Lægemidler
Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende betænkninger fra Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik:
A5-0330/2002 af Rosemarie Müller om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om fastlæggelse af fællesskabsprocedurer for godkendelse og overvågning for så vidt angår human- og veterinærmedicinske lægemidler og om oprettelse af et europæisk agentur for lægemiddelvurdering (KOM(2001) 404 - C5-0591/2001 - 2001/0252(COD));
A5-0340/2002 af Grossetête om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af direktiv 2001/83/EF om oprettelse af en fællesskabskodeks for humanmedicinske lægemidler (KOM(2001) 404 - C5-0592/2001 - 2001/0253(COD));
A5-0334/2002 af Grossetête om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af direktiv 2001/82/EF om oprettelse af en fællesskabskodeks for veterinærlægemidler (KOM(2001) 404 - C5-0593/2001 - 2001/0254(COD)).
Hr. kommissær Liikanen har ordet.

Liikanen
Hr. formand, før jeg kommer med en kort introduktion af Kommissionens tre forslag, vil jeg gerne takke og gratulere de to ordførere, fru Müller og fru Grossetête, samt Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik for det store arbejde og de mange anstrengelser, de har lagt i færdiggørelsen af disse tre betænkninger.
Lad mig begynde med målsætningerne for forslagene. Der er tre. For det første at garantere et højt niveau af sundhedsbeskyttelse for de europæiske borgere, og det er altid udgangspunktet. For det andet at sikre øget adgang til innovative lægemidler og samtidig fremme konkurrencen med generiske produkter og for det tredje forberede udvidelsen, som meget snart bliver til virkelighed.
Jeg vil koncentrere mig om tre af de konkrete forslag. Først behovet for at styrke Det Europæiske Agentur for Lægemiddelvurderings rolle og den centraliserede procedure. Hvorfor? Fordi målsætningen er at give alle EU-borgere adgang til innovative lægemidler på samme tid. Det er et spørgsmål om lige rettigheder for alle patienter i Europa. Derfor har Kommissionen foreslået, at den centraliserede godkendelsesprocedure for alle lægemidler, der indeholder nye aktive stoffer, gøres obligatorisk. Det er Fællesskabets løsning på spørgsmålet om adgang til nye produkter, og det er mit håb, at Parlamentet vil støtte den. Desuden vil det føre til stordriftsfordele, spare ressourcer og tid og endelig føre til øget effektivitet på det lovgivningsmæssige område.
Kommissionen ønsker, navnlig i det udvidede EU, at sikre, at patienter får hurtigere adgang til innovative lægemidler. Den gensidige anerkendelsesprocedure har vist sine begrænsninger. Evalueringsprocessen ved London-agenturet varer gennemsnitligt 180 dage - klart kortere tid end de maksimalt 210 dage, som fastsættes i lovgivningen.
Den centraliserede procedure kan også anvendes for små og mellemstore virksomheder. Tag f.eks. bioteknologi. SMV er meget aktive på dette område, hvor de centraliserede tilladelser allerede er obligatoriske. Erfaringerne viser, at der ikke findes større problemer.
De små og mellemstore virksomheders fordele ved at bruge en centraliseret procedure er indlysende på områder som lægemidler uden indtægtsgrundlag, hvor de fleste markedsføringstilladelser udstedes til SMV. Når det er sagt, kan Kommissionen med henblik på at nå frem til en samlet løsning forsøge at indføre støtteforanstaltninger for SMV for at give dem mulighed for at overvinde eventuelle særlige hindringer.
For det andet skal vi finde den rette ligevægt mellem fornyelse og konkurrence fra generiske lægemidler. Hvorfor er det så vigtigt? Kort fortalt har vi brug for innovative produkter for at hjælpe patienterne, og vi har brug for generiske lægemidler for at bidrage til at mindske presset på sundhedsudgifterne.
Hvordan skal disse behov så vægtes? For innovative lægemidler foreslår Kommissionen en ny databeskyttelsesperiode. For generiske lægemidler vil markedsadgangen blive fremskyndet. Hvordan skal dette ske? For det første foreslår Kommissionen, at de nationale databeskyttelsesperioder harmoniseres til 10 år for alle lande. Dette vil føre til en harmoniseret løsning for Europa. Beskyttelsesperioden vil give den innovative lægemiddelindustri mulighed for at få dækket sine investeringer i forskning og udvikling. Dette vil skabe mulighed for en mere fleksibel udnyttelse af det indre marked. For at belønne innovation og forskning i nye produkter yderligere rummer forslaget mulighed for en eventuel forlængelse af beskyttelsesperioden op til 11 år.
For generiske lægemidler foreslår Kommissionen en ændring af EU's hidtidige politik. Vi foreslår nu for første gang i EU-lovgivningen, at der kan indledes forsøg med generiske lægemidler inden udløbet af patentbeskyttelsen eller andre former for beskyttelse af den intellektuelle ejendomsret. Dette vil fremskynde markedsføringen af generiske lægemidler på de fleste nationale markeder og i høj grad bidrage til at skærpe konkurrencen.
Efter Kommissionens mening er der tale om et afbalanceret forslag. Der tages hensyn til interesserne hos den innovative lægemiddelindustri i Europa, som er ved at tabe terræn i forhold til industrien i USA. Det betyder færre arbejdspladser og mindre forskning i Europa, medmindre vi gør tingene på en anden måde. Samtidig vil det lette udviklingen af et konkurrencebetonet marked inden for generiske lægemidler, og det betyder lavere lægemiddeludgifter for de europæiske borgere.
Endelig vil jeg gerne sige et par ord om kontrolleret levering af oplysninger til patienter. Jeg vidste, at dette ville blive en vanskelig diskussion, men for det første er det ikke en amerikansk inspireret ordning med direkte annoncering over for patienter, som Kommissionen foreslår. Diskussionerne har i høj grad været koncentreret om den amerikanske model, men det er ikke vores model.
Sagen er, at der allerede findes en hel masse oplysninger spredt rundt omkring på internettet, i det mindste for engelsktalende patienter. Det har to store ulemper: For det første er det diskriminerende over for ikke engelsktalende, og for det andet betyder det, at oplysningerne kan være meget løsrevne og upålidelige.
Ifølge vores forslag skal de europæiske borgere have adgang til oplysninger, der er valideret af europæiske reguleringsmyndigheder, og som overholder retningslinjer, der skal aftales mellem medlemsstaterne og Kommissionen. Det er et fornuftigt forslag. Det er et europæisk pilotprojekt og har intet til fælles med den amerikanske model. Alternativerne til det, vi har i dag, er på den ene side en fortsat massiv direkte annoncering over for patienterne via internettet. Det forhold kan vi ikke ændre gennem lovgivning. Alternativet er at give patienterne mulighed for at finde korrekt information, som er valideret af de kompetente europæiske myndigheder, om lægemidler for et begrænset antal sygdomme. Efter min mening giver den anden løsning de europæiske patienter flere valgmuligheder og bedre sikkerhed.
Sammenfattende sigter Kommissionens forslag mod at garantere et højt sundhedsniveau hos de europæiske borgere, mod på en afbalanceret måde at øge adgangen til innovative lægemidler og generiske produkter og ligeledes mod at forberede udvidelsen.
Det er en udfordrende lovgivning. Jeg ser frem til dagens forhandling i Parlamentet og til det fortsatte samarbejde med Parlamentet og Rådet.

Müller, Rosemarie (PSE)
Hr. formand, kære kolleger, i forbindelse med denne lovgivning må vi spørge os selv, om vi har brug for mere Europa, når det gælder godkendelse af nye innovative lægemidler, eller om metoden med gensidig anerkendelse er den optimale fremgangsmåde. Med andre ord, om vi ønsker mere indre marked for lægemidler, med det sigte at patienterne i hele Europa hurtigere får adgang til nye, sikre og effektive lægemidler, eller om den yderst omstændelige godkendelsesprocedure fortsat skal holde patienterne væk fra nye lægemidler så længe som muligt.
Jeg går ind for at udvide godkendelsen til at omfatte lægemidler med nye aktive stoffer. Det giver ikke kun fordele for patienterne, det er også fordelagtigt for virksomhederne, som kan markedsføre lægemidlerne hurtigere end hidtil og dermed forbedre deres konkurrenceevne. Med den planlagte støtte til de små og mellemstore virksomheder bliver de ulemper ved den centrale godkendelse udlignet, som de rent faktisk rammes af. Det centrale aspekt i lovgivningen skal efter min opfattelse principielt være patienterne og deres behov. Det betyder, at et lægemiddels sikkerhed og effektivitet skal spille en central rolle i godkendelsesproceduren.
Proceduren skal være gennemsigtig. Derfor er det nødvendigt, at patienter, læger og virksomheder har adgang til alle informationer, som ikke er beskyttet. Via en offentligt tilgængelig database skal det fremover være muligt til enhver tid at hente omfattende informationer om godkendelsesprocedurens status, om gennemførte kliniske test samt om bivirkninger og om lægemidlernes priser.
I denne forbindelse beklager jeg, at Kommissionens informationsprojekt om astma, diabetes og aids ikke fik flertal i udvalget. Kommissionens forslag var ikke entydigt og vakte bekymring for, at man ville tillade reklame for receptpligtige lægemidler. Men med udvalgets beslutning gav man afkald på chancen for at forbedre informationen til patienterne. Jeg er sikker på, at denne fejl må udbedres i de kommende år.
Et vigtigt aspekt for et lægemiddels sikkerhed er lægemiddelovervågningen, det vil sige overvågning og anmeldelse af bivirkninger. Med pligten til at anmelde bivirkninger og med den periodiske rapporteringspligt til godkendelsesmyndigheden er der sikret en kontinuerlig, omfattende vurdering af et lægemiddel. Sikkerhedsnettet inden for kontrol af lægemidler er finmasket. Det gør det lettere at registrere bivirkningerne og gør det muligt at handle hurtigt i krisesituationer. Derfor kan vi godt undvære en fornyet godkendelsesprocedure efter fem år.
Et andet centralt punkt i reformen er at forberede organerne i Det Europæiske Lægemiddelagentur på kommende opgaver og EU's udvidelse. Med åbne ansøgningsprocedurer til bestyrelsen og posten som direktør indføres den struktur, vi kender fra EU's Fødevaresikkerhedsautoritet, også i Det Europæiske Lægemiddelagentur. Høj videnskabelig kompetence og åben fremlæggelse af interesserne er forudsætninger for at blive medlem af et af agenturets organer. Ud over de allerede eksisterende videnskabelige udvalg vil der også blive oprettet et ligeberettiget udvalg for plantelægemidler. Dermed bliver der mulighed for en frivillig central godkendelse af plantelægemidler. Dermed har patienter i hele Europa mulighed for at vælge velkendte plantelægemidler.
Ud over sundhedsbeskyttelsen, som er et vigtigt punkt for patienterne, er der også spørgsmålet om konkurrence- og innovationsevnen hos den farmaceutiske industri i Europa. Harmoniseringen af bestemmelserne om retten til at beskytte bilag er bestemt et skridt hen imod bedre konkurrenceevne. Efter de nuværende regler udgør beskyttelsesperioden i Europa mellem seks og 10 år, og der er et akut behov for harmonisering. Den tiårige ordning er et signal til de farmaceutiske virksomheder om at intensivere forskningen og sende ægte innovationer på markedet. Det er imidlertid også et signal til producenterne af generiske lægemidler om at benytte sig af Bolar-ordningen. Kommissionens forslag er efter min opfattelse et vellykket forsøg på at finde en balance mellem de farmaceutiske virksomheders berettigede interesse i at beskytte deres bilag og de offentlige sundhedssystemers krav om forbedret adgang til billige generiske lægemidler.
Alt i alt er denne lovgivning et vigtigt bidrag til at forbedre sundhedsbeskyttelsen i Europa, som på lang sigt vil komme patienterne til gavn.
Grossetête (PPE-DE)
Hr. formand, hr. kommissær, vi behandler i dag et af de vigtigste emner i vores parlamentsperiode, for det vedrører alle europæiske borgere. Jeg vil først og fremmest takke alle mine kolleger fra alle de politiske grupper for de diskussioner, vi har haft, og det arbejde, vi har udført med 800 ændringsforslag. Jeg mener, at der er lidt for mange ændringsforslag, hvilket risikerer at skade kvaliteten og sammenhængen i vores arbejde.
Hovedformålet med disse forslag er at sikre et højt sundhedsbeskyttelsesniveau for alle borgere særligt ved at tillade en hurtig adgang til nye og sikre produkter, ved udvikling af et system med en præventiv og kontinuerlig lægemiddelovervågning samt ved en forbedring af konkurrenceevnen inden for lægemiddelområdet vedrørende forskning i nye behandlingsmetoder. Lad os heller ikke glemme det nødvendige løft, som sektoren for de generiske lægemidler skal have. Lægemidler er ikke produkter som alle andre. De købes og forbruges ikke som almindelige dagligdags artikler. Deres anvendelse er unik, og alle forventer, at lægemidlet er sikkert og effektivt. Denne sikkerhed, denne kvalitet og denne effektivitet er de tre nødvendige søjler i lægemidlernes Europa. Inden patienten får tilbudt et lægemiddel, skal det faktisk gennemgå nogle særlige og forpligtende faser for at blive godkendt til markedsføring.
Der findes i dag to procedurer for registrering af lægemidler: den såkaldte centraliserede procedure, som forvaltes af Det Europæiske Lægemiddelagentur, og som udsteder godkendelser til alle EU-landene, og den såkaldte decentraliserede procedure (gensidig anerkendelse), som henhører under medlemsstaterne.
Vi har ikke til hensigt at ændre den nuværende dobbelte struktur, men vi sigter snarere mod at optimere den. Faktisk drejer det sig om de nye aktive stoffer. Vi er helt enige i, at der er en forskel mellem de nye aktive stoffer, hvoraf der findes ca. 20 hvert år, og de nye lægemidler, hvoraf der findes 200-300 pr. år. Derfor foreslår Kommissionen, at der indføres registrering med en centraliseret procedure af disse nye molekyler med henblik på sikring af adgang for alle til de meget nye behandlingsformer. Nogle kolleger har ønsket at rejse tvivl om dette princip. Jeg vil gerne sige til dem, at vi står over for meget vigtige valg. For Deres valg vil være et valg for sundheden eller et valg til fordel for markedet. Hvis det ændringsforslag, der rejser tvivl om anvendelsesområdet, vedtages, bør der gives svar på følgende spørgsmål: Hvordan skal man forklare en syg person, at vedkommendes nabo i EU har mulighed for at få en ny og effektiv behandling, mens vedkommende må vente i måneder, før der gives tilladelse i hans land? Lad os i denne forbindelse tage en ekstrem situation, som kan opstå i forbindelse med udvidelsen. En slovener og en portugiser kan f.eks. have rådighed over en ny behandlingsform, mens en tysker eller cyprioter ikke har adgang til denne behandling. Hvad gør vi i dette tilfælde med lige behandling af de europæiske borgere vedrørende sundhed? Nogle vil sige, at den centraliserede procedure er dyr for de små og mellemstore virksomheder. Men i forbindelse med udvidelsen vil 25 ansøgninger om markedsføringstilladelse ved en decentraliseret procedure koste endnu mere.
Vi kan alle huske de nylige eksempler på lægemidler, der er blevet trukket tilbage fra markedet af folkesundhedsmæssige årsager. Vi ved, at udstedelsen af en tilladelse til et lægemiddel ikke betyder, at der ikke længere føres kontrol med dets effektivitet og sikkerhed. Derfor skal kravene med hensyn til lægemiddelovervågning skærpes med henblik på at kunne sikre patienten bedst muligt, og dette skal ske ved tilfældige kontroller af fabrikationen takket være en udelukkende offentlig finansiering, hvor det er helt nødvendigt, at den er uafhængig, og endelig ved hjælp af et hurtigt udvekslingssystem af data, der er indhentet af alle parterne, som vil gøre det muligt at skabe en sammenhæng mellem de forskellig systemer for lægemiddelovervågning mellem medlemsstaterne.
Enhver fremstilling af et lægemiddel kræver en forudgående, fremsynet forskning og dermed opdagelsen af nye molekyler. Vi ved alle, at innovation er dyrt. Industrien har derfor behov for at sikre beskyttelsen af disse data. Det er vores pligt at fremme forskningen for at sikre den videnskabelige forskning, og dermed også at beholde vores bedste forskere. Det handler ligeledes om at sikre patienternes sikkerhed, men også om at forhindre, at vores europæiske industrier bliver forvist til anden division på verdensplan, og at de kommer på slæb efter USA og Asien. Selvfølgelig skal nytten af generiske lægemidler ikke længere påvises. De har en rolle i forbindelse med de europæiske sundhedssystemers beståen. Derfor vil iværksættelsen af relevante foranstaltninger særligt via Bolar-systemet fremme deres indførelse på markedet. Og jeg vil minde om, at de generiske lægemidler kun udvikles takket være innovation.
Jeg forventer ligeledes af alle medlemsstaterne, at de planlægger en offentlig oplysningskampagne med henblik på at forklare, hvad et generisk lægemiddel er, og samtidig understreger lægemidlets behandlende virkning i forhold til referencelægemidlet.
Hvad mere specifikt angår de veterinære lægemidler, er løsningen af problemet med rådighed over lægemidlerne den største udfordring. Der stræbes efter en balance mellem opblødning af en række mekanismer, eksempelvis det såkaldte undtagelsessystem, og sikring af et højt sikkerhedsniveau for forbrugerne i forbindelse med animalske fødevarer. Undtagelsessystemet gør det muligt i de tilfælde, hvor der ikke findes et lægemiddel til en given sygdom eller et dyr, at bruge lægemidler, der er beregnet til andre dyr eller andre sygdomme eller endog at anvende lægemidler til mennesker. Denne bestemmelse er blevet forbedret og udvidet med henblik på at opnå den optimale effektivitet og sikkerhed.
Kommissionen foreslår, at den obligatoriske receptudskrivelse udvides til at omfatte alle lægemidler, der er beregnet til dyr og til fødevarer, hvilket kan blive et problem for en række medlemslande, herunder Irland og Storbritannien. Et kompromisændringsforslag, der er vedtaget af Miljøudvalget, medfører, at denne foranstaltning kan indgå i de nationale bestemmelser.
Endelig kan vi ikke tale om revidering af den europæiske lægemiddellovgivning uden at nævne oplysning og Kommissionens forslag, som sigter mod på forsøgsbasis i fem år at udstede tilladelser, samt industriens videregivelse af oplysninger om en række lægemidler til følgende sygdomme: astma, aids og diabetes. Lægemiddelmarkedet er unikt, og det fortsatte mål bør ikke bestå i at fremme en maksimal salgsvolumen. Det er meget vigtigt at bevare en meget klar forskel på oplysning og reklame, og reklamer skal helt klart forbydes. For der er ikke bedre oplysninger end dem, som lægen eller apotekeren giver.
Under alle omstændigheder har oplysningssystemerne særligt via internet udviklet sig meget, og det er helt uretfærdigt, at kun personer, der har adgang til internet og taler engelsk, kan få disse oplysninger. Vi mener imidlertid, at enhver tendens, der fører til udvikling af vildledende og fordækte oplysninger, der har til hensigt at fremme receptudskrivelsen, salget eller forbruget af et specifikt lægemiddel, bør undgås.
Miljøudvalget har meget kraftigt afvist Kommissionens forslag, da de mente, det var for dobbelttydigt. Men den uforbeholdne afvisning er et problem. Jeg ønsker, at begreberne oplysning og reklame defineres bedre, og jeg foreslår et system med godkendelse af oplysninger, der udøves af neutrale videnskabelige instanser. Forslaget kan være grundlag for en ny dybtgående undersøgelse, som vi forventer fra Kommissionens side.
Derimod findes der en helt nødvendig kilde til information og oplysning, og jeg taler om indlægssedler. Alle ændringsforslag om dette sigter mod at forbedre deres udformning og tydelighed og gøre dem mere forståelige. Det er et meget positivt punkt.
Afslutningsvis skal betydningen af udvidelsen understreges. Vi kan ikke benægte den kendsgerning, at den revidering, der bliver vedtaget, vil gælde for de kommende medlemslande. Derfor har jeg foreslået noget, som jeg kalder "euro-generisk". I en række ansøgerlande og af historiske eller økonomiske grunde er referencelægemidler aldrig blevet registreret. Derfor kræver opdateringen af godkendelser for generiske lægemidler i henhold til de europæiske krav, der gælder for ansøgerlandene, mulighed for at henvise til et referencelægemiddel. Hvis der ikke er et sådan lægemiddel, kan det medføre en forpligtelse til at trække generiske lægemidler tilbage fra markedet, som faktisk er i overensstemmelse med kvalitets-, sikkerheds- og virkningskravene. Det er en situation, som skaber adgangsproblemer for de generiske lægemidler. Det er derfor vigtigt, at et referencelægemiddel, der findes i et andet medlemsland, kan bruges som reference.
Alle de nye ansøgerlande skal spille en vigtig rolle som aktører i opbygningen og udviklingen af dette kæmpe sundhedseuropa, som vi alle ønsker.
Kuckelkorn (PSE)
Hr. formand, kære kolleger, som fast ordfører for agenturerne i Budgetudvalget har jeg også fulgt disse betænkninger, for det drejer sig jo om den grundlæggende forordning for Lægemiddelagenturet i London, agenturet for godkendelse af lægemidler. Jeg er glad for, at ordføreren respektive Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik har ladet vores forslag indgå i deres betænkninger. Der er dog én ting, jeg gerne vil sige helt tydeligt til Parlamentet, og det gælder naturligvis også for Kommissionen og medlemsstaterne. Når man giver et agentur nye opgaver, må man samtidig overveje, hvor pengene til det skal komme fra. Man kan ikke udvide et agentur i det uendelige.
Vi har et budget, og vi har kun en vis sum til rådighed. Heller ikke Parlamentet kan forhøje den sum. Vi kan højst foretage nogle omfordelinger. Hvis vi altså fremover vil stille økonomiske midler til rådighed for et agentur, må vi tage dem fra et andet agentur. Jeg ved godt, at jeg ikke bliver populær på disse udtalelser, men det er jo heller ikke det, jeg er her for. Vi skal fremover være opmærksomme på, at et agentur kun kan bruge de penge, det har fået anvist, til at opfylde de opgaver, det har fået pålagt, og derudover ikke kan bruge pengene efter forgodtbefindende. Det er ikke muligt, for det har vi ikke penge til.

Read (PSE)
. (EN) Hr. formand, jeg vil gerne lykønske de to ordførere med, at de har løst en kolossalt kompliceret og vanskelig opgave. De har fremhævet - og det samme vil jeg - denne branches betydning som en stor arbejdsgiver inden for den industrielle forskning. Det er så vigtigt at bevare dette i EU, både for EU og frem for alt for forbrugerne, der ønsker sikre og effektive lægemidler, der er til at betale. Hertil kommer de komplekse behov hos sektorerne, hvoraf der findes mindst tre: sektoren for patenterede lægemidler, den generiske sektor og sektoren for receptfri lægemidler. Med mange af ændringsforslagene søger man at finde den korrekte balance mellem disse. Vi må tilskynde sektoren for patenterede lægemidler til at udvikle nye lægemidler, men ligeledes tilskynde den generiske sektor til at levere lægemidler til en rimelig pris. Hvis man dertil lægger hele spørgsmålet om adgang og rimelige priser i global målestok, fremgår det tydeligt, hvor kompliceret området i virkeligheden er.
Jeg vil gerne henlede opmærksomheden på tre ting. Den ene er proceduren for tilladelser. Jeg vil på det kraftigste opfordre mine kolleger til at acceptere det dobbelte system, i det mindste i den nærmeste fremtid. Fru Grossetête skal måske gennemgå hele spørgsmålet om den centraliserede procedure og adgang endnu en gang. At lægemidler er tilladte betyder ikke, at de automatisk markedsføres. Dette gælder navnlig veterinærmedicinske produkter. Hvad disse angår mener jeg virkelig, at det dobbelte system bør køre videre.
Vedrørende spørgsmålet om annoncering og forbrugerinformation opfordrer jeg Parlamentet til at acceptere ændringsforslaget, hvori Kommissionen anmodes om at undersøge spørgsmålet på ny. Kommissionen har ret - nogen, men ikke alle, har adgang til information. Det er nærmest hinsides vores kontrol.
Med hensyn til databeskyttelse er Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik nået frem til den rette balance. Jeg håber, at Parlamentet vil behandle forslaget fornuftigt. Vi skal have en vigtig andenbehandling og muligvis en forligsprocedure, så der er stadig tid til at prøve at sikre et endnu bedre resultat end det nuværende.

Nisticò (PPE-DE)
Hr. formand, først vil jeg gerne takke fru Müller og fru Grossetête for deres indsats og for den samarbejdsvilje, de har udvist i forbindelse med disse betænkninger, der så afgjort er vanskelige og komplekse, hvis man ikke er ekspert på området. Hovedmålsætningen for alle institutionerne, Parlamentet, Kommissionen og medlemsstaterne burde være, at de endelig får en ny lovgivning, som er bedre end den gamle, og som hurtigst muligt giver alle patienter - der for nogles vedkommende er ramt af alvorlige og dødelige sygdomme - adgang til nye lægemidler, der er mere effektive og har færre bivirkninger end de allerede eksisterende, så man kan lindre deres sygdomme og forlænge og forbedre deres livskvalitet.
I min korte taletid vil jeg kun komme ind på nogle få punkter. Hvad angår Det Europæiske Agentur for Lægemiddelvurdering, er jeg helt uenig i forslaget om bestyrelsens sammensætning. Der er ingen tvivl om, at en bestyrelse som den, Kommissionen foreslår - men som også ordføreren, fru Müller, foreslår - er dømt til fiasko. Det, at bestyrelsesmedlemmerne både er repræsentanter for institutionerne og medlemmer med interessekonflikter - f.eks. industrier, patienter og forsikringsselskaber - vil kun skabe forvirring og føre til tidsspilde og store uoverensstemmelser.
Et andet punkt, som jeg gerne vil understrege, er det europæiske agenturs centraliserede vurdering. Det er nødvendigt med en bedre definition af begrebet "nyt lægemiddel", hr. kommissær. Hvad forstår man ved et nyt lægemiddel? Er det et lægemiddel, der har samme sammensætning som de eksisterende, men med nogle meget små ændringer, eller er det rent faktisk et lægemiddel med en ny kemisk sammensætning? Jeg håber, at både De og Rådet tager dette op til fornyet overvejelse.

Sturdy (PPE-DE)
. (EN) Hr. formand, først vil jeg gerne lykønske de to ordførere. Jeg vil også rette en stor tak til fru Grossetête, som jeg har arbejdet meget tæt sammen med i denne sag. Jeg er her kun som repræsentant for Landbrugsudvalget i spørgsmålet om veterinærmedicinske lægemidler. Det ville være efterladende af mig ikke indledningsvis at sige, at et af landbrugets problemer er, at det befinder sig i en af sine værste kriser nogensinde - jeg vil ikke nævne de problemer, som den britiske oksekødssektor står med i dag.
Enhver lovgivning, som Parlamentet vedtager og får Kommissionen til at gennemføre, kan få negative følger for branchen, hvis den ikke udformes korrekt. Fru Grossetête har arbejdet fantastisk godt sammen med mig og andre medlemmer om forslaget om veterinærmedicinske lægemidler, og derfor støtter vi fuldt ud hele forslaget.
Jeg vil gerne tage tre ting op. Fru Read var kort inde på den ene. Jeg støtter fuldt ud det, hun sagde om det "dobbelte" system. Et af problemerne i EU er, at dyrene i f.eks. det høje nord ikke nødvendigvis er de samme som i syd. Jeg bruger udtrykket "rensdyr-syndromet", som mange kolleger vil have hørt mig bruge før. Dobbelt registrering vil bidrage til at fremme den korrekte anvendelse af lægemidler til arter, der ikke findes overalt i EU. Det kan være vanskeligt at få nogen til at bruge penge på at afprøve disse produkter til én bestemt art. Derfor har vi genfremsat ændringsforslag 137, som jeg håber, at Kommissionen og fru Grossetête vil overveje. Jeg håber, at Parlamentet vil overveje at støtte det. Som nævnt vil det gavne de arter, der ikke er så udbredte.
Fru Grossetête nævnte den måde, som lægemidler udleveres på i nogle lande. Jeg glæder mig over, at hun har taget dette med. Jeg kan fuldt ud støtte kompromisændringsforslaget, som jeg sammen med Landbrugsudvalget har arbejdet særligt hårdt for at få igennem. Vi står i en situation, hvor der er forskel på medlemsstaterne, for det første med hensyn til deres definition af en dyrlæge, og hvad det betyder, og for det andet med hensyn til udlevering af disse lægemidler.
I mange tilfælde i Det Forenede Kongerige, Irland og et eller to andre lande udleverer kvalificeret personale visse lægemidler - navnlig produkter som ormekure og loppepulver. Den egentlige bekymring gælder ikke i særlig grad dyrene i fødevarekæden. Men hvis denne mulighed afskaffes, står vi i en situation, hvor kæledyrene rammes, fordi folk ikke har råd til at gå til dyrlæge f.eks. for at få en ormekur til en kat. Derfor er det vigtigt med fleksibilitet. Jeg glæder mig over, at begge ordførere har taget dette med, og jeg kan fuldt ud tilslutte mig det.
Det sidste punkt vedrører brugen af lægemidler til heste. Igen gælder det, at hvis vi ikke passer på, vil vi påføre dyr, der ikke fortjener det, lidelser. F.eks. spiser man ikke heste i Det Forenede Kongerige. Man accepterer muligvis hestekød i andre lande. Hvis der indføres restriktioner på, hvilke lægemidler vi har adgang til, er det igen dyrene, der kommer til at lide under det. Derfor er det af største betydning, at det nye ændringsforslag 65 om heste vedtages. Mere vil jeg ikke sige, da jeg har nu har dækket hele landbrugsområdet. Jeg takker de to ordførere, fordi de har taget hensyn til udtalelsen fra Landbrugsudvalget, og ser frem til et fornuftigt resultat. Jeg håber, at Kommissionen ligeledes vil tage hensyn til min udtalelse.

Trakatellis (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil gerne takke de to ordførere for det udmærkede arbejde, de her har lagt frem til behandling, og især fru Grossetête, som jeg har haft et fremragende og konstruktivt samarbejde med.
Hvad angår forslaget om en revision af lægemiddellovgivningen, der har til formål at opnå et højt niveau for folkesundheden, virkeliggøre det indre marked for lægemidler, møde udfordringerne i forbindelse med udvidelsen, gennemføre et mere funktionelt og forenklet licenssystem og system for lægemiddeltilsyn - og hermed mener vi lægemidler til overkommelige priser - samt sikre gennemsigtighed og adgang til information om lægemidler til patienter, vil jeg ganske kort komme ind på følgende punkter:
Innovation: Uden videnskabelig forskning og innovation kan der ikke findes nye stoffer og lægemidler, som virkelig kan forebygge og behandle sygdomme. Forskning kræver imidlertid mange investeringer fra lægemiddelindustriens side, og for at det kan ske, er vi nødt til at skabe en ramme af økonomiske incitamenter.
Incitamenter: Incitamenterne bygger især på eneret, det vil sige beskyttelse af den intellektuelle ejendomsret og opfindelser. Udgifterne til lægemidlets udvikling dækkes således af markedet og de sociale sikringssystemer, som i dag er under et enormt pres på grund af befolkningens aldring. Her bør der imidlertid være balance mellem eneret baseret på patent, lægemidlets pris og enerettens varighed. Det er en vanskelig balance. Under alle omstændigheder tror jeg, at de bestemmelser, som man er nået frem til at foreslå i forordningen, nu sikrer både eneretten og en fornuftig varighed af denne.
Lægemidlernes sikkerhed: Det er også et stort spørgsmål, og kvalitet og årvågenhed er elementer, som der også tages højde for i den udmærkede betænkning.
Godkendelse: Jeg går ind for en central procedure med en vis decentralisering til medlemsstaterne.
Subsidiaritet: Det er et meget vigtigt element, da det er medlemsstaterne, der må sørge for finansieringen og tilbyde lægebehandling og medicinsk behandling. I går oplevede vi, at præsident Bush tog et skridt, netop fordi medlemsstaterne er under stort økonomisk pres på dette område.

Ferreira (PSE).
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, det er godt, at der sker en revidering af fællesskabslovgivningen vedrørende lægemidler, der sigter mod at opnå et bedre behandlingsniveau, og vi kan glæde os over denne nye harmoniseringsproces til gavn for veterinær- og humanmedicinske lægemidler. Derimod må den europæiske sundhedspolitik ikke begrænses til den tekst, som vi skal stemme om, men bør i stedet være genstand for en mere overordnet overvejelse. Lægemidlet bør ses i sammenhæng med folkesundheden, for hvis disse lægemidler eksisterer, bør de være frit tilgængelige for alle, og vi beklager, at der ikke har været en debat om den sociale beskyttelse.
For at politikken om folkesundhed skal have forrang frem for industripolitikken er det nødvendigt, at Lægemiddelagenturet kan henhøre under GD for Sundhed og Forbrugerbeskyttelse, og ikke under GD for Erhvervspolitik.
De andre punkter i Kommissionens forslag kan vi ikke glæde os over. Det første, jeg vil nævne, er patientinformation. Vi lever i et hyperoplysningssamfund, og internettet gør det muligt for dem, der ønsker det eller kan, at få adgang til rigtig mange oplysninger. Selv om kvaliteten af disse oplysninger ikke altid er tilfredsstillende, er Kommissionens løsning på dette problem ikke et godt svar. Ved at give lægemiddelvirksomhederne mulighed for at videregive oplysninger på deres produkter forhindrer man ikke, at der gives forkerte oplysninger, men gør det muligt at videregive reklamer på de receptpligtige lægemidler. Dette system, der er tilladt i USA og New Zealand, har vist sig at have visse begrænsninger. Således er det beløb, der i USA anvendes til direkte reklame i løbet af det sidste årti steget fra 55 millioner dollars til 2,5 milliarder dollars i 2000. Vedrørende den samlede stigning i forbindelse med lægemidler blev 47% anvendt til reklame for 50 lægemidler. Der er ingen tvivl om, at det drejer sig om en handelsstrategi og ikke en bekymring om oplysning. Det ønsker vi ikke for de europæiske borgere.
Vi har brug for uafhængige oplysninger fra uafhængige kilder, som ikke skader forholdet mellem patienten og lægen, og som ikke fører til et overforbrug af medicin.
Forslagene vedrørende åbenhed om oplysningerne fra Agenturet går i den retning. Man kunne uden tvivl endda gå lidt længere. Hvis de syge spørger om oplysninger, spørger de også efter sikkerhed, og man kan tvivle på, at ophævelsen af kravet om fornyelse hvert femte år går i den retning.
Lad os vente på, at de nye forslag vedrørende lægemiddelovervågning har bevist deres værd, og lad os forbeholde os muligheden for en egentlig videnskabelig lægemiddelvurdering fem år efter dets indførelse på markedet, når det drejer sig om et nyt lægemiddel. Denne vurdering kunne ligeledes være en anledning til at kaste et blik på lægemidlets terapeutiske værdi.
Endelig vil jeg sige, at om end patienterne har brug for effektive lægemidler, haster det - desværre - for en række patienter, og de ønsker at få adgang til nye behandlingsformer, som, selv om de endnu ikke har vist sig at være hele sikre, kan være den sidste mulighed for behandling for dem. Vi bør lytte til dem og give svar på deres bønner. Der står meget på spil med disse betænkninger. De vil naturligvis få konsekvenser for lægemiddelpolitikken, men også for sundhedspolitikkerne.
Maaten (ELDR).
Hr. formand, med sit forslag har Kommissionen forsøgt at reformere lægemiddelindustrien, eller den er i det mindste begyndt på det. Inden for lægemiddelindustrien taber Europa terræn i forhold til USA. Det er ikke uden grund, at et stigende antal virksomheder har besluttet at gennemføre deres praktiske forskning og udvikling i USA. Den europæiske lovgivning er for uigennemsigtig, hvilket dæmper virksomhedernes motivation til at gennemføre deres aktiviteter i Europa, og for at imødegå dette, er det nødvendigt at opprioritere en bedre europæisk koordinering på dette område. Jeg går meget ind for at åbne dette forstenede marked. Vi må derfor skærpe konkurrencen på det europæiske marked, og det kunne f.eks. gøres ved at fremskynde tilgængeligheden af generiske lægemidler. Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik har fundet frem til et fornuftigt kompromis på dette område.
Jeg vil også insistere på en styrkelse af den centraliserede procedure, der varetages af Agenturet for Lægemiddelvurdering i London, med henblik på at sikre ligebehandling af alle medicinalfirmaer og give alle patienter i Europa adgang til de samme lægemidler. Denne centraliserede metode fremmer også alle Kommissionens målsætninger såsom et højt sundhedsplejeniveau, gennemførelse af det indre marked, større gennemsigtighed, forbedring af konkurrencen og forberedelse af udvidelsen.
Jeg lægger også stor vægt på oplysning. Det er mig fortsat en gåde, at lægemiddelindustrien ikke har lov til at informere patienter om dens produkter. Jeg har sagt det før, og jeg vil gerne gentage det: EU er blevet overhalet af virkeligheden og diskriminerer patienter. I øjeblikket er sådanne oplysninger kun tilgængelige for folk, der behersker engelsk, og som har adgang til internettet, da oplysningerne allerede findes i USA. Patienter uden adgang til disse ressourcer holdes i uvidenhed af EU, og derfor finder jeg Kommissionens forslag om et forsøgsprojekt fornuftigt og et godt første skridt i den rigtige retning. Jeg finder det diskriminerende over for andre patientgrupper, hvis der kun kan informeres om lægemidler til astma, aids og diabetes, og jeg vil opfordre til, at listen udvides.
Til slut vil jeg bemærke, at det naturligvis i denne forbindelse er vigtigt at styrke patientorganisationernes rolle på fællesskabsniveau - også med henblik på udvidelsen og den centraliserede procedure. Jeg kan tilslutte mig de ændringsforslag, som Gruppen De Grønne har fremsat herom.

González Álvarez (GUE/NGL).
Hr. formand, jeg vil takke ordførerne, for dette er nogle meget vanskelige betænkninger, og det er ikke let at afbalancere forskellige interesser. Jeg er enig med dem i, at vi bør koncentrere os om patientpleje og tydelig information til patienterne.
Vi må heller ikke glemme det, som vores kollega sagde om agenturets og de øvrige agenturers budget. Det er et budget, der kræver besparelser, og vi, der gang på gang påpeger, at Den Europæiske Unions almindelige budget er for lille til at klare udvidelsen og de udgifter, som de nye lande skaber, vil ende med at få ret.
Da jeg ikke har meget tid, hr. formand, vil jeg gerne fremhæve nogle aspekter af betænkningen. For det første garantien for, at ansatte, eksperter og rapportører ikke har økonomiske eller andre interesser i medicinalindustrien.
For det andet det, der allerede er blevet sagt ved mange lejligheder her, nemlig den klare skelnen mellem reklame og information. Det er udmærket med en database, hvortil der er gratis adgang, med forskellige niveauer for brugere, sundhedspersonale, virksomheder og andre. Men, som det også er blevet sagt her, er det ikke alle, der har adgang til internettet, ikke alle forstår engelsk, og medlemsstaterne bør stille andre vigtige former for informationer til rådighed for patienterne, så de kan træffe beslutning ud fra virkning, bivirkninger og kontraindikationer.
En sanktionsordning over for indehavere af tilladelser, der overtræder direktivet, med offentliggørelse af de pågældende indehaveres gerning. Og, som ordførerne sagde, styrkelse af lægemiddelovervågningen, for virkningerne af lægemidlet slutter ikke med tilladelsen, og desuden bør overvågningen ske løbende.
Endelig, hr. formand, bør adgangen til generiske lægemidler, som mindsker lægemiddeludgifterne, lettes, og medlemsstaterne bør informere brugerne om, at et billigere lægemiddel ikke nødvendigvis er mindre virkningsfuldt.
Rod (Verts/ALE).
Hr. formand, vi mener, at revideringen af lovgivningen vedrørende lægemidler først og fremmest bør sigte mod at garantere sikkerheden, kvaliteten og effektiviteten af lægemidlerne på det europæiske marked for at beskytte folkesundheden. Miljøudvalget har taget hensyn til dette ved meget kraftigt at reagere mod enhver direkte reklame for receptpligtige lægemidler og har understreget åbenheden af godkendelsesprocedurerne for markedsføring. Patienterne har ret til en objektiv og troværdig oplysning om sygdommene og de muligheder, der findes for behandling. Hvordan kan vi give bedre oplysninger end ved at give offentligheden adgang til en database, der indeholder alle de lægemidler, som Agenturet har registreret, samt en vurderingsrapport om lægemidlet, begrundelsen for godkendelsen eller afvisningen af lægemidlet og en forklarende bemærkning om resultaterne af kliniske forsøg, uanset om de er positive eller negative?
Derimod kan informationer, der kun gives af lægemiddelvirksomhederne, ikke være objektive, og det nærmer sig reelt direkte reklame til forbrugerne. Det er desuden vigtigt, at der vedtages strengere regler vedrørende reklamer for lægemidler, der er beregnet til fagfolk, sådan som det for øvrigt er tilfældet i mit hjemland. Vi bør øge åbenheden og Agenturets uafhængighed ved at åbne det for forbrugerrepræsentanter og patientrepræsentanter.
Et lægemiddels sikkerhed og kvalitet er baseret på en videnskabelig vurdering, som beskriver alle fordelene og ulemperne ved dette lægemiddel. Dette forhold mellem fordele og ulemper er afgørende for, om markedsføringen af dette lægemiddel godkendes. Men det bør vurderes igen, så der kan tages hensyn til virkningen af midlet samt til nye videnskabelige oplysninger. Den administrative tendens med Agenturets fornyelse hvert femte år er overhovedet ikke begrundelse nok for den umiddelbare ophævelse af enhver regelmæssig vurdering særligt af nye lægemidler. Derfor har vi foreslået, at der i det mindste foretages en revurdering fem år efter markedsføringen. Denne bestemmelse vil langtfra gå imod de nye bestemmelser om lægemiddelovervågning, men helt klart øge lægemidlernes sikkerhed. Således afviser vi at reducere varigheden for de videnskabelige undersøgelser af lægemidlerne, både inden for den centraliserede procedure og inden for den decentraliseret procedure, og endda også i den hurtige procedure eller i den reducerede protokol, som vi støtter.
Endelig kan et lægemiddels effektivitet kun måles, når det sammenlignes med andre eksisterende lægemidler til behandling af de samme sygdomme. Hvad nytter det at udvikle nye lægemidler, som ikke bringer nyt til behandlingen eller at bevare andre, som er blevet overhalet af nye lægemiddelteknologier? Den første undersøgelse og dernæst den, der finder sted efter fem år, giver mulighed for at vurdere lægemidlernes terapeutiske værdi. Denne foranstaltning kan kun virke motiverende på den europæiske forskning og innovation.
Endelig er vi imod de ændringsforslag, der sigter mod at begrænser den centraliserede procedure og fremme proceduren med gensidig anerkendelse eller endog at forsinke markedsføringen af generiske lægemidler. Vi glæder os over Miljøudvalgets vedtagelse af ændringsforslagene om lægemidlernes påvirkning af miljøet. Mine kolleger har støttet mig i dette spørgsmål, og vi er meget tilfredse med det.
Hr. formand, som afslutning vil jeg sige, at hvis lægemiddelvirksomhederne i vid udstrækning har sejret i Kommissionens oprindelige forslag, bør vi - og dette bør være Europa-Parlamentets opgave - beskytte borgernes, patienternes og forbrugernes interesser.
Fitzsimons (UEN).
Hr. formand, lægemidler er noget helt almindeligt og hverdagsagtigt. Vi har stort set alle anvendt dem og været i kontakt med dem. Med andre ord er Parlamentets beføjelser inden for den fælles beslutningsprocedure på dette område vigtige som et konkret eksempel på, hvordan Europa-Parlamentets beslutninger kan påvirke folks tilværelse. Som medlem af Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik forventer jeg efterhånden bidrag fra organisationer af enhver art.
Ved denne lejlighed er jeg blevet kontaktet af landbrugsorganisationer, dyrlæger, landbrugskooperativer, interessegrupper fra lægemiddelindustrien, sundhedsbutikker og adskillige privatpersoner. Hver gruppe har sine prioriteringer, men der tegner sig et fælles tema: I den foreslåede lovgivning tages der ikke tilstrækkeligt hensyn til de forskellige situationer i medlemsstaterne. Det er helt klart noget, som Kommissionen bør tage til efterretning. I en ideel situation bør man i den foreslåede lovgivning tage hensyn til en sådan mangfoldighed.
I Irland avler vi især heste til sportsbegivenheder, og kødet ender ikke i fødevarekæden. Det betyder, at der ikke er behov for de samme sikkerhedsforanstaltninger vedrørende lægemidler til heste. Jeg kunne nævne mange flere eksempler, og jeg har fremsat en række ændringsforslag på min gruppes vegne for at løse nogle af problemerne. Jeg vil sige til Kommissionen, at hvis vi skal garantere den demokratiske legitimitet i beslutningstagningen, må vi sikre borgerne, at der bliver taget hensyn til deres specifikke ønsker. Hvis vi går videre med denne form for "ens-for-alle"lovgivning, hvor der ikke tages hensyn til de særlige kendetegn ved de enkelte lande eller regioner, risikerer vi at støde borgerne fra os.
Sammenfattende vil jeg sige, at vi netop har afsluttet en lang kampagne op til folkeafstemningen i Irland med et godt resultat for Nice-traktaten, og et af de store spørgsmål i hele valgkampen var følelsen af magtesløshed og afstand. Som lovgivere har vi et ansvar for at sikre, at vi får befolkningen med os, og at vi bevarer kontakten med deres hverdagsproblemer.
Endelig vil jeg gerne lykønske begge ordførerne.

Blokland (EDD).
Hr. formand, ethvert menneskeliv er enestående og værdifuldt, fordi det er en gave fra Gud. Derfor fortjener alle liv den bedst mulige beskyttelse og pleje fra vugge til grav. Et velfungerende europæisk lægemiddelmarked passer fint sammen med denne ambition.
Vores gruppe finder det meget vigtigt, at Europa ikke indfører hindringer, der kan forstyrre lægemiddelmarkedets funktion. Vi mener derfor, at lægemiddelproducenterne fortsat skal kunne vælge mellem central og decentral registrering af lægemidler. En tvungen central registrering vil hæmme den nødvendige fleksibilitet, der findes for regionale produkter, og resultere i en hjerneflugt fra de nationale registreringsmyndigheder, og den kunne blive en uoverstigelig hindring for små og mellemstore virksomheder, så de ikke indfører visse produkter på markedet.
Vi ønsker også mere forskning i lægemidlernes virkning på børn. Til dato er en stor del af lægemidlerne til børn kun blevet afprøvet på voksne, skønt det er indlysende, at børns stofskifte er forskelligt fra voksnes, og at lægemidlerne skal doseres og gives på en anden måde, når der er tale om børn.
Endelig tager vi klart afstand fra reklamer for lægemidler, fordi det kan medføre en unødvendig stigning i brugen af lægemidler. Vi går imidlertid ind for, at patienterne skal have omfattende oplysninger. Derfor afventer vi med spænding resultatet af det forsøgsprojekt, som Europa-Kommissionen har foreslået, hvor patienter aktivt forsynes med oplysninger.

Schleicher (PPE-DE).
Hr. formand, mine damer og herrer, vi har i dag at gøre med en omfattende ændring af hele lægemiddellovgivningen i Europa. Det har konsekvenser for konkurrenceevnen for den berørte industri i alle størrelsesordener og dermed for mange arbejdspladser. Men det berører naturligvis også hele handlen, apotekerne og i sidste ende patienterne. Dette mammutværk er bl.a. et resultat af Kommissionens nye strategi, som den nu har fulgt i nogle år. For at forenkle fællesskabsretten og stramme den op skal omfanget af den fælles lovgivning reduceres i forhold til de mere end 80.000 sider, den er på i dag.
Med denne ændring udstedes der en enkelt lovgivningsakt, hvor de ønskede indholdsmæssige ændringer bliver indarbejdet, og de blivende bestemmelser bliver kodificeret. At det er et vanskeligt projekt, ses ikke kun af de mange ændringsforslag, som forelå allerede i udvalget og nu igen i salen. Jeg har stor respekt for det kæmpe arbejde, som Kommissionen og vores to ordførere, fru Grossetête og fru Müller, har udført. Men jeg er alt i alt ret bekymret for, at overblikket måske går lidt tabt, og at ting, som tilsyneladende er mindre vigtige, ikke bliver behandlet. Derfor vil jeg gerne henlede opmærksomheden på de homøopatiske lægemidler, ikke kun til mennesker, men også til dyr, og jeg vil bede om, at man støtter disse ændringsforslag.
Europa-Parlamentet er medlovgiver, og vi skal være opmærksomme på, at der bliver arbejdet omhyggeligt. Vi har stadig mange chancer i førstebehandlingen, men vi skal også holde muligheder åbne for os selv i andenbehandlingen. Derfor beder jeg om støtte, men jeg beder også den juridiske tjeneste og vores ordførere om at kontrollere, at slutresultatet er sammenhængende. Men om denne lægemiddellovgivning i sidste ende bliver lettere at anvende for medlemsstater og aktører som følge af mindre sproglig kompleksitet, det vil fremtiden vise. Jeg takker alle, som har deltaget, og jeg håber, at dette store projekt vil lykkes for os.

Whitehead (PSE).
Hr. formand, på denne korte tid vil jeg komme ind på to ting, som begge vedrører veterinærmedicinske produkter. De har på en måde været den fattige slægtning i disse diskussioner på grund af den utrolige kompleksitet inden for humanmedicinske lægemidler.
Først vil jeg gerne advare mod Kommissionens forslag under artikel 67 om, at al veterinærmedicin beregnet til levnedsmiddelproducerende dyr udelukkende må udleveres på recept. Nogle medlemsstater, herunder min egen, har et velfungerende distributionssystem, der giver mulighed for, at lægemidler, der ikke kræver bistand fra en dyrlæge for sikker og effektiv brug, kan anskaffes uden recept fra en dyrlæge. Jeg forstår, hvorfor nogle brancheorganisationer i nogle af de andre medlemsstater vil gå imod dette, men det har fungeret effektivt i rigtig mange år i både Irland og Det Forenede Kongerige. Når vi nu ser på udvidelsen af Unionen, vil der opstå alle mulige problemer, hvis vi nu går i retning af et centraliseret system, hvor lægemidler, som i øjeblikket udleveres af kvalificeret personale i lande som Det Forenede Kongerige, kun kan udleveres mod recept. Derfor anbefaler jeg Parlamentet at stemme for ændringsforslag 43.
Min anden og sidste bemærkning er, at med hensyn til de obligatoriske, centraliserede procedurer, som Kommissionen foreslår, har udvalget besluttet af gå i retning af et mere fleksibelt system for humanmedicinske lægemidler, men fulgte ikke samme vej for veterinærmedicinske lægemidler. Det vil vi gerne rette op på, og det kan vi gøre med ændringsforslag 171.
Endelig vil jeg påpege, at det er en fejl, når Kommissionen foreslår, at vi fjerner kravet om, at markedsføringstilladelser skal fornys hvert femte år. Det er en sikkerhedsforanstaltning, som vi bør bevare.

Thors (ELDR).
Kommissær og ordførere, jeg vil gerne takke ordførerne for deres udmærkede arbejde med et helt uigennemtrængeligt emne. Jeg plejer ikke at takke ordførerne, men der er god grund til at gøre det i dette tilfælde, da det er ekstremt vanskeligt at skabe sig et overblik over hele dette store område.
Mine damer og herrer, vi ved alle, at udgifterne til lægemidler i mange EU-lande er det hurtigst voksende element blandt sundhedsudgifterne. I mange lande er der en ganske stor mangel på støtte til lægemidler. Derfor finder jeg det vigtigt, at sundhedsministrene var inddraget i sagen, inden Rådet blev omstruktureret for at øge effektiviteten. Jeg håber, at sundhedsministrene også fremover vil blive inddraget.
Normalt er jeg også meget skeptisk, når Parlamentet beder Kommissionen om flere beretninger. Denne gang finder jeg det imidlertid vigtigt, at Kommissionen følger op på udviklingen af lægemiddelpriser, idet der tages hensyn til forskelle i de enkelte lande. Det kan give os meget nyttige oplysninger om forskellige restriktioner.
Jeg støtter hr. Maatens bemærkninger om adgang til oplysninger samt kommissærens bemærkninger om det faktum, at problemet ikke er reklamer, men adgang til oplysninger. Vi har mange eksempler på, at læger modtager oplysninger og støtte på en uacceptabel måde. En overvågning af oplysninger vil give os en bedre fornemmelse af, hvor mange penge der bruges i denne sektor. Det finder jeg vigtigt.
Jeg tror, at et af de største problemer - hvilket mange af ændringsforslagene også fokuserer på - er forekomsten af den såkaldt betalte forskning. Det har mange respekterede aviser også givet spalteplads til.
Til slut vil jeg ligesom hr. Rod understrege, at det glæder mig, at der også vil blive taget hensyn til lægemidlernes indvirkning på miljøet. Vi ønsker ikke at lægge hindringer i vejen for lægemidler, men de positive virkninger skal vurderes i forhold til andre virkninger.

Ainardi (GUE/NGL).
Hr. formand, det centrale mål for Kommissionens forslag til forordninger og direktiver er tilsyneladende at skærpe konkurrencen på kort sigt mellem lægemiddelvirksomhederne.
Det er især blevet foreslået at forlænge beskyttelsesperioden for kliniske data, at lempe og fremskynde godkendelsesproceduren i forbindelse med markedsføring og særligt at ophæve forbuddet for lægemiddelvirksomhederne vedrørende offentlig reklame for lægemidler, der sælges på recept.
Det er i virkeligheden eksemplet fra USA, hvor dette forbud blev ophævet i 1997, som vi får foreslået. I disse forslag, der er baseret på en udelukkende handelsmæssig tilgangsvinkel, betragtes lægemidler som et banalt forbrugsgode, næsten som en vare som alle andre. Dette synspunkt har forbindelse til det, som mere og mere klart kommer til udtryk i de internationale handelsforhandlinger, som vil lade markedslovene være gældende for sundhed og uddannelse i forbindelse med liberalisering af tjenesteydelserne.
En sammenslutning, der går imod denne tendens, er blevet oprettet på europæisk plan, og den samler forbrugerorganisationer og familieorganisationer, patientforeninger, gensidige forsikringsselskaber og sygeforsikringsselskaber. Denne sammenslutning, Europe & Medicament, har videregivet oplysninger og forklaringer til de europæiske instanser og regeringer.
Denne handling, der har gjort det muligt for os bedre at måle de økonomiske, politiske og etiske spørgsmål i denne sag, har båret frugt. Flertallet af medlemmerne i Miljøudvalget har vedtaget de tilføjelser, der ikke går i Kommissionens retning, og jeg glæder mig særligt over, at betænkningerne går imod reklame for lægemidler.
Min gruppe vil sammen med sammenslutningen Europe & Medicament fortsætte sine bestræbelser for at få indført en ansvarlig politik i EU til fordel for folkesundheden, terapeutiske fremskridt og forbrugerbeskyttelse. Til denne opgave er det nødvendigt at skærpe tre principper i det europæiske reguleringssystem for lægemidler, nemlig harmoniseringen mellem landene til sikring af en god vurdering og overvågning, uafhængighed af de institutioner, der beskæftiger sig med lægemidler og gennemsigtighed i systemet for alle.
De Roo (Verts/ALE).
Hr. formand, vi foretrækker den centraliserede procedure. Lægemidler skal være tilgængelige for alle europæere, specielt efter udvidelsen. Når der er 500 ændringsforslag, skyldes det dels de forskellige lobbyister samt først og fremmest konflikten mellem nye og generiske lægemidler. Jeg glæder mig over det kompromis, man er nået frem til, og som giver beskyttelse i otte år. Det er lige før, jeg kan gå med til at beskytte nye lægemidler i en periode på 10 år inden for EU. Det bør imidlertid være muligt for producenter af generiske lægemidler at sælge deres produkter i landene uden for Europa. Der er tale om fattigere lande, der vil nyde godt af sådanne billigere lægemidler.
Min gruppe er tilfreds med, at Kommissionens forslag om at ophæve forbuddet mod reklame for receptpligtige lægemidler til aids, astma og diabetes led et knusende nederlag i Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik. Ikke desto mindre har Den Liberale Gruppe genfremsat dette absurde forslag. I USA har der ikke været nogen kontrol med reklamer for receptpligtige lægemidler i de seneste fem år. Salget er steget med 80%, ikke kun på grund af reklamer, men alligevel. Den amerikanske befolkning er ikke blevet sundere af den grund. Lægemiddelindustriens fortjeneste er til gengæld røget i vejret.
Patienterne har et stort behov for yderligere information, men kun når de beder om det. I øjeblikket er de nødt til at tage til takke med amerikanske websteder. Det burde være muligt for patienter at skaffe oplysninger om lægemidler på deres eget sprog via internettet og hjælpetelefoner. Reevalueringen af lægemidler hvert femte år er nu blevet en formalitet. Min gruppe vil foretrække at få indført en forbedret reevalueringsprocedure med mere substans. Besidder et lægemiddel merværdi? Lægemiddelindustrien er så afgjort imod dette. Jeg vil imidlertid gerne gentage, at det ikke er kommercielle interesser, men sundhedspleje, der skal komme i første række. Mange lægemidler er giftige stoffer. Når de forlader kroppen er de ofte fortsat giftige, også for miljøet. Derfor er min gruppe meget glad for, at der også vil blive taget hensyn til miljøet ved vurderingen af nye lægemidler. Europa-Kommissionen har lavet en ordentlig brøler i den henseende. Er det fordi, Generaldirektoratet for Industri er ansvarligt?

Farage (EDD).
Hr. formand, dette er et område, hvor vi har indhøstet betydelig erfaring i årenes løb, navnlig vedrørende organiske, fosfatholdige pesticider, som bruges til fårebade og en række andre formål.
Det er vores erfaring, at licenssystemet samlet set giver en falsk tryghedsfornemmelse, idet ingen prognostiske prøver vil vise den nøjagtige toksicitet og den potentielle sundhedstrussel for mennesker og dyr. Nøglen til sikkerhed er således et effektiv overvågningssystem, som anvendes efter licensudstedelsen, og som er følsomt nok til hurtigt at identificere negative reaktioner og give mulighed for at gribe ind hurtigt og effektivt. Dette forudsætter effektive administrative og medicinske systemer, herunder diagnosesystemer, i alle medlemsstaterne. Igen er det vores erfaring, at disse systemer langtfra er tilstrækkelige. Vi mener derfor, at det vil være bedre at fokusere på dette område frem for at udvide en allerede overkompliceret lovgivning.

Oomen-Ruijten (PPE-DE).
Hr. formand, problemet med de store forskelle i medlemsstaternes lægemiddelpolitik kan ikke løses på én dag. Vi tager imidlertid et skridt i den rigtige retning med hensyn til større harmonisering af registreringen samt med hensyn til betingelserne for at markedsføre lægemidler - i særdeleshed generiske lægemidler. Adgangen til medlemsstaternes markeder er imidlertid fortsat en opgave for de enkelte medlemsstater.
Et af øjeblikkets vigtige debatområder er forholdet mellem det oprindelige lægemiddel og det generiske produkt, der markedsføres, så snart patentet og databeskyttelsen er bortfaldet. Der er fremsat et skrøbeligt kompromisforslag, og jeg har fremsat et ændringsforslag med en bedre formulering. Jeg vil bede mine kolleger i Europa-Parlamentet om at støtte mit forslag, men jeg kan tilslutte mig kompromiset.
Jeg vil også benytte lejligheden til at advare om, at priserne ikke automatisk falder, hvis man fremskynder lanceringen af et generisk produkt. I Nederlandene har jeg bemærket, at priserne på et generisk produkt er højere end prisen på det originale lægemiddel i en lang række medlemsstater.
Jeg har også nogle kommentarer vedrørende prispolitik. Skønt vi endnu en gang henleder opmærksomheden på gennemsigtighed, er det frustrerende - og med denne kommentar henvender jeg mig også til ordførerne fra 1989 - at direktivet om gennemsigtighed ikke udbygges. Der er store uoverensstemmelser, og vi løser dem ikke i dag. Det er for absurd, at lægemidler fra Nederlandene, hvor forbrugerne betaler en meget høj pris for generiske lægemidler, paralleleksporteres til andre lande. Det bør vi sætte en stopper for.
Endelig går jeg ikke ind for reklamer. Jeg går ind for at lægge selvregulerende oplysninger ud på internettet. Det er irrelevant, om sådanne oplysninger stammer fra de nationale agenturer eller lægemiddelindustrien, så længe de er selvregulerende. Efter min mening skal det ikke være nødvendigt for velartikulerede forbrugere at søge oplysninger på websteder i USA, da sådanne oplysninger også bør være tilgængelige i Europa. Jeg vil bede Dem nøje overveje mine ændringsforslag på dette område.
Corbey (PSE).
Hr. formand, mine damer og herrer, lægemiddelindustrien klarer sig godt, og den har gennem lang tid kunnet fremvise et stort overskud. Sundhedsbudgettet har det til gengæld ikke for godt, desværre. Udgifterne til lægemidler stiger i de fleste medlemsstater. Udviklingen af lægemidler går heller ikke så godt. Der er en beskeden reel innovation i Europa, og - hvad værre er - så sakker udviklingen af lægemidler til bekæmpelse af den verdensomspændende sundhedskrise alvorligt agterud. Skønt det er en helt igennem utilfredsstillende situation, kan vi bruge gennemgangen af lægemiddellovgivning til at bevæge os i den rigtige retning.
Vi bør først og fremmest vedtage en sund prispolitik. Prisen på lægemidler fastsættes på nationalt plan, og i øjeblikket varierer priserne meget i de enkelte medlemsstater. Kommissionen bør udstede retningslinjer for nye lægemidler på baggrund af udviklingsomkostningerne. Mange lande vil gerne skære i de offentlige udgifter til sundhedssektoren ved at øge patienternes egenbetaling til lægemidler. Det er uacceptabelt. Man bør søge besparelser gennem fælles og forbedrede forhandlinger med industrien i stedet for at øge patienternes egenbetaling.
For det andet skal lovgivningen ikke hæmme men snarere fremme innovation. Industrien ønsker at gøre det ved at udvide perioden med databeskyttelse, men det er ikke nogen garanti for innovation. Faktisk snarere det modsatte. I USA er der en kortere beskyttelsesperiode og mere innovation. Vi skal stimulere innovation ved at lægge vægt på den terapeutiske værditilvækst og frem for alt ved at vise offentligt lederskab og ved selv at stille spørgsmål på forskningsområdet. Der kan indgås aftaler om den europæiske forskningsdagsorden under prisforhandlingerne. Gode priser i bytte for investeringer i lægemidler, som der er et globalt behov for, er et skridt i den rigtige retning.
For det tredje skal vi indføre bestemmelser, der muliggør produktionen af generiske versioner af væsentlige lægemidler, der stadig er patent på, men som man ikke har råd til i udviklingslandene. Det skal kun gælde for lægemidler til lande, der endnu ikke selv råder over den fornødne produktionskapacitet. I Doha blev der truffet betydelige foranstaltninger for at gøre lægemidler billigere i udviklingslandene. Nu mangler vi bare at tage et sidste lille men meget vigtigt skridt.
Endelig skal vi målbevidst opretholde forbuddet mod at reklamere for lægemidler. Direkte oplysninger eller reklamer rettet mod patienterne er ikke den rigtige vej fremad. Lægemiddelindustrien bruger allerede enorme summer på markedsføring. Endnu mere markedsføring vil hive prisen på lægemidler unødigt i vejret. Mindst lige så vigtigt er argumentet om, at vi skal forhindre, at industrien gør raske folk syge. Der er andre måder, hvorpå man kan sikre patienterne adgang til god information.
Jeg vil gerne slutte af med at takke fru Grossetête samt først og fremmest fru Müller, som har ydet en stor indsats i en vanskelig sag. Alle hendes bestræbelser på at gøre lægemidler mere egnede for børn og kvinder får min uforbeholdne støtte, ligesom jeg også vil takke hende for hendes opfordring om en europæisk tilgang.

Ries (ELDR).
Hr. formand, jeg vil gerne takke kommissær Liikanen og særligt fru Grossetête og fru Rosemarie Müller for deres gode arbejde om et af de mest betydningsfulde emner om folkesundhed i vores parlamentsperiode.
Eftersom det væsentligste er blevet sagt, vil jeg koncentrere mig om de stridspunkter, der stadig findes. Hvad først og fremmest angår Det Europæiske Agentur for Lægemiddelvurdering i London, mener jeg, at det er vigtigt at understrege den betydning, som denne instans har haft i de sidste syv år, som er en rolle, som i forbindelse med den kommende udvidelse og med en bedre forvaltning af det indre marked fortjener at blive udvidet til at gælde alle lægemidler, der bruger de nye virksomme stoffer. Derfor er Den Liberale Gruppe formelt imod ændringsforslag 136 i fru Müllers betænkning.
Vedrørende beskyttelsen af handelsmæssige oplysninger tilpasser det kompromis, der blev vedtaget i udvalget med otte stemmer for og to stemmer imod, kravene, og jeg mener, at det er godt. Hvorfor? Fordi ingen har kunnet påvise en direkte og unik forbindelse mellem beskyttelse af industriel ejendomsret og succes for de generiske lægemidler. Tilfældene Tyskland og Storbritannien, som har haft 10 år med streng beskyttelse af data og generiske lægemidler, som alligevel udgør 20% af markedet, er slående eksempler på dette. Det ville være forkert at gå efter udviklingen og forskningen, og det ville true selve grundlaget for sundhedsbeskyttelsen. Jeg mener, at det ville være mere korrekt at anerkende den reelle indflydelse på udviklingen af generiske lægemidler af en egentlig tilskyndende politik med hensyn til pris og refusioner og samtidig af en pædagogisk foranstaltning ydet af fagfolk inden for sundhedssektoren til deres patienter, og jeg glæder mig over fru Oomen-Ruijtens argumenter.
Vedrørende emnet patientinformation er jeg enig med de parlamentsmedlemmer, som ikke stiller sig tilfredse med det afstemningsresultat, der fremkom i udvalget. For det første fordi Kommissionen har været modig nok til hovedkulds at kaste sig over et vigtigt og praktisk problem, som, hvad enten man vil det eller ej, skal løses. Informationer om lægemidler på internettet, som der er fri adgang til, bliver for øjeblikket ikke kontrolleret, hvilket kan medføre skadelige konsekvenser, som kommissær Liikanen gjorde opmærksom på i starten af denne forhandling. Dernæst fordi en korrekt information - og det skal trods alt nævnes - ikke nødvendigvis er en reklame, og at den sammenblanding, som nogle dygtigt holder fast i, er begrænsende og forkert. Kommissionens forslag skal derfor præciseres og finjusteres, hvilket fru Grossetête har forsøgt, i stedet for at det hele bliver slettet.
Hr. formand, afslutningsvis - og ordførerne har kraftigt understreget, at det er det vigtigste - er det bydende nødvendigt at bevare en god balance mellem de væsentlige prioriteter for folkesundheden og de prioriteter, der fremmer konkurrencen i den farmaceutiske sektor, og dermed forskningen i Europa, og fuldførelsen af vores indre marked.
(Bifald fra højre)
Bordes (GUE/NGL).
Hr. formand, betænkningen er skrevet ud fra et synspunkt om forsvar af lægemiddelindustriens interesser. Men stræben efter profit kan ikke forenes med forsvar af folkesundheden. Når man lader som om, man forsvarer folkesundheden, bør man først og fremmest forsvare samfundets interesser, og man bør tage hensyn til sundheden for alle mennesker, hvad enten det kan betale sig eller ej.
Lægemiddelindustrien interesserer sig kun for dem, der betaler. Derfor vil industrien handle hurtigt for at markedsføre de lægemidler, der giver det bedste afkast. De vil have block-busters, som de siger i branchen, som giver mere end 1 milliard dollars om året. Men at haste igennem forskning og kontroller for hurtigst muligt at få profit, må nødvendigvis være på bekostning af sikkerheden og patienternes sundhed, for ikke at nævne arbejdstagerne i disse virksomheder.
Jeg vil desuden gerne nævne en anden konsekvens af jagten på profit, nemlig nedlæggelse af arbejdspladser, herunder i forskningssektoren. Det er for øjeblikket situationen i lægemiddelvirksomheden Aventis, som nedlægger 10.000 arbejdspladser globalt, og som lukker fabrikker og forskningscentre i flere lande.
De taler om åbenhed. Men lægemiddelindustrien har altid holdt sit råderum, som er et af de største, hemmeligt, eftersom de er sikret af de sociale sundhedssystemer.
Vi får forklaret, at det ville være forfærdeligt, hvis terrorister smittede hele befolkningsgrupper med kopper, for vi har ikke tilstrækkeligt med lægemidler til behandling af disse personer. Det ville være forfærdeligt, men den katastrofe udspiller sig allerede. Hver dag dør tusinder af børn af sygdomme, som kan behandles, som f.eks. mæslinger, og som der findes lægemidler til. Det er de store lægemiddelvirksomheders stræben efter profit, som har ansvaret for det, sammen med regeringernes støtte.
Breyer (Verts/ALE).
Hr. formand, kære kolleger, vi ved alle sammen af egen erfaring, at der ikke er noget rigtigt indre marked for lægemidler i EU. Der er prisforskelle mellem Belgien og Tyskland på op til 400%, og det kan ikke forklares med forskellige momssatser!
Jeg er bange for, at vi i disse betænkninger koncentrerer os for meget om godkendelsen. Jeg håber imidlertid, at gennemsigtigheden, som vi har rykket for og kræver her, også vil føre til, at forbrugerne fremover nemmere kan se, hvordan disse store prisforskelle mellem de enkelte medlemsstater opstår.
Det går ikke an, at vi har et indre marked i EU, som åbenbart ikke rigtig gælder for lægemiddelindustrien. Jeg håber, at gennemsigtigheden også vil gøre det mere klart, hvordan forbindelserne mellem den offentlige forskning og den industrielle forskning ser ud, at det via databaserne fremover også bliver mere klart, hvem der har medvirket ved bestemte kliniske forsøg, og i hvilket omfang offentlige undersøgelser modtager ekstern finansiering.
Også jeg glæder mig over, at det er lykkedes os at holde reklamen udenfor, for det ville kun have ført til, at der blev vakt forventninger hos patienterne, som ikke kan opfyldes. Det drejer sig om bedre og billigere produkter i stedet for mere reklame!

Korhola (PPE-DE).
Hr. formand, kommissær, mine damer og herrer, jeg er meget glad for, at min kollega, fru Grossetête, gentagne gange har fremhævet hensynet til folkesundheden og sikkerheden i sine ændringsforslag. Det er områder, som lægemidler fra starten skulle beskytte. Disse korte bemærkninger er ikke unødvendige. Hvis lægemidler for mange er blevet et mål i sig selv, så de ikke længere tjener deres oprindelige formål, så er fru Grossetêtes tilgang en kærkommen moralisering. Jeg håber virkelig, at denne ånd vil blive i direktivet, indtil vi når et endeligt resultat.
Endvidere er ændringsforslag 16 om identifikation af ingredienserne i generiske lægemidler på sin plads, da det vil fremme en mere velovervejet brug af dem, det vil sige generisk substitution. Det er et spørgsmål om at bruge lægemidler fornuftigt og udnytte prispotentialet i lægemidler i de officielle lægemiddelsubstitutionssystemer, når lægemiddelpatenterne udløber. Patienternes bidrag falder også, når de går over til tilsvarende lægemidler, der er billigere end de originale.
Fremme af brugen af generiske lægemidler lever helt op til EU's målsætning inden for politikkerne vedrørende lægemidler og sundhedsanliggender. Disse mål indebærer på den anden side, at man skal sikre leveringen af nye lægemidler, der har en stor helbredende værdi for de patienter, der har behov for dem. Disse lægemidler er patentbeskyttet og generelt dyre. Erfaringerne fra mit land, Finland, og mange andre lande viser, at praksis med hensyn til at udskrive recepter på lægemidler ikke i tilstrækkeligt omfang bevæger sig i retning af billigere alternative lægemidler eller alternative importerede produkter, medmindre der er en rettesnor i form af en regeringsindsats, det vil sige en lovgivning. En sådan rettesnor kan f.eks. være i form af referenceprissystemer, lægernes egne budgetter for lægemidler og generisk substitution.
Jeg vil også gerne takke de af mine kolleger, der er ansvarlige for ændringsforslag 95, der forpligter producenterne til at sikre en tilstrækkelig lægemiddelforsyning til grossisterne. De begrænsninger i forsyningerne, der praktiseres af nogle medicinalfirmaer, giver problemer for lægemiddelgrossisterne og i sidste ende patienterne.

De Keyser (PSE).
Hr. formand, fru Grossetêtes og fru Rosemarie Müllers betænkninger, som i dag behandles, indeholder en fælles underforstået men grundlæggende påstand, nemlig at et lægemiddel ikke kan betragtes som enhver anden vare. Det handler om sundhed, og sundhed kan ikke diskuteres. Jeg ved ikke, om det er en guddommelig rettighed, som det er blevet sagt, men det er under alle omstændigheder en uangribelig rettighed.
Når dette er sagt, er det umulige lykkedes eller næsten lykkedes for ordførerne. Det vil sige først og fremmest at forene patienternes interesser vedrørende uafhængig information, sikkerhed og hurtig adgang til generiske lægemidler, selv om man efter min mening helt sikkert kunne have gået meget længere. Når dette er sagt, glæder jeg mig over de kompromiser, der er indgået vedrørende dette emne. Dernæst har de bidraget til at styre budgettet for de gensidige forsikringsselskaber og sygeforsikringerne, for selv om sundhed ikke kan diskuteres, er det til en meget kraftigt stigende pris, når man på én gang tager fremskridtene inden for medicin, mængden af lægemidler og en befolkning, der bliver ældre, i betragtning. Og endelig, hvilket ikke er ligegyldigt, har de formået at beskytte lægemiddelvirksomhedernes interesser, hvis bekymringer om beskyttelse af oplysninger og finansielle bestræbelser, der er blevet investeret i forskning, er blevet hørt. Jeg tror ikke, at der er tilstrækkelig konkurrence, for jeg ved, at vi via den også kan beskytte den beskæftigelse, som ligger i disse firmaer.
Det kompromis, som Miljøudvalget nåede frem til, afspejler faktisk på en god måde det særlige ved den europæiske socialmodel, som forsøger at forene det sociale og konkurrencen. Jeg glæder mig særligt over afvisningen af alle former for reklame for receptpligtige lægemidler, hvilket endnu en gang viser deres unikke egenskaber og forhindrer, at der sker en uoverlagt stigning i brugen af disse.
Der er stadig to stridspunkter, men de skal nævnes, for de er af mere videnskabelig karakter. Det første punkt vedrører fornyelsen af den vurdering, der finder sted hvert femte år, af godkendelsen af markedsføringen af lægemidlet, hvilket ikke altid er korrekt. Mange tidligere eksempler, f.eks. thalidomid, viser os, at bivirkningerne af et lægemiddel kan gå langt ud over fem år, og desuden sker udviklingen inden for medicin så hurtigt, at behandlingen af en sygdom ændrer sig meget hurtigt. Dette aspekt kan ikke kun afdækkes ved hjælp af lægemiddelovervågning, selv om det også er meget vigtigt.
Det andet punkt er tankegangen om den terapeutiske værdi, der er tilføjet et nyt lægemiddel. Den enkle tankegang, der er meget forskellig fra idéen om omkostning contra fordele, bør dog forstås af forskerne og lægemiddelindustrien. For hvad nytter nytænkning, hvis det ikke kan bevise sine fordele på terapeutisk plan? Hvis vi accepterer, at lægemiddelindustrien investeringer bliver en del af produktets pris, må man forvente, at den gør det ved at anvende de mest udbredte videnskabelige kriterier.
Davies (ELDR).
Hr. formand, jeg beundrer resultaterne af den videnskabelige forskning, der har ført til udvikling af lægemidler, som har vist sig at være til stor nytte. Men jeg nærer også en sund skepsis over for både lægemiddelindustrien og vores overdrevne tillid til nogle af dens produkter, hvoraf mange forårsager større skade end de ulovlige rekreative stoffer, som tiltrækker sig størstedelen af den offentlige opmærksomhed. Derfor vil det være forkert at indføre unødvendige byrder og bestemmelser for kosttilskud og de helsekostforretninger, der sælger dem. Mange anser disse produkter for gavnlige, og i det mindste forvolder de ingen skade. Jeg betragter homøopatiske lægemidler på samme måde.
I dag har vi flere patienter, der er bedre informeret end nogensinde før - det er udmærket. Jeg ønsker, at folk skal have adgang til objektive oplysninger om lægemidler og behandling. Det er imidlertid noget helt andet end at åbne døren på vid gab for direkte annoncering for lægemidler. Jeg er bange for, at resultatet ikke vil blive bedre informationer til befolkningen, men større forvirring hos befolkningen, hvilket vil blive fremmet gennem markedsføringsteknikker, der er en brugtvognsforhandler værdig.

Schnellhardt (PPE-DE). -
Hr. formand, mine damer og herrer, min kompliment til de to ordførere for deres udmærkede arbejde. Jeg tror, at forslagene er et godt grundlag for, at det indre marked for lægemidler kan fungere såvel for human- som veterinærlægemidler. For mig er det indre marked ikke kun defineret ved prisstabilitet, men også ved prislighed, det er noget helt andet og har egentlig ikke noget med det indre marked at gøre. Med disse forslag bliver endvidere også forskningen styrket. Det kan altså igen betale sig at forske, og også producenterne af generiske lægemidler kan eksistere. Jeg tror også, at man med disse forslag kan udnytte alle muligheder for at bevare borgernes sundhed.
Støtten til forskningen tjener især til at harmonisere bilagsbeskyttelsen i EU, hvilket samtidig skal gøre det nemmere for producenterne af generiske lægemidler at varetage deres aktiviteter. Det tilslutter jeg mig fuldt ud, og der bør ikke komme flere krav fra de berørte parter. Jeg synes imidlertid ikke, at udvidelsen af den centrale godkendelsesprocedure for lægemidler, som Kommissionen har forfægtet i udvalget, lever op til de nævnte principper. Den nuværende "dobbelte" godkendelsesprocedure opfylder fuldt og helt de krav, som det indre marked stiller, og garanterer en større mangfoldighed af medikamenter også med små partier.
Med den planlagte tvang til at benytte den centraliserede procedure i forbindelse med nye aktive stoffer bliver konkurrencen mellem godkendelsesprocedurerne sat ud af kraft. Vi kan anføre sagsbehandlingstider i forordningen, lige så tosset vi vil - uden konkurrence er oplysningerne værdiløse! Jeg kender rigtig mange mellemstore virksomheder, som driver forskning og især forsker og udvikler inden for de såkaldte orphan drugs eller veterinære lægemidler. Her udvikler man sådanne aktive stoffer. Det ville man så skulle søge godkendelse til i London, og det tror jeg hverken disse virksomheder har råd til eller magter at gennemføre. Det vil betyde, at denne forskning bliver afbrudt. Det kan vi ikke acceptere. Derfor bør vi ikke støtte denne ændring.

Stihler (PSE).
Hr. formand, jeg vil gerne takke ordførerne og skyggeordførerne for deres arbejde. Som mange kolleger har sagt, er lægemidler noget ganske særligt. Vi skal garantere, at alle disse produkter er sikre og effektive. I forbindelse med diskussionen om den centraliserede procedure mener jeg derfor, at der er behov for fleksibilitet. Vi bør ikke begrænse valgmulighederne, men skabe fleksible muligheder for at vælge mellem de to metoder.
Med hensyn til fornyelse af tilladelser er jeg imod Kommissionens forslag om at afskaffe den femårige fornyelse af markedsføringstilladelserne og basere sig på en styrket lægemiddelovervågning for at sikre produktsikkerhed og beskyttelse. Derfor mener jeg, at det kompromis, man har opnået, er udmærket.
Jeg glæder mig over, at Miljøudvalget afviste tanken om direkte annoncering over for forbrugerne. Vi skal gøre det helt klart, at vi ønsker, at alle patienter skal informeres. Vi ønsker, at alle patienter kan træffe beslutninger på et velinformeret grundlag - derom kan der ikke herske nogen uenighed. Men vi må ikke lade det gå som i USA, hvor de 10 lægemidler, der annonceres mest for, er de 10 bedst sælgende lægemidler. Det er derfor, at ændringsforslagene fra udvalget om, at man ønskede en rapport, samt spørgsmålet om, hvordan patienterne skal informeres, og hvordan informationerne kan forbedres, er så vigtige. Informationsgivningen fra industrien til patienterne varierer fra fremragende metoder og partnerskab med patienterne til situationer, hvor nogle patientorganisationer beskyldes for blot at fungere som en facade for industrien. Vi må sikre den rette balance.
Vi har mulighed for at gøre dette ved revisionen, at forbedre forskningen, sikre arbejdspladser, forbedre patienternes adgang til produkter og forbedre informationen til patienterne. Det er en spændende tid, og jeg ser frem til, at revisionen kommer tilbage til andenbehandlingen.

Arvidsson (PPE-DE).
Hr. formand, de effektive nye lægemidler har skabt en revolution på sundhedsområdet. De har været en stor hjælp for mange patienter. Et eksempel er de moderne lægemidler til bekæmpelse af hjertestop, der ikke blot har øget overlevelsesprocenten, men som også har øget de pågældende menneskers livskvalitet ganske betydeligt.
Da jeg var nyuddannet praktiserende læge for 20 år siden, låste jeg mine oplysninger om lægemidler inde for at undgå uautoriseret adgang. Der er sket meget siden da. I dag kan alle med adgang til internettet og med de fornødne sprogfærdigheder læse om behandlingsprincipper og lægemidler. Denne udvikling er god for sundhedsplejen, ligesom den er et krav fra patientorganisationer. Det er en udvikling, der stiller større krav til lægerne, men en læge vil få det bedste forhold til en patient, der er velinformeret.
Hr. formand, et forsøg på at spærre for eller begrænse oplysninger til patienter passer meget dårligt sammen med principperne om gennemsigtighed i moderne sundhedspleje.
Til slut har jeg en enkelt kommentar til hr. Rod fra Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliance. Deres forslag om dobbelt afprøvning af lægemidler er ikke blot dårligt, men kan også vise sig at være farligt. Revisioner af godkendte lægemidler skal ikke foretages efter fem år, men skal foregå løbende.
Müller, Rosemarie (PSE).
Hr. formand, jeg kan samstemmende fastholde, at det vigtigste mål er at forbedre sundhedsbeskyttelsen, men også at forskningen skal styrkes. Med de forskningsincitamenter, der er planlagt, styrker vi industriens konkurrenceevne og sikrer dermed de ca. 500.000 arbejdspladser i Europa, men vi styrker også udviklingen af nye lægemidler.
Det foreliggende forordningsforslag og de to direktiver indeholder også et krav til den farmaceutiske industri om, at den set i lyset af de næsten optimale rammebetingelser - bilagsbeskyttelsen er intetsteds så høj som i Europa - beviser sin innovationsevne. Patienterne har brug for innovative nye lægemidler og ikke analoge præparater, som belaster vores sundhedssystemer uden at have nogen ekstra nytteværdi for patienterne.
I de videre forhandlinger bør Parlamentet efter min mening ikke tabe de tre mål af syne, nemlig høj sundhedsbeskyttelse, styrkelse af konkurrenceevnen og sikring af arbejdspladserne.

Nisticò (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, jeg vil nu komme ind på nogle flere punkter, som efter min mening er strategiske. Kommissionens forslag om en databeskyttelsesperiode på 10 år plus et år bør efter min mening være en grundsøjle, som der ikke sættes spørgsmålstegn ved. Denne holdning er velafbalanceret og vil give den europæiske industri nye incitamenter og stimuli til fortsat at investere nye ressourcer i at udvikle nogle mere effektive og sikre lægemidler, og den vil endelig give industrien mulighed for at være konkurrencedygtig på internationalt plan.
Også når det gælder kendte lægemidler, er det efter min opfattelse vigtigt med en passende databeskyttelse, såfremt der er nye terapeutiske indikationer. Som jeg sagde før, deler jeg ikke holdningen til bestyrelsens sammensætning, da den efter min mening kun bør være institutionel. Derfor beder jeg Dem om, hr. kommissær, at De sammen med Rådet finder frem til en fornuftig form for bestyrelse, der kan arbejde på en harmonisk måde uden konflikter og uoverensstemmelser.
Når jeg ser f.eks. ændringsforslag 153 og 154, undrer det mig, at man i dette direktiv stadig taler om "plantebaserede helseprodukter". Jeg er ordfører for en anden betænkning, der omhandler plantebaserede helseprodukter, og derfor går jeg ikke ind for ændringsforslag 153 og 154.
Jeg går til gengæld ind for, at vi afskaffer kravet om en genlicensering hvert femte år, hr. formand, som er et alt for bureaukratisk krav. Jeg håber, at vi via et aktivt og operativt lægemiddelovervågningssystem på hele EU's område endelig får indført en konstant overvågning, der foretages af højt kvalificerede personer - vi har mange kliniske farmakologer i Europa - så man lige fra starten bliver opmærksom på eventuelle skadelige bivirkninger.

Müller, Emilia Franziska (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, jeg takker fru Grossetête og fru Müller for deres omfattende betænkninger. I morgen skal vi stemme om den hidtil største ændringspakke for lovgivningen om lægemidler i EU. De centrale mål i denne forbindelser er for det første at sikre en høj sundhedsbeskyttelse og hurtig adgang for patienterne til innovative produkter, for det andet lægemidlernes kvalitet, sikkerhed og effektivitet i Europa og for det tredje den fortsatte fjernelse af handelsbarrierer inden for det indre marked.
Lægemidler skal anvendes hensigtsmæssigt og korrekt. Derfor er det absolut nødvendigt, at der i lovgivningen fastsættes en tydelig skelnen mellem information og reklame. Alle produktinformationer skal kontrolleres videnskabeligt, før de offentliggøres. Bestemmelser for lægemidler skal udelukkende kunne anvendes på produkter, som har en terapeutisk effekt og anvendes terapeutisk. Overlapninger med fødevarelovgivningen skal undgås for at udelukke, at der opstår retsusikkerhed. I den forbindelse er der et akut behov for en klar definition af lægemidler og fødevarer som foreslået i ændringsforslag 11 og 18.
Den industrielle forsknings bidrag med henblik på innovative terapeutiske anvendelser skal anerkendes i form af en rimelig bilagsbeskyttelse for såkaldte originalprodukter. Jeg støtter imidlertid også ændringsforslag 40, som giver allerede eksisterende lægemidler en ekstra bilagsbeskyttelse på tre år i forbindelse med en ny indikation. Også generiske lægemidler, som naturligvis skal opfylde alle krav til kvalitet, sikkerhed og effektivitet, skal kunne etableres på det europæiske marked og markedsføres, umiddelbart efter at beskyttelsesperioden for originalproduktet er udløbet.
Når det gælder godkendelsesproceduren, skal valgmuligheden mellem den centrale og den decentrale procedure bevares, som har eksisteret siden 1995. Den har medført en mærkbar forbedring af effektiviteten i godkendelsesproceduren og ikke ført til den polarisering, som var frygtet. For de mellemstore virksomheder i Europa er det helt nødvendigt, at den gensidige anerkendelse bevares. Det er nødvendigt at skabe et system, som fremmer innovationen til gavn for alle patienter.
Doyle (PPE-DE).
Hr. formand, disse betænkninger drejer sig om meget vigtige spørgsmål, og jeg vil gerne komplimentere begge ordførere. Hele diskussionen om lægemiddelovervågning kontra obligatorisk revision hvert femte år og spørgsmålet om, hvorvidt registreringsproceduren skal centraliseres, eller om vi skal bevare den centraliserede, nationale og gensidige anerkendelsesprocedure, er af stor betydning. Hvis vi indfører visse, nødvendige ændringer, har vi næsten fået det på plads. Det er meget vigtigt, at alle borgere har lige adgang til de nyeste og bedste lægemidler, uanset hvor i Europa de bor. Enten har vi et indre marked, eller også har vi ikke.
Det samme gør sig gældende for irsk kvæg. Det er meget vigtigt, at de får adgang til samme veterinære lægemidler, som det britiske kvæg, men det har de ikke i øjeblikket.
Vi må sikre den rette balance med hensyn til adgangen til generiske lægemidler, innovation og forskning samt lægemiddelvirksomhedernes behov. Dette gælder også Kommissionens forslag om lægemidler, der kun fås på recept. Jeg vil bede kommissæren tage hensyn til det kompromis, der blev foreslået af Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik, og som sikrer en afbalanceret løsning på dette område, for Kommissionens forslag har skabt store problemer i mange lande, navnlig i Det Forenede Kongerige og Irland.
MRL-forordningen fra 1990 trådte i kraft i 1992, og mange lande var omfattet af en undtagelsesbestemmelse frem til den 1. januar 2000. Dette betød, at hundreder af veterinærmedicinske produkter blev fjernet fra markedet og kolossale velfærdsproblemer i Europa for mindre dyrearter - herunder heste - gennem mange år. Industrien skal have lov til at markedsføre veterinærmedicinske produkter til heste, der ikke har MRL'er, og disse skal anvendes trinvist, med registrering af behandlingen og udelukkelse fra fødevarekæden. Ændringsforslag 65 er nødvendigt, idet det sikrer, at dette princip, som støttes gennem ændringsforslag 10 fra Miljøudvalget, kædes sammen med Kommissionens beslutning 2000/68/EØF om medicinpas, som ændrer beslutning 93/623/EØF.
Jeg vil bede kommissær Liikanen kigge særligt nøje på beslutning 2000/68/EØF om medicinpas. Vi må være konsekvente her. Ud over at lytte til de kvalificerede folk i generaldirektoratet skal De også lytte til de veterinære eksperter i marken og inden for forskningen. Ingen forbrugere ønsker at påføre dyr unødvendig smerte og lidelse af hensyn til fødevarekæden eller gøre dyrlægerne til kriminelle. Vi har før begået fejltagelser på dette område. Så vi må passe på.

Liese (PPE-DE). -
Hr. formand, kære kolleger, hr. kommissær, jeg støtter principielt Kommissionens forslag og betænkningerne fra fru Grossetête og fru Müller. På nogle punkter vil jeg dog argumentere for en anden holdning. Et punkt er slet ikke blevet nævnt i debatten endnu, selv om det efter min opfattelse er ret vigtigt. Kommissionen foreslår, at receptpligten for medicin også skal harmoniseres i den decentrale procedure. Jeg tror, at det er et skridt i den rigtige retning, men vi skal passe på, vi ikke smider barnet ud med badevandet. Her bør vi efter min mening være forsigtige, for hvis det ender med, at alle lægemidler, som i dag sælges frit, bliver receptpligtige, så er det problematisk for forbrugerne og ufornuftigt, hvad omkostningerne i sundhedssystemet angår. Derfor beder jeg Dem støtte ændringsforslag 151, som jeg har stillet sammen med nogle kolleger.
Det andet vigtige punkt er allerede blevet nævnt mange gange, men det kan ikke gøres for tit. Vi må finde en ordning, som er acceptabel for de mellemstore farmaceutiske virksomheder. Vi kan ikke skabe en lovgivning, som det i sidste ende kun er globale aktører som Pfizer, der kan opfylde. Vi har brug for regler, som er tilpasset de mellemstore virksomheder. I den forbindelse er mange aspekter vigtige, f.eks. det ændringsforslag, som hr. Nisticò har stillet. Tre års bilagsbeskyttelse for en ekstra indikation - det kan de mellemstore virksomheder nemlig nok bedre realisere end bilagsbeskyttelse for en helt ny substans.
I udvalget har jeg talt imod pilotprojektet om information og reklame, fordi jeg ikke kan se, hvorfor vi for tre specielle indikationer skal have en udvidelse af informationen, mens vi på andre områder får en langt strengere ordning. Vi har brug for informationer for alle indikationer og for alle sygdomme, og reklame for receptpligtig medicin bør under ingen omstændigheder tillades. Derfor er jeg enig i udvalgets afgørelse. På nogle punkter har udvalget dog skudt over målet og sagt, at også informationer, som den farmaceutiske industri kan give i dag, ikke længere skal være tilladte. Det må vi rette op på ved afstemningen i morgen.
Til slut vil jeg opfordre Kommissionen til meget hurtigt at stille et forslag vedrørende lægemiddelsikkerhed for børn. Jeg ved, at de tilstedeværende medarbejdere fra Kommissionen og også kommissæren finder dette emne meget vigtigt, men vi har ventet længe på et konkret lovgivningsforslag. Jeg vil bede Dem komme med det endnu i år.
Grossetête (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, tillad mig efter at have lyttet til mine kolleger her til formiddag at gøre Dem opmærksom på et efter min mening meget vigtigt punkt, nemlig de nye virksomme stoffer. Jeg ønsker sammen med Kommissionen, at godkendelsen af markedsføringen af disse nye virksomme stoffer sker via en centraliseret procedure, og jeg ønsker i den forbindelse at minde mine kolleger og særligt mine tyske kolleger om eksemplet med sjældne lægemidler.
De kan sikkert godt huske, at vi i starten af vores parlamentsperiode stemte om en forordning om sjældne lægemidler, som er lægemidler til behandling af sjældne sygdomme. Men denne politik om sjældne lægemidler, som er en succes i Europa, forudsætter, at alle ansøgninger om godkendelse til markedsføring af disse lægemidler går over den centraliserede procedure. Da vi ved, at forskningen inden for sjældne lægemidler sker i de små og mellemstore virksomheder, bliver det efterfølgende således, at de små og mellemstore virksomheder alle tyr til ansøgninger om godkendelse til markedsføring, i henhold til den centraliserede procedure, som forvaltes af Det Europæiske Agentur i London. Derfor er Deres argument til fordel for den decentraliserede procedure inden for nye virksomme stoffer et argument, som ikke holder, og som ikke gælder for os i dag. Tænk over det.
Ved afstemningen i morgen skal De tænke på, hvad De vil sige til Deres medborgere, når de spørger, hvad De har gjort. Har jeg virkelig stemt, så jeg har sikret en bedre beskyttelse af sundheden? Har jeg virkelig sigtet efter det væsentlige mål, nemlig at forbedre folkesundheden? Er alle mine bestræbelser og alle mine stemmer gået i den retning? Kære kolleger, jeg opfordrer Dem derfor til at tænke grundigt over Deres stemme i morgen. Vi bør helt sikkert fremme en forbedring af sundheden og lighed for borgerne i forbindelse med sundhed.
Liikanen
Hr. formand, dagens forhandling har været meget lærerig og viser, at mange af Parlamentets medlemmer er meget engagerede i disse spørgsmål.
Der er blevet rejst en række interessante spørgsmål. Jeg vil kommentere de spørgsmål, som de tilbageværende medlemmer har rejst. Det er uheldigt, at medlemmerne ofte er forsvundet, når jeg skal til at svare - jeg håber ikke, at det er en upassende bemærkning.
Jeg vil kommentere seks grupper af ændringsforslag. Først om udvidelsen af anvendelsesområdet for den centraliserede procedure. Fru Grossetête fremlagde hele spørgsmålet meget fint. Hele tankegangen bag denne procedure går ud på at garantere, at varerne leveres hurtigt, ligeligt og til gavn for alle patienter i Europa. Hvis vi ikke har en centraliseret procedure, når de 10 nye medlemsstater kommer med, bliver der kolossal ulighed.
Vi tager bemærkningen om SMV meget alvorligt, og derfor er vi rede til at undersøge muligheden for konkrete foranstaltninger, der kan lette byrden på de små og mellemstore virksomheder, f.eks. en nedsættelse af afgifterne, direkte videnskabelig rådgivning fra agenturet i London eller administrativ støtte.
Kommissionen er også overbevist om, at det udvidede anvendelsesområde for den centraliserede procedure for humanmedicinske og veterinærmedicinske produkter vil være til gavn for såvel de europæiske borgere som de europæiske virksomheder. Derfor kan Kommissionen ikke acceptere de ændringsforslag, der medfører en indskrænkning af den centraliserede procedure.
Det andet spørgsmål drejer sig om balancen mellem innovation og konkurrencen fra generiske lægemidler. Det er et meget følsomt spørgsmål. Det vil jeg gerne drøfte mere indgående. Med hensyn til det amerikanske system, som fru Corbey nævnte, skal vi huske, at vi ikke kun kan sammenligne et enkelt aspekt. I USA er markedet for lægemidler fuldstændig dereguleret, og der annonceres direkte over for forbrugerne. Det er ikke det, vi foreslår. Vi forsøger at finde den rette balance gennem databeskyttelse. Vi foreslår noget, som Kommissionen har afvist at foreslå i årevis - nemlig Bolar-systemet for generiske lægemidler, hvilket naturligvis betyder øget konkurrence inden for sektoren, når et patent er udløbet, og samtidig lavere priser og mistede indtægter for dem, der har udviklet lægemidlet. Det er klart bedre for forbrugeren. Det er utroligt vigtigt at holde fast i det.
For det andet vil vi for at skabe ligevægt samtidig foreslå en løsning vedrørende databeskyttelse, der indebærer en periode på 10 år, og hvis der er indikationer, der skal undersøges på et senere tidspunkt, 10 plus et.
Jeg tror ikke, at de europæiske virksomheder har mistet markedsandele, at der findes færre innovative lægemidler og mindre forskning på området, og at dette er i de europæiske patienters interesse. Jeg tror simpelthen ikke på det. Jeg er sikker på, at vi må forsøge at acceptere, at vi kan forsvare to eller tre spørgsmål af offentlig interesse på samme tid. Folkesundheden har højeste prioritet, men vi må også støtte fornyelse inden for forskningen i Europa. Hvis vi ikke støtter den, vil vi se en permanent nedgang inden for alle sektorer. Det er de forskningsintensive områder, der skaber arbejdspladser, udvikling og velstand og giver os mulighed for at påtage os vores globale ansvar. Så vi skal forsøge at håndtere begge spørgsmål samtidig. Det er ikke altid nogen nem balance. Det har vi gjort efter grundige overvejelser.
Det forsøger man at ændre gennem nogle af ændringsforslagene, og dem er vi imod. F.eks. ønsker man i ændringsforslag 34 at give yderligere fordele til generiske lægemidler og svække innovationen. Hvis vi skal bevare ligevægten, kan vi ikke støtte det. På den anden side opfordrer man i ændringsforslag 40 og 92 til yderligere databeskyttelse i tre år i to situationer. For det første når der udvikles en ny indikation for et gammelt lægemiddel, og for det andet når en virksomhed indsender dokumentation med henblik på at ændre et lægemiddels status fra receptpligtigt til ikke-receptpligtigt. Disse ændringsforslag skal ses i sammenhæng med hele databeskyttelsesordningen.
Med hensyn til yderligere databeskyttelse ved skift af status er vi enige i, at dette ikke er nogen ubegrundet anmodning. Dette vil øge udbuddet af ikke-receptpligtige lægemidler. Derfor kan vi acceptere princippet bag ændringsforslag 92, men vi fastholder vores ret til at undersøge varigheden af den yderligere beskyttelse.
Hvad angår den ekstra databeskyttelse for gamle produkter, vil det føre til et forslag om at udvide databeskyttelsen til langt mere end 10 år - helt nøjagtigt op til 14 år. Derfor kan vi ikke acceptere ændringsforslag 40.
Det tredje spørgsmål vedrører bedre information til patienterne. Jeg er lidt utilpas ved denne diskussion, fordi jeg også er imod det forslag, som mange medlemmer går imod, nemlig den amerikanske model. Et medlem sagde f.eks., at i USA er de 10 mest udbredte lægemidler de samme, som der annonceres mest for. I det mindste blandt de fem lægemidler, der annonceres mest for, vil ingen have ret til at deltage i pilotprojektet.
Et pilotprojekt betyder ikke direkte annoncering. Det er kun oplysninger, som er valideret af de kompetente myndigheder, som kan videresendes efter anmodning fra patienten eller patientorganisationerne. Det er i orden, at man er imod den direkte annoncering over for forbrugerne efter amerikansk mønster. Det er ikke det, vi foreslår.
Vi har en situation, hvor der findes store mængder af information på internettet, som ikke er valideret, og som gør forbrugerne utroligt usikre, hvor man koncentrerer sig om produkter, der ikke er på markedet, og som forvirrer mange borgere, når de konsulterer deres læge. Fordi vi ikke kan stoppe det, ønsker vi at tilbyde muligheden for adgang til oplysninger, der er validerede i henhold til klare retningslinjer, som er accepteret af Kommissionen, og som overvåges, gennemgås og kontrolleres af Agenturet for Lægemiddelvurdering. Jeg forstår godt, at man er imod det amerikanske system, men vi har aldrig foreslået det. Derfor kan vi ikke støtte ændringsforslag 101 og andre med samme formål.
Det fjerde spørgsmål vedrører effektivitet. Nogle ændringsforslag drejer sig om relativ effektivitet. Heri foreslås det, at en yderligere terapeutisk værdi skal overvejes som kriterium for godkendelse af et lægemiddel - sammen med kvalitet, sikkerhed og effektivitet. Kommissionen mener ligeledes, at spørgsmålet om relativ effektivitet er af stor betydning, fordi den kan bidrage til at skabe den type af innovation, der giver patienterne betydelige fordele.
En tilladelse afhænger af et positivt forhold mellem fordele/risici og af kvaliteten, sikkerheden og effektiviteten af selve lægemidlet. Den relative effektivitet er ikke en grund til at nægte markedsadgang.
Kommissionen kan støtte tanken om, at den relative effektivitet skal vurderes på EU-niveau, og kan acceptere principperne bag nogle af ændringsforslagene om dette, såsom ændringsforslag 4 og 100. Kommissionen kan imidlertid ikke acceptere ændringsforslag, der betyder, at relativ effektivitet indføres som et fjerde kriterium for opnåelse af markedsføringstilladelse.
Den femte gruppe af ændringsforslag vedrører den juridiske status. Kommissionen foreslår, at betingelserne vedrørende levering - med eller uden recept - skal fastlægges under proceduren for gensidig anerkendelse. Dette vil naturligvis føre til en harmoniseret juridisk status i EU for alle produkter, der godkendes ad denne vej.
Kommissionen mener fortsat, at det er korrekt at medtage juridisk status i proceduren for gensidig anerkendelse. Men Kommissionen forstår bekymringen for, at dette kan føre til en situation, hvor for mange produkter klassificeres som receptpligtige lægemidler på grund af en slags "laveste fællesnævner"effekt blandt medlemsstaterne.
Endelig følger vores forslag om Det Europæiske Agentur for Lægemiddelvurdering de retningslinjer, som blev opstillet for Den Europæiske Fødevaresikkerhedsautoritet på det tidspunkt, hvor vi stillede vores forslag. I henhold til ændringsforslag 16 bringes Lægemiddelagenturets bestyrelse i overensstemmelse med den model, der til sidst blev vedtaget for Fødevaresikkerhedsautoriteten, og Kommissionen kan støtte dette ændringsforslag.
Endelig vil jeg kort gentage, at Parlamentet har fået en skriftlig redegørelse for Kommissionens holdning til de enkelte ændringsforslag

Formanden.
Mange tak, hr. kommissær.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.
SKRIFTLIG ERKLÆRING (ARTIKEL 120)

Thomas-Mauro (NI)
Det er en kendsgerning, at lægemiddelpolitikken bliver bestemt på europæisk plan. Det handler om at følge denne udvikling uden at ødelægge de nationale sundhedssystemer og samtidig respektere kravet om den højeste sikkerhed. 
Hvad angår humanmedicinske lægemidler, indgår ændringsforslag 71, som jeg har stillet, i denne tankegang. Det sigter mod at tage ved lære af den katastrofale Bayer-sag på et tidspunkt, hvor de problemer, som cerivastatin medførte, igen bliver taget op i USA.
Det handler om at tænke over nødvendigheden af at standardisere de procedurer, der gælder for kliniske og prækliniske forsøg. Hvis sporbarheden sikres bedre ved markedsføringsproceduren, vil sikkerheden for patienterne i Europa blive mere troværdig.
I en troværdig anvendelse af den centraliserede markedsføringsprocedure for lægemidler kan der ikke ses bort fra en sådan fremgangsmåde.
Jeg er dog imod en fuldstændig fjernelse af den decentraliserede procedure udelukkende til fordel for den centraliserede procedure for markedsføringstilladelser. Valget mellem disse to procedurer skal bevares, så Det Europæiske Agentur ikke sætter en stopper for de beføjelser, som vores nationale agenturer har.
Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er indstilling ved andenbehandling (A5-0327/2002) fra Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om Rådets fælles holdning med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets forordning om dyresundhedsmæssige betingelser for ikke-kommerciel transport af selskabsdyr og om ændring af Rådets direktiv 92/65/EØF (Ordfører: Jillian Evans).

Evans, Jillian (Verts/ALE)
. (EN) Hr. formand, formålet med denne forordning er at sikre konsekvente regler for transport af husdyr, det, vi normalt kalder pasordningen for selskabsdyr. Det er en meget glædelig udvikling, som har stor betydning for hverdagen for mange EU-borgere, der tidligere har været forhindret i at rejse, fordi de ikke kunne tage deres kæledyr med sig. At Kommissionen har været i stand til at fremsætte et sådant forslag er udtryk for den utrolige succes, man i de seneste år har haft med rabiesbekæmpelsen. Tallene er nok en gentagelse værd: Tilfældene blandt katte og hunde er faldet fra næsten 500 i 1991 til kun 5 i 1998.
Efterhånden som medlemsstaterne begyndte at indføre deres egne regler om øget bevægelighed for selskabsdyr, blev det klart, at der var behov for et europæisk system for at gøre tingene lettere for ejerne og undgå forvirring. Jeg er glad for, at man i Parlamentets ændringsforslag, som blev medtaget i den fælles holdning, udtrykte ønske om detaljerede oplysninger til forbrugerne, således at de kan træffe de nødvendige forberedelser, før de rejser.
Jeg vil gerne henlede opmærksomheden på nogle af de centrale spørgsmål. Først retsgrundlaget. Medlemmerne kan sikkert huske, at dette var et af de store spørgsmål ved førstebehandlingen. Kommissionen foreslog et dobbelt retsgrundlag, mens Parlamentet mente, at der skulle anvendes et enkelt retsgrundlag, idet hovedsigtet med forordningen var at beskytte folkesundheden. Men efter at have modtaget den fælles holdning accepterede Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik det dobbelte retsgrundlag.
For det andet, handel. Selv om Rådet har medtaget foranstaltninger vedrørende handel i forordningen, på Parlamentets anmodning, er forskellen mellem kommerciel og ikke-kommerciel transport stadig ikke defineret tilstrækkeligt klart. Rådets forslag om, at man højst må transportere fem dyr i henhold til denne forordning, er udmærket. Men hvis forordningens hovedformål er at beskytte folkesundheden, er antallet af transporterede dyr ikke relevant. Derfor har vi stillet ændringsforslag om, at henvisningen til det maksimale antal skal fjernes.
For det tredje, identifikation. Parlamentet har tidligere opfordret til, at man skulle anvende transpondere, der var i overensstemmelse med ISO-standarden, og at ejerens navn og adresse skulle medtages. Kommissionens og Rådets forslag gav mulighed for at anvende andre typer af transpondere, når blot ejeren medbragte et instrument, der gjorde det muligt at aflæse oplysningerne. Da ISO-chips ikke kan fås i alle lande, er Miljøudvalget gået med til at fjerne kravet om, at udstyret skal være i overensstemmelse med ISO-standarden, men ønsker fortsat, at ejeroplysningerne skal være med. Dette vil bidrage til at bekæmpe smugling af kæledyr. Vi er overbevist om, at elektronisk identifikation er mere effektiv, human og pålidelig end tatoveringer, og at man udelukkende bør acceptere mikrochips efter overgangsperioden på otte år.
Det fjerde punkt vedrører unge dyr. Udvalget har genfremsat ændringsforslagene, hvor det forbydes at transportere dyr under tre måneder, der ikke opfylder kravene i ordningen. Dette vil ikke gælde Det Forenede Kongerige, Irland og Sverige, men alle de øvrige medlemsstater. Jeg mener ikke, at myndighederne har mulighed for at udføre korrekt kontrol af unge dyr, f.eks. at sikre, at de er forblevet på deres fødested eller ikke har været i kontakt med vilde dyr. Dette skaber derfor et smuthul for handel med især hundehvalpe og kattekillinger.
Det femte punkt vedrører inddragelsen af Parlamentet. Adskillige af vores ændringsforslag vedrører Parlamentets deltagelse i beslutningsprocessen, såsom udvidelsen af overgangsordninger for de tre følsomme medlemsstater samt komitologi - hvor vi vil fastholde Parlamentets ret til at blive hørt.
Endelig IOE's internationale zoosanitære kodeks. Udvalget har fastholdt kravet om hensyntagen til IOE-kodeksen, når der skal tages beslutning om tredjelandes sundhedsstatus inden for ordningen. Dette har givet anledning til en del debat. Jeg er klar over, at Rådet mente, at IOE-kodeksen ville betyde, at store dele af EU faldt uden for ordningen om fri bevægelighed for dyr, navnlig efter udvidelsen. Jeg ved også, at lande som Det Forenede Kongerige er på vej væk fra en rabiesfri status, fordi det ville udelukke f.eks. Canada og USA, men udvalget har besluttet at anlægge en forsigtig holdning.
Jeg mener, at alle disse spørgsmål kan afklares uden de helt store vanskeligheder, og jeg beder Parlamentet om at støtte Miljøudvalgets holdning. Jeg må sige, at jeg er skuffet over, at det trods mine store anstrengelser ikke var muligt at nå til enighed med Rådet inden andenbehandlingen, og jeg er meget taknemmelig over for skyggeordførerne fra de andre grupper, formandskabets repræsentanter og Kommissionen for deres samarbejdsvilje i diskussionerne gennem de sidste tre uger. Efter min mening har Parlamentet anlagt en yderst konstruktiv holdning, og den linje vil vi fortsætte med henblik på at nå frem til en aftale hurtigst muligt.

Byrne
Hr. formand, først vil jeg gerne takke ordføreren, fru Evans, og Miljøudvalget for betænkningen om Rådets fælles holdning. Jeg glæder mig over, at betænkningen er udtryk for en generel accept af sikkerheden i de tekniske bestemmelser vedrørende forvaltning af rabiesrisikoen, selv om der fortsat er uenighed om nogle punkter, som kræver yderligere præcisering.
De væsentligste forskelle mellem det oprindelige forslag, som blev forelagt Parlamentet ved førstebehandlingen, og den fælles holdning, vi har foran os i dag, falder i tre kategorier. Først er der bestemmelsen, der gør det lettere at transportere unge dyr mellem medlemsstater med samme status. For det andet bestemmelserne vedrørende en revurdering af de særlige bestemmelser for transport til Irland, Det Forenede Kongerige og Sverige inden for en periode på syv år. For det tredje bestemmelserne om ændring af bestemmelserne vedrørende handel, således at disse tilpasses bestemmelserne vedrørende ikke-kommerciel transport - for at imødekomme Parlamentets ønske fra førstebehandlingen.
Jeg vil gerne gå nærmere ind på ændringsforslagene i betænkningen. De kan deles op i to kategorier - tekniske ændringsforslag og institutionelle ændringsforslag. Jeg vil begynde med de ni tekniske ændringsforslag.
Ændringsforslag 1 og 6 kan skyldes en misforståelse. Fastsættelsen af det maksimale antal dyr har kun til formål at sikre, at man kan sondre mellem kommercielle transporter og andre ikke-kommercielle transporter. Det er ikke tænkt som en skillelinje mellem to forskellige typer af regler - de samme regler skal gælde kommercielle og ikke-kommercielle transporter. Så det vil være forkert at sige, at en grænse på f.eks. fem vil udgøre en trussel mod folkesundheden. Rent faktisk betyder det, at hvis antallet overstiger fem, træder de kommercielle regler i kraft, men under fem finder reglerne i dette udkast anvendelse.
Ændringsforslag 3 og 4 vil føre til et forbud mod transport af unge dyr under vaccinationsalderen mellem andre medlemsstater end Det Forenede Kongerige, Irland og Sverige, for hvilke der gælder særlige bestemmelser.
Konklusionen på diskussionen med Rådet var, at disse transporter af unge dyr altid har været tilladt, at de udgør en ubetydelig risiko, og at denne fleksibilitet må bevares. Ellers vil transporten af disse dyr i høj grad blive vanskeliggjort. Derfor kan vi ikke acceptere ændringsforslag 1, 3, 4 og 6.
I ændringsforslag 7, 8 og 9 foreslås det at indføre importbestemmelser svarende til dem, der gælder for transport inden for Fællesskabet, for tredjelande, der er rabiesfri i henhold til definitionen i IOE-kodeksen. Som allerede nævnt ved førstebehandlingen er dette ikke i overensstemmelse med den metode for risikoanalyse, vi er nødt til at benytte, så disse ændringsforslag kan vi ikke acceptere. Det vil rent faktisk ikke være i overensstemmelse med de gældende bestemmelser for transport inden for Unionen, idet nogle medlemsstater ikke er "rabiesfri" i henhold til definitionen i IOE-kodeksen, selv om rabies hos husdyr er under kontrol på deres område, som fru Evans nævnte. Vi må derfor anvende en tilsvarende fremgangsmåde for tredjelande, hvor omstændighederne er de samme. Endelig kan Kommissionen acceptere ændringsforslag 2 og 13 blandt de tekniske ændringsforslag.
Næsten alle medlemsstater betragter brugen af mikrochips som en pålidelig identifikationsmetode, og jeg ser positivt på en automatisk harmonisering efter en overgangsperiode på otte år.
Nu vil jeg gå over til de syv institutionelle ændringsforslag. I kompromisets ånd vil Kommissionen se positivt på ændringsforslag 5, som har til formål at indføre en fælles beslutningsprocedure vedrørende forlængelsen af specifikke bestemmelser for Det Forenede Kongerige, Irland og Sverige. Kommissionen kunne også have accepteret ændringsforslag 16 som et alternativ til ændringsforslag 12, og derfor beklager jeg, at det ændringsforslag blev trukket tilbage.
Med ændringsforslag 12 fratages Kommissionen uden grund enhver mulighed for at foreslå foreløbige foranstaltninger, mens ændringsforslag 16 ville have givet mulighed for at gøre dette på en rimelig måde. Derfor kan jeg ikke acceptere ændringsforslag 12.
Jeg kan heller ikke acceptere de fire andre ændringsforslag. Ændringsforslag 10 og 11 vil begrænse Kommissionens udøvende beføjelser til "tekniske" aspekter. Denne ordlyd ville ganske givet føre til juridiske slagsmål om tolkningen af udtrykket "teknisk", som ikke defineres i lovgivningen. Dette vil hindre en forsvarlig forvaltning og en effektiv gennemførelse af forordningen. Ændringsforslag 14 og 15 kan ikke accepteres, fordi de strider mod den institutionelle aftale. Jeg vil også gerne henlede Deres opmærksomhed på, at de ikke er i overensstemmelse med det dobbelte retsgrundlag for forordningen.
Jeg håber, at jeg har givet en tilstrækkelig forklaring på ræsonnementet bag min holdning til ændringsforslagene.

Arvidsson (PPE-DE).
Hr. formand, bestemmelserne vedrørende dyrs sundhed i forbindelse med transport af kæledyr er særdeles vigtige for de medlemsstater, der i dag er fuldstændig fri for rabies. Ikke desto mindre mener jeg, at det er vigtigt at gøre det lettere for familier og enkeltpersoner, der medbringer et kæledyr, at bevæge sig og krydse grænserne inden for EU.
Jeg er glad for, at Rådet i sit forslag har taget hensyn til de synspunkter, der kom frem under Parlamentets førstebehandling af sagen. Jeg kan ikke forstå, at der i dag gælder andre dyresundhedsbestemmelser, når kæledyr transporteres i kommercielt øjemed inden for EU. Risikoen for rabiesinfektion kan ikke være væsentlig forskellig, blot fordi formålet med kæledyrets rejse er et andet. Det er derfor nødvendigt, at sundhedsbestemmelserne vedrørende transport af kæledyr i kommercielt øjemed tilpasses dette direktiv.
Endelig vil jeg, hr. formand, takke fru Evans for det udmærkede arbejde, hun har udført i denne sag.

Whitehead (PSE).
Hr. formand, denne foranstaltning har stor betydning for de lande - Det Forenede Kongerige, Irland og Sverige - som nu bringer deres regler for transport af kæledyr i overensstemmelse med praksis andre steder i Fællesskabet. I lighed med ordføreren mener jeg, at det er en skam, at vi ikke kunne nå til enighed inden forligsproceduren, men jeg har forståelse for forskellene. Nogle af de forskelle vil komme til udtryk i denne forhandling, og jeg er stadig uenig med ordføreren på et par punkter, hvilket hun allerede har erkendt.
For de lande, der har hindret indførsel af dyr, hvor der kan være risiko for rabies, uden en lang karantæneperiode, er dette på en måde en tillidshandling. Det er blevet muligt, fordi vi nu har effektive vaccinationsmetoder, som kan registreres ved hjælp af transponderen. Vi har for nylig hørt nogle dyrlæger argumentere for en forlængelse af tatoveringsprincippet, idet de hævdede, at transponderen kan fjernes ad kirurgisk vej eller på anden måde nulstilles. Jeg kan ikke godtage de argumenter. Der er bred enighed mellem Kommissionen og alle Parlamentets medlemmer om, at vi bør gå i retning af en tilpasning.
Jeg deler ordførerens ønske om, at transport af unge dyr, som i det mindste indebærer en vis risiko, skal være underlagt de samme bestemmelser som andre kategorier. Jeg har ikke kunnet følge argumenterne imod dette, bortset fra at det på en eller anden måde kan påvirke handlen med dyr. Men som kommissæren udmærket ved, har handlen med dyr, når den ikke kontrolleres effektivt, ført til fortsættelse af nogle alvorlige overtrædelser i Fællesskabet i de senere år. Jeg mener ikke, at det er et overbevisende argument.
Jeg er imidlertid enig med Kommissionen og ikke med ordføreren vedrørende ændringsforslag 7, 8 og 9. Det strider mod vores egne interesser at indføre ændringsforslag, som i realiteten vil begrænse transporten af dyr mellem nogle af de nuværende medlemsstater, samtidig med at ordningen udvides - hvilket Det Forenede Kongerige og andre lande med de samme begrænsninger ønsker - til lande, der ikke er rabiesfri. For USA og Canada ser vi f.eks. ikke nogen grund til at indføre de yderligere hindringer, der nævnes i ændringsforslag 7, 8 og 9.
Vi er imidlertid enige med ordføreren i spørgsmålet om komitologi. Jeg glæder mig over kommissærens forsikring om, at man vil indføre en hensigtsmæssig ændring, der giver mulighed for, at Parlamentet får forelagt alle forslag til revisioner.
Sammenfattende vil jeg sige, at selv om dette for mange er en ubetydelig foranstaltning, som ikke vil betyde det store i de lande, hvor dyr rutinemæssigt krydser EU's indre grænser, vil de mennesker, som sætter pris på kæledyr som livsledsagere, hilse denne foranstaltning velkommen.

Bernié (EDD).
Hr. formand, denne forordning skaber problemer i den udstrækning, hvor den i forbindelse med dyreidentifikation forpligter til brugen af elektroniske chips, som menes at være sikre, og ophævelse af systemet med tatoveringer til fordel for effektiviteten, modernismen og dyrevelfærden.
Men doktor Mouthon, som er professor ved den veterinære skole i Maison-Alfort i Frankrig, har rejst alvorlig tvivl om denne metodes troværdighed. Den 21. marts 2002 påviste han over for embedsmænd, hvor nemt det var at deaktivere chipsene og gøre dem ulæselige ved hjælp af et enkelt elektrisk apparat, der frembringer en magnetisk stråling. Og det hele sker uden spor og helt smertefrit. Jeg står til Deres rådighed med denne embedsmandsvurdering. Den bekræfter på den anden side, at chippen kan bevæge sig inde i dyrets krop, som radiografer, medicinske rapporter og kirurgiske undersøgelser har påvist, og at chippen kan fjernes med en enkel hobbykniv, som det er blevet vist i forbindelse med afsløring af handler.
Ydermere vil denne lidet troværdige procedure tredoble omkostningerne vedrørende identifikation: ca. 22 euro for en traditionel tatovering, og næsten 70 euro for en chip, med et obligatorisk besøg hos dyrlægen, som indtil nu har bevaret monopolet på identifikationen. Denne afskrækkende omkostning vil straffe millioner af hunde- og katteejere - særligt de mindst begunstige personer, for hvem kæledyret er en trøst - mens der i Frankrig, som ordføreren nævnte, findes et billigt og troværdigt centralt register, som i lang tid har fungeret godt, og som gør det muligt at få en sikker identifikation og en lettere efterforskning i forbindelse med forsvundne dyr. Jeg mener, at det må være det gældende mål. Men hvorfor skal alt harmoniseres, særligt hvis det er for at rette sig ind efter den mindst troværdige metode? Lad os på dette lidet strategiske felt lade subsidiariteten få frit spil sig og forene de to systemer.
Formanden.
Mange tak, hr. kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 11.30.
(Mødet udsat kl. 11.20 og genoptaget kl. 11.30)
Dell'Alba (NI)
De tre betænkninger, som jeg har udarbejdet, hænger meget tæt sammen. Derfor vil jeg, inden jeg taler om den betænkning, der skal under afstemning i Europa-Parlamentet, indlede med kort at gøre status.
Disse tre betænkninger stammer direkte fra vedtagelsen af den finansforordning, der træder i kraft den 1. januar 2003, og som kræver samtidig vedtagelse af de finansielle rammeforordninger vedrørende de decentrale agenturer. Der er 16 af disse forordninger, hvor fire hidrører fra den fælles beslutningsprocedure, og 12 fra en høringsprocedure.
Den nye finansforordning er startskuddet for en grundlæggende reform af de europæiske institutioners budgetmæssige og finansielle forvaltning. Den målsætning, som Budgetudvalget indtil nu har fulgt, er hovedsageligt at sikre, at denne nye forordning ligeledes bliver gældende for Fællesskabets instanser.
Derfor foreslås de samme ændringsforslag for de enkelte agenturer, og dette gælder for de tre betænkninger. Ændringsforslagene begrænser sig til at indføre princippet om åbenhed, der traditionelt er støttet af Europa-Parlamentet, forudgående information fra budgetmyndigheden og forpligtelsen til at udarbejde et budget, der skelner mellem de operationelle udgifter og de administrative udgifter.
Nu stemmes der om fire betænkninger, der er baseret på den fælles beslutningsprocedure. Vi har ligeledes stillet et ændringsforslag, som sigter mod at forene vedtagelsen af forordningen med en forudgående beslutning fra det siddende Råd. Jeg ønskede virkelig at sige dette, for jeg vil senere opfordre Dem til ikke at stemme for den lovgivningsmæssige beslutning.
Dell'Alba (NI)
Hr. formand, vi kan stemme om denne anden betænkning. Jeg vil blot tilføje, at vi i beslutningen tog fuldt hensyn til de bekymringer, som Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender havde givet udtryk for vedrørende den fremtidige forordning om Det Europæiske Politiakademi.
Dell'Alba (NI)
Hr. formand, det er sidste gang, jeg tager ordet.
Jeg vil blot gøre mine kolleger opmærksom på et punkt på vegne af Budgetudvalget. Jeg foreslår, at De går frem, som De allerede har gjort i andre tilfælde vedrørende finansforordningen, nemlig at stemme for ændringsforslaget og udsætte afstemningen om lovforslaget. Vi har de gældende procedurer om fælles beslutning. Vi venter på svar fra Rådet. Vi mener, at det er godt, at denne procedure bliver foreslået, som vi allerede har fulgt flere gange, og som består i at stemme for ændringsforslagene og udsætte afstemningen om forslaget.
Deprez (PPE-DE)
Hr. formand, eftersom Europa-Parlamentet lige har forkastet initiativet, og eftersom Rådet ikke er til stede, mener jeg, at vi nu skal gå over til afstemningen om den lovgivende beslutning og stemme for den.
Formanden.
Det glæder mig at kunne meddele Dem, at en delegation fra Puerto Ricos Senat har taget plads i den officielle loge. Delegationen ledes af Antonio Fas Alzamora, som er formand for Puerto Ricos Senat, og består af tre medlemmer af Senatet.

Kære hr. formand, jeg vil gerne byde Dem og Deres delegation hjerteligt velkommen. Jeg har fået at vide, at De har en række vigtige møder med medlemmer af Parlamentet her i Strasbourg. På hele Parlamentets vegne ønsker jeg Dem et behageligt ophold. Tak, fordi De kom.

Formanden. Afstemningen er afbrudt. Den vil blive genoptaget efter det højtidelige møde.
(Mødet udsat kl. 11.56 og genoptaget kl. 12.36)

Patakis (GUE/NGL)
Vi vil selvfølgelig stemme for betænkningen, som i øvrigt vedrører Portugal, men vi vil gerne benytte lejligheden til at understrege, at Grækenland på oprørende vis er blevet forfordelt ved fordelingen af mælkekvoter, og at Kommissionen snarest muligt bør stille forslag om at fordoble mælkekvoten til Grækenland, så der kan rettes op på den uretfærdige fordeling.
Ikke alene dækker den produktionskvote, der er fastsat for Grækenland - ca. 700.000 t - ikke behovet på det indenlandske marked, som er på over 1.100.000 t, men hvis den overskrides, koster det også producenterne enorme medansvarsbøder. På samme tid har store kendte mælkeindustriforetagender tjent formuer og høstet et enormt udbytte på bekostning af producenterne - som tvinges til at sælge mælken til lavere og lavere priser - ved at hæve de priser, som forbrugerne skal betale for varen. På denne måde er kvægavlerne i Grækenland dømt til undergang, og grækerne tvinges til at drikke importerede, langtidsholdbare produkter, fordi man ikke kan nå at transportere frisk mælk fra EU-landene til Grækenland, selv om landet har mulighederne for at øge produktionen og dække behovet for frisk mælk.
Vi kræver en retfærdig omfordeling af kvoterne baseret på befolkningstal, forbrugernes behov og produktionsmulighederne.

Belder (EDD)
. (NL) Jeg har ikke stemt for Fiori-betænkningen. Jeg har undladt at stemme af to årsager.
Først og fremmest er det ikke fornuftigt at reducere punktafgiften på biobrændsel, før vi har dannet os et fuldstændigt billede af, hvilken indvirkning indførelsen af disse brændstoffer inden for vejtransport vil få for miljøet. Desuden er der fremkommet flere udtalelser om beskatningspolitik, som er et udmærket eksempel på en politik, der bør udformes tæt på befolkningen, det vil sige i medlemsstaterne. Et europæisk initiativ kan kun forsvares, hvis der foreligger en skadelig konkurrenceforvridning.
For det andet modsætter jeg mig, at LPG klassificeres som alternativt brændsel. Det er jo blot et olieprodukt. Selv om der som helhed frigives færre forurenende stoffer under forbrændingen, hersker der ikke tvivl om, at der udstødes skadelige stoffer. Et alternativt brændstof er grundlæggende forskelligt fra de såkaldte traditionelle brændstoffer, fordi det både er en vedvarende og emissionsfri energikilde. Som sådan kan LPG ikke betegnes som et alternativt brændstof.
Følgelig har disse to elementer forhindret, at jeg kunne stemme for betænkningen. Jeg tilslutter mig absolut, at man skifter til mere miljøvenlige brændstoffer, men ikke på den måde, det foreslås i betænkningen.

Raschhofer (NI)
 På topmødet i Johannesburg foreslog EU at forøge produktionen af alternativ energi med 15% inden år 2010. En øgning af de vedvarende energiers produktivitet er det eneste langsigtede alternativ til traditionelle energikilder. Forskning og udvikling i denne retning må intensiveres. De positive konsekvenser er åbenlyse. Gennem forskningen skabes der arbejdspladser. For landbrugsområdet åbnes der med den øgede anvendelse af biobrændsel et nyt produktalternativ, og sidst men ikke mindst reduceres de negative konsekvenser for miljøet.
Af alle disse grunde har vi stemt for Fiori-betænkningen.

Fatuzzo (PPE-DE).
Hr. formand, fru Evans' betænkning drejer sig om transport af selskabsdyr. At dømme efter det, der står i betænkningen, er der tale om et skridt i retning af, at den frie bevægelighed i EU også kommer til at gælde for husdyr. Man nævner nemlig hunde, katte, akvariefisk, amfibier, reptiler, fugle og pattedyr.
Ja, jeg nævnte også akvariefiskene, og som De ved, hr. formand, har jeg en direkte forbindelse til fiskene. Havets pelagiske fiskearter beklagede sig til mig og sagde følgende: "Vi har også fri bevægelighed, men den fører kun til, at vi ender direkte på stegepanden i restauranternes køkkener, mens akvariefiskene kommer rundt omkring takket være jeres direktiv. Hvordan kan det være, at Europa-Parlamentet ikke også forsøger langt om længe at gøre os til pensionistfisk i stedet for at lægge os på panden og spise os?"

De La Perriere (NI)
 Forud for deres tid kan hunde og katte bevæge sig frit i EU, hvis de har en elektronisk chip. Om otte år vil tatoveringerne blive ulovlige, og vores hamstre og marsvin vil være velkomne i alle medlemsstaterne, og inden vi ser os om, har vi en budgetpost til asylsøgende dyr? Hvem ved ...
Det store spørgsmål er stadig: I hvilken kategori skal fritter placeres? Ventetiden er uudholdelig. Man glemmer fuldstændig moratoriet om GMO'er eller truslen om krig i Irak! For det er helt sikkert en meget væsentlig betænkning i forbindelse med opbygningen af Europa, som kommer lige efter det irske ja og lige inden udvidelsen.
Man kan sagtens ironisere, men som altid i denne type tekster, der ikke er særlig folkelige, viser alvorlige emner sig indirekte. Det drejer sig om at beslutte sig for karantæneperioden vedrørende rabies. Denne historie afspejler Kommissionens fristelse til at sikre sundhedsmæssig lykke i medlemsstaterne, hvad enten de vil det eller ej, og til at forhindre dem i at beskytte deres borgere, som de ønsker.
 Schulz (PSE).
Hr. formand, kære kolleger, mine damer og herrer, jeg referer ikke til fisk på panden som hr. Fatuzzo, men til en problematik i forbindelse med Lambert-betænkningen, som fortjener at blive taget alvorligt. SPD-medlemmerne i Europa-Parlamentet har stemt for denne betænkning, selv om vi godt forstår de problemer, som en række kolleger har haft med at stemme for den. Jeg vil nævne et afgørende punkt, som gjorde, at vi stemte for betænkningen, selv om vi strukturelt ville have grebet den anderledes an.
Det drejer sig om, at flygtninge, konkret politisk forfulgte, og personer, som har behov for forbigående beskyttelse fra EU, i forbindelse med direktivet bliver ligestillet juridisk af fru Lambert. Det er principielt, hvad behandlingen og de ydelser angår, som disse persongrupper skal modtage i EU's medlemsstater, ikke uberettiget. Tværtimod, vi ønsker ikke, at mennesker, som er på flugt, skal behandles forskelligt. Men for os handler det om, at der må ske en kvalificerende skelnen mellem personer, som er politisk forfulgte, som altså som frihedskæmpere i et diktatur går i eksil og søger beskyttelse dér, og så personer, som flygter fra en forbigående situation, f.eks. borgerkrig, og som derfor kun får midlertidig beskyttelse og i henhold til Genève-konventionen eventuelt kun subsidiær beskyttelse.
Lambert-betænkningen omfatter imidlertid alle disse persongrupper. Vi synes, man skulle have skelnet. I tysk forfatningsret foretager vi principielt også denne skelnen, fordi vi i henhold til den tyske grundlovs artikel 16 definerer et retskrav på beskyttelse mod politisk forfølgelse, som kan prøves ved domstolene, men ikke et retskrav på subsidiær beskyttelse, som kan prøves ved domstolene. Derfor har vi som tyske socialdemokrater trods alle betænkeligheder stemt for denne betænkning, bl.a. også fordi den ellers slet ikke ville blive vedtaget, og Parlamentet gør klogt i at afgive sine udtalelser, når det høres af Rådet.
Fatuzzo (PPE-DE).
Hr. formand, som repræsentant for Pensionistpartiet stemte jeg for dette forslag til direktiv, da jeg ligesom mange andre parlamentsmedlemmer er af den opfattelse, at det er medlemsstaternes pligt at tage ordentligt imod flygtningene.
Jeg vil gerne understrege, hr. formand, at det efter min mening også er vigtigt, at vi finder ud af, hvor og med hvilke medlemsstaters finansielle midler vi skal sørge for denne modtagelse, når - sådan som det undertiden desværre er tilfældet - et stort antal borgere fra andre lande flygter til EU's medlemsstater. Udgifterne til flygtningenes modtagelse burde fordeles ligeligt mellem alle EU's medlemsstater.

Arvidsson, Cederschiöld, Grönfeldt Bergman og Stenmarck (PPE-DE)
Partiet De Modrates delegation i Europa-Parlamentet har i dag stemt for rådsdirektivet om minimumsstandarder for, hvornår tredjelandsstatsborgere og statsløse skal betragtes som flygtninge eller som personer, der af andre årsager kræver international beskyttelse, og om disse personers retlige stilling. Vi har dog stemt imod Parlamentets ændrede forslag.
Vi mener klart, at flygtningene har ret til at søge beskyttelse for forfølgelse og andre former for undertrykkelse ved at rejse ind i EU. Etablering af minimumsstandarder er et vigtigt første skridt på vejen mod en fælles asylpolitik i EU. Dog er det vigtigt at understrege, at det ud over de minimumsstandarder, EU foreslår, bør være muligt for medlemsstaterne at yde beskyttelse af andre årsager.
Gennemskuelighed bør være en nøglefaktor i fastlæggelsen af en fælles holdning i EU vedrørende indvandring. Udarbejdelse af en indvandringspolitik eller med andre ord regler for muligheden for at flytte til et andet land er altid en balanceakt. Åbne grænse vil let kunne føre til, at vi lukker af for dynamik og forbedringer.
Indvandring er et aktiv. Der bør skabes større mulighed for, at udenlandske statsborgere, som ikke er flygtninge, flytter til Europa som vandrende arbejdstagere.

Berthu (NI)
Europa-Parlamentet har netop med markant flertal godkendt fru Lamberts betænkning, som godkender og udbygger Kommissionens meget svage forslag om flygtningene. Vi er imod den, i lighed med størstedelen af højrefløjen. 
Afstemningen, der heldigvis kun er rådgivende i henhold til de gældende bestemmelser, risikerer ikke desto mindre at svække Rådets holdning politisk, som i et stykke tid har forsøgt at stå imod Kommissionens bølge af ekstremt liberale forslag.
Kommissær Vitorino begrænsede sig i forbindelse med gårsdagens forhandling til at erklære - uden dermed at bestride alle mine argumenter om dette emne - at Kommissionen ikke ville foreslå at oprette et samlet system til subsidiær beskyttelse. Faktisk findes der i en række lande f.eks. Frankrig allerede en yderligere beskyttelse, som supplerer den beskyttelse, der ydes i henhold til Genève-konventionen, nemlig det såkaldte territoriale asyl. Men det drejer sig om et supplement med begrænset effekt. Jeg bebrejder Kommissionen, at den indfører dette system på fællesskabsniveau og ydermere, at den indfører alle betingelserne for, at systemet kan udvides.
Kommissionen har endnu en gang en ødelæggende rolle, som bør få os til at foretage overordnede overvejelser om forholdet mellem de europæiske institutioner.
Bonde og Sandbæk (EDD)
. Vi har i dag stemt for betænkningen af Lambert, fordi den på mange områder forbedrer de minimumsstandarder for flygtninge og personer med subsidiær flygtningestatus, der nu i EU-regi desværre søges opstillet.
Betænkningen søger at udvide personkredsen og forbedre forholdene og rettighederne. F.eks. vedrører Kommissionens forslag udelukkende tredjelandsborgere og statsløse, hvorimod unionsborgere ikke er omfattet, og det forsøger man i betænkningen at rette op på. Det er nemlig et mærkeligt og farligt signal at sende til det internationale samfund, at EU-landene, der hver især har underskrevet Genève-konventionen, kan beslutte, at de gensidigt er udelukket fra anvendelsesområdet for den internationale aftale, fordi de mener, at konventionen ikke kan finde anvendelse på deres egne borgere.
Desuden lægger Kommissionen op til, at personer med flygtningestatus skal have mere vidtgående rettigheder. Dette er naturligvis positivt, men burde også gælde personer med subsidiær flygtningestatus, hvilket ordføren anbefaler.
JuniBevægelsen støtter en human flygtningepolitik, og vi støtter alle menneskers ret til et værdigt liv, men vi mener principielt ikke, at dette bedst varetages ved at opbygge en fælles europæisk flygtningepolitik baseret på den overstatslige søjle 1, som forslaget i betænkningen er del af.

Crowley (UEN)
Jeg vil gerne have det ført til protokols, at jeg ikke deltog i afstemningen om Lambert-betænkningen (A5-0333/02). Min manglende deltagelse skal ikke ses som modstand mod princippet i det foreslåede direktiv, men snarere mod medtagelsen af visse elementer i betænkningen, som jeg finder upassende, og som vil føre til en indskrænkning af den underliggende tro på beskyttelsen af dem, der har størst brug for vores støtte. De følgende punkter er nogle af dem, hvor jeg er uenig. Definitionen af familien er langt mere vidtgående end den accepterede norm i de fleste medlemsstater og andre lande; dette spørgsmål skulle have været behandlet med større forsigtighed, og her begår man en stor fejl i betænkningen. Fristerne under de forskellige artikler er for korte. Henvisningen til chartret om grundlæggende rettigheder anvendes forkert i betænkningen. Udvidelsen af direktivets anvendelsesområde til andre end dem, der er udsat for forfølgelse, vil i sidste ende begrænse den legitime mulighed for at beskytte dem, der har mest brug for det. Af disse og andre grunde fandt jeg det upassende at deltage i afstemningen.

Evans, Robert J.E. (PSE)
De britiske Labour-medlemmer af PSE-Gruppen har stemt for Lambert-betænkningen. Vi er overbeviste om, at vejen frem for EU er at gå i retning af en fælles EU-politik på asylområdet. Denne betænkning om minimumsstandarder er et vigtigt led i udviklingen af denne fælles politik. Vi afviser de barske højrefløjssynspunkter hos de konservative i PPE-Gruppen, der forsøger at begrænse retten til asyl og beskyttelse. Som socialister mener vi, at det er vigtigt at vise medfølelse og sympati i vores metoder.
Når vi arbejder i retning af en fælles politik for 15 lande og senere 25, vil der altid være visse variationer i de nærmere bestemmelser. Vi mener, at disse forskelle ikke skal bruges til at splitte os i vores bestræbelser på at finde kompromiser, men at vi i stedet skal være stolte nok til at bygge på det fælles grundlag, der samler os.
Selv om der er visse aspekter i Lambert-betænkningen, som vi som Labour-medlemmer sætter spørgsmålstegn ved, mener vi, at den generelle retning i betænkningen er den rette, og derfor har vi stemt for.

Meijer (GUE/NGL)
. (NL) Europa er et af verdens rigeste, mest demokratiske og mest stabile kontinenter. Det er derfor ikke overraskende, at mange mennesker, som udsættes for forfølgelse, trusler eller mishandling i andre lande, søger tilflugt her. Med dem følger andre, som ikke er forfulgt, men som er tiltrukket af velstanden i Europa. Hvis disse mennesker har modtaget en uddannelse på et specialiseret område, hvor der er mangel på arbejdskraft her, bliver de endog hvervet aktivt, ofte på bekostning af faciliteter i deres hjemland. Rigtige flygtninge er på den anden side stadig mindre velkomne. Visse EU-medlemsstaters regeringer ser nu kun på antallet. At begrænse antallet af flygtninge anses for at være at foretrække frem for en reel vurdering af, hvorfor folk flygter, og i hvor stor fare de befinder sig. Det er på tide, at vi stopper denne fremgangsmåde og tager udgangspunkt i selve flygtningenes behov. Vi bør holde op med at udvise folk til stater, hvor deres sikkerhed er i fare, nægte at sammenføre familier og nægte at anerkende forfølgelse på grundlag af intolerance eller kønsdiskrimination. Evans-betænkningen om asyl og sikkerhed, som vi behandlede den 24. september udgjorde et skridt i den rigtige retning, selv om min gruppe ikke mente, at forslagene gik langt nok. Disse forslag fik dog i sidste ende flere nej-stemmer end ja-stemmer.

Queiró e Ribeiro e Castro (UEN)
Europa-Parlamentets bidrag kunne være meget nyttigt og positivt, hvis det - med samme rækkevidde og begrænsninger som direktivforslaget - bidrog til den juridiske afklaring af begreber, der kan vække tvivl eller strid, når det fremtidige direktiv skal overføres til national ret og gennemføres. Desværre har ordføreren og udvalgets flertal ikke foretaget denne afklaring, men har i stedet ganske uforklarligt, når det drejer sig om fælles minimumsstandarder for alle medlemsstaterne, valgt en vej med stadige udvidelser af de retlige bestemmelser, hvilket helt mod hensigten kun vil skabe flere vanskeligheder og nye unødvendige hindringer for dets vedtagelse. Vi har derfor stemt, som vi har gjort, i forbindelse med enkeltspørgsmålene og ved den endelige afstemning, fordi de fleste ændringsforslag ikke tilføjer noget brugbart, men tværtimod ofte går ud over det nødvendige og fornuftige, når det gælder om at fastsætte minimumsstandarder for alle medlemsstaterne. Vi går imidlertid ind for det oprindelige initiativ, som Parlamentet modtog, for ligesom Det Europæiske Råd i Tampere er vi tilhængere af en indbyrdes tilnærmelse af bestemmelserne om anerkendelse af flygtningestatus og andre subsidiære foranstaltninger for de personer, der ikke kan anerkendes som flygtninge, men som behøver lignende beskyttelse.

Thorning-Schmidt (PSE)
. De danske socialdemokrater i Europa-Parlamentet har i dag stemt for betænkning af Lambert (A5-0333/2002). Vi er enige i, at EU bør fastsætte minimumsstandarder for anerkendelse af statsborgere fra tredjelande og statsløse som flygtninge eller som personer, der af anden grund behøver international beskyttelse.
Vi er dog opmærksom på, at direktivet er omfattet af EF-traktatens afsnit IV, og ikke gælder for Danmark, jf. Protokollen om Danmarks stilling.

Fatuzzo (PPE-DE).
Hr. formand, fru Cederschiölds betænkning, som vi lige har vedtaget her i Parlamentet, drejer sig om en rammeafgørelse fra Rådet, der skal beskytte os mod de såkaldte hackeres angreb på informationssystemer.
En - ganske vist pensioneret - computerekspert, nemlig min ven Maurizio Infissi fra Capriate San Gervasio, som er en dejlig by i nærheden af Bergamo, sagde følgende til mig, da han fik at vide, at vi skulle drøfte dette spørgsmål: "Det er fornuftigt af jer at beskytte jer imod angreb på informationssystemer, men ville det ikke også være hensigtsmæssigt at beskytte pensionisterne mod angreb fra regeringer, premierministre og finansministre, som undertiden foreslår nogle initiativer, der går voldsomt ud over vores mulighed for at leve og overleve, fordi vi alt for ofte får nogle elendige pensioner, som forhindrer os i at leve et værdigt liv? Hvornår drøfter og vedtager I et forslag, der tager sigte på at beskytte pensionisterne mod regeringernes angreb?" "Det gør vi sikkert snart", svarede jeg ham, og det håber jeg virkelig, hr. formand,

Figueiredo (GUE/NGL)
Den betænkning, som Parlamentet har stemt om, forbedrer Kommissionens tekst ved at øge henvisningerne til beskyttelsen af menneskerettighederne og de grundlæggende frihedsrettigheder og af privatlivets fred. På nogle punkter fastholder den imidlertid Kommissionens styrende linje, ligesom den lægger op til, at dette politikområde skal gøres til et fællesskabsanliggende.
Det skal bemærkes, at Kommissionens forslag følger trop på de initiativer, der udnytter hændelserne den 11. september 2001 til - uden at det medfører større protester - at indskrænke visse grundlæggende rettigheder, navnlig i henseende til området med frihed, sikkerhed og retfærdighed.
Derudover synes Kommissionens forslag manisk optaget af regulering og strafferetlig harmonisering, og det vælger undertrykkelse frem for forebyggelse og kontrol, hvilket vi ikke er enige i.
Derfor har vi stemt imod.

Meijer (GUE/NGL)
. (NL) En person kan blive indblandet i computerhacking af meget forskellige årsager. Der er ikke blot tale om ressourcestærke unge, der udforsker teknologiens muligheder, eller "nørder", der nyder at øve hærværk i andre folks arbejde, der er også tale om efterforskninger foretaget af kritiske personer, der søger efter oplysninger, der har betydning for mange mennesker, men som hemmeligholdes ulovligt. Sidstnævnte gruppe bidrager til at reducere mulighederne for miljøskandaler, korruption, økonomisk bedrageri, krigsmageri og diktatoriske handlinger. I alle tilfælde forhindrer hacking en gnidningsløs afvikling af arbejdet i organisationer i den private såvel som den offentlige sektor. Men når disse hændelser evalueres, er det, der i sidste ende tæller, disse forstyrrende aktiviteters positive eller negative konsekvenser. Jeg er helt enig med ordføreren, fru Cederschiöld, i, at denne rammeafgørelse og de relevante nationale gennemførelsesforanstaltninger ikke bør bruges mod ytringsfriheden, forsamlingsfriheden og foreningsfriheden. Der er ingen grund til, at EU gør mindre forseelser, som ikke anses for at være betydningsfulde i de enkelte medlemsstater, strafbare. Anvendelsen af artikel 12 om kontaktpunkter for gensidig udveksling af erfaringer kan også få utilsigtede følger. Jeg støtter derfor forslaget om at udsætte denne del.

Ribeiro e Castro (UEN)
Jeg har støttet denne betænkning, fordi den understreger vores opfattelse af, hvor vigtigt det er at bekæmpe computerbaseret kriminalitet, og fordi den også udfolder de nødvendige bestræbelser for at begrænse strafferetlig forfølgning, som forebyggelse eller straf, under hensyntagen til menings-, udtryks-, demonstrations- og forsamlingsfriheden. Jeg har også støttet to andre forslag fra ordføreren, nemlig dels når hun lægger vægt på, at EU altid, når det behandler spørgsmål om udveksling af oplysninger, skal sørge for, at der findes tilsvarende forskrifter på databeskyttelsesområdet for på den måde at kunne modvirke farerne i forbindelse med overførsel af oplysninger, og dels når hun ønsker en mildere bedømmelse i forbindelse med mindreåriges førstegangsindtrængning i systemer. Sammenfattende mener jeg således, at Parlamentet har bidraget til at forbedre forslaget til en rammeafgørelse, der skal imødegå cyberkriminalitet ved at tilstræbe indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes strafferetlige regler for at garantere en fuldstændig kriminalisering af angreb mod informationssystemer og ved at fremme politi- og retssamarbejdet på dette følsomme område. Jeg finder det endelig meget betydningsfuldt, at der oprettes et net af kontaktpunkter, der døgnet rundt skal kunne kontaktes med hensyn til bekæmpelse af højteknologikriminalitet.

Fatuzzo (PPE-DE).
Hr. formand, betænkningen drejer sig om teatrets og scenekunstens betydning og dynamik i det udvidede Europa. I den forbindelse drømte jeg igen noget, hr. formand. Jeg drømte nemlig, at jeg så et teaterstykke, som det udvidede Europa var med i. Jeg så mig selv, Fatuzzo, spise frokost på en restaurant i den italienske by Vercelli sammen med Ungarns præsident Mádl - som vi klappede ad for lidt siden - og Bulgariens præsident, den tidligere kong Simeon II. Vi spiste risotto med safran, risotto med svampe og risotto med blæksprutteblæk, sådan som det sig hør og bør i en by som Vercelli, hvor man dyrker ris. Vi var alle sammen utroligt tilfredse, men så sagde kokken til os: "Nu vil I snart ikke længere kunne spise ris, hvis ikke I, der er medlemmer af Europa-Parlamentet, gør en indsats for landbruget i den reform af den fælles landbrugspolitik, som Europa-Parlamentet og EU arbejder på i øjeblikket. Det er nemlig også nødvendigt at beskytte landbruget i de områder, hvor der dyrkes ris, f.eks. Vercelli, Novara, Pavia, Milano og andre europæiske byer."

Alyssandrakis (GUE/NGL)
 Vores holdning til de kulturelle spørgsmål hænger sammen med den type politik, der følger med, værdierne, principperne, de æstetiske normer, der indgår. Det primære spørgsmål er, om de kulturelle aktiviteter er til gavn for arbejdstagerne, bidrager til sociale fremskridt eller arbejder for kapitalen ved at øge dens kontrol og forøge dens udbytte.
Betænkningen giver udtryk for et behov for at integrere de kulturelle processer, som er forbundet med teater, i EU's politik, både ideologisk, politisk og socialt. Den vil gerne have teatret til at arbejde for det "europæiske ideal" og anvende politikker som bevægelighed og "livslang læring". Den er især rettet mod middelhavslandene og de central- og østeuropæiske lande.
Men hvad er det "ideal", som vi bliver bedt om at støtte? Hvis ikke det er klart, hvordan kan man så forvente, at vi deltager og medvirker i selvmodsigende procedurer, som løser nogle foreløbige problemer (intellektuelle rettigheder, bevægelighed, uddannelse), men samtidig afslører, at disse problemer er opstået på grund af kapitalens indblanding i de enkelte landes kultur?
Vi er også uenige i, at de private virksomheder og sponsorerne skal spille en dominerende rolle, og i det tågede fænomen, der kaldes en "europæisk kulturel identitet", samt metoder til at indføre den, som der gøres rede for.
Derfor har KKE's medlemmer af Europa-Parlamentet undladt at stemme.

Bordes, Cauquil og Laguiller (GUE/NGL)
I en verden, der styres af penge, kan hverken kulturen generelt eller scenekunsten i særdeleshed undslippe denne dominans. De private interesser, der findes i stræben efter profit, interesserer sig kun for det, så længe det giver penge enten direkte eller i form af skattefordele. Og i en periode, hvor staterne og de offentlige instanser kun tænker på ordet "spare", reduceres kulturen dermed endnu mere til et nødtørftigt niveau. Og de første til at undgælde for det, er de underordnede medarbejdere og de ufaglærte, som f.eks. de ikke fastansatte på teatrene, der i disse dage strejker i Frankrig mod det, der truer med at forværre deres i forvejen usikre situation.
Vi er imod, at der gives offentlige penge til virksomheder og til de rige, herunder i form af skattefordele ved mæcenater og sponsorering, som gavner dem, som fremstiller sig selv som velgørere, mens de får mere end de giver ud, uden at det ændrer grundlæggende ved situationen for det store flertal af kunstnere og teatermedarbejdere. Det er derfor på trods af denne foranstaltning, som ordføreren anbefaler, at vi har stemt for en betænkning, som i det store og hele, og hvis den bliver efterfulgt af handling, vil forbedre leve- og arbejdsvilkårene for scenekunstens fagfolk.
Malmström, Paulsen og Olle Schmidt (ELDR)
Vi har undladt at stemme om fru Fraisses betænkning om teaterets og scenekunstens betydning og dynamik i det udvidede Europa
Vi har grundlæggende en positiv holdning til EU. Som svenske liberale ser vi den europæiske integration som en mulighed for at løse grænseoverskridende problemer på områder som miljø, handel, bevægelighed på tværs af grænserne, menneskerettigheder og konfliktstyring. Her har Europas demokratier mulighed for at vise verden, at samarbejde fører til fred og øget velfærd.
Vi er også tilhængere af subsidiaritetsprincippet, det vil sige, at en beslutning skal træffes så tæt på dem, den berører, som muligt. Det er årsagen til, at vi går aktivt ind for en EU-forfatning, som gør ansvarsfordelingen klar for alle. Det bør gøres klart for alle borgere, at EU kun vil beskæftige sig med de områder, hvor Unionen har den største ekspertise, det vil sige grænseoverskridende spørgsmål. Alle andre spørgsmål bør behandles på lokalt, regionalt eller nationalt plan.
Teater og scenekunst er vigtige områder, og vi går ind for at udvide retten til fri bevægelighed. Vi ønsker at gøre det lettere for udenlandske arbejdere at få visum og opholdstilladelse, men vi mener, at alle erhvervsgrupper bør gives tilladelse til at krydse grænserne på samme betingelser. Forslagene bør ikke kun finde anvendelse på skuespillere og scenekunstnere, men på alle erhvervsgrupper.
Vi går også ind for kulturel diversitet, støtte til den skabende kunst, kunstnerisk frihed og adgang til kultur for alle borgere, men vi mener ikke, at dette bør nedfældes i en kommende europæisk forfatning. Vi støtter helhjertet flere af de tanker, der forelægges i fru Fraisses betænkning på nationalt plan.

Marchiani (UEN)
Denne betænkning tilfredsstiller til fulde den veltænkende intelligentsia, som åbenlyst viser sit europavenlige engagement. Men ud over det kan jeg ikke se det interessante ved en sådan tekst. Jeg vil endda sige, at denne betænkning gør mig bekymret.
For det første drejer indholdet sig om et kompetenceområde, der udelukkende angår medlemsstaterne. Det er derfor uacceptabelt, at Europa-Parlamentet insisterer "over for medlemsstaterne på, at de skal skabe europæisk sammenhæng i deres kulturpolitik". Hvilken ret har Europa-Parlamentet til at blande sig?
Endvidere er jeg overbevist om, at denne betænkning er det føderalistiske Europas belønning til det politisk-kulturelle establishment, som ikke sparer sine kræfter på at "fremme" den europavenlige sag. Betænkningen, som giver en helt utrolig mængde privilegier og støtteordninger til de præbendare "kunstnere", sigter kun mod den kosmopolitiske elite, der så rigeligt har fået støtte som tak for de tjenester, den har ydet til den "europæiske idé".
Endelig indgår denne betænkning faktisk i en sygelig og farlig tankegang, som består i at stille teatret og scenekunsten til tjeneste for den europavenlige ideologi. Denne betænkning har i visse aspekter tendens til at sammenblande kultur og propaganda mere end at fremme kunsten.
Da jeg bekymrer mig om at bevare de ægte kunstneres frihed til at skabe, stemmer jeg imod denne betænkning.
Ribeiro e Castro (UEN)
Jeg har stemt for denne betænkning, der går i brechen for, at der skabes de rette betingelser for, at scenekunsten bliver stadig mere udbredt og stadig mere tillokkende og tilgængelig, navnlig ved at fremme og beskytte kunstnernes og deres værkers mobilitet, ved at støtte oversættelse og tekstning som middel til tilnærmelse og gensidig kulturel forståelse og ved at fremme uddannelses- og udbredelsestiltag. Beskyttelse af scenekunsten er også en forudsætning, hvis vi vil sikre, at den kulturelle mangfoldighed, der kendetegner den europæiske ånd, fortsat skal bestå, hvorfor jeg er helt enig med ordføreren i, at det er vigtigt at skænke scenekunsten nøje opmærksomhed i de lande, der forbereder sig på medlemskab af EU - et afgørende element for opbygningen af et Europa, der grunder sig på fælles værdier, og hvis største rigdom er dets forskellighed. Jeg mener endelig, at man i udviklingen af denne tankegang bør tillægge de private initiativer særlig værdi, da det jo er dem, der er det spontane udtryk for samfundets kulturelle "puls", i stedet for at koncentrere energien i statens eller de offentlige myndigheders direkte indsats.

Formanden.
Afstemningen er afsluttet.
(Mødet udsat kl. 12.50 og genoptaget kl. 15.00)

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende betænkninger vedrørende det almindelige budget for 2003:
(A5-0350/2002) af Färm for Budgetudvalget om forslag til Den Europæiske Unions almindelige budget for regnskabsåret 2003 (11138/2002 - C5-0300/2002 - 2002/2004(BUD)) og ændringsskrivelse nr. 1/2003 til forslag til Den Europæiske Unions almindelige budget for regnskabsåret 2003 (12640/2002 - C5-0480/2002), sektion III, Kommissionen;
(A5-0351/2002) af Stenmarck for Budgetudvalget om forslag til Den Europæiske Unions almindelige budget for regnskabsåret 2003 (C 5-0300/2002 - 2002/2005(BUD))
Sektion I, Europa-Parlamentet
Sektion II, Rådet
Sektion IV, Domstolen
Sektion V, Revisionsretten
Sektion VI, Det Økonomiske og Sociale Udvalg
Sektion VII, Regionsudvalget
Sektion VIII (A), Den Europæiske Ombudsmand
Sektion VIII (B), Den Europæiske Tilsynsførende for Databeskyttelse.
Färm (PSE)
Hr. formand, jeg vil gerne indlede med at takke mine kolleger og især mine kolleger i Budgetudvalget og Budgetudvalgets sekretariat. De har gjort et fantastisk stykke arbejde med dette budget, og jeg synes dette er en udmærket anledning til at gøre opmærksom på, hvor utrolig hårdt personalet har arbejdet i denne forbindelse. Jeg vil desuden takke Kommissionen og Rådet, som gennem en lang række triloger, forligsmøder arbejdsgruppemøder og andre kontakter har medvirket til at sikre, at vi nu har et godt budgetforslag for 2003 til afstemning. Jeg vil også understrege, at vi i Budgetudvalget er nået til bred enighed om langt de fleste punkter, hvilket naturligvis også er en vældig styrke for Parlamentet.
Lad mig begynde med nogle principielle overvejelser om EU's budgetsystem. Jeg må sige, at jeg efter at have arbejdet med dette budget i omkring 10 måneder er af den faste overbevisning, at der er et stort behov for en omfattende reform af EU's budgetsystem. Vi vil opnå en række forbedringer gennem den nye finansforordning. Der vil også være en række forbedringer at hente gennem ABB-systemet, eller systemet for aktivitetsbaseret budgetopstilling.
Det er lykkedes os selv at løse flere problemer ved at forbedre den interne arbejdsgang i selve Parlamentet. Jeg har gjort en stor indsats for at forbedre dialogen med udvalgene. Nu fungerer dialogen mellem Budgetudvalget på den ene side og udvalgene og deres ordførere på den anden side som en næsten fortløbende proces fra retningslinjerne i foråret over det nye arbejde, der er udført i år med særlige arbejdsgrupper til opfølgning af indeværende budget, og frem til ændringsforslagene forud for førstebehandlingen. Jeg tror derfor, at vi i år har mindsket den traditionelle konflikt, hvor de forskellige udvalg ikke mener, at Budgetudvalget tager tilstrækkelig hensyn til deres politiske prioriteringer, og hvor Budgetudvalget til gengæld ofte har ment, at udvalgene slås for urealistiske budgetkrav.
I år er vi kommet længere end tidligere, ikke mindst når det gælder den traditionelt vanskelige sektion med de såkaldte A30-bevillinger til forskellige europæiske organisationer. I år har vi gennem et tæt samarbejde med udvalgene og de politiske grupper kunnet fremlægge et enstemmigt forslag fra Budgetudvalget.
Vi har også som bekendt reformeret budgetforhandlingen og allerede gennemført den store budgetforhandling under mødeperioden i september. Det var et eksperiment, som jeg synes fungerede godt, men det kan uden tvivl forbedres yderligere.
Til trods for disse forbedringer er jeg stadig ikke tilfreds. Her vil jeg gerne sende et signal til vores kolleger i konventet. Jeg finder det urimeligt at fastholde et system med en langsigtet budgetplan, som har så ufleksible principper for sektorbaserede budgetlofter som dem, vi lever med i dag. De giver nu kun halvvejs gennem budgetperioden anledning til stadig flere ad hoc-systemer, som risikerer at gøre budgetmetodologien fuldstændig uoverskuelig.
Vi har i forbindelse med dette års budgetbehandling allerede modtaget forslag fra Kommissionen om anvendelse af fleksibilitetsinstrumentet i tre tilfælde. Vi nåede i forbindelse med juli-forliget til enighed om en mere planlagt anvendelse af noget, som egentlig er ment som en nødreserve. Vi har løst Kommissionens problem med at opnå tilstrækkelige personaleressourcer inden udvidelsen gennem en kompliceret model for frontloading, som indebærer, at vi opsporer uudnyttede ressourcer fra indeværende år og anvender dem til udgifter, som ellers ville være faldet i 2003.
Netop i dag er vi i et forlig med Rådet nået til enighed om et andet nyt fleksibilitetsinstrument, EU-solidaritetsfonden, til håndtering af følgerne af naturkatastrofer m.m.
Nu må vi imidlertid spørge os selv, hvor mange sådanne fleksibilitetsinstrumenter og ad hoc-løsninger der skal til, før vi over en bred front gør os klart, at hele budgetmetodologien bør reformeres og gøres mere fleksibel.
Budgetudvalget har også valgt side. Vi har bevidst valgt at overskride lofterne inden for tre budgetkategorier til dels for at belyse, hvor urimeligt det nuværende fastlåste system er. Jeg vil vende tilbage til dette i de mere deltaljerede begrundelser.
Det skal bemærkes, at jeg ikke er ude på at afskaffe budgetlofterne. Jeg argumenterer ikke for, at vi skal frafalde kravet om budgettilbageholdenhed. Men der må findes en mellemvej mellem fuldstændig eftergivenhed og det, vi lever med i dag, nemlig en syvårig stram planøkonomi.
Jeg håber, at det i fremtiden også vil stå klart, at modellen med fælles beslutningstagning bør finde anvendelse på hele budgettet, herunder landbrugspolitikken, og at alle EU's udgifter bør opføres på budgettet, også Den Europæiske Udviklingsfond. Dette er et vigtigt spørgsmål, som jeg håber vi kan fortsætte drøftelserne om de kommende år.
Lad mig nu nævne endnu et mere generelt problem, inden jeg kommer ind på de forskellige udgiftsområder, nemlig gennemførelsen af EU's budget. Det er ved at blive et alvorligt problem. Vi kan ikke år efter år gå tilbage til borgerne, til skatteyderne, og fortælle dem, at vi hvert år unødigt fratager dem 15 milliarder euro, som vi senere betaler tilbage til deres taknemmelige finansministre. Jeg mener, at der bør gøres en væsentlig indsats på dette område, hvis Unionen skal opnå troværdighed omkring sin politik og sit budget, og hvis vi skal kunne leve op til de løfter, vi giver gennem budgettet. Vi må ganske enkelt forenkle forvaltningen af strukturfondene, og det kan vi begynde på allerede i indeværende periode. Det har vi kommissær Barniers ord for, men vi kan selvsagt gå endnu mere radikalt til værks i den kommende programperiode.
Jeg mener også, at vi bør forbedre hele processen, når vi iværksætter nye flerårige programmer. Gang på gang bliver det påpeget, at flerårige programmer, der går ind i deres tredje eller fjerde programmeringsperiode - vi har nu det sjette rammeprogram for forskning og teknologisk udvikling, det tredje Life-program osv. ofte bruger et helt år på at starte deres aktiviteter op ved en nye periodes begyndelse. Det er helt urimeligt. Det indebærer til tider, at arbejde, der er planlagt til at vare fem år, i praksis komprimeres til fire.
Et tredje område, hvor jeg mener, vi bør tilstræbe bedre gennemførelse og forenkling, er personaleområdet. I år besluttede vi ikke at anvende fleksibilitet til nye stillinger i Kommissionen. Dette er ikke ensbetydende med, at der ikke er brug for disse stillinger. På lang sigt vil der givet blive fremsat krav om flere stillinger til dels til forvaltning af den nye mere decentraliserede organisation inden for udenrigstjenesten. Men det kræver selvfølgelig også, at Kommissionen reelt beviser, at den arbejder effektivt, at kommissionsreformen bliver gennemført, at den mere effektive forvaltning slår igennem og at f.eks. andet trin i den såkaldte Relex-reform virkelig føres ud i livet. Uden sådanne tiltag er det håbløst at argumentere for flere stillinger i Kommissionen, selv om vi er overbevist om, at der er behov for dem på lang sigt.
Jeg vil nu kort komme ind på nogle af de konkrete problemer inden for hvert enkelt budgetområde. For så vidt angår landbrugspolitikken, udgiftsområde 1, har udvalget i mange år argumenteret for en grundlæggende ændring af landbrugspolitikkens udvikling. Som en demonstration har vi endog besluttet at overskride budgetloftet med 20 millioner euro i underområde 1b om landbrugsudvikling for at markere vores standpunkt på dette område. Vi mener nemlig, at man i fremtiden bør overføre penge og især de overskydende bevilliger i udgiftsområde 1 til den mere offensive del af landbrugspolitikken.
Vi foreslå også, at støtten til eksport af levende dyr reduceres og opføres separat. Det vil tydeligt vise, hvor mange penge, der faktisk går til eksport af levende dyr. Det vil for resten blive interessant at se, om de regeringer, der har kritiseret dyretransporter osv., nu virkelig udnytter muligheden for at følge Parlamentets linje.
Alle vores forslag ligger på linje med Kommissionens forslag om en midtvejsrevision, selv om vi i beslutningen har valgt at tale om udvikling af landbrugspolitikken snarere end om en reform.
Udgiftsområde 2, strukturfondene. Jeg har allerede nævnt gennemførelsesproblematikken. Derfor vil jeg nu kun kort tage fiskerispørgsmålet op. Jeg har stor forståelse for, at det danske formandskab prioriterer udvidelsen i den nuværende situation. Det er det vigtigste politiske spørgsmål, men ikke desto mindre bør også fiskeripolitikken reformeres. EU bør sikre et bæredygtigt fiskeri, der kan overleve på lang sigt. Under afventning af konkrete forslag har vi valgt at gøre to ting. For det første fastholder vi, at sidste års løfte om yderligere 27 millioner euro til omstilling af den spanske og portugisiske fiskerflåde skal holdes. Samtidig har vi valgt ikke at tage stilling til, hvordan det i detaljer skal finansieres, men det kommer vi tilbage til senere. For så vidt angår budgetposten for fiskerireformen, har vi valgt at oprette en sådan post uden dog at opføre et konkret beløb. Det bliver en "p.m.-post".
I forbindelse med udgiftsområde 3, interne politikker, vil jeg frem for alt nævne informationspolitikken. Vi kan ikke acceptere Rådets og Kommissionens forslag om en omfattende indskrænkning af informationspolitikken. Vi mener tværtimod, at Unionen har behov for større støtte fra borgernes side. Her er information befordrende. Ikke desto mindre flytter vi bevillingerne, og vores prioritering er klar, idet det vigtigste er udvidelsen og EU's fremtid. 
Endvidere skal nævnes de eksterne organer, eller agenturerne. Her har vi valgt en mere restriktiv linje. Vi har i de fleste tilfælde fulgt Rådets budgetforslag. Grunden er, at medlemsstaterne sidder i bestyrelsen af disse agenturer, og man derfor med rimelighed må forvente, at Rådet tager hensyn til disse agenturers behov i sit budgetforslag. Desværre må vi konstatere, at dette ikke altid er tilfældet. Jeg tror derfor, at det er et spørgsmål, som vi kommer til at drøfte en del fremover.
For så vidt angår pilotprojekter og forberedende foranstaltninger, synes jeg, vi har haft en udmærket dialog med Kommissionen om gennemførelsen heraf. Vi lancerer nu nogle nye idéer, herunder tanken om et pilotprojekt for samarbejde mellem små og mellemstore virksomheder i EU, ikke kun med kandidatlandene, men også med lande som Rusland, Balkanlandene og landene i Nordafrika, som jeg mener vil få stor betydning.
Jeg vil til sidst koncentrere mig om udgiftsområde 4, foranstaltninger udadtil. På dette område har vi, lige siden jeg blev medlem af Parlamentet i 1999, hvert år været tvunget til at tage den samme konflikt. Rådet og Kommissionen foreslår nye store initiativer. Det har handlet om Balkan og Serbien. I år er det Afghanistan og Den Globale Sundhedsfond samt støtte til bekæmpelse af aids og andre fattigdomsrelaterede sygdomme i udviklingslandene. Ingen tager dog ansvaret for at tildele de nødvendige bevillinger. Jeg mener det er urimeligt. Budgetloftet er ganske enkelt for lavt. Udgifterne et steget hvert år, men der er ikke afsat nye ressourcer. I år har vi valgt at overskride loftet og at gøre det åbent gennem et stjerneændringsforslag, hvor vi kræver yderligere 72 millioner euro til udgiftsområde 4 under direkte henvisning til Afghanistan og Verdenssundhedsfonden.
Vi har så vidt muligt bygget dette forslag på en kombination af prioriteringer fra vores to udvalg her, Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik og Udvalget om Udvikling og Samarbejde.
Jeg er overbevist om, at dette bliver hovedpunktet i forhandlingerne med Rådet mellem førstebehandlingen og andenbehandlingen. Vi skal nå frem til en løsning, hvis vi vil sikre EU en acceptabel rolle udadtil. Dette gælder også den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik. Det er uacceptabelt, at dette arbejde i stadig højere grad glider over fra driftsudgifter til operativ virksomhed men uden den budgetmæssige indflydelse, som Europa-Parlamentet skal have inden for de almindelige eksterne forbindelser. Derfor har vi valgt at sætte FUSP-bevillingerne til et minimum, 30 millioner, plus 10 millioner, som vi dog har tildelt gennem Cards-programmet, så vi kan etablere den europæiske politistyrke i Bosnien. Jeg mener, at dette er et spørgsmål, som bør drøftes indgående mellem første- og andenbehandlingen.
Til sidst skal jeg påpege, at dette er det sidste budget for et EU med 15 medlemsstater. Derfor har det selvfølgelig været en klar topprioritering allerede i dette budget at indlede forberedelserne af udvidelsen. Det glæder mig især at kunne sige, at vi har løst de fleste problemer i relation til udvidelsen. Vi har løst dem i bred enighed. Alle politiske grupper har bidraget såvel som medlemmerne fra samtlige nationale delegationer. Det må nok anses for den største succes i forbindelse med dette års arbejde.
Stenmarck (PPE-DE)
Hr. formand, også jeg vil gerne takke for et godt samarbejde omkring udarbejdelsen af 2003-budgettet. Jeg vil gerne takke alle de øvrige medlemmer af Budgetudvalget og det yderst kompetente Budgetsekretariat, Præsidiet, især dagens formand, og endelig Kommissionen, Rådet og især det meget pragmatiske og proaktive danske formandskab.
Igennem hele dette år har EU's administrationsbudget, som vi betegner som udgiftsområde 5, været et væsentligt problem. Vi indledte året med et stort anslået underskud på 2003-budgettet. Der var tale om en størrelsesorden på 140 millioner euro. Selv om dette blev reduceret i flere omgange i løbet af foråret, foreslog Kommissionen i sit foreløbige budgetforslag, at fleksibilitetsinstrumentet skulle tages i anvendelse for 66 millioner euro, især til dækning af Kommissionens udgifter til forberedelserne af udvidelsen.
Både Rådet og Parlamentet modsatte sig en sådan løsning af forskellige årsager. For det første fordi det er vanskeligt at se, at et administrationsbudget er af en sådan karakter, at fleksibilitetsinstrumentet bør finde anvendelse herpå. Man kan vanskeligt påstå, at der er tale om uforudsete udgifter, eller at udvidelsen kommer som en overraskelse.
For det andet ville dette sammen med de andre områder, fleksibilitetsinstrumentet allerede er øremærket til, betyde, at man havde opbrugt halvdelen af instrumentet og dermed forhindret, at det blev anvendt på områder, hvor det sandsynligvis kunne være til betydelig større nytte.
Den tredje årsag, som ikke er uvæsentlig for ansvarlige politikere, er, at budgetrammerne faktisk er til for at blive overholdt, selv om det med rette kan hævdes, at EU's budget er alt for ufleksibelt.
I forbindelse med indgåelsen af denne aftale mellem Rådet og Parlamentet usædvanligt tidligt i Bruxelles den 19. juli opnåede vi tre ting. Vi fastholdt det samlede budget og respekterede det angivne loft for udgiftsområde 5, vi vidste, hvor stort Rådets budget skulle være, og vi havde begrænset Europa-Parlamentets eget budget. Inden for denne ramme blev de prioriteringer, som Parlamentet havde støttet allerede i retningslinjerne, fuldt ud mulige, idet der hovedsagelig var tale om to ting. Den vigtigste og mest indlysende prioritering var udvidelsen. I lyset af de beslutninger, der blev truffet efterfølgende, ved vi, at, hvis medlemsstaterne overholder deres tilsagn om at optage 10 nye medlemsstater på rådsmødet i København, og hvis aftalerne undertegnes i marts måned, vil vi skulle kunne modtage 147 observatører fra disse lande her i Europa-Parlamentet allerede i april næste år. De nødvendige beslutninger vil blive truffet med hensyn til bygninger, lokaler osv.
Den anden prioritering var gennemførelsen af de nødvendige reformer. De vil blive nødvendige med eller uden udvidelsen, ikke mindst for Parlamentets vedkommende. Der er især tale om nøgleområder, hvor ethvert parlament, uanset om det er nationalt eller europæisk, bør stå stærkt. Der er for Europa-Parlamentets vedkommende tale om at styrke budgetstrukturen, ikke kun for Budgetudvalget men også for alle de øvrige udvalg i forbindelse med deres vigtige bidrag til budgetbehandlingen. Endvidere handler det om at styrke Parlamentets lovgivningsfunktion. På meget kort tid er dette blevet et parlament med betydelige lovgivningsbeføjelser. Følgelig bør også forudsætningerne for udøvelsen af disse beføjelser forbedres.
Da alt dette var klaret, var der fortsat to vigtige spørgsmål, der skulle løses inden for rammerne af 2003-budgettet. Der var tale om fordelingen på de forskellige institutioner, idet udvidelsen også i denne forbindelse blev prioriteret højest. Desuden handlede det om at finde en løsning på Kommissionens uløste problemer vedrørende finansieringen af udvidelsesforberedelserne. Dette sidste punkt er særdeles vigtigt, eftersom der efter forligsfasen var en part, der stod tilbage som taber, nemlig Kommissionen. Allerede under forligsfasen gav både Rådet og Parlamentet udtrykkeligt tilsagn om at bidrage til at forsøge at løse Kommissionens problemer forud for udvidelsen. Dette tilsagn er siden blevet bekræftet gentagne gange af mig såvel som af andre repræsentanter for både Rådet og Parlamentet. Det er i denne sammenhæng, begrebet frontloading kommer ind i billedet som det instrument, vi valgte at anvende.
Det handlede i første omgang om at få alle institutioner til at oplyse, hvor mange penge der var tilbage på årets budget, det vil sige for år 2002. Det er disse bevillinger, vi kan bruge i anden omgang for at reducere presset på 2003-budgettet, og som kan overføres til Kommissionen for at sikre, at vi kan klare omkostningerne i forbindelse med udvidelsen.
På et møde med generalsekretærerne for alle institutionerne tilvejebragte vi på denne måde et samlet beløb på omkring 77 millioner euro i uudnyttede bevillinger fra samtlige institutioner. Det maksimale beløb, Kommissionen kan anvende til forberedelsen af udvidelsen, er ca. 72 millioner euro.
Lad mig sige nogle få ord om Parlamentets egen andel af denne frontloading. Ifølge det forslag, som både Budgetudvalget og Parlamentets eget Præsidium støttede i går aftes, beløber den sig til 43 millioner euro i indeværende år. Der er tale om bevillinger, der i henhold til Parlamentets hidtidige fremsynede økonomiske forvaltning skulle have været anvendt til førtidig indfrielse af lånene i Parlamentets egen faste ejendom. Vi vil nu udsætte dette med et år. Det indebærer også, at vi vil få tilbagebetalt en del af disse penge et år senere. Af de 43 millioner, som i stedet overføres til Kommissionen, vil vi stadig i henhold til forslaget, som vi skal tage stilling til i dag, få 35 millioner tilbage i 2003. Jeg skal i denne forbindelse nævne, at det oprindelige forslag var på 40 millioner. Vi foreslår altså nu, at dette ændres til 35 millioner.
Dette betyder, at Parlamentets andel af denne frontloading set over to regnskabsår, vil blive på 8 millioner euro, et tal, jeg anser for velafbalanceret. Det er generøst, men samtidig rimeligt i sammenligning med de øvrige institutioner.
Dette viser, at denne frontloading, som jeg ser den, er ved at blive en stor succes og også vil kunne anvendes i anden sammenhæng i fremtiden. Den giver mulighed for at bruge et budget over flere år for at sikre en optimal udnyttelse af ressourcerne.
Jeg nævnte tidligere, at vi havde givet Kommissionen tilsagn om at bidrage til at forsøge at løse problemerne i forbindelse med udgifterne til udvidelsesforberedelsen. Et løfte er et løfte og skal som bekendt holdes. Her stå vi nu med en gennemført frontloading, som giver os mulighed for at holde det, vi lovede. Det har jeg det godt med.
For mig handler alt dette også om en slags investering i gode forbindelser. Udvidelsen vil kun blive en succes, hvis vi indser, at det faktisk er noget vi må arbejde sammen om, at det er et fælles anliggende. Som ordfører er jeg meget taknemmelig for, at alle institutioner, store som små, har gjort en indsats for at forsøge at finde en løsning på dette vanskelige problem.
Schreyer
. (DE) Hr. formand, ærede ordførere, ærede medlemmer, efter det positive udfald af folkeafstemningen i Irland er vi kommet udvidelsen af EU et stort skridt nærmere. Nu er det op til Rådet i denne uge på mødet i Bruxelles at finde en fælles forhandlingsposition for finansieringsspørgsmålene, altså for, hvor mange penge der fra 2004 kan afsættes til de nye medlemslande i EU's budget.
Også heraf ses det endnu en gang klart, at budgettet for 2003 efter al sandsynlighed vil blive det sidste budget for et EU med 15 medlemslande. Vi står altså mere eller mindre på tærskelen til udvidelsen. Derfor vil regnskabsåret 2003 ikke kun indeholde yderligere udfordringer for kandidatlandene, men også for alle EU's institutioner, som skal forberede sig. Her har der jo været alvorlige meningsforskelle mellem Rådet og Kommissionen, fordi Rådet kun havde bevilget sig selv ekstra stillinger for 2003 som forberedelse af udvidelsen, men havde afvist det for Kommissionen.
Desto mere uforståeligt er det også, at Rådet under sine forberedelser af topmødet i Bruxelles hele tiden gør det klart, hvilke forventninger det har til Kommissionen i 2003 med hensyn til forberedelse af udvidelsen, f.eks. omkring strukturfondene. Men det kræver naturligvis også personale. Så meget desto mere sætter Kommissionen pris på, at Europa-Parlamentet har taget initiativ til alligevel at sikre Kommissionens anmodninger.
Jeg vil gerne udtale min respekt for ordførerne, især hr. Stenmarck og hr. Färm, fordi de ikke blot er kommet igennem med idéen om frontloading, men nu også eftertrykkeligt virkelig sørger for, at den bliver gennemført, skridt for skridt. Jeg vil også gerne takke for Deres ord, hr. Stenmarck. De har afgivet et løfte, og De gennemfører det også. Det forstår vi at sætte pris på. Endnu en gang min hjerteligste tak på Kommissionens vegne til ordførerne og til Budgetudvalget. Denne idé vil nu blive realiseret i form af et interinstitutionelt ændringsbudget, og alene det faktum, at der findes et interinstitutionelt ændringsbudget, fortjener opmærksomhed. Altså, mange tak for Deres støtte!
En bemærkning om udgifterne til landbrugspolitikken. De ved, at Kommissionen følger samme linje som Europa-Parlamentet, nemlig en omstrukturering af de markedsrelaterede udgifter og markedsorganisation i retning af en styrkelse af støtten til landdistrikterne. Kommissionen har i sine forslag i forbindelse med midtvejsevalueringen gjort netop dette tema til en central bestanddel. Vi kan imidlertid ikke tilslutte os, at disse forslag bliver gennemført allerede nu, fordi reglerne stadig udelukker dette, og fordi en forhøjelse af midlerne til programmet til støtte for landdistrikterne går ud over det, der er afsat til det i den finansielle planlægning.
De foreslår imidlertid også en anden ændring - som De netop har fremhævet det, hr. Färm - nemlig at opsplitte budgetposterne for eksportrestitutioner for dyr for at kunne klassificere restitutionerne for levende dyr særskilt. Efter min opfattelse er det en ting, der virkelig kan overvejes, hvis det gældende retsgrundlag giver mulighed for det. Det mål, som De forfølger med dette forslag, nemlig at forbedre dyrebeskyttelsen, er jeg og Kommissionen fuldt ud enige i.
En tredjedel af budgettet vil næste år atter gå til strukturpolitikken. Gennemførelsen af strukturfondsprogrammerne blev drøftet på Parlamentets møde i september, og hr. Färm kom endnu en gang med klare udtalelser om det. 
De går udtrykkeligt ind for, at procedurerne skal forenkles, så det bliver hurtigere og enklere for medlemsstaterne at trække på midlerne. Min kollega med ansvar for dette område, hr. Barnier, har holdt et seminar om emnet for at finde ud af, hvilke muligheder der findes. Det var også endnu et udtryk for, at Kommissionen er meget engageret i dette spørgsmål. Men det kræver selvfølgelig også, at medlemsstaterne arbejder med, og det er ganske enkelt ikke tilfredsstillende, når medlemsstaternes skøn over, hvor meget de nu kan bruge af strukturfondsmidler på et år, ligger så langt fra virkeligheden, som det har været tilfældet i de senere år. På dette punkt må jeg også pege på, at vi naturligvis i fællesskab skal undersøge, om der er behov for den forøgelse af midlerne til strukturfondene til næste år, som Parlamentet her foreslår.
Kommissionen kan i vidt omfang tilslutte sig de ændringer, som Budgetudvalget foreslår for midlerne til de interne politikker, f.eks. initiativerne til fordel for asyl- og indvandringspolitikken og initiativerne til fordel for de små og mellemstore virksomheder og forslaget omkring informationspolitikken.
Hvad det udenrigspolitiske budget angår, kan jeg imidlertid på nuværende tidspunkt ikke helt konstatere overensstemmelse, f.eks. omkring Den Globale Sundhedsfond til bekæmpelse af bl.a. aids. Der er selvfølgelig ingen tvivl om, at Kommissionen anser denne verdensomspændende fond for at være meget vigtig. Det drejer sig nu kun om, hvor store midler der er behov for for 2003, og også om, hvor disse midler skal skaffes fra. Kommissionen foreslår nu som før, at halvdelen af midlerne skal tages fra Den Europæiske Udviklingsfond. Jeg vil imidlertid også gerne understrege, at langt den største del af midlerne til denne verdensomspændende fond hidtil er kommet fra EU, dels af fællesskabsmidler, dels som bilaterale midler fra medlemsstaterne. Et centralt punkt på udenrigsbudgettet er fortsat hjælpen til landene på Balkan. Et nyt punkt på budgettet for 2003 vil være midlerne til udsendelse af den fælles politistyrke til Bosnien. Kommissionen havde derfor planlagt en forhøjelse på 10 millioner euro til den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik. Denne forhøjelse skal efter Parlamentets forslag slettes igen - eller skal vi sige, ikke regnes med ind endnu. Jeg er imidlertid sikker på, at vi inden andenbehandlingen af budgettet kan finde frem til en løsning på, hvordan denne vigtige udenrigspolitiske aktion kan finansieres.
Med hensyn til den nye udfordring for EU-budgettet, nemlig at give en passende hjælp til Afghanistan, glæder det Kommissionen, at man i Budgetudvalget er blevet enige om at oprette en ekstra budgetpost. Det er vi også glade for, fordi denne opgave "finansieringshjælp til Afghanistan" naturligvis også vil optræde på budgettet i de kommende år. Men netop derfor mener vi, at disse finansieringer befinder sig regulært i budgettet og ikke først skal sikres ved at mobilisere fleksibilitetsreserven. Kommissionen anser det dog fortsat for nødvendigt at benytte fleksibilitetsreserven, ikke mindst for at sikre emnet fiskerireformer økonomisk i det kommende år og stille de nødvendige resterende midler til rådighed for Portugal og Spanien til omstrukturering af fiskerflåden.
Efter Parlamentets forslag ville budgettet for 2003 andrage 1,05% af alle medlemsstaternes samlede økonomiske aktivitet, altså være på samme størrelse som i år. Det nævner jeg, fordi der jo fortsat er meget ivrig debat med henblik på topmødet i Bruxelles. Men i henhold til det forslag, der er stillet for finansieringen af udvidelsen i årene 2004, 2005 og 2006, vil denne andel for budgettet af den europæiske økonomiske produktion heller ikke med yderligere 10 medlemmer stige til den størrelsesorden, som den havde i midten af 1990'erne.
Hvis vi prøver at reflektere lidt over det - hvilken størrelse det europæiske budget har, og hvor lille en forhøjelse der nu er kalkuleret med i forbindelse med udvidelsen - så må jeg sige, at den strid, der udkæmpes nu, efter min opfattelse ikke er helt berettiget; tværtimod er der risiko for, at man i finansieringsspørgsmål klamrer sig voldsomt til enkeltspørgsmål og måske også bider sig fast i dem. Vi bør imidlertid hele tiden huske på, at udvidelsen af EU er en rigtig god - en rigtig god! - investering i fremtiden. Derfor vil jeg også her appellere til stats- og regeringscheferne om at finde frem til et fælles standpunkt i Bruxelles, så køreplanen for udvidelsen fortsat kan overholdes, netop nu efter den positive afstemning i Irland.
Elles (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil gerne tilslutte mig de øvrige og takke den frygtindgydende duo, hr. Färm og hr. Stenmarck, for deres fantastiske arbejde på Parlamentets vegne under denne budgetprocedure.
De har begge skitseret, at vi nu opererer med en Union, der vil blive udvidet til mindst 25 lande. For både Parlamentet og Kommissionen er udvidelsen hovedtemaet for dette budget. Jeg vil gerne komme med en personlig bemærkning. Jeg håber, at vi fremover kan undgå alt for mange folkeafstemninger og alt for mange afstemninger om enkeltspørgsmål. Det kan blive smitsomt her i Parlamentet, og vi ender måske med at vedtage en beslutning, og så overvejer vi at stemme igen, fordi vi er nået frem til de forkerte konklusioner.
Når det er sagt, vil jeg gerne kommentere Parlamentets og Kommissionens budget. Vores gruppe har strategier for begge disse budgetter, og de er stort set blevet gennemført på nuværende tidspunkt i budgetproceduren.
Med hensyn til Parlamentets budget vil vi gerne understrege behovet for omfattende brug af freelanceoversættelse - fordi det bliver en vigtig faktor i de kommende år. Vi glæder os over, at muligheden for tidlig pensionering er blevet udvidet til de politiske grupper, og det vil jeg takke Rådet for - selv om det ikke er til stede ved eftermiddagens forhandling. Vi ønsker fuld åbenhed i Rådet fremover, og vi ønsker, at alle dets diskussioner om lovgivning skal være offentlige.
Det er spørgsmål, som hele vores gruppe går ind for.
Med hensyn til Kommissionens budget har vi fire relevante bemærkninger. For det første vedrørende udbetalinger og efterslæb ønsker vi, at der gøres en reel indsats for at mindske forpligtelserne på 110 milliarder euro. Som anført i beslutningen ønsker vi, at Kommissionen udarbejder en rapport om, hvordan den vil gennemføre målsætningen om at fjerne de uindfriede forpligtelser.
For det andet vedrørende interne politikker ønsker vi stadig at få mere for pengene, og at en del af bevillingerne til informationspolitikken opføres under reserven, fordi vi ønsker at få besparelser på administration og menneskelige ressourcer. Vi forventer en rapport fra Kommissionen om disse spørgsmål inden den 30. april 2003.
For det tredje ønsker vi større ansvarlighed inden for de eksterne politikker. Derfor støtter vi ordførerens opfordring om flere oplysninger vedrørende den interinstitutionelle aftale mellem Rådet, Parlamentet og Kommissionen om brugen af midler til udenrigs- og sikkerhedspolitikken. Vi vil også gerne vide, hvilke typer af udgifter Rådet forventer i de kommende fem år, for vi er også enige med ordføreren i, at det er forkert at forestille sig, at Rådet giver sig af med store udgifter, som ikke er underlagt de normale principper om ansvarlighed og anvendelse.
Vi beder ligeledes Kommissionen gå i gang med en eller anden form for overvejelsesproces. Der synes at være tale om en vis sløvhed fra Kommissionens side, når det drejer sig om at overveje de fremtidige prioriteringer for udenrigs- og sikkerhedspolitikken.
Endelig ønsker min gruppe, at jeg siger, at vi ønsker reformprocessen afsluttet, og vi skal se på, hvordan hele denne proces skal gennemføres. Vi er overbevist om, at der er sket fremskridt, men vi er endnu ikke overbevist om, at hele reformprogrammet vil blive gennemført. Vi vil gerne vide, at De gør en indsats for at sælge det til den brede befolkning, og at disse reformer vil blive afsluttet inden udgangen af næste år, som det hed i det seneste reformdokument fra Kommissionen.
Men før vi godkender de nye poster, vil vi meget gerne have reformelementerne på plads og have vished for, at De er overbevist om, at hele reformprocessen vil blive gennemført. Hvis ikke det sker inden udgangen af Kommissionens og Parlamentets mandatperioder, vil vi bryde de løfter, vi gav vores vælgere om, at vi ville sikre gennemførelsen af reelle institutionelle reformer.

Walter (PSE).
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, først vil også jeg naturligvis gerne takke vores to ordførere. Det er en svensk erfaring, Parlamentet har gjort her, og jeg synes, det var en god erfaring, for den var rettet mod konsensus og lige så idérig som fleksibel, for der er også blevet set nærmere på strukturelle aspekter. Denne budgetprocedure har sikkert også strukturelle ledsagefænomener, som skal undersøges grundigt.
Ud fra denne synsvinkel vil jeg gerne komme med følgende kommentar. Der er flere gange blevet peget på, at dette budget er det sidste før udvidelsen, som kun skal gælde for 15 lande. Men det er også, håber jeg, et af de sidste budgetter før konventet faktisk når frem til at give os, Parlamentet, fuld budgetret i det mindste på mellemlang sigt, såvel for alle aspekter af udgiftspolitikken som for indtægtspolitikken. Det er et krav, som vi har stillet. Som De ved, har jeg stillet dette krav under alle budgetprocedurer - ceterum censeo, siger jeg bare. Jeg tror, det er vigtigt, at vi også her bidrager til at demokratisere budgetproceduren.
Det budget, vi nu har opstillet, udmærker sig ved, at vi under selve budgetproceduren under forhandlingerne strides voldsomt med hinanden, om hver enkelt million, til dels om hver tusindlap, men at vi i løbet af året altid må rokere meget om. Alene i år kommer vi sandsynligvis til at lave seks tillægs- og ændringsbudgetter. Vi kommer op på 70-80 middeloverførsler, vi kommer altså til at rykke rundt på rigtig meget. Ikke kun i år, men også i de foregående år er vi under budgetproceduren og helt i slutningen af året gået over til at finansiere ting ved hjælp af frontloading, som egentlig skulle falde i det næste år. Vi viser med denne pragmatisme, at vi er parat til at finansiere de nødvendige ting i den europæiske politik, men også, at vi i starten af året vedtog et budget, som i sidste ende giver så meget fleksibilitet og spillerum, at det i slutningen af året netop ikke længere er helt så pålideligt, som man havde ønsket i starten, og som man skulle have troet, efter at vi havde stredes så heftigt om bestemte ting. Det betyder, at det principielt er værd i det mindste at overveje denne budgetteringsform. Det bør vi have med i overvejelserne i de kommende uger, måneder og år, når vi videreudvikler budgetpolitikken.
Budgettet for 2003 er, som kommissæren sagde, et sparsommeligt budget. Vi vil bruge 1,05% af bruttonationalproduktet på at løse alle de opgaver, som vi står over for i EU.
Hvis man ser på situationen i de meget omdiskuterede nettobidragydere, må man konstatere, at selv de største nettobidragydere ikke betaler mere end 0,3-0,7% af deres bruttonationalprodukt. Det er mellem 0,3% for mit eget lands vedkommende og 0,7% af bruttonationalproduktet for at finansiere denne europæiske politik. 0,3% for Tyskland!
Apropos den heftige debat vi altid har om, hvort dyrt det hele dog er! Inden for budgettets rammer forsøger vi at forvalte vores midler sparsommeligt. Vi passer på, at balancerne bevares. Det vil også være fremtidens opgave - i første omgang balancerne på dette kontinent. Vi har på lang sigt brug for en økonomisk ligevægt i Europa. Vi må sørge for, at vores institutioner er funktionsdygtige, også med henblik på udvidelsen, også med henblik på aldringen i vores institutioner og i hele EU. Det er langsigtede opgaver.
Vi skal sørge for, at borgerne i Europa, som har tillid til os, kan regne med økonomisk balance og ikke bliver væltet over ende af kortsigtede forandringer. Jeg tænker her især på landbrugsområdet, men også på det regionalpolitiske område. Vi er også interesseret i, at der sker reformer inden for regionalpolitikken, at gamle sager bliver behandlet. Hertil vil jeg imidlertid gerne sige, fru kommissær, at det er ikke nok, at hr. Barnier inden for strukturfondene undersøger, hvordan bureaukratiet kan mindskes. Det er et emne, som gælder for alle EU's støtteprogrammer. Det ville glæde mig, hvis de andre berørte kommissærer ville gøre noget lignende.
Vi har altså brug for en balance på kontinentet. Men vi har også som europæere brug for en balance mellem kontinenterne, for vi er jo ikke nogen isoleret ø, der er jo relationer mellem kontinenterne. I de forløbne år har vi atter og atter bidraget til at yde hjælp også i andre regioner i verden. Det er blevet stadig vanskeligere, fordi der hele tiden er kommet nye opgaver til oven i dem, som vi oprindeligt havde påtaget os. Finansiering, genopbygning, Balkan, finansiering af genopbygningen i Afghanistan, men også den store opgave for verdenssundheden, nemlig bekæmpelsen af aids. Det er ikke kun et tema for Afrika, det er et tema for hele verden og også for det europæiske kontinent. Det skal der sættes penge af til.
Finansieringen kan vi diskutere, fru Schreyer, men der er vel ikke tvivl om, at vi her har et ansvar, som vi må leve op til. Det er svært at overkomme alle disse opgaver. Udgiftsområde 4 har givet os store problemer i år, ligesom i de forløbne år. Vi vil være fleksible for at skaffe alle problemerne af vejen. Men der er én ting, vi vil understrege. Europas borgere kan stole på, at vi er opmærksomme på deres interesser på dette kontinent. Men vi ser også på, at dette kontinent har en passende position i hele verden. Vi vil administrere midlerne sparsommeligt og solidt, men også fremtidsorienteret sammen med Dem.
Virrankoski (ELDR).
Hr. formand, lad mig først takke budgetordførerne, hr. Färm og hr. Stenmarck, for deres grundige og konstruktive arbejde. Jeg vil ligeledes gerne takke formanden for Budgetudvalget, Terence Wynn. Også tak til Danmark, som varetager formandskabet, for dets udmærkede samarbejdsniveau såvel som til kommissær Michaele Schreyer. Budgetforslaget opfylder de fleste krav fra Det Europæiske Liberale og Demokratiske Partis Gruppe. Det er mådeholdende og stramt, og betalingsbevillingerne udgør kun 1,04% af BNP mod de 1,08%, der er afsat til udgifter i det finansielle overslag. Der er således en margen på over 3 milliarder euro i budgettet.
Det budgetforslag, vi har foran os, foreligger også som et aktivitetsbaseret budget. Årsagen er til dels den administrative reform af Kommissionen. Der er foretaget ændringer af finansforordningen, som vil træde i kraft i begyndelsen af næste år. Dette indebærer en reform af personalevedtægterne, som Parlamentet nu drøfter. Der er tale om en hel pakke reformer, som har til formål at øge den administrative effektivitet, fremme uddelegering af beføjelser og klarlægge det personlige ansvar. Alle målsætninger, som vores gruppe tilslutter sig helhjertet.
Budgettet er uden tvivl fokuseret på udvidelsen. Dette budget vil givet blive det sidste, der udarbejdes for en Union med 15 medlemsstater. Der er i budgettet taget højde herfor gennem nogle betydelige bevillinger. Budgetudvalget foreslår yderligere 699 millioner i førtiltrædelsesstøtte til kandidatlandene, så de lettere kan klare udfordringerne i forbindelse med medlemskab.
Problemet vedrørende driftsbevillingerne er den utilstrækkelige manøvremargin i udgiftsområde 5. Derfor er de forskellige institutioner begyndt at indsamle bevillinger fra dette års budget, så vi kan betale tiltrædelsesomkostningerne på forhånd. F.eks. har Parlamentet til hensigt at låne Kommissionen 43 millioner euro og Rådet 18 millioner euro. Samarbejdet har med andre ord været eksemplarisk, og jeg takker i særdeleshed budgetordføreren, hr. Stenmarck, herfor.
Det alvorligste problem i forbindelse med forvaltningen af EU's budget er uindfriede forpligtelser og uudnyttede betalingsbevillinger. De uindfriede forpligtelser beløber sig nu til omkring 107 milliarder euro, eller mere end EU's budget for et år. Årsagen hertil er underudnyttelse af betalingsbevillingerne. Dette vedrører især strukturfondene og foranstaltninger udadtil. Sidst år forblev 18 milliarder euro i betalingsbevillinger uudnyttede, og tallet for det foregående år var 11 milliarder euro. En underudnyttelse i denne størrelsesorden indebærer en alvorlig underminering af hele forvaltningen af EU-budgettet. I foråret nåede de uindfriede forpligtelser under strukturfondene op på 80 milliarder euro. Til trods herfor har Rådet dog reduceret beløbene på de betalingsbevillinger, Kommissionen havde foreslået. Det er årsagen til, at Budgetudvalget har forhøjet betalingerne med mere end en milliard euro.
Vores gruppe kræver en drastisk forenkling af forvaltningen af strukturfondene. Med disse bemærkninger er vi parat til at støtte budgetforslaget.

Seppänen (GUE/NGL).
Hr. formand, nogle aftaler er dumme, fordi de er ufleksible. Dette er årsagen til, at en meget højt placeret person udtalte, at stabilitets- og vækstpagten var dum. Flere repræsentanter for Frankrig, Tyskland og Portugal i vores gruppe vil måske kunne tilslutte sig dette, såvel som italienerne. Dum er også den interinstitutionelle aftale om budgetdisciplin, som blev indgået i maj 1999. Det var det sidste job, det foregående Parlament gjorde for det nuværende. Det kan tilskrives denne dumme aftale, at Parlamentet er næsten magtesløst, for så vidt angår budgetpolitikken. Det eneste, vi kan gøre, er at sidde og tælle papirclips og bruge vores tid på underordnede administrative opgaver.
Hr. Prodi udtalte i relation til stabilitets- og vækstpagten, at den virkelighed, der ligger til grund for den, er sammensat af flere lag, og at institutionerne bør tage dette i betragtning og udvise fleksibilitet. Det samme gælder den interinstitutionelle aftale om budgetdisciplin. Udgiftsområde 4, der vedrører foranstaltninger udadtil, er især dum, for så vidt angår fleksibilitet. Vi ved alle, alle i Europa-Parlamentet ved, at budgettet i denne henseende er praktisk taget fastlåst. Der blev i den interinstitutionelle aftale fastsat et loft, som Rådet nødigt fraviger. Parlamentet har så der ærefulde hverv at forsøge at indpasse nye prioriteringer, som både Parlamentet og Rådet tilslutter sig, under dette 1999-loft. Nogle få millioner er blevet drøftet, og samtidig er der måske en million i bevillinger i udgiftsområde 4, der endnu ikke er gennemført betalinger for. Således findes der bevillinger i dette udgiftsområde, som alle ved ikke er udnyttet. Et af de største problemer i forbindelse med budgetbehandlingen er spørgsmålet om, hvordan de ikke-udbetalte bevillinger i dette udgiftsområde kan tilføjes de nye bevillinger, vi ønsker at udbetale, og som vi skal udbetale for at følge budgetmyndighedens ønsker.
Eftersom den interinstitutionelle aftale terroriserer udarbejdelsen af budgettet, kan det ikke komme som en overraskelse for nogen, at, hvis 10 milliarder euro fra dette budget forbliver uudnyttet, vil de gå tilbage til medlemsstaterne. Når jeg siger, at den interinstitutionelle aftale er dum, er det fordi, den er ufleksibel, og det samme gælder for Rådet, der viderefører denne manglende fleksibilitet. Jeg er dog ikke enig med Europa-Kommissionens formand, hr. Prodi, i, at stabilitets- og vækst pagten er dum.
Godt gået Sverige! De svenske ordførere har gjort et fortræffeligt stykke arbejde.

Buitenweg (Verts/ALE).
Først at få ordet efter GUE/NGL-Gruppen kræver stadig en psykologisk tilpasning fra min side, men jeg er bange for, at jeg bliver nød til at vænne mig til det. Hr. formand, vi parlamentsmedlemmer tager sædvanligvis Rådet det ilde op, hvis det ikke er til stede under plenarmøderne. Men under vores tidligere budgetforhandling gjorde Rådet en prisværdig indsats og sad her i fire timer, så jeg tror, vi skal se igennem fingrene med det denne gang.
Jeg vil dog gerne forelægge Rådet et forslag. Her i formiddags afholdtes for første gang et forligsmøde med Rådet som videokonference, og det lykkedes os at nå til enighed om Solidaritetsfonden live på skærmen. Næste gang et plenarmøde falder sammen med Rådets egne møder, kunne Rådet måske følge forhandlingerne på skærmen og forelægge sine bemærkninger virtuelt. I virkeligheden kunne den hollandske regering let have overtaget denne forpligtelse. Eftersom den hollandske regering er trådt tilbage, og parlamentet endnu ikke har vedtaget en holdning til udvidelsen, er det besluttet, at den hollandske udenrigsminister skal være til stede i Luxembourg, men på ingen måde må udtale sig. Eftersom det ikke er nyt for os her i Parlamentet, kunne den hollandske minister let have tiet stille her i Strasbourg.
Under alle omstændigheder er vi her for at drøfte 2003-budgettet. Jeg vil gerne takke mine kolleger, hr. Färm og hr. Stenmarck, for det arbejde, de har udført, og som kulminerede med førstebehandlingen af budgettet, som vi nu har foran os. Efter min opfattelse har de udført deres hverv som ordførere med stor ekspertise, og de har været og er stadig meget tilgængelige for alle grupper. Der kan virkelig ikke siges dem noget på, men jeg må tilstå, at jeg ikke kan opvise nogen reel begejstring over denne budgetforhandling eller det 2003-budget, vi har foran os. Når jeg skal forklare folk, hvorfor jeg har valgt at sidde i Budgetudvalget, plejer jeg altid at bruge det argument, at EU's budget dækker alle områder. Som sådan omfatter det strukturfonde, landbrug, miljøpolitik, forskning, bekæmpelse af social udstødelse og genopbygning af krigshærgede områder. Og det er ikke småpenge, det drejer sig om, men et beløb på omkring 100 milliarder euro. Selvfølgelig er det sandt, hvad jeg siger, men det er kun den ene side af medaljen. Når alt kommer til alt, handler den politiske kamp på plenarmødet i dag i virkeligheden ikke om overførsel af milliarder eller om det overordnede billede, men om millioner og om at ændre betoningen. Dette skyldes de stramme finansielle overslag og de forskellige former for lovgivning, der allerede er fastlagt, og som binder vores hænder.
Hvis vi f.eks. ser på landbrugspolitikken. Når min gruppe foreslår, at man drøfter eksportstøtten, fordi den forringer de økonomiske udviklingsmuligheder for mange landmænd i udviklingslandene, anføres argumentet med administrativ sikring. Eksportstøtten udgør en del af en eksisterende politik, og vi i Parlamentet kan ikke bare ændre dette i forbindelse med budgetbehandlingen. Hvilket selvfølgelig er rigtigt. Det er dog også vigtigt for os at sende et politisk signal. Vi er jo et politisk forum. Det viser sig, at der ikke er fremført væsentlige argumenter mod vores forslag om at lade eksportstøtten udgå. I stedet er de tre milliarder ganske enkelt blevet vedtaget såvel som enorme beløb til produktion af europæisk tobak, som vi tilfældigvis mener, er yderst skadelig for den offentlige sundhed.
Min gruppe er også meget kritisk over for de beløb, der er afsat til transeuropæiske netværk. Efter otte år befinder de fleste projekter sig stadig på begynderstadiet. Men ingen tør sige offentligt, at EU-støtten til en vis grad er penge ud af vinduet. Vi fortsætter ufortrødent og ikke altid med de bedste projekter. Medlemsstaterne selv prioriterer nationale projekter, mens det værdifulde ved europæisk støtte er kravet om, at projekterne skal være grænseoverskridende. Kommissionen skal nu komme med alle mulige nødforanstaltninger for at støtte de virkeligt grænseoverskridende projekter, men det er jo også en lidt underlig situation.
Tilsvarende forfølger medlemsstaterne, for så vidt angår strukturstøtten, forskellige og ofte modstridende mål, hvilket til dels forklarer de enorme forsinkelser i gennemførelsen. På den ene side er de alle sammen ude på at få så meget ud af Bruxelles' pengekasse som muligt, og på den anden side kæmper de for at finde national medfinansiering, fordi projekterne ikke altid prioriteres nationalt. Min konklusion er derfor, at medlemsstaterne føler sig mindre ansvarlige for europæiske penge eller for det faktum, at de skal bruges med omtanke og retfærdighed, end de gør for nationale midler. Dette er især bemærkelsesværdigt, når man tanker på, at alle pengene kommer fra de samme skatteydere.
Et andet område, hvor man kan være i tvivl om, hvorvidt midlerne anvendes korrekt, er dog af en hel anden karakter. Jeg håber, at Parlamentet vil støtte mig i dette. Det vedrører støtten til Kedo. Vi berørte kort emnet i går aftes. De europæiske skatteydere finansierer et atomkraftanlæg i Nordkorea. Min gruppe er under alle omstændigheder principielt imod dette, fordi vi foretrækker at støtte vedvarende energikilder. Under alle omstændigheder er det sådan, det forholder sig, og jeg ved, at et flertal i Parlamentet er for det. Nu viser det sig dog, at Nordkorea sandsynligvis også udvikler atomvåben. Jeg mener klart, at vi bør undersøge dette meget grundigt, og jeg finder det desuden fornuftigt at opføre bevillingerne i reserven og ikke frigive dem, før vi har klarhed over programmerne i forbindelse med dette anlæg. Jeg vil desuden anmode kommissæren om at redegøre for sin holdning i denne sag og oplyse, om hun allerede har til hensigt at opføre disse bevillinger i reserven ved andenbehandlingen. Dette er en række eksempler på anvendelse af midler, hvor jeg vil sætte spørgsmålstegn ved berettigelsen heraf.
Så er der en kategori af bevillinger, som jeg mener, bør bruges, og hvor der endog bør bruges mere. Et sådant eksempel er udvidelsen. Der findes en udmærket hollandsk talemåde, der hedder "goedkoop is duurkoop" (man får, hvad man betaler for), og jeg vil overlade det til tolkene at finde en fornuftig oversættelse. Jeg går ikke ind for spild af penge, men jeg tror på, at vi skal holde vores løfter og gribe de historiske muligheder. Den nuværende situation er tilfældigvis forskellig fra den, vi forudså i 1999, hvor de finansielle overslag blev udarbejdet i Berlin. Det er ikke 6, men sandsynligvis 10 lande, der vil blive optaget, ikke i 2002, men i 2004. Finansieringsplanen bør derfor tilpasses tilsvarende. Men den "regnskabsmæssige" indfaldsvinkel, som nettobidragyderne har anlagt, betyder, at de ikke er interesseret heri. Min gruppe vil under alle omstændigheder stemme for de ændringsforslag, som gør en sådan tilpasning mulig, og jeg er overbevist om, at vi ellers vil betale det dyrt i sidste ende.
Situationen i udgiftsområde 4 er også forandret. For så vidt angår støtte til genopbygning af Balkanlandene og Afghanistan, er det ofte blevet anført, at det er umuligt at holde alle løfter inden for udgiftsområde 4, medmindre der foretages nedskæringer på flere andre prioriterede områder. F.eks. blev der foretaget en nedjustering af det flerårige program for de øvrige vestlige Balkanlande som følge af situationen i Serbien efter Milosevic. Hvad gør vi, hvis der skabes fred i Mellemøsten? Hvilke programmer kan vi så tilbyde? Jeg har allerede lavet en liste over de områder, hvor jeg gladeligt vil skære nogle få milliarder væk, men jeg vil også gerne se et par millioner føjet til her.
Et andet område, hvor et par ekstra millioner ikke ville være af vejen, er udgiftsområde 5, administrationsudgifter. Det er ingen hemmelighed, at jeg var ked af den aftale, der blev indgået i forbindelse med juli-forliget. Ifølge denne aftale skal Parlamentet og Rådet tage vare på hinandens behov og Kommissionen tilgodeses via frontloading-operationen. Dette har fungeret udmærket. De 500 nye stillinger til udvidelsen vil sandsynligvis blive oprettet. Men det politiske signal er ganske ubehageligt, finder jeg. Kommissionen er ikke en afsluttende post, den er nødvendig for en uproblematisk udvidelsesproces. Mærkeligt nok er de mennesker, der stiller sig mest kritisk over for udvidelsen og kandidatlandenes kapacitet til at implementere det europæiske regelværk, ofte de samme, som nægter at sikre Kommissionen tilstrækkeligt personale til at gennemføre og føre tilsyn med gennemførelsen af regelværket. Jeg finder ikke frontloading-metoden særlig attraktiv eller gennemskuelig, hvilket hr. Walter allerede har påpeget. Ikke desto mindre vil jeg på det hjerteligste lykønske ordførerne med resultatet, fordi det i sidste instans er resultatet, det tæller.

Formanden.
Fru Buitenweg, jeg forstår Deres smerte, når De siger, at De ikke er vant til at komme til efter GUE/NGL-Gruppen, men måske kan det trøste Dem, at De fik lov at tale tre gange så længe. Det er også en god ting!

Turchi (UEN).
Hr. formand, kære kolleger, under denne forhandling i forbindelse med førstebehandlingen af budgettet for regnskabsåret 2003 vil jeg ikke koncentrere mig om de tekniske aspekter. Jeg har nemlig taget ordet flere gange i de sidste par måneder for at gøre opmærksom på det, der efter min mening udgør fællesskabsbudgettets mangler og gentagne inkonsekvens, såsom de uindfriede betalinger og finansieringen af de interne politikker og aktionerne udadtil, men også for at henlede Deres opmærksomhed på de specifikke problemer, der først er kommet for dagens lys i de seneste måneder, f.eks. det alt for lave loft for udgiftsområdet for administrationsudgifter og - mere generelt - utilstrækkeligheden af de finansielle overslag, der blev fastlagt i Berlin i 1999.
I dag vil jeg forsøge at tage spørgsmålet op ud fra et synspunkt, der - om jeg så må sige - i højere grad er politisk end teknisk. På dette historiske tidspunkt, hvor der på den ene side er konstant udvikling i det internationale system, og hvor vi på den anden side har udvidelsen og debatten om EU's fremtid, tror jeg, at også vi, der er eksperter i finansspørgsmål, bør spørge os selv, hvilken rolle vi ønsker at Parlamentet skal have.
Spørgsmålet er følgende: Vil vi acceptere blot at føre regler, som for det meste er opstillet af andre, ud i livet, eller ønsker vi at kunne foretage ændringer? Er vi f.eks. tilfredse med, at Rådet har været i stand til at få Kommissionen til at sørge for et retsgrundlag, når det f.eks. gælder naturkatastrofespørgsmålet, som er et meget vigtigt spørgsmål, eller ville vi også gerne have mulighed for at give Kommissionen noget? Kære kolleger, vi dækker os meget ofte ind under respekten for regler og procedurer - og her taler jeg naturligvis om parlamentsmedlemmerne som politisk helhed - uden at prøve på at ændre dem eller bøje dem, selvfølgelig kun i positiv forstand. Dette er mit budskab i forbindelse med denne forhandling.
Budgettet for 2003 viser sig at være et godt budget, og jeg vil gerne lykønske ordførerne med deres indsats og med de opnåede resultater. Jeg vil også rette en tak til kommissæren, fru Schreyer, til alle Kommissionens medarbejdere, til sekretariatet og til ordførerne, men jeg kan ikke lade være med at understrege, at der er tale om et teknisk budget, hvor det først og fremmest har været vores rolle at få regnskabet til at gå op, og hvor vi ikke har haft den nødvendige styrke og vilje eller det nødvendige mod til at gøre en egentlig politisk indsats.
Vi unge ønsker måske nogle gange at ændre verden, men denne gang ville jeg gerne nøjes med at ændre et par småting ved EU's budget.

Van Dam (EDD).
Hr. formand, vi vil gerne tilføje tre bemærkninger vedrørende budgettet i forbindelse med denne behandling.
For det første vedtog Parlamentet på det foregående møde efter forslag fra Kommissionen at oprette en solidaritetsfond under budgetpost B2-400 og B7-090. Jeg gav på daværende tidspunkt udtryk for vores tvivl vedrørende denne fond, og jeg vil nu begrænse mig til de budgetmæssige aspekter. Denne fond er, for så vidt angår enhver form for hensigt eller formål, virtuel, for den er stadig tom. Når der så sker en større katastrofe, skal vi finde midlerne til denne fond på budgettet med tilbagevirkende kraft. Dette finder vi højst usandsynligt. Hvis der desuden sker mere end en katastrofe i et givet kalenderår, vil fondens øvre grænse på 1 milliard euro også kunne skabe et problem. Forestil Dem, at der sker en større katastrofe i foråret, som Kommissionen bevilliger 700 millioner euro til fra denne fond. Hvad sker der, hvis der opstå en tilsvarende katastrofe i efteråret? Der er risiko for, at de bevillinger, der er afsat til det efterfølgende år, frigives før tiden. Og så er vi inde på et skråplan. Eftersom det er usikkert, hvor fondens midler skal hentes fra, står vi i den uheldige situation, at vi har en fond, der ikke er afsat bevillinger til på 2003-budgettet. Dette kan betyde, at der efter nogle år vil blive lagt betydeligt pres på medlemsstaterne for at yde større bidrag. Med den nuværende økonomiske situation og de budgetpolitiske friheder, nogle medlemsstater tillader sig, kan jeg forudse alvorlige problemer.
Jeg har nu en kritisk bemærkning til budgettet for det sjette rammeprogram for forskning og udvikling. Finansiering af forskning over EU-budgettet indebærer etiske dilemmaer f.eks. i forbindelse med forskning i embryoner. Som følge af den fanatiske kamp for at støtte denne form for forskning går hele rammeprogrammet en uvis fremtid i møde, fordi Parlamentet under andenbehandlingen nægtede at give flere retningsgivende udtalelser om støtte til kontroversielle områder. Endvidere burde Rådet have indledt den etiske debat tidligere og udsat de etiske retningslinjer, til programmet var vedtaget. Denne kontrovers viser, at programmet skulle have været begrænset til fremme af samarbejde på tværs af grænserne. Aktiv økonomisk støtte er uhensigtsmæssig og overflødig. Hvorfor medfinansiere forskning, der sandsynligvis vil finde sted under alle omstændigheder?
Min tredje og sidste bemærkning vedrører fiskeriet. Kommissionen og Parlamentet går meget op i de spanske og portugisiske fiskere, der sammen med deres regioner lider under, at der ikke er indgået aftaler med Marokko. Der er brugt millioner af euro på kompensation, nedbringelse af antallet af fiskere og omstilling af fiskere i de pågældende regioner. Også i andre fiskeriregioner begynder det at stramme til. Nu råder biologerne øjensynlig Kommissionen til at forbyde torskefiskeri og reducere andre kvoter. Dette vil få væsentlige økonomiske følger for bl.a. Nederlandene. Ville det derfor ikke give mening at overføre budgetfokus til de fiskeriregioner, der hidtil har klaret sig selv? Økonomisk støtte til sådanne regioner i form af socioøkonomiske programmer er ønskelig. Dette aspekt mangler dog stadig i dette budget, hvori der er afsat millioner til fiskeriaftaler med tredjelande, som kun nogle få lande og fiskeskippere har gavn af. Angående solidariteten ville det ikke skade, hvis EU finansielt i højere grad prioriterede en fiskerisektor, som i årevis ikke har kunnet anvende subsidier til at renovere og bygge nye skibe. Dette har forvredet konkurrencen i mange år. En fiskerisektor, der overholder kvoterne, burde kunne forvente mere fra Bruxelles.

Ilgenfritz (NI).
Hr. formand, meget er allerede blevet sagt af de foregående talere. Vi fordeler i en vis grad midlerne tilfældigt, sætter for få prioriteringer, finansierer også ineffektive aktioner, som når vi fortsat tager os råd til to placeringer af Parlamentet og nu også finansierer en yderst tvivlsom medlemsturisme samt et konvent i millionklassen. Europa har brug for impulser. Vi har brug for en økonomisk offensiv, hvor der stilles billig kapital til rådighed for især de små og mellemstore virksomheder - dermed mener jeg risikovillig kapital. Netop på dette område mangler der effektive initiativer i budgettet for 2003.
Der er akut behov for handling, når det gælder indførelse af Basel II-bestemmelserne, især når vi ser på, at 45% af de små og mellemstore virksomheder i Europa ikke har egne midler eller kun små egne midler. Ud over ændringen af tildelingen af støttemidler inden for landbruget vil man fremover også blive nødt til at ændre fordelingskriterierne for strukturfondene. Levestandarden i en region skal ikke bruges som standard for tingene eller som standard for tildeling af støtte. Virksomheder eller brancher, som har brug for støtte, skal have disse midler på lige vilkår, uanset om virksomheden ligger i nord, syd eller øst. Vi skal anvende de midler, vi har fået betroet, mere effektivt og sparsommeligt, hvis vi vil være med til at finansiere udvidelsen.

Garriga Polledo (PPE-DE).
Hr. formand, fru kommissær, fraværende repræsentanter for Rådet, mine damer og herrer, i dag taler budgettet svensk, og jeg tror, at svensk er et sprog, der skaber enighed mellem alle. Jeg vil takke Göran Färm og Per Stenmarck for deres åbenhed og stræben efter fælles holdninger under arbejdet.
Göran Färm er endnu en i den lange række ordførere, som står over for et afgørende dilemma, hvad angår udgiftsområde 4 vedrørende foranstaltninger udadtil, nemlig om Rådet eller Kommissionen skal have det sidste ord med hensyn til fastsættelsen af de politiske prioriteter udadtil, eller om Parlamentets skal have nogen indflydelse på det.
År efter år har vi under førstebehandlingen den samme diskussion. Kommissionen stiller et foreløbigt forslag, som skærer ned på Unionens traditionelle prioriteter udadtil, Kommissionen skærer ned på de bevillinger, som Parlamentet vedtog året før, og forklarer, at de pågældende programmer ikke er blevet gennemført tilfredsstillende. Derefter kommer Rådets førstebehandling, og Rådet udnytter Kommissionens forklaring til at skære yderligere ned på bevillingerne til foranstaltninger udadtil tilsat fromme moralske argumenter om budgetbesparelser og principper for sund finansiel forvaltning.
Så kommer den fase, vi befinder os i nu, hvor Parlamentet genindfører de mistede bevillinger, bekræfter prioriteterne udadtil og minder de to andre institutioner om, at dette er et spil med tre deltagere. Jeg tilhører det parlamentariske flertal, som mente, at de finansielle overslag fra Berlin i 1999 var korrekte og tilstrækkelige. Jeg stemte og agiterede for dem. Jeg er ikke enig med de kolleger, der mener, at de finansielle overslag bør revideres.
Jeg er godt klar over, at situationen bliver mere og mere kompliceret for hver dag, der går. Der opstår nye eksterne forpligtelser, som enten Rådet, hr. Prodi, eller begge i skøn forening - selv om det er yderst sjældent - gladelig påtager sig. De forpligtelser skal siden hen opfyldes i en meget snæver finansiel ramme, der består af ikke-obligatoriske udgifter, som medlemmerne af Parlamentet bliver anmodet om at respektere.
Men da der ikke er plads til alle forpligtelserne, og alt ikke kan finansieres, når pengene er få, må man bruge undskyldningen om ringe gennemførelse af nogle territoriale programmer. Jeg mener ikke, at den undskyldning kan bruges længere. Medlemmerne af Parlamentet stemmer for bevillinger, som hidrører fra de europæiske borgeres penge, for at de skal bruges til at finansiere eksterne bistandsprogrammer.
Fru kommissær, Deres, de øvrige kommissærers og Rådets opgave består i at opnå, at disse programmer gennemføres. De er Fællesskabets udøvende myndigheder. Jeg ved ikke, om det er f.eks. Latinamerikas eller Middelhavslandenes skyld, at deres programmer har sådan en lav gennemførelsesgrad, men jeg ved, at behovene er der. Jeg ved, at løsningen ikke er år efter år at reducere de bevillinger, vi vedtager, at reducere programmerne, nej, løsningen er - som vi alle sammen ved - at finde nye måder at forbedre gennemførelsen på.
Vi håber, at Kommissionen for det kommende år - og det er et ønske, som vi altid giver udtryk for under førstebehandlingen - i stedet for at skære ned på pengene fra det foregående år, endog anmoder om flere penge for at kunne gennemføre Europa-Parlamentets traditionelle prioriteter udadtil.
Jeg mener, at det for at foretage nedskæringer er nok med Rådet, som er en stor specialist på området.
Wynn, Terence (PSE).
Hr. formand, efter 15 minutter fra hr. Färm og 10 minutter fra hr. Stenmarck og alle de andre indlæg er der ikke meget tilbage at sige.
For nylig afgav jeg forklaring i et af konventets underudvalg, med hr. Amato som formand, om forenkling. Jeg fremførte det synspunkt, at budgetsproget sandsynligvis er det 12. sprog i denne institution. Når man lytter til forhandlingen, hvor ord som "ramassage" og "frontloading" bruges i flæng, lader det til, at de er blevet en del af vores daglige budgetvokabularium.
Jeg sagde også, at vi kun har brug for en enkelt behandling af budgettet, og at det vil medføre en forenkling af hele processen. Hvis det system havde været i brug nu, er jeg sikker på, at vi ikke ville have stemt for det budget, vi nu sidder med. Det siger jeg, fordi mange er bekymrede over den måde, hvorpå vi skal stemme om budgettet på torsdag. Jeg tænker ikke kun på Kommissionen og Rådet, men kolleger fra en række forskellige udvalg her i Parlamentet.
Jeg vil gerne slå en ting helt fast over for alle, der deler denne bekymring: Dette er trods alt en førstebehandling, hvor vi skal vise, at vi har politiske prioriteringer, og hvor vi skal lægge pres på Rådet; det er ikke sidste kapitel. Bekymringerne er opstået på grund af det, der blev vedtaget i udvalget. Vi overskred lofterne i tre udgiftskategorier - i kategori 1b må vi se, hvordan Parlamentet stemmer på torsdag. I udgiftskategori 2 er vi forpligtede til at finde en løsning sammen med Rådet. I udgiftskategori 4 er vi forpligtede til at finde en løsning sammen med Rådet. Derfor må vi tage nogle beslutninger inden for kategori 4 for at forsøge at sikre, at vi får en reel dialog med Rådet for at løse nogle af de politiske problemer på det område.
Som andre har sagt har loftet i kategori 4 været et problem, lige siden vi indgik den interinstitutionelle aftale. Hvert eneste år siden da har vi været nødt til at bruge fleksibilitetsinstrumentet. Nogle er måske enige med hr. Seppänen i, at aftalen er dum. Jeg er en af dem, der stemte for den. Det gør måske mig dum, men sagen er, at Parlamentet accepterede den, og vi må leve med den og dens begrænsninger. Jeg håber, at vi, når vi når frem til den næste interinstitutionelle aftale, har taget ved lære af denne, navnlig inden for kategori 4.
Men denne gang er vi nødt til at finde en løsning på behovene inden for kategori 4 - navnlig med hensyn til Afghanistan og Den Globale Sundhedsfond. Vedrørende Den Globale Sundhedsfond er der bestemt store meningsforskelle mellem Kommissionen, Rådet og os. For at gøre det værre beder mindst én medlemsstat os finde de ekstra 65 millioner euro, hvilket gør tingene mere komplicerede, når vi kender Rådets nuværende holdning.
Når jeg siger, at vi skal finde en løsning, mener jeg, at vi skal finde en virkelig løsning sammen med Rådet, og ikke starte en forligsprocedure eller triloger og spille det sædvanlige spil. Vi har alvorlige problemer på disse områder, og vi har brug for en virkelig samarbejdsvilje. Det skal siges, at vi har haft et vældigt godt samarbejde med det danske formandskab. Vi må ikke fordømme det danske formandskab, fordi de ikke er til stede. De har undskyldt over for mig og forklarede, at de havde andre aftaler. At rådsformanden sad i fire en halv time ved vores sidste møde viser hans engagement. De har haft et virkelig godt samarbejde med Parlamentet. De har respekteret Parlamentet og Parlamentets vilje. Det har været rart at samarbejde med det danske formandskab.
Som fru Buitenweg sagde, har formandskabet også været udmærket i dag, selv ved videokonferencen om EU-solidaritetsfonden. Men lad os håbe, at det gode forhold kan bevares, når vi går i gang med den næste forligsprocedure forud for Rådets andenbehandling.
Ved konventet sagde jeg også, at i modsætning til den amerikanske uafhængighedskrig, hvor kampråbet lød "ingen skatter uden repræsentation", nyder vi her i Parlamentet den luksus at have repræsentation uden skatter. Det får ofte Rådet til at mene, at vi rutter med skatteydernes penge. Vi skal sende det budskab til Rådet, at de budgetter, vi vedtager her, er seriøse og kendetegnet af forsigtighed, men at de indeholder politiske prioriteringer. Jeg håber, at vi i december vil have gennemført nogle af disse politiske prioriteringer.
Sbarbati (ELDR).
Hr. formand, jeg vil gerne rette en tak til ordførerne, til Budgetudvalgets formand og til kommissæren. I ELDR-Gruppen er vi som sagt ret tilfredse med dette budget, der så afgjort forekommer os at være stringent og gennemskueligt, hvilket er en del af vores kultur. Jeg vil dog gerne tilføje med det samme, at der efter min mening også er tale om et budget, som er alt for teknisk og ikke særlig politisk.
De grundlæggende budgetposter er acceptable, navnlig når det gælder reformen og udvidelsen, som efter min opfattelse er den vigtigste udfordring, vi står over for. Men netop fordi det er en udfordring, skal vi gøre en politisk og mere beslutsom indsats, og vi skal ikke mindst gøre en indsats, som er mere synlig for alle de europæiske borgere. Jeg er enig i det, som udvalgsformanden sagde lige før, nemlig at proceduren absolut bør ændres. Der er brug for en teknisk udvikling af proceduren, for en forenkling og navnlig for en udvikling på det kulturelle og politiske område, så man på en optimal og ikke indskrænkende måde begrænser Rådets beføjelser og opnår en mere udbytterig, opmærksom og ikke mindst relevant dialog. Der er brug for en grundlæggende EU-budgetfilosofi, hvor det administrative ansvar er delt og ikke samlet - og jeg vil gerne gentage, at det skal være delt, for det er meget vigtigt - og hvor man giver en mere politisk rolle til Parlamentet, som skal udføre sin opgave på den bedst mulige måde. Parlamentet skal nemlig ligesom resten af EU have politisk karakter og kunne komme med politiske løsninger.
Jeg vil blot komme ind på to tekniske aspekter. Det første aspekt er problemet med udgiftsområde IV, som en af vores kolleger allerede har nævnt. Jeg vil gerne tilføje noget i den forbindelse, nemlig at man måske ikke er opmærksom nok på Middelhavsspørgsmålet og Mellemøsten-spørgsmålet. Vi taler om genopbygning, om Afghanistan og om spørgsmål, der er meget langt væk, men der er også noget, som er tæt på os, og som vi meget snart skal tage op på en mere indgående og beslutsom måde.
Det andet aspekt er kulturen. De midler, der er sat af til de unge, til uddannelse og til information, er nemlig helt utilstrækkelige.

Fiebiger (GUE/NGL).
Hr. formand, Europa-Parlamentet vedtog i marts 2002 et beslutningsforslag om principperne for budgettet 2003. Der blev nævnt en række emner, som er af stor betydning for fremtiden for landbruget og udviklingen af landdistrikterne. Hertil hører opgaver som midtvejsevaluering af Agenda 2000, forbrugerbeskyttelse og østudvidelsen. Jeg håber, at Kommissionen vil have mod og den rette kompetence til at tage fat på disse langsigtede målsætninger i gennemførelsen af budgettet og ikke vil lade sig aflede af de dagspolitiske krav.
Jeg håber, at stridsspørgsmål som mangler i bogføringen, tusk og manipulation er fjernet, og at gennemsigtighed og stram disciplin i regnskabsførelsen vil træde i stedet. Nationalt og internationalt frembyder landbrugspolitikken for de interesserede borgere et diffust og selvmodsigende billede.
Der er ikke flertal for EU-kommissær Fischlers forslag i deres nuværende form. Her gælder det altså om at arbejde videre på det. Trods den store økonomiske og sociale tilpasning i EU-ansøgerlandene siger beslutningerne fra Berlin, at overførslen af midler til tiltrædelseslandene for førtiltrædelsesstøttens og udvidelsesudgifternes vedkommende skal bevares, som de er fastsat og kendt. Flere diskussioner, som jeg har deltaget i, bestyrker mig i min opfattelse af, at ansøgerlandene har ret i, at den ordning, som siger 25% i direkte betalinger, ikke kan gennemføres politisk, og desuden frygter ansøgerlandene store tab og kræver en tiltrædelsesrabat og ændrede kvoter. Det har store konsekvenser for finansieringen af landbrugspolitikken, og det finansielle overslag, som det foreligger nu, vil skulle revideres.
Hvad koster udvidelsen? Det er spørgsmålet. Det står stadig åbent, hvordan det skal besvares med budgettet for 2003. 1,05% + x er et eksistensspørgsmål for landbruget, og så længe det ikke er besvaret, vil gennemførelsen af budgettet for 2003 være en farlig sag for landbruget.

Ó Neachtain (UEN).
Fru formand, jeg vil gerne lykønske hr. Färm og hr. Stenmarck med deres fremragende arbejde med 2003-budgettet. Det er vigtigt at huske på, at budgettet skal fungere som grundlag for de politiske beslutninger, som enten tages af Rådet eller af Rådet og Parlamentet i fællesskab.
Det er forkert at forsøge at bruge budgetproceduren til at forme politikken. Jeg henviser navnlig til visse anbefalinger vedrørende landbruget og strukturfondene. Forslaget om at nedsætte eksportsubsidierne er både malplaceret og fejlvurderet, især fordi det sigter mod at fremtvinge en politisk beslutning, hovedsagelig færre transporter af levende dyr. Budgettet er ikke det rette instrument til sådanne politiske beslutninger, uanset hvad man mener om selve spørgsmålet.
Hvad angår det indholdsmæssige skal vi huske, at vi lever i en global økonomi med stærke konkurrenter på landbrugsområdet. I den nuværende situation med pressede priser og politisk usikkerhed vil vi sætte landmændene i en endnu vanskeligere situation. Jeg kan forsikre Dem for, at hvis EU besluttede at forbyde transport af levende dyr i dag, ville australierne træde til og overtage vores markedet med det samme. Det er en vigtig handelsmæssig overvejelse, som skal tages med i betragtning.
Stadig vedrørende landbrug deler jeg mange af mine kollegers bekymring over den foreslåede generelle reduktion af landbrugsudgifterne med 275 millioner euro. Dette forslag er helt ude af trit med realiteterne inden for landbruget. Min gruppe har stillet en række ændringsforslag, hvorigennem vi forsøger at afbøde en del af den potentielle skade.
Det samme gælder den foreslåede kvote på 525 millioner euro, der er bevilget til udbetalinger under strukturfondene. Som repræsentant for et mål 1-område i det nordlige og vestlige Irland er jeg meget bevidst om det udbytte, vi har af hver eneste euro, der investeres i et forsøg på at rette op på de økonomiske og socioøkonomiske skævheder i Unionen.
Sammenfattende glæder jeg mig over alle forbedringer, der kan gennemføres for gennemførelsesgraden for programmer og projekter, der modtager støtte fra strukturfondene. Vi skal håndtere dette gennem bedre prognoser for udbetalingskrav, men jeg afviser på det bestemteste ethvert forsøg på at reducere de samlede beløb.

Dell'Alba (NI).
Fru formand, fru kommissær, kære kolleger, der er allerede blevet sagt meget om dette budget, og mange af ordførerne har fulgt kommissionsformandens eksempel. Hvis alt er dumt, er også dette budgets stramhed dum. Hvis stabilitetspagten er dum, og hvis den skal revurderes for at gøre vores lande og vores økonomier mere fleksible, fru kommissær, så er det virkelig en stor dumhed, når det i betænkningen foreslås, at vi, mens 10 lande banker på døren for at komme ind, begrænser os til et meget komplekst budget, som er begrænset til et nødtørftigt niveau, hvilket tvinger os til at finde imaginære skatter - og i den forbindelse vil jeg hylde ordføreren for hans evner i den retning - for at opføre Afghanistan og mange andre emner i budgettet, som er et helt fastlagt budget, der, hvis det er muligt, aldrig har været mindre. Og dette sker på et tidspunkt, hvor medlemsstaterne - og Deres formand har for øvrigt nævnt dette på en meget veltalende måde - mener, at det er nødvendigt at sprænge de af lovens bånd, som synes dumme, selv for de stater, som beskytter disse love.
Men lad os ud fra denne synsvinkel også tænke på budgettet. Jeg mener, at dette budget ikke holder trit med virkeligheden. Jeg mener, at det i forbindelse med udvidelsen helt sikkert er nødvendigt, at der inden for rammerne af konventet sker overvejelser om en ny EU-traktat, overvejelser om at give flere beføjelser til Europa-Parlamentet, som godt kunne bruge dem, men også især overvejelser om, at 25 medlemmer ikke kan fungere med et budget, der er skabt til 15. Det er, hvad jeg vil sige i forbindelse med det pågældende emne.
Vedrørende afstemningen på torsdag, så mener jeg, at vi i går i Budgetudvalget har planlagt en foranstaltning, som efter min mening er vigtig. Vi har netop erfaret, at Nordkorea hemmeligt anvender programmerne til civil kernekraft, som vi har finansieret i stor stil helt op til mere end 20 millioner euro, til militære formål, og de krænker dermed groft de aftaler, der er indgået med det internationale samfund. Vi mener, at vi bør kunne slå et samlet slag ved under afstemningen om budgettet at sætte bevillingerne dertil i bero. Fru kommissær, det kunne måske være et middel til at se lidt klarere i denne sag også for Rådet.
Endelig mener jeg, at vi har et budget, der på andre områder er innovativt.
Ferber (PPE-DE).
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, først vil jeg gerne sige, at jeg finder det meget beklageligt, at den anden halvdel af budgetmyndigheden ikke er til stede i dag. Det ville have været passende, om Rådet havde været med under disse debatter. Selv om vi i sidste mødeuge førte en principiel debat om budgettet, ville det være passende, at man også var repræsenteret, når det bliver konkret - og under Parlamentets førstebehandling bliver det virkelig meget konkret. Derfor glæder det mig, at vi har stillet et forslag, som i første omgang stiller det øgede antal stillinger i Rådet i reserven og undersøger det lidt nærmere. Jeg håber, at dette forslag så vil få tilstrækkeligt stort flertal. Det er forbundet med nogle betingelser, som Rådet kan opfylde inden udgangen af året, således at udvidelsen ikke trues, heller ikke i Rådet.
Jeg ville egentlig indlede med at takke Rådet, fordi det gik så godt i formiddags med Solidaritetsfonden, hvor vi nåede til enighed. Jeg håber imidlertid i denne forbindelse, at de berørte medlemsstater, særligt den tyske regering, nu også hurtigt kommer med deres tal. Vi har gjort alt, hvad vi kunne, for at opfylde de budgetretlige betingelser. Nu har vi opfyldt dem begge. Vi har budgetposter, vi har et retsgrundlag, og nu skal vi bare have pengene til det. Hvis Kommissionen mangler informationer for at kunne gøre det, synes jeg, det er mere end beskæmmende. Vi er i slutningen af oktober, og de burde foreligge nu.
Jeg vil tage nogle få aspekter op, fordi kollegerne fra min gruppe allerede har været inde på en del emner. Først en principiel bemærkning. Det viser sig i stadig stigende grad, at det, som stats- og regeringscheferne vedtog i marts 1999 i forbindelse med Agenda 2000 og det finansielle overslag frem til 2006, var en ønskeseddel, som måske var fornuftig i 1999, men som ikke længere har noget at gøre med EU's aktuelle udfordringer. Det vil jeg gerne underbygge med to tal. Når vi godt kan bruge 42 milliarder euro til landbrugspolitikken ifølge overslaget, men i sidste ende kun med de største kraftanstrengelser kan skrabe 47 millioner euro sammen til den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik, så viser det, at der er et misforhold mellem de politiske prioriteringer.
Netop inden for udgiftsområde 4 om Europas aktiviteter som fredsskaber hos vores naboer - og det er en vigtig opgave, som vi skal være med til at løfte som europæisk arv i andre regioner - er vi fortsat meget, meget svagt funderet. Det, som vi vedtog i marts 1999, bidrager ikke til varigt at leve op til disse forpligtelser. Jeg håber, at der her findes nogle instrumenter - vi har jo gennem forskellige forslag forsøgt at underbygge det - og at vi langt om længe vil have flere muligheder for at kunne leve op til denne vigtige opgave for EU i det 21. århundrede.
Lad mig nævne et andet emne, hvor jeg også beder om støtte fra kollegerne fra de andre grupper. Vi har stillet forslag om, at flaskehalsene i de transeuropæiske net, især til udvidelseslandene, skal udbedres. Det ville glæde mig, hvis det forslag kunne finde flertal i Parlamentet. Det kan ikke være rigtigt, at udvidelsen i sidste ende rent faktisk ikke kan lade sig gøre. Den vil ganske vist ske traktatmæssigt, men erhvervsmæssigt og økonomisk kan den ikke ske, hvis der ikke er en tilsvarende infrastruktur til rådighed. Det er en opgave for Fællesskabet. Vi gør meget omkring de udvidelsesvillige lande, men vi må forstærke vores anstrengelser yderligere.

Dührkop Dührkop (PSE).
Fru formand, jeg skal gøre, hvad jeg kan. Først vil jeg på vegne af Den Socialdemokratiske Gruppe lykønske ordføreren, hr. Stenmarck, med en meget grundig og gennemarbejdet betænkning. Men ikke nok med det, jeg vil også personligt takke for den velvilje, hr. Stenmarck har vist mig, og for hans samarbejde under mit midlertidige arbejde som skyggeordfører.
Mine damer og herrer, som det allerede er blevet fremhævet, har de øvrige institutioners forberedelse af budgettet for regnskabsåret 2003 vist det store pres, som de administrative behov, hovedsageligt i forbindelse med omkostningerne ved forberedelsen af udvidelsen, øver på loftet for udgiftsområde 100.
Min gruppe støtter fuldt ud ordføreren, hvad angår hovedmålet, som netop er at forsøge at give institutionerne de midler, der er nødvendige for en god forberedelse af den udvidelse til 25 lande, som er lige om hjørnet. På det punkt har ordføreren sørget for at give institutionerne de midler, der er nødvendige for at dække deres væsentligste behov.
Min gruppe støtter også hr. Stenmarcks strategi om frontloading, det vil sige at planlægge anvendelsen af disponible overskud fra regnskabsåret 2002 for at foregribe nogle udgifter for 2003 og på den måde lette belastningen af budgettet for 2003, sådan som ordføreren forklarede det indgående i sit indlæg.
Herefter vil jeg beskæftige mig med en række punkter, som er vigtige for min politiske gruppe.
Første punkt: Alle institutionerne - og Europa-Parlamentet var faktisk den sidste - forelagde, presset af især Den Socialdemokratiske Gruppe, lige før afstemningen i Budgetudvalget et budget baseret på en nøje beregning af omkostningseffektiviteten. Og på det tolvte sprog, som hr. Wynn kaldte fællesskabsjargonen, er det såkaldte Activity Based Budget blevet forelagt, for det er indlysende, at institutionerne bør have et gennemsigtigt system for finansiel forvaltning af hensyn til effektiviteten.
Jeg vil sige to ting om personale. For det første har min gruppe altid støttet, at institutionerne har de menneskelige ressourcer, der er behov for, forudsat at behovene er ægte. Det glæder os derfor, at Budgetudvalget har stemt for vores ændringsforslag, hvori vi anmoder om en beskrivelse af funktioner og behov for præcist at kunne bestemme den hjælp, der er nødvendig til de institutionelle poster. Men kun til de institutionelle poster. Derfor forkaster vi Gruppen for Det Europæiske Folkepartis ændringsforslag 1, hvori der anmodes om, at det også omfatter parlamentsmedlemmer med tilsvarende beføjelser.
Jeg vil sige, at pensionerne er en skændsel. Jeg var hovedordfører for budgettet for 1999, og allerede i den betænkning lagde jeg meget vægt på - næsten en separat betænkning - at det var yderst nødvendigt at løse problemet med de europæiske tjenestemænds pensioner. Nu er vi i 2002, og vi anmoder stadig om det samme. Her havde jeg gerne set, hr. Ferber, at Rådet også havde været til stede, eftersom det er den første forpligtelse, det skal opfylde.
Desuden har min gruppe altid argumenteret for nødvendigheden af, at borgerne er bevidste om, at Europa-Parlamentet er deres hus, et åbent hus. Derfor støtter vi et pilotprojekt om direkte transmission af plenarmøderne.
Og, fru formand, da der ikke er nogen blankocheck her, bør Europa-Parlamentets Præsidium med henblik på budgettet for 2004 stille passende forslag om spørgsmålet.
Van den Bos (ELDR).
For at mindske menneskelige lidelser og forbedre vores troværdighed bør vi foretage endnu en rettelse i budgettet for foranstaltninger udadtil. Det er yderst beklageligt, at vi fortsat mangler 3 millioner euro til landminespørgsmålet. Bevillingerne til denne sag er blevet reduceret verden over. EU bør ikke følge denne tendens. Omkring 50 personer, især kvinder og børn, rammes stadig hver dag. Der er stadig behov for enorme beløb, især til efterbehandling af ofrene og deres familie. Desuden skal vi som parlament overholde de forpligtelser, der blev indgået i 2001. Der påløber nu morarenter, mens EU har bevist, at det kan yde at væsentligt bidrag, især på dette område. Derfor har Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik genfremsat mit ændringsforslag. Parlamentet bør anerkende, at forbuddet mod landminer også skal omfatte ikke-statslige aktører. Parlamentet indtager en konsekvent holdning ved at stemme for ændringsforslaget. En minimal forhøjelse af bevillingerne vil kunne nedbringe antallet af lidende mennesker betydeligt.

Miranda (GUE/NGL).
Fru formand, de øvelser i finansiel teknik, som den aktuelle budgetprocedure kræver, viser endnu en gang, hvor prekær Fællesskabets finansieringsramme er. Vi er selvfølgelig ikke imod de prioriteter, som ordføreren stiller op, og jeg vil også gerne takke ordførerne for deres arbejde. Vi mener imidlertid, at der er andre veje til at nå disse prioriteter, uden at det skader, men tværtimod til fulde respekterer den legitimitet og de beføjelser, som er tillagt os, og således at det ikke mindst vil være til gavn for netop de prioriteter.
Det essentielle i denne situation er revisionen af de finansielle overslag - eller rettere, i mangel af en sådan revision, den fulde udnyttelse af de rettigheder, som traktaterne har givet os. Det er nemlig ganske uacceptabelt at fastholde og videreføre et budget, der er klart utilstrækkeligt i forhold til den række prioriteter, som vi står over for.
Det er indlysende, at der ikke er midler til at indfri de mål, der stilles op. Parlamentet mister hele tiden magt, og resultatet er klart, især i kategori 4, hvor vi er vidne til et tydeligt og konstant pres på samarbejdet med de mindst udviklede lande, fordi denne kategori skal rumme både førudvidelsesstøtten til de lande, der har søgt om optagelse i Unionen, og de beløb, der går til genopbygning, først på Balkan og nu i Afghanistan. Denne situation må ændres.
Når det er sagt, vil jeg gerne have lov til at tilføje en bemærkning om et særligt punkt, nemlig Østtimor. Jeg vil gerne først sige, at jeg er enig i de beløb, som budgetudvalget har afsat. Jeg er imidlertid ikke enig i, at den særlige budgetpost for dette unge og martrede land, skal fjernes. Det vil sende et dårligt og destabiliserende politisk signal til et land og en befolkning, der for blot nogle måneder siden har opnået uafhængighed, og hvor der er mangel på alt. Et politisk signal, der i øvrigt ikke harmonerer med de beslutninger, som vi har vedtaget, eller for den sags skyld med den Sakharovpris, som vi har uddelt. Hertil kommer så også, at det er ganske overilet at opføre disse beløb under Asien-budgetposten på et tidspunkt, hvor det endnu ikke er defineret, på hvilken måde det kommende samarbejde mellem Timor og EU skal foregå. Jeg mener derfor, at det er både rigtigt og vigtigt, at plenarforsamlingen retter op på den misforståelse, der her er blevet skabt.

Martinez (NI).
Fru formand, fru kommissær, kære kolleger, budgettet for 2003 er både skæbnesvangert, nostalgisk og historisk.
Først og fremmest skæbnesvangert fordi det forliger sig med en række sager, som er uacceptable. F.eks. tilbagebetalingen eller den britiske check. Margaret Thatcher fortæller i sine erindringer, at præsident Mitterand en aften i Fontainebleau sagde til hende: "Frue, De får Deres check." Men det viser sig, at Storbritannien derefter er blevet nettobidragsmodtager. Det er lidt, som hvis en milliardær fortsatte med at spise i folkekøkkenet og troede, at det var en fællesskabsret.
Den anden skæbnesvangre del er betalingsefterslæbet. F.eks. ikke kun i forbindelse med strukturfondene, men også vedrørende landbruget. Forskellen mellem det vedtagne budget og de bevillinger, der reelt gives og reelt realiseres er således, at de europæiske landmænd i løbet af 10 år praktisk talt har tabt det, som svarer til et årligt budget.
Men dette budget er ikke blot skæbnesvangert, det er også nostalgisk. Alle har nævnt det, nemlig at det er sidste gang, at vi er 15. Og den ungarske præsident sagde for et øjeblik siden, at "det i et Europa med 15 medlemmer ikke er et spørgsmål om at have to hastigheder. En for dem, som 100% nyder godt af landbrugsstøtteordningerne, og en for dem, som i den første periode stiller sig tilfreds med 25%." Faktisk gør det politiske styrkeforhold, at man ikke kan fortsætte således.
Budgettet for 2003 er for øvrigt et første svar til dette behov, og derfor er det historisk. Det er ikke historisk på grund af en række prætentiøse sager, som den politiske strategi eller den aktivitetsbaserede opstilling af budgettet. Det er noget, der har eksisteret siden 1960'erne med planning, programming, budgeting system. Nej, hvis dette budget er historisk, er det fordi, at det er det første, der overstiger grænsen på 100 milliarder euro, det første i budgethistorien med et trecifret beløb. Og hvis det har taget 43 år at nå dertil, skal der mindst 10 år til for at overskride grænsen for 200 og nå de 200 milliarder euro. Og i den forbindelse vil disse 200 milliarder på et eller andet tidspunkt naturligvis kræve, at der oprettes en europæisk afgift.
Man skal glæde sig over dette budget, for det er det sidste gode budget og det sidste rolige budget. Derefter bliver det en jagt på bidragyderne, men det er korrekt, at det for vores britiske venner vil erstatte rævejagten, som er forbudt.
Podestà (PPE-DE).
Fru formand, jeg hørte, at man anser budgettet for at være nostalgisk, skæbnesvangert og historisk. Jeg synes derimod, at det er et godt og harmonisk budget, og jeg vil gerne takke hr. Färm og hr. Stenmarck for deres dygtige indsats.
Kære kolleger, jeg vil gerne henlede Deres opmærksomhed på nogle aspekter, som måske virker sekundære, men som har at gøre med Parlamentets brug af sin initiativret. I henhold til den interinstitutionelle aftale og finansforordningen skal Europa-Parlamentet nu til at vedtage nye initiativer til pilotprojekter og forberedende foranstaltninger, som efter min mening er hensigtsmæssige for at fremme den europæiske integration.
Det første initiativ er de små og mellemstore virksomheders forberedelse på udvidelsen. Jeg tror, at det er et vigtigt signal, som vil få industrien og de små virksomheder, som er så vigtige for vores økonomier, til at føle, at de i højere grad bliver involveret. Jeg er sikker på, at konkrete foranstaltninger er meget bedre end en masse reklamekampagner.
Det andet initiativ, som jeg gerne vil minde om, er et program, der hedder Enea, og som er beregnet på ældre mennesker. Med dette program gentager man succesen med Erasmus og Sokrates - her er det blot de ældres mobilitet, det gælder. Det originale ved dette program er, at det kunne udvikle sig til et forbindelsesled mellem kultur, socialpolitikker og sundhed, og at Parlamentet med vedtagelsen af dette pilotprojekt giver Kommissionen mulighed for at indføre et program, som fremmer kontakten mellem ældre fra 25 forskellige lande.
Det sidste initiativ, som jeg vil nævne, er initiativet på miljøområdet, hvor man via en finansiering af skovpleje- og skovfornyelsesforanstaltninger samt oprettelsen af en frøbank fremmer den miljøvenlige udvikling, der er taget højde for i Kyoto-protokollen. Formålet med dette projekt er at gøre en positiv indsats på EU-plan for at reducere CO2-udslippet i atmosfæren, idet man samtidig opretter et operativt organ, der står for indsamlingen og opbevaringen af frø og planter - hvis oprindelighed ellers ofte ville gå tabt - og deres anvendelse til miljøforbedring. Dette kræver også arbejdskraft, eftersom omstillingen af landbrugsaktiviteterne uden tvivl rejser nye spørgsmål og skaber nye målsætninger.
Kommissionen skal snarest muligt informere Parlamentet om, hvilke initiativer den agter at tage for at følge budgetmyndighedens angivelser - naturligvis under forudsætning af, at alt dette bliver vedtaget på torsdag og til december.
Jeg vil gerne endnu en gang takke hr. Färm og hr. Stenmarck for deres indsats, og jeg håber, at Kommissionen fortsat vil udvise den store samarbejdsvilje, som vi har påskønnet i de forløbne måneder.

Colom i Naval (PSE).
Fru formand, mine damer og herrer, jeg har hørt flere kolleger og hovedordføreren selv nævne betalingsefterslæbet, RAL, og stille spørgsmål og forslag til Kommissionen samt undersøge mulighederne for forenkling. Jeg vil gøre Dem opmærksom på et interessant fænomen: Gennemførelsen af strukturfondene, som er en af de største poster, er meget bedre i de fattige lande end i de rige lande i Unionen, hvilket helt indlysende er paradoksalt. Logisk set burde man kunne forvente, at de mest udviklede lande havde en bedre gennemførelse og en bedre forvaltning, men sådan er det ikke i henhold til de oplysninger, vi modtager fra dem. Måske skulle der stilles mere specifikke spørgsmål til Rådet. Når vi overvejer dette spørgsmål, kan vi ikke være ensartede og tro, at alle er ligesådan.
Jeg taler som enkeltperson, men også som fast ordfører for de finansielle overslag. Derfor vil jeg koncentrere mig om to ting. For det første vil jeg spørge Rådet - der, selv om det er fraværende, forhåbentlig læser protokollen - om det agter at overholde det, der blev aftalt sidste år, om bevillingen til programmet for omstilling af den fiskerflåde, der traditionelt fiskede i marokkansk farvand, og som vi blev enige om at omstrukturere på grund af den manglende aftale med Marokko.
Unionens budgetmyndighed, det vil sige Rådet og Parlamentet, aftalte i december 2001, at der senest i budgettet for 2003 skulle inddrages de 27 millioner euro, der krævedes for at afslutte programmet. Men i budgetforslaget har Rådet fjernet den budgetpost, som Kommissionen havde oprettet til det formål, og derfor spørger jeg, hvad det skal betyde. Skal det betyde, at Rådet ikke agter at opfylde dets forpligtelser, eller hvilken undskyldning pønser det på? Og beskyld mig ikke for at være mistroisk, jeg er blot erfaren. Jeg har deltaget i denne kamp i mange år.
Budgetudvalget foreslår Dem to muligheder, som i øvrigt kan supplere hinanden. På den ene side i november at iværksætte en overførsel af bevillinger, som ikke vil blive udnyttet inden for udgiftsområde 2. Den 18. oktober var der 105 millioner euro, som ikke var øremærket. Nu siger Kommissionen til os, at den kun kan råde over 9 millioner. Jeg anmoder den om at gøre en indsats med disse 105 millioner, så må vi se, hvad der sker. Ellers kan fleksibilitetsinstrumentet i henhold til den interinstitutionelle aftale mobiliseres i det kommende regnskabsår. Det er ganske vist ikke særlig ortodokst, men det ville kunne accepteres, eftersom der er en undtagelse i netop den artikel i aftalen. På den anden side håber jeg, at Rådet, som det ind imellem sker, holder sit løfte, og at vi kommer til enighed inden december.
Det andet emne vedrører nedskæringerne i de traditionelle politikker for tredjelande. Mine damer og herrer, på udgiftsområde 4 bliver vi løbende anmodet om at forøge vores bistand til nye lande, og det sker på bekostning af de gamle. Dette kræver, at Rådet overvejer det samlede beløb til dette udgiftsområde.
Jensen (ELDR).
Fru. formand, jeg vil gerne berøre en ganske lille del af budgettet, nemlig budgettet for de decentrale agenturer, de såkaldte "agencies". To agenturer har det problem, at de er fysisk placeret i lande, hvor inflationen løber hurtigere end EU-gennemsnittet, og det udhuler deres budget og dermed deres mulighed for at løse opgaverne. Det gælder agenturet i Dublin, der arbejder med udvikling af den sociale dialog bl.a. i kandidatlandene, og det gælder agenturet i Torino, der udvikler erhvervsuddannelserne på Balkan og under MEDA- og TACIS-programmerne. Kommissionens budgettering tager ikke højde for dette inflationsproblem, og jeg mener, at der for tiden oprettes flere nye agenturer for at sikre den fornødne ekspertise i forvaltningen. De er meget forskellige i deres opbygning og opgaver, og jeg håber derfor, at vi i fremtiden kan få en budgetmæssig behandling, der bedre tager højde for agenturernes forskellige strukturer og forskellige behov.

Boudjenah (GUE/NGL).
Fru formand, jeg vil for mit vedkommende tale om den bekymring, som jeg har vedrørende forbeholdet i budgettet vedrørende udviklingsbistanden. Der er indført stramninger. Budgetposter bliver ophævet og reduceret, og jeg mener, at vi er langt fra et budget, der lever op til behovene og forventningerne. Ud over at forhøjelsen af denne del af budgettet kun lige kan anes, eftersom man skal regne med indførelsen af hjælp til førtiltrædelsen for Cypern, Malta og især Tyrkiet, varsler det generelle indtryk, som tallene giver, dårligt om Unionens vilje til at opfylde sin rolle over for Middelhavslandene. 
Hvilken underlig måde at sætte sig et mål om at udrydde fattigdommen og på samme tid konstatere et fald i støtteordningerne til udviklingsbistand! Nedskæringen er klar: jo mindre fødevarebistand, jo mindre til Latinamerika. Nedskæringerne er meget dystre for Middelhavsområdet og Balkanlandene, uden at medregne de nye mulige nedskæringer, hvis finansieringen af bistanden til Afghanistan ikke sikres af andre ressourcer. Hvem kan man få til at tro på, at den såkaldte flytning af midler til andre budgetposter vil medføre flere bevillinger og mere effektive svar på de berørte befolkningers behov? Uden en alvorlig vurdering af de finansielle overslag bliver presset på udgiftsområde 4 helt uudholdeligt.
Efter ophævelsen af Rådet (udviklingssamarbejde) vil et sådan budget være et rigtig dårligt signal. Som endnu et eksempel kan nævnes, at forhandlingerne vedrørende undertegnelse af de økonomiske samarbejdsaftaler med AVS-partnerne er indledt. De kræver væsentlige bestræbelser på tilpasning, og det er en finansiel forpligtelse, som hverken AVS-landene selv eller EUF kan opfylde, men det kræver yderligere støtte, som EU særligt må bevilge.
Endelig vil jeg støtte forslaget fra min gruppe, der sigter mod oprettelsen af en særligt budgetpost til bistand til Palæstina. Nogle mener, at projekter, der er finansieret af EU, bør opgives, hvis de er bestemt til systematisk at blive ødelagt. Kommissær Patten anslog allerede for flere måneder siden tallet til at være ca. 20 millioner euro for den israelske hærs ødelæggelser af sådanne infrastrukturer. Det står alligevel fast, at Unionen ikke bør følge den stærkestes lov til punkt og prikke, og at Unionen bør reagere i henhold til loven. Hvilket kommissær Patten netop har slået helt fast ved at sige, at det er nødvendigt med en seriøs og fælles indsats for at ændre og genopbygge Den Palæstinensiske Myndighed som den eneste gyldige mægler i de kommende fredsforhandlinger. Dette sker ved et politisk og budgetmæssigt overblik for dette mål.
Laschet (PPE-DE).
Fru formand, kære kolleger, allerede under debatten for to uger siden talte vi om nogle centrale punkter for Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik i budgettet for 2003. Jeg vil i dag koncentrere mig om nogle bemærkninger til den tekst, som vi har vedtaget om det kommende samarbejde med Rådet om den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik.
Budgetudvalget foreslår for de videre forhandlinger med Rådet, at der indføres en interinstitutionel mekanisme, hvor Parlamentet inddrages stærkere, før Rådet træffer beslutninger om udenrigspolitiske økonomiske tilsagn. I de sidste år har vi jo gentagne gange stået over for det problem, at Rådet - især på grund af krisen i 1990'erne - er kommet med tilsagn, og at Parlamentet så til slut med en eller anden form for nødmidler måtte skære i andre udenrigspolitiske prioriteringer.
Derfor ønsker vi en mekanisme, hvor Rådet inddrager Parlamentet allerede i den indledende fase, og her foreslår vi for det første, at Parlamentet bliver konsulteret i den fase, hvor eventuelle fælles aktioner bliver undersøgt, om nødvendigt også under fortrolige former. For det andet kræver vi, at Parlamentet gennem formanden eller repræsentanten for formanden for den politiske og sikkerhedspolitiske komité bliver informeret om et mandat og især om de økonomiske konsekvenser af en fælles aktion. Og for det tredje bør der opstilles en fælles arbejdsplan af Kommissionen og Parlamentet, hvor de centrale punkter for den kommende tid fastsættes.
Det er et tilbud til Rådet, og kun, hvis vi her når frem til et tilfredsstillende resultat, vil vi bevilge midlerne til udsendelsen af politi til Bosnien i andenbehandlingen. De første signaler er meget positive, og jeg tror, at det er et meget vigtigt skridt fremover også at kontrollere den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik parlamentarisk.

Haug (PSE).
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, de store linjer i vores nye budget for 2003 har kollegerne og ordførerne Göran Färm og Per Stenmarck allerede behandlet. De kolleger, der har talt før mig, er kommet med deres pointer og har tilføjet deres aspekter. Det vil jeg også gøre, nemlig tilføje en af disse små pointer, som fru Buitenweg talte om. Jeg er, som det i øvrigt længe har været tilfældet, især opmærksom på de små og mellemstore virksomheder, og her især på de allermindste virksomheder. Vi kan jo heller ikke finde på en ny prioritet for hvert budgetår, derfor holder jeg mig til det.
Derfor gentager jeg også, hvad mange allerede ved, men det skader ikke at minde om det endnu en gang. 99% af alle virksomheder i Europa har under 50 medarbejdere. De beskæftiger mere end halvdelen af alle erhvervsaktive og sørger også for omkring halvdelen af den samlede omsætning i EU. I gennemsnit er der beskæftiget fem personer i en virksomhed. Det er de små og mellemstore virksomheder, som er meget innovative og vækstorienterede. De spiller altså en afgørende rolle i kampen for mere beskæftigelse og reduktion af arbejdsløsheden. Det er det, der tæller for en socialdemokrat!
Vi gør allerede en del på europæisk niveau for at styrke de små og mellemstore virksomheders konkurrenceevne; jeg minder om det flerårige program for virksomheder og virksomhedsinitiativer. Men vi vil gøre endnu mere. Projektet "SMV i grænseregioner" skal suppleres af projektet "SMV og udvidelsen" og - det er nogle socialdemokrater i hvert fald fast besluttet på - vi ønsker et projekt, som støtter SMV i at gennemføre konceptet "socialt ansvar i virksomheder - et virksomhedsbidrag til bæredygtig udvikling". Hidtil har de foreliggende forslag i højere grad taget sigte på de store virksomheder. Det er ikke så mærkeligt, for de har også deltaget i udarbejdelsen. Det mener vi ikke er forkert, på ingen måde. Men nu ønsker vi, at det skal suppleres med principperne for vores små og mellemstore virksomheder. Vi ønsker et pilotprojekt for SMV og socialt ansvar.

Mulder (ELDR).
Fru formand, jeg vil gerne lykønske de to ordførere. Hvert år bliver jeg chokeret over det enorme arbejde, de skal udføre. Hvilke generelle bemærkninger har jeg til budgettet? Det er almindelig kendt, også fra tidligere år, at jeg er en stor tilhænger af så vidt muligt at gennemføre det, vi har aftalt. Vi bør derfor fortsat overholde de finansielle overslag. Også i år er der flere budgetposter, der gå ud over disse finansielle overslag. Det er især tilfældet for udgiftsområde 4. Vi bør efter min mening for en gangs skyld indtage en fleksibel holdning. For så vidt angår de nødvendige udgifter til Afghanistan og Den Globale Sundhedsfond, mener jeg, at vi bør gøre brug af fleksibilitetsinstrumentet og konferere med Rådet.
Jeg kan, når jeg drøfter budgettet, ikke afholde mig fra at nævne landbrugsudgifterne. Jeg har endnu en gang stillet en række ændringsforslag, og jeg håber, at Rådet, hvis de vedtages på plenarmødet, vil være parat til at vedtage dem. Vi har i øjeblikket et undersøgelsesudvalg om mund- og klovsyge, som har fremsat en række henstillinger, som De vil få lejlighed til at stemme om senere i år. Flere ting står dog allerede klart nu. Det er uacceptabelt for os at skulle foretage omfattende nedslagtninger af dyr igen i fremtiden, som vi har gjort det tidligere. Jeg har derfor stillet ændringsforslag om udvikling af bedre vacciner og testmetoder, der skelner mellem inficerede dyr og vaccinerede dyr, osv. Desuden er det min opfattelse - og tilfældigvis den generelle opfattelse - at landbrugsproduktionen bør fokusere på kvalitet. Dog bør offentligheden vide, hvad kvalitet er. Europa bør udvikle sit eget kvalitetssystem, som bør være let genkendeligt for forbrugerne, og der er afsat midler til dette formål, forudsat at systemet virker.
Endelig mener jeg, for så vidt angår kontrol med sygdomme hos dyr, at det er uacceptabelt, at vi hvert år øremærker et forholdsvis lille beløb til dette formål, når det hvert år fremgår, at det vil koste milliarder, hvis en virkelig epidemi bryder ud et eller andet sted. Jeg mener, at vi bør udvikle europæiske forsikringsordninger.
Endelig har jeg bemærket, at der til dato har været et udmærket samarbejde mellem Rådet, Kommissionen og Parlamentet. Jeg håber det vil fortsætte fremover.

Heaton-Harris (PPE-DE).
Fru formand, på Budgetkontroludvalgets vegne vil jeg også gerne gratulere de to ordførere, som jeg ved har gjort et kolossalt stykke arbejde med deres betænkninger. Også en tak til Budgetudvalgets formand, Terry Wynn, for hans måde at håndtere afstemningerne på under nogle højspændte diskussioner for nylig. Det er godt at få arbejdet gjort så hurtigt, og jeg takker ham for hans måde at gøre det på.
Mit udvalg har især beskæftiget sig med fire områder. Det første var OLAF, det europæiske kontor til bekæmpelse af svig. Jeg mener, at vi har løst det problem, som alle partier her i Parlamentet havde med at finde den rette ordlyd til et ændringsforslag om finansieringen af OLAF i det kommende år. Men vi er stadig bekymrede over dialogen mellem Kommissionen og OLAF i budgetproceduren. Realistisk set er jeg især bekymret over, at der stilles spørgsmålstegn ved OLAF's uafhængighed; det er en del af Kommissionen i denne proces, og på den måde kan vi ændre dets budget.
Det andet område var eksportrefusioner, noget som hr. Mulder, den foregående taler, er ekspert i, og det samme gælder hr. Casaca fra PSE-Gruppen, og det er noget, som jeg ved meget lidt om. Jeg kan forstå, at de er forholdsvis tilfredse med resultatet af de ændringsforslag, de har stillet på dette område.
For det tredje var vi interesserede i at beskytte euroen mod forfalskninger, bekymrede over værdiansættelsen af euroen, fordi så meget kunne være blevet forfalsket. Måske skulle vi have være mere bekymrede over de bizarre bemærkninger fra Kommissionens formand og have stillet ændringsforslag om det.
For det fjerde, og det er det vigtigste, var vi meget bekymrede over reformdagsordenen inden for Kommissionen, og derfor henleder jeg alle medlemmernes opmærksomhed på ændringsforslagene til Färm-betænkningen, navnlig vedrørende reformen af Kommissionen. Kommissionens tidligere chefbogholder har henledt vores opmærksomhed på en række punkter vedrørende computersystemerne samt på, hvordan vi sikrer, at skatteborgernes penge, de nationale regeringers penge, bruges rigtigt, hvis computersystemerne ikke er kompatible eller ikke leverer de rigtige tal.
Vi vil uden tvivl vende tilbage til dette ved de kommende forhandlinger, men det var de væsentligste punkter, som Budgetkontroludvalget tog op.

Pittella (PSE).
Fru formand, fru kommissær, kære og dygtige ordførere, et af de aspekter, der går igen i budgetforhandlingerne, er udgifternes korrekte gennemførelse. Dette gælder og gjaldt ikke bare for strukturfondene.
Der var mange kommentarer til dette spørgsmål, og det var næsten alle sammen kommentarer, hvor man gav udtryk for sin harme, men ikke kom med nogen forslag. Også i år var der dog nogle, som kom med løsningsforslag, bl.a. forslaget om at overføre midlerne til en reserve. Dette forslag blev gentaget for et par minutter siden. Efter min mening er denne medicin dog værre end ondet selv. Den rigtige løsning er efter min opfattelse en forenkling.
Det er allerede blevet nævnt, at kommissær Barnier er gået i gang med et vigtigt stykke arbejde og har inddraget Parlamentet i den retning. Der er stillet forslag, som - hvis de bliver gennemført med det samme - vil gøre det muligt at begrænse mål 1-regionernes tab af strukturfonde. Det er dog ikke det eneste, der skal gøres, for det er også nødvendigt at forenkle det alt for bureaukratiske forløb og den uendelige række krav om dokumentation og kontrol, ligesom det er nødvendigt at sammenlægge midlerne som følge af udviklingsinterventionernes integration. Dette er også af afgørende betydning for udvidelsen. Et stærkere EU er ikke nødvendigvis et tungere EU. Enkle regler og subsidiaritetsprincippets anvendelse vil tværtimod gøre EU-budgettet til et smidigt politisk instrument og regnskabsinstrument, hvor man er fri for problemet med midler, der ikke er blevet brugt, og hvor man ikke mindst gør EU mindre fjernt og mere fordelagtigt for borgerne.

Grönfeldt Bergman (PPE-DE).
Fru formand, som jeg nævnte på det foregående plenarmøde, har Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål i det store hele hilst Rådets førstebehandling af Kommissionens foreløbige budgetforslag velkommen.
Sandt er det også, at 2003-budgettet for vores udvalgs vedkommende er betydeligt mere beskedent end i de senere år. Dette skyldes som bekendt, at de omfattende informationsinitiativer finansieret over EU-budgettet forud for indførelsen af den fælles valuta nu ligger bag os. Jeg vil dog vende tilbage til dette spørgsmål om et øjeblik.
Vores udvalg stillede et meget beskedent antal ændringsforslag til budgettet, og jeg er meget skuffet over, at så godt som alle blev forkastet af Budgetudvalget. Som sagt var kravene meget begrænsede og burde have været acceptable. Dette gælder især udvalgets holdning og forslag vedrørende Prince-programmet og i særdeleshed underpost B5-3061 - informationsinitiativer vedrørende den fælles valuta.
Der var bred enighed i Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål om, at informationsinitiativerne bør koncentreres om de lande, som endnu ikke har indført den fælles valuta, og til en vis grad også kandidatlandene, som en dag vil indføre den fælles valuta. Det faktum, at dette ændringsforslag blev forkastet, er endnu mere beklageligt, når man tager i betragtning, at mindst en og måske flere af de nuværende medlemsstater med stor sandsynlighed vil afholde folkeafstemning om den fælles valuta næste år. På denne baggrund forekommer det logisk, at midlerne afsættes til disse lande og ikke bruges til informationsinitiativer af tvivlsom værdi i lande, der allerede har indført euroen med stor succes. Jeg har vanskeligt ved at forstå, hvilken nytte informationsinitiativer kan have i disse lande, hvor euroen allerede er en del af hverdagen. Som præsidenten for Den Europæiske Centralbank, Wim Duisenberg, siger, har Centralbanken aldrig haft problemer med at sælge sit produkt.
Jeg deler denne opfattelse og mener, at sådanne foranstaltninger kan træffes af de enkelte lande, der har indført euroen, uden bidrag fra EU-budgettet.

Guy-Quint (PSE).
Fru formand, fru kommissær, kære kolleger, dagen efter førstebehandlingen af budgettet for 2003 må jeg indrømme, at jeg har en lidt afdæmpet holdning til det. Vi arbejder for på bedste måde at opfylde forpligtelserne i Fællesskabets budget og for at finde de bedst mulige løsninger. Når dette er sagt, kan jeg ikke lade være med at tænke på, at disse forpligtelser er nogle, som vi selv har pålagt os. Jeg er i særdeleshed bekymret over den nedsættelse, der nu er blevet regelmæssig, af budgettet som en procentdel af BNI. Endnu en gang viser vi, at vi ikke vil bevilge midlerne til opfyldelse af vores ambitioner.
Situationen for udgiftsområde 4 er i denne forbindelse symbolsk. Rådet lover i forbindelse med de store multinationale konferencer at støtte forskellige sager, der er lige vigtige, genopbygningen af Afghanistan, kampagnerne for bekæmpelse af aids osv. Og når Rådet så derefter er tilbage i Bruxelles, vil det tilsyneladende ikke bevilge de midler, der er nødvendige for at kunne holde løfterne. Vi bør minde medlemsstaterne om deres løfter om kohærens og særligt om vores mål i forbindelse med udvidelsen. Mere generelt tror jeg, at det nuværende system for de finansielle overslag har vist, at det i vores tid ikke er tilpasset behovene i Europa. Jeg ønsker imidlertid ikke at give Dem indtryk af, at vores forslag til budget er dårligt. Jeg mener derimod, at vi på en række områder har formået at fremme tingene og opnå kompromiser, der kan accepteres af alle.
Jeg glæder mig over udgiftsområde 1. De ændringer, som Budgetudvalget har foreslået, afspejler helt klart vores ønske om at gøre landbrugspolitikken mere rimelig, retfærdig og bæredygtig og skærpe indsatsen vedrørende udvikling af landdistrikter. Budgettet bør først og fremmest leve op til borgernes forventninger. De ændringsforslag, som min gruppe har foreslået vedrørende kapitlerne om informations- og kommunikationspolitik, går i den retning og er væsentlige for Europas fremtid. Dette gælder ligeledes for støtten til de små virksomheder og håndværkere. Som fru Haug har nævnt det i forskellige indlæg, bør det prioriteres. Beskæftigelsen er afhængig af det. Disse bevillinger kan ikke blive afvist det ene år efter det andet. Jeg vil dog alligevel takke vores to ordførere for at have indført nye former for budgetdiskussioner med en større gennemsigtighed, for det er nødvendigt med henblik på et bedre overblik over den europæiske politik i fremtiden og for borgerne.
Rübig (PPE-DE).
Fru formand, fru kommissær, mine damer og herrer, først en hjertelig tak til ordføreren, hr. Stenmarck. Det er lykkedes ham at forankre vores ønske om en parlamentarisk forsamling i WTO i budgettet. Det er, mener jeg, en historisk bedrift. Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi er virkelig stolt over, at det er lykkedes, i det mindste i denne behandling.
For det andet vil jeg gerne takke hr. Färm på vegne af Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi, nemlig for forståelsen for små og mellemstore virksomheder, især i de grænsenære områder. Jeg tror, dette initiativ bliver modtaget godt her, og at det er en kæmpefordel for fremtiden, især med henblik på udvidelsen.
Jeg ser endnu et problem. Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi har enstemmigt vedtaget det 6. forskningsrammeprogram. Her har vi siden aftalen med Kommissionen og Rådet fået et nyt problem. Vi har på den ene side en udvikling i Basel II, som massivt truer de små og mellemstore virksomheders kreditværdighed, og samtidig står vi over for udvidelsen og befinder os i øjeblikket i en meget uheldig konjunktursituation.
Hr. Walter har allerede sagt det helt rigtigt, vi har brug for en balance, og den balance er forstyrret i øjeblikket. Vores indtægter forsvinder. Det vil sige, hvad skal vi gøre for at forbedre indtægterne fra den skattemæssige side? Vi må forhindre, at endnu flere virksomheder går konkurs, for med konkurserne truer også en massiv forøgelse af arbejdsløsheden. Denne trend kunne blive forstærket, hvis vi ikke i tide forbereder os på indførelsen af Basel II. Jeg er selv økonom, men jeg tror, at vi i det 6. rammeprogram i høj grad har brug for et forskningssværpunkt vedrørende Basel II - kreditværdighed for små og mellemstore virksomheder. Her vil jeg inderligt bede hr. Färm om at støtte os i denne vigtige sag, for vi har brug for nye instrumenter for fortsat at sikre Europas stabilitet - en stabilitetspagt for SMV.

Titley (PSE).
Fru formand, som ordfører for udtalelsen fra Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik er jeg i det store og hele tilfreds med Budgetudvalgets holdning til vores ændringsforslag. Jeg vil gerne takke hr. Färm for hans hjælp og støtte. Jeg er især glad for, at vi har bevaret mine ændringsforslag om sikkerheden for vores EU-delegationer. Efter min mening er dette af utrolig stor betydning. Jeg er også glad for, at det er lykkedes os at rette op på nedskæringerne i budgetposten for menneskerettigheder og demokrati.
Jeg forstår ordførerens strategi vedrørende Afghanistan. Jeg vil blot sikre, at det ligger fast, at intet kan undergrave vores engagement i genopbygningen i Afghanistan.
Det skuffer mig imidlertid, at mit ændringsforslag om landminer ikke blev accepteret - de 3,15 millioner euro - fordi det ville have bragt os op på det beløb, som vi oprindeligt havde forpligtet os til. Budgetposten om landminer var i høj grad Europa-Parlamentets foranstaltning. Jeg håber, at vi ved afstemningen kan overveje at genindsætte det beløb, fordi det vil bringe os på højde med vores oprindelige forslag. Jeg er skuffet over ændringsforslagene om, at 15 millioner euro til Palæstina opføres i reserven på nogle interessante betingelser. Det er mit håb, at vi kan opføre alle pengene til Palæstina over stregen.

Pronk (PPE-DE).
Jeg vil på vegne af Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender gerne takke ordførerne, som har arbejdet så hårdt inden for alle de fastsatte grænser for at nå frem til dette yderst tilfredsstillende resultat. I går havde vi tilfældigvis en meget omfattende drøftelse om de tre procent, og hr. Prodi bør efter min opfattelse ganske enkelt råde alle lande til at overtage EU's budgetsystem, for i så fald ville de aldrig mere have underskud og altid overskud. Det er det problem, vi står over for, idet systemet er indrettet sådan, at der altid vil opstå overskud. De enkelte lande kan meget let overtage dette system, det eneste problem er selvfølgelig, at visse ønsker ikke kan opfyldes. Systemet er ubarmhjertigt, og vi må affinde os med det.
Jeg mener, at vi har fundet frem til en række fornuftige løsninger, som har gjort systemet mere anvendeligt end tidligere. Vi kan protestere højlydt over manglende bevillinger, men i betragtning af, hvor store beløb, der returneres til medlemsstaterne, har det altid forekommet mig lidt underligt. Det bør der gøres noget ved. Det er endvidere fastlagt i den interinstitutionelle aftale, hvilket også bør tages i betragtning. Vi bør ganske enkelt lære at forvalte de givne midler bedre og ikke forpligte alt uden et øjebliks overvejelse.
Vi er rimeligt tilfredse med resultatet af og især projektet om mobilitet for ældre, som blev opført på budgettet på initiativ af hr. Podestà. Jeg er utilfreds med en ting, nemlig den måde fondene - og jeg henviser især til fonden i Dublin - behandles på. Hvis omkostningerne i et land stiger hurtigere end i resten af EU, er der givet en EU-regel, der tager højde herfor. Det er sådan tingene forholder sig. Budgetudvalget og i særdeleshed den ansvarlige person i Budgetudvalget kan i sådanne tilfælde ikke bare sige: "Åh nej, det er ikke vores problem, vi giver ganske enkelt ikke pengene, de må trække på deres egne reserver". Disse reserver findes ikke, hvilket på sin vis er udmærket. Det er kun et mindre problem, og jeg vil ikke bruge for lang tid på at tale om det, men det er stadig vigtigt, at vi gør noget ved det.

Howitt (PSE).
Fru formand, igen i år har vi kæmpet med det faste loft over kategori 4 på grund af de stadig stigende krav, der skyldes den voksende internationale ustabilitet og den konsekvent ringere fokus på fattigdom i EU's støtte til udviklingslandene verden over. Men hele Parlamentet - ikke kun Udvalget om Udvikling og Samarbejde - har været klar over, at udvikling er den overordnede politiske prioritet på dette års EU-budget med støtte til Den Globale Sundhedsfond til bekæmpelse af aids, tb og malaria.
I sin resolution fra maj måned giver Rådet udtryk for sit engagement. Kommissionen siger, at den ønsker at bevare sin plads i bestyrelsen. Alligevel har man reduceret sidste års bidrag på 120 millioner euro til et forslag om kun 35 millioner euro til næste år. Nej, Parlamentet ønsker ikke, at EU kun skal yde det mindst mulige. Vi erkender, at aids/hiv er den alvorligste udfordring for menneskeheden i dag; FN har erklæret, at der mindst er brug for 7 milliarder på verdensplan; og der er allerede fremsat forslag om 5 milliarder.
Den Globale Sundhedsfond er udtryk for en dristig ny fremgangsmåde - hurtiggående, samarbejdsbetonet og ansvarlig. EU skal vise, at det kan udtrykke den samme vision, den samme fantasi og det samme engagement ved at øge sit økonomiske bidrag og tilbyde et reelt europæisk lederskab med henblik på at løfte en af de mest ødelæggende globale udfordringer i vores tid.

Goodwill (PPE-DE).
Hr. formand, jeg glæder mig over, at Budgetudvalget har støttet så mange af ændringsforslagene fra Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik, navnlig budgetpost B7-524 - bistand inden for den nukleare sektor. Vi opfordrer til, at der afsættes et passende beløb til kræftbehandling i Hviderusland, som stadig i høj grad er påvirket af konsekvenserne af ulykken på kernekraftværket i Tjernobyl i nabolandet Ukraine. Op til 23% af landets område blev forgiftet; omkring 2 millioner mennesker - heriblandt 500.000 børn - bor i områderne med radioaktiv forurening. Sygdomsraten i de forurenede områder er vokset dramatisk. F.eks. er antallet af børn under 18 år, der lider af skjoldbruskkræft, 50 gange højere nu end før ulykken. Hos den voksne befolkning er væksten i antallet af kræfttilfælde i skjoldbruskkirtlen steget til det femdobbelte.
Den mest effektive metode til bekæmpelse af disse svulster er højdosis-brachyterapi, hvor strålingseksponeringen af raske organer og rask væv minimeres under strålebehandlingen af de maligne svulster. Højdosis-brachyterapi kræver højteknologisk udstyr, og på grund af de høje anskaffelses- og vedligeholdelsesudgifter til dette udstyr har Hviderusland brug for bistand. Vi bør ikke lade vores yderst reelle bekymring vedrørende demokrati og menneskerettigheder i Hviderusland hindre os i at hjælpe børnene i landet.

Miguélez Ramos (PSE).
Fru formand, fru Figueiredo, som er rådgivende ordfører, har med al mulig tydelighed informeret Budgetudvalget og Parlamentet om Fiskeriudvalgets bekymringer vedrørende dette budgetforslag for 2003.
Som De ved, repræsenterer den samlede fælles fiskeripolitik for EU en budgetudgift, som er mindre end udgiften til de mindste fælles markedsordninger for landbrug. Det beløb, som Unionen afsætter til fiskeri, er mindre end det, den afsætter til f.eks. bomuld.
Jeg vil minde Parlamentet om den aftale, som Rådet og Parlamentet indgik for at skaffe de 27 millioner euro for dette regnskabsår til omstrukturering af den flåde, der fiskede i marokkansk farvand. De berørte, som er fiskere og redere, håber, at denne aftale bliver overholdt, uanset hvilken budget- eller regnskabsmæssig løsning der vedtages.
Selv om der ikke er ressourcer til at forøge posterne til den sociale dialog og kystfiskeri så meget, som vi kunne ønske os, bør Kommissionen være opmærksom på Parlamentets ønske om, at disse to ting støttes mere.
Hatzidakis (PPE-DE).
Fru formand, først vil jeg gerne takke ordførerne og formanden for udvalget for det arbejde, de har gjort, og derefter vil jeg gerne sige et par ord om regionalpolitik og transport.
Desværre er det ikke behagelige ting, jeg har at sige. Hvad de transeuropæiske net angår, ser vi, at tingene udvikler sig ekstremt langsomt på trods af de forpligtelser, man indgik på topmødet i Essen. De højt prioriterede projekter står stille, og Rådet svarer med flere nedskæringer. Ud fra disse betragtninger kan vi i Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme absolut støtte de ændringsforslag, som Budgetudvalget også har støttet, og som forsøger at rette lidt op på situationen, og samtidig vil jeg gerne udtrykke stærk bekymring over udbetalingen af strukturfondenes midler.
Vi havde en meget langsom start i 2000, hvilket især medlemsstaterne var ansvarlige for, og situationen fortsatte i 2001. Vi ved, at Kommissionen forsøger at rette op på tingene, og især kommissær Barnier har gjort et forsøg for nylig med den meddelelse, han sendte ud, og med møder, han har haft med medlemsstaternes ministre. Medlemsstaterne er imidlertid nødt til at gøre alt, hvad de kan. Der er blevet sagt, hvilket jeg er helt enig i, at situationen er værre i de rige lande end i de fattige. Derfor er de nødt til at gøre, hvad de kan, for at få en hurtig udbetaling af midlerne, og Kommissionen er nødt til at følge udviklingen på tæt hold, så problemet kan blive fjernet, for hvis situationen fortsætter, er jeg bange for, at mange af midlerne fra strukturfondene vil gå tabt.

Ceyhun (PSE).
Fru formand, i budgetproceduren for 2003 er der taget højde for de fleste forslag fra Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender, som jeg er ordfører for.
Desværre er tre af udvalgets forslag, som er vigtige for mig, blevet afvist eller ændret. De bliver på ny sat til afstemning i salen. De vedrører for det første samarbejdet med tredjelande omkring migration. Her vil vi afsætte 5 millioner euro mere til forpligtelserne. Jeg er overbevist om, at situationen kun kan forbedres gennem intensiveret samarbejde, og det er ensbetydende med økonomiske anstrengelser fra EU's side.
For det andet vedrører de den europæiske flygtningefond. Det tror jeg ikke, jeg behøver sige så meget om, da det egentlig allerede er kendt. Det tredje punkt er finansieringen af Celex.
Trods den ændrede situation siden angrebene i USA har vi gennemført meget uden at kræve dramatisk højere udgifter. Derfor mener jeg, at vores krav - disse tre punkter - alle er berettigede, og jeg beder Dem stemme for dem.

Perry (PPE-DE).
Fru formand, hvis man ønsker at finde ud af, hvad der er virkeligt vigtigt for en person, skal man ikke spørge dem. Man skal bare se på talonerne i deres checkhæfte eller udskrifterne af deres kreditkortkonto, så finder man ud af det. Her til eftermiddag ser vi rent faktisk på talonerne i Kommissionens checkhæfte, og hvad ser vi? 2,4 milliarder euro bruges på oliven, mens 240 millioner euro bruges på EU's uddannelsesprogram Socrates. Som budgetordfører for Kulturudvalget kan jeg ikke lade være med at bemærke, at vi bruger en tiendedel af de penge på uddannelse, som vi bruger på oliven.
Med hensyn til information om udvidelsen foreslog Kommissionen at afsætte 14 millioner på budgettet - et pænt beløb, synes man måske, indtil man ser, at den foreslåede støtte til biavl var på 16,5 millioner euro. Jeg kritiserer ikke støtten til biavl, men efter min mening gjorde Parlamentet ret i at hæve det beløb, som Kommissionen ønskede at bruge til at informere om udvidelsen fra 14 millioner euro til 21 millioner euro.
Hvis befolkningerne i kandidatlandene og i de nuværende medlemsstater ikke forstår udvidelsen, får vi blot en gentagelse af de problemer, vi har oplevet i Irland. Ud af de 21 millioner euro accepterede Budgetudvalget Kulturudvalgets forslag om, at der skal afsættes 1 million euro til undervisning af fremtidige medlemmer af Europa-Parlamentet fra kandidatlandene. Vi havde den ungarske præsident på besøg i formiddags, hvilket klart viser, at politikerne fra kandidatlandene ser frem til at komme med i Parlamentet, og de har brug for undervisning for at kunne gøre det på den rigtige måde.
Jeg glæder mig også over, at det er lykkedes, hvis altså dette budget bliver vedtaget, at genindsætte det oprindelige beløb til eLearning, nemlig 17 millioner euro i stedet for Kommissionens forslag om 9 millioner euro.
Det er ikke kun vores budgetprioriteringer, der er forkerte, systemet er også forkert. Jeg vil gerne takke for den støtte, vi har fået fra dette års budgetordfører og fra Kommissionen, men Rådet er ikke til stede her til eftermiddag. Rådet har ikke været til stede ved udvalgenes drøftelser af det foreslåede budget. De burde skamme sig over deres indstilling i denne forbindelse.

Formanden.
Jeg er enig med hr. Perry og de andre talere, der i løbet af eftermiddagen har påpeget, at Rådet bør være til stede under denne forhandling. Jeg vil understrege dette på Parlamentets vegne. Det er vigtigt, at Rådet deltager i vores forhandlinger og hører vores synspunkter.

Wijkman (PPE-DE).
Fru formand, jeg vil bruge mine to minutter til at give udtryk for min tilfredshed med, at det forelagte forslag giver mulighed for at udvide bestræbelserne på at forhindre spredning af fattigdomsrelaterede sygdomme, hovedsagelig hiv, malaria og tuberkulose. Vi ved, at disse sygdomme skaber enorme vanskeligheder og problemer for millioner af mennesker, og at mange års udviklingsarbejde hurtigt undermineres af disse sygdomme, som forårsager så stor sygelighed og så mange dødsfald.
Allerede i begyndelsen af 1990'erne var det muligt at opstille prognoser for især udbredelsen af hiv, som viste, at i visse tilfælde ville op til 25% af den voksne befolkning i visse lande blive inficeret. Disse prognoser blev afvist. Jeg må sige, at både det internationale samfund, herunder giverlandene, og de enkelte lande i Syd tog alt for let på disse problemer. Kommissionen har indtil for ganske nylig heller ikke gjort ret meget inden for rammerne af denne bistand. Eftersom vi nu har et nyt direktiv, der fastlægger, hvordan dette område skal behandles, og i særdeleshed eftersom vi forhøjer budgettet, er der nu mulighed for, at vi kan påtage os et meget større ansvar i denne sammenhæng.
Jeg ønsker især at understrege betydningen af at sikre, at den verdensfond, der netop er blevet oprettet, tildeles tilstrækkelige midler, så EU og Europa kan få en passende og vedvarende indflydelse på dette arbejde.

Smet (PPE-DE).
Fru formand, fru kommissær, jeg vil gerne indlede med at takke begge Budgetudvalgets ordførere og Budgetudvalgets medlemmer for det faktum, at - og det er første gang - den overvejende del af ændringsforslagene fra Udvalget om Kvinders Rettigheder og Lige Muligheder er blevet vedtaget af Budgetudvalget i uændret eller ændret form. Disse ændringsforslag, fru kommissær, vedrørte tre områder.
Den første gruppe ændringsforslag vedrørte vold mod kvinder, herunder kvindelig omskæring, voldtægt, stening af kvinder osv. i mange lande verden over. Vi har for første gang indføjet en klausul i budgettet om, at vores støtte til en række lande kan indstilles, hvis de ikke respekterer kvinders rettigheder. Det glæder mig, og jeg takker Budgetudvalget. Det er det første område, der er blevet vedtaget.
Et andet område vedrører kvinder og beslutningstagning. Der er i mange medlemsstater sket store fremskridt i forbindelse med kvinders deltagelse i den politiske beslutningsproces. Men fagforeningerne og arbejdsgiverne har gjort meget lidt for at fremme kvindernes position inden for deres organisationer. Det er ikke desto mindre nødvendigt, for fagforeningerne og arbejdsgiverne har mere eller mindre fået status som lovgivere i mange medlemsstater, idet de aftaler, de indgår, er retsgyldige. De har således fået ret stor magt, men har ikke gjort så stor en indsats for at bringe kvinderne frem, som vores nationale parlamenter og vores nationale politiske partier. Også dette ændringsforslag er blevet vedtaget, hvilket jeg takker Budgetudvalget for. Et ændringsforslag, som ikke er blevet vedtaget - og jeg vil i denne forbindelse rette en henstilling til kommissæren, fru Diamantopoulou - er ændringsforslaget om mere fleksible betingelser for finansiering af projekter til fordel for kvinder. Betingelserne er meget strenge i øjeblikket, og mange kvindeorganisationer er ikke i stand til at opfylde dem. Det er det eneste ændringsforslag, der ikke er vedtaget. Jeg ønsker ikke desto mindre at takke Budgetudvalget på vegne af Udvalget om Kvinders Rettigheder og Lige Muligheder.

Formanden.
Tak for Deres indlæg. Som kvinde vil jeg ligeledes benytte lejligheden til at takke Dem for det arbejde, De har udført i så mange år i forbindelse med kvindespørgsmål. Dette arbejde har klart båret frugt denne gang.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted torsdag kl. 11.30.
(Mødet udsat kl.17.40 og genoptaget kl. 18.00)

Formanden.
Spørgsmål nr. 38 af Raimon Obiols i Germà (H-0645/02):

Om: Alvorlig fødevarekrise i flygtningelejrene i Tindouf-området
I starten af september gjorde Radhouane Nouicer, ansvarlig for UNHCR's operationer i Afrika og Mellemøsten, opmærksom på den fødevarekrise, som 155.000 flygtninge fra Sahara i lejrene i Tindouf-området befinder sig i. WFP oplyser, at hvis der ikke kommer nye fødevareforsyninger, vil flygtningene i oktober måned kun kunne få dækket 11% af det daglige energibehov på 2100 kcal, det vil sige ca. 231 kcal pr. person, som en gennemsnitlig dagskost bestående af mel, bælgplanter, bønner, vegetabilsk olie og andre produkter skal bidrage med.
Situationen for børnene er særligt alvorlig. Ifølge tal fra UNHCR lider 35% af dem af kronisk fejlernæring og 13% af rakitis.
Vi ved, at Kommissionen kun råder over begrænsede ressourcer, men kan Kommissionen i allernærmeste fremtid yde et bidrag med henblik på at afhjælpe den fødevarekrise, der truer?
Hvilke metoder kan Kommissionen benytte for at få medlemsstaterne til at yde nye bidrag til WFP?

Nielson
. (EN) En stor del af ECHO's strategi er koncentreret om glemte kriser, og det er vigtigt. Derfor giver vi yderligere støtte til sahariske flygtninge. ECHO er den største kilde til hjælp til disse flygtninge og har i de seneste tre år mere eller mindre fordoblet sin støtte til flygtningene i Sahara fra omkring 7,5 millioner euro i 1999 til 14,34 millioner euro i år.
Verdensfødevareprogrammet koncentrerer sin indsats om de basale fødevarer, og ECHO koncentrerer sin støtte omkring supplerende fødevarer for at sikre en mere varieret kost. I lyset af Verdensfødevareprogrammets problemer med at finde egnede donorer til at dække disse behov besluttede ECHO i 2001 at oprette et sikkerhedslager med forsyninger til tre måneder af korn, bælgfrugter, olie og sukker, som Verdensfødevareprogrammet kan bruge, hvis forsyningerne er forsinkede, under forudsætning af, at Verdensfødevareprogrammet fylder lagrene op igen.
Denne ordning har været uvurderlig, da det har været nødvendigt at låne fra sikkerhedslageret 13 gange - en samlet mængde på 12.153 t - i perioden indtil slutningen af oktober. Problemet er, at indtil nu er der kun leveret 5.589 t tilbage, og derfor er lagrene meget små - kun 17.24% af den fulde mængde.
Derfor har Verdensfødevareprogrammet og UNHCR i begyndelsen af september 2002 anmodet om yderligere international støtte til at dække behovet for de basale fødevarer. Selv om det er korrekt, at Verdensfødevareprogrammet kun havde mulighed for at dække 11% af behovet i oktober, skal det dog understreges, at dette tal kun gælder leveringer fra Verdensfødevareprogrammet og ikke tager højde for leveringer fra andre donorer.
ECHO finansierede 300 t ris, som blev leveret i oktober, og ECHO's lager, som jeg nævnte før, har været meget værdigfuldt og gjort det muligt at dække behovet for basale fødevarer i oktober. Det er således ikke rigtigt, at flygtningene kun modtog 11% i oktober. Som jeg har forklaret, er situationen langt mere positiv.
Lad mig sige et par ord om ECHO's globale plan for disse flygtninge, som blev vedtaget af Kommissionen sidste år. Planen, som omfatter 14,34 millioner euro, vil afhjælpe krisen. Over 80% af ECHO's globale plan for 2002 omfatter fødevarer. Ifølge planen vil der ankomme yderligere 5.000 t basale fødevarer i løbet af de næste par uger. Der vil endvidere blive leveret over 3.000 t ECHO-finansierede supplerende fødevarer i løbet af de næste måneder. Verdensfødevareprogrammet har også meddelt, at der vil blive sendt over 4.000 t basale fødevarer. Det er de gode nyheder. Der er dog stadig grund til bekymring, især i forbindelse med leveringerne i januar og februar, på grund af den eventuelle mangel på tilstrækkelige fødevarer til at dække behovet i hele den pågældende periode.
Jeg er enig i, at det går lidt trægt med donorerne. Derfor er ECHO involveret i forskellige tiltag til at skabe interesse om konflikten og de mennesker, der er ramt deraf.

Obiols i Germà (PSE).
Hr. formand, jeg vil blot takke kommissæren for hans oplysninger og Kommissionen i almindelighed, og især ECHO, for indsatsen for at afhjælpe denne situation, der menneskeligt set er meget foruroligende. Flygtningehøjkommissæren, Ruud Lubbers, brugte ordet "uacceptabel", og jeg kunne tilføje politisk tarvelig.
Hvis den politiske forklaring på denne humanitært set uacceptable situation er donortræthed, skal det siges, at nogle donorer trættes af meget små beløb. Hvis forklaringen er en anden, ville det være endnu mere tarveligt, for der er pressionsmetoder, som er meget mere værdige og især meget mere virkningsfulde end at lade kvinder og børn lide på grund af spørgsmålet om fødevarebistand.
Kort sagt, mange tak for Deres oplysninger og Deres indsats, hr. kommissær.
Nielson
. (EN) Jeg har blot en supplerende bemærkning. I morgen er der i København en konference om glemte humanitære kriser. Kommissionen arbejder via ECHO målrettet og systematisk på at udarbejde en metodologi til identifikation af det, man kan kalde "glemte kriser" - kriser, hvor CNN ikke længere henleder opmærksomheden på de pågældende mennesker i nød. Saharas flygtninge hører under denne kategori, og jeg hilser muligheden for at fremhæve problemerne velkommen. Det er en af de ting, der gør dialogen med Parlamentet meningsfyldt og nyttig.

Formanden.
Spørgsmål nr. 39 af Lennart Sacrédeus (H-0630/02):

Om: Anklager om anvendelse af EU-midler til finansiering af terroristvirksomhed i Palæstina
Der er i de seneste år ved flere tilfælde blevet fremsat anklager om, at EU-midler til Den Palæstinensiske Myndighed skulle gå til finansiering af terroristvirksomhed.
I maj i år forelagde bl.a. den israelske regering Kommissionen en rapport, hvori man mente at have beviser for, at Den Palæstinensiske Myndighed havde ladet dele af den EU-bistand, som den havde modtaget, gå til terrorister eller endog til terroristvirksomhed ved f.eks. kunstigt at forhøje udgifter til statsansatte.
Hvilke muligheder har Kommissionen egentlig for at kontrollere, hvordan bistanden anvendes? Hvordan har man anvendt de oplysninger, som man har fået fra den israelske regering?

Patten
. (EN) Der har været flere påstande om, at Den Palæstinensiske Myndighed har misbrugt EU-midler. For noget tid siden udarbejdede en del af den israelske regering en rapport om, at præsident Arafat og Den Palæstinensiske Myndighed angiveligt skulle have brugt midler fra EU, Norge og andre lande til støtte af terrorister eller endog direkte finansiering af terrorhandlinger.
Det er meget alvorlige anklager. Kommissionen har undersøgt sagen grundigt, og jeg vil gerne understrege, som jeg allerede den 19. juni understregede over for Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik, at Kommissionen på baggrund af alle de dokumenter, som den israelske regering har stillet til rådighed, ikke har fundet beviser på, at EU-midler er anvendt til andre formål end de formål, som er aftalt mellem EU og Den Palæstinensiske Myndighed.
Kommissionen giver 10 millioner euro om måneden til Den Palæstinensiske Myndighed i budgetstøtte. Det udgør 10% af myndighedens samlede budget. EU-støtten har medvirket til at forhindre et totalt sammenbrud af de palæstinensiske institutioner og dermed bevaret en af parterne i fredsprocessen. Samtidig har støtten medvirket til opnåelse af seriøse reformer, især inden for offentlige finanser. Lad mig minde Parlamentet om, at EU i den sidste ende giver budgetstøtte for at afhjælpe virkningerne af Israels indefrysning af indtægtsoverførsler på over 680 millioner amerikanske dollars i løbet af de sidste par år.
Budgetstøtten er underlagt en række betingelser vedrørende administrativ og retlig reform, økonomisk kontrol osv., som gennemgås og strammes op regelmæssigt. Udbetalingen af budgetstøtte overvåges af Kommissionen og Den Internationale Valutafond, der rapporterer én gang om måneden om den økonomiske udvikling og informerer om udviklingen af indtægter, beskæftigelse, lønudgifter, andre udgifter end lønudgifter og gældsposter, kapitaludgifter osv. Vores budgetstøtte anerkendes af mange, ikke blot Ministerrådet, men også det internationale samfund. USA og de øvrige medlemmer af kvartetten - FN og Den Russiske Føderation - har anerkendt den udvikling, der er sket i forvaltningen af Den Palæstinensiske Myndigheds økonomiske anliggender takket være vores hjælp.
Reformerne, som hovedsagelig er opnået på grund af budgetstøtten, omfatter etablering af en statskasse, en konsolidering af alle Den Palæstinensiske Myndigheds offentlige finanser og fremskridt i retning af et moderne system til økonomisk kontrol. Dernæst kommer etableringen af et sparebudget og indhentning af forfaldne beløb og endelig - og meget vigtigt - vedtagelsen eller gennemførelsen af retsakter, som f.eks. en uafhængighedslov og en grundlov.
Det er også vigtigt at huske, at Israel i de seneste uger har betalt over 45 millioner amerikanske dollars til Den Palæstinensiske Myndigheds finansministerium, som er et lille, men positivt skridt i den rigtige retning. Dette beløb er overført til den samme statskassekonto som EU's budgetstøtte og underlagt de EU- og IMF-overvågningsmekanismer, som jeg lige har beskrevet. Jeg håber, at nogle af medlemmerne vil tænke over denne sætning.
Israel har derfor anerkendt, at der er sket økonomiske fremskridt, og at det i høj grad skyldes vores økonomiske assistance og budgetstøtte. Israel vil efterhånden genoptage regelmæssige overførsler, og jeg bifalder i den forbindelse de konstruktive drøftelser for nylig mellem premierminister Sharon og præsident Bush.
Endelig er det vores faste overbevisning, at den økonomiske støtte skal fortsætte. Ophævelse af budgetstøtten vil føre til Den Palæstinensiske Myndigheds sammenbrud, yderligere kaos og en endnu mere desperat humanitær krise. Kommissionen vil fortsat overvåge anvendelsen af budgetstøtten og overholdelsen af betingelserne herfor. Vi vil som altid prioritere en undersøgelse af alle påstande om misbrug af midler.

Sacrédeus (PPE-DE).
Jeg vil gerne takke kommissær Patten for hans svar og for hans engagement i dette spørgsmål. Når den israelske regering offentliggør disse detaljer, er det naturligt, at vi som medlemmer af Europa-Parlamentet ønsker at komme til bunds i sagen. Jeg vil derfor stille kommissæren følgende spørgsmål.
Er det Deres indtryk, at relationerne til den israelske regering er gode, og at den israelske regering mener, at den rapport, der er fremsendt til Kommissionen og Europa-Parlamentet, kan fjernes fra dagsordenen? Eller fastholder israelerne beskyldningerne i rapporten?
Jeg vil også gerne vide, om De finder EU's bistand til Mellemøsten tilstrækkeligt godt kontrolleret i almindelighed og ikke blot i dette tilfælde.

Patten
. (EN) Jeg er bange for, at det ærede medlems oplysninger for en gangs skyld er lidt forældede. Jeg har ikke kendskab til, at den israelske regering har insisteret på, at de oplysninger, som den fremlagde tidligere, er nøjagtige, og hvis det virkelig var tilfældet, har jeg svært ved at forstå, hvorfor regeringen så har genoptaget overførslerne til Den Palæstinensiske Myndighed ved anvendelse af nøjagtig de samme mekanismer, som vi selv anvender. Det ville være en meget mærkelig ting at gøre.
Dette spørgsmål dukker op igen og igen trods alle argumenter og beviser. Det er imidlertid relevant at bemærke, at de øvrige medlemmer af kvartetten - der som sagt omfatter USA og FN - ikke blot støtter vores tiltag, men mener at vi har spillet den største rolle i opnåelsen af reformer, ikke mindst af Den Palæstinensiske Myndigheds økonomi.

Cushnahan (PPE-DE).
Hr. kommissær, jeg har hørt Dem svare på dette spørgsmål mange gange. Jeg har nu kendt Dem i omkring 20 år, og jeg ved, at De er en retskaffen mand, der altid har været modstander af terrorisme. Jeg vil gerne stille Dem to spørgsmål. Er det ikke frustrerende, når De har givet sådan et klart og tydeligt svar, at medlemmerne ikke tror på det?
Og for det andet, mener De ikke også, at vores støtte til Palæstina er med til at afskaffe de forhold, hvorunder terrorisme trives?

Patten
. (EN) Jeg takker det ærede medlem for de indledende ord. Han ved, at jeg er en meget tålmodig mand, så jeg må bare betragte det som en del af det politiske liv, hvor mange foretrækker at ignorere sandheden, uanset hvor ofte man gentager den. Men det ville dog være rart, hvis nogle af de mennesker, som bliver ved med at komme med disse påstande, ind imellem ville møde op i mødesalen eller på udvalgsmøder, hvor jeg har tilbagevist påstandene. Det ville også hjælpe, hvis de en gang imellem ville læse aviserne og se, hvad der bliver sagt og gjort i forbindelse med reformen af Den Palæstinensiske Myndighed. Men jeg frygter, at nogle af disse spiller deres egne små spil, som ikke bygger på viden, men ofte på fordomme og malplaceret humor.
Med hensyn til forholdene på stedet er situationen frygtelig, og det kan ikke anfægtes. Vi har for nylig modtaget en rapport fra FN's generalsekretærs særlige udsending, Catherine Bertini, efterfulgt af en yderligere undersøgelse. De private kommentarer fra den britiske ambassadør i Tel Aviv er gengivet i de israelske medier. Jeg tror ikke et øjeblik på, at fattigdom, nedbrydning eller sult - som alle findes i en eller anden form i Palæstina - vil bidrage til sikkerheden i Israel på lang sigt. Men det er svært at vide, om de forhold, der hersker i Vestbredden og Gaza, vil resultere i mangel på moderation eller ekstremisme.

Jeg håber, at de punkter, som hr. Peres fremhævede under Associeringsrådet EU-Israel i går vedrørende den humanitære situation, og forøgelsen af vores støtte til UNWRA vil medvirke til en forbedring af situationen, og jeg håber også, at den israelske regering vil lytte til nogle af de ting, vi har sagt om f.eks. tilbageholdelsen af 500 containere med fødevarehjælp fra Verdensfødevareprogrammet i havnen i Ashdod. Hvad har det med Israels sikkerhed at gøre?
Jeg er derfor helt enig i synspunktet om, at Israel skal have forsikringer om sikkerheden, men jeg mener ikke, at man opnår dette ved at gøre livet besværligt for palæstinenserne.

Formanden.
Jeg skal minde Dem om, at der kan stilles to spørgsmål, og at jeg giver Dem ordet i kronologisk orden. Jeg giver ordet til hr. Tannock.

Tannock (PPE-DE).
Hvis kommissær Patten eller hans kolleger har den holdning, hvorfor er de så modstandere af det initiativ, som jeg og medlemmer fra andre politiske grupper har taget til at skabe interesse i Parlamentet for at nedsætte et undersøgelsesudvalg til vurdering af disse meget alvorlige påstande? Hvis kommissær Pattens udtalelser er rigtige, vil et sådant udvalg kun understrege rigtigheden heraf og tilbagevise alle påstandene om støtte af PLO's terrorhandlinger, men også den måske mere skjulte støtte af racehad og hjernevask af unge palæstinensere i skolerne, som skaber fjendskab på lang sigt og eventuelle fremtidige selvmordsbombere?

Patten
Det ærede medlem har til første del af spørgsmålet føjet påstande om, at EU finansierer palæstinensiske lærebøger. Vi har i Parlamentet gang på gang understreget, at disse påstande er helt uden grundlag.
Vi har forelagt Parlamentet rapporten fra lederne af missionen i Jerusalem, som endnu en gang beviser, at der er tale om det pure opspind. Når det ærede medlem spørger mig, hvorfor jeg ikke hilser et undersøgelsesudvalg velkommen, hvad har han så forestillet sig, at jeg vil svare?
Nedsættelsen af et undersøgelsesudvalg - og jeg tror ikke et øjeblik på, at medlemmerne af Parlamentet vil stemme for sådan et udvalg - vil få det til at se ud som om, at der er noget om disse påstande.
Hvis man nedsætter et undersøgelsesudvalg, vil det også få store konsekvenser, bl.a. for enhver i mine tjenestegrene, der skal underskrive checks til UNWRA eller deltage i andre aktiviteter i forbindelse med Den Palæstinensiske Myndighed. Derudover vil det også have en negativ virkning på hjælpen til Den Palæstinensiske Myndighed og FN og humanitære organisationer på grund af den psykologiske effekt og det på et tidspunkt, hvor vi er ved at forberede et ad hoc-forbindelsesudvalgsmøde om donorer først i december, hvor EU - og jeg vil gerne takke budgetmyndigheden og min kollega, budgetkommissæren - forventes at spille en afgørende rolle i etableringen af større humanitær hjælp til palæstinenserne. Og hvem forventer så det? Det gør USA og Israel, for ikke at tale om hele det internationale samfund.
Jeg vil derfor gerne sige til det ærede medlem, og jeg er sikker på, at spørgsmålet ikke er ondt ment, at det er helt urealistisk, at et sådant udvalg skulle være gavnligt for mig og den humanitære hjælp i Palæstina og opnåelsen af en politisk løsning for at afværge denne krig. Et undersøgelsesudvalg er det sidste, jeg kunne ønske mig!

Formanden.
Spørgsmål nr. 40 af José María Gil-Robles Gil-Delgado (H-0688/02):

Om: Den Russiske Føderation - Udvisning af katolske præster
Som bekendt blev mange katolikker tvangsforflyttet fra de baltiske lande, Polen og Tyskland til det centrale Rusland under sovjetæraen. Den kirkelige betjening af disse mennesker umuliggøres af de seneste udvisninger af fem katolske præster.
Er de russiske myndigheders udvisning af katolske præster forenelig med Den Russiske Føderations internationale forpligtelser i henseende til menneskerettigheder religionsfrihed?

Patten
. (EN) Kommissionen arbejder aktivt på at fremme princippet om religionsfrihed i vores dialog om menneskerettigheder med de russiske myndigheder. Vi deler det ærede medlems bekymring over den nylige udvisning af katolske præster, og, som det ærede medlem ved, er det også gået ud over andre trosretninger for nylig. Denne praksis er ikke forenelig med de russiske forpligtelser vedrørende menneskerettigheder. I den fælles erklæring fra det seneste topmøde i Moskva mellem EU og Rusland er det fastsat, at vores fælles målsætning skal være en styrkelse af vores samfund baseret på respekten for demokratiske principper og menneskerettigheder.
Kommissionen vil fortsat arbejde på at overbevise de russiske myndigheder om, at det effektive partnerskab, som EU og Rusland er i færd med at etablere, skal være baseret på en række grundlæggende værdier, bl.a. beskyttelse af menneskerettighederne, herunder religionsfrihed. EU har inden for rammerne af den intensive politiske dialog med Rusland gentagne gange rejst spørgsmålet om religionsfrihed i Rusland. Kommissionen vil fortsat rejse dette og andre menneskerettighedsspørgsmål over for de russiske myndigheder.
Ligeledes vil spørgsmålet om menneskerettigheder i Rusland fortsat være en prioritet inden for rammerne af det europæiske initiativ for demokrati og beskyttelse af menneskerettighederne. Som Parlamentet ved, er Rusland et af de vigtigste lande i dette program.
Jeg vil gerne gentage over for det ærede medlem, at dette spørgsmål ligger mig meget på sinde, og at jeg mener, at vi skal rejse spørgsmålet over for de russiske myndigheder ved enhver lejlighed.

Gil-Robles Gil-Delgado (PPE-DE).
Hr. formand, jeg behøver ikke at stille noget tillægsspørgsmål. Jeg vil blot takke kommissæren for hans erklæringer og gøre det helt klar, at der i spørgsmålet naturligvis var tale om katolske præster, men dette vedrører alle ikke-ortodokse kristne trosretninger, i betragtning af at der stadig er en vis tradition - lad os kalde det sådan - for territorialt monopol i den ortodokse kirke, som ikke er foreneligt med retten til religionsfrihed. Jeg vil igen takke kommissæren for hans holdning og ønske ham held og lykke med hans indsats.
Patten
. (EN) Som det ærede medlem og jeg har bemærket, er der også andre kirker, som er involveret. Der er f.eks. sagen om den svenske protestantiske præst. Adskillige protestantiske missionærer er også udvist, og sidste år blev afdelingen for Frelsens Hær i Moskva nedlagt.
Det er derfor et vanskeligt spørgsmål. Når kristne præster eller missionærer behandles på denne måde, er det meget problematisk.
Efter at have tilbragt dette års langfredag i Domkirken i Shanghai, hvor jeg deltog i gudstjenesten, der blev foretaget af biskoppen af Shanghai, som tilbragte omkring 20 år af sit liv i isolationsfængsel, er jeg - som alle andre - meget bevidst om de store ofre, som kristne missionærer, præster og biskopper har bragt i de lande, hvor der desværre ikke er samme religionsfrihed som i Europa.

Formanden.
Med dette svar fra kommissær Patten er første del af spørgetiden til Kommissionen afsluttet.
Anden del
Spørgsmål til Michaele Schreyer
Formanden.
Spørgsmål nr. 41 af Erik Meijer (H-0707/02):

Om: Forberedelse, anskaffelse og anvendelse af et særligt bogholderisystem til Kommissionen
Kan Kommissionen under henvisning til den sag, der blev rejst i skriftligt spørgsmål E-2557/02, E-2558/02 og E-2559/02 besvare følgende:
Er det rigtigt, at Kommissionen omkring 1995 planlagde at anvende 4000 licenser fra det tyske softwarefirma SAP, som var særligt udviklet til Kommissionens formål?
Er det rigtigt, at Kommissionen omsider købte 700 licenser af SAP og at kun 300 eller 400 af disse licenser virkelig blev anvendt?
Hvor mange licenser anvendes der i dag? Hvordan anvendes de reelt?

Schreyer
. (DE) Hr. formand, Kommissionen har ved afgivelsen af en ordre til software-virksomheden SAP på intet tidspunkt tænkt på en størrelsesorden på 4.000 brugere. I licitationen i 1994 blev der til orientering anført et tal på 1.053 mulige brugere.
Til det andet punkt kan jeg sige, at Kommissionen i tilslutning til licitationen i EF-Tidende besluttede - det var SINCOM-Rådet - at indgå en rammeaftale med SAP om at købe licenser til softwaren SAP R/3 til en værdi af 1,5 millioner euro - det var ordrens størrelse, inklusive de tilknyttede serviceydelser. Dette beløb dækker 600 medarbejderes benyttelse af finans- og regnskabsmodulerne, især i Generaldirektoratet for Budgettet og for Finanskontrol, samt nogle brugere i de interne og eksterne regnskabstjenester, f.eks. Revisionsretten, og i de operationelle generaldirektorater.
Hvad angår Deres tredje spørgsmål, kan jeg oplyse, at det faktiske antal brugere af SAP finans- og regnskabssoftwaren i øjeblikket er på 300.
Meijer (GUE/NGL).
Jeg takker kommissæren for svaret. Mit tillægsspørgsmål går på, om De mener, at Kommissionen fuldt ud har udnyttet alle de muligheder, der blev forberedt og betalt for. Hvis ikke, hvorfor så ikke? Vil licenserne blive udnyttet mere effektivt, i betragtning af at De nævner et højere tal, end der i sidste ende blev brugt?
Schreyer
. (DE) Hr. formand, regnskabssystemet SAP R/3 benyttes jo både af finanskontrollen og af bogholderiet. Men jeg vil gerne skriftligt besvare Deres spørgsmål mere udførligt.

Rübig (PPE-DE).
Hr. formand, fru kommissær, jeg takker for svaret på spørgsmålet. Jeg kunne godt tænke mig at vide, hvordan systemet egentlig er forberedt på udvidelsen af EU? Her er der jo særlige udfordringer inden for bogføringen. Vi kender også de anklager, der er blevet rejst i offentligheden. Hvilke foranstaltninger vil De træffe i fremtiden for at sikre, at det eksisterende system også efter udvidelsen kan garantere, at regnskabsførelsen er fremtidsorienteret og skånsom over for de europæiske skatteydere?

Schreyer
. (DE) Ærede medlem, det regnskabssystem, som vi har, består jo ikke kun af det netop omtalte SAP R/3-område; til de instanser, som administrerer midlerne, findes SINCOM-2-systemet. Alle Kommissionens tjenestegrene og alle instanser, som administrerer midler, er tilsluttet det system.
Hvad spørgsmålet om udvidelsen angår, er det jo ikke direkte de tilsluttede tjenestegrene, som bliver udvidet. Også førtiltrædelsesstøtten bliver administreret med dette system. Forberedelserne til udvidelsen kræver naturligvis visse foranstaltninger af ansøgerlandene og de nye medlemslande. Der skal jo åbnes konti for Kommissionen i centralbankerne eller i de nationale treasuries. Med hensyn til spørgsmålet om hele afleveringen af egenmidlerne samt benyttelse af de nationale treasuries pågår der meget intensive forberedelser mellem Generaldirektoratet for Budgettet og de pågældende udvidelseslande.

Formanden.
Mange tak, fru kommissær.
Spørgsmål til António Vitorino
Formanden.
Spørgsmål nr. 42 af María Izquierdo Rojo (H-0654/02):

Om: Forskelsbehandling på grund af seksuel orientering ved udstedelse af visum
Et par bestående af den spanske statsborger Juan Carlos Manteca Cendrero og den argentinske statsborger Carlos Daniel Bettio indgav den 27. juli 2002 en anmodning om visum med henblik på familiesammenføring til det spanske generalkonsulat i Buenos Aires (Argentina), for at Daniel Bettio kunne få opholdstilladelse i Spanien. De vedlagde den foreskrevne dokumentation, idet de forinden af konsulatet selv var blevet orienteret om, at der tidligere var udstedt visa til personer i samme situation, det vil sige til par af samme køn. Den 13. august 2002 modtog de et afslag på visumansøgningen med den begrundelse, "at de ikke opfyldte betingelserne i dekret RD 864/2001". I den rubrik, hvor begrundelsen for afslaget angives, stod der: "Negativ udtalelse fra offentlig myndighed eller arbejdsmarkedsmyndighed".
Der er tale om særlige omstændigheder i denne sag, og det er en udbredt opfattelse, at det kan forekomme, at der gives afslag til personer af samme køn, som danner par, hvilket er i strid med princippet om lige rettigheder. Det er endvidere en overtrædelse af bestemmelserne i såvel den spanske forfatning som i EU's forfatning, især Amsterdam-traktaten, der foreskriver lige rettigheder for personer uanset køn eller seksuel orientering. På denne baggrund bedes Kommissionen besvare følgende spørgsmål: Kunne man i sådanne tilfælde af forskelsbehandling på grund af seksuel orientering (afslag på visum til Carlos Daniel Bettio) forestille sig at anvende omvendt bevisbyrde? Har Kommissionen kendskab til, om denne form for forskelsbehandling forekommer i EU i forbindelse med udstedelse af visum? Hvilke skridt bør der tages for at forhindre sådanne tilfælde? Hvilke muligheder findes der for at forebygge eller gribe ind i disse sager?

Vitorino
Hr. formand, mine damer og herrer, det ærede parlamentsmedlem taler om en sag vedrørende afvisning af udstedelse af opholdstilladelse til en argentinsk statsborger i forbindelse med familiesammenføring i Spanien med vedkommendes spanske partner af samme køn, hvilket er en afvisning, som hun betragter som forskelsbehandling på grund af seksuel orientering.
Familiesammenføring af borgere i Unionen, der ikke henhører under fællesskabsretten vedrørende fri bevægelighed og opholdsret, som i ovennævnte tilfælde, har endnu ikke fået et fællesskabsinstrument og henhører stadig under den enkelte medlemsstats nationale lovgivning. Enhver afvisning af udstedelse af opholdstilladelse skal godkendes af de kompetente nationale instanser. Traktatens artikel 63, stk. 3, litra a), fastsætter, at Rådet skal træffe foranstaltninger vedrørende betingelserne for adgang og ophold samt vedrørende standarderne vedrørende medlemsstaternes udstedelsesprocedurer for visa og længerevarende opholdstilladelser med henblik på familiesammenføringer.
Bestemmelserne vedrørende familiesammenføring skal bringes i overensstemmelse med forpligtelsen til beskyttelse af familielivet og forbud mod forskelsbehandling.
Kommissionen har i sit forslag til ændring af Rådets direktiv om familiesammenføring efter Rådets anbefaling fjernet den bestemmelse, som sigtede mod at tilpasse bestemmelserne vedrørende familiesammenføring for en EU-borgers familie, der bor i den medlemsstat, hvor han er statsborger, og som ikke praktiserer retten til fri bevægelighed, til bestemmelserne vedrørende familiesammenføring for en EU-borgers familie, hvor retten til fri bevægelighed praktiseres. Disse personers situation vil derfor blive behandlet senere i et specifikt forslag.
Den gældende fællesskabslovgivning vedrørende fri bevægelighed og opholdsret for EU-borgere og deres familiemedlemmer indeholder familiesammenføring af ægtefæller, men ikke af den ugifte partner. For at kunne tage den hurtige udvikling inden for familieforhold i samfundet og en række medlemsstaters udstedelse af en særligt juridisk statut for ugifte par samt nødvendigheden af at fjerne i videst mulig udstrækning forskelsbehandlingen vedrørende ugifte par af samme køn i betragtning, udvider forslaget til direktiv om EU-borgeres og deres familiers rettighed til fri bevægelighed og opholdsret i EU, der blev vedtaget af Kommissionen den 23. maj 2001, retten til familiesammenføring til ugifte partnere, hvis lovgivningen i modtagerlandet sidestiller det ugifte pars situation med det gifte pars situation med respekt for de bestemmelser, der er fastsat i denne lovgivning.
Izquierdo Rojo (PSE).
Hr. formand, jeg takker kommissær Vitorino for, at han svarer personligt, mundtligt og på et plenarmøde på dette spørgsmål, for det er klart, at EU baner vejen på dette område. Det bevises af, at Europa-Parlamentet netop i formiddags her i salen vedtog et forslag til beslutning om, at homoseksuelle flygtningepar skal have ret til familiesammenføring. Mener kommissær Vitorino, at vi kunne anvende den holdning i denne sag?
Kommissæren ved, at det drejer sig om en verserende sag, og jeg anmoder ham om at svare, så vi kan få at vide, hvad vi kan gøre for at bidrage til at opnå positive resultater.
Vitorino
Hr. formand, som jeg nævnte i mit skriftlige svar, har vi i forbindelse med direktivet om familiesammenføring foreslået Rådet en særlig bestemmelse, der angår ugifte partnere, herunder også partnere af samme køn. Efter anbefaling fra Rådet har vi trukket dette forslag til direktiv tilbage med den begrundelse, at det ville være at foretrække, at dette emne blev behandlet i et særligt juridisk instrument. Vi er i øjeblikket i færd med at udarbejde et sådan dokument.
Jeg benægter ikke over for det ærede parlamentsmedlem, at det er vanskeligt på grund af de mange lovgivningsmæssige løsninger i de 15 medlemsstater vedrørende den juridiske anerkendelse af ugifte par og særligt af ugifte par af samme køn. Det handler om at finde balancegangen mellem en løsning, der ikke forskelsbehandler, og overholdelsen af subsidaritetsprincippet. Vi mener, at der ikke bør ske forskelsbehandling i sager med statsborgere fra tredjelande, når der i henhold til en medlemstats nationale lovgivning anerkendes de samme rettigheder for gifte par og ugifte par, herunder ugifte par af samme køn.
Formanden.
Spørgsmål nr. 43 af Rodi Kratsa-Tsagaropoulou (H-0659/02):

Om: Bekæmpelse af pædofili
De milde straffe, som nogle personer, der har været anklaget for at være indblandet i det største pædofilinetværk i Frankrig, for nylig er blevet idømt, har vakt forargelse i offentligheden. Ingen af de eksisterende programmer til bekæmpelse af organiseret kriminalitet og heller ikke politisamarbejdet og det retlige samarbejde vedrører pædofili direkte. Agter Kommissionen at tage konkrete initiativer til forslag om en harmonisering af medlemsstaternes lovgivning, hvad angår definition af forbrydelsen, dens straf samt ofrenes alder og behandling af disse ofre, og vil Kommissionen udarbejde et program til bekæmpelse af dette fænomen?
Råder Kommissionen over sammenlignende oplysninger om, hvordan dette tragiske fænomen imødegås lovgivningsmæssigt og retsligt i de enkelte medlemslande? Mener Kommissionen, at Europol og Eurojust råder over en passende infrastruktur til opsporing og bekæmpelse af sådanne netværk?

Vitorino
Som Parlamentet ved, fremsatte Kommissionen i december 2000 et forslag til en rammeafgørelse om bekæmpelse af seksuel udnyttelse af børn og børnepornografi. Det glæder mig at kunne sige, at Rådet (retlige og indre anliggender) den 14. oktober opnåede politisk enighed om Kommissionens forslag. Rammeafgørelsen er et af de mest vidtrækkende instrumenter til tilnærmelse af medlemsstaternes straffelovgivning. Rammeafgørelsen omhandler forskellige former for seksuel udnyttelse af børn, herunder tvang af børn til prostitution og pornografisk optræden samt misbrug af børns tillid. Børnepornografi dækkes også, både på internettet og andre steder.
Rådet har med hensyn til straf taget skridt til at etablere en generel tilnærmelse af medlemsstaternes straffelovgivning. Det er også hovedårsagen til, at Rådet har brugt så lang tid på at vedtage rammeafgørelsen. I rammeafgørelsen er der fastsat strafferammer fra et til tre års fængsel for grundlæggende overtrædelser og mellem fem og 10 års fængsel for alvorlige overtrædelser.
I rammeafgørelsen er der ikke fastsat en seksuel lavalder. Kommissionen mener, at det i overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet er medlemsstaternes eget anliggende. Den seksuelle lavalder skal imidlertid - som defineret ved national lovgivning - ses som skillelinje mellem de forskellige strafferammer. Princippet er, at jo yngre ofret er, jo værre er forbrydelsen.
Stop-programmet er et meget værdifuldt værktøj i bekæmpelsen af pædofili. Daphne-programmet omhandler også specifikt pædofili. Kommissionen vil fortsat støtte projekter inden for dette område gennem det nye Agis-program for retshåndhævelse og retligt samarbejde.
Med hensyn til den sidste del af spørgsmålet har Kommissionen gennemgået resultaterne af en sammenlignende undersøgelse af medlemsstaternes lovgivningsmæssige og retslige midler til bekæmpelse af dette tragiske fænomen. Europol har udarbejdet en rapport om dette emne, som viser, at Europol er meget aktiv i bekæmpelsen af børnepornografi. Europol har for nylig været involveret i flere vellykkede store operationer. Kommissionen er overbevist om, at samarbejdet mellem medlemsstaterne om bekæmpelse af seksuel udnyttelse af børn gennem fælles regler for, hvad der er strafbart, fælles sanktioner og gennemførelse af udlevering efter begæring, vil blive langt bedre, når Eurojust er funktionsdygtigt.

Kratsa-Tsagaropoulou (PPE-DE).
Mange tak for Deres redegørelse, hr. kommissær. Jeg tror, vi alle er enige om, at dette er et alvorligt og helt specielt spørgsmål, fordi ofrene er børn, som ofte ikke tages alvorligt af de retslige og offentlige myndigheder, og som selv kan have svært ved at fortælle om det, de er blevet udsat for. Derfor er det kun få sager, der kommer for domstolene, og kun få sager, hvor børnene får medhold.
Det er et fænomen, som bliver mere udbredt med udvidelsen, for ikke alene åbnes grænserne, hvorved kriminaliteten får nemmere vilkår, men det er også en ting, der har rødder i den fattigdom, som man har så svært ved at bekæmpe i ansøgerlandene.
Agter De at træffe særlige foranstaltninger for at inddrage ansøgerlandene i programmer til bekæmpelse af og samarbejde om dette problem samt til behandling af ofrene?
Vitorino
. (EN) Jeg deler synspunktet om, at vi skal prioritere sådanne tiltag i forbindelse med kandidatlandene. Jeg kan garantere for, at kandidatlandenes engagement allerede er taget i betragtning i den seneste generation af Daphne- og Stop-programmerne, og de er allerede involverede i konkrete tiltag.
Jeg vil også gerne gøre opmærksom på, at rammeafgørelsen, som netop er vedtaget af Rådet, vil være en del af EU's acquis. Det betyder, at kandidatlandene skal inkorporere den nye rammeafgørelse i deres egen nationale kriminalret inden 1. januar 2004.

Banotti (PPE-DE).
Det vil interessere kommissæren at vide, at jeg havde æren af at lede et møde i sidste uge om børnemishandling, som var organiseret af Det Europæiske Forbund for Forsvundne og Seksuelt Udnyttede Børn. Der var en fremragende præsentation af hr. Morgan fra Europol, og jeg havde også fornøjelsen af at præsentere den aftale, som netop var offentliggjort i aviserne samme dag.
Jeg vil dog gerne spørge om, hvordan De har tænkt Dem, at udlevering på begæring vil fungere, når f.eks. materialet kommer fra tredjelande, hvor der eventuelt ikke er samme grundlæggende lovgivning?
Dernæst vil jeg gerne vide, hvordan vi skal behandle materiale, som kommer fra lande uden for EU? Det vil helt klart være den måde, hvorpå man fremover vil forsøge at omgå lovgivningen, både her og i USA.

Vitorino
. (EN) Der er specifikke bestemmelser i disse forslag til behandling af problemet med pædofili på internettet. Vi skal sikre, at der i det retlige samarbejde - især det fælles retlige samarbejde med tredjelande - tages højde for behovet for at samle de beviser, der er nødvendige for ordentlig retsforfølgelse.
Vi kan kun beslaglægge materiale fra det sidste led i medlemsstaternes territorier. Med hensyn til materiale fra tredjelande f.eks. er vi nødt til at benytte de fælles samarbejdsaftaler om fælles retshjælp til at anmode myndighederne i de pågældende medlemsstater om at træffe foranstaltninger over for de personer, der producerer materialet.

Jeg vil gerne tilføje, at vi inden for de generelle rammer skal udnytte Europarådets konvention om cyberkriminalitet på internettet bedst muligt. Det er helt tydeligt, at produktionen af ulovligt materiale med børnepornografi er en kriminel handling. Derfor vil Europarådets konvention være fuldt ud gældende.

Formanden.
Spørgsmål nr. 44 af Ioannis Marinos (H-0664/02):

Om: Betegnelse af terrorister som "politiske fanger"
Efter de seneste arrestationer af terrorister i Grækenland har de fleste af dem, der blev arresteret, indrømmet, at de tilhører terrororganisationen "17. November". I de senere dage har disse personer eller deres advokater dog gennem pressen udbredt oplysninger om, at "nogle af dem ønsker at ændre deres tilståelser med henblik på at opnå løsladelse om 10-12 år", idet de påberåber sig status af "politiske fanger" og henviser til "lignende tilfælde i andre europæiske lande", som det fremgår af offentliggørelser og analyser på tv.
Ved Kommissionen, om der i de demokratiske lande i Den Europæiske Union findes lovbestemmelser om politiske fanger i disse lande, idet det er velkendt, at man efter de nylige ændringer af fællesskabslovgivningen nu følger en skrappere kurs over for terrorister, selv i de tilfælde, hvor det antages, at de mord og røverier, som de begår, udspringer af "ædle" ideologiske motiver?

Vitorino
. (EN) EU bygger på principperne om frihed, demokrati og respekt for menneskerettighederne og de grundlæggende frihedsrettigheder samt retsstatsprincippet, der alle er principper, som medlemsstaterne har til fælles. Disse principper anerkendes i artikel 6(2) i Traktaten om Den Europæiske Union og i chartret om grundlæggende rettigheder. Kommissionen har derfor ikke kendskab til ordninger om politiske fanger i demokratierne i EU, da selve begrebet om politiske fanger, det vil sige mennesker, der har været fængslet eller retsforfulgt udelukkende af politiske årsager, er i modstrid med EU's grundlæggende principper.
Med hensyn til udlevering mellem medlemsstater har den gensidige tillid til de nationale retssystemer resulteret i en revision af dispensationen for politiske fanger i forbindelse med terror.
I artikel 5(1) i konventionen af 1996 om udlevering mellem EU-medlemsstater, som supplerer den europæiske konvention af 13. december 1957, angives det således: "Hvad angår anvendelse af denne konvention må den anmodede medlemsstat ikke anse nogen lovovertrædelse for en politisk lovovertrædelse, en lovovertrædelse, der har forbindelse med en politisk lovovertrædelse, eller en lovovertrædelse, der udspringer af politiske motiver". Denne sætning dækker terrorhandlinger, hvortil der henvises i den første og anden artikel i den europæiske konvention om bekæmpelse af terrorisme af 1977, som alle EU-medlemsstater har tiltrådt.
Rådets rammeafgørelse af 13. juni 2002 om den europæiske arrestordre, der snart vil erstatte det tidligere udleveringssystem, omfatter terrorhandlinger blandt de lovovertrædelser, som vil medføre udlevering i henhold til en europæisk arrestordre under forudsætning af, at lovovertrædelsen er strafbar i den udstedende medlemsstat ved frihedsstraf eller en sikkerhedsforanstaltning med frihedsstraf i en periode på maksimalt tre år. Lovovertrædelsens politiske motiv kan ikke benyttes som begrundelse for ikke at retsforfølge.
Endelig er der i Rådets rammeafgørelse af 13. juni 2002 om bekæmpelse af terror fastsat en fælles definition af terrorhandlinger, der begås med det formål at true en befolkning og tvinge en regering eller international organisation til at udføre eller undlade at udføre en handling eller alvorligt ryste eller ødelægge de grundlæggende politiske, konstitutionelle eller sociale strukturer i et land eller en international organisation. I denne definition er henvisninger til ideologiske motiver derfor ikke relevant, hverken i forbindelse med definitionen af en terrorhandling eller den manglende betegnelse heraf.

Kratsa-Tsagaropoulou (PPE-DE).
Tak, hr. kommissær. Jeg vil informere min kollega, som ikke kunne være til stede i dag og drøfte spørgsmålet med Dem, om at man ikke kan undgå straf, hvis man begår en strafbar handling, heller ikke på grund af ideologiske motiver, som min kollega var inde på.

Rübig (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, terrorbekæmpelsen er vel i øjeblikket det vigtigste mål i denne verden. Derfor ville jeg gerne vide, hvad Kommissionen har af planer inden for det retslige system i betragtning af denne seneste udvikling?

Vitorino
. (EN) For det første mener jeg, at vi skal arbejde videre med vores vigtigste resultater siden 11. september 2001, nemlig omsættelsen af rammeafgørelsen om definitionen af terrorisme til nationale lovgivninger og omsættelsen af rammeafgørelsen om den europæiske arrestordre.
For det andet ønsker jeg at understrege vigtigheden af politisamarbejde og udveksling af oplysninger mellem efterretningstjenester om terrorhandlinger baseret især på Europols antiterrorenhed og den særlige antiterrorstab i Eurojust.
Nye initiativer omhandler især de igangværende forhandlinger med USA om en aftale om fælles retlig assistance, herunder udlevering, og indgåelsen af aftalen om udveksling af oplysninger mellem Europol og USA's håndhævelsesmyndigheder.
Endelig prioriterer vi med hensyn lovgivningsmæssige initiativer for 2003 finansiering af terror, men det er stadig for tidligt at afsløre, hvilke konkrete initiativer vi vil fremlægge for Parlamentet og Rådet næste år.

Formanden.
Mange tak, hr. kommissær. Lad os tage alle spørgsmålene i rækkefølge indtil kl. 19.30.
Spørgsmål til David Byrne
Formanden.
Spørgsmål nr. 45 af Richard Corbett (H-0613/02):

Om: Kvægmarkeder
Er Kommissionen nu, på baggrund af offentlighedens stadig større bekymring over behandlingen af dyr på kvægmarkeder og i slagterier, villig til at overveje at stille et forslag til direktiv om minimumsstandarder for beskyttelse af dyr på sådanne markeder?

Byrne
Som det ærede medlem helt korrekt fremhæver, er der stigende bekymring om behandlingen af dyr på kvægmarkeder. Det er Kommissionens hensigt at dække dette område i den nye lovgivning om beskyttelse af dyr under transport inden udgangen af året.
Der er nu både praktisk erfaring og videnskabeligt grundlag til støtte for Kommissionen i denne proces. Kommissionens målsætning er især at sikre, at medlemsstaterne prioriterer dyrenes velfærd på kvægmarkederne. Grusom eller mangelfuld behandling af dyr på nogle af disse markeder er udtryk for operatørernes uvidenhed og de kompetente myndigheders utilstrækkelige overvågning. Kommissionen mener derfor, at det er nødvendigt at forbedre uddannelsen af de personer, der håndterer dyrene på markederne.
Kommissionen mener endvidere, at markedsoperatørerne primært bør være ansvarlige for at sikre overholdelse af velfærdsreglerne. De skal sikre overholdelsen af reglerne for velfærd og dyresundhed. Man skal dog huske, at den daglige håndhævelse påhviler medlemsstaterne. Der kan allerede opnås store forbedringer i henhold til de gældende nationale bestemmelser.
Det er ikke Kommissionens ansvar at overvåge kvægmarkederne, men at sikre medlemsstaternes overholdelse af EU's bestemmelser i denne forbindelse.

Corbett (PSE).
Jeg vil gerne takke kommissæren for svaret og opfordre ham til at undersøge, hvorvidt der er belæg for at udfase kvægmarkederne fuldstændigt, når han udarbejder det pågældende lovforslag. Jeg mener, at nogle lande slet ikke har kvægmarkeder mere. Det er jo ikke kun et spørgsmål om dyrs velfærd, men om spredning af sygdomme. Måske er den slags markeder ikke længere den bedste platform til handel med dyr i den moderne verden.
Hvis Kommissionen konkluderer, at markederne skal fortsætte, bør der fastsættes regler. Jeg bifalder kommissærens udtalelser, men er han også enig i, at lovgivningen ikke blot skal omfatte transport af dyr, som delvis dækkes af det eksisterende direktiv, men også beskyttelse af dyr, der passerer gennem disse kvægmarkeder?

Byrne
. (EN) Hvad angår den første del af spørgsmålet om, hvorvidt det vil være relevant at udfase kvægmarkederne fuldstændigt, er holdningen den, at markederne er nødvendige til markedsføring og salg af nogle husdyr. Der er traditioner for denne form for markedsføring og salg af dyr, der går langt tilbage. Anvendelsen heraf er historisk og baseret på socioøkonomiske fordele, som ikke kan ignoreres ved et direkte forbud.
Jeg er dog enig i, at vi skal vurdere spørgsmålet inden for rammerne af den EU-lovgivning om transport af dyr, som vi arbejder på i øjeblikket. Jeg er helt enig i, at spørgsmålet ikke kun er relevant for dyr under transport, men for alle dyr. Det er ikke desto mindre inden for rammerne af denne lovgivning, at vi skal behandle spørgsmålet. Som jeg gav udtryk for lige før, er det vigtigt at sikre, at de mennesker, der håndterer dyrene, er uddannet til det, ikke blot i forbindelse med transport, men generelt. Det er en af de målsætninger, som den kommende lovgivning vil indeholde.

Formanden.
Spørgsmål nr. 46 af Philip Bushill-Matthews (H-0633/02):

Om: Fødevaresikkerhed
Kan Kommissionen oplyse, hvilke øjeblikkelige foranstaltninger den foreslår til løsning af de tilbagevendende problemer med rygmarv i kød, som stammer fra slagterier i Tyskland og Frankrig, og hvordan sådanne foranstaltninger kan blive effektive?

Byrne
. (EN) Kommissionen mener, at effektiv fjernelse af specificeret risikomateriale er af største betydning, da det er en af de vigtigste måder, hvorpå man kan sikre forbrugerne imod risikoen for BSE. Ud over at være sundhedsfarlige underminerer disse hændelser også forbrugernes tillid til effektiviteten af fællesskabsforanstaltninger vedrørende BSE.
I henhold til Europa-Parlamentets og Rådets forordning nr. 999/2001 af 22. maj 2001 om fastsættelse af regler for forebyggelse af, kontrol med og udryddelse af visse transmissible spongiforme encephalopatier skal specificeret risikomateriale fjernes på slagterierne eller - hvad angår rygsøjlen hos kvæg - i opskæringsvirksomhederne. Slagtekroppe, halve slagtekroppe eller fjerdedele af slagtekroppe, der ikke indeholder specificeret risikomateriale ud over rygsøjle, kan sendes til andre medlemsstater. I sidstnævnte tilfælde bør fjernelsen af rygsøjlen finde sted på opskæringsvirksomheden i den medlemsstat, der skal modtage kødet. Der har været eksempler på mangelfuld fjernelse af specificeret risikomateriale, især rygmarv, i slagtekroppe fra forskellige medlemsstater: Tyskland, Spanien, Frankrig, Det Forenede Kongerige, Nederlandene, Østrig, Belgien, Danmark, Irland og Italien.
Kommissionen har ved flere lejligheder mindet medlemsstaterne om vigtigheden af korrekt fjernelse af specificeret risikomateriale. Derfor har Kommissionen foreslået, at man slår hårdt ned, f.eks. ved suspension af de ansvarlige anlægs autorisation eller ved indførelse af korrigerende foranstaltninger. Kommissionen ønsker at blive informeret om de korrigerende foranstaltninger, der er truffet.
Ved Levnedsmiddel- og Veterinærkontorets efterfølgende inspektioner af BSE og BSE-relaterede forhold i medlemsstaterne har man vurderet, at fjernelse af specificeret risikomateriale er tilfredsstillende - med mindre mangler på grund af tekniske og driftsmæssige vanskeligheder. Kommissionen finansierer endvidere et forskningsprojekt, der skal finde alternative og mere effektive metoder til fjernelse af rygmarv. Projektet er næsten færdigt.
Kommissionen følger situationen og vil om nødvendigt minde staterne om deres forpligtelse til at fjerne rygmarv fra kvæg, der er over 12 måneder. Levnedsmiddel- og Veterinærkontoret vil yderligere vurdere de korrigerende foranstaltninger, som medlemsstaterne har truffet.
Endelig skal man huske, at rygsøjlen defineres som specificeret risikomateriale i slagtekroppe fra kvæg, der er over 12 måneder, i alle medlemsstater undtagen Portugal og Det Forenede Kongerige. Enhver rest af rygmarv i rygsøjlen skal derfor allerede automatisk være fjernet - som specificeret risikomateriale - på modtagelsesstedet inden salg til forbrugeren.

Bushill-Matthews (PPE-DE).
Jeg har noteret mig Deres bemærkninger, hr. kommissær, og det glæder mig overordentligt, at Kommissionen tager spørgsmålet alvorligt, men Deres rolle er efter min opfattelse begrænset til at minde medlemsstaterne om at træffe foranstaltninger og følge op på dem. Mener De, at det er tilfredsstillende, og at offentligheden er tilfredse med det, når problemerne opstår igen og igen?
Siden jeg rejste dette spørgsmål, har vi i Det Forenede Kongerige i løbet af de seneste uger set et eksempel på, at Tyskland endnu en gang har overtrådt reglerne ved at sende ikke mindre end den trettende sending kød med forbudt rygmarv til Det Forenede Kongerige. Har Kommissionen slet ingen beføjelser til at gøre mere end at komme med anmodninger og påmindelser? Hvis det er tilfældet, bør Kommissionen så ikke have den slags beføjelser? Hvor meget længere vil Kommissionen fortsætte med at komme med anmodninger og påmindelser, inden der handles?

Byrne
Dette spørgsmål har været overvåget nøje, og i henhold til foreløbige resultater i 2002 har de foranstaltninger, som medlemsstaterne har truffet, resulteret i færre overtrædelser af reglerne for rygmarvsrester. Kommissionen vil naturligvis fortsat overvåge situationen nøje og, hvis problemerne fortsætter, sætte emnet på dagsordenen for Den Stående Komité for Fødevarekæden og Dyresundhed for at fremhæve vigtigheden af korrekt fjernelse af specificeret risikomateriale - med andre ord rygmarv - på slagterierne samt træffe strenge korrigerende foranstaltninger.
Jeg har henvendt mig direkte til de kompetente ministre i en række medlemsstater og drøftet spørgsmålet med det resultat, at slagterier i to medlemsstater er suspenderet. Disse strenge sanktioner, som Kommissionen har mulighed for at pålægge, er gennemført. Jeg mener, at sanktioner som disse på fødevareforarbejdning resulterer i bedre standarder. I den sidste ende er der altid mulighed for at indlede overtrædelsesprocedurer, men på grund af tidshorisonten for retsprocedurer er det i dette tilfælde ikke den mest effektive måde at opnå overholdelse på.
Endelig er jeg, som De sikkert er klar over, i øjeblikket ved at udarbejde et stykke lovgivning om kontrol af foder og fødevarer, som har til formål at indføre økonomiske sanktioner ved manglende overholdelse af lovgivningen. Den vil forhåbentlig blive forelagt Kommissionen i den nærmeste fremtid og - hvis den vedtages - blive offentliggjort og forhandlet yderligere i Parlamentet.

Formanden.
Spørgsmål nr. 47 af Mary Elizabeth Banotti (H-0639/02):

Om: Sukkersyge
Det anslås, at 30 millioner mennesker i EU vil være ramt af sukkersyge i 2010. Hvordan vil Kommissionen imødegå denne katastrofale stigning i antallet af sukkersygepatienter - vil den fremsætte forslag til forskningsprojekter eller oplysningskampagner for at løse dette problem?

Byrne
. (EN) Kommissionen anerkender, at sukkersyge er en kronisk sygdom, som udgør en stor fare for folkesundheden. Årsagerne til sygdommen hænger tæt sammen med sundhedsdeterminanter som kost, fedme og fysisk aktivitet. Disse årsager hænger sammen og skal behandles samlet.
I henhold til traktaten er Fællesskabets kompetence inden for folkesundhed begrænset i kravet om, at Fællesskabets indsats på folkesundhedsområdet fuldt ud skal respektere medlemsstaternes ansvar for organisation og levering af sundhedstjenesteydelser og medicinsk behandling. Med hensyn til sukkersyge har Kommissionens arbejde derfor været koncentreret om at opfordre medlemsstaterne til at samarbejde gennem folkesundhedsprogrammer. Kommissionen ønsker gennem disse programmer at fremme udvikling af politikker og foranstaltninger i forbindelse med determinanterne for type 2-diabetes, nemlig ernæring, fedme og motion.
Der lægges i det nye program for folkesundhed, som træder i kraft den 1. januar 2003, vægt på mere omfattende indsamling af data om de vigtigste sundhedsindikatorer, f.eks. ernæringsrelateret sygelighed eller dødelighed. Der lægges endvidere vægt på udvikling af fælles strategier for sundhedsdeterminanter som f.eks. ernæring.
De eksisterende programmer for sundhedsfremme, sundhedsovervågning og cancer har givet konkret støtte til en række initiativer om kost, ernæring, fedme og fysisk aktivitet, f.eks. støtten til konferencer under de franske og danske formandskaber om ernæring og fedme. Eurodiet-rapporten om ernæring er offentliggjort og ligger på Kommissionens hjemmeside, til rådighed for et bredt internationalt publikum.
Den Europæiske Kræft- og Ernæringsundersøgelse (EPIC), som er finansieret af Europa mod Kræft-programmet og udført af det internationale kræftforskningscenter i Lyon, er et andet stort initiativ om forbindelserne mellem kost og sygdom. Projektet, der støttes af programmet for sundhedsfremme, sli na sláinte, er et initiativ til fremme af fysisk aktivitet som led i en forebyggelsesstrategi.
Alle disse aktiviteter vil have haft en virkning på forebyggelsen af sukkersyge. Om kort tid offentliggøres en statusrapport om kostens rolle inden for alle Kommissionens politiske områder, ikke blot området for folkesundhed.
Under hensyntagen til begrænsningerne i henhold til artikel 152 i traktaten vil Kommissionen ikke udarbejde en specifik prioritetsplan for sukkersyge. I programmet for folkesundhed vil der i stedet blive fokuseret på supplerende og horisontale forebyggelsestiltag frem for tiltag via separate og individuelle programmer. Det nye program er politisk og har til formål at fremme politik og aktiviteter om sundhedsdeterminanter, der har virkning på udfordringer som type 2-diabetes.
Kommissionen har tidligere støttet sukkersygeforskning via rammeprogrammerne om forskning. Der er givet stor støtte til forskning af denne type. I det femte rammeprogram blev sukkersygeforskning dækket af programmet om livskvalitet og forvaltning af de levende ressourcer.
Den samlede støtte har oversteget 18 millioner euro. Sukkersygeforskning er fortsat en prioritet i det kommende sjette rammeprogram under temaet "Biologiske videnskaber, genomforskning og bioteknologi i sundhedens tjeneste".
Forskningsstøtte vil blive uddelt efter forslagsindkaldelser, og der vil være oplysninger til rådighed, f.eks. på forskningshjemmesiden. Ud over støtte til forskningsprojekter vil der i det sjette rammeprogram være støtte til stipendier samt oprettelse af netværk for national sukkersygeforskning under temaet "Koncentration og integration af EF's forskningsindsats". Det er meget vigtigt for at bidrage til oprettelsen af et europæisk forskningsrum.
Endelig bør det også nævnes, at fødevarer, der præsenteres som værende sammensat for at opfylde særlige ernæringsbehov for mennesker med sukkersyge, skal opfylde Rådets direktiv om levnedsmidler bestemt til særlig ernæring. Kommissionen vil forelægge en rapport for Parlamentet og Rådet om behovet for særlige ernæringsbestemmelser for mennesker med sukkersyge.
Jeg vil gerne benytte lejligheden til at ønske held og lykke i forbindelse med Verdenssukkersygedagen den 14. november. Jeg håber at kunne deltage, når kampagnen til undersøgelse og bevidstgørelse i forbindelse med sukkersyge iværksættes her i Strasbourg den 19. november.

Banotti (PPE-DE).
Hr. kommissær, det var et meget langt og teknisk svar. Jeg vil gerne rejse et par spørgsmål. Først og fremmest mener jeg, at det bedste tiltag vedrørende sukkersyge er ikke at målrette særlige fødevarer til diabetikere. Den bedste diæt for mennesker med sukkersyge eller mennesker, der er i risikogruppen, er en god og enkel kost af friske råvarer, ikke forarbejdede fødevarer.
Det var meget vanskeligt at få sukkersyge inkluderet i det sjette rammeprogram. Jeg håber, at De vil overveje at støtte oprettelsen af en uddannelse af specialsygeplejersker inden for sukkersyge.
Omkostningerne til sundhedstjenester inden for EU, der, som jeg påpegede i spørgsmålet, vil påvirke ca. 30 millioner mennesker i 2010, skal også tages med i betragtning. Jeg vil gerne vide, om Kommissionen har i sinde at gøre en mere proaktiv indsats i denne forbindelse.

Byrne
. (EN) Det er sandt, at omkostningerne i forbindelse med sundhedspleje øges hele tiden i medlemsstaterne. Det er et faktum, at sundhedssektoren og regeringerne lægger langt større vægt på at investere i sundhedsfremme og sygdomsforebyggelse. Der blev tidligere lagt mere vægt på sygdomspleje.
Hvis udviklingen går i den retning, som De har antydet i Deres spørgsmål, vil det have stor indflydelse på spørgsmålet om sukkersyge, som De fokuserer særligt på i spørgsmålet. Jeg er af den overbevisning, at vi vil få værdifulde oplysninger og data, når programmet for folkesundhed med de tre målsætninger iværksættes i januar 2003. I forbindelse med sundhedsdeterminanter vil vi kunne fremme sund livsstil og varieret kost, som De nævnte i det supplerende spørgsmål. Jeg undersøger også sammenhængen mellem sygdomme som f.eks. fedme og kost, og jeg håber at kunne vende tilbage med resultater inden slutningen af året.

Atkins (PPE-DE).
Som én af forældrene til en datter med sukkersyge støtter jeg fuldt ud det ærede medlems opfordring til større indsats fra Kommissionens side. Jeg vil endvidere gerne takke hende for sammen med hr. Bowis at have taget initiativ til at henlede Parlamentets opmærksomhed på problemet.
På grund af stigningen i antallet af sukkersygepatienter er der ofte modstridende oplysninger om de forskellige behandlinger. Men vi hører næsten dagligt om udviklingen inden for forskning med hensyn til lindrende og kirurgisk behandling. Er kommissæren enig i, at vi skal kunne give borgerne i EU klare og tydelige oplysninger om forskningsresultater? Kommissionen og EU kan spille en stor rolle i sikringen af, at stigningen i antallet af sygdomstilfælde mødes af oplysninger om behandling, og hvordan man undgår at få sukkersyge.

Byrne
Jeg vil endnu en gang henvise til første del af programmet for folkesundhed, som iværksættes den 1. januar 2003. De indsamlede oplysninger og data vil medvirke til udarbejdelsen af løsninger og oplysningskampagner, ikke kun i Kommissionen og de andre EU-institutioner, men naturligvis også i medlemsstaterne.
I forbindelse med mine tidligere bemærkninger om de forskellige programmer, tiltag og investeringer på dette område glemte jeg at nævne, at der er et projekt i gang, som støttes af programmet for sundhedsfremme, og som skal oprette en universitetsuddannelse i ernæring. Det besvarer spørgsmålet fra fru Banotti, som jeg glemte at svare på tidligere.

Arvidsson (PPE-DE).
Type 2-diabetes er en livsstilssygdom. Det er min personlige holdning, at man opnår de bedste resultater gennem anvendelse af subsidiaritetsprincippet, når det handler om at ændre folks kostvaner og øge mængden af fysisk aktivitet, hvilket er de to grundlæggende elementer.
EU bør til gengæld kunne operere på en bredere front ved at hjælpe med at gennemføre de store befolkningsundersøgelser, der er nødvendige fremover, så vi kan løse problemet på en mere konstruktiv måde. Langtidsstudier af befolkningsgrupper i forskellige europæiske lande burde være noget, som EU kan bidrage med for at skabe gode resultater.
Byrne
Jeg kan kun henvise til mit svar til de tidligere spørgsmål. Der er allerede gjort et stort arbejde, som vil fortsætte. Jeg nævnte tidligere det arbejde, som jeg er i gang med i forbindelse med ernæring og fedme samt spørgsmålet om sundhed generelt.
Jeg tror, at der sker store fremskridt, når programmet for sundhedsfremme iværksættes. Jeg har store forventninger til programmet. Medlemsstaterne har store forventninger, og jeg mener også, at der er stor støtte fra medlemsstaternes sundhedsministre.

Banotti (PPE-DE).
Jeg vil gerne sige til kommissæren, at jeg ikke henviste til en universitetsuddannelse i ernæring. Jeg henviste til uddannelse af specialsygeplejersker inden for sukkersyge, som Kommissionen har modtaget en ansøgning om. Det vil jeg blot understrege.

Formanden.
Da følgende spørgsmål vedrører samme emne, behandler vi under ét spørgsmål nr. 48 af Marit Paulsen (H-0660/02):

Om: Salmonella og tilberedt kød
Den 12. november 2001 ophævede Sverige kravet om obligatorisk egenkontrol af salmonella i tilberedt kød, der indføres fra et andet EU-land. Dette skete, efter at Kommissionen havde påtalt over for den svenske levnedsmiddelstyrelse, at tilberedt kød - f.eks. marineret kylling - ikke var omfattet af de garantier mod salmonella, som Sverige forhandlede sig frem til i forbindelse med tiltrædelsen af EU.
I 2002 har den svenske levnedsmiddelstyrelse og fem kommuner undersøgt forekomsten af salmonella i tilberedt kød fra andre EU-lande. Projektets resultater har hidtil vist, at der i ca. en tredjedel af de partier, der blev taget prøver af, fandtes salmonella.
Er det virkelig Kommissionens hensigt at forværre situationen for salmonellaspredning inden for de områder i EU, der er forholdsvis rene, samtidig med at der er ved at blive udarbejdet en forordning, der har til formål at opnå en ensartet salmonellasituation i hele EU?
og  spørgsmål nr. 49 af Jonas Sjöstedt (H-0669/02):

Om: Salmonella i marineret kød
Livsmedelsverket (den svenske levnedsmiddelstyrelse) har sammen med fem svenske kommuner taget omkring 40 prøver af importeret tilberedt kød, og omtrent en tredjedel af prøverne viste sig at indeholde salmonella. De produkter, der fik flest anmærkninger, var fjerkræprodukter.
I november 2001 fastslog Kommissionen, at reglerne om obligatorisk salmonellakontrol ikke omfatter tilberedt kød. Ikke desto mindre træder den svenske kontrolgaranti i kraft, når tilberedt kød importeres fra et land uden for EU.
De prøver, som nu er blevet taget i Sverige, viser, at tilberedt kød skal omfattes af den obligatoriske salmonellakontrol, hvis den svenske salmonellagaranti skal være effektiv.
Hvad vil Kommissionen gøre for at sikre, at tilberedt kød snarest muligt bliver omfattet af den obligatoriske salmonellakontrol, før det eksporteres til Sverige?

Byrne
Jeg er bekymret over de hyppige forekomster af salmonella i tilberedt kød, som importeres til Sverige, og jeg forstår Deres bekymring for, om det vil påvirke Sveriges salmonellastatus. Som alle ved, blev Finland og Sverige tilkendt yderligere salmonellagarantier i forbindelse med deres tiltrædelse af EU. Disse yderligere garantier dækker handel med bestemte levende dyr, æg, frisk fisk og hakket kød til Finland og Sverige.
De foreslår, at Kommissionen skal udvide salmonellagarantien til at omfatte tilberedt kød. Det vil i så fald være nødvendigt at ændre fællesskabslovgivningen om tilberedt kød. I direktivet om hakket kød og tilberedt kød er der allerede fastsat kriterier for salmonella i tilberedt kød. Tilberedt kød, der er produceret inden for EU, skal opfylde disse kriterier.

Paulsen (ELDR).
Det er godt, at kommissæren er bekymret over den høje forekomst af salmonella i tilberedt kød, der importeres til Sverige. Vi ved nu, at der blev begået en fejl i forbindelse med vores tiltrædelsesforhandlinger. Det, vi nu diskuterer, handler nemlig ikke om varmebehandlede produkter. Vi ved nu, at salmonella forsvinder i sådanne produkter, og at kun en ny forurening kan genindføre salmonella i dem.
I dette tilfælde handler det om det faktum, at alle og enhver kan stoppe en kylling i en pose sammen med nogle få gram salt og påstå, at der er tale om tilberedt kød. Det er det største problem. Det er lidt absurd, at jeg er Parlamentets ordfører i forbindelse med et direktiv, der skal indføre salmonellakontroller i hele EU, der stort set ligner de skandinaviske kontroller. Så er det lidt mærkeligt, at man ikke kan træffe en hurtig beslutning om at indføre en salmonellagaranti for tilberedninger, der ikke er varmebehandlet. Hvis vi skal indføre salmonellakontrol i hele Europa, har vi brug for salmonellafri områder, uanset hvor de måtte være, hvor man kan beskytte sig selv, mens andre kommer på omgangshøjde.

Byrne
. (EN) Udvidelsen af de yderligere salmonellagarantier til at omfatte hakket kød blev ikke foreslået af Kommissionen. Grunden til at de yderligere garantier ikke skal dække tilberedt kød - eksistensen af salmonellakriterierne - gælder også for hakket kød. Det skal dog bemærkes, at det formentlig er lettere at kontrollere salmonella i tilberedt kød end i hakket kød. Salmonellakriterierne er derfor mere effektive for tilberedt kød end for hakket kød og er således begrundelsen for, at der er fastsat yderligere garantier for hakket kød og ikke for tilberedt kød.
Jeg er sikker på, at fru Paulsen er bekendt med den lovgivning, der behandles af Rådet i øjeblikket, og som blev drøftet på det seneste møde i Rådet (landbrug). Der opstod nogle forhindringer, og lovgivningen vil blive drøftet på det næste møde i Rådet (landbrug).
I øjeblikket fokuseres der på tilberedt kød generelt, ikke blot i forbindelse med Sverige og Finland. Vi ønsker at forbedre standarderne for EU som helhed, og det afspejles i denne lovgivning, som jeg håber vil blive godkendt i Rådet (landbrug) i december.

Sjöstedt (GUE/NGL).
Jeg vil gerne takke kommissæren for svarene. Som De ganske givet ved, har Sverige lagt mange års arbejde og en hel del penge i forsøget på at udrydde salmonella. Det er et faktum, at dette arbejde nu trues, ved at vi importerer salmonella fra andre EU-lande under det aktuelle system.
Som kommissæren ganske rigtigt påpegede, findes der regler for tilberedt kød. Problemet er, at disse regler helt klart overtrædes, når så meget som en tredjedel af de kontrollerede produkter faktisk er salmonellasmittet. Når det er tilfældet, er det så ikke rimeligt, at Sverige ønsker at anvende samme type salmonellakontrol på tilberedt kød som på mange andre typer af produkter for at undgå spredning af denne infektion, så længe EU ikke kan sørge for, at reglerne overholdes?
Byrne
Som jeg sagde tidligere, er Kommissionen helt klar over farerne ved salmonella. Faktisk dør ca. 200 mennesker hvert år i EU som følge af salmonellaforgiftning. Det er i denne sammenhæng min hensigt at foreslå nye og bedre prøvetagningsregler og strengere grænseværdier for salmonella i tilberedt kød. Det vil bidrage til at nedbringe salmonella i tilberedt kød i hele EU.
Endvidere vil de løbende revisioner af fællesskabslovgivningen om fødevarehygiejne og, som jeg sagde tidligere, zoonose styrke salmonellakontrollen i hele fødekæden fra landbruget til husholdningen. Det vil naturligvis forbedre situationen med hensyn til salmonella i fødevarer i hele EU og ikke blot i de enkelte medlemsstater.

Formanden.
Spørgsmål nr. 50 af Joachim Wuermeling (H-0673/02):

Om: Eksportforbud mod cigaretter - WHO-rammekonvention om kontrol med tobak
Europa-Parlamentet og Rådet har sidste år vedtaget direktiv 2001/37/EF

Byrne
. (EN) Det Rådgivende Udvalg vedrørende Kræftforebyggelse for WHO-konventionen om bekæmpelse af tobaksrygning afholder i øjeblikket sit femte møde i Genève. I teksten om regulering af indholdet i tobaksprodukter, der er fremlagt til yderligere drøftelse, er der ikke fastsat harmoniserede standarder, men det vil i stedet være muligt at vedtage og gennemføre standarder efter henstilling fra konferencen af parterne, herunder standarder og bedste praksis for afprøvning og måling af indhold og emissioner i disse produkter. Konventionens endelige tekst ventes at være klar i marts 2003. Hvis denne bestemmelse indgår i rammekonventionens endelige tekst og under hensyntagen til tidsfristen for etablering af konferencen af parterne, vil det være muligt at udarbejde sådanne henstillinger inden udgangen af 2007.
Kommissionen mener, at alle konventionens parter skal træffe foranstaltninger til vedtagelse af fælles standarder for regulering af indhold og emissioner i tobaksprodukter samt vedtagelse af fælles regler for målemetoder.
Henstillinger fra konferencen af parterne kan udgøre et meget vigtigt instrument til harmonisering af standarder, og parterne skal derfor tage højde herfor.
Da harmonisering kan medføre en lavere grad af sundhedsbeskyttelse, har EU den holdning, at henstillingerne ikke skal være bindende, det vil sige, at vedtagelsen skal være op til de pågældende parter. Det vil give parterne mulighed for at beholde deres allerede eksisterende strenge lovgivning på dette område. Jeg vil i denne sammenhæng gerne henlede hr. Wuermelings opmærksomhed på det forhold, at forhandlingerne ifølge Rådets forhandlingsdirektiver skal forsøge at basere rammekonventionens bestemmelser på eksisterende fællesskabslovgivning.
Endelig er Kommissionen med hensyn til den sidste del af hr. Wuermelings spørgsmål af den faste overbevisning, at forhandlingerne om rammekonventionen vil være konstruktiv, og Kommissionen vil gøre alt for at sikre, at man når til enighed om et effektivt instrument med maksimal virkning på tobaksforbruget. I det meget usandsynlige tilfælde at forhandlingerne slår fejl, vil Kommissionen dog ikke betragte det som grund til at foreslå, at de bestemmelser i direktiv 2001/37, som omhandler eksport, modificeres.

Lechner (PPE-DE).
Hr. formand, først vil jeg gerne takke for informationen og undskylde hr. Wuermeling, som med kort varsel måtte til et vigtigt møde i Berlin. Jeg vil komme med to korte spørgsmål til emnet, som kommissæren måske kan give et kort samlet svar på.
Er det ikke muligt, at det eventuelt forbedrer Kommissionens forhandlingsposition, hvis man forbeholder sig ret til eventuelt at ændre direktivet, som vedrører eksportforbuddet, under forhandlingerne, fordi det kan lægge et pres på de andre lande for at følge en sådan anbefaling?
For det andet vil jeg spørge, om De regner med, at der, hvis forhandlingerne mislykkes, vil ske en større forlægning af produktionen fra det europæiske område til tredjelande? Ved Kommissionen, eller har den et skøn over, hvor mange arbejdspladser i EU der i så fald kunne gå tabt?

Byrne
Kommissionens forhandlingsposition er et ønske om at opnå den bedst mulige sikring af folkesundheden. Det er meget vigtigt og vil være motivationen for mig og mine kolleger i forhandlinger på vegne af EU, der ligger inden for vores kompetenceområde.
Spørgsmålet er, om produktionen vil blive overflyttet til tredjelande. Vil arbejdspladserne med andre ord blive påvirket? Jeg har to svar til dette spørgsmål.
For det første er folkesundheden ikke mindre vigtig end arbejdspladser. Det er for mig helt grundlæggende, og det har jeg allerede nævnt ved en række lejligheder. Selv om der er bekymring om arbejdspladserne, er dette til dels behandlet under udarbejdelsen af den lovgivning, som er forelagt Parlamentet. Det har vist sig, at arbejdsløsheden ikke er steget i de medlemsstater, der f.eks. har indført en skrap lovgivning om forbud mod tobaksreklamer. Der har været tendenser i andre retninger. Jeg har derfor aldrig set overbevisende dokumentation for, at indførelse af lovgivning af denne type skulle have en negativ virkning på beskæftigelsen.

Formanden.
Mange tak, hr. kommissær.
Da den tid, der er afsat til spørgetiden, er udløbet, vil spørgsmål nr. 51-108 blive besvaret skriftligt.

Betænkning (A5-0330/2002) af Rosemarie Müller om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om fastlæggelse af fællesskabsprocedurer for godkendelse og overvågning for så vidt angår human- og veterinærmedicinske lægemidler og om oprettelse af et europæisk agentur for lægemiddelvurdering

Kommissionen kan acceptere ændringsforslag 11, 12, 16, 28, 30, 32, 33, 36, 37, 40, 41, 49 (delvis), 61, 69, 72, 75, 77, 78, 84, 90, 91 (delvis), 93 (delvis), 95, 98, 99, 101 (delvis), 102, 103, 104, 105 (delvis), 106, 107, 108 (delvis), 110 (delvis), 111, 112, 114, 115, 116, 117, 120, 123, 124, 125, 127, 128 (delvis), 130, 131 (delvis), 135, 142, 143, 146 og 150.
Kommissionen kan principielt acceptere ændringsforslag 1, 4, 9, 13, 14, 15, 18, 19, 20, 22, 23, 24, 25 (2. del), 31, 34, 35, 38, 43, 44, 47, 50, 52, 53, 54, 55, 59, 60, 62, 63, 64, 66, 68, 73, 74, 76, 80, 82, 86, 87, 88, 89, 96, 100, 109, 113, 118, 121, 126, 129, 134, 140, 141, 141, 149, 153, 155, 156, 163, 165, 166, 169 og 170.
Kommissionen kan ikke acceptere ændringsforslag, 2, 3, 5, 6, 7, 8, 10, 17, 21, 25 (1. del), 26, 27, 29, 39, 42, 45, 46, 48, 51, 56, 57, 58, 65, 67, 70, 71, 79, 81, 83, 85, 92, 94, 97, 119, 122, 132, 133, 136, 137, 138, 139, 144, 145, 147, 148, 151, 152, 154, 157, 158, 159, 160, 161, 161, 162, 164, 167, 168, 171, 172, 173, 174, 175, 176, 177 og 178.
Betænkning (A5-0340/2002) af Grossetête om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af direktiv 2001/83/EF om oprettelse af en fællesskabskodeks for humanmedicinske lægemidler (KOM(2001) 404 - C5-0592/2001 - 2001/0253(COD)) 
Kommissionen kan acceptere ændringsforslag 2, 13, 24, 25, 33, 35, 42, 43, 44, 46 (delvis), 47, 48 (delvis), 50, 53 (delvis), 57, 58, 60 (delvis), 61, 63 (delvis), 66, 68, 69 (delvis), 70, 71 (delvis), 82, 84, 85, 88, 89, 90, 93, 97, 99 (delvis), 104 (2. del), 106, 108, 109, 110, 120 (1. del), 121, 125, 130, 132 (delvis), 151, 157, 166, 185 og 186 (1. og 2. del).
Kommissionen kan principielt acceptere ændringsforslag 3, 5, 11, 12, 14, 15, 18, 20, 21, 22, 23, 27, 30, 31, 32, 36, 37, 51 (delvis), 52, 55, 80, 83, 86, 92 (2. del), 94, 95, 98, 114, 116 (1. del), 122, 140, 156, 158, 159, 167, 197 og 199.
Kommissionen kan ikke acceptere ændringsforslag 1, 4, 6, 7, 8, 9, 10, 12, 16, 17, 19, 26, 28, 29, 34, 38, 39, 40, 41, 45, 49, 54, 56, 59, 62, 64, 65, 67, 72, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 79, 81, 87, 91, 92 (1. del), 96, 100, 101, 102, 103, 104 (1. del), 105, 107, 111, 112, 113, 115, 116 (2. del), 117, 118, 119, 120 (2. del), 123, 124, 126, 127, 128, 129, 131, 133, 134, 135, 136, 137, 138, 139, 141, 142, 143, 144, 145, 146, 147, 148, 149, 150, 152, 153, 154, 155, 168, 172, 173, 174, 175, 176, 177, 178, 179, 180, 181, 182, 183, 184, 186 (3. del), 187, 188, 189, 190, 191, 192, 196, 198, 201 og 202.
Betænkning (A5-0334/2002) af Grossetête om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af direktiv 2001/82/EF om oprettelse af en fællesskabskodeks for veterinærlægemidler (KOM(2001) 404 - C5-0593/2001 - 2001/0254(COD)) 
Kommissionen kan acceptere ændringsforslag 1, 9 (delvis), 11 (delvis), 12, 18 (delvis), 19, 20, 21, 22, 24, 28, 29, 31, 32, 34, 35, 41 (delvis), 46, 49, 50, 55 (delvis) og 65 (delvis).
Kommissionen kan principielt acceptere ændringsforslag 4, 5, 8, 14, 36, 42, 43, 48, 52, 53, 54, 57, 58 og 68.
Kommissionen kan ikke acceptere ændringsforslag 2, 3, 6, 7, 10, 13, 15, 16, 17, 23, 25, 26, 27, 30, 33, 37, 38, 40, 44, 45, 47, 51, 56, 59, 60, 61, 62, 63, 64, 66, 67, 69, 70, 71 og 72.
Formanden. -
Det er på Parlamentets og egne vegne en stor glæde at byde Dem velkommen, hr. præsident, til Parlamentet i dag. Det er en særlig stor glæde for mig som irsk europæer i denne uge, hvor EU's borgere har talt og bekendtgjort over for de 15 statsledere, at tiden er inde til udvidelse.

I morgen vil De være tilbage i Ungarn for at fejre nationaldagen og mindes de tapre ungarere fra oprøret i 1956 og erklæringen af republikken i 1989. I Parlamentet i dag er der et meget specielt symbol på det øjeblik - det ungarske flag fra den periode i 1956.
(Bifald)
Martyrerne fra revolutionen i 1956 døde på en måde for Europa og de værdier, som vi står for i dag med udvidelsen af EU. Disse mennesker døde derfor ikke forgæves, hr. præsident, og Deres tilstedeværelse i dag er en hyldest til deres bidrag til Europa. De værdier, som de døde for, er de værdier, som nu forener os på tværs af kontinentet.
Hr. præsident, jeg er ikke i tvivl om, at Deres land vil være blandt de nye medlemsstater i 2004. Parlamentet var den første af de europæiske institutioner, der fastsatte en tidsfrist for udvidelsen. Vi ønsker, at Ungarn skal tiltræde EU, og vi ønsker repræsentanter fra Deres land i Parlamentet - direkte valgt af Ungarns borgere - til mødestarten i sommeren 2004.
(Bifald)
Det, vi nu skal opnå, er de direkte resultater af begivenhederne i 1989, hvor Ungarn endnu en gang spillede en afgørende rolle. Det var Ungarn, der som det første land var villig til at løfte jerntæppet for mennesker fra den tidligere tyske demokratiske republik, der ventede i den tyske ambassade i Budapest på adgang til Vesttyskland. En af mine kæreste ejendele hjemme i Irland er et stykke pigtråd, som blev klippet over på grænsen mellem Ungarn og Østrig. Det stykke pigtråd symboliserer for mig den nat, som hele Europa gennemlevede. Udvidelsen symboliserer for mig fremtiden.
Hr. præsident, jeg håber, at De vil føle Dem hjemme her. Jeg ønsker, at De som præsident skal føle, at Deres tilstedeværelse på aftenen for Deres nationaldag understreger, at De hører til. For første gang er vi på vores kontinent i færd med at skabe noget stærkt og nyt gennem fri vilje og fælles værdier, ikke gennem tvang. De studerede som ung mand i Strasbourg. Det glæder mig meget på vegne af Parlamentet at bede en mand, der har været ung studerende i Strasbourg, om at tale foran det største direkte valgte parlament i verden og tage del i glæden over vores fornuftige beslutning om udvidelse af Europa.
(Bifald)

Ferenc Mádl
Hr. formand, jeg vil først udtrykke min oprigtige taknemmelighed over for medlemmerne af Europa-Parlamentet, fordi de fejrer mindet om den ungarske revolution i 1956. Jeg står her for at tale til Dem for første gang i plenarforsamlingen på ungarsk. Forhåbentlig bliver det meget snart et af de officielle EU-sprog.

Med Deres tilladelse vil jeg imidlertid nu tage forskud på dette og fortsætte min tale på ungarsk. De kan lytte til den på engelsk forhåbentlig med en god tolkning

Formanden.
Hr. præsident, tak for Deres bemærkninger og for at minde os om, at ånden fra 1956, som De talte så udførligt om, stadig lever i værdiernes Europa af i dag.

(Mødet hævet kl. 12.34)

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0329/2002) af Brok for Udvalget om Konstitutionelle Anliggender om en interinstitutionel aftale mellem Europa-Parlamentet og Rådet om Europa-Parlamentets adgang til Rådets følsomme oplysninger på det sikkerheds- og forsvarspolitiske område og om ændring af forretningsordenens bestemmelser (2002/2130(ACI)).

Brok (PPE-DE)
Hr. formand, kære kolleger, med denne betænkning betræder vi, hvis den bliver vedtaget, nyt land. Hvorfor nyt land? Fordi vi dermed på grundlag af en interinstitutionel aftale med Rådet får lejlighed til at få indblik i hemmelige militære dokumenter og informationer og udvikle en metode, som giver mulighed for parlamentarisk kontrol også på disse områder.
Mange års forhandlinger ligger forud, og her vil jeg især gerne takke det svenske formandskab, som allerede ligger langt tilbage, og det spanske rådsformandskab for deres hjælp, som har ført til, at vi kan behandle det her i dag.
Naturligvis er dette papir ikke fuldkomment. Vi betræder nyt land, og derfor må vi også lære. Vi må imidlertid ikke på forhånd gå for vidt, fordi der er tale om et meget følsomt område, hvor det også drejer sig om sikkerhedsinteresser for vores medlemsstater i EU og for vores medborgere generelt. Derfor må alle, såvel Rådet som Parlamentet, først lære at omgås hinanden, at skabe tillid, for på dette grundlag at sætte de nødvendige informations- og kontrolprocesser i gang.
Derfor har vi også præciseret, at hver af de to parter kan opsige aftalen efter to år for på grundlag af erfaringerne at udarbejde en ny aftale, og at dette dermed ikke er nogen permanent fastlæggelse, men kun et første skridt ind i dette følsomme spørgsmål om den indre sikkerhed.
Her er det også udtrykkeligt fastsat, at denne aftale inden for udenrigs-, sikkerheds- og forsvarspolitikken ikke er noget præjudikat for kommende aftaler om gennemsigtighed omkring interne dokumenter for interne politikker. Også på disse områder må der - det blev der givet udtryk for - træffes aftaler. Jeg vil gerne sige helt klart, at jeg finder det højst sandsynligt, ligefrem nødvendigt, at der tages initiativer på områder inden for de interne politikker, hvor visse følsomme områder også på grund af fremmede staters eventuelle deltagelse allerede fra starten kan være langt mere vidtgående, end det er tilfældet i dette dokument.
Jeg tror, at vi her har skabt noget, som tåler sammenligning med standarden i nationale parlamenter, og at de sikkerhedsstandarder, som vi selv må udvikle her i Parlamentet, sikkert også skal bidrage til, at vi lever op til kravene, ligesom de medlemmer, der skal medvirke i det fem mand store udvalg, må underkaste sig deres respektive medlemslandes sikkerhedskontroller. Det vil sige, at der heller ikke her findes nogen særskilt ordning, det tåler sammenligning med de nationale parlamenter. På dette grundlag kan vi nå frem til løsninger, som hjælper os videre.
Jeg vil bede Dem støtte disse to papirer om ændring af forretningsordenen samt selve aftalen. Jeg beder også om, at man afviser det ene ændringsforslag, for her er der tale om det ekstreme tilfælde, at der skulle ske kriminelle overskridelser, på den ene eller den anden side. Det er en situation, som kan forekomme ved ethvert spørgsmål om behandling af offentlige midler og offentlige dokumenter. Det er reguleret på andre områder - ikke i forretningsordenen - og skal heller ikke reguleres her. Her må man tværtimod gå frem efter det klassiske princip, at der skal skrides ind, hvis der begås kriminelle handlinger. Her er der nok i sidste ende også bud efter samvittigheden hos den, som har kendskab til sådanne kriminelle overskridelser, så der kan skrides ind over for det.
Jeg tror, at vi hermed tager et skridt hen imod gennemsigtighed og kontrol af udenrigs-, sikkerheds- og forsvarspolitikken, og hvis nogen for fem eller 10 år siden havde sagt til mig, at vi i Europa-Parlamentet ville komme til at behandle oprettelsen af et sådant udvalg, ville jeg ikke have troet det muligt. Det viser en udvikling i EU generelt siden Amsterdam-traktaten og topmødet i Köln inden for sikkerheds- og forsvarspolitikken. Det viser imidlertid også nødvendigheden af den parlamentariske kontrol, som er forbundet med det. Derfor beder jeg inderligt om Parlamentets støtte til dette projekt.

Martin, Hans-Peter (PSE).
Ærede formand for Europa-Parlamentet ... nej, EB, for EB! Ærede formand for Europa-Parlamentet ... nej, EB, EB! Hvad handler det her om? Man kan begrunde og fremstille det lige så statsbærende, som min personligt og også på andre erhvervsområder højt skattede kollega, Elmar Brok, gjorde det, eller man kan også sige lidt om proceduren, om hvordan denne aftale er kommet i stand, og hvorfor der hele tiden er en stemme, der siger "EB, EB", når jeg siger "EP".
Vi skal passe lidt på med alt det. Det er positivt, at der også med denne aftale sker en tilvækst i Europa-Parlamentets magt, at der bliver en chance for at kontrollere visse dokumenter. Jeg vil ikke risikere, at den lille stemme, der hele tiden siger "EB, EB" får ret, nemlig at Europa-Parlamentet "EP" bliver forvekslet med "EB" - Elmar Brok.
Hvorfor siger jeg det, og hvorfor denne sælsomme sammenligning? Fordi jeg mener, ærede kolleger, at den form, det er blevet forhandlet i, ikke ligefrem er eksemplarisk, at vi her i sidste ende står over for en situation, hvor det er take it or leave it. Mange medlemmer har stort set ikke haft mulighed for at deltage i forhandlingsprocessen, og især er det nu, når det drejer sig om de interne dokumenter, igen EB, der har adgang til dem og - som han jo selv siger - gerne vil have, at kun medlemmer af Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik bliver inddraget, og at EP, Europa-Parlamentet, bliver sat uden for døren.
Disse indvendinger kan man leve med, bliver man vel nødt til at leve med, fordi man naturligvis kan opfatte det som en indsnigningsproces, men efter min mening - og ikke kun min - indeholder betænkningen naturligvis en beroligende passus, det hedder i begrundelsen: Det er derfor af stor betydning, at det i selve aftalen er fastsat, at den efter to år vil blive revideret på anmodning af den ene af de to institutioner på baggrund af de erfaringer, som høstes i forbindelse med dens anvendelse.
Jeg håber meget, at de personer, som nu er involveret, altså de to EB'er og deres venner, ikke handler sådan, at aftalen bliver opsagt ensidigt af Rådet eller hvem det nu er, men at EP så får en chance for efter en efterbehandling at finde større gehør og faktisk nå derhen, hvor der var tale om før, nemlig til et fully-fledged parliament, med alle de muligheder, som der findes i de forskellige udvalg, under fair hensyntagen til Parlamentets højst forskellige medlemmer, så der netop ikke sker dette sammenstød, og så det også passer, som det er blevet antydet, at vi er enige om, at demokrati ikke er muligt uden gennemsigtighed, også internt i Parlamentet.

Malmström (ELDR).
Hr. formand, da vi for halvandet år siden under det svenske formandskab efter vanskelige forhandlinger mellem Parlamentet, Rådet og Kommissionen blev enige om artikel 255 eller forordning 1049, var det et stort skridt fremad. En fælles lovgivning om reglerne for borgernes adgang til dokumenter var et vigtigt skridt i retning af at øge indsigten i og tilliden til de europæiske institutioner. Gennemsigtighed er grundlaget for et demokrati og en forudsætning for, at borgerne kan følge og deltage i offentlige beslutninger. Vi kan derfor øge tilliden til og legitimiteten af EU-samarbejdet som helhed - to ting, som vi desværre ved, at der er mangel på.
Vi liberale presser altid på for at få maksimal åbenhed. Vi var ikke helt tilfredse med en række afsnit i lovgivningen, og vi mener, at der var en overdreven frygt for at udlevere dokumenter.
Hvad angår den fælles sikkerheds- og udenrigspolitik, så er det et område under udvikling. Der er stor interesse for disse spørgsmål blandt borgere og journalister. Det er klart, at visse dokumenter ikke kan offentliggøres. Sådanne dokumenter skal hemmeligholdes. Det er vi også godt klar over. At en lille gruppe parlamentsmedlemmer får adgang til disse meget følsomme dokumenter er imidlertid en måde, hvorpå man kan sikre en beskeden parlamentarisk kontrol på dette område, hvilket lægger pres på Rådet.
Hr. Broks forslag er således en helt igennem rimelig aftale. Det Europæiske Liberale og Demokratiske Partis Gruppe finder det imidlertid nødvendigt at sikre, at dokumenter ikke pr. automatik henvises til dette lille udvalg. De fleste dokumenter skal naturligvis være tilgængelige for alle - offentligheden, journalister og alle andre interesserede. Det bør kun være nogle få helt nødvendige og følsomme dokumenter, der henvises til denne snævre kreds.
Det glædede mig, at hr. Brok gik ind for en grundig evaluering af denne aftale. Det kan vi få i forbindelse med en generel gennemgang af bestemmelserne vedrørende gennemsigtighed. På denne måde vil vi forhåbentlig indse, at gennemsigtighed ikke er et farligt princip.
Frahm (GUE/NGL).
Hr. formand, ved meget højtidelige lejligheder taler vi i Parlamentet og i EU's institutioner om, hvordan vi skal bære os ad med at bringe Unionen tættere på borgerne. En af måderne at gøre det på, ville være at give borgerne en mulighed for at deltage, være deltager og medspiller i hele det beslutningsforløb, der foregår i EU's institutioner og mellem os. Forudsætningen for, at borgerne kan få den rolle, er, at de kan få en fornemmelse af, hvad der foregår, inden beslutningerne tages. Derfor er princippet om adgang til dokumenter så vigtigt.
Som min kollega, fru Malmström, sagde, er vi alle sammen klar over, at der findes fortrolige dokumenter, som er svære at udlevere. Imidlertid er Europa-Parlamentet efter min mening kommet ud på et skråplan. Vi er kommet ud et sted, hvor vi ikke burde have bevæget os hen. Som borgernes garanter, som demokratiets vogtere, som den institution, der skal være den demokratiske garant i dette projekt, har vi nu bevæget os ind på et område, hvor vi erklærer os indforstået med, at borgerne ikke får adgang til dokumenter, bare vi selv gør det eller en lille gruppe af os gør det. På den måde er vi med til at tilgodese vores egne interesser eller rettere en lille gruppe af parlamentsmedlemmers interesser på bekostning af de europæiske borgeres interesser og mulighed for at deltage i det demokratiske spil.
Hele processen omkring aktindsigt og adgang til dokumenter har, som min anden kollega fra socialistgruppen beskrev det, været en proces, der er foregået bag lukkede døre. Det er i sig selv et problem, når vi netop taler om åbenhed, aktindsigt, adgang til dokumenter. Derfor har jeg ikke varme følelser for dette dokument.

Hautala (Verts/ALE).
Hr. formand, vores ordfører, hr. Brok, der forhandlede denne aftale på plads, har allerede slået fast, at vi her er inde på et helt nyt område. Han sagde også, at begge parter kan foreslå, at aftalen skal revideres efter to år. Ikke desto mindre vil jeg på vegne af min gruppe gøre opmærksom på aftalens svagheder helt fra starten. Aftalen henviser til det faktum, at den inspireres af de mest effektive metoder i medlemsstaterne. Det må betyde, at Europa-Parlamentet er sikret retten til at inspicere hemmelige dokumenter om sikkerheds- og forsvarspolitik, men jeg vil gerne sætte spørgsmålstegn ved, om det faktisk bliver tilfældet.
Jeg henviser til det faktum, at aftalen giver Rådet fuld beføjelse til at beslutte, hvilke dokumenter det vil overdrage til dette lille særlige udvalg under Europa-Parlamentet. Jeg kunne forestille mig, at baggrunden herfor er drøftelser mellem Rådet og NATO. På mange områder kunne det se ud til, at NATO's ønsker og krav i høj grad har dikteret indholdet af denne aftale. Efter min mening er der ikke taget det fornødne hensyn til Europa-Parlamentets interesser.
Efter min mening har mine kolleger med rette påpeget, at Europa-Parlamentet heller ikke kan forbeholde sig eneret til at gennemføre demokratisk og offentlig overvågning af udenrigs- og sikkerhedspolitikken på borgernes vegne. Nogle gange har jeg på fornemmelsen, at man under udarbejdelsen af denne aftale følte, at disse sager ikke vedkommer offentligheden, men at Parlamentets lille håndplukkede hold skulle påtage sig det fulde ansvar for dem. Derfor fremsatte jeg det ændringsforslag, som ordføreren allerede har nævnt. Jeg vil gerne understrege, at de undtagelser i forretningsordenen, som medlemmerne af Europa-Parlamentet skal indordne sig under i henhold til denne aftale, skal kædes stramt sammen med fortrolige oplysninger som nævnt i forordningen om aktindsigt, det vil sige "følsomme" dokumenter og ingen andre.
Denne aftale kan heller ikke svække parlamentsmedlemmernes ret til at få oplysninger om udenrigs- og sikkerhedspolitik, en ret, der er sikret dem i kraft af traktatens artikel 21. Endelig er det utroligt vigtigt at understrege, at hvis fortrolige oplysninger indeholder henvisninger til kriminelle aktiviteter, så må intet hindre et medlem af Europa-Parlamentet i at kontakte myndighederne. Jeg vil opfordre medlemmerne til at stemme for ændringsforslag 2, der har større rækkevidde end udvalgets forslag.
Bonde (EDD).
Hr. formand, PPE-kongressen i Estoril er nu gået ind for fuld åbenhed i lovgivningsprocessen i Rådet. Dermed støtter alle vigtige politiske kræfter den åbenhed, som blev sat på dagsordenen, da danskerne stemte nej til Maastricht-traktaten den 2. juni 1992. Vi har set en række fremskridt, men har også en række ting til gode. Kommissionen offentliggør nu sine dagsordener og beslutningsreferater fra møderne. Der er det vigtigt at vide, hvem der sagde hvad, og hvordan de stemte. Kommissærerne må stå til ansvar for offentligheden. Rådet har udleveret referater fra arbejdsgruppen og forhandlingerne om åbenhed. Vi må have samme adgang til andre arbejdsgruppers arbejdsdokumenter og referater. Og vi må have adgangen umiddelbart, så vi kan følge med, før lovene bliver vedtaget.
Vi behandler nu et forslag til kompromis om Parlamentets adgang til fortrolig information, men de nye regler vil begrænse den adgang, som alle medlemmer har efter traktaten. Jeg tror, at vi kunne komme længere ved at gå til Domstolen, som det er gjort med stor succes i forbindelse med rigtige aftaler. Jeg vil derfor ikke lægge stemme til kompromiset.
Når sandheden skal frem, har Europa-Parlamentet aldrig forhandlet sig til fremskridt. Det har været enkelte medlemmer, som har presset på sammen med ombudsmanden, og aktive borgere, som har vundet retssager på stribe. Det er ved Domstolen i Luxembourg, vi har opnået de fleste fremskridt, ikke i forhandlinger mellem Rådet, Kommissionen og Parlamentet. Det er den triste kendsgerning. Europa-Parlamentet er altid villig til at rejse kravene, men det bliver tavst, når der kan indgås en rammeaftale eller forhandles en åbenhedsforordning, som nu indebærer den fare, at dokumenter, der i dag er offentlige i Danmark og Sverige, skal betragtes som hemmelige dokumenter fra det tidspunkt, de er fremsendt til EU.
Jeg er heller ikke tryg ved den nye aftale og vil opfordre Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik til at gå til Domstolen med de dokumenter, vi ikke kan få udleveret, f.eks. screeningrapporterne om ansøgerlandenes tilpasning til EU-lovgivningen. Screeningrapporterne er et meget godt eksempel på dokumenter, som burde kunne læses af alle her i salen og i ansøgerlandenes parlamenter. Jeg tvivler på, at vi kan få dem efter de nye regler. Jeg kan ikke forestille mig, at Domstolen vil hindre os i at få dokumenter, som er et klart led i lovgivningsprocessen. Jeg tror, vi kan få flere fremskridt ved at kæmpe frem for nu at indgå et magert kompromis.

Turco (NI).
Hr. formand, jeg vil gerne rette en varm tak til hr. Brok for, at han sammen med Europa-Parlamentets formand har taget initiativ til en mere klar og nøjagtig regulering af Parlamentets adgang til Rådets følsomme dokumenter. Selv om aftalen har nogle mangler, som ordføreren selv gjorde opmærksom på ved at sige, at Parlamentet har været nødt til at give Rådet nogle indrømmelser, er den i det mindste et skridt i retning af en større demokratisk kontrol.
Som medlem af Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder er det efter min mening ubegribeligt, at Europa-Parlamentet tydeligt nægtes adgang til dokumenter om retlige og indre anliggender netop på nogle områder, hvor bestemmelserne vedrører borgernes friheder og rettigheder direkte.
På Rådet (retlige og indre anliggender) den 14. og 15. oktober drøftede man rammeafgørelsen om narkotika, og det sidste disponible dokument i registeret er fra juni. I mellemtiden har flere dokumenter cirkuleret, uden at Europa-Parlamentet har fået kendskab til dem.
Hvorfor må borgerne ikke få at vide, hvilket kompromis det danske formandskab har foreslået? Man er måske bange for, at det skal komme frem, at ministrene i Rådet i al hemmelighed ikke respekterer mandatet fra deres regering, deres parlament og borgerne, og at de på EU-plan gør noget, som de ikke er modige nok til at gøre på nationalt plan?
Selv ikke den danske minister, Lene Espersen, turde i dag forklare Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder, hvad dette kompromis går ud på. For at komme med endnu et eksempel var der efter indenrigs- og justitsministrenes møde den 14. og 15. oktober hele 20 dokumenter af de 39 dokumenter, der blev drøftet, som ikke blev offentliggjort i registeret.
Efter vores mening bør man holde op med denne behandling af Europa-Parlamentet og de borgere, som har valgt det, og som fortsat bliver ydmyget af Rådet på denne skandaløse måde.

Titford (EDD).
Hr. formand, trods forsøg på at gøre områderne sikkerhed og forsvar til noget andet, hører de under Det Europæiske Råd. Parlamentet har ingen kompetence på dette område, hverken lovgivende eller budgetmæssig. Endvidere skal det siges, at i traktatsammenhæng er Parlamentets opgave at kontrollere Kommissionen nøje. Parlamentets ansvarsområde omfatter ikke kontrol med eller gennemgang af Rådets aktiviteter. De enkelte nationale parlamenter er ansvarlige for at føre tilsyn med Rådets medlemmer. Det er over for dem, at de individuelle ministre står til ansvar. Kun de nationale parlamenter kan drage ministre til ansvar.
Set i lyset heraf synes det at være en målestok for parlamentsmedlemmernes egen vigtighed, at de søger oplysninger, som ikke hører under det offentlige område. Jeg mener ikke, at sådanne oplysninger vedkommer dem. Parlamentet bør ikke anmode om dem, og Rådet bør ikke give dem.
Dette har også mere vidtrækkende konsekvenser. Oplysningerne skal ikke gives til alle medlemmer, men til en udvalgt og privilegeret kreds her i Parlamentet. Endvidere skal modtagerne af sådanne oplysninger have tavshedspligt og skal kunne straffes for tillidsbrud. Det er den bedste måde at give repræsentanter for offentligheden mundkurv på.
Sagens kerne er, at hvis Parlamentets primære rolle er at kontrollere Kommissionen, er det præcist, hvad Parlamentet skal gøre. Den tid, der er afsat til drøftelse af disse spørgsmål, er allerede latterlig kort, og derfor er kontrollen minimal. Det ville være langt bedre, hvis Parlamentet koncentrerede sig om sine vedtægtsmæssige pligter i stedet for at stikke næsen i områder, som ikke angår det.
Det ville derfor være meget bedre, hvis det under jagten på flere oplysninger brugte sin energi på at presse på for at få mere gennemsigtighed og åbenhed fra Kommissionens side.

Hautala (Verts/ALE).
Hr. formand, jeg håber, at De vil tillade, at jeg kommer med et indlæg.
Under debatten lagde jeg mærke til, at i henhold til afstemningslisten for i morgen skal vi også stemme om et forslag fra Præsidiet om sikkerhedsreglerne, som er en forudsætning for vedtagelse af den interinstitutionelle aftale. Jeg kunne godt tænke mig at vide, hvorfor disse sikkerhedsregler ikke er opført på dagsordenen. Ville det ikke være hensigtsmæssigt, at Parlamentet drøfter de sikkerhedsregler, som er opført under afstemningerne i morgen, i forbindelse med den interinstitutionelle aftale og ændringerne af forretningsordenen? Jeg betragter denne fremgangsmåde som en fornærmelse mod Parlamentet.

Formanden.
De skal have tak for Deres bemærkning, fru Hautala, som jeg dog mener, at De bør gentage i morgen inden afstemningen. Ved at gentage Deres bemærkning i morgen kan De nemlig få et svar af dem, der er ansvarlige for afstemningens tilrettelæggelse.

Brok (PPE-DE)
Hr. formand, disse sikkerhedsforanstaltninger er blevet fremlagt og diskuteret i det kompetente udvalg. Denne aftale kan vedtages eller forkastes uafhængigt af det. Da sikkerhedsforanstaltningerne imidlertid endnu ikke er blevet vedtaget, kan den endnu ikke træde i kraft. Derfor kan den interinstitutionelle aftale under alle omstændigheder vedtages i morgen.
Lad mig komme med en kort bemærkning til kollegerne. Her drejer det sig alene om udenrigs-, sikkerheds- og forsvarspolitikken, alle tre områder, som ikke er del af lovgivningen. Hr. Bonde: Derfor bliver der heller ikke behandlet nogen papirer, som har med lovgivningen at gøre, i dette udvalg. Hr. Turco har i denne forbindelse med retlige og indre anliggender at gøre. Jeg har udtrykkeligt sagt, at det i aftalen anbefales, at der forhandles en særlig aftale for dette område, som efter min opfattelse i langt højere grad bør tage hensyn til Parlamentets rettigheder. Hvis det ikke lykkes, har fru Hautala ret i, at der så vil være klagemulighed svarende til de givne muligheder.
I øvrigt vil jeg gerne sige følgende til fru Hautala og andre. Kun hvis vi kender papirerne, kan vi også sige, om der sker berettigede klassificeringer. Hvis vi ser, at papirer, som hele Parlamentet egentlig skulle have aktindsigt i, ikke bliver gjort tilgængelige, kan vi sige, at disse klassificeringer ikke er i orden, og på den måde få tilvejebragt en anden praksis inden for Rådet. Men hvis vi ikke har kendskab til dokumenterne, kan vi ikke udøve kritik i denne forbindelse.
I øvrigt må vi sige, at også for Rådet og Kommissionen er det noget nyt at få indsigt i sådanne dokumenter. Uden en sådan aftale vil vi få vanskeligheder med overhovedet at drive en europæisk udenrigs- og sikkerhedspolitik. Derfor har alle institutionerne en fælles interesse i at finde en indgang til dette område.

Formanden.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0308/2002) af Hans-Peter Martin for Udvalget om Konstitutionelle Anliggender om ændring af forretningsordenens bestemmelse om dechargeprocedurer (2001/2060(REG)).

Martin, Hans-Peter (PSE)
Hr. formand, det er skik og brug at udtale sin tak, men lad mig straks forbinde det med min undren, når det drejer sig om den betænkning, der nu skal behandles. Indholdsmæssigt er opgaven ret klar. Det drejede sig om, især efter erfaringerne fra 1999, at finde en anden, klarere måde, hvorpå dechargen til Kommissionen, og ikke kun til Kommissionen, fremover kunne foregå. Det drejede sig om at give mindst muligt spillerum de steder, hvor tiden blot trækkes ud, at helt klare beslutningsforslag også fører til de ønskede resultater, og at intet bliver ved med at svæve i det uvisse.
Når man har at gøre med Europa-Parlamentet, så lærer man, at det først og fremmest drejer sig om kompromiser, og dem har vi arbejdet meget intenst på at opnå. Her vil jeg ikke blot takke Parlamentets medarbejdere, som meget engageret har fremført stadig nye formuleringer og forslag, og ikke kun mine egne medarbejdere, som har været involveret i denne proces, som efterhånden har varet næsten et år - her går det så ikke helt så hurtigt som hos Elmar Brok - men også kollegerne fra andre grupper, som har arbejdet med på sagen.
Kompromis betyder - og det er en lille chance for at have del i en proces, hvis De sidder oppe på tilhørerpladserne eller på anden måde tilfældigvis netop skulle høre indlæggene - at der gives og tages. Jeg hører, at ændringsforslag, som i sidste øjeblik er blevet indleveret af formanden for Budgetkontroludvalget, men som er i modstrid med denne store kompromistanke, nu skal trækkes tilbage igen. Hvis De spørger, hvordan en ordfører kan undgå at vide det, så hænger det sammen med en anden realitet her i Parlamentet, nemlig den kendsgerning, at sådanne aftaler ofte bliver truffet i sidste øjeblik uden for salen og ofte ikke er helt gennemskuelige. Men vi får snart at høre, om vi har klaret det.
Men noget andet - og her ser jeg mig omkring, fordi jeg søger min kollega, hr. Bourlanges, som jeg især har forhandlet med - er noget, som jeg kan gøre.
(Tilråb fra hr. Bourlanges)
Måske hører hr. Bourlanges det også. Noget andet er, at jeg her gerne vil tilbyde og også gerne vil sige, at jeg hermed trækker den delte afstemning tilbage, som vi i første omgang har bedt om i et punkt, som igen ligger hr. Bourlanges meget på sinde som repræsentant for PPE-DE-Gruppen, at vi altså ikke har delt afstemning i deres hjertesag, naturligvis i håb om, at vi når netop det resultat, som vi har behov for, nemlig en bred tilslutning til denne betænkning. For uden 314 stemmer får vi ikke noget holdbart kompromis, og uden anstrengelser kommer vi ikke videre. Det drejer sig jo ikke kun om at skabe klare ordninger for Kommissionen, men også - og det ville jeg gerne pege på endnu en gang i forbindelse med artikel 93a - om at opnå, at Parlamentet langt om længe viser flere muskler over for Rådet, dér, hvor det virker som udøvende magt, og at vi bekymrer os om det. Det tror jeg er den anden søjle i denne betænkning, hvis man overhovedet kan kalde det sådan. Derfor håber jeg meget, at vi nu på den ene side hører om kompromiser, som er indgået uden for salen, på den anden side - hr. Bourlanges er jo på talerlisten - forhåbentlig hører fra ham, at han er indforstået med, at vi får en god udgang på hele sagen på denne måde.

Mulder (ELDR)
Hr. formand, jeg vil først lykønske hr. Martin. Jeg må sige, at vi var et godt hold. Det er et meget komplekst og sværttilgængeligt område, men jeg er glad for, at vi nu sidder med en betænkning, der kan høste bred opbakning.
Dechargeproceduren vedrørende Kommissionen og andre organer har siden Santer-Kommissionens fald været en særlig begivenhed i det europæiske politiske liv. I sammenligning med årene forud for dette fald er det nu et af højdepunkterne i det politiske år. Ifølge traktaten er det nærmest at betragte som en rent administrativ procedure, men Kommissionen og alle medlemmer af Europa-Parlamentet ved bedre. For tiden er det en politisk begivenhed. Hvis ikke der gives decharge ved årets udgang, sender det et klart politisk signal til Kommissionen, og det forekommer mig helt uundgåeligt at der skal være en forhandling her i Parlamentet om Kommissionens politiske funktioner og øvrige funktioner.
Hvilke regler skal i almindelighed gælde for decharge? Proceduren skal ikke være alt for kompliceret. Alle medlemmer skal kunne forstå den. For det andet skal alle medlemmer i tilfælde af en afstemning kunne forstå konsekvenserne af stemmeafgivelsen. For det tredje skal der i år n+2, det vil sige to år efter budgettets gennemførelse, afsiges en klar politisk dom over Kommissionens funktion. Efter min mening lever rådet fra Udvalget om Konstitutionelle Anliggender op til disse kriterier. Jeg glæder mig over resultaterne, og vi stemmer ja til dem. Jeg er også enig i tidsrammen, der går ud på at give decharge eller udsætte afgørelsen i april for derefter at afsige en endelig dom i oktober.
Schreyer
. (DE) Hr. formand, ærede medlemmer, selv om Europa-Parlamentet drøfter sin forretningsorden, vil jeg alligevel gerne benytte lejligheden til at tage ordet. Dechargeproceduren er naturligvis en meget, meget vigtig procedure for Kommissionen, og den er forankret i selve traktaten. Den er nu også forankret endnu klarere i finansforordningen. Der findes to eksisterende retsgrundlag, som naturligvis også er udslaggivende. Jeg må derfor spørge, om alle de stillede ændringsforslag er i overensstemmelse med disse retsgrundlag.
Parlamentet har gennem de to seneste år forhandlet med Rådet og Revisionsretten om revideringen af finansforordningen og arbejdet meget intensivt på det. Til slut er man nået til et godt og klart resultat. I artikel 146, stk. 1, hedder det: Efter henstilling fra Rådet, der træffer afgørelse med kvalificeret flertal, meddeler Europa-Parlamentet senest den 30. april i år n + 2 Kommissionen decharge for gennemførelsen af budgettet for regnskabsåret n. Hvis den frist, der er nævnt i stk. 1, ikke kan overholdes, oplyser Europa-Parlamentet eller Rådet Kommissionen om årsagerne til, at afgørelsen har måttet udsættes. Hvis Europa-Parlamentet udsætter afgørelsen om decharge, bestræber Kommissionen sig på snarest muligt at træffe for-anstaltninger, der kan fjerne eller gøre det lettere at fjerne hindringerne for denne afgørelse. Så vidt citatet fra artikel 146.
Den lovgivende myndigheds hensigt med denne formulering var efter min opfattelse klar. Hvis dechargebeslutningen undtagelsesvis bliver udsat, så skal der meget hurtigt komme et svar fra Kommissionens side for at rydde hindringerne af vejen. Nu foreslås der i forslagene her oktober, altså seks måneder senere. Det er naturligvis ikke nødvendigvis en hurtig reaktion i henhold til artikel 146. Der er også tre andre problemer i forbindelse med denne udsættelsesprocedure. For det første skal Kommissionen være opmærksom på, at Parlamentet holder begrundelserne for at udsætte dechargebeslutningen realistiske og inden for det muliges rammer. For det andet er seks måneder på den anden side relativt kort tid, hvis der er fastsat aktioner. Hvis der er fastsat svar og forpligtelser, så kan eller bør Kommissionen forelægge dem hurtigere. For det tredje er der naturligvis risiko for, at udsættelsen betragtes som en regelmæssig procedure, hvis disse betingelser findes i selve forretningsordenen som en normal mulighed.
Jeg vil gerne pege på, at Parlamentet naturligvis også allerede i dag har instrumenter i hånden, som kan tilskynde Kommissionen til yderligere aktiviteter og aktioner. Det er jo også sket i de seneste år. Beslutningen om dechargeproceduren har været forbundet med helt klare krav, som Kommissionen udarbejder en follow up-rapport om - og det er ikke fakultativt, det er den forpligtet til - og den skal præcisere, hvilke initiativer den har fremlagt i overensstemmelse med beslutningsforslaget.
I aftes blev der så stillet flere ændringsforslag om spørgsmålet om oktober-optionen - lad mig kalde den det - som nu rejser yderligere spørgsmål. Kommissionen ville derfor hilse det velkommen, hvis der kunne ske en afklaring på dette område.

Bourlanges (PPE-DE).
Hr. formand, dechargen er særlig vigtig. Det er en af Europa-Parlamentets vigtigste beføjelser, og det har vi kunnet konstatere under de store kriser, som har stillet Europa-Parlamentet og Kommissionen over for hinanden, hvilket har givet anledning til en afstemning om decharge.
Jeg tror, at det mål, som Europa-Parlamentet har forfulgt i de seneste 15 år først og fremmest har bestået i at sørge for, at den kontrol, som foretages under en decharge, er en politisk kontrol i ordets bedste betydning, det vil sige en kontrol, som afspejler skatteydernes ønske om at sikre en god anvendelse af de offentlige midler, og ikke ganske simpelt bliver begrænset til en teknisk formalitet.
For det andet har vi vurderet, at det ikke udelukkende var Kommissionen, men alle instanser med et selvstændigt budget, som i videre forstand bør være underlagt bestemmelserne om decharge og Europa-Parlamentets meddelelse af decharge.
For det tredje vurderer vi, at eftersom traktaten har givet os beføjelsen til at give decharge, ja, så bør vi også have retten til at afvise den. Derfor er der under Budgetkontroludvalgets og dets formands, fru Theato - som jeg hylder her - myndighed blevet oprettet en reel beføjelse til Europa-Parlamentet, som med dechargen kan give udtryk for skatteydernes bekymringer.
Når dette er sagt, vil udvidelsen af dechargen skabe en række problemer. Det første problem er risikoen for at trække en procedure, der ender i det rene ingenting, i langdrag. Betænkningen af hr. Hans-Peter Martin forudsætter for alle bestemmelserne nogle relativt korte og relativt fornuftige tidsfrister. I den forbindelse vil jeg sige til Kommissionen: Fru kommissær, De kan ikke både bede om en kort frist for dechargen og samtidig sige til os, at De mener, at De kan tage den tid, det tager, til de beslutninger, der er nødvendige for at bringe Dem i overensstemmelse med livet i Europa-Parlamentet. De må vælge: Enten ønsker De mere tid, og vi giver Dem decharge senere, eller De ønsker en hurtig decharge, og De sætter selv tempoet op.
Det andet problem, som vi har oplevet, er et teknisk problem om overensstemmelse mellem de tre former for afgørelser, nemlig dechargeafgørelsen, afgørelsen om godkendelse af regnskabet og afgørelsen om beslutningen. Dette er tre forskellige afgørelser til en enkelte beslutning med de risici for manglende sammenhæng, som de hver især indeholder. Den betænkning, som De har fået forelagt, og som vi kraftigt støtter i PPE-DE-Gruppen, løser problemet ved at kæde dechargeproceduren og proceduren for godkendelse af regnskabet sammen og giver formanden mulighed for at forhindre, at en beslutning, som går imod bestemmelserne vedrørende Europa-Parlamentets afstemning om decharge, bliver sat under afstemning. 
Det tredje problem, som var endnu mere alvorligt, og som vi har oplevet flere gange, var problemet med flertal. Fra det tidspunkt hvor vi har haft mulighed for at meddele, udsætte eller nægte decharge, har der været to risici. Den første var, at ingen afstemning blev accepteret, og et flertal af Kommissionen og dernæst af Europa-Parlamentet ikke stemte for nogen af disse tre muligheder. Vi var altså i et dilemma. Den anden risiko vedrørte stemmelighed, enten i udvalget eller i Europa-Parlamentet, skønt vi i henhold til traktaten er forpligtet til at træffe en beslutning.
Den betænkning, som De har fået forelagt, løser dette problem på en efter min mening ikke særlig tilfredsstillende måde, selv om det nok er den bedst mulige måde. Betænkningen foreslår faktisk at opdele proceduren i to faser. Først skal vi vælge mellem meddelelse og udsættelse i henhold til forslaget fra Budgetkontroludvalget og dernæst, hvis meddelelsen ikke blev givet efter udsættelsen, skal vi vælge mellem nægtelse og meddelelse. Og den mulighed, som vi afviser, giver således mulighed for, at den modsatte mulighed kan vedtages. Således undgår vi risikoen for at havne i et dilemma, som vi konstant har været fulgt af i Budgetkontroludvalget. Det er et meget godt system, og vi støtter meget kraftigt det kompromis, som er indgået mellem de største grupper. I den forbindelse vil jeg i særdeleshed takke ordføreren for de ord, som han sagde vedrørende tilbagetrækningen af anmodningen om særskilt afstemning. Et kompromis er en helhed, og vi holder os til det og takker Dem for at holde Dem til det. Hr. ordfører, jeg ønsker Dem held og lykke.
Morgan (PSE).
Hr. formand, da vi jo er så pædagogiske i Budgetkontroludvalget, og der er mange flere, der lytter til os i aften, vil jeg forsøge at forklare, hvad der foregår, fordi budgetkontrol og decharge ikke rigtig er begreber, som almindelige mennesker forstår.
En af Europa-Parlamentets vigtigste opgaver er at vurdere, hvordan Kommissionen fungerer. Vi er her for at sørge for, at Kommissionen udfører sit arbejde ordentligt. Derfor kan vi, når folk siger, at Kommissionen ikke er valgt, fortælle dem, at vi holder Kommissionen under kontrol og drager dem til ansvar. En af vores formelle forpligtelser er at meddele decharge i forbindelse med gennemførelsen af budgettet. Vi skal kunne aflægge regnskab over for de mennesker, som vælger os, og forklare, hvordan deres penge bliver brugt.
Budgetkontroludvalget har hovedansvaret for at styre denne opgave på Europa-Parlamentets vegne. Vi kontrollerer budgetkonti, følger op på potentielle skandaler, vi ser på, om pengene misbruges, og vi prøver at finde ud af, hvorfor procedurerne er så komplekse og besværlige.
Det var dechargeproceduren, som til sidst førte til Kommissionens tvungne afgang i 1999. Det var det, der startede hele processen.
Der er imidlertid fare for - vi skal ikke være naive med hensyn til, hvad der foregår - at hele proceduren kan kapres og anvendes i forbindelse med mere lyssky og politiske motiver. Det er blevet en næsten fast praksis i Budgetkontroludvalget at udsætte afgørelsen om decharge og anmode om flere oplysninger. Det betyder, at der nu er tre valgmuligheder. Før i tiden var der to valgmuligheder. Vi kunne enten meddele eller nægte decharge. Nu kan vi, som hr. Bourlanges har forklaret, give, nægte eller udsætte afgørelsen om decharge. Det er meget lettere, hvis vi kun har to valgmuligheder, og det er det, der stilles forslag om i dag.
Kommissæren gør opmærksom på noget meget vigtigt, når hun siger, at Kommissionen sandsynligvis kunne give sit samtykke hurtigere. Jeg opfatter ikke dette plenarmøde i oktober som sidste frist for at få et svar. Det er det seneste tidspunkt, hvor Parlamentet træffer sin afgørelse. Vi behøver ikke at holde fast ved oktober, men afgørelsen skal træffes senest i oktober. Det er en lidt anden fortolkning. Det er klart, at vi alle ønsker at gøre det færdigt inden sommeren. Det er også rigtigt, at Kommissionen skal have dette yderligere pusterum. Hvis nogle parlamentsmedlemmer nægter decharge og ønsker at kritisere Kommissionen, har den brug for tid til at bringe tingene i orden. Den nye procedure sikrer også, at processen ikke fortsætter i det uendelige. Det er det, der er sket førhen, bl.a. i forbindelse med afgørelsen om decharge i 1996 - det fortsatte bare. Vi giver Dem en endelig dato og siger til Parlamentet, at inden denne frist skal det træffe en afgørelse. Derfor er den nye ordning meget bedre. Situationen er mere afklaret, og proceduren kan ikke kapres til politiske formål.

Virrankoski (ELDR).
Hr. formand, dechargeproceduren er en af Europa-Parlamentets vigtigste rettigheder og pligter. Parlamentet skal sætte sig ind i, hvordan finanserne forvaltes, og vurdere, om Kommissionen har gjort sit arbejde ordentligt. Parlamentet kan således ikke meddele decharge uden begrundelse. Hvis Parlamentet giver Kommissionen decharge, betyder det, at de oplysninger, som Parlamentet har modtaget og indhentet, indikerer, at Kommissionen har fungeret tilfredsstillende. Hvis der er punkter, der skal afklares, kan vi altid vende tilbage til dem, også efter at der er meddelt decharge.
Betænkningen indeholder et forslag om, at der skal gives en frist for decharge. Det er en god ting. En situation, hvor der endnu ikke er givet decharge fra det ene år til det andet, sådan som det har været tilfældet i de seneste år, viser ikke en forretningsmæssig eller ansvarlig indstilling til forvaltning.
Et problem er nægtelse af decharge. Hvis ikke der meddeles decharge, og der træffes en beslutning herom, er grunden enten pligtforsømmelse eller politisk mistillid. Pligtforsømmelse kræver, at der skal rejses sigtelser mod den eller de berørte myndigheder. Hvis ikke der er tegn på pligtforsømmelse, skal regnskaberne lukkes. Hvis der nægtes decharge af politiske grunde, mener jeg, at Kommissionen skal tvinges til at tage sin afgang.
Det system, der nu er skitseret, ifølge hvilket nægtelse af decharge efterfølges af et forslag om mistillidsvotum, er godt, men uklart. Hvis der er forslag om et mistillidsvotum til Kommissionen eller en kommissær, og der ikke meddeles decharge, er der en indre uoverensstemmelse i systemet. Uoverensstemmelsen kan skyldes det faktum, at der kan nægtes decharge af et simpelt flertal, men at et forslag om mistillidsvotum kun kan fremsættes af et kvalificeret flertal. Derfor bør denne konflikt ikke på nogen måde gøres mulig.

Theato (PPE-DE).
Hr. formand, hr. Martin har investeret lang tid og meget besvær i denne betænkning, og det vil jeg gerne udtrykke min fulde anerkendelse af. Vi har også haft nogle gode samtaler med hinanden, hr. ordfører. Dechargen er Parlamentets vigtigste beføjelse som kontrolorgan, når det drejer sig om at bedømme den udøvende magts regnskabsførelse, det vil sige først og fremmest Kommissionen. Det drejer sig om en politisk akt og ikke kun om regnskabsafslutningen, så vigtig denne end er.
På grundlag af rapporterne fra Revisionsretten og yderligere informationer, i øvrigt også fra Kommissionen selv, undersøger vi, om de mål, der er blevet sat op, er blevet nået korrekt og økonomisk med de penge, der var stillet til rådighed. Vi påviser svage steder, så de kan blive udbedret og kan undgås i det kommende budget. Jeg synes, det er rigtigt at sætte frister for de tre muligheder for dechargen - at give, udsætte eller nægte den - som ordføreren klart beskrev det, så der ikke løber to decharger parallelt, som det tidligere ofte er sket, men så en procedure er afsluttet, før den næste begynder, og de to trin kan fungere. Jeg tror nu, fru Schreyer, at tidsrammen - når man også indregner sommerferien - er tilstrækkelig til at nå frem til konstruktive løsninger inden for fristen.
Jeg kan imidlertid ikke acceptere, kære hr. ordfører, at dechargen skal betragtes som givet, hvis Europa-Parlamentet i april afviser Budgetkontroludvalgets forslag om udsættelse. Denne afvisning kan komme i stand på baggrund af modsatrettede motiver og er ikke udtryk for Parlamentets entydige vilje. Det siges i øvrigt også i den juridiske tjenestes udtalelse. At give decharge ville være det forkerte svar på det stillede spørgsmål, og for dem, som skal have dechargen, ville det være en andenklassesdecharge, for den ville ske en passant. Derfor havde jeg ønsket mig, at forslaget da blev sendt tilbage til Budgetkontroludvalget i sine tre dele. Hvis de i stk. 3 i den nye artikel 5a anførte modsætninger mellem afstemningsresultat og beslutning skulle indtræde, så bør Budgetkontroludvalget få til opgave at overvinde modsætningerne og atter fremlægge beslutningen for Europa-Parlamentet.
Men som det allerede er blevet nævnt, er min gruppes ændringsforslag blevet trukket tilbage. Jeg må imidlertid på baggrund af min egen erfaring sige, at jeg ganske vist kan acceptere dele af denne betænkning - jeg har allerede sagt det - men at jeg ikke føler mig i stand til at stemme for betænkningen, hvis spørgsmålet om udsættelsen og dermed tildelingen af dechargen ikke bliver reguleret anderledes.

Casaca (PSE).
Hr. formand, vi har haft lejlighed til at høre mange af vores kolleger fremhæve den betydning, som dechargemekanismen har i forbindelse med budgetproceduren og blandt Europa-Parlamentets beføjelser, hvorfor jeg skal undlade at gentage det, men jeg vil dog også gerne sige, at større magt også nødvendigvis må følges af større omtanke og større besindighed, når den udøves. Jeg mener, at det netop er den bestræbelse, der bringer os hid, og som har fået vores ordfører til at finde en måde til at begrænse den tid, som vi kan bruge til at vurdere Kommissionens forvaltning af budgettet. Jeg synes, at det ud fra dette synspunkt er en rimelig bestræbelse, og at den formulering, der er fundet, er særdeles fornuftig.
Jeg tror dog, at vi i denne debat ikke bør glemme, at der med dechargeproceduren er ganske klare formål, således som det fremgår af artikel 276, ikke mindst at Europa-Parlamentet gennemgår regnskaber og de statusopgørelser, der viser Fællesskabets aktiver og passiver. I denne sammenhæng er det vigtigt, at vi erindrer, at de regnskabs- og kontrolsystemer, som EU's institutioner benytter til disse regnskaber og statusopgørelser, må være absolut eksemplariske og ganske nøje, fuldstændigt og utvetydigt må leve op til de allerhøjeste internationale kvalitetskrav. Det er et første punkt, som jeg finder det meget vigtigt at holde sig for øje i den øvelse, som vi i dag påbegynder.
Et andet punkt, der bør understreges, hænger tæt sammen med den måde, hvorpå dechargeproceduren tidligere blev foretaget, især dechargen for 1999, og angår også udlægning til andre virksomheder. Hr. Bourlanges er i øvrigt ophavsmand til mange af vores henvisninger. Jeg vil her også gerne understrege betydningen af dette forhold.

Rack (PPE-DE).
Hr. formand, på topmødet i Laeken krævede stats- og regeringscheferne større gennemsigtighed, større enkelhed og mere forståelighed i det europæiske regelsystem. Konventet har forsøgt at leve op til denne opgave og bl.a. nedsat en arbejdsgruppe om forenkling af procedurerne. At der er stort behov for denne arbejdsgruppe og især for dens resultater, viser dagens betænkning fra hr. Martin endnu en gang mere end tydeligt.
Jeg deltog i sin tid som et af medlemmerne i Budgetkontroludvalget i det dilemma, som forretningsordensreglerne - måske skulle man sige forretningsuordensreglerne - kastede os ud i den gang i 1999. Nogle kommissærers fremgangsmåde var den gang uacceptabel, og dechargen måtte egentlig ikke gives, men på den anden side ville og måtte vi fornuftigvis ikke sende hele den samlede Kommission ud i ødemarken. Historien har løst det problem, vi havde den gang, eller sandsynligvis blev det løst takket være vores nuværende kollega Jacques Santers prisværdige holdning. Men vi har åbenbart ikke lært ret meget af det. Det system, som nu bliver foreslået, er ikke en døjt mindre kompliceret end forgængeren. Det nuværende system er nøjagtig lige så uigennemskueligt som forgængeren, og hvis det skulle være nødvendigt med et bevis for det, så har begivenhederne omkring bestræbelserne på at finde et kompromis om dette forslag givet det.
"Mir wird von alledem so dumm, als ginge ein Mühlstein mir im Kopf herum" (det gør mig alt sammen så dum, som kværnede en møllesten i mit hoved), lader digteren Goethe sin Faust sige. Jeg synes ikke, vi bør byde vores borgere i Europa en sådan hovedpine, i hvert fald ikke permanent. Vi kan altså kun sætte os for, her og i dag, i morgen og i overmorgen, at finde et kompromis og i konventet udarbejde en model for Europas fremtid, som gør, at medlemmerne og borgerne forstår, hvad de politiske implikationer ved dechargebeslutninger betyder og skal betyde.
Martin, Hans-Peter (PSE)
Hr. formand, ja, det er smukt at stå og læse allegorier op og så sige, at betænkningen er for kompliceret, og oven i købet pege på, hr. Rack, at man kunne se det på ændringsforslagene. Problemet ligger - og det ved De som fremtrædende repræsentant for juraen - naturligvis i detaljen. Det var jo netop denne beslutningssituation, vi stod over for. Lad os gå mere i retning af klarhed eller det, som man måske kunne kalde intellektuel tvivlsfrihed. Og så absurd det end måtte lyde, så var jeg ganske på linje med fru Theato, og har sagt, at det virkelig skal være helt entydigt og klart, og at man skal lade den tredje variant stå åben. Men netop det, hr. Rack, ville have betydet, at ændringerne var blevet meget mere omfangsrige, meget mere komplekse og vanskeligere at forstå. Men når man hører det, som vi har hørt fra Nederlandene, samt andre udtalelser, så kan man leve med, at ens egen landsmand siger sådan.
Hvis jeg lige må kommentere to punkter, især fra fru Theato og fra kommissær Schreyer. De berører begge retsgrundlag og juridiske tjenester, som rejser tvivl. Naturligvis måtte vi også sikre os på dette felt for overhovedet at kunne opstille kompromiser og opnå det kompromis, som til slut blev forhandlet på plads med hr. Bourlanges og hr. Duff fra De Liberale.
Nu har vi en retsopfattelse mod en anden. Det kommer vi til at leve med. Jeg tror imidlertid, at det, vi er nået frem til, alt i alt er det, som svarer til Parlamentets opfattelse, og jeg respekterer naturligvis Deres holdning, fru Theato. Jeg håber bare ikke, at der er for mange, der tænker som De, for så lyder det igen: Tilbage til start! Det ville så måske glæde dem, som vil ordne alt i konventet. Men meget enklere kan vi ikke få det på plads. Den politiske forklaring må vi levere, det er vores opgave som parlamentsmedlemmer. En forretningsorden er ikke egnet til politiske erklæringer. Endnu en gang tak for Deres samarbejde og støtte.

Formanden.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0310/2002) af Hughes for Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender om Kommissionens meddelelse: Tilpasning til ændringerne i arbejdslivet og i samfundet: en ny fællesskabsstrategi for sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen 2002-2006 (KOM(2002) 118 - C5-0261/2002 - 2002/2124(COS)).

Hughes (PSE)
Hr. formand, selv om min betænkning hilser Kommissionens meddelelse velkommen, er den også konstruktivt kritisk i en række væsentlige henseender.
Betænkningen understreger tre horisontale emner af stor vigtighed for strategiens succes. For det første manglen på en handlingsplan. Strategien lider af en uacceptabel ubalance og mangel på en strategisk vision til at gennemføre den helt. Den indledende analyse er grundlæggende relevant, men forslagene til handling er stort set blot en beskrivelse af et emne. Hvor de foreslår handling, er de ofte vage, og der er praktisk talt ingen angivelse af ressourcer eller tidsplan for strategiens gennemførelse. Kommissionens meddelelse indeholder f.eks. en god analyse af de forandringer, der sker som følge af den stigende feminisering af samfundet og konsekvenserne af en aldrende befolkning, men foreslår så godt som intet i retning af handling.
Vi opfordrer derfor i betænkningen til at udarbejde en handlingsplan med tidsmæssige forpligtelser for alle væsentlige forslag, således at en sådan plan kan vedtages af Parlamentets Udvalg om Beskæftigelse og Sociale Anliggender i god tid inden Det Europæiske Råds forårsmøde i 2003, hvorefter den kan underkastes en årlig kontrol via resultattavlen for den social- og arbejdsmarkedspolitiske dagsorden som anbefalet af Rådet. Parlamentet og de rådgivende udvalg skal også inddrages i denne kontrol.
Dette er et vigtigt punkt, og jeg ved, at kommissæren hører efter. Jeg opfordrer hende til i aften at give en klar tilkendegivelse om, at der vil komme et positivt svar på opfordringen. I modsat fald har jeg mandat til at anmode om at få betænkningen henvist til fornyet behandling i udvalget, hvor den vil blive omformuleret, således at den afviser Kommissionens strategi.
Det andet større horisontale emne er manglen på ressourcer. I 1992 arbejdede omkring 130 embedsmænd i Europa-Kommissionen med sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen. I dag er der kun 24 ansatte, der arbejder med dette område. Man kan diskutere det præcise antal, men kommissæren kunne være enig i, at der er sket en drastisk nedskæring i antallet af ansatte, der arbejder med dette område.
Dette er tydeligvis ikke det grundlag for den dynamiske og proaktive administration, som ville være nødvendig for at gennemføre strategien, og som skal være i stand til at reagere på et politisk miljø i forandring, alt imens den fortsætter med at overvåge og føre kontrol med gennemførelsen af gældende lovgivning og politiske foranstaltninger. Det er yderst vigtigt, at denne tendens bliver vendt, og at der bevilges tilstrækkelige ressourcer til dette politiske område inden for Kommissionen.
Det tredje større horisontale emne i betænkningen understreger manglen på balance mellem lovgivningsmæssige og ikke-lovgivningsmæssige instrumenter. Det ligger mig på sinde, at udviklingen af ikke-lovgivningsmæssige instrumenter ikke ses som et alternativ til at vedligeholde og forbedre fællesskabslovgivningen om sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen. Der gives specifikke eksempler på huller og mangler i den gældende retlige ramme, som der skal tages fat på, og hvor brede tilgange til lovgivning frem for ad hoc-lappeløsninger, vil være af yderste vigtighed for både eksisterende og nye risici.
Hvad angår specifikke punkter og forslag i betænkningen, er der ikke tid til at behandle dem alle, så jeg vil nøjes med at fremhæve et par stykker af dem. Vi lægger i betænkningen vægt på, at det, i betragtning af hvor meget vanskeligere sundhed og sikkerhed er i små og mellemstore virksomheder, er beklageligt, at Kommissionen stadig ikke har lanceret et flerårigt program rettet mod SMV baseret på Bilbao-agenturets to års forberedelser på Europa-Parlamentets initiativ. Kommissionen støttede et sådant program under den europæiske social- og arbejdsmarkedspolitiske dagsorden, som blev vedtaget i Nice. Det ville muliggøre forsøg, analyser og formidling af vellykkede tiltag på dette vigtige område. Jeg håber inderligt, at Kommissionen nu reagerer positivt.
Hvad angår nye risici, håber jeg, at Kommissionen vil se på behovet for nye love på områder som f.eks. mobning på arbejdspladsen, hvilket Parlamentet for nylig opfordrede til. Ligeledes håber jeg, at det i forbindelse med skader som følge af gentagne spændinger vil revidere direktivet om sikkerhed og sundhed i forbindelse med arbejde ved skærmterminaler, som ikke engang nævner computermusen, og direktivet om manuel håndtering af byrder. Forhåbentlig vil Kommissionen gå endnu længere og acceptere vores opfordring til at udarbejde et bredt direktiv om arbejdspladsens ergonomi.
Betænkningen fremhæver også nogle eksisterende direktiver, som trænger til at blive revideret. Kommissionen har både brug for bistand og ressourcer for at tackle den opgave. I lyset af den nyttige udtalelse fra Udvalget om Kvinders Rettigheder og Lige Muligheder opfordrer betænkningen til at inddrage kønsaspektet i strategien og fremhæver en række specifikke opgaver, der skal tages fat på. Vi fremhæver også benchmarking, men understreger, at en vellykket fremgangsmåde vil kræve ikke blot mere sammenlignelige og pålidelige data, men også et harmoniseret system for definitioner, registrering og indberetning af erhvervsskader og -sygdomme.
Som afsluttende bemærkning vil jeg sige, at vi i betænkningen også tilslutter os forslaget om at kodificere og forenkle den gældende fællesskabslovgivning på dette område, hvis blot det ikke er kodesprog for deregulering for dereguleringens egen skyld. Jeg beskylder ikke Generaldirektoratet for Beskæftigelse, Sociale Anliggender og Arbejdsmarkedsforhold for det, men der er kræfter andre steder i Kommissionen, som har tendens hertil. Jeg gik endog så langt i udvalget som til at foreslå at stille et fælles ændringsforslag sammen med hr. Bushill-Matthews. Det gik ud på, at gennemgangen af lovgivningen skal anvendes til at fremskynde forenklingen af lovgivningen og ophævelse, hvis den er overflødig. Ingen af de tilstedeværende burde have interesse i at bibeholde overflødig lovgivning eller i at gøre lovgivningen kompliceret i stedet for så let som mulig at forstå og gennemføre.
Jeg håber, at kommissæren kan give os de nødvendige forsikringer med hensyn til handlingsplanen.

Diamantopoulou
. (EN) Hr. formand, jeg vil takke hr. Hughes og især Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender for det tætte samarbejde. Kommissionens meddelelse om tilpasning til ændringerne i arbejdslivet og i samfundet: en ny fællesskabsstrategi for sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen 2002-2006 er en strategi for sundhed og sikkerhed for den nævnte periode.
Det er en ny strategi, som omfatter nogle nøgleelementer. De vedrører arbejdets kvalitet og behovet for at kombinere en række forskellige politiske instrumenter såsom lovgivning, den sociale dialog, progressive foranstaltninger og bedste praksis, virksomhedernes sociale ansvar og økonomiske incitamenter. Grundlaget for analysen er selvfølgelig, at emner vedrørende sundhed og sikkerhed er forbundet med konkurrencedygtighed, og der er altid omkostninger, når vi tilsidesætter socialpolitik.
Hovedpunkterne i meddelelsen er følgende. For det første, og det vil jeg gøre klart, er det ikke kun et forslag fra Kommissionen, men også en fællesskabsstrategi, hvilket gør det nødvendigt at inddrage alle de europæiske partnere, herunder på politisk niveau de europæiske nationale og regionale myndigheder. På operationelt niveau vedrører det arbejdsmarkedets parter, og på tjenesteydelsesniveau vedrører det alle institutioner, der har med sundhed at gøre, forebyggelsestjenester og forsikringsorganisationer.
Et meget interessant punkt i Kommissionens meddelelse er spørgsmålet om, hvordan vi kan udvikle forebyggelseskulturen. Der er selvfølgelig en række prioriteter i forbindelse med behovet for at styrke vores evne til risikokontrol og behovet for bedre lovgivning. Jeg er helt enig i, at der er behov for forenkling og kodificering, som er en af forpligtelserne i Kommissionens strategi. Der er også behov for samarbejde mellem Kommissionen og de nationale myndigheder om gennemførelsen af strategierne og samtidig for samarbejde på internationalt niveau. Jeg har forsøgt at beskrive hovedpunkterne i meddelelsen kort, fordi jeg tror, at hvis jeg svarede på hr. Hughes' specifikke bemærkninger, ville det medføre en mere interaktiv debat.
Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender har stillet en række specifikke forslag. Kommissionen har arbejdet på og overvejet mange af dem. Nogle af forslagene kunne måske undersøges nærmere. Mere konkret kunne vi med hensyn til tidsplanerne og beskrivelsen af aktiviteterne, gøre dette på et møde med Beskæftigelsesudvalget, hvor vi kan diskutere aktiviteterne og forslagene i strategien individuelt, særlig de fem punkter, som hr. Hughes omtalte.
For det første er der spørgsmålet om små og mellemstore virksomheder, som er blevet rejst i betænkningen. De kender problemerne med Safe-programmet. Takket være Parlamentet har vi nu et særligt budget i Bilbao til små og mellemstore virksomheder, og vi kan drøfte gennemførelsen af dette projekt og tidsplanen nærmere.
Der er lavet en analyse af lovgivning om stress. Vi har indledt den første høringsfase. Igen kan vi være mere afgrænsede. Det samme gælder forslaget til et direktiv om arbejdspladsens ergonomi og spørgsmål vedrørende direktivet om manuel håndtering af byrder. Analysen er på vej. Vi kan være mere konkrete, hvad angår tidsplanen for undersøgelsen, og træffe bindende dispositioner for, hvornår og hvordan vi iværksætter den første høringsfase.
Dernæst er der spørgsmålet om kvinder. Det er vi fuldstændig enige om. Ligestillingsaspektet er et grundlæggende princip i alle aktioner i strategien. Hvad angår benchmarking, har De ret i, at vi eventuelt kunne finde en bedre måde at styrke proceduren på. Betænkningen nævner især behovet for at tilskynde medlemsstaterne til at anvende benchmarking på dette område, men måske kan vi diskutere det sammen for at finde ud af, hvordan det kan gøres mere konkret. Vi kan eventuelt diskutere det med medlemsstaterne og anmode dem om at definere faste mål. Derefter kunne der udfærdiges en rapport, der viser, hvilke fremskridt de gør. Det kan ikke gøres til en forpligtelse - vi kan ikke forpligte medlemsstaterne til at gøre det - men vi kan eventuelt fremlægge det på en mere organiseret måde for at finde ud af, hvordan man fremmer benchmarking.
Til sidst vil jeg knytte en bemærkning til forenkling og kodificering. Vi arbejder på en komplet vurdering af lovgivningen om sundhed og sikkerhed, hvilket er en af hovedforpligtelserne i strategien. Det er ikke en let opgave, men det endelige mål er at forenkle bestemmelserne, undersøge, om der er overensstemmelse og derefter kodificere dem. En af forpligtelserne er at kodificere direktivet om sundhed og sikkerhed.

Evans, Jillian (Verts/ALE)
Hr. formand, på vegne af Udvalget om Kvinders Rettigheder og Lige Muligheder hilser jeg meddelelsen om en ny fællesskabsstrategi for sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen velkommen. Jeg vil især lykønske hr. Hughes med hans betænkning. Som han sagde, har jeg været meget tilfreds med samarbejdet mellem vores udvalg om dette emne og især samarbejdet med ordføreren, som har sikret, at holdningerne i Udvalget om Kvinders Rettigheder fuldt ud er indarbejdet i betænkningen.
Det er vigtigt, for selv om mænd oftere bliver ofre for alvorlige arbejdsulykker, er kvinder tilbøjelige til at lide i længere tid af arbejdsrelaterede sygdomme. Voksne kvinder får mindre faglig uddannelse end deres mandlige kolleger. Derfor er det så vigtigt, at der eksisterer en kønsopdelt statistik om arbejdsrelateret dårligt helbred og ulykker for fuldtids- og deltidsbeskæftigelse og midlertidig beskæftigelse. Kommissæren var enig i, at kønsaspektet skal integreres i fællesskabsstrategien, således at man tager fat på spørgsmål såsom virkningen af den dobbelte arbejdsbyrde ved lønarbejde og det personlige ansvar samt emner som mobning på arbejdspladsen. Hvis kønsaspektet ikke integreres i politikker og praksis for risikovurdering og arbejdspladsens udformning, vil kvinder fortsat ikke have adgang til visse erhverv og sektorer.
Der er behov for en evaluering af de gældende love om sundhed og sikkerhed, således at vi kan identificere problemområder og derved gøre den fremtidige lovgivning mere effektiv. F.eks. skal husassistenter og hjemmearbejdere, som omfatter mange kvinder, beskyttes, ligesom kvinder i landbruget og medhjælpende ægtefæller i små familievirksomheder.
Jeg kan fuldt ud tilslutte mig ordførerens bemærkninger om manglen på ressourcer i Kommissionen til at beskæftige sig med sundheds- og sikkerhedspolitik og især behovet for en detaljeret omkostningsberegnende handlingsplan og en stram tidsplan til forbedring af lovgivningen på dette meget vigtige område. Jeg støtter betænkningen.

Pérez Álvarez (PPE-DE).
Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, jeg vil indlede med at lykønske Kommissionen og ligeledes ordføreren, ikke blot med det fremragende arbejde, men også med hans holdning til de ændringsforslag, der er blevet stillet.
Mens den sociale dialog skal være et effektivt instrument til bekæmpelse af den svøbe, som arbejdsulykker er, har den politiske dialog i de tværpolitiske grupper givet sig udslag i en forbedring af en allerede glimrende betænkning.
Jeg har ind imellem hørt, at virkeligheden er barsk, og at man ikke kan tage stilling til tal. Men vi kan godt tage stilling til de forhold, hvorunder begivenhederne udspiller sig, og til de forhold, som begivenhederne afspejler. Og hvad angår sundhed på arbejdspladsen i EU, er sandheden den, uden at jeg vil male fanden på væggen, at der i 1999 var 5.500 ulykker med dødelig udgang, 4,8 millioner ulykker, som resulterede i uarbejdsdygtighed i mere end tre dage, 500 millioner tabte arbejdsdage på grund af ulykker og helbredsproblemer, betaling af erstatninger, og det værste er, at næsten 350.000 mennesker måtte skifte arbejde eller arbejdsplads - ca. 300.000 med en eller anden grad af invaliditet - og 15.000 vil aldrig få et nyt arbejde.
Desuden er der sket en foruroligende stigning i antallet af ulykker i nogle af Unionens medlemsstater, og forud for udvidelsen er der en enorm bekymring over situationen i de lande, der - ikke længere i fremtiden, men meget snart - tiltræder Unionen med en gennemsnitlig erhvervsulykkesfrekvens, som er højere end gennemsnittet i EU, hvilket ganske vist kan forklares ud fra forskellige synsvinkler og også ud fra, hvor udbredte højrisikosektorerne i de lande er.
Fru kommissær, der er ingen tvivl om, at dette er udvidelsens svageste punkt. I Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder står der i artikel 31, stk. 1, at enhver arbejdstager har ret til sunde, sikre og værdige arbejdsforhold. Et af de mål, der blev fastlagt på topmødet i Lissabon - og gentaget i Barcelona - var, at der skal skabes flere og bedre job, og det bedre skal ikke blot bestå i bekæmpelse af usikkerhed, men også i sikrere arbejdspladser.
Derfor mener jeg, at strategiens tredobbelte aspekt er korrekt. Den samlede tilgang fra erhvervsmæssige kvalifikationer til arbejdstid, fra den demografiske udvikling, fra den almindelige udvikling i økonomien til udviklingen i den erhvervsaktive befolkning, idéen om, at et sundt og sikkert arbejdsmiljø og en sund og sikker arbejdstilrettelæggelse udgør præstationsfaktorer for økonomien som helhed og virksomhederne i særdeleshed, og navnlig forebyggelseskulturen over for risici.
På grund af den pr. definition iboende risiko ved arbejde er det nødvendigt at gøre en konstant, vedholdende indsats. Det vil være påkrævet at anvende alle de midler, som det såkaldte sociale regelværk tillader, fra rammedirektivet til bestemmelserne i chartret om grundlæggende rettigheder. Beskyttelsen vil derfor, som det er blevet sagt her, kræve hele samfundets fælles indsats: erhvervsledere, arbejdstagere, offentlige forvaltninger og borgere. En ægte fælles indsats.
Men uden bevidstgørelse, uden uddannelse af arbejdstagere og sundhedsansvarlige, uden horisontale forebyggelsespolitikker, uden en forebyggelseskultur - som kommissæren sagde - og uden tilstrækkelig information vil lovgivningsmæssige beslutninger være meget lidt værd. Forenklingen skal være velkommen, når den kommer og er mulig, men den vil være utilstrækkelig uden bevidstgørelse. På baggrund af den risiko vover jeg at sige, at handling ikke er nok, der kræves stædighed.
Forebyggelseskulturen skal være vedholdende til det kedelige. Med nye standarder, når de er nødvendige, med flere materielle og menneskelige ressourcer, med specifikke aktioner i sektorer og virksomheder med ulykkesfrekvenser over gennemsnittet, med overvågning af de forskellige planer, med udveksling af bedste praksis og med forebyggelse af nye risici.
De europæiske borgeres sikkerhed, sundhed og værdighed står på spil.
Thorning-Schmidt (PSE).
Hr. formand, som det fremgår af kommissærens ord i aften, er vi sjældent uenige med Kommissionen om den retning, vi alle bør følge, når vi taler om arbejdsmiljø. Vi er alle sammen bekymrede for, at alt for mange mennesker får varige fysiske skader ved at passe deres arbejde. Hvad der måske er værre, på en lang række områder er der faktisk ikke sket en forbedring af arbejdsmiljøet i EU. Det er på den baggrund, fru kommissær, at vi havde håbet, at Kommissionen havde været mere ambitiøs i arbejdsmiljøstrategien og i hvert fald, når det handler om dens opfølgning. Jeg havde håbet, at vi idag kunne få lovning på mere end bare tidsplaner for de forskellige aktiviteter.
Som ordførerne har fremhævet, er situationen på arbejdsmiljøområdet den, at der siden 1992 er skåret voldsomt ned på de ressourcer, som Kommissionen har til rådighed på området. Jeg er klar over, at man kan beregne det på forskellige måder, men sagen er, at pengene ikke passer. Der er tale om nedskæringer i en tid, hvor arbejdsmiljøproblemer er blevet mere komplicerede og mere omfattende, og hvor vi rent faktisk står over for nye arbejdsmiljøproblemer. Vi skal arbejde med forskellige værktøjer, vi skal kigge på forebyggelse, og vi skal hjælpe de nationale myndigheder. Der er mange meget komplicerede opgaver, som skal løses, og de udfordringer, vi står over for i form af direktiver, kan ikke rummes inden for en tre minutters tale. Vi ved, at arbejdsmiljøproblemer kan risikere at blive et kvindeproblem, som også Evans har gjort opmærksom på. Vi ved, at de små og mellemstore virksomheder kræver særlig opmærksomhed. Der er et tvingende behov for et direktiv om hele muskel- og knogleproblematikken. Stress og mobning kræver fælles handling, og vi ved også, at der måske er behov for en generel anerkendelse af erhvervssygdomme i et minimumsdirektiv.
I lyset af alle de tiltag, som vi alle anser for nødvendige, er det nok vores største skuffelse, at Kommissionen ikke agter at følge denne strategi op med en egentlig handlingsplan. Når Kommissionen siger, at den gerne vil være med til tidsplaner, må vort svar være, at det bør gøres endnu mere forpligtende, og vi må foreslå, at der rent faktisk skrives en egentlig handlingsplan. Når Kommissionen er enig i, at vi skal have tidsplaner, og at vi skal gøre det mere forpligtende, vil den forhåbentlig i slutningen af denne debat, hvor der formentlig er flere, der vil kræve en handlingsplan, forklare os, hvorfor den ikke tager skridtet fuldt ud og går videre med denne strategi og lægger en egentlig handlingsplan. Vi ved jo, at den bliver mere forpligtende for Europa-Parlamentet, Kommissionen og ikke mindst medlemsstaterne. Jeg håber, at vi kan komme videre. Vi trænger til en handlingsplan på arbejdsmiljøområdet.

Lynne (ELDR).
Hr. formand, selv om jeg kan tilslutte mig nogle af punkterne i hr. Hughes' betænkning, særlig forslaget om forenkling af den gældende fællesskabslovgivning og bedre kontrol, beklager jeg meget, at mine ændringsforslag om en samlet konsekvensundersøgelse ikke blev vedtaget i udvalget. Min gruppe blev enig om, at jeg skulle stille ændringsforslagene igen i plenarforsamlingen, men desværre var ingen andre grupper rede til at indlede processen.
Der bør kun indføres lovgivning, når vi kan påvise, at der er behov for den, i stedet for bedste praksis eller udveksling af bedste praksis. Vi skal først sikre, at gældende lovgivning på det pågældende område gennemføres i hele EU.
Dernæst skal vi, som jeg allerede har sagt vedrørende en samlet konsekvensundersøgelse, få foretaget en vurdering af virkningerne for hver medlemsstat, der inddrager konsekvenserne for erhvervslivet og arbejdsstyrken. Desværre ligner Kommissionens konsekvensundersøgelser efter min mening ofte nærmere forklarende erklæringer end samlede konsekvensundersøgelser. Vi skal først og fremmest have tidssvarende videnskabeligt og lægeligt bevis på sikkerheds- og sundhedsområdet for at påvise behovet for en sådan lovgivning.
Tag eksemplet med direktivet om rystelser. Jeg fik en hel masse dokumenter fra Kommissionen. ISO standard-rapporten, som var den eneste tidssvarende rapport, fastslog faktisk, at der ikke var nogen kvantitativ forbindelse mellem fysiske rystelser og lændesmerter, men vi stillede alligevel forslag til lovgivning. Jeg går ind for EU, men vi indfører mere og mere lovgivning uden at påvise det egentlige behov for den. Dette bringer EU i miskredit.
Selv om vi har brug for noget af den lovgivning, som hr. Hughes har foreslået i betænkningen, og som Kommissionen har foreslået, er ELDR-Gruppen, såfremt der ikke er garanti for, at der bliver foretaget en passende uafhængig konsekvensundersøgelse, nødt til at undlade at stemme ved afstemningen i morgen.

Schmid, Herman (GUE/NGL).
Hr. formand, jeg er meget positivt indstillet over for hr. Hughes' betænkning. Teksten er meget klar. Han er dybt bekymret over, at der sker så lidt, og han fremsætter en lang række forslag af lovgivningsmæssig såvel som ikke-lovgivningsmæssig karakter, der skulle kunne forbedre situationen. Jeg er sikker på, at han vil få støtte fra hele Den Europæiske Venstrefløjs Fællesgruppe/Nordisk Grønne Venstre til alt dette.
Samtidig kommer han også ind på gennemførelsen og problemerne med at få det hele til at fungere i praksis. Jeg mener, at vi bør tale mere direkte i denne sammenhæng. Der er tale om en konflikt. Vi taler om dialog og samarbejde, men det er i virkeligheden en konflikt. Virksomhederne er nødt til at presse omkostningerne og overskudsmarginen i konkurrence med andre virksomheder. Der skal skæres et eller andet sted. Sundhed og sikkerhed koster penge. Vi får ikke ordentlig sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen, hvis ikke fagforeningerne er stærke nok til at lægge pres på virksomhederne. Sådan er omstændighederne ved konflikten, der er en del af vores system. Det må vi på en eller anden måde erkende, hvis vi ønsker bedre sundhed og sikkerhed på arbejdspladserne. Lovgivningsmæssige og ikke-lovgivningsmæssige metoder fungerer i de tilfælde, hvor der er arbejdstagerorganisationer, der kan udnytte de love, henstillinger og retningslinjer, vi udfærdiger. Sådan er virkeligheden.
Vi bør måske diskutere, om der er behov for at styrke arbejdstagerorganisationerne, f.eks. ved at styrke fagforeningernes rettigheder. Der er måske behov for at styrke mulighederne for at få juridisk bistand i konflikter. Øget ekspertbistand kan også overvejes. I 1800-tallet, da der ikke fandtes stærke fagforeninger, hjalp fabriksinspektørerne arbejderne. I Østeuropa er der måske behov for arbejds- og fabriksinspektører af den type, der fandtes i Det Forenede Kongerige i 1800-tallet. Vi bør måske præcisere over for kandidatlandene, at strejkeretten er en del af det regelværk eller den gældende fællesskabsret, som de forventes at indføre.

Bouwman (Verts/ALE).
Hr. formand, kommissær, hr. Hughes, efter min mening er det udmærket, at der udarbejdes gedigne betænkninger. Jeg kan især tilslutte mig hr. Hughes' betænkning. Jeg har engang hørt ham sige, at han fandt analysen i Kommissionens meddelelse solid, men at udformningen af detaljer lod noget tilbage at ønske.
Jeg mener, at jeg så det i dagens EU-betænkninger. Efter min mening er analysen tilfredsstillende men bestemt ikke solid af den simple grund, at der findes langt bedre fremgangsmåder i Europa end dem, der er beskrevet i dette dokument. Jeg er specielt interesseret i velvære på arbejdspladsen. Dybest set er lovgivningen om sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen en solid lovgivning. Den handler om vibrationer, støj osv. I Nederlandene er der f.eks. forsket meget i, hvordan man skal fortolke velvære på arbejdspladsen. Det dækker aspekter, der omfatter organisationer, og aspekter, der også kan få eftervirkninger på et senere tidspunkt i form af kumuleret belastningsskade, stress eller mange andre former for manglende velvære.
En række af disse elementer er nævnt i Kommissionens dokument i forbindelse med investering i kvalitet, men dette aspekt fik en brat ende med de indikatorer, som belgierne senere udviklede. Det er beklageligt, at der ikke er blevet gået mere i dybden med dette emne, da forslagene faktisk var en slags tilfældig samling af forskellige punkter. De kliniske billeder og problemerne med velvære har været kendt i lang tid, og alligevel er der endnu ikke sat nogen dato for disse forslag. Jeg vil således atter tilslutte mig hr. Hughes' beskrivelse af problemerne, og jeg håber også, at han har den moralske habitus til at trække sin betænkning tilbage, hvis Kommissionen ikke forpligter sig til at løse de problemer, der knytter sig til nedskæringen af personalet, balancen mellem lovgivningsmæssige og ikke-lovgivningsmæssige foranstaltninger - hvilket efter min mening stadig mangler - samt først og fremmest manglen på en handlingsplan med en tidsramme som opbakning.

Bushill-Matthews (PPE-DE).
Hr. formand, Kommissionens meddelelse om sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen er et godt dokument. Det understreger vigtigheden af sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen, behovet for at udvikle forebyggelseskulturen og sikre en bedre anvendelse af eksisterende lovgivning. Jeg kan fuldt ud tilslutte mig alt dette. Problemet fremstilles som følger: Forebyggelseskulturen i EU-direktiverne er endnu ikke blevet helt forstået, og den er heller ikke anvendt effektivt. Det er jeg enig i. Det indrømmes i meddelelsen, at folk generelt ser fællesskabslovgivningen som urimelig indviklet og uklar, og det foreslås, at den forenkles og rationaliseres. Det kan jeg også tilslutte mig.
Jeg havde håbet, at Parlamentet ville have fundet det passende at vedtage disse forslag fra Kommissionen, men ordføreren er gået i den modsatte retning. Han hævder, at fordi Kommissionens personale er blevet skåret ned med omkring 40% af niveauet i 1992, medfører det meget lavere prioritet i Kommissionen. Det er noget vrøvl. For nogle mennesker fører alle veje imidlertid altid til den sædvanlige socialistiske løsning med flere penge, flere ansatte og mere regulering.
Jeg bemærkede, at ordføreren elskværdigt omtalte vores fælles ændringsforslag, som var det store højdepunkt under udvalgsbehandlingen. Måske kan det blive højdepunktet i betænkningen. Vores kolleger håber sikkert, at dette er begyndelsen på et storartet nyt partnerskab, men jeg har en formodning om, at de nok kommer til at vente lidt længere på at se det blomstre. Vi håber sammen på, at der sker fremskridt.
I mellemtiden vil ordføreren udvide rammedirektivets rækkevidde og anvende det til at foreslå ny lovgivning om mobning på arbejdspladsen og et nyt direktiv om arbejdspladsens ergonomi, styrke direktivet om sikkerhed og sundhed i forbindelse med arbejde ved skærmterminaler og ændre direktivet om manuel håndtering af byrder. Alt dette fremgår allerede af den første side af hans henstillinger.
Vi har ikke brug for flere direktiver. Jeg vil påstå, at hans konklusioner er forkerte, fordi hans analyse er forkert. Den britiske konservative delegation stemmer imod betænkningen, og vi bliver ikke de eneste.
Jeg kan tilføje, at Irland lige har stemt for at optage ansøgerlandene i EU. Hvis ansøgerlandene læste Hughes-betænkningen, ville de måske ikke være medlem.

Jensen (ELDR).
Hr. formand, jeg vil takke Kommissionen for en god rapport. Jeg vil også takke hr. Hughes for hans understregning af, at det er vigtigt, at der sættes fokus på implementering af lovgivningen. Danske arbejdsgivere påstår ofte, at de skal overholde arbejdsmiljøreglerne i modsætning til situationen i mange andre lande. Jeg er ærlig talt træt af at skulle lægge øre til det, uden at jeg af et ærligt hjerte kan modsige dem. Jeg vil gerne kunne dementere sådanne påstande i fremtiden. Derfor er det vigtigt, at vi får mere fokus på den praktiske gennemførelse af arbejdsmiljølovgivningen, så der reelt skabes et godt og sikkert arbejdsmiljø på alle arbejdspladser i EU.
Når det er sagt, skal vi også nøje overveje med hvilken regulering vi bedst sikrer arbejdsmiljøet. Lovgivning er ikke altid den rigtige vej at gå. Nogle gange er erfaringsudveksling, uddannelse og udvikling af den sociale dialog en bedre vej til forbedringer. Et godt eksempel er bekæmpelse af stress og mobning. Stress og mobning er problemer, der kun kan løses gennem bedre samarbejde på den enkelte arbejdsplads. Derfor mener jeg også, at bekæmpelse af stress og mobning er en sag for arbejdsmarkedets parter.

Ainardi (GUE/NGL).
Hr. formand, fru kommissær, selv om EU har bidraget til at forbedre lovgivningen vedrørende sundhed på arbejdspladsen, må man alligevel erkende, at situationen er blevet værre i en række medlemsstater og i en række sektorer. Betænkningen fra vores kollega, hr. Hughes, lægger berettiget vægt på tre vigtige punkter, nemlig mangel på ressourcer, manglende handlingsplan og manglende forhold mellem de lovgivende og de ikke lovgivende instrumenter. I betænkningen anmodes der derfor om en forenkling af fællesskabslovgivningen, en bedre anvendelse i medlemsstaterne, en bedre hensyntagen til kønsspørgsmålene og til virksomhedens ansvar, indførelsen af nye instrumenter og konkrete svar vedrørende ansøgerlandenes situation.
Betænkningen lægger vægt på, at det er nødvendigt, at der udarbejdes en detaljeret plan, der indeholder finansielle forpligtelser, en præcis tidsplan for hvert enkelt forslag og midler til kontrol af, at det gennemføres. I betænkningen understreges ligeledes og meget kraftigt - hvilket jeg glæder mig over - at det er nødvendigt at integrere det kønsspecifikke aspekt i de foranstaltninger, der skal træffes. Kvinderne er for størstedelens vedkommende de lavest lønnede og har de mest usikre stillinger, og de lider i højere grad under psykologisk eller seksuel chikane. Endelig skal sikkerheden og sundheden for gravide kvinder forbedres væsentligt samt for de kvinder, som vil få eller har fået børn i en ung alder.
Jeg vil også gerne lykønske hr. Huges med hans betænkning, som jeg støtter fuldt ud.
Stauner (PPE-DE).
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, teknisk og sundhedsmæssig beskyttelse af arbejdstagerne er ved siden af reglerne om fri bevægelighed et entydigt arbejdsfelt for EU med et entydigt retsgrundlag. Det er nødvendigt at udstede minimumsbestemmelser på dette område for at undgå, at konkurrencefordele i det indre marked i Europa så at sige kan opnås på bekostning af den arbejdende befolkning. Derfor er det også positivt, at Kommissionen gør sig tanker om fremtiden og fastsætter nogle centrale områder.
De centrale områder bør - og det kommer godt til udtryk i den foreliggende betænkning - især være kvinder og handicappede. Jeg er imidlertid mere reserveret over for bestræbelser, som i en bred fortolkning af retsforskrifterne vil indføre europæiske regler i alle mulige aspekter af arbejdslivet. Også på dette område skal der stadig være et spillerum for nationale særegenheder og selvstændighed.
Vi står i sandhed over for store forandringer i arbejdslivet i Europa. Der bliver stadig færre arbejdstagere i klassisk forstand. De såkaldte atypiske ansættelsesforhold tager til, og jeg kan ikke sige mig fri for den mistanke, at vi i mangel på løsninger på de virkelige problemer producerer mere og mere papir og hensigtserklæringer, som er til meget lidt gavn for arbejdstagerne på deres konkrete arbejdsplads. Det forekommer mig at være en kendsgerning - hvad enten det nu skyldes den meget omtalte globalisering eller en generel samfundspolitisk udvikling - at beskyttelsen af arbejdstagerne er dalende, at arbejdets position som produktionsfaktor bliver svagere, og at arbejdstagernes behov for beskyttelse også eller netop på grund af den europæiske integration sakker agterud. Derfor skal opretholdelsen af status quo i de konkrete arbejdsmiljøbestemmelser have større opmærksomhed.
Det beskyttelsesniveau, som vi har opnået som et fælles europæisk gode, skal bevares og også gennemføres i kandidatlandene, og ikke kun på papiret, men i virkeligheden. Vi ved alle, at papir er tålmodigt, også og netop i Europa. Men den beskyttelse af arbejdstagerne, som vi har opnået, er kernen i den sociale dimension i dette Europa, som fortsætter med sin integration. Det opfatter arbejdstagerne som en positiv udvikling, i langt højere grad, tror jeg, end beskæftigelses- og andre strategipapirer.

Cauquil (GUE/NGL).
Hr. formand, ordføreren konstaterer selv, at på trods af de flotte erklæringer om at det er bydende nødvendigt at beskytte arbejderne, fremmer de midler, der er iværksat til dette formål, ikke dette, men får det tværtimod til at gå tilbage.
Men selv om Kommissionens midler blev skærpet, hvad ville den så stille op imod de store virksomheders stræben efter profit, som afspejles ved reducering af antallet af ansatte og derved en stigende arbejdsbyrde for dem, som bliver tilbage på arbejdet, ved at der spares på sikkerheden, og ved at usikkerheden bliver gældende for alle også for underleverandører og løst ansatte, som tvinger de dårligt betalte medarbejdere ud i situationer, som de ikke er forberedt på?
Bare i et land som Frankrig dør næsten 800 personer hver år som følge af arbejdsulykker, og flere tusinde får skader for livet. Næsten alle disse ulykker kunne have været undgået, hvis midlerne til det bliver bevilget, det vil sige hvis de fine aktionærer skærer ned i deres dividender.
Hvis ikke virksomhedsejerne forpligtes til at overholde arbejdernes sikkerhed og sundhed, i stedet for at prioritere fortjenesten højere, vil selv de bedste beslutninger forblive skrøbelige taler.
Purvis (PPE-DE).
Hr. formand, selvfølgelig ønsker vi alle sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen både arbejdsgiverne, de ansatte og aktionærerne. Hvad nytter det, hvis vi har sundhed og sikkerhed, men intet arbejde? Der er et problem, og der er en udfordring. Der er en hæderværdig tradition i den lange kampagne og kamp for at sikre acceptable standarder for sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen. Dette begyndte for længe siden med industriens gennembrud. Det befriede børn fra hårdt manuelt arbejde i minerne og på fabrikkerne, og det beskytter stadig arbejderne mod undgåelige ulykker og sygdomme. Og det er ikke slut endnu.
Der sker stadigvæk uacceptable ulykker på gårde og i fabrikkerne. Så sent som sidste måned døde en ung ægtemand og familiefar på en gård ved siden af min i Skotland, fordi han hang fast i en kartoffelhøstmaskine. Vi skal gøre alt, hvad vi kan, og fortsætte med at kæmpe for at undgå sådanne tragedier. Vores arbejds- og erhvervskultur skal være en sikkerhedskultur, men livet og arbejdet kan aldrig blive risikofrit. Vi kan på ingen måde opnå et sådant utopia og stadig have en arbejdsøkonomi, hvor mænd og kvinder tager hjemmefra hver dag for at tage på arbejde og derved underholder deres familie og støtter landets økonomi.
Der skal ikke herske tvivl om, at meningsløst overdrevne restriktioner og bureaukrati kun vil gøre det af med initiativet og de virksomheder, som vores vælgere søger til hver dag for at tjene det daglige brød og skaffe den velstand, som vi alle er afhængige af. Kommissionen har næsten forstået det rigtigt. Man skal anvende den eksisterende lovgivning effektivt og fremme sundheds- og sikkerhedsforanstaltninger som værende til gavn for både erhvervslivet og de ansatte. Hughes-betænkningen går alt for vidt. Dens litani af overdrevne gode intentioner og opfordring til at indføre endnu mere lovgivning sætter de europæiske virksomheders, vores velfærds og vores beskæftigelses fremtid på spil.

Diamantopoulou
Hr. formand, selv om der er forskellige meninger om Kommissionens meddelelse, tror jeg, at vi kan finde balancen.
Som jeg tidligere har sagt, er fællesskabsstrategien for sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen en handlingsplan for hele EU. Vi skal således tage højde for forskellene mellem medlemsstaterne, deres forskellige love og definitioner, EU-traktaten, retsgrundlaget og begrænsningerne i Kommissionens personalebudget.
Der er blevet gjort opmærksom på personalenedskæringerne, men vi har Bilbao-agenturet. Kommissionens tjenestegrene og Bilbao-agenturet har forskellige kompetenceområder, men Bilbao-agenturet yder støtte i form af oplysninger, kampagner, analyser og undersøgelser. Så vi har et meget tæt samarbejde. Under alle omstændigheder kan jeg ikke forpligte mig til at stille mere personale til rådighed, da De alle ved, hvor vanskeligt et spørgsmål, det er.
Det, som vi har foreslået i denne strategi, er realistisk, og Kommissionen kan gennemføre det med de eksisterende personaleressourcer.
Nu vil jeg komme med et par specifikke bemærkninger. Man går altid ud fra, at løsningen på et hvilket som helst politisk problem er lovgivning. Vi accepterer ikke automatisk eller udelukker behovet for lovgivning. Vi siger blot, at i mange tilfælde er det nødvendigt at vurdere situationen for at finde ud af, om en sådan lovgivning er nødvendig.
Fru Lynne satte spørgsmålstegn ved, om denne fremgangsmåde altid var rigtig, og om de eksisterende data eller undersøgelser nødvendigvis var tilstrækkelige til at påvise behovet for lovgivning.
Hvad angår spørgsmålet om fysiske rystelser, foreligger der mange forskellige undersøgelser. Vi har modtaget data fra alle medlemsstater, som viser, at der er et reelt problem. Vi vil analysere dem og derefter stille forslag til en opfølgningsaktion.
Det er ikke kun et spørgsmål om lovgivning. Kommissionens tekst indeholder så mange forskellige emner. Kvalitet blev f.eks. nævnt. Vi er allerede begyndt at samarbejde med Eurostat om harmonisering af bl.a. de forskellige medlemsstaters definitioner. For tiden definerer de ulykker forskelligt, hvilket af og til skaber forvirring. Vi arbejder derfor på at harmonisere de nuværende definitioner. Derefter skal vi arbejde på konkrete indikatorer, som er meget specifikke og skal fremlægges i henhold til en tidsplan.
Benchmarking er blevet nævnt. Jeg talte om det tidligere. Partnerskab er en af hjørnestenene i hele konceptet. I henhold til strategien skal hver af de deltagende parter fremlægge deres egen handlingsplan. Vi har allerede modtaget handlingsplaner fra arbejdsmarkedets parter. Den enkelte medlemsstat og partner skal fremlægge sit eget program.
Vi har allerede arbejdet os igennem emnerne sammen med ansøgerlandene, og der er også konkrete henvisninger og forpligtelser vedrørende disse lande.
Til sidst kan jeg sige, at vi i fremtiden kan arbejde sammen med Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender om at undersøge muligheden for nærmere fastlagte forpligtelser.

Formanden.
Mange tak, fru kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.
Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0326/2002) af Pérez Álvarez for Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender om forslag til Rådets henstilling om anvendelse af lovgivningen om sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen på selvstændige (KOM(2002) 166 - C5-0235/2002 - 2002/0079(CNS)).
Pérez Álvarez (PPE-DE)
Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, i punkt 4 i den betænkning om fællesskabsstrategien for sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen 2002-2006, som vi netop har diskuteret, opfordres der til udvidelse af anvendelsesområdet for rammedirektivet 89/391/EØF - udelukkede grupper af arbejdstagere - herunder arbejde udført af selvstændige.
I henstillingen, som jeg skal forelægge, og Europa-Parlamentet skal diskutere, opfordres der til, at selvstændige også omfattes af den sikkerheds- og sundhedsbeskyttelse, som lønmodtagere får.
Vi tager udgangspunkt i, at personer, som udøver deres erhvervsmæssige beskæftigelse uden at have en ansættelseskontrakt med en arbejdsgiver, som regel ikke er omfattet af fællesskabsdirektiverne om sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen.
Der er faktisk kun tre direktiver, der, ofte flygtigt, berører dem - særligt Rådets direktiv 92/57/EØF om minimumsforskrifter for sikkerhed og sundhed på midlertidige eller mobile byggepladser - og de vedrører selvstændige, der udfører arbejde der, for så vidt som de ved deres aktiviteter kan være til fare for de tilstedeværende arbejdstageres sikkerhed og sundhed. Det vil sige risici foranlediget af den selvstændige, som de ikke beskyttes imod.
Rådets direktiv 92/29/EØF om minimumsforskrifter for sikkerhed og sundhed med henblik på at forbedre den lægelige bistand om bord på skibe er ikke et særdirektiv i henhold til direktiv 89/391/EØF, og det, jeg har sagt om direktiv 92/57/EØF, gælder også for det.
Og i det nyeste direktiv, nemlig Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/45/EF af 27. juni 2001 om ændring af Rådets direktiv 89/655/EØF om minimumsforskrifter for sikkerhed og sundhed i forbindelse med arbejdstagernes brug af arbejdsudstyr under arbejdet, henvises der i en af betragtningerne til selvstændige med en påmindelse om, at de ved anvendelse af arbejdsudstyr risikerer at bringe de ansattes sikkerhed og sundhed i fare, som om den selvstændige kun betragtes som en risikofaktor, men ikke som en, der fortjener at blive beskyttet mod de samme risici, som om han ikke betragtes som en rigtig arbejdstager.
I de fleste medlemsstater er selvstændige ikke dækket af den gældende lovgivning om sikkerhed og sundhed, hvilket har ført til, at beskyttelsesniveauet er meget forskelligt og uensartet.
Foranstaltninger og beslutninger mod risikoen for ulykker har traditionelt været forbundet med begrebet lønmodtager, måske fordi den selvstændige selv skulle tage sig af sin egen sikkerhed og sundhed, et ræsonnement, der er utilstrækkeligt og urimeligt.
Dette gør det nødvendigt med en indsats på fællesskabsniveau for at sikre selvstændige et minimum af beskyttelse mod erhvervsrisici, for, ud over den selvstændige isoleret på en arbejdsplads med en eller flere selvstændige, skaber udviklingen i beskæftigelsesstrukturen, når virksomheder lægger opgaver ud i underentreprise hos meget små virksomheder eller selvstændige, nye problemer med hensyn til sikkerhed på arbejdspladsen: sikkerheden for den selvstændige og lønmodtagere eller selvstændige, som samarbejder med ham. Alle arbejdstagere skal beskyttes.
Den selvstændige udsættes for de samme risici som den ansatte, men manglen på uddannelse og oplysninger kan desuden være årsag til ulykker og skader, der rammer ham og de øvrige lønmodtagere.
Mine damer og herrer, vi står over for et større problem, nemlig problemet med arbejdstilrettelæggelse baseret på anvendelse af arbejdstagere fra vikarbureauer, opdeling af produktionsprocessen og udlægning i enterprise, underenterprise eller til selvstændige samt forskellige former for produktiv decentralisering og eksternalisering i almindelighed.
Efter min og sikkert alle andres opfattelse kan sundhedsbeskyttelse af arbejdstagere ikke afhænge af den juridiske status, som de, der er udsat for risici, har, hvad enten det drejer sig om selvstændige, ansatte eller lønmodtagere. Chartret om grundlæggende rettigheder skelner ikke. Enhver arbejdstager har ret til sunde, sikre og værdige arbejdsforhold, står der i chartret. Hvor loven ikke skelner, bør vi heller ikke gøre det.
Gennemførelsesproceduren er en henstilling, som skal fremme processen, hvis mål er klart, nemlig at de bestemmelser, der gælder for lønmodtagere, også gælder for selvstændige.
Det er klart, at forebyggelseskulturen her får ny betydning. I mange tilfælde må de selvstændige, de meget begunstigede, selv investere i beskyttelsesforanstaltninger, i andre må de selv sørge for at indhente oplysninger og uddanne sig. Uden at ville ind på spørgsmål om ansvar i forbindelse med visse ulykkestilfælde mener jeg, at den konstante og stædige kamp mod ulykker har fået en ny aktør på det kollektive scene: den, der er kendetegnet ved en forebyggelseskultur, hvor hovedpersonerne er arbejdstagerne og myndighederne selv.
Diamantopoulou
Hr. formand, jeg vil gerne takke ordføreren, Pérez Álvarez, for betænkningen og medlemmerne af Parlamentet for deres støtte.
Dette er et vigtigt forslag, der har til formål at beskytte alle arbejdstagere på arbejdspladsen, for som hr. Álvarez ganske rigtigt forklarede - og der er ingen grund til, at jeg gentager hans forklaring - kan man ikke behandle arbejdstagere forskelligt alt efter, hvordan deres arbejde defineres. Formålet med dette initiativ er at sikre det samme beskyttelsesniveau for selvstændige som for ansatte. Medlemsstaterne opfordres til at tage affære på tre måder.
For det første at inddrage selvstændige i sundheds- og sikkerhedslovgivningen på de områder, hvor de nationale retssystemer gør det muligt.
For det andet opfordres medlemsstaterne til at træffe de nødvendige foranstaltninger, så de selvstændige har adgang til information, uddannelse og teknisk støtte, hvad angår forebyggelse af risici. Og for det tredje opfordres medlemsstaterne til at give adgang til relevante sundhedsovervågningssystemer.
Det ser ud til, at de fleste af Deres ændringsforslag vedrører omstændigheder, hvor ansatte og selvstændige arbejder sammen, og jeg er enig i, at disse omstændigheder bør formuleres mere klart i henstillingen. Kommissionen kan derfor acceptere ændringsforslag 1, 3, 5, 6, 8, 10 og 11, og jeg vil gøre alt, hvad jeg kan, for at de også får Rådets accept. Kommissionen kan ikke tilslutte sig ændringsforslag 2, 4, 7, 9, 12, 13, 14 og 15, fordi de enten er omfattet af andre ændringsforslag, eller fordi de kræver, at der udvikles forpligtende lovmekanismer, som dømmer henstillingens effektivitet på forhånd i den første fireårige periode, hvor den skal gælde som pilotforsøg.
Kommissionen ser dette forslag som et vigtigt skridt, der kan bevirke, at lovgivningen bliver til gavn for alle europæere uanset deres arbejdsmæssige status, og derfor også bidrager til det endelige mål, nemlig begrænsning af arbejdsulykker og erhvervssygdomme.

Hughes (PSE).
Hr. formand, jeg vil gerne takke hr. Pérez Álvarez for en skarp og tankevækkende betænkning.
Anvendelsen af lovgivningen om sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen på selvstændige er et vigtigt emne, ikke mindst på grund af det stadigt stigende antal selvstændige, underordnede arbejdstagere, underleverandører eller atypiske arbejdstagere. Når der skabes falske former for uafhængighed og selvstændighed, kan det sætte arbejdstagere i en ansættelsessituation ud over lovgivningens beskyttende ramme. Det er et område, som vi skal tage fat på.
Kommissionen er opmærksom på det, og vi har, som hr. Pérez Álvarez har sagt, gennem samarbejde forsøgt i årenes løb at gøre noget ved det. Udvidelsen i direktivet af arbejdstidsbeskyttelse til vejtransportpersonale, som blev vedtaget ved udgangen af sidste år, dækker selvstændige vognmænd, men kun fordi man har anvendt parallelle retsgrundlag, der dækker både erhvervsmæssig sundhed og sikkerhed og operationel sikkerhed.
Som hr. Pérez Álvarez har understreget i aften, blev spørgsmålet også behandlet inden for rammerne af direktivet om midlertidige og mobile byggepladser, men på en ret begrænset måde. Vi havde derfor brug for en bredere fremgangsmåde, og denne henstilling kan vise sig at være et nyttigt bidrag.
Der er imidlertid andre aktionsmuligheder, såsom en mere generel udvidelse af lovgivningen om sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen til selvstændige som foreslået i ændringsforslag 4 fra hr. Pérez Álvarez. Jeg ved, at Kommissionen finder det vanskeligt. Kommissæren vil sige, at retsgrundlaget i artikel 137 ikke giver hjemmel til det. Hvis henstillingen imidlertid ikke har positiv virkning, må vi alle samles igen for at tage de eksisterende retsgrundlag op til fornyet overvejelse og eventuelt følge den vej, som hr. Pérez Álvarez foreslår i ændringsforslag 7 og 22.
I modsat fald kan man forestille sig de problemer, som vi kommer til at stå over for, f.eks. i forbindelse med det direktivforslag, som vi for tiden behandler, om beskyttelse af arbejdstagere mod farerne ved under arbejdet at være udsat for asbest. Der er store mængder asbest skjult på arbejdspladser, i hjemmene og på skoler og hospitaler. Mange mennesker med ansættelseskontrakter klarer det, og hvis de arbejder for et nedrivnings-, flytte- eller transportfirma, er de dækket.
En hel hær af selvstændige udsættes imidlertid også for asbest, særlig elektrikere, blikkenslagere og tømrere, som støder på asbest i forbindelse med vedligeholdelsesarbejde. Det drejer sig hovedsagelig om selvstændige.
Det er også rigtigt, at selv om der skete en tidobling af antallet af inspektører, kunne de ikke føre tilsyn med hele denne hær af selvstændige på arbejde. De skal kunne tage ansvar for sig selv. De har brug for information, støtte og uddannelse for at forstå, hvilke risici de løber, hvis de skyder genvej. Henstillingen er et meget nyttigt bidrag i denne henseende.

Bouwman (Verts/ALE).
Hr. formand, kommissær, hr. Pérez Álvarez, tak for denne solide betænkning. Jeg vil primært fokusere på et element i denne betænkning, hvor der henvises til Kommissionens tilgang, der hidtil har været relativt forsigtig. Emnet er arbejdsmarkedsrelationer. Alle ved, at de ændrer sig konstant, og når jeg siger konstant, så mener jeg konstant. Som det allerede er blevet sagt fra flere forskellige sider, så omfatter det forskellige former for atypisk arbejde, herunder midlertidigt ansatte, selvstændige, selvstændige uden ansatte, de ægte selvstændige osv., hvoraf mange indfinder sig på arbejdspladsen for at arbejde. Det er ikke blot vigtigt for arbejdstagernes personlige helbred, sikkerhed og velfærd, men også for dem, der er indirekte involveret. Med andre ord er der brug for ændringer, specielt hvis man betragter den gældende lovgivning i de forskellige lande og gør sig det klart, at nogle lande i et vist omfang medtager de selvstændige i lovgivningen om sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen, mens det slet ikke er tilfældet i andre lande.
Kommissionen har valgt en henstilling. Jeg havde foretrukket et stærkere instrument med øjeblikkelig virkning. Grunden er enkel. Vi kan acceptere det faktum, at der planlægges en eller anden form for evaluering om fire år, og at der følger bedre foranstaltninger om nødvendigt, men på den anden side - og jeg vil gerne vende tilbage til det i forbindelse med det forrige emne - på hvilket trin overvåges gennemførelsen af denne lovgivning? På arbejdspladsen og, hvis du er heldig, af arbejdstilsynet. Denne inspektion er imidlertid ofte utilstrækkelig. Den stærkeste gennemslagskraft har arbejdsgiverorganisationerne, fagforeningerne på arbejdspladsen, samarbejdsudvalgene eller andre rådgivende organisationer. De udfører deres arbejde, og uden lovgivning står de meget svagt. Her overser man fuldstændig forholdene mellem arbejdsgivere og arbejdstagere. Det er af afgørende betydning, og derfor vil der være brug for en skrappere lovgivning på dette område, når tiden er inde.

Skinner (PSE).
Hr. formand, det mest overraskende ved dette er måske, at ved afstemningen i udvalget blev henstillingen kun vedtaget med 36 stemmer mod 1. Jeg havde forestillet mig, at noget sådant automatisk ville have opnået enstemmighed under udvalgsbehandlingen. Det er også ret afslørende, at det kun er en henstilling. Som kommissæren ved fra "faldet fra højderne"direktivet, var det tydeligt, at vi havde brug for et meget stærkt politisk budskab for at få dækket de selvstændige. Det er ikke kun byggeindustrien, som rammes af ulykker hver dag. F.eks. er tolkene i båsene rundt omkring os, som ofte er selvstændige og arbejder under meget pressede betingelser, netop de mennesker, som man kunne forvente, at fællesskabslovgivningen skulle beskytte. Som bekendt afholder EU-institutionerne sig fra at indføre sådanne love, der kunne dække en stor del af deres ansatte, så vi vil ikke følge den vej.
Anbefalingen af fællesskabslovgivning om sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen for selvstændige er uden tvivl et kæmpestort fremskridt. Vi bør ikke længere stole på nationale statistikker, der siger, at kun fuldtidsansatte kommer ud for ulykker. Det er selvfølgelig tåbeligt. Hvis man er kristen, kan man kalde det en synd, at så mange mennesker, der deltager i erhvervslivet, ikke får den beskyttelse, som de fortjener, blot fordi de betragtes som selvstændig erhvervsdrivende. Hr. Pérez Álvarez har brugt lang tid på at drøfte sundhed og sikkerhed her i Parlamentet. Jeg er glad for, at han har påtaget sig at udarbejde denne betænkning, da jeg ved, at vi har brug for en forpligtelse fra alle sider af Parlamentet.
Det er af afgørende betydning for de selvstændige at blive omfattet af den lovgivning om sundhed og sikkerhed samt ansættelse, som Kommissionen og Parlamentet foreslår. Alle i Europa skal nyde godt af det samme niveau af beskyttelse.

Thorning-Schmidt (PSE).
Hr. formand, en undersøgelse, gennemført af Bilbao-instituttet, viser faktisk, at de selvstændige erhvervsdrivende rammes hyppigere af arbejdsulykker end arbejdstagere, også når det drejer sig om dødsulykker. Vi ved også, at der er tale om en meget voldsom underrapportering af ulykker, når det drejer sig om selvstændige. En undersøgelse i Storbritannien viser f.eks., at kun 5% af ulykkerne for selvstændige indberettes imod halvdelen for lønmodtagerne. Det er også sådan, at selvstændige er mere udsatte for arbejdsulykker end lønmodtagere på grund af deres begrænsede ressourcer, og måske fordi de ikke skal leve op til disse bestemmelser.
Kommissionen skal derfor have ros for, at den rejser spørgsmålet. Det er klart, at dette skal stoppes. De selvstændige skal ikke kunne køre på frihjul, når det gælder EU-reglerne om arbejdsmiljø. Men vi ville have ønsket, at Kommissionen havde kigget på nogle af de ændringsforslag, som forsøger at gøre henstillingerne mere bindende. Jeg er klar over, at der mangler et traktatgrundlag på dette punkt. Hvis vi nu allesammen er enige om, at det er et problem, at de selvstændige ikke kan omfattes af arbejdsmiljølovgivningen, var det så ikke på tide, at vi forsøgte at ændre traktaterne? Måske skulle det være en opfordring til Kommissionen om at stille et forslag herom i det konvent, der arbejder i øjeblikket.

Formanden.
 Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.
Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0325/2002) af van Hulten for Budgetkontroludvalget om forslag til Kommissionens forordning om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 1605/2002 om finansforordningen vedrørende De Europæiske Fællesskabers almindelige budget (SEK(2002) 0835 - C5-0399/2002 - 2002/0901(CNS)).
Schreyer
. (DE) Hr. formand, hr. ordfører, ærede medlemmer, først vil jeg gerne endnu en gang takke Parlamentet for det intensive og effektive samarbejde om revisionen af finansforordningen vedrørende EU's budget. Kun fordi alle institutioner har samarbejdet så engageret, har det kunnet lade sig gøre, at den nye finansforordning kunne vedtages enstemmigt i Rådet den 25. juni 2002. Den nye finansforordning er jo en fundamental del af Kommissionens reform, og jeg er stolt af, at vi har klaret denne kraftpræstation i 2002. Min ganske særlige tak, det vil jeg gerne understrege, gælder hr. van Hulten og hr. Dell'Alba. Sidstnævnte er her ikke nu, men jeg vil gerne sige det igen her.
Et af de grundlæggende mål med revisionen af finansforordningen var at forenkle finansforordningen ved at optage de meget detaljerede bestemmelser i gennemførelsesbestemmelserne. Disse gennemførelsesbestemmelser skal vedtages inden årets udgang, så de kan træde i kraft samtidig med den nye finansforordning den 1. januar 2003. Hr. van Hulten har sammen med Budgetkontroludvalget ydet et meget grundigt stykke arbejde, og det takker jeg Dem hjerteligt for.
Om de enkelte ændringsforslag vil jeg gerne på Kommissionens vegne sige følgende. For det første tager flere ændringsforslag i betænkningen sigte på at optage alle de rapporter og informationer, som skal sendes til budgetmyndigheden, i et bilag til sammenfatningen af årsberetningerne fra de middeladministrerende instanser, de authorising officers. Kommissionen går ind for en sådan opstramning af proceduren.
Med hensyn til sammenfatningen af de anvisningsberettigedes årsberetninger foreslås det i betænkningen, at forpligtelsen til at fremlægge en sådan sammenfatning for dechargemyndigheden ikke kun skal gælde for Kommissionen, men også for de øvrige organer. Jeg er enig i den hensigt, der ligger bag. Finansforordningens ordlyd giver os imidlertid ikke mulighed for at pålægge andre organer en sådan forpligtelse. Vi mener, at de andre organer ville skulle sige ja til en sådan forpligtelse.
For det andet foreslås der for de finansaktører, som nævnes i finansforordningen, i betænkningen ændringer med to målsætninger. Dels skal budgetmyndigheden informeres, hvis de anvisningsbemyndigede - på A1-niveau - og regnskabsføreren udskiftes, og dels skal stillingerne som regnskabsfører og intern revisor opslås eksternt. Vi kan følge, at budgetmyndigheden skal informeres om nyudnævnelser. Imidlertid kan vi ikke følge betænkningens forslag. Direkte eksternt opslag ville desuden være i modstrid med statutten. Statutten siger jo udtrykkeligt, at stillinger først opslås inden for organerne, før de kan slås op eksternt. Det betyder, at et direkte eksternt opslag ikke ville være i overensstemmelse med statutten.
For det tredje kan vi for de ændringsforslag, som vedrører fagudvalget for finansielle uregelmæssigheder, tilslutte os det forslag, at en uafhængig sagkyndig skal være med i udvalget. Imidlertid ville en obligatorisk undersøgelse af uregelmæssigheder også i ubetydelige tilfælde efter vores opfattelse være at gå for vidt.
For det fjerde tager jeg vedrørende direktivet om forsinket betaling til orientering, at Parlamentet på ny peger på, at fristen for gennemførelsen er udløbet, og at organerne nu skal eller i det mindste bør overholde bestemmelserne om morarenter og betalingsfrister.
For det femte kan jeg desuden tilslutte mig flere ændringsforslag vedrørende regnskabssystemet. Især er Kommissionen enig i præciseringen omkring indførelsen af et integreret EDB-system. Det er jo fuldt ud i overensstemmelse med Kommissionens hidtidige forslag. Angående kravet om, at der skal oprettes en fortegnelse over alle personer med adgang til det elektroniske bogholderisystem og oprettes en kontrolsti, hvoraf arten af og ophavsmanden til alle ændringer i systemet fremgår klart, kan jeg oplyse Dem om, at begge dele allerede findes i Kommissionen. Vi hilser det velkommen, at denne bestemmelse optages i gennemførelsesbestemmelserne, men jeg kan i øjeblikket ikke sige, om disse betingelser også allerede opfyldes af bogholderisystemerne i de andre institutioner ud over Kommissionen.
For det sjette kræver De i ændringsforslag 17, at budgetmyndigheden bliver informeret om alle afståelser fra at inkassere en fastlagt fordring på over 100.000 euro. Også dette vil Kommissionen tage op.
Lad mig afslutningsvis komme med en præcisering med hensyn til det sidste ændringsforslag i betænkningen. Her hedder det: "Regnskaberne for regnskabsåret 2002 udarbejdes og forelægges i overensstemmelse med finansforordningen fra 1977, dog med undtagelse af bestemmelserne om forelæggelse for finansinspektøren." Her henviser jeg til, at det i den nye finansforordning er præciseret, at der for regnskabet gives en overgangsfrist til regnskabsåret 2005, at regnskabet altså frem til 2005 udarbejdes efter den metode, som er fastsat i den gældende finansforordning. Set i lyset af, at den eneste medlemsstat, som hidtil i vidt omfang er gået over til accrual accounting - denne mere angloamerikansk prægede regnskabsmetode - nemlig Storbritannien, havde behov for en indføringsperiode på over syv år, er Kommissionens tidsplan fortsat meget ambitiøs.
Jeg gentager mit tilbud til Budgetkontroludvalget om så hurtigt som muligt at informere Dem om de forslag, som Kommissionen har stillet på dette område.

Van Hulten (PSE)
Hr. formand, hvis man planlagde denne debat til dette tidspunkt på grund af Formandskonferencens formodede interesse i sagen, gjorde man sandsynligvis ret i det. Det er ikke et særligt spændende emne at drøfte, men som vi alle ved, er det et meget vigtigt emne, ellers ville vi ikke være her. Jeg må sige, at det er en skam, at to af de tre udvalgsmedlemmer, der stemte imod betænkningen under udvalgsbehandlingen, og derfor udløste en debat i plenarforsamlingen, ikke er til stede i dag for at forklare deres indvendinger mod betænkningen.
Jeg vil takke de udvalgsmedlemmer, der støttede mig under udarbejdelsen af betænkningen, og som gav den næsten enstemmig opbakning i udvalget. Der skal også lyde en tak til Kommissionen for det udmærkede samarbejde, som vi atter har haft om denne betænkning. Mange af ændringsforslagene i udvalgets betænkning er af teknisk art. Det vil jeg ikke komme nærmere ind på. Jeg vil nøjes med at nævne et par væsentlige spørgsmål, som kommissæren også rejste.
Betænkningen omhandler en række punkter, hvor gennemførelsesbestemmelserne efter vores mening kunne strammes. Det første punkt drejer sig om svagheder i forbindelse med ledende finansielle aktørers udnævnelse og funktioner, hvilket har været genstand for debat de sidste par måneder. Der har været flere sager om generaldirektørers forflyttelser eller fratrædelser, og der har været sagen om regnskabsføreren fru Andreasen. De rejste spørgsmål behandles af udvalget og bedømmes ud fra de foreliggende kendsgerninger. Der er imidlertid også opstået formspørgsmål vedrørende, hvordan sådanne udnævnelser, forflyttelser og fratrædelser behandles i Kommissionen. Vi kunne godt tænke os at få indbygget kontrolforanstaltninger i finansforordningen. Ikke kontrolforanstaltninger i den forstand, at man kan være sikker på, at der aldrig sker fejl eller opstår problemer, men kontrolforanstaltninger, der medfører mere gennemskuelighed, således at processen bliver synlig, og vi ikke konfronteres med overraskelser og faits accomplis.
Dette omfatter udnævnelse af administrative ledere, hvilket De nævnte, fru kommissær. Jeg vil anmode om, at der fremsendes en rapport til budgetmyndigheden, og at regnskabsføreren og den interne revisor udnævnes efter offentliggørelse af et stillingsopslag i De Europæiske Fællesskabers Tidende. Stillingen skal søges af eksterne ansøgere, eventuelt på begrænsede kontrakter. Jeg ved godt, at vi ikke kan ændre finansforordningen, men vi må tage sagen op i tjenestemandsvedtægten, fordi det er et vigtigt punkt.
Dernæst er der spørgsmålet om den særlige instans vedrørende økonomiske uregelmæssigheder, som skal udfylde et hul i den nuværende struktur og indføre ny ekspertise. Vi vil undgå et system, hvor ligemænd bedømmer ligemænd. Det er derfor vigtigt at indføre et uafhængigt eksternt element, og det glæder mig, at De har godkendt forslaget.
For det tredje er der spørgsmålet om at forbedre kvaliteten og fuldstændigheden af edb-regnskabssystemet, hvilket De også nævnte. Vi ønsker et integreret edb-system, hvor adgangen er begrænset til en liste med godkendte personer, der føres af institutionen. Jeg er klar over, at Kommissionen allerede gør brug af dette, og det er vigtigt, at man forlanger, at de andre institutioner følger efter.
Endelig ønsker vi, at der føres en letlæselig revisionsoversigt for at sikre tilstrækkelig kontrol af udgifterne.
Til sidst vil jeg nævne for sene indbetalinger og behovet for at bringe erhvervsindbetalinger på linje med det relevante direktiv. Jeg er sikker på, at min kollega, hr. Casaca, som har arbejdet hårdt med dette, har mere at sige herom. Der er stillet tre ændringsforslag i plenarforsamlingen ud over ændringsforslagene fra udvalget. Et fra PPE-DE-Gruppen og to fra GUE/NGL-Gruppen. Jeg støtter ingen af dem. PPE-DE-Gruppen stiller på ny et ændringsforslag, som blev forkastet i udvalget, og som foreslår at oprette en stilling som helt uafhængig regnskabsfører uden ansvar inden for Kommissionen. Jeg kan ikke støtte det, fordi det er i modstrid med finansforordningen, i henhold til hvilken der er tale om gennemførelsesbestemmelser. Der er heller ingen idé i at skabe en isoleret ø inden for institutionen, hvilket ville være imod hele princippet om ansvarlighed. Stor formel magt betyder som bekendt ikke nødvendigvis bedre beslutningstagning.
Hvad angår GUE/NGL-Gruppens ændringsforslag, kan jeg på linje med ændringsforslag 34 tilslutte mig, at der er behov for, at regnskabsføreren skal have alle informationer, men i praksis ville det føre til et omfattende bureaukrati med 600.000 betalinger, der skal gå igennem en enkelt person. Selv om det ikke er målet med ændringsforslaget, ville det helt sikkert føre til unødvendigt bureaukrati.
Det andet ændringsforslag vedrører forslaget om kriterierne i forbindelse med afståelse fra at inkassere fastlagte fordringer. Der er to kriterier, nemlig konkurrenceforvridning og den økonomiske og sociale skade, som en fuldstændig inkassering af fordringen måtte medføre. GUE/NGL-Gruppen ønsker at fjerne denne mulighed for anvisningsberettigede. Vores ændringsforslag, som De lige har vedtaget, og som indfører et rapporteringskrav til Parlamentet, giver tilstrækkelige kontrolmuligheder.
Til sidst vil jeg sige, at disse ændringsforslag efter min mening styrker forslaget, og jeg opfordrer Kommissionen til at indarbejde dem alle i den endelige tekst.

Stauner (PPE-DE).
Hr. formand, kære kolleger, hvad ville en forordning som EU's finansforordning være uden gennemførelsesbestemmelser? Åbenbart intet værd eller ikke gennemførlig, ikke praktikabel, for efter at vi længe har beskæftiget os med en revision af finansforordningen i udvalget og i plenum, følger nu forordningen om gennemførelsesbestemmelserne. Hvorfor fremhæver jeg det? Fordi jeg synes, at vi her igen leverer et eksempel på, at det åbenbart ikke er nok med en retsforskrift, men at denne igen skal præciseres. Det bidrager hverken til retsklarheden eller til forenklingen eller overskueligheden i den europæiske lovgivning.
Men måske bidrager denne omfangsrige retsskabende aktivitet til retssandheden. Dermed mener jeg, at gældende forskrifter også bliver anvendt. I denne forbindelse vil jeg gerne bede den ansvarlige kommissær om at forholde sig loyalt til lovgivningen og ikke bruge kommissionsformanden som forbillede, som bare betegner gældende ret som stabilitetspagten som dum og ikke anvender den.
Finansforordningen og dens gennemførelsesbestemmelser er overhovedet ikke egnede til den slags spil, for de er i høj grad afgørende for den tillid, som borgerne derude møder EU med. Denne tillid er blevet beskadiget af letfærdig og overmodig handling eller undladt handling fra Kommissionens side, som åbenbart bl.a. også har forsømt at sørge for, at dens regnskabssystem er pålideligt og manipulationssikkert; ansvaret for denne undladelse må den tage på sig, siden den tiltrådte embedet, trods flere påmindelser også fra Revisionsretten.
Også derfor og netop derfor er det så vigtigt, at den såkaldte regnskabsfører har en klar og uafhængig stilling. For efter at Kommissionen desværre så hensynsløst har afskaffet den uafhængige finansinspektør, vil regnskabsføreren få endnu større betydning. Han skal have mulighed for frit at få supplerende informationer, udsætte betalinger og anbringe sin kritik på rette sted, uden at han eller hun bliver fjernet fra sit embede og underkastet en disciplinærsag eller lignende.
Jeg beder derfor om tilslutning til ændringsforslag 33 fra min gruppe, men også til de andre to ændringsforslag fra Freddy Blak, som også tjener til at forbedre retsklarheden og gennemsigtigheden. Netop budgetlovgivningen må ikke give for store spillerum for skøn. At De, ærede hr. ordfører, ikke støtter ændringsforslag 33, undrer mig ikke. De argumenter, som De anfører her, er de samme som i udvalget, men de bliver ikke mere effektive af at blive gentaget.
Enhver mistanke om vilkårlighed og partiske afgørelser skal undgås her. Kun på den måde kan Kommissionen afkræfte det indtryk, at man ser mindre strengt på omgangen med EU-penge end på omgangen med nationale penge. I øvrigt beklager jeg meget, at Parlamentet unødvendigt har ladet sig sætte under tidspres for denne ordning. Jeg ved ikke, hvorfor vi ikke engang har afventet Revisionsrettens udtalelse. Men måske kan ordføreren i sin visdom give mig et svar på det.

Santos (PSE).
Hr. formand, jeg vil gerne sætte denne debat i et politisk perspektiv, for vi befinder os jo i Europa-Parlamentet, der skulle være det mest repræsentative politiske organ, og det, som har bedst kontakt med borgerne.
Fordelingen af de finansielle ressourcer, som EU har til rådighed, er antagelig den mest komplicerede, men samtidig også den mest spændende opgave, som Fællesskabets institutioner skal løse. Budgetmyndighedens opbygning, sådan som den defineres i traktaterne, og den stadig utilfredsstillende politiske rolle, der tilkommer Parlamentet i forhold til budgettet, kræver og begrunder en særlig opmærksomhed omkring kontrol og overvågning af budgetgennemførelsen. Sagen er jo, at kontrollen med budgetgennemførelsen kun er effektiv og brugbar, hvis den hviler på principper om gennemsigtighed og klarhed og støttes af regler, der på én gang er ambitiøse og enkle. Dét er helt klart formålet med den nye finansforordning vedrørende De Europæiske Fællesskabers almindelige budget, der træder i kraft den 1. januar 2003, og navnlig formålet med de nye gennemførelsesbestemmelser, som Kommissionen har foreslået.
Den formulering, som hr. van Hulten har valgt for disse bestemmelser uden at ændre på essensen i Kommissionens forslag, forbedrer i exceptionel grad kontrol- og overvågningsproceduren og gør den mere forståelig og ligefrem, således at der med andre ord bliver væsentlig bedre indsigt med, om Fællesskabets midler anvendes effektivt. Den nuværende budgetramme er jo som bekendt særdeles prekær, da den ikke modsvarer Unionens politiske prioriteter. Derfor er det - og fordi der ikke er sket nogen revision af de finansielle overslag, der kunne øge EU's ressourcer - overordentlig påkrævet, at Parlamentet udnytter alle sine beføjelser og rettigheder fuldt ud. Parlamentet kan imidlertid kun udnytte alle disse rettigheder og beføjelser fuldt ud, hvis det kan intervenere politisk inden for en tilstrækkelig dynamisk og stabiliserende, men frem for alt forståelig og effektiv administrativ ramme. De principper om ensartethed og almenhed, som den nye forordnings bestemmelser rummer - om end kun i kimform - og som ordføreren styrker, udgør ligesom den vedtægt, som de interne revisorer omfattes af på initiativ af hver enkelt institutions ordfører, efter min opfattelse meget vigtige og betydningsfulde fremskridt.
Derfor fortjener den betænkning, der er udarbejdet af van Hulten, som jeg hilser og takker personligt, Parlamentets tilslutning.

Virrankoski (ELDR).
Hr. formand, hr. van Hulten har gjort et udmærket stykke arbejde med at reformere finansforordningen, hvilket denne betænkning også er et glimrende eksempel på. Derfor vil jeg give ham min oprigtige tak. Reformen af finansforordningen startede med rapporten i 1999 fra det eksterne ekspertudvalg, der almindeligvis kendes som de fem vismænd. Rapporten nævnte betydningen af både at forenkle finansforvaltningen og tydeliggøre den personlige ansvarlighed. Parlamentet og Rådet godkendte den nye finansforordning sidste forår, og den træder i kraft fra starten af næste år. Reformen hænger delvist sammen med Kommissionens administrative reform.
De gennemførelsesregler, der nu diskuteres, er forbundet med denne nye finansforordning. Reformen vil gøre en ende på den gamle forudgående kontrol, idet ansvaret flyttes helt væk fra finansforvaltningen og over på den anvisningsberettigede. Denne ændring vil øge deres magt og ansvar. Da de anvisningsberettigede er de tjenestemænd, der har de vigtigste gennemførelsesbeføjelser, skal de være fuldt ansvarlige for deres handlinger, og de kan ikke gemme sig bag andre. Efterhånden som oplysningspligten forhåbentlig rykker nærmere, kan vi også øge effektiviteten, da forsinkelserne i Kommissionens udbetalinger f.eks. er alt for store og slet ikke står mål med den effektivitet, vi ser i forretningsverdenen.
Det system, der nu skal træffes beslutninger om, må ikke blive ødelagt af nye ændringsforslag. Derfor er f.eks. ændringsforslag 33 og 34 uacceptable, da de atter vil gøre det muligt for to personer - den anvisningsberettigede og regnskabsføreren - at dele ansvaret for gennemførelsen. Systemet skal være klart og gennemsigtigt.

Sjöstedt (GUE/NGL).
Hr. formand, mine damer og herrer, den finansforordning, der i øjeblikket drøftes, vil sandsynligvis komme til at gælde i mange år fremover. Det er derfor helt afgørende, at gennemførelsesbestemmelserne er så tydelige som muligt. Den nye finansforordning skal ikke blot resultere i effektiv håndtering, men også i et bedre tilsyn end hidtil.
Når tilsyn og drift overgives til de forskellige generaldirektorater, skal de nøje overvåges. Det er derfor meget vigtigt, at regnskabsføreren har en stærk og uafhængig position. Vi har fremsat et ændringsforslag i den ånd. Regnskabsføreren skal kunne forlange og få flere oplysninger, standse betalinger i tvivlssager og rapportere direkte til højeste niveau.
Med det i tankerne vil vi også beklage, at Parlamentet ikke har benyttet lejligheden til at undersøge den forvirring, der i årevis har hersket på dette område. Det burde man have gjort ved at tilsige fru Andreasen til at møde i Budgetkontroludvalget. Det er et faktum, at vi fortsat ikke har modtaget et fuldstændigt svar vedrørende godkendelse af Kommissionens regnskab for 2001.
Min politiske gruppe har også fremsat et ændringsforslag, der skal begrænse Kommissionens mulighed for at afskrive og nedskrive gæld. Der skal være meget gode grunde til at afskrive gæld, så vi ikke ser flere sager som Flechard-sagen, hvor den ansvarlige for en alvorlig fejl ikke tvinges til at acceptere følgerne af sine handlinger. Det forklarer vores andet ændringsforslag.
Til slut vil jeg takke ordføreren for hans udmærkede arbejde.

Theato (PPE-DE).
Hr. formand, kære kolleger, ærede fru Schreyer, hvis man tager Kommissionen på ordet i dens erklæringer, så træder vi med den nye finansforordning ind i en ny æra for den finansielle forvaltning, hvor vi kan løse fortidens problemer. Men det må vise sig først.
I øjeblikket kan vi desværre kun konstatere, at den nye æra begynder med en svækkelse af Europa-Parlamentets rettigheder. Gennemførelsesbestemmelserne til den nye finansforordning ville efter de hidtidige regler skulle vedtages i samarbejde med Parlamentet. Nu er Kommissionen juridisk ikke længere forpligtet til så meget som at høre Parlamentet. Naturligvis er vi glade for, fru Schreyer, at De alligevel gør det, især da disse gennemførelsesbestemmelser ikke kun gælder for Kommissionen, men fremover skal kunne anvendes i alle EU's institutioner.
Lad mig tage et par punkter op, hvor vi bør bede om fornyet overvejelse, måske endda fornyet formulering fra Kommissionens side. Angående regnskabsføreren. I henhold til det nuværende forslag skal institutionerne vælge deres regnskabsførere blandt tjenestemændene. Kandidaturer udefra vil ikke være mulige. Derfor udelukker vi os faktisk fra muligheden for så meget som at overveje kandidater udefra. Fru Schreyer, De sagde, at statutten forhindrede det.
Om regnskabsførerens funktionelle uafhængighed. Den er den grundlæggende forudsætning for pålideligheden og troværdigheden af de tal, som vi skal forelægge for borgerne som bidragydere til EU. Det siger teksten ikke noget om. Hvorfor har De ikke givet regnskabsføreren klageret mod forsøg på indblanding, sådan som det er tilfældet for den interne revisor?
Der er andre punkter, der bekymrer mig, f.eks. det såkaldte fagudvalg for finansielle uregelmæssigheder. Det skal forhåbentlig ikke være en konkurrent til OLAF eller sågar en forhindring for OLAF?
Om interessekonflikterne. Definitionen i finansforordningen er omfattende og passende, men i gennemførelsesbestemmelserne ser det ud til, at dette ganske enkelt kan undgås.
Endelig bestemmelserne i artikel 84 om afståelse fra at inkassere fastlagte fordringer. Her åbnes dørene for at undlade at inkassere fordringer. Det bliver så de europæiske skatteydere, der kommer til at betale for disse beslutninger med yderligere bidrag.
Ordføreren hr. van Hulten skal have tak for at have arbejdet så hurtigt under dette enorme tidspres.

Bösch (PSE).
Hr. formand, ordføreren forelægger her mange gode forslag vedrørende gennemførelsesbestemmelserne for finansforordningen. Jeg vil imidlertid gerne indlede med at sige, at man bør undgå at formidle det indtryk, at den sidste Kommission faldt på en dårlig finansforordning og dennes gennemførelsesbestemmelser.
Det tror jeg ville være en forkert vurdering, fru kommissær, og den ville føre til en ny katastrofe. Det var snarere et spørgsmål om kultur. Når De på den ene side siger, at ændringen af finansforordningen og de tilsvarende bestemmelser er en af de mest ambitiøse opgaver i forbindelse med Kommissionens reform, så må jeg sige, at De sætter niveauet meget lavt! De siger, at vi ikke kan have eksterne kandidater til posten som regnskabsfører, fordi der ligger en statut. Jeg beder Dem! Hvis Kommissionen ikke engang er i stand til at ændre en statut, hvordan vil De så overhovedet administrere denne Union? Det er vel det mindste, at man som udøvende magt også kan ændre bestemmelserne for sine egne tjenestemænd! Det er ikke acceptabelt, fru kommissær! Så har De måske grebet det forkert an.
Efter min mening drejer det sig om en ændring af kulturen. Det var muligt inden for de gamle bestemmelser. Det vil også være muligt inden for de nye bestemmelser. Når jeg f.eks. studerer sager, som i forbindelse med hele Eurostat-sagen, hvor De blot ser til, hvor De fortsat på de europæiske skatteyderes bekostning beskæftiger firmaer, som på grundlag af Deres egne undersøgelser bevisligt har snydt og bedraget Dem, så ved jeg ikke, fru kommissær, om denne fornyede kultur med den store overskrift zero tolerance, som vi gik ud fra i 1999, overhovedet er kommet i gang!

Casaca (PSE).
Hr. formand, jeg vil gerne benytte dette minut til at takke ordføreren for det fremragende arbejde, som han hidtil har udført, et arbejde, der overlader os en ekstremt positiv arv, men som også forpligter ham fremover og fordrer, at han ved gennemførelsen af denne forordning og især med hensyn til alt, hvad der angår det regnskabssystem, som skal indføres, griber lige så effektivt ind, som han har gjort det i forbindelse med finansforordningen.
Til kommissæren vil jeg gerne sige, at jeg med opmærksomhed har lyttet til alt det, som hun har sagt, især behandlingen af et af de punkter, som jeg finder særlig vigtigt, nemlig spørgsmålet om betalingsdirektivet, som faktisk er en del af denne gennemførelsesforordning. Jeg synes, at det er et særdeles positivt punkt og jeg vil derfor gerne takke Kommissionen, selv om der imidlertid ikke er tvivl om, at den store udfordring ligger i at se, hvordan denne forordning bliver gennemført i henseende til såvel regnskabssystemet som statusopgørelsessystemet. Hvad denne udfordring angår, skal vi nok være klar til at vurdere Kommissionens indsats.

Schreyer
. (DE) Hr. formand, jeg vil gerne vende tilbage til nogle af de anførte punkter. Først en korrektion. Revisionsretten har ofte rejst kritik af forskellige bogføringsregler og af systemet, men den har hidtil altid bekræftet, at regnskabet giver et retvisende billede af indtægter og udgifter.
For det andet, spørgsmålet om regnskabsførerens rolle. Jeg takker også for de præciseringer, der er kommet her. Regnskabsføreren udfører den anvisningsberettigedes ordrer, og han har ansvaret for, at bogføringssystemet er rigtigt. Men han er ikke finansinspektør! Det er tværtimod vigtigt, at opgaverne med at administrere midlerne og bogholderiet er adskilt, at bogholderen ikke er engageret i administrationen af fondenes midler. Det er ikke hans opgave og bør heller ikke være det. Han skal sørge for, at bogføringen er korrekt. Netop denne adskillelse af opgaverne er vigtig.
Hvad spørgsmålet om eksternt opslag angår, så bestemmer statutten - og den fastsættes, som De ved, af Rådet - hvad konsekvenserne af opslaget er. Det forhindrer ikke, at der finder et eksternt opslag sted. Det drejer sig om skridtene. Men jeg må her igen pege på, at finansforordningen foreskriver, at regnskabsføreren skal være tjenestemand i Kommissionen. Hvorfor det? Naturligvis fordi denne person åbner konti for de europæiske organer. Der er altså tale om en betroet stilling. Derfor må man naturligvis også spørge, om fortielse af vigtige forhold i forbindelse med en ansøgning kunne danne grundlag for denne betroede stilling.
Til spørgsmålene om reglerne for bogføringen. Der er blevet plæderet for klare regler. Vi havde tidligere naturligvis meget klare og meget enkle regler, ligesom hele det offentlige bogføringssystem tidligere var baseret på et - som vi kalder det i Tyskland - kameralistisk bogføringsprincip, hvor de kontante udgifter og kassebogføringen - de faktiske udgifter, de faktiske indtægter - bliver sammenlignet med, hvad der står i budgettet. Det er naturligvis også den måde, Kommissionen og andre instanser, som administrerer offentlige udgifter, er regnskabspligtige over for budgetlovgiveren på. De vil have at vide af os, hvor meget af en budgetpost, som de har vedtaget, der er blevet brugt på formålet. Dette regnskabssystem vil naturligvis også spille en rolle fremover. Men disse informationer er ikke længere tilstrækkelige til brug for forvaltningsopgaverne. Her har vi brug for flere informationer i bogføringssystemet.
Derfor har Kommissionen foreslået - og det er blevet vedtaget af lovgiveren - at vi i højere grad vil gå denne angloamerikanske vej hen imod et periodiseret bogføringssystem, som netop indeholder flere regler og informationer til brug for de administrative opgaver. Vi får imidlertid mulighed for at drøfte disse spørgsmål yderligere ved andre lejligheder. Jeg vil gerne gentage, at jeg meget gerne vil tale om disse spørgsmål i Budgetkontroludvalget, men nu på dette sene tidspunkt vil jeg gerne endnu en gang takke hr. van Hulten for betænkningen og ønske ham tillykke med den.

Formanden.
Tak, fru kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.
(Mødet hævet kl. 23.45)

