Eurooppa-neuvoston valmistelu (Bryssel, 13. ja 14. joulukuuta 2007)
Puhemies
(DE) Esityslistalla on seuraavana neuvoston ja komission julkilausumat Eurooppa-neuvoston valmistelusta (Bryssel, 13. ja 14. joulukuuta 2007).
Manuel Lobo Antunes
neuvoston puheenjohtaja. - (PT) Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, tulevassa Eurooppa-neuvostossa pannaan ensimmäisenä tyytyväisenä merkille Lissabonin sopimuksen allekirjoittaminen, joka tapahtuu Portugalin pääkaupungissa huomenna, sekä perusoikeuskirjan julistaminen tänään täällä parlamentissa jonkin ajan kuluttua. Lisäksi Eurooppa-neuvostossa kehotetaan saattamaan Lissabonin sopimuksen ratifiointiprosessi ripeästi päätökseen, jotta se voi tulla voimaan 1. tammikuuta 2009.
Kuten olen todennut, Lissabonin sopimus tarjoaa unionille vakaan ja pysyvän toimielinkehyksen, jonka ansiosta se voi keskittyä täysipainoisesti tuleviin poliittisiin haasteisiin, kuten globalisaatioon ja ilmastonmuutokseen, kuten selkeästi painotettiin 19. huhtikuuta pidetyssä valtion- tai hallitusten päämiesten epävirallisessa kokouksessa. Tässä yhteydessä Eurooppa-neuvostossa annetaan globalisaatiota käsittelevä julkilausuma, jossa tehdään selväksi, että Euroopan unionilla on paitsi mahdollisuus myös velvollisuus toimia globaalien haasteiden edessä. Unionin sisä- ja ulkopolitiikka on valjastettava tähän tarkoitukseen. Ajattelen haasteita, joita ovat muun muassa Lissabonin kasvu- ja työllisyysstrategian tavoitteiden toteuttaminen, keväällä 2007 pidetyssä Eurooppa-neuvostossa sovittujen kunnianhimoisten ilmastonmuutos- ja energiasitoumusten täyttäminen, maailmanlaajuisen vastauksen löytyminen viimeaikaiseen rahoitusmarkkinoiden kriisiin, vapaan ja avoimen kaupan edistäminen, yhteistyömme kumppaniemme kanssa tehokkaiden ja yhtenäisten kestävän kehityksen strategioiden löytämiseksi, laaja-alaisen EU:n siirtolaispolitiikan kehittäminen sekä yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan ja EU:n turvallisuus ja puolustuspolitiikan välineiden ja valmiuksien tehokas hyödyntäminen ja kehittäminen, jotta unioni voi ottaa entistä suuremman roolin turvallisemman maailman rakentamisessa.
Euroopan unioni auttaa varmistamaan, että globalisaatio on mahdollisuuksien lähde pikemminkin kuin uhka, ja että se edistää yksilöiden hyvinvointia. Toivomme myös, että Eurooppa-neuvostossa voidaan perustaa mietintäryhmä, jonka tarkoituksena on auttaa unionia ennakoimaan 20-30 vuoden kuluessa esiintyviä haasteita sekä vastaamaan niihin tehokkaasti. Eurooppa-neuvosto tarkastelee vapauden, turvallisuuden ja oikeuden alalla saavutettua edistystä. Tältä osin on syytä mainita ensinnäkin uusien jäsenvaltioiden sisärajojen valvonnan poistuminen, joka on erittäin tärkeä toimenpide kansalaisten arkielämän kannalta. Eurooppa-neuvostossa tarkastellaan myös siirtolaispolitiikan harjoittamista sekä erityisesti Afrikan ja Välimeren maihin sovellettavan kokonaisvaltaisen siirtolaisnäkemyksen sekä Itä- ja Kaakkois-Euroopan naapurialueisiin sovellettavan lähestymistavan täytäntöönpanon etenemistä. Tässä yhteydessä laaditaan selvitys muuttoliikettä käsittelevän ensimmäisen Euro-Välimeri-ministerikokouksen järjestämisestä. Selvitys otetaan huomioon Afrikan ja EU:n toisen huippukokouksen valmistelussa, kuten täällä eilen kerrottiin.
Vapauden, turvallisuuden ja oikeuden alalla käsitellään myös muita näkökohtia, joita ovat muun muassa terrorismin torjunnan aloittaminen etenkin radikalisoitumisen ja terroristiryhmiin värväämisen osalta, sekä oikeudellisen yhteistyön eteneminen. Eurooppa-neuvostossa tarkastellaan lisäksi taloudellisten, sosiaalisten ja ympäristöä koskevien kysymysten parissa tehtyä työtä kasvun ja työllisyyden uudistetun Lissabonin strategian seuraavan ajanjakson valmistelua silmällä pitäen. Strategia on tarkoitus hyväksyä keväällä 2008 järjestettävässä Eurooppa- neuvostossa. Lokakuussa järjestetyssä valtion- tai hallitusten päämiesten epävirallisessa kokouksessa pyrittiin lujittamaan Lissabonin strategian ulkoista ulottuvuutta sekä vahvistettiin, että uudistettu Lissabonin strategia on yhä oikea kehys suurimpien haasteidemme, kuten erityisesti globalisaation voittamiseksi. Lisäksi tuossa kokouksessa todettiin, että Eurooppa menee eteenpäin ja että asetetut tavoitteet ovat yhä oikeat, minkä vuoksi uudella kaudella keskitytään lähinnä säilyttämään vakaus, joka on tarpeen saavutusten lujittamiseksi ja uudistusten vauhdittamiseksi.
Eurooppa-neuvostossa painotetaan tarvetta parantaa Euroopan kilpailukykyä yhtenäismarkkinoiden tuomia etuja hyödyntäen, kestävän kehityksen mukaisen teollisuuspolitiikan avulla sekä edistämällä innovointia ja tietotaitoa. Lissabonin strategian ulkoisen ulottuvuuden kehittämiseen sekä kuluttajien ja erityisesti pk-yritysten toimintaolojen parantamiseen kiinnitetään niin ikään huomiota. Työllisyys- ja sosiaalipolitiikan osalta Eurooppa-neuvosto aikoo hyväksyä joustoturvan yhteiset periaatteet, joissa korostetaan työmarkkinaosapuolten roolia työllisyys- ja sosiaalipolitiikan suunnittelussa, täytäntöönpanossa ja seurannassa. Lisäksi Eurooppa-neuvosto aikoo raportoida yhdenvertaisten mahdollisuuksien teemavuoden 2007 tuloksista ja kehottaa jäsenvaltioita lisäämään ponnisteluja syrjinnän ennalta ehkäisemiseksi ja torjumiseksi. Haluan korostaa myös kevään Eurooppa-neuvostossa aikaansaadun Euroopan energiapolitiikan edistämisen merkitystä. Huomiota kiinnitetään myös sähkön ja kaasun sisämarkkinoita koskevasta kolmannesta lainsäädäntöpaketista sekä strategisesta energiateknologiasuunnitelmasta käytyjen keskustelujen edistymiseen.
Eurooppa-neuvostossa tarkastellaan kestävän kehityksen strategian täytäntöönpanoa, ja sen odotetaan hyväksyvän, että strategiaan sisältyvien seitsemän tärkeimmän haasteen yhteydessä esitetyt tavoitteet ja painopisteet ovat edelleen täysin perusteltuja. Eurooppa-neuvosto aikoo myös hyväksyä komission tiedonannon EU:n yhdennetystä meripolitiikasta ja kehottaa komissiota esittämään toimintasuunnitelmaan kuuluvia aloitteita ja ehdotuksia. Ulkosuhteissa Eurooppa-neuvoston odotetaan keskittyvän Kosovon tulevan aseman määrittelyyn yleisten asioiden ja ulkosuhteiden neuvostossa viime maanantaina käytyjen ministerineuvottelujen perusteella ja arvioivan neuvottelujen aikataulua. Koska Belgradissa ja Pristiinassa ei päästy sopimukseen, kuten tiedätte, Eurooppa-neuvoston odotetaan keskustelevan myös Euroopan unionin tulevasta roolista tässä prosessissa sekä toimista, joihin on ryhdyttävä asian ratkaisemiseksi ja alueen vakauden lujittamiseksi, jotta alue voisi lähentyä Euroopan unionia. Eurooppa-neuvostossa korostetaan eri valtioiden, erityisesti Brasilian ja Afrikan kanssa puolen vuoden kuluessa järjestettyjen huippukokousten merkitystä. Kuten tiedätte, Brasilian huippukokous oli ennennäkemättömän hieno aloite. EU:n ja Afrikan välisessä huippukokouksessa puolestaan saatiin aikaan joitakin hyvin rohkaisevia tuloksia, joista minulla oli mahdollisuus puhua parlamentissa eilen. Huomiota kiinnitetään myös siihen, miten suhteissa muihin alueisiin, kuten erityisesti Välimeren alueeseen, sekä kehitysyhteistyössä on päästy eteenpäin.
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, Eurooppa-neuvoston päätelmät heijastelevat puolen vuoden intensiivisen työn tuloksia sekä osoittavat, että Portugalin puheenjohtajakauden tärkeimmät tavoitteet on saavutettu. Euroopan unionilla on hyvin kunnianhimoinen työlista vielä edessään. Uskomme, että unioni jatkaa tulevillakin puheenjohtajakausilla korkean kasvun, yhteiskunnallisen hyvinvoinnin ja kestävän kehityksen tiellä ja vahvistaa rooliaan globaalina toimijana kahden- ja monenvälisissä suhteissaan kumppaniensa kanssa. Paljon kiitoksia, arvoisa puhemies.
(Suosionosoituksia)
José Manuel Barroso
komission puheenjohtaja. - (PT) Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, lokakuussa Lissabonissa pidetyssä Eurooppa-neuvoston kokouksessa saimme aikaan poliittisen sovun uudesta sopimuksesta ja käynnistimme valtion- tai hallitusten päämiestason keskustelun Euroopan eduista ja parhaista tavoista edistää niitä globalisaation kaudella.
Lissabonin sopimus allekirjoitetaan huomenna, ja perjantaina Eurooppa-neuvosto aloittaa työnsä konkreettisten tulosten aikaan saamiseksi Euroopassa, joka ajaa kansalaistensa etuja globalisaation aikakaudella. Minusta on tärkeää korostaa näiden kahden tosiasian välistä yhteyttä. Eurooppa on löytämässä ratkaisuja institutionaalisiin ongelmiinsa, mutta se tekee niin lähinnä siksi, että se ottaa huomioon kansalaistensa edut ja yrittää heijastella etujaan ja arvojaan myös maailmanlaajuisesti. Molemmilla tavoilla pyritään samoihin tavoitteisiin.
Lissabonin sopimuksen allekirjoittaminen ei ole pelkkä muodollisuus. Se osoittaa, että 27 jäsenvaltiota on hyväksynyt sopimuksen ja sitoutunut yhdessä Euroopan asiaan. Se on epäilemättä hyvin vahva symboli pitkästä tiestä, jonka olemme kulkeneet vuoden 2005 umpikujan jälkeen.
Myös perusoikeuskirjan julistaminen muutaman tunnin kuluttua täällä parlamentissa neuvoston puheenjohtajan, Euroopan parlamentin puhemiehen ja komission puheenjohtajan läsnä ollessa on osoitus siitä, että Euroopan unioni aikoo pitää kansalaisten oikeudet toimintansa ytimessä.
Perjantaina alkavassa Eurooppa-neuvoston kokouksessa saamme toisen tilaisuuden tuoda esille unionia, joka pyrkii määrittelemään asemaansa globaalissa maailmassa. Aseman määrittely on osa Lissabonin kasvu- ja työllisyysstrategiaa. Totuus on, että vahvistamme nykyisin pelkästään Lissabonin strategian ulkoista ulottuvuutta, lähinnä ajatusta siitä, että Euroopan vastauksen globalisaatioon on oltava proaktiivinen ja luotettava, eikä kielteinen ja passiivinen. Vasta eilen komissio hyväksyi tärkeän tiedonanto- ja päätöspaketin strategian uuden ajanjakson 2008-2010 valmistelua silmällä pitäen.
(EN) Arvoisa puhemies, Lissabonin strategia toimii, sillä se on saanut aikaan talouskasvua ja tuonut työpaikkoja. Työllisyys on paras sitten 1980-luvun. Lissabonin strategia auttaa Eurooppaa ja Euroopan kansalaisia pärjäämään globalisaatiossa. Strategia on tuonut Euroopalle yhteisen ja käytännönläheisen asialistan, jossa otetaan täysipainoisesti huomioon kansalliset erot.
Itsetyytyväisyys olisi kuitenkin kohtalokasta Euroopan mahdollisuuksille muokata globalisaatiota. Tehtävää on vielä paljon: politiikan eri osa-alojen kehityksessä on eroja, ja jotkin jäsenvaltiot etenevät toisia nopeammin.
Eilen esitetyllä lainsäädäntöpaketilla vastataan tarpeeseen toimia ja kohdata globaalitalouden lisääntyvä epävarmuus, ja tarpeeseen kiinnittää entistä suurempaa huomiota paitsi sosiaaliseen ulottuvuuteen, koulutukseen ja ammattitaitoon myös tieto- ja viestintätekniikoihin, joustoturvaan, yhteisen energiapolitiikan tarpeeseen sekä ilmastonmuutoksen torjuntaan.
Eurooppa-neuvoston pian antamassa globalisaatiota koskevassa julkilausumassa tunnustetaan täysin Lissabonin strategian rooli. Julkilausumassa on tarkoitus esittää vakaumuksemme siitä, että unionilla on täysi syy suhtautua luottavaisesti tulevaisuuteen. Nykyinen Euroopan unioni osoittaa, että poliittisten, taloudellisten ja sosiaalisten arvojen vaaliminen sekä Euroopan etujen puolustaminen ovat täysin sopusoinnussa ennakoivan globalisaationäkemyksen kanssa.
Meillä on nyt hyvät mahdollisuudet jatkaa sisäisiä uudistuksia ja parantaa valmiuksiamme kilpailla globaalisti taloudellisen ja sosiaalisen koheesion sekä solidaarisuuden arvojamme vaalien. Meillä on myös hyvät mahdollisuudet tarjota maapallomme ympäristötasapainon huomioon ottava globaali visio, jota maailma tarvitsee monenvälistä järjestystä, kollektiivista turvallisuusjärjestelmää, avointa ja reilua kauppaa sekä kestävää kehitystä varten. Meillä on niin ikään hyvät mahdollisuudet puolustaa eurooppalaisia etuja harjoittaessamme yhteistyötä ja vaaliessamme suhteitamme liittolaistemme ja maailman muiden suurvaltojen kanssa.
Olin kaksi viikkoa sitten neuvoston puheenjohtajan kanssa Kiinassa ja Intiassa osallistuakseni Euroopan unionin ja näiden kahden nousevan talousmahdin välillä järjestettyihin huippukokouksiin. Oli kiehtovaa havaita talouskehityksen vauhti tuossa maanosassa. Meidän on syytä seurata tarkoin Aasian tapahtumia. On totta, että talouskehitys on nostanut miljoonia ihmisiä köyhyydestä. Kehityksellä on epäilemättä suoria vaikutuksia Euroopan tulevien sukupolvien elämään.
Keskeinen kysymys kuuluukin: mitä me aiomme tehdä tässä rakenteellisessa murroksessa? Ei pidä kuvitella turhia: globalisaatio merkitsee perusteellisia muutoksia myös valtasuhteissa. Totuus on, että vielä joitakin vuosia sitten eurooppalaisten puhuessa globalisaatiosta ajateltiin lähinnä länsimaalaistamista tai amerikkalaistamista. Nykyisin globalisaatiosta puhuttaessa moni eurooppalainen ajattelee ennen kaikkea Aasian nousevia talousmahteja.
Maailma on murroksessa, minkä vuoksi tarve mukauttaa yhteistä Eurooppa-hankettamme uusiin haasteisiin sopivaksi on käynyt minusta entistäkin selvemmäksi. Siten on tiettyjä ehtoja sen globalisaatiota koskevan julkilausuman hyväksymiselle, jonka Euroopan unionin johtajat antavat tällä viikolla. On selvempää kuin koskaan, etteivät myöskään Euroopan suurvallat kykene selviämään globalisaation haasteista yksin. On selvempää kuin koskaan, että tarvitsemme vahvaa Euroopan unionia.
Minusta Aasian suurvaltojen nousu sekä tietoisuus ilmastonmuutoshaasteesta ovat itse asiassa hyvin tärkeitä Euroopan unionia liikuttavia voimia, sillä ne osoittavat meille globalisaation haasteen olemassaolon sekä mahdollisuuden, johon voimme tarttua.
Tämänviikkoinen Eurooppa-neuvoston kokous onkin minusta hyvin tärkeä. Vielä muutama vuosi sitten EU:n johtajien olisi ollut mahdotonta päästä sopuun globalisaatiota käsittelevästä julkilausumasta, jota he nyt pian kannattavat. On selvää, etteivät Euroopan unionin tavoitteet ole vain Euroopan sisäisiä, vaan myös globaaleja. Meidän on ajettava etujamme ja vaalittava arvojamme uudessa nousevassa globaalissa maailmanjärjestyksessä. Näin ollen uskon, että voimme tehdä tärkeitä päätöksiä tällä viikolla. Päätöksiä olisi tehtävä niin, että luotamme täysin valmiuksiimme ja uskomme eurooppalaisten yhteiskuntien kykyyn tarttua haasteisiin.
On syytä muistaa erityisesti, että Euroopasta löytyy huomattavaa inhimillistä osaamista, hienoja tietopohjaisia perinteitä sekä kriittistä tietoa ja sopeutumiskykyä. Meillä on pitkälle kehitettyä tieteellistä ja teknistä tietotaitoa. Mikä tärkeintä, yhteiskuntamme ovat vapaita ja perustuvat oikeusvaltion periaatteelle, mikä on valttimme nopeasti muuttuvassa maailmassa.
Tämä on eurooppalainen tapa elää. Eurooppalaisten elintapojen vaaliminen ja parantaminen ovat paras sijoituksemme. Voimme kohdata globalisaation luottavaisin mielin oikean poliittisen asialistan avulla. Globalisaatio asettaa erityisiä haasteita. Näitä ovat muun muassa massiivinen muuttoliike, joka on jossakin määrin uusi ilmiö Euroopassa ainakin sen hiljattain saaneen laajuuden takia.
Komissio antoi viime viikolla muuttoliikettä käsittelevän tiedonannon, josta keskustellaan Eurooppa-neuvostossa. Siinä korostetaan tarvetta käsitellä ongelmaa kokonaisvaltaisesti. Sillä on toki keskeinen merkitys rajavalvonnassa ja turvallisuudessa, mutta sillä on myös suuria taloudellisia ja sosiaalisia vaikutuksia, ja se on keskeisellä sijalla suhteissamme maailmanlaajuisiin kumppaneihin. Siirtolaisuus on lähellä kansalaisten huolenaiheita ja etuja. Yksittäiset jäsenvaltiot eivät kykene ratkaisemaan siirtolaiskysymystä yksin. Kuten olen sanonut useaan otteeseen myös täällä parlamentissa, ei ole mitään järkeä, että 27 jäsenvaltion Euroopan unionissa, jossa ihmiset, voivat liikkua vapaasti, on 27 erilaista maahanmuuttopolitiikkaa. Maahanmuuttoasiat vaativat yhtenäisen näkemyksen, ja meidän on tunnustettava, että joidenkin jäsenvaltioiden kohtaamia ongelmia on pidettävä myös Euroopan ongelmina.
(Suosionosoituksia)
Tarvitsemme yhtenäistä politiikkaa, joka on järkevä myös kansalaisten, siirtolaisten ja kansainvälisten kumppanien kannalta. Neuvostolle esittämämme asiakirjan tavoitteena on kirvoittaa keskustelua niin Eurooppa-neuvostossa kuin myös eurooppalaisissa yhteiskunnissa sekä luonnollisesti myös täällä parlamentissa sekä käynnistää kattavan politiikan syntymiseen johtava prosessi. Se, että unioni ottaa tämän kansalaisille elintärkeän kysymyksen esille Lissabonin sopimuksen allekirjoitusta seuraavana päivänä, osoittaa, että unioni jatkaa tiellä, joka perustuu Eurooppaa ja kansalaisia hyödyttäviin konkreettisiin tuloksiin. Tämä on oikea etenemistapa, ja uskon, että tämänviikkoinen Eurooppa-neuvoston huippukokous vie meidät askeleen eteenpäin toiveessamme ja halussamme muokata globalisaatiota arvojemme suuntaisesti.
(Suosionosoituksia)
Joseph Daul
PPE-DE-ryhmän puolesta. - (FR) Arvoisa puhemies, arvoisa komission puheenjohtaja, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, hyvät parlamentin jäsenet, Lissabonin Eurooppa-neuvosto merkitsee tuloksien ja lisäarvon Euroopan paluuta. Euroopan kansalaisille neuvosto suo lisää liikkumisen vapautta ja yhä tiiviimpää yhdentymistä. Moni institutionaalinen ongelma on ratkaistu, ja kaksi vuotta jatkunut lukkiutuneisuus ja epävarmuus ovat päättymässä.
Uudistussopimuksen allekirjoittaa huomenna Lissabonissa 27 jäsenvaltiota, mikä sinetöi yhteisen kohtalomme 2000-luvun Euroopassa, joka perustuu yhteisille arvoille, vauraudelle, turvallisuudelle ja solidaarisuudelle. Toivomme voivamme soveltaa uutta toimintamalliamme jo tammikuusta 2009 alkaen. Tämä on tärkeää, sillä Lissabonin sopimuksen määräykset vaikuttavat Euroopan parlamentin tuleviin vaaleihin ja siten myös komission puheenjohtajan valintaan.
Arvoisat kollegat, perusoikeusasiakirja on merkittävä uudistus Lissabonin sopimuksessa, koska se antaa selkeän vastauksen kahteen keskeisen kysymykseen: keitä me olemme ja mikä on yhteinen tavoitteemme? Perusoikeuskirja on osoitus yhteisistä arvoistamme ja samalla siitä, että olemme yksimielisiä erilaisuudestamme huolimatta. Jos sivuutamme toisen näistä periaatteista, kansalaiset suhtautuvat unioniin kielteisesti ja vastahakoisesti. Toivon, että perusoikeuskirjan henki ja kirjain toteutuvat mahdollisimman suuressa osassa Eurooppaa, sillä perusoikeuskirja vahvistaa, että jokainen meistä kuuluu Euroopan unioniin sekä yhteisiin arvoihin perustuvaan Euroopan yhteisöön.
Lisäksi uudistussopimus laajentaa demokratiaa, sillä se lisää Euroopan parlamentin valtaa, tasapuolistaa neuvoston äänestysjärjestelmää, antaa jäsenvaltioiden parlamenteille aktiivisen roolin toissijaisuusperiaatteen vaalijoina sekä tuo unionia lähemmäksi kansalaisia, joilla on nyt oikeus tehdä lainsäädäntöaloitteita.
Euroopan parlamentilla on nyt entistä enemmän velvollisuuksia ja vastuuta kansalaisiin nähden. Parlamentilta vaaditaan siten entistä suurempaa jämäkkyyttä ja näkyvyyttä. Ryhmäni on valmis tekemään osansa niin lainsäätäjänä kuin uusien ajatusten esittäjänä. Kannatan myös mietintäryhmän perustamista. Ryhmällä on keskeinen rooli suunnannäyttäjänä seuraavien 20-30 vuoden aikana. Jos haluamme rakentaa vaurauteen ja turvallisuuteen sekä yhteisiin arvoihin ja solidaarisuuteen perustuvaa Eurooppaa, meidän on voitava pohtia eurooppalaisen yhteiskuntamallin tulevaisuutta.
Sopimuksen ratifioinnin jälkeen voimme keskittyä niihin politiikan aloihin, joilla kansalaiset haluavat Euroopan tekevän enemmän. Ilmastonmuutokseen, energiaan, maahanmuuttoon ja turvallisuuteen liittyvät kysymykset on ratkaistava Euroopassa.
Arvoisat kollegat, toinen Lissabonissa päätöstä odottava kysymys on enemmän kuin symbolinen. Kyse on Schengenin säännöstön ulottamisesta unioniin vuonna 2004 liittyneisiin jäsenvaltioihin. Liikkumisen vapaus on hankala asia etenkin kansalaisille, jotka ovat kärsineet miehityksestä ja vapauden riistosta. Yhteisten arvojen yhteisössä eläminen ei sovi yhteen sen kanssa, että unionin alueella liikkuvia kansalaisia kohdellaan eri tavoin. Tasavertainen kohtelu edellyttääkin sitä myös lain edessä. Jos sivuutamme nämä periaatteet, sosiaalinen koheesio ei voi toteutua, ja kansalaiset, joita edustamme, kääntävät selkänsä Euroopalle.
Kannatan myös jäsenvaltioiden välisen poliisi- ja oikeudellisen yhteistyön laajentamista. Yhteistyö antaa avoimessa Euroopassa mahdollisuuden torjua tehokkaasti ihmisten salakuljetuksen ja laittoman maahanmuuton kaltaisia ongelmia. Hyvät kollegat, torstaina alkava Eurooppa-neuvoston kokous vie meidät askeleen lähemmäksi entistä avoimempaa, demokraattisempaa ja toimintakykyistä Eurooppaa. Eurooppa, joka on moninaisuudessaan yhtenäinen ja joka edistää jäsenvaltioiden sisäisen vakauden lisäksi myös koko maailman rauhaa.
Martin Schulz
PSE-ryhmän puolesta. - (DE) Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, komission puheenjohtaja viittasi aivan oikeutetusti yhteen nykyajan keskeisistä haasteista, nimittäin kysymykseen siitä, miten meidän pitäisi järjestää EU:n sisäasioiden politiikka huomenna allekirjoitettavan sopimuksen ja Euroopan unionin uusien oikeusrakenteiden pohjalta. Puheenjohtaja mainitsi massiivisen maahanmuuton ongelman esimerkkinä tavasta, jolla voitaisiin järjestää sisäinen eurooppalainen alue, jolla tarkoitan oikeudellista aluetta, jolla on ulkorajat, mutta ei enää sisärajoja. Tämä tapahtuu hallitustenvälisesti.
Kenenkään ei pidä kuvitella turhia: Schengenin sopimuksen täytäntöönpanosopimus ei ole osa Euroopan unionin lainsäädäntöä, se ei ole yhteisön laki vaan hallitustenvälinen väline. Tämä jo itsessään osoittaa, että rakenteellinen vika on yhä olemassa, sillä hallitustenvälisissä välineissä on kyse enimmäkseen sellaisesta lain muodosta, jossa keskitytään kansalliseen suvereniteettiin pikemminkin kuin tehokkaan eurooppalaisen kehyksen luomiseen. Tämä on keskeinen ero. Totuus on, että kansalliseen suvereniteettiin perustuva lainsäädäntö mahdollistaa kansallisten ominaispiirteiden ilmaisun sekä sen, että yksittäisten henkilöiden esittämät varaukset voivat estää unionin kehityksen. Tähän meillä ei ole varaa, kun tiedämme, mitä haasteita siirtolaispolitiikka tuo tullessaan.
Komission puheenjohtaja on tältä osin täysin oikeassa, sillä on väärin, että esimerkiksi Etelä-Euroopan valtioihin kohdistuu suurta siirtolaispainetta, kun taas Euroopan muissa osissa sijaitsevat valtiot pesevät kätensä ongelmasta. Näin ei voi jatkua loputtomiin. Ottamamme askel yhdentymisprosessin uudelleen käynnistämiseksi uuden sopimuksen pohjalta onkin ensimmäinen askel, jonka jälkeen on otettava uusia askelia. Tarkoitan tällä yhdentymisen tiivistämistä muilla aloilla, kuten yhteisessä sisäasioiden politiikassa, yhteisessä turvallisuuspolitiikassa sekä yhteisessä oikeuspolitiikassa.
Tästä pääsenkin toiseen aiheeseeni, joka on meille hyvin tärkeä juuri nyt. Allekirjoitamme tänään muodollisesti perusoikeuskirjan. Hienoa! Erinomainen pöytä, upeat tuolit ja miellyttävä ilmapiiri, kuten aina.
(Daniel Cohn-Benditin välihuomautus: Ja upeat parlamentin jäsenet!)
Kyllä, myös upeat parlamentin jäsenet. Toiset ovat tosin mukavampia kuin toiset, hyvä Daniel Cohn-Bendit.
(Naurua)
Kattaus tulee olemaan upea, kuten aina. Tästä tulee mieleeni eräs läheinen ystäväni, joka on ollut useaan otteeseen naimisissa ja myös hakenut eroa useaan otteeseen. Osallistuin joka kerran hänen häihinsä, ja lähtiessäni kotiin juhlallisen hääseremonian ja hienosti järjestetyn juhlan jälkeen minulla oli tapana sanoa hänelle: ”Järjestit meille upean päivän, kuten aina”. Tänään tunnen hieman samoin. Olin Roomassa kanssanne, arvoisa puhemies Hans-Gert Pöttering, ja monien muiden täällä tänään paikalla olevien jäsenten kanssa. Koimme tuon hetken yhdessä Roomassa. Tunnelma oli kuin häissä, joissa juhlitaan, tarjotaan hienoa ruokaa, upeita seremonioita ja musiikkia,
(Daniel Cohn-Benditin välihuomautus: Upeassa kaupungissa!)
upeassa kaupungissa, hienossa ilmapiirissä, mutta Daniel Cohn-Bendit ei ollut siellä, joten se oli upeaa!
(Naurua)
Kotiin palatessamme tuli kuitenkin avioero. Tänään lähdemme jälleen uusiin häihin, tällä kertaa Lissaboniin, jossa sama toistuu: upea ilmapiiri, hieno kaupunki ilman Daniel Cohn-Benditiä, joten kaikki on niin kuin pitääkin. Toivon vain, ettei toinen avioerohakemus seuraa Irlannissa. Lyhyesti sanoen, hyvät kollegat, meillä ei ole syytä juhlia ennen kuin uudistussopimus on tosiasiallisesti ratifioitu kaikissa 27 jäsenvaltiossa.
Sopimuksen ratifioinnissa on järkeä. Uudistussopimus on varmasti antanut opetuksen niille EU:n vastustajille, jotka halusivat romuttaa perustuslakisopimuksen uskoessaan voivansa siten keskeyttää yhdentymisprosessin. On totta, ettei Lissabonin sopimus täytä kaikkia toiveitamme, mutta se on parempi vaihtoehto kuin Euroopan tuhoaminen jatkuvalla yhdentymisen vastustamisella.
(Suosionosoituksia)
Ne, jotka hylkäsivät perustuslakisopimusluonnoksen katsoessaan, että siitä puuttuu sosiaalipolitiikka ja ettei siinä oteta tarpeeksi vahvasti huomioon sosiaalisia kysymyksiä, eivät löydä sosiaalista ulottuvuutta myöskään uudesta sopimuksesta, mutta perusoikeuskirjan julistaminen ja sen liittäminen sopimukseen on mahdollistanut monien keskeisten sosiaalisten oikeuksien toteutumisen.
Ääriliikkeiden kannattajilla oli varmasti syynsä perustuslakiluonnoksen hylkäämiseen. Ymmärrän enemmän sopimuksen sosiaalisista syistä hylänneitä kuin EU:n vastustajia, jotka hylkäsivät sen sillä perusteella, etteivät halua unionia.
Yksi asia on kuitenkin selvä: sopimus voi toimia vain ponnahduslautana. Se on askel eteenpäin, mutta se ei vie meitä tarpeeksi kauas. Tuo askel on kuitenkin joka tapauksessa otettava. Toivon, että tämä avioliitto on ikuinen ja että avioerojuristit joutuvat jäämään kotiinsa, sillä yhtäkään tulevien vuosien haastetta - kollegani Hannes Swoboda puhuu kohta Kosovosta - ei voida voittaa, ellei Euroopalle luoda vankkaa institutionaalista pohjaa.
(Suosionosoituksia)
Andrew Duff
ALDE-ryhmän puolesta. - (EN) Arvoisa puhemies, Martin Schulz on täysin oikeassa: nyt on juhlaviikko, jonka aikana julistamme juhlallisesti perusoikeuskirjan, joka suojelee kansalaisiamme unionin laajan vallan väärinkäytöltä, ja allekirjoitamme Lissabonin sopimuksen, joka vahvistaa toimintavalmiuksiamme ja parantaa huomattavasti demokratian laatua. Olen iloinen, että pääministeri Brown päätti vihdoin ilmaantua kokoukseen, vaikka valitettavasti päätös tuli kovin myöhään. Pelkään, että tämä on tyypillistä Yhdistyneen kuningaskunnan osallistumisessa EU:hun. Pitäkäähän huoli, että ministeri Brown allekirjoittaa kuulakärkikynällä eikä lyijykynällä!
(Naurua)
Eurooppa-neuvosto on ensimmäinen tilaisuutemme siirtyä päättäväisesti tästä introspektiivisestä harkinta-ajasta kunnon politiikan tekoon. Ensimmäisenä asiana on Kosovo, jonka itsenäisyyttä unioni suunnittelee valvovansa ilman YK:n turvallisuusneuvoston hyväksyntää. Kosovon ja meidän muiden kannalta on ratkaisevan tärkeää, että ne, jotka pelkäävät, että näin rohkea askel muodostaa ennakkotapauksen, valitsevat viisaan ja rakentavan pidättymisen tien, eivätkä yritä estää Kosovon asukkaiden itsemääräämisoikeutta.
Eurooppa-neuvoston olisi myös aika tehdä lujia päätöksiä Kosovon EUTP-operaation laajuudesta ja sisällöstä poliittisen tahtonsa osoituksena. Meidän olisi lisäksi muistutettava, ettemme suostu allekirjoittamaan vakaus- ja assosiaatiosopimusta Serbian kanssa ennen Serbian sotarikollisten luovutusta kansainväliselle sotarikostuomioistuimelle. Sarkozyn aloitteesta perustettu viisasten ryhmä voitaisiinkin panna kunnon töihin suunnittelemaan vaihtoehtoisia ratkaisumalleja Balkanin tulevaisuutta varten, mutta tämä ei saa sotkea nykyisiä sitoumuksiamme.
(Suosionosoituksia)
Brian Crowley
UEN-ryhmän puolesta. - (GA) Arvoisa puhemies, EU:n johtajat kokoontuvat Brysseliin Eurooppa-neuvoston kokoukseen uuden uudistussopimuksen allekirjoittamista seuraavana päivänä. Irlanti on valtioita maita, joissa Lissabonin sopimuksesta järjestetään kansanäänestys. Jos kampanjaa sopimuksen puolesta käydään todella ammattimaiselta pohjalta, uskon, että kansanäänestyksestä tulee suuri menestys.
(EN) Lisäisin Martin Schulzin toteamukseen kielteisen tuloksen vaarasta, että velvollisuuteni Irlannin kansan edustajana on ottaa esille tällä Lissabonin tulevaisuutta käsittelevällä keskustelukierroksella myös kotimaata koskevia totuuksia.
Ensiksi haluan onnitella kaikkia niitä, jotka ovat olleet mukana saamassa aikaan lopullista yhteisymmärrystä Lissabonin sopimuksesta. Se on kuitenkin vain kirjallinen asiakirja, joten voidaan kysyä - mitä teemme usein täällä parlamentissa - mitä Eurooppa haluaa nähdä? Mitä Euroopan kansalaiset haluavat tietää?
On totta, että Euroopan kansalaiset haluavat entistä tiiviimpää Eurooppaa. Tämä ei kuitenkaan tarkoita heille samaa kuin moni meistä saattaisi ajatella. Heille se tarkoittaa nykyistä älykkäämpää Eurooppaa, joka täyttää heidän päivittäiset tarpeensa. Siksi Lissabonin strategia sekä sen jatkaminen ja parantaminen on niin tärkeää sen kannalta, mitä Lissabonin kokouksessa saattaa tapahtua.
Toiseksi monen jäsenen käsittelemä siirtolaisongelma luo valtavia paineita niin voimavaroihin, joilla tarkoitan taloudellisia kustannuksia, joita se synnyttää etenkin Välimeren etelänpuoleisissa valtioissa, jotka joutuvat käyttämään suuria summia rahaa siirtolaisongelman ratkaisemiseksi, samoin kuin kyseisten valtioiden sosiaaliseen koheesioon. Siirtolaisuus saa aikaan suuria ongelmia ja edellyttää hyvää tahtoa ja ponnisteluja.
Kolmanneksi haluan mainita tärkeän kysymyksen siitä, minkälaista eurooppalaista visiota haluamme kehittää maailmassa ja nyt esimerkiksi Balin ilmastokokouksessa ja tulevaisuudessa myös New Yorkin kokouksissa lähikuukausina. Ja mikä tärkeintä meidän on kerrottava ja tiedotettava kansalaisille asianmukaisesti siitä, mikä heitä odottaa.
Ja lopuksi koska Irlannissa järjestetään pian kansanäänestys, haluan sanoa komission puheenjohtaja Barrosolle ja varapuheenjohtaja Wallströmille: ei veroja, ei veroja, ei veroja. Perussopimukset eivät suo teille valtuuksia esittää veroehdotuksia. Komission on pysyttävä erossa veroasioista.
Daniel Cohn-Bendit
Verts/ALE-ryhmän puolesta. - (DE) Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, meillä on täällä hieno joukko. Neuvoston puheenjohtaja ja neuvosto ovat työskennelleet uutterasti, ja neuvosto esitti hienon yhteenvedon. Tarkka sisältö jäi minulta huomaamatta, mutta pääkohdat esitettiin toki oikein.
Komission puheenjohtaja painotti, että komissio on tarttunut globalisaation haasteisiin. Sen täytyy olla totta, sillä komission puheenjohtaja mainitsi 87 kertaa sanan ”globalisaatio” ja 82 kertaa sanan ”haaste”.
Sitten häihin, joita Martin niin innokkaasti kuvaili. Tämä onkin hyvin mielenkiintoista, sillä sulhanen menee toistamiseen naimisiin saman morsiamen kanssa. Tämä on hyvin epätavallista jopa häissä, joissa teillä, hyvä Martin, on tapana käydä. Nyt morsian vain on vähän vanhempi ja vanhanaikaisempi eikä yhtä seksikäs kuin Roomassa. Häät ovat kuitenkin välttämättömät. Tällä kertaa meidät kaikki on kutsuttu. Koska tällä kertaa minä olen mukana, kuten en ollut viime kerralla, ne menevät hienosti. Tässä on se suuri ero.
Ennen kuin puhun kahdesta suuresta ongelmasta, saanen kertoa Yhdistyneen kuningaskunnan pääministerin epätodellisesta esiintymisestä Lissabonissa. Hän nimittäin oli keksinyt, että erään alavaliokunnan komitean alakomitea kokoontuisi alahuoneessa, minkä vuoksi hän ei voisi ottaa osaa tilaisuuteen, jossa allekirjoitetaan jotain, mitä hän ei halua allekirjoittaa, mutta jonka hän tekisi myöhemmin siitä huolimatta. Aterialla hän kuitenkin allekirjoitti sopimuksen. Tämä on epätodellista, mutta sellainen on tämän päivän Yhdistynyt kuningaskunta. Se on teidän ongelmanne, ei minun!
Seuraavaksi haluan ottaa esille kaksi vakavaa aihetta, joista ensimmäinen koskee Kosovoa. Erään vanhan juutalaisvitsin mukaan kahdesta valittavana olevasta vaihtoehdosta on valittava aina kolmas. Meillä on nyt kaksi vaihtoehtoa. Jos emme tunnusta Kosovon itsenäisyyttä, edessämme on konflikti. Jos tunnustamme sen, edessämme on konflikti. Molemmat vaihtoehdot johtavat konfliktiin joko Kosovon tai Serbian kanssa. Euroopan unionin on nyt osoitettava päättäväisesti, että se kykenee myös toimimaan, ei pelkästään puhumaan. On laadittava vuoteen 2020 ulottuva asialista oikeusvaltion lujittamiseksi alueella, ja asialista on laadittava yhdessä Kosovon, Serbian ja Bosnia ja Hertsegovinan kanssa.
Meidän on vahvistettava oikeusvaltion periaatetta koko alueella. Meidän on saatava aikaan ympäristö- ja ilmastosopimus. Meidän on laadittava alueellinen kehittämissuunnitelma, johon liitetään muun muassa Balkanin laajuiset tieverkot, jotta nopeutetaan alueen lähentymistä Euroopan unioniin ja jotta kaikki alueen valtiot voisivat liittyä samanaikaisesti Euroopan unioniin. Konflikti voidaan estää vain varmistamalla, että kyseiset valtiot voivat paitsi hyödyntää EU:ta liittolaisenaan myös osallistua unionin kehittämiseen. Tällöin näemme, pystyykö 27 jäsenvaltion unioni sekä naittamaan morsiamensa että yhdistämään perheiden vaikeat lapset, jotta rauha voisi vihdoin edetä alueella. Itse asiassa puhun nyt hääyöstä.
Toinen aihe on aivan yhtä tärkeä, nimittäin Iran. Neuvoston on tehtävä päätös myös tässä asiassa. Tässä tapauksessa voidaan sanoa, että Iranin ydinpommiuhka on ilmeisesti laantunut, jos on uskominen Yhdysvaltain tiedustelupalvelua. Olemme kaikki kuin pieniä lapsia, jotka uskovat aina sen, mihin haluavat uskoa. Jos meille kerrotaan jotain epämieluisaa, väitämme sen valheeksi. Jos meille taas kerrotaan jotain mieluisaa, uskomme sen olevan totta. En tiedä, mikä on totta, mutta olisi mieluisaa, jos tiedustelupalvelu olisi tällä kertaa oikeassa.
Iranin mahdollinen ydinpommi ei kuitenkaan ole ainoa ongelma. On olemassa myös vapauden, tai pikemminkin vapauden tukahduttamisen ongelma. Iranin kansan sortaminen on kiihtynyt viime vuosina. Euroopalla olisikin työsarkaa myös tässä. Kyse ei ole pelkästään ydinpommin uhkasta puhumisesta. Kyse on myös Iranin kansan vapaudesta ja siitä, miten voimme auttaa kansalaisyhteiskuntaa saamaan tuon vapauden.
Jotkin hallitusten päämiehet luulevat olevansa fiksuja antaessaan viisaita neuvoja ja tehdessään suuria ja viisaita asioita Euroopalle. Tekopyhiä ovat ne, jotka luulevat voivansa myydä ydinreaktoreita kaikkialle maailmaan - terroristisen diktatuurin Libyasta Tunisiaan, Algeriaan tai Marokkoon - vain tajutakseen myöhemmin, että kyseiset valtiot haluavat ydinpommin. Eilen ilmestyneessä New York Times -lehdessä todettiin se, jota me kaikki olemme sanoneet viimeiset 30 vuotta, nimittäin että kaikki valtiot, jotka käyttävät ydinvoimaa siviilitarkoituksissa, käyttävät sitä lopulta myös sotilastarkoituksissa vaihtoehtojen puuttuessa. Mehän myymme ydinreaktoreita kaikkialle Afrikkaan ja Amerikkaan sekä muualle, ja pidämme itseämme viisaina. On tyhmää toimia näin, se on sanottava.
(Suosionosoituksia)
Francis Wurtz
GUE/NGL-ryhmän puolesta. - (FR) Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission puheenjohtaja, Eurooppa-neuvosto kokoontuu uudistussopimuksen allekirjoittamisen merkeissä välittömästi erityisen tärkeän EU:n ja Afrikan välisen huippukokouksen jälkeen sekä myös - älkäämme unohtako tätä - Annapolisin prosessin täytäntöönpanon ensimmäisessä vaiheessa.
Lissabonin sopimuksesta on sanottava, että minusta unioni tekisi vakavan tulkintavirheen, jos se luulisi, että sopimus merkitsisi loppua luottamuskriisille, joka vallitsee yhteiskuntiemme eri osa-alueiden sekä unionin nykyisten taloudellisten ja sosiaalisten suuntausten välillä. Ongelma ei poistu mihinkään, joten meidän olisi syytä tunnustaa tämä ja valmistautua vastaamaan ongelmaan.
Samaa todellisuudentajua vaaditaan myös Afrikan osalta. Afrikan unionin komission puheenjohtaja Alpha Konaré on kehottanut Eurooppaa lopettamaan holhoamisen. Hän painotti, ettei Afrikka voi jäädä metsästysmaaksi ja ettei siitä voida tehdä myöskään uutta valloitusaluetta. Taloudellisilla kumppanuussopimuksilla on kohtalokkaat seuraukset Afrikan kansalle, hän julisti.
Seitsemän Latinalaisen Amerikan maata perusti Etelän pankin melkein huippukokouksen pitopäivänä vapautuakseen Kansainvälisen valuuttarahaston ikeestä ja kaventaakseen alueellisia eroja. Euroopan unionin on syytä ottaa tästä vaarin sekä ryhtyä toimiin vastatakseen yleiseen ja yhä kasvavaan vaatimukseen harjoittaa nykyistä tasapuolisempaa ja kunniakkaampaa kumppanuutta myös siirtolaiskysymyksessä.
Lopuksi otan esille Lähi-idän kysymyksen, joka ei ilmeisesti sisälly neuvoston asialistaan. Miten unioni saattoi suostua Annapolisissa jäämään täysin syrjään etenemissuunnitelman täytäntöönpanosta vastaavasta elimestä? Aikooko unioni katsoa passiivisena vierestä sopimuksen rikkomista, kuten se teki viime viikolla Itä-Jerusalemin siirtokuntia koskevassa asiassa? Mitä me yleisesti ottaen odotamme Euroopalta ja kuinka paljon voimavaroja olemme valmiita uhraamaan tavoitteiden saavuttamiseksi? Tämä on ensisijainen kysymys Eurooppa-neuvostossa.
Jens-Peter Bonde
IND/DEM-ryhmän puolesta. - (EN) Arvoisa puhemies, pääministerit allekirjoittavat huomenna kello 11.30 lopullisen sopimuksen, jota yksikään heistä ei ole lukenut. He allekirjoittavat joukon sopimuksia, joita he eivät edes ymmärrä. Tanskan parlamentti kieltäytyi eilen järjestämästä kansanäänestystä sopimuksesta, jota sen jäsenet eivät ole lukeneet. He toimivat vastoin Tanskan perutuslakia, ja nyt heitä uhkaa tuomioistuin, joten kansanäänestys voidaan sittenkin järjestää.
Osa pääministereistä on kenties lukenut koko sopimusluonnoksen, tosin epäilen sitä. Lopullinen sopimus on edelleen lukukelvoton, siitä yksinkertaisesta syystä, ettei sitä ole konsolidoitu. Hallitustenvälinen konferenssi nimittäin päätti, että lukuversiot julkaistaan vasta, kun kaikki 27 jäsenvaltiota on ratifioinut sopimuksen. On kyseenalaista allekirjoittaa sellaista, jota ei ole lukenut. Kaikki hallitustenväliset ja juristi-lingvistien neuvottelut on pidetty toistaiseksi ehdottoman salassa monilta parlamentin jäseniltä. Numerointijärjestelmää on muutettu kolme kertaa, etteivät tekniset vertailut olisi mahdollisia ennen sopimuksen allekirjoittamista. Ei ole laadittu edes taulukkoa, jossa nykyistä sopimusta verrataan lokakuussa julkaistuun versioon.
Ensin kumotaan kaksi kansanäänestystä, joilla EU:n perustuslaki hylättiin. Sitten neuvotellaan salassa ja muutetaan sopimuksen nimi, vaikka sisältö on sama. Tarjoukseni hyvästä viinipullosta on edelleen voimassa, jos näemme yhden esimerkin laista, joka voidaan hyväksyä perustuslain eikä Lissabonin sopimuksen ominaisuudessa. Jopa Tanskan ministeriön kokenein lakiasiain asiantuntija on myöntänyt, ettei sellaista ole.
Tanskan parlamentissa pidetyssä asiantuntijakuulemisessa pyysin kolme kertaa esimerkkejä kansallisen lainsäädännön piiriin kuuluvista aloista, joihin Lissabonin sopimus horisontaalisine lausekkeineen ja perusperiaatteineen ei ylety. En saanut yhtään pätevää esimerkkiä. Lissabonin sopimus hajottaa nykyisen EU:n ja johtaa sellaisen uuden valtion syntyyn, jolla on yhteinen kansalaisuus ja oikeushenkilön asema sekä kaikki kansallisvaltioiden välineet. Valtion virkamiehet antavat valtaosan laeista salassa. Demokraattinen vaje kasvaa. Ryhmäni ehdottaa, että sopimuksen allekirjoittaminen perutaan, kunnes olette lukeneet lopullisen tekstin.
(Suosionosoituksia)
Jim Allister
(EN) Arvoisa puhemies, jälleen kerran saamme tänään kuulla hienoa puhetta Euroopan demokraattisista arvoista. Saamme tänään mahtipontisen vakuutuksen uskosta ihmisoikeuksiin, vaikka samaan aikaan EU:n eliitti valmistautuu juhlistamaan toistaiseksi suurinta pöyhkeyden ilmaisua allekirjoittaakseen uudelleen muotoillun perustuslain vähät välittämättä kansalaisistaan, heidän toiveistaan tai ajatuksistaan.
Vuoden 2005 kansanäänestykset osoittivat, ettei Eurooppa ole ajan tasalla, mutta silti oppi ei mennyt perille: ei luovuttu siitä, mitä kansalaiset eivät halunneet vaan heidän vastustuksensa nujerrettiin päättämällä, ettei kansalaisten mielipidettä edes kysytä tällä kertaa. Tämä johti siihen pöyristyttävään tilanteeseen, että kansallinen toimivalta sivuutetaan kautta Euroopan, tilalle tulee ylivaltiollisia rakenteita, luodaan uusi EU:n kansalaisuus, EU saa oikeushenkilön aseman ja vain pieni osa kansalaisista saa enää äänensä kuuluviin.
Miksi? Siksi, että monissa valtioissa, kotimaani mukaan lukien, johtajat pelkäävät kansalaistensa mielipiteitä, mikä tekee heistä paitsi ylimielisiä, myös pelkureita. Nyt, kun ihmisoikeuksista puhutaan niin paljon, haluan sanoa seuraavaa: Annetaan Euroopan kansalaisille poliittinen ja inhimillinen perusoikeus sanoa kansanäänestyksessä ”kyllä” tai ”ei” Euroopan perustuslakisopimuksen osalta.
(Suosionosoituksia)
Carlos Coelho
(PT) Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission puheenjohtaja, hyvät parlamentin jäsenet, Portugalin puheenjohtajakausi on lopuillaan, ja moni huomattava edistysaskel voidaan laskea sen ansioksi. En lukeudu niihin, jotka painottavat ylenpalttisesti muun muassa Brasilian ja Afrikan huippukokouksissa tehtyjä diplomaattisia aloitteita, sillä vasta ajan myötä näemme, tuovatko ne tullessaan konkreettisia toimia vai olivatko ne vain näkyviä mediatapahtumia.
Haluaisin kuitenkin korostaa Euroopan hyväksi puolen vuoden aikana toteutettuja rakenteellisia toimenpiteitä, joista tulee mieleeni kolme seuraavaa: toimielinkriisin päättyminen, jota seurasi huomenna allekirjoitettavan Lissabonin sopimuksen hyväksyminen, sitovan Euroopan unionin perusoikeuskirjan julistaminen, Schengenin alueen historiallinen laajentaminen yhdeksään uuteen jäsenvaltioon, mikä vastaa lähes neljän miljoonan neliökilometrin suuruista aluetta, EU:n strategisen elinvoimaisuuden varmistaminen sekä tärkeä Galileo-ohjelma, josta kaikki eivät pidä ja jonka moni haluaisi jättää kokonaan Yhdysvalloille, Venäjälle ja Kiinalle.
Haluan korostaa myös hyödyllistä yhteistyötä Euroopan parlamentin kanssa sekä erinomaista yhteisymmärrystä komission ja sen puheenjohtajan Durão Barroson kanssa. Toimielinten välinen yhteistyö sujui hyvin ja johti hyviin tuloksiin. Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, toivon teille mitä parhainta menestystä Eurooppa-neuvoston kokouksessa 14. joulukuuta. Odotamme lisää tärkeitä ulkopoliittisia päätöksiä erityisesti Kosovo-asiassa sekä siinä, miten Eurooppa aikoo vastata globalisaation haasteisiin.
Haluan kiittää lisäksi puheenjohtajavaltio Portugalia siitä, että se sisällytti EU:n maahanmuuttopolitiikan neuvoston asialistalle, minkä ansiosta komission puheenjohtaja Barroso voi ottaa Eurooppa-neuvostossa esille Euroopan komission oikea-aikaiset siirtolaisuutta koskevat aloitteet. Jotkin ongelmat ja haasteet ovat selvästi yksittäisten jäsenvaltioiden toimivaltuuksien ulkopuolella ja edellyttävät siten yhteistä lähestymistapaa. Tämä pätee etenkin alueella, jolla ei ole sisärajoja, kuten olemme jo todenneet.
Arvoisa puhemies, saanen lopettaa viittaamalla Portugalin puheenjohtajakausiin. Portugali on kaikilla neuvoston puheenjohtajakausillaan tehnyt parhaansa puolustaakseen yhteisiä etuja. Näin tapahtui vuonna 1992, jolloin pääministerinä toimi Cavaco Silva ja ulkoministerinä nykyinen Euroopan parlamentin jäsen João de Deus Pinheiro, samoin kuin vuonna 2000, jolloin pääministerinä toimi António Guterres. Samaan Portugali on pyrkinyt myös nykyisellä kolmannella neuvoston puheenjohtajakaudellaan.
Arvoisa ministeri, saanen kiinnittää huomiota omaan sitoumukseenne, ministeri Luís Amadon ja pääministeri Sócratesin sitoumukseen sekä kaikkien niiden sitoumukseen, jotka ovat aktiivisesti pyrkineet niin täällä Brysselissä kuin Lissabonissakin varmistamaan Portugalin puheenjohtajakauden onnistumisen. Haluan kiinnittää huomionne pysyvien edustustojen työhön ja mainita suurlähettiläs Mendonça e Mouran ammattitaidon sekä kiittää Alexandre Leitãoa tehokkaiden yhteyksien järjestämisestä Euroopan parlamenttiin.
Hannes Swoboda
(DE) Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission puheenjohtaja, puheenjohtajavaltio Portugalin huippusaavutuksena voidaan pitää sitä, että Lissabonin sopimus on nyt valmis allekirjoitettavaksi. Myös moni parlamentin jäsen on tehnyt omansa osansa.
Lissabonin sopimuksen yhtenä tehtävänä on vahvistaa EU:n yhteistä ulko- ja turvallisuuspolitiikkaa sekä tarjota EU:lle institutionaalinen perusta. Sopimus voi kuitenkin vain tarjota oikeat edellytykset, mutta myös tahto ja päättäväisyys jatkaa yhteistä ulko- ja turvallisuuspolitiikkaa ovat olennaisia.
Kuten osa puhujista on todennut, on aivan totta, että tässä nimenomaisessa sopimuksen allekirjoitusvaiheessa Kosovo panee koetukselle jäsenvaltioiden päättäväisyyden harjoittaa yhteistä ulko- ja turvallisuuspolitiikkaa. Kosovo-päätöksemme aiheuttaa ongelmia luonteesta riippumatta.
Meillä on nyt kolmaskin vaihtoehto, kuten Daniel Cohn-Bendit totesi, sillä tätä kolmatta vaihtoehtoa eli sitä, että alueelle suunnataan runsaasti varoja ja aloitteita, on jo toteutettu jonkin aikaa. Vaihtoehdoista vain Kosovon itsenäisyys aiheuttaisi monia ongelmia, mutta voimme myös kieltäytyä tunnustamasta Kosovon itsenäisyyttä, mikä sekin saisi aikaan monia ongelmia tuolla alueella.
Minusta on aivan selvää, että meidän on pidettävän kiinni periaatteesta, että kaikkien tulevien viikkojen ja kuukausien aikana toteutettavien toimien on oltava lähtöisin alueelta ja että niihin on ryhdyttävä yhdessä Euroopan unionin kanssa. Tämä ei kuitenkaan onnistu, ellei Euroopan unionilla ole yhteistä kantaa.
Omasta kokemuksestani - olen nimittäin työskennellyt alueella Euroopan parlamentin nimissä jo kymmenen vuotta - voin sanoa, että vain yksi vaihtoehto on toteuttamiskelpoinen, nimittäin se, että Kosovolle myönnetään lähitulevaisuudessa itsenäisyys tietyin rajoituksin ja kansainvälisen valvonnan alaisuudessa. Uskon kuitenkin vakaasti, että Kosovon yksipuolista itsenäisyysjulistusta, jonka me hyväksyisimme osittain, ei voida missään nimessä hyväksyä. Myös monet Kosovon poliitikot ovat todenneet, että hanke voidaan toteuttaa yhdessä. Sain tästä ensi käden tuntumaa Kosovon äskettäisissä vaaleissa. Prosessi voidaan toteuttaa, jos Euroopan unioni valitsee yhteisen kannan.
Haluaisin myös näin Portugalin puheenjohtajakauden lopulla kehottaa neuvostoa varmistamaan yhtenäisen EU:n linjan, että kaikki osapuolet ottavat yhteistä vastuuta alueesta ja että tulevina viikkoina ja kuukausina toteutettavat toimet toteutetaan EU:n ollessa läsnä Kosovossa. Tämä on keskeinen vaatimus. Ratkaisevaa ei ole Kosovon itsenäisyyden tunnustaminen vaan se, että EU voi harjoittaa alueella aktiivista turvallisuuspolitiikkaa. Neuvoston portugalilaisen puheenjohtajan on tehtävä oma osansa tämän mahdollistamiseksi.
(Suosionosoituksia)
Sophia in 't Veld
(NL) Arvoisa puhemies, uudistussopimus allekirjoitetaan vihdoin viisi vuotta kestäneen pattitilanteen jälkeen, mutta myös sopimuspuolten olisi vihdoin toimittava Euroopan todellisten johtajien tavoin. Johtajien korkea aika jättää kansalliset saavutusten ylistyspuheet ja ryhtyä kampanjoimaan aktiivisesti sopimuksen tukemisen ja ratifioinnin puolesta, jotta se voisi tulla voimaan 1. tammikuuta 2009.
Suurin muutos tapahtuu poliisi- ja oikeudellisessa yhteistyössä. On tehtävä pikaisesti selväksi, miten aiomme ratkaista asiaa koskevat ongelmat siirtymäkautena vuonna 2008. Mikä on neuvoston kanta komission jäsenen Frattinin ehdotuksiin uusien menettelyjen soveltamisesta jo nyt ennen uusien sääntöjen voimaantuloa?
Myös perusoikeuskirja julistetaan virallisesti tänään. On häpeällistä, että jäsenvaltiot ovat heikentäneet perusoikeuskirjaa ottamalla sen pois Lissabonin sopimuksesta ja hyväksymällä kaksi vaihtoehtoa. Jäsenvaltioiden on nyt osoitettava käytännössä, että ne ottavat perusoikeudet tosissaan eivätkä vain lausu kauniita sanoja.
Arvoisa puhemies, lopuksi haluan todeta, että Euroopan unionista on tullut hieman aiempaa demokraattisempi ja tehokkaampi. Kypsässä demokratiassa kuitenkin paitsi toimitaan tehokkaasti myös valvontaan vallankäyttöä ja kannetaan vastuuta. Demokratian on nyt aika ottaa vastuuta myös taistelussa terrorismia vastaan, minkä vuoksi kehotamme neuvostoa selvittämään Euroopan osallisuutta CIA:n laittomissa toimissa.
Mirosław Mariusz Piotrowski
(PL) Arvoisa puhemies, historialla on tapana toistaa itseään. Sopimus Euroopan perustuslaista allekirjoitettiin viisi vuotta sitten. EU:n jäsenvaltioiden johtajat olivat hyvin mielissään ja varmoja siitä, että sopimus tulisi voimaan. Kaksi jäsenvaltiota kuitenkin ilmaisi vankan vastalauseensa kansanäänestyksissä.
Hallitusten päämiehet allekirjoittavat kohta lähes identtisen sopimuksen ja laskevat sen varaan, että tällä kertaa kansanäänestyksiltä vältytään. He aliarvioivat siten selvästi tämän demokratian keskeisen välineen. Julkisesti harkinta-ajaksi nimetty aika on mennyt hukkaan. Se tuhlattiin manipulatiivisten järjestelyjen keksimiseen sen sijaan, että tuo aika olisi käytetty kuulemisiin, sosiaaliseen vuoropuheluun ja keskusteluihin.
On syytä korostaa, että niin sanottu uudistussopimus on hyvin korkea-arvoinen asiakirja, sillä se itse asiassa rajoittaa jäsenvaltioiden suvereniteettia. Se siirtää monet tähän asti kansallisvaltioille varatut etuoikeudet EU:n toimielimille, joita ei ole alistettu todelliselle demokraattiselle valvonnalle. Olen varma, että jos Euroopan kansakunnat saisivat päättää, huomenna allekirjoitettava sopimus kokisi edeltäjänsä kohtalon.
Mikel Irujo Amezaga
(ES) Arvoisa puhemies, muutama kuukausi sitten otin yhteyttä kotimaani oikeusasiamieheen. Jonottaessani puhelimessa nauhalla soi kappale ”Let it be”, joka antoi vain vähän aihetta optimismiin viraston käsittelemien kanteiden osalta, mikä osoittautui sittemmin oikeaksi arvioksi.
Tunne on tuttu niille, jotka katsovat, ettei Euroopan unioni tee edelleenkään mitään sisällyttääkseen alueelliset kysymykset tai valtiottomat kansakunnat unionin toimielimiin ja politiikan aloihin. Valitettavasti on yhä enemmän ihmisiä, joiden mielestä tuo päivä ei koskaan koita, ja totuuden nimissä on sanottava, ettemme anna paljon vaihtoehtoja.
Kosovon tapauksesta on sanottava, että ongelmat kantautuvat korviimme, mutta en ole kuullut kenenkään esittävän mielestäni ratkaisevaa kysymystä: mitä kosovolaiset haluavat?
Lissabonin strategian kohdalla esiintyy mielestämme liikaa itsetyytyväisyyttä, joka johtuu suureksi osaksi siitä, että strategian arvioinnissa käytettävät indikaattorit perustuvat lähinnä bruttokansantuotteen kasvuun. Milloin otamme käyttöön sosiaalista ja ympäristöllistä kehitystä mittaavia indikaattoreita, joiden pohjalta strategian tuloksia voitaisiin arvioida mielekkäästi?
Ilda Figueiredo
(PT) Olemme astumassa jo toiseen Portugalin puheenjohtajakaudella harjoitetun neoliberaalin politiikan perusoppien harjoitusvaiheeseen. Niin sanotun Euroopan perustuslain pääkohdat sisältävän Lissabonin sopimuksen allekirjoittaminen huomenna on eittämättä vakavampi asia, joka edustaa laadullista edistystä neoliberaalissa integraatiossa, joka vain pahentaa sosiaalisia ongelmia ja lisää eriarvoisuutta.
Työolojen parantamisehdotusten sijaan luotetaan joustoturvaan, joka vain lisää työn epävarmuutta. Elinolojen parantamisehdotusten ja yli 80:tä miljoonaa kansalaista koskettavan köyhyysongelman ratkaisemisen sijaan esitetään entistä liberaalimpi versio Lissabonin strategiasta, jolla on tarkoitus jatkaa julkisten palvelujen vapauttamista ja yksityistämistä. Kuten tapahtumat 18. lokakuuta ja Lissabonin mielenosoitus osoittavat, työntekijät ja kansalaiset jatkavat taisteluaan Lissabonin sopimusta ja kyseistä politiikkaa vastaan sekä kampanjoivat sitovien kansanäänestysten järjestämiseksi sopimuksesta asianmukaisesti pidettyjen moniarvoisten keskustelujen jälkeen.
Frank Vanhecke
(NL) Arvoisa puhemies, kun Venezuela hylkäsi hiljattain järjestetyssä kansanäänestyksessä erittäin pienellä äänten enemmistöllä Chavezin suunnitelmat perustuslain radikaalisesta muuttamisesta, Venezuelan diktaattorina esiintyvä Chavez alistui kansan tahdolle, kuten johtajien kuuluukin tehdä jokseenkin vapaassa maassa. Minusta me eurooppalaiset voisimme oppia paljon hänen esimerkistään.
Nyt meille tarjotaan uutena Euroopan perustuslaki, jonka äänestäjät hylkäsivät äänten enemmistöllä kahdessa jäsenvaltiossa järjestetyssä demokraattisessa kansanäänestyksessä. Sopimus on käytännöllisesti katsoen sama muutamia kosmeettisia muutoksia lukuun ottamatta. Todellisille keskusteluille eikä ainakaan kansanäänestyksille ole enää tilaa maissa, joissa sopimukseen suhtaudutaan kriittisesti tai joissa se saatetaan hylätä kansanäänestyksessä. Euroopan perustuslaki - anteeksi uudistussopimus - allekirjoitetaan Lissabonissa komein juhlamenoin, minkä jälkeen se runnotaan läpi parlamenteissa, jotka antavat sille tukensa kovalla kiireellä. Euroopan demokratia on näennäistä.
Tapa, jolla eurokraatit kohtelevat kansan ääntä, tuli jälleen kerran hiljattain ilmi komission jäsenen Olli Rehnin kertoessa meille Turkin mahdollisuudesta liittyä EU:hun. Hän on todennut julkisesti, etteivät kansalliset sopimukset tai erityiset vaalilupaukset saa olla esteenä Turkin liittymiselle. EU:n virkamiehet vähät välittävät äänestäjille annetuista Turkin liittymistä koskevista vaalilupauksista. Venezuelassa vallitsee vielä toistaiseksi demokratia, mutta valitettavasti Euroopassa sitä on paljon vähemmän.
Giles Chichester
(EN) Arvoisa puhemies, tulevan Eurooppa-neuvoston asialistalla on joitakin tärkeitä kysymyksiä. Odotan innokkaasti puheita Euroopan kilpailukyvyn parantamisesta, etenemisestä kohti Euroopan kunnianhimoisia tavoitteita tarttua ilmastonmuutokseen sekä Euroopan sitoumuksesta tehdä yhteistyötä kehitysmaiden kanssa köyhyyden vähentämiseksi. Tämän viikon kokouksessa päähuomion vie kuitenkin väistämättä Lissabonin uudistussopimuksen allekirjoittaminen.
Me brittiläiset konservatiivit olemme johdonmukaisesti todenneet, ettei tämä kauaskantoinen sopimus ollut välttämätön. Vasta tällä viikolla eräs Euroopan johtava yliopistoasiantuntija julkaisi selvityksen EU:n laajentumisen vaikutuksista. Hän totesi selkeästi juuri sen, mitä me olemme sanoneet jo jonkin aikaa, eli että EU toimii täydellisesti myös ilman uudistussopimusta. Hän toteaa tuossa selvityksessään, että toukokuun 2004 jälkeiset tapahtumat osoittavat, että EU:n institutionaalinen prosessi ja käytäntö ovat kestäneet enimmäkseen hyvin laajentumisen vaikutukset.
Tämä on tärkeää, kun muistetaan, että meille on väitetty, ettei EU selviä laajentumisesta ilman institutionaalista mullistusta tai jopa ”ruuhkaa”. Kaikki tämä vahvistaa näkemystämme siitä, että sopimuksessa on kyse poliittisesta symboliikasta pikemminkin kuin objektiivisesta arviosta Euroopan tarpeista.
Sopimuksen järkevyyden kyseenalaistamisen ohella olemme suhtautuneet hyvin kriittisesti myös prosessiin, joka on tuonut meidät tähän vaiheeseen. Se saa uskomaan, ettei sopimus ole pääkohdiltaan se sama Euroopan perustuslaki, jonka Ranska ja Alankomaat niin selkeästi hylkäsivät kansanäänestyksissään. Yhdistyneen kuningaskunnan pääministeri pitää yksin pintansa johtajakollegoidensa keskuudessa pitämällä kiinni myytistä, että Lissabonin sopimus ja sopimus Euroopan perustuslaista ovat kaksi eri asiaa. Yhdistyneen kuningaskunnan kansalaiset eivät kuitenkaan usko häntä, ja suuri kansan enemmistö on ilmaissut toistuvasti haluavansa kansanäänestystä. Ministeri Brown ei ole kuunnellut heidän toiveitaan, mikä on ollut keskeinen syy hänen hallituksensa suosion ja yleensäkin Euroopan unionin suosion heikkenemiseen.
Robert Goebbels
(FR) Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission puheenjohtaja, yksi prosentti Euroopan kansalaisista omisti vuonna 1981 yhteensä kahdeksan prosenttia Euroopan rikkauksista yhteensä. 25 vuotta myöhemmin tuon vauraimman yhden prosentin hallussa oli 17 prosenttia Euroopan unionin kokonaistuloista. Kuudesosa kansalaisista eli yhteensä 74 miljoonaa eurooppalaista elää yksittäisten jäsenvaltioiden määrittelemän köyhyysrajan alapuolella.
Noin 185 miljoonaa eurooppalaista eli lähes neljä prosenttia Euroopan kansasta eläisi köyhyydessä ilman tulonsiirtoja. Tarvitaan siis aktiivista sosiaalipolitiikkaa vaurauden jakamiseksi. Unionin toimet sosiaalisektorilla ovat kuitenkin varsin mitättömät. Komission juuri esittelemä visio 2000-luvun sosiaalisemmasta Euroopasta on käsitteellisessä mielessä oikea, mutta se ei sisällä lainsäädäntöaloitteita.
Komission puheenjohtaja Barroso totesi hetki sitten, että Lissabonin strategia kantaa hedelmää. Hän on oikeassa. Samaan aikaan Euroopan noususuhdannetta uhkaa kuitenkin erityisen salakavala globalisaation muoto, nimittäin rahoitusmarkkinoiden vapautuminen. Niin sanottu subprime-asuntolainakriisi alkoi Yhdysvaltain kulutushysteriasta. Globaalit rahoitusmarkkinat ottivat niskoilleen heikoin asuntolainoin rahoitetut ”erityiset välineet”. Pankki-, vakuutus- ja eläkesektorin kerma osoitti jälleen kerran, että ahneus vie voiton järjestä.
Rahoitusmaailma ei kuitenkaan ota riskejä, sillä se on ”too big to fail”. Jäsenvaltioiden keskuspankit ja veronmaksajat rientävät erorahan saavien avuksi, mikä ei tule halvaksi. Euroopan taloustoiminta on jo hiipunut, ja laskusuhdanteen uhka häilyy Yhdysvaltojen yllä. Dollarin arvo on putoamassa, ja raaka-aineiden, myös peruselintarvikkeiden, hinnat ovat nousussa. Luotonannon kiristyminen vahingoittaa jo pieniä ja keskisuuria yrityksiä ja tulevia asunnonostajia.
Lukiessani luonnosta Lissabonin Eurooppa-neuvoston päätelmiksi en näe, että Eurooppa voisi lähteä uuteen nousuun, mikä on karvas pettymys.
Marco Cappato
(IT) Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, haluan aloittaa ottamalla esiin Ranskan presidentti Nicholas Sarkozyn ilmeisen pikkuvoiton, kun hän onnistui poistamaan sanan ”liittyminen” Turkin kanssa parhaillaan käytävistä neuvotteluista.
Tämä ei kuitenkaan luonnollisesti muuta mitään, sillä neuvottelut jatkuvat. Nicholas Sarkozy, joka on tällä hetkellä poliittisesti merkittävin Euroopan valtionpäämies, mikä kävi ilmi myös hänen täällä parlamentissa pitämästään puheesta, puhuu meille Euroopan rajoista ja Välimeren unionista. Tällöin hänelle vastataan hieman ironisesti, ettei hän tiedä, mistä puhuu, mikä Välimeren unioni on tai mitä peliä hän pelaa.
Minusta hän tietää oikein hyvin, mitä peliä hän pelaa. Tuo peli koskee Euroopan rajoja: Välimeren unioni on strategia kansakuntien Euroopasta. Jos logiikkana olisivat pelkästään kansakuntien väliset suhteet, Välimeren unioni voisi olla järkevä tapa ratkaista taloudelliset, kaupalliset ja ympäristölliset ongelmat. Se ei kuitenkaan ole sitä, joten meidän on löydettävä vaihtoehtoinen ratkaisu, jos haluamme jotain muuta, jos haluamme oikeudenmukaisuuteen ja etenkin yksilönoikeuksiin perustuvaa kansalaisten Eurooppaa pikemminkin kuin valtioiden Eurooppaa.
Valtionpäämiesten, komission ja Euroopan unionin on tartuttava tähän vaihtoehtoon vastauksena Sarkozyn ranskalaiseen strategiaan kansakuntien Euroopasta. Meidän on päätettävä, haluammeko, että Euroopan unionin perusoikeuskirja on jonakin päivänä myös Turkin, Marokon, Israelin ja Palestiinan kansalaisten perusoikeuskirja. Meidän on päätettävä, haluammeko Euroopalle tällaisen tulevaisuuden, sillä muutoin kansakuntien ja valtioiden Eurooppa vie voiton.
Lopuksi toteaisin, että jotkin ihmiset käyttävät T-paitoja, joissa lukee ”Referendum on Europe”. Kannatan EU:n kansanäänestystä, mutta vastustan kansallisia kansanäänestyksiä, sillä ne tuovat esiin Euroopassa vallitsevan populismin, ääriainekset, kansallismielisyyden ja kommunismin.
Mario Borghezio
(IT) Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, Euroopassa on onneksi vielä isänmaanystäviä, ja on selvää, että vaadimme kansallista kansanäänestystä. Vaadimme niitä vastakin, sillä uskomme kansalaisten Eurooppaan, emme huippurahatalouteen perustuvaan Eurooppaan, jossa tuetaan ja rahoitetaan teknokraattista politiikkaa, jolla Euroopan institutionaalista hullunmyllyä ohjataan.
Juuri tämä kuva nousee uudelleen muotoillusta sopimuksestanne - vahvistus käsitykselle, että toimielimiä ohjaa teknokraattien byrokraattinen koneisto, joka on vastuussa vain itselleen ja ruokkii itse itseään. Missä tässä uudessa sopimusversiossa näkyvät esimerkiksi kansanäänestyksissä esille tulleet voimakkaat vaatimukset Euroopan sosiaalisen mallin suojelusta? Miten olette vastanneet vaatimukseen?
Rajakysymykseenkään sopimus ei anna vastausta, ja laajentumisesta jaaritellaan entiseen tapaan ilman, että olisi otettu esille Euroopan rajojen geopoliittista ongelmaa, joka on mielestämme keskeinen kysymys. Euroopan kaltaista rakennelmaa, jonka historialliset juuret ovat pyhän Rooman valtakunnan julkisoikeudessa, ei ole rakennettu sille henkiselle ajatukselle, että euron ja dollarin arvot asetetaan vastakkain. Meidän mielestämme on muitakin viitekohtia, kuten erityisesti Euroopan kristilliset arvot.
Euroopan keskeisiä ongelmia ei ratkaista oikeudellisin tempuin tai turvautumalla Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen tuomioihin. Valtioita ei voida johtaa tällä tavoin, kuten ei myöskään Euroopan tulevaisuutta tai historiaa. Kauan eläköön kansalaisten Eurooppa ja kristillisten arvojen Eurooppa!
Miguel Portas
(PT) Pääministerit ja valtionpäämiehet allekirjoittavat huomenna Lissabonissa Lissabonin sopimuksen, minkä jälkeen se on ratifioitava. Teksti ei eroa edellisestä sopimuksesta vaan on identtinen kopio Ranskan ja Alankomaiden hylkäämästä Euroopan perustuslakisopimuksesta. Ero on metodissa, sillä nyt vaaditaan sopimuksen nopeaa ratifiointia ilman kansanäänestyksiä. Espanjan pääministeri Zapatero ilmaisi täällä parlamentissa muutama päivä sitten toiveensa, että jäsenvaltioiden kansalaiset voisivat juuri tuona päivänä kertoa kantansa sopimukseen, joka määrää yhteisen tulevaisuutemme.
Hallituksilla on perjantain huippukokouksessa mahdollisuus hälventää valtion- tai hallitusten päämiesten päällä häilyvää epäilystä siitä, että he haluavat hyväksyä uuden sopimuksen kansalaisten selän takana. Heidän on syytä tarttua ministeri Zapateron ehdotukseen molemmin käsin. Heidän on syytä määrätä päivämäärä. Lissabonin sopimus ei ole oikeasti teidän sopimuksenne. Se ei ole Euroopan sopimus niin kauan kun sen voimaantulo on kiinni siitä, ettei kansanäänestyksiä järjestetä. Toivokaamme, että heillä on kanttia vastata demokratian vaatimukseen, sillä Eurooppa on edelleen riippuvainen demokratiasta!
Jana Bobošíková
(CS) Arvoisat jäsenet, keskustelemme usein siitä, miten EU voisi lähentyä kansalaisia ja miten siitä voisi tulla nykyistä demokraattisempi. Valtioiden tai hallitusten päämiehet allekirjoittavat huomenna uudistussopimuksen. He ovat ilmoittaneet jo etukäteen, etteivät he halua kansanäänestyksiä sopimuksesta. On ikävää, että parlamentti on suurimmaksi osaksi hyväksynyt tämän. Se osoittaa mitä suurinta ylimielisyyttä ja piittaamattomuutta kansalaisten tahtoa kohtaan. Minusta tuntuu, että poliitikot ovat joko liian laiskoja tekemään selkoa uudesta sopimuksesta tai - mikä pahempaa - he pelkäävät kansalaisten mielipidettä. Poliitikot eivät halua joutua tekemään selkoa siitä, miten uusi sopimus muuttaa jäsenvaltioiden mahdollisuuksia tehdä päätöksiä EU:n kanssa. Poliitikot eivät halua joutua kertomaan kansalaisille, etteivät he saa omaa komission jäsentä komissioon. Poliitikot eivät halua, että siirtolaisuuden, energian ja liikenteen kaltaisia kysymyksiä käsitellään Brysselissä eikä yksittäisissä jäsenvaltioissa. Hyvät parlamentin jäsenet, jos emme saa kansalaisia kannattamaan EU:n uutta muotoilua määrääviä sääntöjä, jos emme kerro heille sekä yhdentymisen eduista että kansallisen suvereniteetin vähenemisestä, jota sopimus selvästi merkitsee joillakin aloilla, poliittisen eliitin ja kansalaisten välinen kuilu vain syvene. Tämän vuoksi kansanäänestykset ovat minusta keskeinen osa sopimuksen ratifiointiprosessia.
Jacek Saryusz-Wolski
(EN) Arvoisa puhemies, Lissabonin sopimuksella on merkittävä vaikutus Euroopan unionin lähitulevaisuuden ulkopolitiikkaan.
Parlamentin ulkoasioiden valiokunnassa käytyjen keskustelujemme perusteella voin antaa monestakin syystä hyvin myönteisen lausunnon uudesta sopimuksesta. Yksi sopimuskehys lisää suuresti EU:n ulkoisten toimien johdonmukaisuutta: uusi sopimus merkitsee huomattavaa edistysaskelta nykyisiin järjestelyihin verrattuna. Se tarjoaa selkeän oikeusperustan naapuruuspolitiikalle, tuo koko unionille yhtenäisen oikeushenkilön aseman sekä velvoittaa jäsenvaltiot kuulemaan toisiaan ja osoittamaan keskinäistä solidaarisuutta.
Tärkeimpiä institutionaalisia parannuksia ovat kahta tehtävää hoitavan unionin ulko- ja turvallisuuspolitiikan korkean erityisedustajan toimivaltuuksien vahvistaminen - hän hoitaa myös Euroopan komission varapuheenjohtajan tehtäviä - ja EU:n ulkosuhdehallinnon perustaminen.
Mikä tärkeintä, uusi sopimus lisää parlamentin budjettivaltaa EU:n ulkopolitiikan menoissa, mikä tekee parlamentista tasavertaisen säätäjän neuvoston kanssa.
Sopimuksella luodaan myös uusi oikeusperusta yhteistä ulko- ja turvallisuuspolitiikkaa YUTP:tä koskeville välineille tai menettelyille. Esimerkkinä mainittakoon sanktiot valtioista riippumattomia yhteisöjä vastaan, avaruuspolitiikka ja energian toimitusvarmuus, ilmastonmuutoksen torjunta, kansainvälisen terrorismin torjunta sekä henkilötietojen suojelu.
Suurimmat parannukset on tehty itse asiassa Euroopan turvallisuus- ja puolustuspolitiikassa ETPP:ssä, sillä Lissabonin sopimukseen sisältyy erityinen määräys pysyvästä rakenteellisesta puolustusyhteistyöstä niiden jäsenvaltioiden välillä, joilla on tarvittavat sotilaalliset voimavarat.
Uudessa sopimuksessa on mielestämme kuitenkin myös joitakin puutteita: Euroopan parlamenttia olisi kuultava korkean edustajan ja komission varapuheenhohtajan nimittämisessä, jotta uusi henkilö voisi aloittaa tehtävässään 1. tammikuuta 2009 ja jotta mahdollinen väliaikainen nimitys olisi mahdollista ja luonnollisesti nimitettäessä uusi komissio, mukaan lukien ulkoasioista vastaava komission varapuheenjohtaja.
Haluan korostaa myös tarvetta varmistaa, että uusi vastavalittu korkea edustaja ja komission varapuheenjohtaja kuulisi tosiasiallisesti parlamenttia ennakolta YUTP:tä ja ETPP:tä koskevissa perusratkaisuissa.
Yhteenvetona todettakoon, että Lissabonin sopimus on virstanpylväs Euroopan unionin institutionaalisessa kehittämisessä ulkoasioiden alalla, ja ulkoasioiden valiokunnan puheenjohtajana suositan lämpimästi sen allekirjoittamista.
Genowefa Grabowska
(PL) Arvoisa puhemies, Yhdistyneet Kansakunnat antoi kolme vuotta toisen maailmansodan päättymisen jälkeen maailmanlaajuisen ihmisoikeusjulistuksen, joka on vakioteksti ihmisoikeuksien alalla. Lähes 60 vuotta myöhemmin Euroopan unioni kodifioi ihmisoikeudet perusoikeuskirjaansa, joka vastaa Euroopan kansalaisten tarpeisiin ja odotuksiin 2000-luvun kynnyksellä.
Miksi kaksi valtiota, Puola ja Yhdistynyt kuningaskunta, sitten vastustivat perusoikeuskirjaa, vaikka ne ovat kansainvälisesti sitoutuneet ihmisoikeuksien kodifiointiin? Miksi ne eivät halua turvata omien kansalaistensa perusoikeuksia? Pettymykseni Puolan kansalaisena on sitäkin suurempi, kun sekä Puola että Yhdistynyt kuningaskunta olivat aiemmin hyväksyneet perusoikeuskirjan. Pääministerit ja ulkoministerit allekirjoittivat sen perustuslakisopimuksen toisena osana Roomassa 29. lokakuuta 2004. Allekirjoitukset asettivat heille velvollisuuksia EU:n kumppaneita kohtaan, mutta ne olivat myös merkki ja lupaus kansalaisille siitä, että he noudattaisivat perusoikeuskirjaa.
Perusoikeuskirjan sisältöä ei ole muutettu vuoden 2004 jälkeen. Sitä vastoin Puola ja Yhdistynyt kuningaskunta ovat muuttaneet mieltään. Kysymykseni kuuluu: miksi Tony Blairin ja Marek Belkan seuraajat vastustavat perusoikeuskirjaa ja vievät kansalaisiltaan oikeuden nauttia sen eduista? Pyytäisin myös neuvoston puheenjohtajaa kysymään Puolan ja Yhdistyneen kuningaskunnan nykyisiltä pääministereiltä, miksi he eivät kunnioita edeltäjiensä allekirjoituksia. Jatkuvuuden periaate on keskeinen ulkopolitiikassa, ja me kansalaiset - siis Puolan kansalaiset - tarvitsemme perusoikeuskirjaan kirjattuja oikeuksia.
Alexander Lambsdorff
(DE) Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, Lissabonin sopimuksen sisällöstä on puhuttu täällä paljon. Me Saksan liberaalit olemme aina kiinnittäneet erityistä huomiota eräisiin olennaisen tärkeisiin kysymyksiin. Ensinnäkin oli varmistettava institutionaalisen kompromissin säilyminen. Toiseksi halusimme EU:lle ulkoministerin, emme kiillottaaksemme kuvaamme vaan EU:n todelliseksi äänitorveksi. Olemme täysin samaa mieltä Jacek Saryusz-Wolskin kanssa siitä, mitä hän totesi hetki sitten institutionaalisista parannuksista. Katsomme kuitenkin, että yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan kohtalo lähitulevaisuudessa riippuu yhä jäsenvaltioiden poliittisesta tahdosta, mikä on valitettavaa. Kolmas näkökohtakohta, johon kiinnitimme erityistä huomiota, on perusoikeuksien ehdoton suojelu, minkä vuoksi odotamme innokkaina perusoikeuskirjan julistamista.
Yleisesti ottaen on sanottava, että Lissabonin sopimus on Saksan ja Portugalin yhteistyön tulos, josta on kiittäminen molempia puheenjohtajavaltioita.
Todellinen mutka matkassa on kuitenkin se, ettei päätöksentekoprosessia ole onnistuttu tuomaan lähemmäksi kansalaisia. Neuvoston päätöstä olla esittelemättä konsolidoitua tekstiä voisi kuvailla saksaksi sanalla Realsatire, joka viittaa tosielämään, joka on absurdimpi kuin yksikään satiirikko voisi kuvitella. Tosielämä on kuitenkin päätöstä ihmeellisempi, sillä olen varma, että kansalaiset ja jäsenvaltioiden parlamentit saavat jäljennöksiä konsolidoidusta tekstistä voidakseen lukea, mistä sopimuksessa todellisuudessa on kyse.
Euroopan unionin on nyt lopetettava omaan napaan tuijottaminen ja omaksuttava kokonaisvaltainen ajattelutapa. Meidän on hoidettava kansainvälinen taloudellinen vastuumme. Maailmantalouden yleistila ennakoi nykyistä hitaampaa kasvua ja työpaikan menetyksiä Euroopassa. Olen tietoinen siitä, että monissa jäsenvaltioissa, myös omassani, on palattu tuohon omahyväisyyden tilaan, ja että halu uudistuksiin on hiipunut. Tähän on tultava muutos.
Toinen näkökohtani on, että meidän on hoidettava kansainvälinen roolimme vastuullisesti. Kansalaiset haluavat, että Euroopan unionilla on voimakas kansainvälinen rooli. Vastuu on meidän.
Bogdan Pęk
(PL) Arvoisa puhemies, Eurooppa ei ole pelkästään eliittien välinen sopimus. Siinä ei ole kyse yksistään EU:n toimielimistä. Euroopassa on ennen kaikkea kyse luottamuksesta.
Saksan kansallisdemokraattisen puolueen puheenjohtaja Udo Voigt julisti kuitenkin eilen eräällä Saksan valtiollisella televisiokanavalla, että Puolan on välittömästi palautettava Silesia saksalaisille sekä luovutettava välittömästi Pomerania, Gdańsk, Wrocław ja muita kaupunkeja takaisin saksalaisille. Samalla hän kyseenalaisti tiedot juutalaisvainojen uhrien lukumääristä.
Mietinpä vain nyt, kun Euroopan henki puhaltaa yli jäsenvaltioiden ja myös tämän parlamentin, että miksi Martin Schulz on kadottanut vallankumouksellisuuden tajunsa. Miksei Saksan hallitus ole ottanut voimakasta kantaa? Juuri tämänkaltaiset tapahtumat johtivat kolmannen valtakunnan syntyyn.
Vaadimme teräviä nuhteita tuolle fasistisille puolueelle ja sen julistamista laittomaksi, sillä se saattaa aiheuttaa suurta harmia Euroopalle: se tuhoaa luottamuksen yhteiseen hyvään pyrkivien Euroopan kansakuntien väliltä. Saksan olisi yhtenä johtavista Euroopan valtioista seurattava erityisen herkällä korvalla tämänkaltaista toimintaa ja ryhdyttävä toimiin välittömästi Euroopan yhteisöjen hyväksi.
Alain Lamassoure
(FR) Arvoisa puhemies, myös minä haluan omalta osaltani kiittää puheenjohtajavaltio Portugalia. Lissabonin sopimuksen allekirjoittaminen sekä EU:n ja Afrikan välinen huippukokous ovat virstanpylväitä Euroopan historiassa. Emme kuitenkaan saa antaa tulevien tapahtumien jättää varjoonsa näitä hienoja onnistumisia. Tältä osin haluankin nostaa esille kaksi huolenaihettani.
Toinen koskee uudistussopimuksen ratifiointia. Perustuslakisopimusluonnoksen hylkääminen ja sen korvaaminen tavanomaisella sopimuksella merkitsee, ettei sen ratifioinnille parlamenttiäänestyksessä ole esteitä yhdessäkään jäsenvaltiossa Irlantia lukuun ottamatta. Tämä on keskeinen osa kesäkuussa ja lokakuussa järjestetyissä Eurooppa-neuvostoissa saavutettua poliittista yhteisymmärrystä. Jos jokin hallitus on tällä välin muuttanut mieltään, sen on rehellisyyden nimissä kumppaneitaan kohtaan vähintäänkin ilmoitettava näille muutoksesta ennen sopimuksen allekirjoittamista, ei sen jälkeen. Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, uskon, että puheenjohtajavaltio varmistaa, että tätä tärkeää rehellisyyden vaatimusta noudatetaan.
Toinen huolenaiheeni - jonka moni kollegani onkin jo ottanut esille - koskee Länsi-Balkanin tilannetta. Olemme tienneet jo kahdeksan vuoden ajan, että Kosovo saa itsenäisyyden ennemmin tai myöhemmin. Javier Solanan ja komission suurista ponnisteluista huolimatta tämä kysymys hämmentää kuitenkin mieliämme yhtä paljon kuin kahdeksan vuotta sitten.
Olemme todenneet useaan otteeseen, että Länsi-Balkanin alue tulee olemaan osa unionia, ja vaadimme yhteistä ulkopolitiikkaa. Unionin puheenjohtajavaltiot ovat kuitenkin toinen toisensa jälkeen vain siirtäneet kuuman perunan seuraavalle. Tilanne on muuttunut vuoden 1991 jälkeen. 16 vuodessa on kuollut 300 000 ihmistä, joten EU:n jäsenvaltioiden on nyt aika näyttää, että ne ovat ottaneet opikseen surullisesta menneisyydestä. Balkanin maiden tulevaisuutta ei päätetä Washingtonissa tai Moskovassa eikä edes New Yorkissa, vaan siitä päätetään täällä Euroopassa asianomaisten kansojen ja heidän naapuriensa, ystäviensä ja kumppaniensa kesken.
Gunnar Hökmark
(EN) Arvoisa puhemies, puhun ensin Kosovosta. Balkanilla ja Kaukasuksella käydään taistelua eurooppalaisten arvojen ja kansallismielisten suuntausten välillä, Euroopan yhdentymisen ja Venäjän ajamien liikkeiden ja ajatusten välillä. Olen melko varma, että jos tulevaisuudessa katsomme taaksepäin, emme kadu ponnisteluja, joihin meillä on tänä päivänä mahdollisuus ryhtyä kaikin käytettävissä olevin keinoin, mutta sitä vastoin katuisimme, jos emme olisi ponnistelleet. Minusta tästä olisi tärkeää keskustella tämän viikon lopulla pidettävässä Eurooppa-neuvoston kokouksessa.
Toiseksi haluan puhua globalisaatiosta. Minusta on tärkeää muistaa, että juuri globalisaation ansiosta Euroopasta on tullut johtava maailmantalous ja että globalisaatio on välttämättömyys, jos Euroopasta halutaan tehdä maailman johtava tietopohjainen talous. Tuo johtoasema ei nimittäin ole mahdollista, jos olemme parhaita vain Euroopassa. Emme saavuta tuloksia protektionistisin toimin, jotka heikentävät pitkällä aikavälillä työllisyyden ja vaurastumisen näkymiä, eivätkä anna mahdollisuutta tulla johtavaksi maailmantaloudeksi tai puolustaa eurooppalaisia arvoja.
Tämä johtaa päätelmään, että Eurooppa-neuvostossa olisi tärkeää korostaa kaikkia ponnisteluja, joita tarvitaan energialainsäädännössä, tietoliikennelainsäädännössä, sisämarkkinoilla, kaupassa ja kilpailussa. Kilpailussa ei ole kyse taistelusta henkilöiden tai identiteettien välillä. Se tarjoaa kaikille mahdollisuuden osallistua Euroopan kehittämiseen. Tämä vaihtoehto meidän olisi syytä valita, ja siten voimme hyödyntää Lissabonin sopimusta parhaalla mahdollisella tavalla globalisaation haasteeseen vastaamiseksi. Tämä mahdollisuus tarjoutuu meille nyt tällä viikolla, ja meidän olisi syytä tarttua siihen.
Enrique Barón Crespo
(ES) Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission varapuheenjohtaja, hyvät parlamentin jäsenet, minusta olisi perusteltua antaa julkinen tunnustus puheenjohtajavaltio Portugalin työlle tänä Euroopan parlamentille hyvin tärkeänä päivänä, mistä on osoituksena perusoikeuskirjan julistuksen kunniaksi juhlallisesti koristeltu puhujankoroke.
Puheenjohtajavaltio Portugali sai - sanon tämän Euroopan parlamentin edustajana hallitustenvälisessä konferenssissa - luonnoksen, jossa perusoikeuskirja oli vain julistus numero 11. On myös perusteltua huomauttaa - kuten neuvoston puheenjohtaja totesi minulle henkilökohtaisesti istunnon alussa - että perusoikeuskirjan asemaa oli käytännöllisesti katsoen mahdotonta muuttaa, joten katson, että hallitustenvälisessä konferenssissa onnistuimme yhdessä varmistamaan perusoikeuskirjan laillisen sitovuuden. Jäsenvaltiot eivät halunneet sisällyttää sitä sopimukseen, mutta se on joka tapauksessa peruskirja, ja sillä on siten perustuslaillinen asema.
Meidän olisi hyvä muistaa monien mies- ja naisjäsenten Euroopan parlamentissa vuosien saatossa tekemät ponnistelut perusoikeuskirjan aikaan saamiseksi. Meidän olisi syytä muistaa myös Simone Weil, nainen, joka ilmentää 1900-luvun Euroopan tragediaa ja selviytymistä siitä. Muita tärkeitä henkilöitä ovat muun muassa Altiero Spinelli, Fernand Herman ja monet muut, jotka uurastivat vuosikausia, jotta voisimme antaa perusoikeusjulistuksen identiteettimme osoituksena.
Arvoisa puhemies, minusta olisi nyt aika, että parlamentissa, joka säätää umpimähkään milloin mistäkin, kuten lehmistä, vuohista, kurkuista ja raha-asioista, puhuttaisiin vihdoin kansalaisista, tavallisista miehistä ja naisista. Minusta on kovin valitettavaa, että vielä nykyäänkin on valtioita, jotka rajoittavat kansalaistensa oikeuksia Euroopan kansalaisina.
Arvoisa puhemies, lopuksi tekisin vielä yhden tärkeän huomion: perusoikeuskirja ja Lissabonin sopimus vahvistavat unionia ylikansallisena valtioiden ja kansalaisten demokratiana, mikä on ensimmäinen vastaus poliittisen globalisaation aikakaudella. Teemme näin alueellisesti, mutta minusta se on esimerkki, jota on syytä seurata oman tulevaisuutemme ja koko ihmiskunnan tulevaisuuden takia.
Othmar Karas
(DE) Arvoisa puhemies, valmistelemme huippukokousta, mutta en odota sen tuovan yllätyksiä. Odotan kuitenkin, että se toisi tulevaisuuden mahdollisuuksia ja antaisi suuntaa Eurooppa-neuvostolle monessa kysymyksessä.
Ensimmäinen mahdollisuus, joka huippukokouksen olisi annettava, on Lissabonin sopimuksen ratifiointi. Odotamme, että se tapahtuu ripeästi kaikissa jäsenvaltioissa ja että vuonna 2009 järjestettävien Euroopan parlamenttivaalien tulos otetaan huomioon uuden sopimuksen nojalla tapahtuvissa virkamiesnimityksissä. Odotan kuitenkin myös, että tien raivaaminen sopimuksen ratifioinnille tarkoittaisi myös sitä, että neuvosto ja komissio ryhtyisivät vihdoinkin kertomaan jäsenvaltioille sopimuksen sisällöstä.
Meidän ei pidä vaieta syistä, joiden perusteella kannatamme sopimusta. Kannatamme sitä siksi, että se vahvistaa kansalaisiamme, parlamenttejamme, demokratiaa ja Euroopan unionia.
Toinen mahdollisuutemme on mahdollisuus vapauteen. Keskustelemme myöhemmin Schengenistä. Olemme mielissämme siitä, että yhä useampi jäsenvaltio täyttää nykyisin Schengenin kriteerit, sillä se merkitsee vapauden lisääntymistä Euroopan unionin alueella ja unionin kansalaisille.
Kolmas mahdollisuus on toivoakseni se, että Euroopan unioni voisi ottaa nykyistä enemmän vastuuta globaalisti. Saanen sanoa suoraan, että mahdollisuudet löytää neuvotteluratkaisu Kosovon kysymykseen on käytetty loppuun ja että Euroopan unionin on otettava yhdessä vastuu Kosovosta. Olemme täysin yksimielisiä siitä, että Kosovon ja Serbian tulevaisuus on kiinni Euroopan unionista ja että meidän on tehtävä kaikkemme täyttääksemme Kosovon kansalaisten toiveen vapaudesta ja mahdollisuudesta elää rauhassa keskenään.
Viimeinen näkökohtani koskee tutkimuksen ja teknologian tarjoamia mahdollisuuksia. Galileon päätös on pantava täytäntöön. Päätös oli mahdollinen vain, koska Euroopan unioni kantoi taloudellisen vastuun.
Manuel António dos Santos
(PT) Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, puheenjohtajavaltio Portugali on jättämässä hyvin kannustavan mutta myös vastuuntäyteisen perinnön. Juuri tuota poliittista perintöä odotetaan vahvistettavan ja kehitettävän tällä viikolla järjestettävässä huippukokouksessa. Lissabonin sopimuksen allekirjoittaminen huomenna, perusoikeuskirjan juhlallinen ratifiointi tuota pikaa Euroopan unionin kolmen toimielimen toimesta, strategisen kumppanuuden solmiminen Brasilian kanssa vahingoittamatta unionin erityisiä suhteita Mercosur-maihin, säännöllisten strategisten huippukokousten uudelleen käynnistäminen Afrikan maiden kanssa sekä Lissabonin strategialle ja monille muille Euroopan unionin tulevaisuuden kannalta ratkaiseville kysymyksille annettu piristysruiske ovat huomattavia saavutuksia, joista on kuitenkin hyötyä vain, jos niillä saadaan aikaan politiikkaa ja saavutetaan tavoitteet, jotka ovat keskeisiä haluttaessa vahvistaa ja yhtenäistää Eurooppaa ja sen halua pyrkiä kohti vakaata maailmaa.
Tämä on pähkinänkuoressa se vastuu, jonka jäsenvaltiot, Eurooppa-neuvosto, komissio ja myös parlamentti perivät Portugalin puheenjohtajakaudelta. Se on myös kannustin, jonka avulla selviämme institutionaalisesta kriisistä, joka on estänyt Eurooppaa kehittymästä ja hidastanut Euroopan yhdentymisprosessia kahden viime vuoden aikana. Esitän jälleen kerran vilpittömät onnitteluni puheenjohtajavaltio Portugalille ja toivon, että seuraava puheenjohtajavaltio Slovenia jatkaisi samoilla linjoilla ja veisi eteenpäin jo tehtyä. Brysselin huippukokouksen ainoana tavoitteena pitäisi olla poliittisten olojen luominen tämän mahdollistamiseksi.
Francisco José Millán Mon
(ES) Arvoisa puhemies, olen iloinen, että Lissabonin sopimus allekirjoitetaan huomenna. Se tekee lopun epävarmuuden ajasta, jolloin ulkopuoliset näkivät unionin joutuneen eräänlaisen lamaannuksen tilaan. Onnitteluni siis puheenjohtajavaltio Portugalille.
Toivon, että kun sopimus on allekirjoitettu, emme keksi syytä jäädä sivustakatsojaksi. Unionin ja siten myös Eurooppa-neuvoston on aika suuntautua ulospäin ja tartuttava päättäväisesti kansalaisten ongelmiin, joista otan nyt esille kolme.
Talouskasvu: Eurooppa-neuvoston ei pidä sortua itsetyytyväisyyteen. Merkit eivät ole lupaavat: euro on melko voimakas, minkä vuoksi vienti on vaikeutunut. Inflaatio hiipuu, dollari on heikohko ja öljyn hinta on edelleen korkea. kaikki tutkimukset - joista tuorein on OECD:n laatima - laskevat Euroopan talouskasvuennusteita vuosille 2007 ja 2008.
Toisena otan esille laittoman maahanmuuton, joka on vakava ongelma, jota on tänä puolivuotiskautena yritetty ratkaista muun muassa Euro-Välimeri-maiden ministerin kokouksessa. Myös EU:n ja Afrikan välisessä huippukokouksessa hyväksytyssä toimintasuunnitelmassa oli viittauksia takaisinottosopimuksiin ja muihin välineisiin, mutta noudatetaanko niitä? Kuinka pitkään Euroopan unioni on neuvotellut takaisinottosopimuksista tiettyjen Välimeren maiden kanssa?
Laiton maahanmuutto ei ole sidoksissa pelkästään kolmansien maiden kanssa harjoitettavasta yhteistyöstä. Meidän on täytettävä sitoumuksemme esimerkiksi Frontex-viraston suhteen. Lisäksi Schengen-alueen tosiasiallinen laajeneminen, jonka Eurooppa-neuvoston on tarkoitus vahvistaa perjantaina, merkitsee myös ulkorajojen pidentymistä. Toivon, että uusista rajoista vastuussa olevat viranomaiset ja virkamiehet kykenevät selvittämään laittoman maahanmuuton verkostoja.
Lopuksi puhun vielä terrorismista, jonka uhka on yhä olemassa. Al-Qaidan johtajat ovat esittäneet uusia uhkauksia, Algerissa tehtiin eilen verisiä iskuja, ja muistuttaisin teitä myös Ranskan viimeviikkoisista ETAa koskevista tapahtumista.
Olen mielissäni siitä, että Portugalin puheenjohtajakaudella on pyritty täyttämään Euroopan terrorismin torjunnan koordinaattorin paikka, joka on ollut käsittämättömästi auki jo yli puoli vuotta. Jos tämä on johtunut toimivallan tai resurssien puutteesta, sopimuksen uudistamisessa ei todellakaan tartuttu tilaisuuteen kyseisen toimen vahvistamiseksi.
Lopuksi esittäisin toiveeni siitä, että Eurooppa-neuvostossa kehotettaisiin käsittelemään ripeästi komission tuore ehdotus terrorismin torjuntaa koskevan puitepäätöksen muuttamisesta niin, että myös terrorismin hyväksyminen katsotaan rikokseksi.
Paul Marie Coûteaux
(FR) Arvoisa puhemies, tämä Saksan ja Portugalin puheenjohtajavuosi 2007 jää historiaan Euroopan yhdentymisen vuotena, jolloin ylimielisyys Euroopan kansalaisia ja demokratiaa kohtaan saavutti huippunsa.
Huomenna Lissabonissa allekirjoitettavaa sopimusta ei ole yksinkertaistettu eikä se ole kompromissin tulos. Se on yksinkertaisesti uudelleen lämmitetty versio perustuslakisopimuksesta, jonka ranskalaiset hylkäsivät kansanäänestyksessä. Silti moni teistä pitää siitä kovaa ääntä yhdessä Valéry Giscard d'Estaingin kanssa.
Minun on siten varoitettava vakavasti niitä ranskalaisia kollegoitani, jotka kannattavat tätä kosmeettisesti muutettua perustuslakia: sopimuksen määräykset johtavat nimittäin uuden valtion syntyyn. Valtio luodaan kansalaisten tahdon vastaisesti, minkä vuoksi sillä ei ole laillista oikeutusta. Seuraukset ovat selvät mutta kaameat: Euroopan unionin elimiä ja niiden tekstejä on pidettävä lainvastaisina. Siten joudumme pian kohtaamaan kansalaisten oikeuksien saneleman pakottavan velvollisuuden, joka painaa päällemme: velvollisuuden olla noudattamatta tuota sopimusta. Tässä kaikki, mitä halusin sanoa.
Manuel Lobo Antunes
neuvoston puheenjohtaja - (PT) Arvoisa puhemies, arvoisa komission varapuheenjohtaja, hyvät parlamentin jäsenet, haluaisin tässä loppupuheenvuorossani mainita vain lyhyesti erittäin tärkeän kysymyksen, joka on otettu esille useaan otteeseen ja joka sisältyy luonnollisesti Euroopan unionin ulkoisten asioiden asialistaan ja joka hyvin todennäköisesti on ensisijaisten aiheiden joukossa myös lähiviikkoina ja -kuukausina. Tarkoitan Kosovon kysymystä. Haluaisin kertoa lyhyesti puheenjohtajavaltio Portugalin kannan tähän elintärkeään aiheeseen.
Sen jälkeen, kun Ahtisaaren suunnitelma oli esitelty YK:n turvallisuusneuvostolle, oli mielestämme hyvin tärkeää, että Euroopan unioni, Venäjä ja Yhdysvallat muodostivat troikan, jonka tehtävänä oli löytää hyvin tiiviissä yhteistyössä osapuolten kanssa ratkaisumallit, jotka kaikki osapuolet voisivat hyväksyä. Troikka asetti kaksi päätavoitetta, joista toinen oli se, että pyrittäisiin kartoittamaan Ahtisaaren suunnitelmasta ne näkökohdat, joita pitäisi ja kyettäisiin tutkimaan edelleen. Toisaalta me Euroopan unionissa uskomme vakaasti, että olemme tehneet kaikkemme hyväksyttävän ratkaisun löytämiseksi Kosovon tulevaisuutta koskevaan kysymykseen. Meille annettiin 120 päivää aikaa löytää tuo ratkaisu.
Nyt tiedämme, että - tämä on yleisessä tiedossa ja myös troikka on raportoinut siitä - osapuolten oli mahdotonta päästä yksimielisyyteen Kosovon tulevasta asemasta, mutta kaikkea ei ole vielä menetetty. Meidän on ennen kaikkea pantava merkille troikan osapuolten välinen hieno yhteishenki sekä sopimuspuolten välinen hieno ilmapiiri. Toiseksi kuten toivoimme ja oletimme, tiettyjen Ahtisaaren raportissa painotettujen näkökohtien tarkastelu oli mahdollista, mikä puolestaan mahdollisti sen, että uusista kohdista päästiin sopimukseen. Kolmas hyvin tärkeän seikka, joka ei ehkä ole saanut asianmukaista huomiota, on se, että osapuolet sopivat luopuvansa väkivaltaisista ratkaisuista Kosovon aseman määrittelyssä. Kiinnitämme suurta huomiota tähän poliittiseen sitoumukseen ja toivomme luonnollisesti vain, että sitä noudatetaan.
Prosessi on jätetty jälleen YK:n ratkaistavaksi, ja siitä keskustellaan uudelleen turvallisuusneuvostossa. Ei pidä unohtaa, että YK:lla on keskeinen rooli tässä prosessissa. Jos YK:n turvallisuusneuvoston jäsenet eivät kuitenkaan pääse yhteisymmärrykseen Kosovon aseman määrittelevästä ratkaisusta, on selvää, että kansainvälisen yhteisön ja varsinkin Euroopan unionin on tehtävä päätöksiä, jotka tulevat olemaan moninaisia ja vaikeita, kuten me kaikki tiedämme.
Tähän liittyy kolme näkökohtaa, joilla on ratkaiseva merkitys Portugalille puheenjohtajavaltiona ja myös Euroopan unionin jäsenvaltiona 1. tammikuuta jälkeen. Ensimmäinen näkökohta on luonnollisesti mahdollisuus säilyttää jäsenvaltioiden yhtenäisyys. Mielestämme on olennaista, että päätökset, joita meidän odotetaan tekevän, on tehty yhdessä. Meidän on vedettävä yhtä köyttä. Tämä on meille elintärkeä asia. Emme halua ja vältämme viimeiseen asti Euroopan jakautumista Kosovon kysymyksessä, kuten on tapahtunut monesti aiemmin kansainvälisesti vaikeissa ongelmissa, jotka edellyttävät suurta vastuuta. Yhtenäisyys on siis otettava tunnuslauseeksemme.
Toiseksi Euroopan unionin on kannettava vastuunsa, sillä Kosovo on ennen kaikkea Euroopan ongelma, meidän yhteinen ongelmamme. Vaikka on selvää, että luotamme kansainvälisten kumppaniemme tukeen etsiessämme ratkaisua myös tähän ongelmaan, Eurooppa ei voi kuitenkaan kääntää selkäänsä Kosovolle, vaan sen on kannettava täysi vastuunsa tässä eurooppalaisessa ongelmassa. Portugalin puheenjohtajakauden päättyessä minun on sanottava, että minusta Euroopan unioni tiedostaa täysin tämän tosiasian sekä sen, että sillä on johtoasema tässä asiassa.
Kolmanneksi emme saa hätiköidä, vaan meidän on punnittava huolellisesti kaikkien päätöstemme seuraukset ja pyrittävä luonnollisesti yksimielisyyteen kaikissa mahdollisissa tilanteissa. Meidän on myös otettava selkeästi kantaa tähän kysymykseen ja kerrottava kannastamme avoimesti ja selkeästi kaikille kumppaneille, jotka ovat mukana ratkaisemassa Kosovon kysymystä.
Kaikissa Kosovon tulevaa asemaa koskevissa ratkaisuissa on ehdottomasti ja kaikissa olosuhteissa otettava huomioon Euroopan unionin perusarvot ja -periaatteet: rauha ja alueellinen vakaus luonnollisesti sekä lainsäädännön, demokratian ja ihmisoikeuksien kunnioittaminen.
Kosovon ongelman ratkaisulle ei ole muuta viitekehystä, emmekä saa missään olosuhteissa unohtaa, että Euroopan unioni on tarjonnut Länsi-Balkanin maille ja erityisesti Serbialle vankat ja selkeät eurooppalaiset näkymät, joten meidän on ponnisteltava osapuolten kanssa myös tässä tarkoituksessa. Osapuolten on syytä tietää, että Eurooppa on heidän luonnollinen viitekehyksensä. Toivokaamme, että Euroopan unioni pysyy kaikissa tilanteissa ja erimielisyyksistä huolimatta yhtenäisenä selvittäessään tätä vaikeaa Kosovon kysymystä, jossa meidän ei pidä kuvitella turhia, koska se on monimutkainen ja vaikea ongelma, sillä, kuten olen sanonut, meillä ei ole vaihtoehtoja. Tämä on keskeinen kysymys Euroopan unionin uskottavuuden ja ulkoisten toimien kannalta. Tämä oli lyhykäisyydessään se, mitä halusin sanoa Kosovosta.
Arvoisa puhemies pyydän anteeksi, ja olen varman että ymmärrätte, kun haluan lopettaa henkilökohtaiseen viestiin: tämä on viimeinen kerta, kun osallistun Euroopan parlamentin keskusteluun puheenjohtajavaltio Portugalin edustajana. Nyt on siis jäähyväisten aika, ja siksi minun on annettava tunnustus ja ilmaistava kiitollisuuteni sen tuen johdosta, jota olen aina saanut täällä parlamentissa sekä puhemieheltä että kaikilta jäseniltä. Olen oppinut asioita kanssanne ja olen oppinut teiltä sen, miten tärkeä rooli parlamentilla on unionimme demokratian vahvistamisessa ja luonnollisesti myös niiden päätösten oikeutuksen vahvistamisessa, joita teemme pyrkiessämme tekemään unionista entistä vapaamman ja menestyvämmän Euroopan kansalaisten hyväksi.
Paljon kiitoksia, arvoisat jäsenet. Haluan luonnollisesti kiittää myös komission jäseniä ja komission henkilökuntaa, komission puheenjohtajaa, joka osallistui monesti kanssani näihin keskusteluihin ja jonka kanssa saatoin luoda yhteistä pohjaa työllemme, tavoitteillemme ja ponnisteluillemme. Kiitoksia, komissio.
Myös Euroopan parlamentin virkamiehet ymmärtävät varmasti haluni kiittää heitä sekä erityisesti täällä työskenteleviä maanmiehiäni. Kiitän myös portugalin kielen tulkkejani, joista olen hyvin ylpeä. Lopetan englantilaiseen sanontaan: I will miss you all, ja sama portugaliksi: Já sinto saudades. Paljon kiitoksia.
Puhemies
(DE) Obrigado, arvoisa neuvoston puheenjohtaja. Tapaamme luonnollisesti jälleen Lissabonissa huomenna, ja ensi viikolla olette jälleen täällä Eurooppa-neuvoston puheenjohtajan José Sócratesin kanssa. Koska tämä oli kuitenkin viimeinen täysistuntopuheenne, haluan osoittaa teille vilpittömät kiitoksemme ja vakuuttaa, että on ollut suuri kunnia tehdä kanssanne yhteistyötä, joka on ollut suuri menestys. Kiitoksia, puheenjohtaja Manuel Lobo Antunes.
Margot Wallström
komission varapuheenjohtaja. - (EN) Arvoisa puhemies, paljon kiitoksia tästä laaja-alaisesta keskustelusta, joka antaa mielestäni arvokkaan panoksen Lissabonin Eurooppa-neuvoston kokoukselle ja Brysselin huippukokoukselle.
Haluaisin keskittyä muutamaan tänä aamuna esille otettuun kysymykseen. Aloitan Lissabonin sopimuksesta ja perusoikeuskirjasta. Ensinnäkin olen sitä mieltä, että puheenjohtajavaltio Portugali, kuten puheenjohtajavaltio Saksa ennen sitä, ansaitsee huomattavan tunnustuksen sen johdosta, että olemme päässeet näin pitkälle. Lissabonin sopimuksen allekirjoittaminen huomenna osoittaa, että kaikki allekirjoittajamaat ovat sitoutuneet sopimuksen ratifiointiin.
Haluan tarttua tilaisuuteen kiittääkseni jälleen parlamentin edustajia heidän tärkeästä panoksestaan, jonka ansiosta unioni on kyennyt ratkaisemaan institutionaaliset ongelmansa. Myös komissiolla on ollut luonnollisesti aktiivinen rooli tässä pitkässä prosessissa, jossa merkittävä osa on ollut kansalaisagendalla ja puheenjohtaja Barroson aiemmin mainitsemalla niin sanotulla kaksivaiheisella lähestymistavalla. Niiden, joilla on tapana sanoa, että unioni toimii ilman muutoksiakin, ei sovi unohtaa, että uudistussopimuksessa on monia uusia tekijöitä, joiden avulla voimme nimenomaisesti tarttua tehokkaasti ilmastonmuutokseen ja energiakysymykseen yleisesti, ja että ne lisäävät avoimuutta neuvoston julkisten kokousten ansiosta sekä vahvistavat jäsenvaltion parlamenttien roolia. Uskonkin, että uudistussopimus lisää toimintamme avoimuutta ja demokraattisuutta.
Meillä kaikilla on velvollisuus tiedottaa kansalaisille ratifiointimenettelystä riippumatta siitä, päätetäänkö siitä kussakin jäsenvaltiossa erikseen. Tämä on tehtävä luonnollisesti yhteistyössä jäsenvaltioiden kanssa sekä ottamalla huomioon jäsenvaltioiden esille tuomat tarpeet ja toiveet kyseisen keskustelun suhteen. Minusta tämänpäiväinen perusoikeuskirjan julistaminen symbolisoi myös erästä toista merkittävää neuvottelusaavutusta, nimittäin sitä, että lukuun ottamatta kahden jäsenvaltion erityisjärjestelyä ja kunhan perustamissopimus tulee voimaan, perusoikeuskirja on oikeudellisesti sitova ja takaa Euroopan kansalaisten perusoikeudet.
Toinen näkökohta, jota haluan arvioida, on mietintäryhmä, sillä meidän on mielestäni varmistettava, että se keskittyy tuleviin poliittisiin haasteisiin, eikä niinkään toimielimiin. Sen on keskityttävä Euroopan kansalaisten odotuksiin, joten toivon myös, että ryhmä olisi läpileikkaus monimuotoisesta nyky-Euroopasta.
Kolmas näkökohtani koskee siirtolaisuutta. Minusta yhtenäinen lähestymistapa siirtolaisuuteen edellyttää Euroopan unionin ja jäsenvaltioiden politiikan yhdistelmää. Se edellyttää laillista ja laitonta siirtolaisuutta koskevien toimintamenettelyjemme yhtenäisyyttä. Se edellyttää toimia muun muassa kehitysyhteistyöpolitiikan, yhteiskuntaan kotouttamisen, liikkumisen vapauden, rajaturvallisuuden ja viisumikäytäntöjen alalla. On hienoa, että neuvostossa keskustellaan yleisesti myös näistä kysymyksistä, mutta myös parlamentti voi mielestäni tuoda merkittävän panoksen keskusteluun. Kuten neuvoston puheenjohtaja totesi, Lissabonin strategia tuottaa tuloksia, ja tämä antaakin mielestäni aihetta kiitokseen yli parlamentin puoluerajojen. Yhtä mieltä ollaan myös tarpeesta ryhtyä toimiin strategiaan kuuluvan kestävän kehityksen kaikkien näkökohtien huomioon ottamiseksi. Tämä käsittää muun muassa joustoturvan, sosiaalisen osallisuuden ja ilmastonmuutoksen. Jos pääsemme yhteisymmärrykseen politiikan suunnasta, voimme poliittisesti sitoutua ratkaisemaan todelliset ongelmat, jotka osa teistä mainitsi aiemmin.
Lopuksi haluan sanoa myös monen jäsenen esille tuomasta Kosovon kysymyksestä, että komissio yhtyy täysin monen jäsenen ilmaisemaan huoleen Kosovon tilanteesta ja että Euroopan unioni on tehnyt voitavansa neuvotteluratkaisun aikaan saamiseksi. On kuitenkin selvää, että nykytilanne on kestämätön ja että YK:n turvallisuusneuvoston on ratkaistava se ottaessaan sen esille 19. joulukuuta. Eurooppa-neuvoston on niin ikään kartoitettava tilanne ja vahvistettava unionin sitoutuminen Kosovon aseman ratkaisemiseen ja johtoroolin ottamiseen ratkaisun täytäntöönpanossa, sillä koko alueen viitekehys on Eurooppa, kuten moni teistä onkin todennut.
Lopuksi haluan todeta, ettei nykyinen neuvosto Lissabonin sopimuksen allekirjoittamisen ja perusoikeuskirjan julistuksen myötä tee välttämättä eroa vuoden 2005 tapahtumien suhteen, mutta se merkitsee kuitenkin uuden vaiheen alkua Euroopan unionin kehittämisessä. Olemme ottaneet opiksemme vuoden 2005 tapahtumista, ja toivon, että voimme aloittaa unionin seuraavan 50-vuotiskauden aiempaa paljon luottavaisemmin.
Puhemies
(DE) Keskustelu on päättynyt.
Kirjalliset kannanotot (142 artikla)
Janusz Lewandowski  
kirjallinen. - (PL) Arvoisa puhemies, Brysselissä joulukuussa pidettävän EU:n huippukokouksen valmistelut sujuvat odotettua paremmassa ilmapiirissä. Tämä johtunee uudistussopimuksen todennäköisesti ongelmattomasta hyväksymisestä Lissabonissa. Puolassa syntynyt kompromissi - joka tarkoittaa edellisen hallituksen perusoikeuskirja-asiassa omaksuman kannan säilyttämistä kokonaisen sopimuksen vaarantamisen estämiseksi - on siis hoitanut osansa.
On kuitenkin syytä korostaa, että uudistussopimuksen ympärille syntynyt ilmapiiri on johtanut siihen, että Euroopan unionin elinmahdollisuudet ovat kohtuuttomasti sidoksissa siihen, hyväksytäänkö vai hylätäänkö sopimus. EU:n vuoden 2004 laajentumiskierroksen sekä Bulgarian ja Romanian liittymisen jälkeen, mikä nosti jäsenvaltioiden määrän 27:ään, unioni on toiminut Nizzan sopimuksen perusteella. Rahoitusnäkymien hyväksyminen vuosiksi 2007-2013 oli todiste unionin tehokkaasta toiminnasta. Hyväksyminen ei kylläkään sujunut ongelmitta, mutta yhteisymmärrys löytyi varoista. Rahakysymys onkin osoittautunut hankalimmaksi kysymykseksi, ja se panee nykyisten toimielinsääntöjen toimivuuden koetukselle.
Tästä ja muista sopimuksista huolimatta kuva EU:n kriisistä synnytettiin keinotekoisesti. Tämä puolestaan vähensi kansalaisten luottamusta EU:n toimielimiin ja kyseenalaisti laajentumisen mielekkyyden. Tämä vaarallinen noidankehä, joka saatiin osittain katkaistua vuoden 2007 jälkipuoliskolla, olkoon opiksi ja varoitukseksi tulevaisuudessa.
Silvia-Adriana Ţicău  
kirjallinen. - (RO) Uudistussopimuksen allekirjoittaminen 13. ja 14. joulukuuta pidettävässä Eurooppa-neuvoston kokouksessa päättää EU:n toimielinten uudistusprosessin. Uudistus lisää lähinnä Euroopan kansalaisten mahdollisuuksia ilmaista mielipiteensä EU:n lainsäädännöstä.
Jäsenvaltioiden parlamentit sisällyttävät uuden sopimuksen ratifioinnin jälkeen komission lainsäädäntöehdotukset omiin asialistoihinsa, mikä lisää unionin demokratiaa. Olisimme halunneet, että Euroopan unionin perusoikeuskirjalle olisi varattu oma lukunsa sopimuksessa, mutta valitettavasti perusoikeuskirja on nyt vain sopimuksen liitteenä, vaikka siten on saatu oikeusperusta, joka mahdollistaa sopimuksen määräysten sitovuuden. Perusoikeuskirjan kuudessa luvussa taataan oikeus ihmisarvoon, vapauteen, yhteisvastuullisuuteen, yhdenvertaisuuteen, oikeudenmukaisuuteen ja kansalaisuuteen. Sopimuksen määräyksillä estetään muun muassa kansallisuuteen, etniseen alkuperään, uskontoon, ikään ja sukupuoleen perustuva EU:n kansalaisten syrjintä.
Lisäksi sopimus antaa unionille mahdollisuuden edistää ilmastonmuutoksen kansainvälistä torjuntaa ja varmistaa kaikkien kansalaisten riittävän sosiaalisen suojelun. Unioni ei voi perustua yksistään taloudellisiin kriteereihin. On rakennettava myös yhteisvastuullisuuteen sekä taloudelliseen, sosiaaliseen ja alueelliseen koheesion perustuvaa sosiaalista Eurooppaa.
Uuden sopimuksen hyväksyminen edellyttää neuvoston yksimielisyyttä ja sopimuksen ratifiointia kaikissa sen allekirjoittaneissa jäsenvaltioissa kesäkuuhun 2009 mennessä.
