ja jäsenvaltioiden hallituksiin saadaan todennäköisesti muutoksia; Euroopan työntekijöillä on toivoa: pidämme mielessämme 17. joulukuuta saamamme mandaatin ja jatkamme taisteluamme, arvoisa komission jäsen.
(Suosionosoituksia)
Elizabeth Lynne
ALDE-ryhmän puolesta. - (EN) Arvoisa puhemies, luonnollisesti me tiedämme tilanteen ajautuneen umpikujaan, mutta mielestäni on parempi jäädä kokonaan vaille sopimusta kuin päätyä huonoon sopimukseen.
Me tiesimme aina sen olevan väistämätöntä, mutta meiltä kului näin paljon aikaa siihen, että saatoimme todella myöntää asian. Uskoakseni enemmän kuin mistään muusta kysymyksessä on lähinnä joidenkin parlamentin jäsenten halusta näyttää vahvalta äänestäjiensä silmissä.
Kun kerran parlamentin enemmistö äänesti opt-out-mahdollisuuden lakkauttamisen puolesta, minkäänlainen sopimus ei tietenkään tullut kysymykseen, koska opt-out-mahdollisuutta käytetään 15 maassa, kuten olemme jo kuulleet.
Kannatan opt-out-mahdollisuuden sallimista työaikadirektiivin mukaisen 48 tunnin työaikarajoituksen yhteydessä, niin kauan kuin se perustuu vapaaehtoisuuteen. Pyrin valiokunnan kokouksessa tiukentamaan tätä kohtaa ja varmistamaan, että opt-out-vaihtoehtoa ei voitaisi allekirjoittaa samaan aikaan kuin sopimusta ja että opt-out-vaihtoehdosta voitaisiin luopua milloin tahansa. Tätä todellakin myös neuvosto ehdotti. Se on tärkeää yhtä lailla sekä joustavuuden, työntekijän että työantajan kannalta. Miksi työntekijällä ei olisi oikeutta ansaita tekemällä ylitöitä, jos hän niin haluaa?
Pelkäsin myös, että ihmiset voitaisiin pakottaa laittomaan työhön ja että he eivät silloin kuuluisi terveys- ja turvallisuuslainsäädännön, muun muassa vaarallisia koneita koskevan direktiivin, piiriin.
Paljon suuremman ongelman muodostavat useat yhtä työntekijää koskevat sopimukset sekä itsenäisen työn määritelmä. Niitä käytetään hyväksi paljon enemmän kuin opt-out-mahdollisuutta, mutta neuvosto ei todellakaan tehnyt merkittäviä myönnytyksiä tässä asiassa eikä parlamenttikaan tosiasiassa ajanut tätä kysymystä eteenpäin.
Päivystysajan osalta uskon, että se on katsottava kokonaisuudessaan työajaksi. Olin ilahtunut, että neuvosto teki myönnytyksiä tässä asiassa.
Kuten sanoin viisi vuotta sitten, kun käynnistimme tätä keskustelua, meidän pitäisi käsitellä tuomioistuimen päätöksiä SIMAP- ja Jaeger-tapauksissa eikä mitään muuta. Ehkä toimimme näin tulevaisuudessa ja käsittelemme terveydenhoitoalaa yksinään.
Lopuksi minun on sanottava, että olen tyytyväinen siihen, että olemme säilyttäneet opt-out-mahdollisuuden 48 tunnin työaikarajoituksen yhteydessä. Olen tyytyväinen erityisesti Yhdistyneen kuningaskunnan palomiesten puolesta, joiden olisi ollut erittäin vaikeaa tarjota suojaa, jos opt-out-mahdollisuus olisi lakkautettu, ja onnittelen heitä heidän kampanjastaan.
Elisabeth Schroedter
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen Špidla, olisimme toivoneet voivamme esittää vaalien aikaan Euroopan kansalaisille työaikadirektiivin, jolla olisi taattu terveyttä ja turvallisuutta koskevat vähimmäisstandardit.
Tämä olisi ollut meidän panoksemme työn laadun parantamiseksi. Päätöslauselmassamme olisi määritetty vähimmäisstandardit ja samaan aikaan sillä olisi taattu riittävästi joustavuutta sairaaloiden tilanteen ratkaisemiseksi. Asia kuitenkin jumiutui neuvostossa useiden viikkojen ajaksi, ja lopulta sen käsittelyssä epäonnistuttiin. Ikävä kyllä myös komissio on osittain vastuussa tässä tapauksessa, sillä se ei ole edistänyt ratkaisun löytämistä. Komission ehdotukset ovat tallanneet jalkoihinsa työlainsäädännön ja kyseenalaistaneet seikkoja, jotka yleensä olisi katsottu laillisiksi vähimmäisstandardeiksi. Me Vihreät/Euroopan vapaa allianssi -ryhmän jäsenet sekä sovittelukomitean suuri enemmistö emme olleet valmiita äänestämään laillistetun hyväksikäytön puolesta.
On yleisesti tiedossa, että Saksan työministeri, sosiaalidemokraatti Olaf Scholz oli yksi kovista vastustajista neuvostossa. Hän halusi täysin vakavissaan lisätä pitkän aikavälin ratkaisuun poikkeuksia, joiden mukaan ihmiset voisivat työskennellä jopa 78 tuntia viikossa. Saksassa hän väittää olevansa työntekijöiden edustaja, kun taas Brysselissä hän puolustaa sellaisia neuvoston jäseniä, jotka toimivat vastoin eurooppalaisten työntekijöiden etuja. Hän on puukottanut sosiaalidemokraatteja selkään.
Ilda Figueiredo
GUE/NGL-ryhmän puolesta. - (PT) Arvoisa puhemies, olemme tyytyväisiä siihen, että Euroopan parlamentti ja neuvosto eivät päässeet sopimukseen työajan järjestämistä koskevan direktiivin tarkistamisesta, koska ehdotettu tarkistus olisi heikentänyt nykyistä tilannetta sekä keskimääräisen työpäivän että päivystysajan osalta.
Itse asiassa Euroopan komission ja neuvoston pyrkimyksenä oli alentaa entisestään työn arvoa ja hyökätä ammattiliittojen neuvotteluoikeutta ja työehtosopimusneuvotteluja vastaan. Tähän olisi päästy hyväksymällä yksinkertaisia hallinnollisia määräyksiä, joilla säänneltäisiin työajan järjestämistä ja työstä suoritettavaa maksua ja tällä tavoin vaarannettaisiin päivystysaika ja oikeus lepoaikaan. Se merkitsisi työntekijöiden oikeuksille sadan vuoden pituista askelta taaksepäin.
Siten nykyisen lainsäädännön mukaisesti jää voimaan velvollisuus maksaa täysimääräisesti päivystysajasta lepoajat mukaan luettuina, olipa kyseessä sitten terveydenhoito-, hätä- tai palokuntapalveluja koskeva ala tai mikä tahansa muu toiminta-ala.
Aiomme jatkossakin kiinnittää yleisön huomion työntekijöiden taisteluun surullisen kuuluisaa opt-out-mahdollisuutta vastaan sekä asianmukaiseen työn arvostukseen. Me pyrimme yhä työpäivän lyhentämiseen palkkausta alentamatta, mikä on taantuma-aikana tärkeä vaatimus, jotta voidaan luoda työpaikkoja ja vähentää työttömyyttä. Me pyrimme yhä myös edistämään työntekijöiden terveyttä ja turvallisuutta työpaikoilla sekä työ- ja perhe-elämän yhteensovittamista.
Me haluamme todellisen sosiaalisen Euroopan, jota ei unohdeta Euroopan parlamentin vaalien jälkeen.
Derek Roland Clark
IND/DEM-ryhmän puolesta. - (EN) Arvoisa puhemies, presidentti Klaus totesi 18. helmikuuta, että EU:n rakenne on dogmi, joka on ristiriidassa perintönä saadun kokemuksen kanssa.
Jäsenvaltioilla on perintö. Ne tekevät asioita omalla tavallaan, ja tämä koskee myös niiden työtapaa. Kun toin esiin tämän seikan ensimmäisessä sovittelukokouksessa ja huomautin, että jäsenvaltioita ei pitäisi sitoa pakkopaitaan, eräs kollegoistani todellakin ihmetteli, oliko minut pitänyt kutsua kokoukseen. Tässä teille demokratiaa!
Myöhemmin kyseisenä iltana laadittuun komission asiakirjaan sisältyi tekstikatkelma, jonka mukaan työntekijöiden mieltymysten ja tarpeiden vuoksi oli mahdotonta määrittää päivää opt-out-vaihtoehdon lakkauttamiselle - kaiku kuulostaa mukavalta!
Kuten presidentti Klaus totesi, kansalaisten ja vaaleilla valittujen EU:n edustajien välillä on suuri kuilu, mutta jäsenvaltioiden välinen kuilu on paljon pienempi, mikä tekee EU:sta epädemokraattisen.
Olen yhtä mieltä tästä asiasta, ja vaadin tiukasti, että meidän on edustettava paremmin kansalaisiamme.
Loppujen lopuksi siinä, missä vuonna 2004 vain neljä jäsenvaltiota vaati opt-out-vaihtoehtoja, nyt niitä vaaditaan 15 jäsenvaltiossa. Eikö tämä ole teille osoitus jostakin? Ja parlamentin jäsenillä oli otsaa kutsua määrävähemmistöksi 15 jäsenvaltiota 27:sta - parlamentti kieltäytyy näkemästä totuutta!
José Albino Silva Peneda
(PT) Neuvotteluissa nousi esiin kaksi aihetta: päivystysaikaa koskeva kysymys ja opt-out-lauseke.
Päivystysaikaa koskevasta kysymyksestä haluan todeta, että olimme hyvin lähellä kompromissia, mutta viime hetkellä neuvosto perääntyi selittämättömällä tavalla.
Opt-out-vaihtoehdosta on todettava, että parlamentti ei olisi koskaan voinut hyväksyä sen käytön epämääräistä yleistämistä, koska käytännössä se olisi tarkoittanut yksinkertaisesti työmarkkinoiden sääntelyn purkamista.
Tällä hetkellä opt-out-mahdollisuutta käytetään 15 maassa, ja siihen on syynä se, että päivystysajan osuus ei ole riittävä todellisiin tarpeisiin vastaamiseksi. Erityisesti terveydenhoitoalalla päivystysjärjestelmä ei riitä vastaamaan todellisiin tarpeisiin. Parlamentin ehdotuksessa esitettiin tähän asiaan ratkaisu, ja sen avulla opt-out-mahdollisuuden käyttö ei olisi ollut tarpeen niin monissa maissa. Jopa puheenjohtajavaltio myönsi tämän neuvottelujen aikana.
Täysin selvää on se, että opt-out-järjestelyllä ei ole mitään tekemistä joustavuuden kanssa. Joustavuus on täysin mahdollista, kun käytetään vertailujaksona vuoden pituista aikaa, kuten parlamentti ehdotti vuonna 2005.
Parlamentti on aina pyrkinyt ajamaan eteenpäin tätä asiaa, jotta me voisimme ainakin saada jonkinlaisen käsityksen ajankohdasta, jolloin opt-out-vaihtoehto tulevaisuudessa lakkautetaan. Neuvostossa määrävähemmistö ei kuitenkaan tyytynyt vain hyväksymään opt-out-vaihtoehtoa, vaan lisäksi sen soveltamisesta haluttiin tehdä pikemminkin sääntö kuin poikkeus. Muistuttaisin teitä siitä, että opt-out-mahdollisuus hyväksyttiin vuonna 1993, mutta selvästi poikkeustapauksena.
Hyvät kollegat, työsopimuksia ei voida verrata mihinkään muihin sopimuksiin, joissa molemmat osapuolet ovat samanlaisessa tilanteessa. Meillä on Euroopassa olemassa työlainsäädäntö ja -tiede, koska jo pitkään on ymmärretty, että sopimusosapuolista toinen on heikommassa asemassa ja tarvitsee sen vuoksi suojelua.
Neuvoston määrävähemmistö halusi joustamattomalla asenteellaan lakkauttaa tämän suojelun. Mielestäni meidän on mahdotonta hyväksyä tällaista, jos puolustamme perusarvoja, jotka muodostavat Euroopan sosiaalisen mallin todellisen perustan.
Jan Andersson
(SV) Arvoisa puhemies, haluaisin käyttää tilaisuutta hyväkseni kiittääkseni neuvotteluryhmään kuuluvia kollegoitani heidän rakentavasta yhteistyöstään. On valitettavaa, että sopimukseen ei päästä. Tämä johtuu tämänhetkisestä tilanteestamme, jossa opt-out-mahdollisuutta käytetään 15 jäsenvaltiossa. Epäilemättä tällaisia maita voi olla enemmänkin, ja tilanne ei ole hyvä.
Voin kertoa teille myös, että me edistyimme jonkin verran neuvottelujen aikana. Päivystysaikaa ja korvauksena saatavaa lepoaikaa koskevassa kysymyksessä olemme nähdäkseni edistyneet siinä, että meidän kaikkien mielestä päivystysaika lasketaan työajaksi. Uskoakseni me olisimme voineet päästä sopimukseen tässä asiassa. Sopimuksen epäonnistumiseen oli syynä opt-out-järjestely. Toisella puolella oli neuvosto, jossa määrävähemmistö ei missään tapauksessa halunnut luopua opt-out-mahdollisuudesta, ja - tämä seikka usein unohdetaan - toisella puolella Euroopan parlamentin suuri enemmistö, joka todellakin haluaa päästä eroon opt-out-vaihtoehdosta, koska sillä ei ole mitään tekemistä terveyden ja turvallisuuden kanssa. Me parlamentin jäsenet yritimme. Me esitimme neuvostolle, että sen pitäisi itse ehdottaa määräpäivää. Lopuksi me olimme jopa halukkaita toteamaan, että meidän on yksinkertaisesti valittava päivä jatkoneuvotteluja ja määräpäivän esittämistä varten. Neuvosto ei halunnut hyväksyä edes tätä. Sen jälkeen ratkaisu oli mahdoton. Arvoisa puheenjohtaja Sedláĉek, asia ei ollut niin, että neuvosto olisi hyväksynyt kaikki parlamentin opt-out-vaihtoehtoa varten asettamat ehdot. Kun aloitimme neuvottelut viimeisenä päivänä, lähes kaikki ehdotukset hylättiin. Voin vakuuttaa, että itse asiassa enemmistö kannattaa opt-out-mahdollisuuden poistamista. Sitä kannattaa suuri enemmistö parlamentin jäsenistä ja enemmistö neuvoston jäsenistä, mutta valitettavasti neuvostossa vähemmistöllä on mahdollisuus päättää, että opt-out-vaihtoehto on säilytettävä. Tämä on turhauttavaa. Toivon, että komissio palaa vielä asiaan ja että ihmiset hyväksyvät vastuunsa ja näin uuden ehdotuksen lähtökohdaksi saadaan se, mikä direktiivissä on keskeistä, jolla tarkoitan työntekijöiden terveyttä ja turvallisuutta, ja että sen jälkeen opt-out-vaihtoehto on asteittain lakkautettava.
Bernard Lehideux
(FR) Arvoisa puhemies, parlamentin ja sen esittelijän oli hylättävä huono kompromissi, ja he olivat oikeassa niin tehdessään. Valtuuskuntamme on pysynyt uskollisena täysistunnossa laajalla enemmistöllä hyväksytylle kannalle, jonka mukaan lopulta olisi poistettava kaikki lakisääteiseen työaikaan liittyvät poikkeukset.
Totuus on kuitenkin se, että parlamentti oli ainut, joka yritti saada asiaa eteenpäin. Euroopan kansalaisten edustajat toimivat yli puoluerajojen vanhentuneen opt-out-vaihtoehdon lakkauttamiseksi. Vain me teimme todellisen kompromissiehdotuksen, jonka neuvosto, aivan kuten komissiokin, on jättänyt täysin vaille huomiota. Neuvosto ja komissio ovat asettuneet niiden kannalle, jotka kiivaasti vastustavat kaikkea työntekijöiden oikeuksiin liittyvää edistystä Euroopassa.
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, olette selvästikin saavuttaneet päämääränne. Tuomioistuin pakottaa teidät laskemaan päivystysajan kokonaisuudessaan työajaksi; siten ette ole hävinneet mitään tässä asiassa. Haluamanne opt-out-mahdollisuus on yhä käytännössä olemassa, koska edistyksen vastustajat ovat onnistuneet säilyttämään sen. Kesäkuussa valittujen uusien jäsenten on taisteltava enemmän kuin koskaan varmistaakseen sosiaalisten standardien yhdenmukaistamisen ylhäältä alaspäin.
Dimitrios Papadimoulis
(EL) Arvoisa puhemies, neuvosto on yhdessä komission kanssa täysin vastuussa kompromissin epäonnistumisesta. Syy tähän on yksinkertainen: te vaaditte meitä hyväksymään kompromissin, jonka perusteella opt-out-mahdollisuus jäisi voimaan ikuisesti; te halusitte harhauttaa ja nöyryyttää meitä ja miljoonia työntekijöitä muuttamalla Yhdistyneelle kuningaskunnalle vuonna 1993 myönnetyn väliaikaisen poikkeuksen pysyväksi, työntekijävastaiseksi säännökseksi. Onneksi Euroopan parlamentin suuri enemmistö sanoi "ei". Jos jollekin on vähänkään epäselvää, kuka on vastuussa, hänen tarvitsee vain kuunnella puheenjohtajavaltio Tšekin edustajan puhe: dogmaattista uusliberalismia, kovan linjan ideologiaa, ylimielisyyttä ja halpamaisia pyrkimyksiä Euroopan kansalaisten harhauttamiseksi.
Arvoisa komission jäsen Špidla, teillä ei ole oikeutta tulkita ja soveltaa Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen päätöksiä "à la carte" -tyyliin; teidän on sovellettava Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytäntöä ja käynnistettävä rikkomismenettelyjä sellaisia jäsenvaltioita vastaan, jotka ovat vuosien ajan laiminlyöneet tuomioistuimen päätösten soveltamisen. Ette voi sanoa, ettei niin tehdä, koska direktiivi aiotaan tarkistaa. Teidän on ymmärrettävä yksi asia: parlamentti ei missään tapauksessa suostu kompromissiin, jolla ei lakkauteta opt-out-mahdollisuutta.
Edit Bauer
- (SK) Olimme alussa toiveikkaita siitä, että pääsisimme sopimukseen tarkistetusta työaikadirektiivistä. Näiden toiveiden jälkeen on todella valitettavaa, että tässä epäonnistuttiin. Ainakin kahdesta syystä kyseessä ei ollut paras raportti äänestäjillemme ennen vaaleja. Ensimmäinen syy on se kiinnostava ja odottamaton kehitys, joka on parhaillaan käynnissä uusissa jäsenvaltioissa.
Jotkut erityisesti Itä-Aasian maista peräisin olevat investoijat pyrkivät paitsi ottamaan käyttöön itäaasialaisen työetiikan, jota vastaan työntekijät vaativat lainmukaista suojelua, mutta myös tuomaan työmarkkinoille uuden ilmiön: pyrkimyksen korvata kotimaiset työntekijät itäaasialaisilla työntekijöillä, jotka ovat tottuneet erilaiseen työkulttuurin ja rajoittamattomaan työaikaan. Työttömyyden lisääntyessä nykyisessä kriisitilanteessa työnantajan ja työntekijän välisen suhteen epäsymmetrisyys on tulossa yhä selvemmäksi. Tästä syystä työajan rajoittaminen on entistäkin tärkeämpää, kun otetaan huomioon työntekijöiden vapauksien tarpeellisuus.
Toinen ongelma, joka on yhä ratkaisematta ja jolla on vakavia seurauksia uusissa jäsenvaltioissa, koskee päivystysajan laskemista. Näissä olosuhteissa meidän on pakko turvautua opt-out-vaihtoehtoon, jonka käytön me halusimme välttää mutta jota ilman me emme voisi taata perushoitoa. Arvoisa puhemies, en halua osoittaa ketään sormella, mutta haluaisin uskoa, että uuden vaalikauden aikana voisimme ratkaista nämä kiireelliset ongelmat hyväksyttävällä tavalla.
Roberto Musacchio
(IT) Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, työaikadirektiivin käsittelyn epäonnistuminen oli väistämätöntä. Kuten saimme kuulla aikaisemmin täällä parlamentissa, neuvosto säilytti provosoivan asenteensa sivuuttamalla parlamentin äänestyksen. Sama toistui vuosia myöhemmin toisessa käsittelyssä. Tämä äänestystulos meidän on esitettävä äänestäjillemme - haluaisin sanoa tämän jäsen Lynnelle - sillä meillä on todellakin valtuutus, jonka olemme saaneet äänestäjiltämme.
Huolestuttavaa tässä asiassa on ekstremismi. Neuvosto haluaa sekä säilyttää opt-out-mahdollisuuden että käyttää työajan laskemisessa vuoden pituista viitejaksoa. Haluan painottaa komission jäsenelle ja neuvostolle, että 78-tuntinen työviikko saavutetaan lykkäämällä neuvoston puoltamassa tekstissä määrättyjä lepoaikoja. Tästä syystä ehdotuksessa esitetty tilanne on huonompi kuin aikaisemmassa direktiivissä; totta puhuen on vaikea ymmärtää, minkälainen käsitys neuvostolla on paitsi työstä ja työoloista, myös ammattiliitoista ja sopimuksista.
Jos me jatkamme opt-out-lähestymistavan soveltamista emmekä pyri yhdenmukaistamaan työoloja, siinä tapauksessa me emme työskentele Euroopan hyväksi vaan sitä vastaan, toisin sanoen luomme olosuhteita, jotka heikentävät Euroopan sosiaalista rakennetta ja estävät Eurooppaa ratkaisemasta niitä todellisia ongelmia, jotka ovat tämänhetkisen kriisin taustalla.
Neuvosto on siis selvästi suoraan vastuussa epäonnistumisesta. Parlamentti on tehnyt velvollisuutensa.
Juan Andrés Naranjo Escobar
(ES) Arvoisa puhemies, epäonnistumisen tunnustaminen on ensimmäinen askel matkalla menestykseen. Sovittelussa on todellakin epäonnistuttu, mutta meidän on mahdollista käynnistää vuoropuhelu uudelleen jo tänään.
Ongelmana eivät ole käytännön kysymykset, jotka liittyvät yksittäiseen poikkeukseen viikoittaisesta 48 tunnin enimmäistyöajasta, koska juuri tämän ongelman ratkaisemiseksi parlamentti tarjosi pitkiä siirtymäkausia. Ongelma johtuu niistä hyvin erilaisista näkökannoista, jotka koskevat sellaisten yhteisön säännösten määrittämistä, joiden perimmäisenä tarkoituksena on työterveyden ja -turvallisuuden takaaminen. Seuraavaksi ongelmana oli myös päivystysajan säätely tuomioistuimen päätösten mukaisesti.
Mielestäni keskeisin opt-out-järjestelyyn liittyvä ongelma on se, että neuvoston ehdottama ratkaisu oli oikeudellisesti ristiriitainen ja ennen kaikkea se oli vastoin niitä perustekijöitä, jotka ovat mielestäni Euroopalle välttämättömiä. Eurooppa ei voi hylätä sosiaalista ulottuvuuttaan identiteettiään menettämättä, eikä sen pitäisi sitä tehdä. Oli täysin mahdotonta hyväksyä yhteisön lainsäädäntöön yleistä, pysyvää lakia, joka on vastoin suositusta, jonka komissio on esittänyt kehottaessaan sosiaalisessa toimintaohjelmassaan jäsenvaltioita noudattamaan Kansainvälisen työjärjestön yleissopimusta. Sopimukseen oli mahdollista päästä myös puuttumalla poikkeuksiin ja yleisiin sääntöihin; lisäksi me olisimme voineet hyödyntää sellaisten sosiaalisten toimijoiden panosta, jotka voivat tarjota oikeudenmukaisia ja tehokkaita sopimuksia, jos niiden riippumattomuutta kunnioitetaan.
Lyhyesti sanottuna parlamentin ehdotuksiin sisältyi ratkaisuja, jotka voisivat tarjota yrityksille sen, mitä ne tarvitsevat, toisin sanoen mahdollisuuden muuttaa työaikoja joustavasti vaihtelevan työmäärän mukaisesti, koska tosiasia on se, että ei ole olemassa kahta samanlaista alaa eikä yhdelläkään alalla kahta samanlaista yritystä, ja koska se, mitä me tarvitsemme ja mitä erityisesti oma maani tarvitsee - maallani on hallussaan surullinen ennätys, sillä työttömyysprosenttimme on Euroopan unionin korkein - on mahdollisuus luoda uusia työpaikkoja ja vähentää irtisanomisia yrityksissä.
Hyvät kollegat, minä kuulun niihin, jotka ovat vakuuttuneita siitä, että meidän on uudistettava yhteiskuntajärjestelmiämme kiireellisesti; uskon myös, että on täysin mahdollista sovittaa yhteen toisaalta taloudellinen tehokkuus ja pyrkimys sosiaalisiin parannuksiin ja toisaalta vapaus ja oikeus. Juuri tästä syystä meidän on määritettävä rajoja ja sosiaalisia vähimmäisstandardeja kaikkia jäsenvaltioita varten.
Philip Bushill-Matthews
(EN) Arvoisa puhemies, kun tulevat sukupolvet arvioivat tätä parlamenttia ja sen työskentelyä työaikaa koskevassa asiassa, uskon, että he tarkastelevat täysin epäuskoisina sitä, miten Euroopan parlamentin jäsenet toimivat kolmikantaneuvottelujen aikana. He saavat huomata, että olimme luoneet ja kehittäneet direktiivin 1990-luvun alussa, jolloin sosialistit muodostivat parlamentin suurimman puolueen ja suurimmassa osassa jäsenvaltioita oli vasemmistohallitus; näin luotiin direktiivi, joka riippumatta siitä, miten hyvin aikein se oli esitetty, heijastaa standardityyppistä sosialistista oppia, jonka mukaan ei voida luottaa siihen, että ihmiset tekisivät omat valintansa työnsä ja elämänsä tasapainottamiseksi, ja jonka mukaan poliitikot tietävät aina kaiken parhaiten ja luonnollisesti eurooppalaiset poliitikot vielä muitakin paremmin; tässä meillä oli työaikaa koskeva direktiivi, joka yksinkertaisesti ei ole koskaan toiminut.
Alun perin Yhdistynyttä kuningaskuntaa varten suunnitellusta opt-out-mahdollisuudesta tuli opt-out-vaihtoehto, jonka 14 muutakin maata tarvitsi vähitellen käyttöönsä, ja puheenjohtajavaltio Tšekin edustaja kertoi meille tänään, että kyseiseen ryhmään liittyy nyt vielä ainakin kaksi maata. Samaan aikaan 27 valtiosta 21 ei voisi koskaan onnistua noudattamaan direktiiviä kansallisten terveydenhoitopalvelujensa alalla, joten komissio teki ehdotuksia tämän asian ratkaisemiseksi.
Meillä on direktiivi, jota ei selvästikään voida panna täytäntöön, ja miten parlamentti on suhtautunut tähän? Sen mielestä ihmiset ovat väärässä, jäsenvaltiot ovat väärässä ja komissio on väärässä; kaikki on pakotettava jonkinlaiseen yhden koon pakkopaitaan, joka ilmiselvästi ei sovi kenellekään. Ymmärrettävästä syystä neuvosto ei suostunut perääntymään, koska Euroopan parlamentin jäsenten tavoin myös jäsenvaltioiden hallitukset on valittu tarjoamaan ihmisille mahdollisuuksia eikä rajoittamaan heidän vapauttaan. Hallitukset muistivat kuitenkin erään seikan, jonka jotkut parlamentin jäsenet ovat unohtaneet.
Opt-out-mahdollisuus siis säilyy tällä hetkellä, mutta niin säilyvät ongelmatkin, ja asia siirtyy nyt seuraavalle Euroopan parlamentin jäsenten sukupolvelle seuraavan mandaatin mukana. Toivon vain, että uudet kollegamme parlamentin eri laidoilla osoittautuvat järkevämmiksi ja että he osoittavat pyrkivänsä kuuntelemaan ihmisiä heidän määräilemisensä sijasta. Toivottavasti he mieluummin heittävät menemään direktiivin kuin kieltävät opt-out-mahdollisuuden ja aloittavat sitten alusta.
Jacek Protasiewicz
(PL) Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, on totta, että tehtyämme viiden vuoden ajan kovasti työtä työajan järjestämistä koskevan direktiivin tarkistamiseksi me olemme tänään saattamassa päätökseen ponnistelujemme tuloksena olevaa fiaskoa. Parlamentti ei ole onnistunut pääsemään yhteisymmärrykseen neuvoston kanssa eikä hyväksymään uutta ja parempaa lainsäädäntöä, jolla parannettaisiin työntekijöiden tilannetta muun muassa lyhentämällä työntekijän suostumukseen perustuvaa työviikon hyväksyttyä enimmäispituutta 78 tunnista 65 tuntiin.
Minun on ikävä kyllä sanottava - ja poikkean tässä asiassa edellisistä puhujista ja erityisesti parlamentin vasemman laidan edustajista - että epärealistista neuvottelustrategiaa noudattanut parlamenttimme on merkittävästi vastuussa tästä lopputuloksesta. Monissa Euroopan maissa käytetään sanontaa, jonka mukaan paras on hyvän vihollinen. Valitettavasti huomasin neuvottelujen aikana, että tämä viisaus näyttää täysin unohtuneen useimmilta kollegoiltani erityisesti parlamentin vasemmalla laidalla.
Haluaisin sanoa jotakin, vaikka se ei ilahdutakaan minua millään tavalla. Muistutan parlamenttia siitä, että sovittelukomitean ensimmäisen kokouksen aikana ehdotin, että pyrkisimme kompromissiin ja että myöntäisimme sen seikan, että koska useimmissa jäsenvaltioissa on jo vuosien ajan noudatettu työajan järjestämisessä joustavia periaatteita työntekijöiden suostumuksella, radikaalien muutosten odottaminen on perusteetonta ja saattaa johtaa neuvottelujen lukkiutumiseen. Ikävä kyllä juuri näin tapahtui, ja pelkäänpä, että tähän päädyttiin vaaleja edeltävää kampanjaa ajatellen eikä Euroopan työntekijöiden etujen ajamiseksi.
Stephen Hughes
(EN) Arvoisa puhemies, on todella outoa, että neuvoston pitäisi syyttää parlamenttia neuvottelujen katkeamisesta. Parlamentti vastasi kokonaan neuvottelujen kulusta; se teki kaikki kompromissiehdotukset. Myöhemmin komissio esitti kompromissiehdotuksen, mutta neuvosto ei antanut tuumaakaan periksi, joten sen ei pitäisi syyttää parlamenttia tästä epäonnistumisesta.
Tänä iltana meillä on sitten Philip Bushill-Matthews puhumassa työntekijöiden valinnanvapaudesta - heidän vapaudestaan työskennellä niin pitkiä päiviä kuin he haluavat. Katsohan, Philip, tilannetta Yhdistyneessä kuningaskunnassa eli juuri siinä jäsenvaltiossa, jossa yleistä opt-out-mahdollisuutta on käytetty kaikkein pisimpään. Euroopan työvoimatutkimuksen mukaan yli 3,5 miljoonaa työntekijää työskentelee siellä säännöllisesti enemmän kuin 48 tuntia viikossa. Saman tutkimuksen mukaan 58 prosenttia näistä työntekijöistä - eli siis lähes 60 prosenttia - sanoo, että he haluaisivat työskennellä vähemmän kuin 48 tuntia viikossa. Mainituista 3,5 miljoonasta työntekijästä 2,2 miljoonaa ei saa Yhdistyneessä kuningaskunnassa minkäänlaista korvausta viikoittaisista ylityötunneistaan. He eivät ole hulluja, vaan heidät on luonnollisesti pakotettu työskentelemään näin pitkiä päiviä ja he ovat joutuneet tilanteeseen, jossa heidän on tehtävä ylityötunteja. Tällainen on opt-out-mahdollisuuden käytön todellisuus.
Ewa Tomaszewska
(PL) Neuvosto pyrki määrätietoisesti tekemään opt-out-menettelystä pysyvän ja siten todella pidentämään työviikkoa. Se ei osoittanut minkäänlaista joustavuutta.
Päivystysaikaan liittyvä ongelma on ongelma ennen kaikkea niille, jotka työskentelevät julkisten palvelujen ja lähinnä terveydenhoitopalvelujen alalla, jossa työajan pidentäminen merkitsee paitsi heikompia työoloja lääkäreille ja sairaanhoitajille, myös uhkaa potilaiden terveydelle ja turvallisuudelle. Lisäksi kysymykseen liittyy lääkäreiden siviilioikeudellinen vastuu hoitovirheistä. Tässä asiassa valinnanvapaus merkitsi sitä, että Puolassa Radomin kaupungissa sijaitsevassa sairaalassa ei otettu palvelukseen ketään sellaista, joka ei suostunut tähän menettelyyn. Tämä tarkoittaa, että käytännössä valinnanvapautta ei ollut.
Päivystysajan jakaminen kahtia osaan, jona työskennellään, ja osaan, jona ei työskennellä, merkitsee pyrkimystä luokitella lepoajaksi työantajan palveluksessa tosiasiallisesti käytetty aika - aika, joka on vietetty työpaikalla ja jonka järjestämisestä ei voida päättää itsenäisesti. Käytännössä tämä siis merkitsee työntekijän ajan varastamista. Meillä ei ole mitään syytä hyväksyä ratkaisuja, joita pidämme haitallisina.
Jan Cremers
(NL) Arvoisa puhemies, vuonna 1817 yhteiskunnallisesti valveutunut brittiyrittäjä Robert Owen puolusti kahdeksantuntisen työpäivän käyttöönottoa. Hänen mielestään vaurautta riitti kaikille, jos ihmiset työskentelivät kahdeksan tuntia päivässä ja jos työ oli hyvin järjestetty. Myöhemmin täsmälleen 125 vuotta sitten annettiin alkusysäys kahdeksantuntisen työpäivän käyttöönotolle Yhdysvalloissa. Yksi eurooppalaisen yhteisömme demokraattisista vakaumuksista on, että työviikon lyhentäminen edistää ihmisarvon mukaista elämää. Onneksi viime vuosina tässä yhteydessä on kiinnitetty yhä enemmän huomiota työn ja hoitovastuun jakamiseen.
Arvoisa puhemies, tätä taustaa vasten on suuri häpeä, että meidän on Euroopassa yhä taisteltava viikoittaisen enimmäistyöajan rajoittamiseksi. Jos työntekijöitä vaaditaan järjestelmällisesti tekemään ylitöitä ja jos otetaan käyttöön pitkät työviikot, se merkitsee työpaikkojen tuhoamista. Useat tutkimukset ovat osoittaneet, että Robert Owen oli oikeassa: yli kahdeksantuntisilla työpäivillä on kielteinen vaikutus. Näinä aikoina, jolloin työttömyys lisääntyy, enemmistö neuvoston ja komission jäsenistä etenee täysin väärään suuntaan.
Michal Sedláèek
neuvoston puheenjohtaja. - (CS) Hyvät parlamentin jäsenet, tämä keskustelu oli mielestäni hyvin kiinnostava. Haluaisin vastata lyhyesti joihinkin puheenvuoroihin. Ottaisin ensiksi esiin seikan, jota ei ole täällä mainittu ja joka on todettava täysin rehellisesti. Eikö sattumalta olekin totta, että Euroopassa on maailman paras työntekijöiden suoja? Uskoakseni asia on näin, joten kaikki puheet pyrkimyksistä vähentää työntekijöiden suojaa tai palata takaisin 1800-luvulle eivät yksinkertaisesti pidä paikkaansa. Me ainoastaan pyrimme muokkaamaan työntekijöiden suojaa tämänhetkisen talouden ja maailmanlaajuisen taloudellisen tilanteen mukaiseksi. Me emme elä 1900-lukua. Me elämme 2000-lukua ja me teemme työtä - jätän mieluummin puhumatta tuntimääristä - mutta me teemme työtä kaiken aikaa. Näettekö tämän matkapuhelimen ja nämä tietokoneet? Me kaikki saamme sähköpostiviestejä joka päivä ja on täysin normaalia saada niitä ympäri vuorokauden. Samaan aikaan meistä ei kukaan koskaan laske, kuinka monta tuntia me todella työskentelemme. Joten esitetyllä pyrkimyksellä - puhumme tässä yhteydessä eräänlaisesta joustavuudesta - tarkoitetaan pikemminkin koko Euroopan pyrkimystä mukautua maailmanlaajuiseen kilpailuun.
Parlamentin jäsen Nassauer, olitte oikeassa sanoessanne, että meidän pitäisi päästä yksimielisyyteen näistä aiheista, esimerkiksi päivystysaikaa koskevasta kysymyksestä. Haluaisin sanoa, että neuvosto on tältä osin tullut melko pitkälle parlamenttia vastaan ja on myöntynyt siihen, että päivystysaika katsotaan työajaksi, toisin kuin yhteisessä kannassa, joka oli melko erilainen. Neuvosto jopa ehdotti parlamentille, että direktiivillä olisi säädeltävä ainoastaan päivystysaikaa koskevaa kysymystä ja että opt-out-kysymys jätettäisiin toiseen kertaan, mutta parlamentti ei vastannut tähän. Parlamentin jäsen Figueiredo totesi, että neuvoston ehdotukset ovat heikentäneet työssäkäyvien asemaa, mutta haluaisin ottaa uudelleen esiin erään perusasian. Neuvosto ehdotti työtuntien määrän vähentämistä tapauksissa, joissa opt-out-vaihtoehtoa käytetään, 78 tunnista 60:een tai 65 tuntiin, mutta parlamentin jäsen Cercas hylkäsi tämän ehdotuksen. Neuvosto ehdotti rajoituksia sekä opt-out-järjestelyn seurantaan että sen käyttöönottoon. Neuvosto suostui tähän, mutta silti ehdotusta ei hyväksytty. Parlamentin jäsen Andersson taitaa sekoittaa asioita sanoessaan, että neuvosto oli haluton hyväksymään komission ehdotukset. Päinvastoin neuvosto hyväksyi kyseiset ehdotukset - pysyvien edustajien komitean kokouksessa. Siten komission ehdottama kompromissi hyväksyttiin neuvostossa mutta ei parlamentissa.
Haluaisin myös lisätä, etten tiedä, kuka Euroopan unionissa puhuu millekin kansalaisryhmälle. Myös me puhumme EU:ssa kansalaisille, mutta he kertovat meille haluavansa lisää vapautta. He eivät halua uusia velvoitteita, eivätkä he myöskään halua poliitikkojen puuttuvan heidän henkilökohtaiseen elämäänsä. Me vietämme pian samettivallankumouksen 20. vuosipäivää - kommunismin päättymisen vuosipäivää Euroopassa - ja ihmiset haluavat juhlia kyseistä tapahtumaa puolustamalla todellakin vapauttaan. He eivät halua, että heille asetetaan yhä uusia säännöksiä ja velvoitteita.
Parlamentin jäsen Hughes, mielestäni mainitsin puheessani melko selvästi ne seikat, joista neuvosto oli valmis tekemään kompromissin, joten on väärin väittää, ettei neuvosto antanut tuumaakaan periksi. Koska esittelijä toivoi muutoksia Euroopan maiden hallituksiin, haluaisin lisätä, että voin tuskin kuvitella konservatiivihallituksen näkemysten poikkeavan pääministeri Brownin hallituksen näkemyksistä - jos muutoksia tapahtuisi Yhdistyneessä kuningaskunnassa.
Lopuksi toteaisin, että olemme erittäin pettyneitä siihen, että sopimukseen ei päästy, mutta jos te jatkuvasti kieltäydytte näkemästä jokapäiväistä todellisuutta, toisin sanoen sitä, että 27 jäsenvaltiosta 15:ssa käytetään opt-out-vaihtoehtoa ja että tällä hetkellä monilla aloilla erityisesti uusissa jäsenvaltioissa ei ole tarpeeksi työntekijöitä työn tekemiseksi, siinä tapauksessa opt-out-mahdollisuuden on jatkossakin oltava osa jokapäiväistä todellisuutta. Haluamme palata tähän aiheeseen kymmenen vuoden kuluttua, jolloin tilanne jäsenvaltioissa saattaa olla aivan erilainen. Meidän on luotava jäsenvaltioille sellaiset olosuhteet, etteivät ne joudu turvautumaan opt-out-vaihtoehtoon. Siinä tapauksessa saattaisimme yllättyä, miten nopeasti pääsemme kompromissiin.
Vladimír Špidla
Hyvät parlamentin jäsenet, keskustelussa tuotiin esiin perusteluja, joita on käytetty monta kertaa aikaisemminkin ja hyvästä syystä. Mielestäni se on täysin luonnollista, sillä keskustelua on käyty jo viisi vuotta ja se on vaikuttanut meihin kaikkiin, ja haluaisin kiittää kaikkia niitä, jotka ovat osallistuneet keskusteluun merkittävällä panoksella. Tosiasia on kuitenkin, että me emme saavuttaneet hyvää tai kestävää tulosta, ja me joudumme todennäköisesti vastaamaan siitä. Haluaisin tuoda esiin, miten tyypillistä oli se, että keskustelussa käsiteltiin tuskin mitään muuta aihetta kuin opt-out-mahdollisuutta ja aika rajoitetusti ehkä päivystysaikaa. Siinä ei kiinnitetty ollenkaan huomiota esimerkiksi ylimääräiseen lepoaikaan eikä otettu huomioon muun muassa yötyöhön liittyviä muutoksia. Käytännöllisesti katsoen kaikki muutokset, joiden tarkoituksena oli mennä huomattavasti päivystysaikaa ja opt-out-mahdollisuutta koskevia kysymyksiä pidemmälle, ovat jääneet jossain määrin kahden pääaiheen jalkoihin. Vuonna 1993 hyväksyttiin direktiivi, jossa sallittiin poikkeuksen myöntäminen. Direktiivissä esitettiin tietynlaisia tarkistuksia, mutta ei sellaista, jossa keskityttäisiin ainoastaan opt-out-vaihtoehtoon siinä määrin kuin koko direktiiviin. Vuonna 2003 Euroopan yhteisöjen tuomioistuin päätti, että työpaikalla vietetty päivystysaika katsotaan työajaksi. Päätöksellä on oma logiikkansa, ja se on mielestäni melko ymmärrettävä. Kyseisestä ajankohdasta alkaen opt-out-mahdollisuutta käyttävien jäsenvaltioiden määrä on lisääntynyt voimakkaasti. Syy tähän on melko yksinkertainen. Useimmissa jäsenvaltioissa työpaikalla vietettyjä työtunteja ei katsottu todelliseksi työajaksi, ja siitä alkaen, kun ne jouduttiin laskemaan kiinteäksi työajaksi, jäsenvaltiot ryhtyivät käyttämään opt-out-mahdollisuutta noudattaakseen direktiiviä.
Hyvät kuulijat, kuten olen jo todennut, tilanne on monimutkainen ja sillä on oma sisäinen dynamiikkansa. Olemme harkinneet käytännöllisesti katsoen kaikkia mahdollisia keinoja päästä eteenpäin näiden viisi vuotta kestäneiden neuvottelujen aikana, jotka ovat olleet hyvin kauaskantoiset. Uskoakseni keskustelumme ei kuitenkaan ole vielä lopussa ja on erittäin tärkeää pyrkiä löytämään uusia ratkaisuja, sillä tämänhetkinen tilanne ei ole tyydyttävä. On olemassa useita syitä siihen, miksi tilanne ei ole tyydyttävä, ja nämä syyt eivät rajoitu vain päivystysaikaa koskevaan kysymykseen (jota itse pidän kaikkein vakavimpana näkökohtana) ja opt-out-kysymykseen, joka epäilemättä on merkittävä aihe. Muita syitä ovat muun muassa yötyö, ylimääräinen vapaa-aika ja monet muut aiheet, joita voidaan - ja joita mielestäni vähitellen pitäisi - tarkastella työturvallisuuden ja terveyden suojelun parantamiseksi, koska tässä nimenomaisessa direktiivissä käsitellään työterveyttä ja -turvallisuutta. Direktiivissä tarkasteltu työajan järjestäminen kattaa myös tämän erityisaiheen eikä ainoastaan yleisiä näkökohtia.
Hyvät parlamentin jäsenet, lainsäädäntöelimet eivät onnistuneet pääsemään sopimukseen viisi vuotta kestäneiden vakavien ja pitkällisten neuvottelujen jälkeen. Tilanne on tämä, ja siksi meidän on pyrittävä löytämään uusia keinoja päästä eteenpäin. Komissio on omasta puolestaan valmis ja odottaa jatkoa.
Mechtild Rothe
Arvoisa puhemies, olen pyytänyt saada esittää lyhyesti vielä joitakin huomiota, koska se on mielestäni tarpeen.
Neuvoston puheenjohtaja Sedláèek on kertonut meille, että neuvosto hyväksyi ehdotuksen viime viikon alussa. Minun on todettava hyvin selvästi, että meille annettiin kolmikantaneuvotteluissa täysin erilaista tietoa. Meille ilmoitettiin, että komission ehdotusta ei hyväksyttäisi, että opt-out-mahdollisuutta ei voitaisi käyttää koeaikana ja että kuuden kuukauden jaksoa ei hyväksyttäisi. Lisäksi tehtiin selväksi, että päivystysaikaa ei katsottaisi välttämättömäksi työajan jatkoksi. Meille kerrottiin myös, juuri niin kuin täällä on todettukin, että sääntöjä haluttiin noudattaa. Tämä ei ollut parlamentin kanta. Haluaisin tehdä selväksi, että näin meille kerrottiin. Ongelma on ehkä se, että te saavuitte myöhemmin, vasta puolenyön jälkeen, mutta näin meille todellakin ilmoitettiin.
Toiseksi parlamentin jäsen Bushill-Matthewsin puheenvuorosta sai sellaisen käsityksen, että neuvottelut olivat puolueelliset ja yksipuoliset. Haluaisin selvittää yhden asian. Neuvotteluvaltuuskuntaan kuului esittelijä Alejandro Cercas, valiokunnan puheenjohtaja, varjoesittelijä José Albino Silva Peneda Euroopan kansanpuolueen (kristillisdemokraattien) ja Euroopan demokraattien ryhmästä sekä minä itse. Olimme yhtä mieltä joka ainoasta asiasta. Parlamentissa noudatettavilla suuntaviivoilla varmistetaan, että ryhmäni ei muodosta enemmistöä sovittelukomiteavaltuuskunnassa. Äänestyksen tulokset olivat melko selvät: 15 puolesta, ei yhtään vastaan ja viisi tyhjää. Tämänpäiväinen keskustelu on aivan selvästi osoittanut, että parlamentin laaja enemmistö puoltaa tätä kantaa. En haluaisi, että kenellekään jää vaikutelmaa yksipuolisuudesta.
Puhemies
(EL) Keskustelu on päättynyt.
Kirjalliset lausumat (työjärjestyksen 142 artikla)
Csaba Őry  
kirjallinen. - (HU) Arvoisa puhemies, hyvät kollegat,
olen pahoillani siitä, että työaikadirektiivin tarkistamista koskeva lainsäädäntömenettely lopulta epäonnistui. Se osoittaa, että neuvosto ja Euroopan parlamentti eivät ole päässeet yhteisymmärrykseen yhdestä keskeisestä työhön liittyvästä kysymyksestä. Neuvosto hylkäsi kompromissiratkaisun, joka oli vahvistettu kahdessa Euroopan parlamentin käsittelyssä ja joka sai poliittisten ryhmien kannatuksen niin parlamentin vasemmalta kuin oikealtakin laidalta. Ehdotuksen hylkääminen osui ajankohtaan, jona eri puolilla Eurooppaa menetetään yhä useampia työpaikkoja, suuret yritykset jonottavat päästäkseen esittämään irtisanomissuunnitelmiaan ja veronmaksajien varoista käytetään jatkuvasti kasvavia summia auttamaan vaikeuksissa olevia pankkeja ja lievittämään talouskriisin vahingollisia vaikutuksia.
Neuvoston itsepintaisella kannalla opt-out-kysymystä koskevassa asiassa oli kielteisenä seurauksena myös se, että kun Euroopan parlamentin kanssa käydyssä sovittelumenettelyssä lopulta epäonnistuttiin, samalla epäonnistuttiin myös pyrkimyksessä löytää onnistunut ratkaisu lääkäreiden päivystysaikaa koskevaan kysymykseen, vaikka EU:n lainsäätäjät olivatkin jo hyvin lähellä sopimusta ja kompromissiratkaisuun pääsyä. Sopimukseen pääsy tässä asiassa olisi ollut kaikille asianomaisille osapuolille huomattavasti hyödyllisempää kuin oikeudellisen kädenväännön pitkittyminen. Vaikka kukaan ei kiistäkään Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen päätösten sisältöä, olemme silti oudossa tilanteessa, kun lääkärit joutuvat jatkuvasti käynnistämään oikeustoimia toimielinten kannattajia vastaan voidakseen käyttää oikeuksiaan.
Vuotta 2009 ovat leimanneet taloudelliset ja yhteiskunnalliset jännitteet, ja on masentavaa, että tällaisenakaan vuonna neuvosto ei osoittanut minkäänlaista halua ratkaista yhtä keskeisistä työajan sääntelyyn liittyvistä kysymyksistä Euroopan unionissa.
