
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er den årlige debat om de fremskridt, der er gjort med hensyn til at etablere et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed i EU (artikel 2 og 39 i traktaten om Den Europæiske Union) - 2003 på baggrund af mundtlig forespørgsel til Rådet (B5-0005/2004) og mundtlig forespørgsel til Kommissionen (B5-0006/2004) fra Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender.
Jeg minder om, at afstemningen om de beslutningsforslag, der afslutter denne forhandling, finder sted i marts II-mødeperioden. 
Ribeiro e Castro (UEN ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, vi er ved at nærme os udløbet af den femårige periode, der er fastsat i Amsterdam-traktaten. Nye bestemmelser i Nice-traktaten skal træde i kraft, og med udvidelsen vil vi se området med frihed, sikkerhed og retfærdighed vokse i omfang. Tiden er derfor kommet til at gøre status, status over denne lovgivning, status over de første fem år. Den årlige debat har en sådan status som sit formål, og dét vil også være indholdet i den beslutning, som vi forbereder til vedtagelse sidst i marts. Europa-Parlamentets første budskab er således, at vi ønsker en sådan status foretaget. Ikke kun af os selv, men også af Kommissionen og af Rådet. Nu sætter vi processen i gang og vil så senere offentliggøre vores egen vurdering. Vi er bekendt med, at også Kommissionen har en vurdering under udarbejdelse, som vi ser frem til med forventning. Vi opfordrer på det kraftigste Rådet til at gøre det samme.
Jeg beder vores udvalgsformand, hr. Hernández Mollar, om tilgivelse, for han vil givetvis komme ind på det igen, for det var ham, der fik idéen og fremlagde den under vores debat i forgårs. Tanken er at foreslå, at Rådet allerede nu går i gang med egentlige forberedelser til et Tampere II, et nyt europæisk topmøde, der især skal beskæftige sig med retlige og indre anliggender, og hvor der grundigt og gennemsigtigt - og uden mentale blokeringer - kan gøres politisk status på dette felt og formuleres et nyt, realistisk program på mellemlang sigt. Det bør ske allerede under det hollandske formandskab, altså til efteråret, eller allersenest under Luxembourgs formandskab i første halvår af 2005.
Det er en sådan status, en sådan vurdering, som alle vores institutionelle trekants tre parter bør foretage, og som vi har brug for, hvis vi skal komme videre på et sundt politisk grundlag og med de rigtige nye strategiske mål. En dynamisk status, en status, der vurderer, hvor langt vi er kommet, men som også peger fremad. Øverst sætter jeg en positiv evaluering af mange af de resultater, som er opnået i løbet af de fem år. Vi bør huske på, at området med frihed, sikkerhed og retfærdighed er noget ganske nyt både som begreb og som en ny udviklingslinje for EU. Det er derfor vigtigt i den rette ånd og med tydelig stemme at hylde de fremskridt, der er sket. Undertiden bliver den forståelige utilfredshed, som mange kan føle, fortolket galt af den offentlige mening. Ønsker om at gå længere kommer ofte til udtryk, men ses som tegn på fiasko og skaber en følelse af krise, der ikke svarer til de virkelige forhold.
Vi må gøre os klart, at en af vores bedste allierede netop er den offentlige mening, og for i højere grad at inddrage den i denne proces må vi også sørge for, at offentligheden bliver informeret og indgydes den nødvendige tillid og ikke blot skuffelser og utopiske forventninger. Derfor tillægger jeg det strategisk betydning for fremtiden, at der iværksættes en mere intens oplysningspolitik på dette område. Når vi anmoder Rådet om et Tampere II, er det, fordi vi mener, at Tampere I i 1999 var et afgørende skridt fremad, hvilket jeg gerne vil takke kommissær António Vitorino for, da jeg ved, hvor stor en andel han har i det. Der er ganske rigtigt endnu meget, der skal gøres! Tampere-metoden - hvis vi må kalde det sådan - var i sig selv positiv og en milepæl i lovgivningsarbejdet, for hvis vi ikke havde haft Tampere, ville vi i dag være langt ringere stillet og ikke nær så langt fremme.
Idet jeg undlader at gå ind i detaljerne af det forslag til beslutning, som vi forbereder, og heller ikke gentager indholdet i min mundtlige forespørgsel, hvilket andre medlemmer givetvis vil gøre ud fra forskellige politiske perspektiver, tror jeg, at man bredt formuleret og i de store linjer kan foretage en bedømmelse, der går lige fra det meget gode, som udgøres af det retlige og politimæssige samarbejde, over mellemområdet af godt og mindre godt eller det blot mådelige i form af frem- og tilbageskridt, hvad angår asyl- og indvandringspolitikken og det strafferetlige samarbejde.
Der er også stærke og voksende bestræbelser for at sikre de grundlæggende rettigheder, samtidig med at det retlige og politimæssige samarbejde styrkes, ligesom der er et stigende krav om en egentlig integrationspolitik på integrationsområdet. Der er dog frem for alt et generelt budskab, som bør sendes til Rådet og til alle regeringerne. Det er et budskab, der tydeligt fremgår af disse fem år og de forhandlinger, vi har haft, og som siger, at hvis det åbne og effektive samarbejde på de mellemstatslige områder, der endnu er tilbage, og alle de involverede nationale myndigheder ikke skaber de fremskridt, som omstændighederne fordrer, vil den offentlige mening udøve et utvetydigt pres for, at disse områder i højere grad bliver et anliggende for EU eller måske helt kommer til at henhøre under EU's kompetence, hvad enten det er af hensyn til borgernes sikkerhed eller deres frihed. Hvis regeringerne med andre ord benytter deres beføjelser til ikke blot at finpudse, tilpasse, justere og inkorporere subsidiaritetsprincippet, men til at blokere og bremse gennemførelsen af området med frihed, sikkerhed og retfærdighed, udviser de en lidet tilrådelig adfærd. For jo mere de trækker tingene ud, jo mere risikerer de at miste det hele, for der er ikke mange andre områder, hvor borgernes pres er så stærkt og mærkes så tydeligt.
Vi kan heller ikke tillade os at acceptere budgetnedskæringer, for som Romano Prodi har sagt, vil alle EU's politiske områder blive ramt, også området med frihed, sikkerhed og retfærdighed. En næstsidste bemærkning, hr. formand, hvad angår dialogen med de nationale parlamenter, et punkt, som ordføreren i sidste års årlige debat, baronesse Sarah Ludford, allerede dengang tog op. Erfaringerne fra denne femårsperiode viser, at også Europa-Parlamentet bør forbedre sine arbejdsprocedurer, og jeg har derfor foreslået, at Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender i den kommende lovgivningsperiode skal vælge en arbejdsmodel, hvis positive resultater jeg har kunnet bevidne i Udvalget om Konstitutionelle Anliggender, så vi begynder at invitere repræsentanter for de nationale parlamenter, fra de tilsvarende udvalg, til at deltage i vores arbejde og debatter. Det mener jeg, vi bør gøre i tre sammenhænge, nemlig dels regelmæssigt en gang hvert halvår, dels når vi forbereder vores årlige debat, og dels når der behandles lovgivning, der enten er af særlig strategisk betydning for hele området med frihed, sikkerhed og retfærdighed, eller hvor beslutningsprocessen er gået i stå, og hvor det for at få den løsnet op kan være nyttigt at udvide den transeuropæiske debat. Til slut en kraftig almen proaktiv henstilling om, at alt, der besluttes, også bliver ført ud i livet. Vi ønsker, at alt det, der er bagefter de opstillede tidsplaner, gennemføres inden udgangen af 2004. Vi mener, at det, når Tampere II skal sættes i værk, vil være betimeligt, om Tampere I til fulde er blevet til virkelighed. Måske kan det ikke tidsmæssigt lade sig gøre, men det er det mål, vi udstikker, for ikke at nogen skal være i tvivl. 
McDowell,
    Hr. formand, jeg vil gerne takke for denne mulighed for at diskutere arbejdet i Rådet (retlige og indre anliggender) i 2003. Jeg vil især gerne takke hr. Ribeiro e Castro for at have udarbejdet det spørgsmål, som jeg vil basere mine kommentarer på.
Først vil jeg gerne rose det græske og det italienske formandskabs arbejde med at fremme dagsordenen for området retlige og indre anliggender i 2003. Der er opnået store fremskridt inden for en række RIA-emner inklusive lovgivningsinitiativer og operationelt samarbejde i overensstemmelse med beslutningerne fra topmødet i Tampere og mandatet fra efterfølgende topmøder. Omfanget af dette fremskridt kan aflæses af, at Rådet i denne periode har vedtaget ni forordninger, fem direktiver, tre rammebeslutninger, to konventioner, adskillige aftaler med tredjelande, over 20 henstillinger og over 30 resolutioner og beslutninger.
Selv om det centrale punkt i debatten er de fremskridt, der er opnået i 2003, har De stillet Deres spørgsmål i forbindelse med årets markante begivenheder, og det vil jeg have i baghovedet i mit svar.
Det irske formandskab er meget bevidst om, hvor vigtigt dette år var for EU og for etableringen af et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed. De centrale mål for vores formandskab er at gøre fremskridt med hensyn til kravene fra Amsterdam og at fortsætte arbejdet med det udvidede Tampere-program. Vi vil også fortsætte med at fremme det operationelle samarbejde, særligt inden for politiet og toldvæsenet.
Jeg vil nu vende mig mod spørgsmålet om asyl og indvandring, og jeg vil gerne nævne nogle af de ting, der blev opnået sidste år. Med hensyn til asyl var vedtagelsen af Dublin II-forordningen, som fastsætter kriterier og mekanismer til at afgøre, hvilken medlemsstat der har ansvaret for at behandle en asylansøgning, og direktivet om minimumsstandarder for modtagelse af asylansøgere store landvindinger.
Der er også gjort fremskridt med to andre centrale asylforslag - proceduredirektivet og kvalifikationsdirektivet. Men trods store anstrengelser fra det italienske og græske formandskabs side lykkedes det ikke at opnå enighed om disse forslag. Disse forslag er blevet stillet under skiftende formandskaber, og det vil nu være op til det irske formandskab at forsøge at løse de udestående spørgsmål i overensstemmelse med kravene i Tampere- og Amsterdam-traktaten. Vi vil nu gøre alt for at nå til enighed om disse tekster inden for den tidsfrist, som blev fastsat i Amsterdam-traktaten.
2003 var også året, hvor de første retlige instrumenter i forbindelse med lovlig indvandring blev vedtaget, nemlig direktivet om retten til familiesammenføring og direktivet om status for tredjelandsstatsborgere, som har boet i et land i længere tid. Rådet vil også fremme arbejdet med direktiverne om indrejse og ophold for tredjelandsstatsborgere med henblik på studier, erhvervsuddannelse og ulønnede aktiviteter og med henblik på forskning.
Hvad angår ulovlig indvandring, nåede Rådet til enighed om direktivet om hjælp i tilfælde af transit med henblik på udsendelse med fly og beslutningen om at organisere fælles flyvninger. På det operationelle niveau er der gennemført forskellige fælles projekter ved lande-, sø- og luftgrænser, inklusive oprettelse af et ad hoc-center for træning af grænsevagter. Rådet har også vedtaget et program med initiativer, som skal bekæmpe den ulovlige indvandring over søgrænser.
Styrkelse af grænsekontrollen mod ulovlig indvandring vil også være en prioritering for Rådet i 2004. Rådet vil fortsætte arbejdet med forslaget til en forordning om oprettelse af et europæisk agentur for forvaltning og operationelt samarbejde ved de ydre grænser i overensstemmelse med konklusionerne om dette forslag, som blev vedtaget af Rådet (retlige og indre anliggender) i november. Jeg håber, der kan opnås enighed om dette under det irske formandskab.
Jeg vil også gerne nævne, at Kommissionen har indgået aftaler om tilbagetagelse med Hong Kong, og at aftalen mellem EU og Macao er blevet underskrevet. Der forhandles i øjeblikket med Marokko, Rusland og Ukraine om tilbagetagelsesaftaler.
Det Europæiske Råd i Tampere gjorde gensidig anerkendelse til hjørnestenen i det retlige samarbejde i civil- og handelssager og specificerede en række initiativer til dette formål. Der er siden da gjort stadige fremskridt i det retslige samarbejde inden for civilretten, og 2003 var ingen undtagelse. Nogle af de centrale initiativer, som blev vedtaget sidste år, var direktivet om retshjælp og forordningen om forældremyndighed. Rådet vedtog også en generel holdning til den foreslåede forordning om at skabe et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument for ubestridte fordringer. Jeg håber, at Rådet og Europa-Parlamentet kan samarbejde effektivt, så dette forslag kan blive vedtaget i de kommende måneder.
Diskussionerne i Rådet om de foreslåede Rom II-forordninger om lovbestemmelser for forpligtelser uden for kontrakt, som også hører under den fælles beslutningsprocedure, vil fortsætte i 2004. Jeg har også forstået, at Kommissionen inden for de kommende uger vil stille forslag til en forordning, som skal etablere et europæisk betalingsdokument.
De henviste i Deres spørgsmål også til arbejdet i Haagerkonferencen om international privatret. I de seneste år har EU på basis af forhandlingsmandater fra Rådet kunnet deltage aktivt i konferencens arbejde, hvor der diskuteres emner, som vedrører EU's kompetence. I april 2003 underskrev medlemsstaterne på basis af en rådsbeslutning Haagerkonventionen af 1996 om beskyttelse af børn, både på egne vegne og i Fællesskabets interesse. Fællesskabets voksende engagement i Haagerkonferencen afspejles i, at Rådet har givet Kommissionen bemyndigelse til at indlede forhandlinger med konferencen om Fællesskabets eventuelle optagelse i dette organ.
Når det gælder samarbejde på det strafferetlige område, gjorde Rådet fremskridt sidste år, både med initiativer, der skal fremme samarbejdet, og med initiativer inden for den gensidige anerkendelse. Blandt de vedtagne initiativer var rammebeslutningen om at bekæmpe seksuel udnyttelse af børn og børnepornografi, rammebeslutningen om at bekæmpe korruption i den private sektor og rammebeslutningen om beskyttelse af miljøet med strafferetlige midler. Rådet (retlige og indre anliggender) vedtog også rammebeslutningen om narkotika. Der blev sidste år også opnået enighed om at underskrive aftalerne mellem EU og USA om udlevering og gensidig juridisk bistand i straffesager.
Hvad menneskehandel og trejdelande angår, udgør Bruxelles-deklarationen om forebyggelse og bekæmpelse af menneskehandel, som Rådet støttede i maj, grundlaget for et omfattende femårigt arbejdsprogram. Det irske formandskab vil fortsætte med at støtte Kommissionens initiativer til at bekæmpe menneskehandel på baggrund af indholdet i denne deklaration og arbejdet i den ekspertgruppe om menneskehandel, som blev nedsat i 2003.
Jeg har forstået, at den europæiske arrestordre er blevet implementeret af otte medlemsstater. De resterende medlemsstater er i færd med at forberede den nødvendige lovgivning. Tiltrædelsesstaterne skal anvende rammebeslutningen om den europæiske arrestordre fra tiltrædelsesdagen.
Hvad angår garantierne på procedureområdet, har jeg forstået, at Kommissionen vil offentliggøre sine lovforslag i løbet af denne samling.
Med hensyn til beskyttelse af personoplysninger under den tredje søjle vil jeg gerne påpege, at forskellige instrumenter allerede inkorporerer forholdsregler, som skal sikre beskyttelsen af personlige oplysninger, f.eks. Schengen-konventionen, Europol-konventionen og Eurojust-konventionen.
Der er også sket fremskridt inden for det politimæssige samarbejde. Alle medlemsstaterne er enige i den opfattelse, at Europol spiller en førende rolle i at støtte EU's anklagemyndigheder i deres kamp mod international organiseret kriminalitet og terrorisme. Det er en central myndighed, når det gælder om at fremme effektiviteten af og samarbejdet mellem de europæiske anklagemyndigheder.
De højst prioriterede områder for Europol, som Rådet har vedtaget, er narkotika, euro-forfalskning, terrorisme, menneskehandel - inklusive ulovlig indvandring - og økonomisk kriminalitet. Desuden samarbejder medlemsstaternes politimyndigheder tæt om den daglige bekæmpelse af alvorlig grænseoverskridende kriminalitet. Der er opnået mange operationelle succeser i de seneste år, f.eks. med hensyn til narkotika, terrorisme, menneskehandel og børnepornografi. Europol har jævnligt været involveret i at støtte sådanne operationer i overensstemmelse med Europol-konventionen.
I november underskrev RIA-Rådet en protokol til Europol-konventionen, som indeholdt flere forholdsregler til at forbedre Europols funktion. Desuden vedtog Rådet flere instrumenter, som har med Europols operationelle funktion at gøre, deriblandt godkendelse af en række samarbejdsaftaler mellem Europol og andre stater.
Andre initiativer, som er blevet vedtaget i årets løb, var en beslutning om, at medlemsstaternes myndigheder kan anvende fælles forbindelsesofficerer i udlandet, og en beslutning om justering af Schengen-konventionen, så der kan gennemføres grænseoverskridende overvågning af personer, som er mistænkt for at være indblandet i en forbrydelse.
Den europæiske operative taskforce af politichefer og Cepol - den europæiske politiskole - spiller også fortsat en vigtig rolle i udviklingen af politisamarbejdet på EU-niveau.
Jeg vil gerne sige et par ord om de sidste skridt, der skal tages, før udvidelsen bliver en realitet. I tiltrædelsestraktaten, som er blevet ratificeret af alle de involverede parter, sørges der generelt for, at lovgivning, som har at gøre med etableringen af et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed, vil blive anvendt i de nye medlemsstater fra den 1. maj 2004. For Schengens vedkommende er der imidlertid tale om en totrinsproces. De tiltrædende stater vil deltage i Schengen-relaterede initiativer til at fjerne kontrollen ved de indre grænser, herunder deltagelse i Schengen-informationssystemet, på et senere stadium, efter den 1. maj 2004.
Tiltrædelsestraktaten omfatter også en sikkerhedsklausul. Det betyder, at der frem til 2007 kan tages passende initiativer, hvis der er alvorlige mangler eller iboende risici for sådanne mangler i ændringen, gennemførelsen eller anvendelsen af lovgivningsmæssige initiativer på visse interne eller retlige områder.
Jeg vil slutte med en kort kommentar til Deres spørgsmål om at give borgerne indsigt i EU's anliggender. Rådet er enigt i, at det er vigtigt, at der er gennemsigtighed i EU's affærer. Det er værd at bemærke, at forordningen om offentlig indsigt i EU-dokumenter, som blev vedtaget i 2001, fremmer gennemsigtigheden og sørger for større deltagelse for EU's borgere i beslutningsprocessen. Der er et højt niveau for fuld aktindsigt i lovgivningsdokumenter og delvis aktindsigt i andre dokumenter, som vedrører de løbende forhandlinger. I øjeblikket har offentligheden direkte aktindsigt i 55 % af de ca. 450.000 dokumenter i Rådets dokumentregister på alle EU's sprog. Konklusionerne fra alle møder i RIA-Rådet er tilgængelige for offentligheden, og det samme gælder for teksterne til alle vedtagne initiativer.
Jeg håber, at mine kommentarer har givet Dem et overblik over, hvad der er opnået inden for retlige og indre anliggender i 2003. Jeg takker Dem endnu en gang, fordi De har givet mig denne lejlighed til at tale til Parlamentet, og jeg glæder mig til det fortsatte samarbejde mellem Europa-Parlamentet og Rådet i dette historiske år.
Vitorino,
    Hr. formand, hr. formand for Rådet, ærede medlemmer, denne årlige debat er ikke ganske som de andre, for den foregår i et historisk øjeblik. Om kort tid optages 10 nye medlemsstater, vi er i gang med at forhandle om den nye forfatningstraktat, og vi nærmer os afslutningen af Europa-Parlamentets lovgivningsperiode og af den periode, som Amsterdam-traktaten fastsætter til at oprette et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed. Jeg vil derfor gerne takke hr. Ribeiro e Castro for på en god og grundig måde at have forberedt denne debat, men også for den synsvinkel, han har valgt at anskue den ud fra. Det drejer sig ikke blot om en statusopgørelse for et år, men om i et bredere perspektiv at vurdere de resultater, der er opnået i løbet af denne lovgivningsperiode. Kommissionen vil på sin side - og uafhængigt af det, jeg her har at sige - bidrage til denne status i form af en meddelelse, som jeg forelægger Rådet og Parlamentet i juni, og hvor vi foretager en udtømmende evaluering af det, der er blevet nået, og af det, der ikke er blevet nået, af det i Tampere vedtagne program og af de mål, som Amsterdam-traktaten opstiller, men hvor vi også agter at fremsætte nogle tanker om, hvad der kan udgøre grundlaget for et Tampere II-program på de retlige og indre anliggenders område.
Idet jeg søger at følge rækkefølgen i de spørgsmål, som hr. Ribeiro e Castro har stillet, kan jeg, hvad angår indvandring og asyl sige, at Kommissionen altid har bestræbt sig på at gennemføre dette politiske områdes fire bestanddele parallelt, sådan som de defineres i Amsterdam-traktaten: regulering af de lovlige indvandringsstrømme, fremme af tredjelandsborgeres integration i de europæiske samfund, effektiv bekæmpelse af ulovlig indvandring og udformning af en fælles asyl- og indvandringspolitik samt udvidelse af partnerskabet med tredjelande med henblik på styring af indvandringsstrømmene.
Hvad angår den ulovlige indvandring, har Kommissionen stillet adskillige forslag for at etablere den nødvendige retsramme. Forslaget til direktiv om familiesammenføring og den juridiske status for tredjelandsborgere med fast ophold i EU er allerede vedtaget af Rådet. Jeg håber, at det før afslutningen af indeværende lovgivningsperiode også lader sig gøre at vedtage forslaget om ofre for menneskehandel, der samarbejder med myndighederne, og som derfor kan få opholdstilladelse, såvel som forslagene om adgang for studerende og forskere fra tredjelande til EU.
Hvis jeg også må give udtryk for skuffelse, vil jeg gerne nævne vanskelighederne med sammen med medlemsstaterne at finde en fælles platform for styringen af de lovlige indvandringsstrømme, nemlig den såkaldte opholdstilladelse med henblik på arbejde. Denne sag er kørt fast i Rådet, hvor medlemsstaterne er klart imod Kommissionens forslag, hvorfor Kommissionen vender tilbage hertil senere i løbet af foråret, når vi fremlægger den undersøgelse, som vi er blevet bedt om at lave om forholdet mellem lovlig og ulovlig indvandring.
På integrationsområdet er der gjort fremskridt efter Thessaloniki, og vi er i øjeblikket i gang med at gennemføre forberedende projekter inden for en bredere strategi i forbindelse med et særligt EU-program for integration af indvandrere i de europæiske samfund.
Hvad angår den ulovlige indvandring, har Kommissionen fremlagt tre handlingsplaner, som Rådet har godtaget, og som er ved at blive gennemført. Den første angår indsatsen mod ulovlig indvandring, den anden fælles forvaltning af de ydre grænser og den tredje Fællesskabets politik med hensyn til ulovlige indvandreres repatriering gennem tilbagevenden eller tilbagesendelse. Jeg er ligeledes fortrøstningsfuld, hvad angår muligheden for hurtigt at få truffet beslutning om at oprette agenturet for overvågning og operationel samordning ved de ydre grænser, ligesom Kommissionen agter at foreslå et nyt retsinstrument i form af en revideret fælles Schengen-håndbog om bedste praksis ved overvågning af de ydre grænser.
Parallelt hermed har sikkerhedsspørgsmål fået en betydelig vægt efter hændelserne den 11. september 2001. Kommissionen har allerede stillet forslag om øget sikkerhed omkring visse basale dokumenter som f.eks. visa og opholdstilladelser gennem indførelse af biometriske data, og den vil om en måned fremlægge sit forslag om indførelse af biometriske data i EU-borgernes pas. Udformningen af et visuminformationssystem, det såkaldte VIS, skrider ligeledes planmæssigt frem.
Med hensyn til repatrieringspolitikken finder Kommissionens indsats på kort sigt grundlæggende sted på to fronter. Den ene angår finansiel støtte, som dog endnu er til debat, og den anden tager form af minimumsstandarder for repatrieringsprocedurer. Som rådsformanden allerede har sagt, er der blevet vedtaget vigtige retsinstrumenter på asylområdet, nemlig midlertidig beskyttelse, minimumsstandarder for modtagelse, Dublin II-forordningen og praktisk gennemførelse af Eurodac-systemet samt Den Europæiske Flygtningefond, der i løbet af sine fire første års virksomhed har mobiliseret ca. 146 millioner euro. Kommissionen samarbejder aktivt med FN's flygtningehøjkommissær om nye idéer til asylpolitikken, især med henblik på at sikre en mere ordnet og organiseret adgang for flygtninge til EU og muligheden for at anmode om asyl uden for EU's område og også med henblik på at styrke beskyttelseskapaciteten i kriseområder. Der er dog to fundamentale punkter, hvor asylpolitikken endnu ikke er afklaret. Jeg tænker her på direktivet om asylprocedurer og på direktivet om betingelserne for opnåelse af flygtningestatus og harmonisering af reglerne for subsidiær beskyttelse. Jeg glæder mig over at vide, at hr. McDowell er opsat på at få disse to instrumenter vedtaget under det irske formandskab, det vil sige inden for den periode, som er fastsat i Amsterdam-traktaten, så vi kan afslutte denne lovgivningsperiode med at have vedtaget alle de nødvendige instrumenter i den første fase af EU's fælles asylpolitik.
Kommissionen vil også fremlægge en rapport i løbet af foråret om de igangværende forhandlinger om tilbagetagelsesaftaler, og vi glæder os særlig over, at det har været muligt at nå frem til en aftale med Rådet og med Parlamentet om finansieringsprogrammet for perioden 2004-2008 på 250 millioner euro til at udvikle et partnerskab med tredjelande om regulering af indvandringsstrømme.
Om det civilretlige samarbejde kan jeg helt tilslutte mig det, som hr. McDowell netop har sagt. Kommissionens vurdering er altovervejende positiv, og det er sjovt nok dette område - der omfatter bestemmelser om f.eks. aftaleretlige tvister, ikke-kontraktretlige forpligtelser, familieforhold og tildeling af forældremyndighed, som er nogle af de beslutninger, som Parlamentet og Rådet træffer, som har størst indflydelse på almindelige borgeres dagligdag - der normalt får temmelig beskeden opmærksomhed fra massemediernes side. Det er langt mere interessant at fortælle om forbrydelser end om normale menneskers normale tilværelse. Det er imidlertid i relation til normale menneskers normale tilværelse, at der er sket flest fremskridt på grundlag af Amsterdam-traktatens og Tampere-programmets bestemmelser, og jeg håber oprigtigt, at det inden denne lovgivningsperiodes afslutning kan lade sig gøre at overvinde de sidste vanskeligheder, så direktivet om erstatning til ofre for kriminalitet kan blive vedtaget.
Med hensyn til den eksterne dimension vil jeg gerne fremhæve, at Kommissionen har anmodet Rådet om at give den mandat til, at Fællesskabet formelt kan tilslutte sig Haagerkonferencen om International Privatret, så det bedre kan sikres, at processen med at gøre det civilretlige samarbejde til et fællesskabsanliggende er i samklang med de bestræbelser, der udfoldes inden for Haagerkonfererencens konventioner.
Sidst, men ikke mindst er der det strafferetlige samarbejde. Hvad det angår, tror jeg, at denne lovgivningsperiode kan afsluttes med en positiv statusopgørelse, fordi vi har fået vedtaget rammeafgørelser om praktisk taget alle typer af europæiske straffelovsovertrædelser, som traktaten nævner, undtagen racisme og fremmedhad, som fortsat skaber uenighed i Rådet. Nok en gang vil jeg gerne fremhæve, at Kommissionen har respekteret princippet om, at fundamentet for det strafferetlige samarbejde er princippet om gensidig anerkendelse af domstolsafgørelser, hvilket den europæiske arrestordre er det bedste eksempel på, som jeg - ligesom hr. McDowell har givet udtryk for - håber vil være fuldgyldigt trådt i kraft i alle 15 medlemsstater i løbet af årets første kvartal, og at den også vil gælde i kandidatlandene efter den 1. maj.
Kommissionen vil snart fremlægge rammeafgørelsen om proceduremæssige garantier, og vi er overbeviste om, at det ligeledes er et væsentligt initiativ, når vi i juni fremlægger en rammeafgørelse om minimumsstandarder for databeskyttelse under den tredje søjle. Det er særdeles vigtigt, at det strafferetlige samarbejde og det styrkede retlige og politimæssige samarbejde om bekæmpelse af kriminalitet også ledsages af bestemmelser om proceduremæssige minimumsgarantier i alle medlemsstaternes strafferetspleje og om beskyttelse af privatlivets fred og personlige oplysninger på dette område.
Med hensyn til politisamarbejdet er det rigtigt, hr. Ribeiro e Castro, at det snarere er et operationelt samarbejde end et lovgivningsmæssigt. Hvad det sidste angår, mener jeg, at Konventet om Den Europæiske Unions Fremtid utvivlsomt har ret, når det påpeger, at instrumentet "konvention" ikke fungerer på dette område. Ændringerne i Europol-konventionen er således endnu ikke ratificeret af de fleste medlemsstater, og konventionen om gensidig retshjælp, undertegnet i maj 2000, er endnu ikke ratificeret af alle EU's medlemsstater og er derfor endnu ikke trådt i kraft. Det operationelle samarbejde er dog blevet forbedret, og det er, for at Europol kan opfylde sin mission, afgørende, at medlemsstaternes politistyrker har tillid til Europol, og at der frem for alt foregår permanent udveksling af oplysninger om de forskellige former for transnational kriminalitet.
Til slut vil jeg gerne sige, hr. Ribeiro e Castro, at jeg fuldt ud deler Deres opfattelse af, hvor vigtigt det er, at borgerne får information om det, der er blevet gennemført. Kommissionen har iværksat oplysningskampagner om chartret om grundlæggende rettigheder, om nogle af de lovgivningsinstrumenter, som vi har vedtaget, og som direkte kan berøre borgernes tilværelse. Hvis jeg skal være helt åbenhjertig, vil jeg dog mene, at det må være i forbindelse med valget til Europa-Parlamentet og gennem dettes medlemmer - der kan være stolte af det, som de har udrettet, hvad angår de retlige og indre anliggender - at det rette billede af EU's virksomhed bør gives, eftersom Europa-Parlamentets medlemmer er de bedste til at formidle den information, som borgerne har krav på, da de jo er selve beviset på, at det europæiske demokrati virker, og at de spørgsmål, der optager borgerne i deres dagligdag, tages alvorligt af EU's institutioner, ikke mindst af deres legitime repræsentanter, Europa-Parlamentets medlemmer.
Pirker (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, hr. formand for Rådet, hvis man kun læser fremskridtsrapporten fra det sidste år, bliver man overrasket over, hvor meget vi har fremmet i sikkerhedens interesse, og, hr. kommissær, hr. rådsformand, De kan sammen med Europa-Parlamentet være stolte over, at der er sket så meget i sikkerhedens interesse. Jeg vil bare komme ind på et par punkter, som forekommer mig særligt vigtige. Først og fremmest blev Eurodac-systemet funktionsdygtigt i januar sidste år. Det betyder ganske enkelt, at Dublin først nu er blevet funktionsdygtig, at vi kan fastlægge, hvilket land der rent faktisk er ansvarlig for afviklingen af asylproceduren, og at vi har et instrument i hånden til at standse og forhindre asylmisbrug på en vellykket måde.
Vi har med henblik på forebyggelse af illegale indvandringsstrømme oprettet partnerskaber med oprindelses- og transitlande. Vi har samlet en pakke af foranstaltninger til bekæmpelse af illegal indvandring, hvor der især planlægges forberedelse af en ny integrativ sikring af de ydre grænser med meget høje standarder ved alle nuværende og fremtidige ydre grænser i EU. Vi har også forberedt fælles hjemsendelsesaktioner.
Jeg betragter det også som særligt vellykket, at der politisk er blevet fastlagt biometriske data i visa og opholdstilladelser, fordi vi dermed kan sikre, at vi giver de mennesker, der krydser grænserne, dokumenter i hånden, der er sikret mod forfalskning. Desuden synes jeg, at de samarbejdsaftaler, der er indgået mellem de nye medlemsstater eller andre stater som Rumænien eller Rusland og Europol, er vigtige for at kunne foretage sig noget vellykket på stedet mod international kriminalitet og især også mod korruption.
Når jeg som det sidste anfører, at det for første gang er lykkedes at gennemføre minimumsstraffestandarder i forbindelse med bekæmpelse af illegal narkotikahandel, er det en meget betydelig succes, og de foranstaltninger, som vi har truffet i kampen mod syntetiske narkotika, eller fremskridtene på det civil- og strafferetlige område vil jeg ikke komme nærmere ind på. Alt i alt foreligger der en vellykket pakke af foranstaltninger, som vi har gennemføret sammen og med succes i Parlamentet, Rådet og Kommissionen.
Men lad mig også komme med nogle kritiske bemærkninger og stille krav. Det første, jeg gerne vil sige, er følgende: Jeg mener, at det er uomgængeligt, at det, som det nuværende rådsformandskab har foretaget sig, også gennemføres, nemlig at status- og proceduredirektivet med henblik på en fælles asylpolitik gennemføres i år, nemlig inden april. Jeg frygter, at vi, hvis vi ikke klarer det inden da, vil få store problemer med reelt at nå frem til en fælles asylpolitik. Så ville der ikke være nogen hurtig hjælp til flygtninge. Så ville vi ikke have de nødvendige instrumenter til at fremme bekæmpelsen af misbrug. Vi støtter Dem fuldt ud som rådsformand i disse overvejelser.
Det andet er bekæmpelsen af korruption. Vi skal ubetinget styrke den med henblik på de nye medlemsstaters stabilitet, og vi skal hjælpe de nye medlemsstater med så hurtigt som muligt at iværksætte Schengen-standarderne ved de nye ydre grænser i de nye staters interesse, men også i hele EU's interesse. Investeringer vil være nødvendige. De har vores støtte i den forbindelse.
Jeg har også en bemærkning til agenturerne. Jeg ønsker ikke, at vi skal gå over til altid at opfinde nye, men at vi skal bevare dem funktionsdygtige, når vi nu allerede har så mange. Det kan ikke være rigtigt, at vi overvejer at udvide de såkaldte i det uendelige - fra 15 til 25 - hvortil der kommer eksperter, og hvis de ikke er funktionsdygtige, opretter vi, hvor det er muligt, et . Dertil vil vi overveje, om vi ikke skal indføre en samarbejdskomité, således at de to andre organer kan bevares funktionsdygtige. Det kan ikke være fremtiden.
Mit sidste punkt er, at jeg ville ønske, at procedureforløbet generelt bliver forbedret. Ellers vil der være fare for bortødslen af ressourcer. Det bør ikke ske fremover, at dokumenter fra Kommissionen når frem til Parlamentet, og at der så, mens Parlamentet arbejder, udarbejdes nye dokumenter, nye aftaler, som Parlamentet imidlertid ikke får noget at vide om, således at vi arbejder videre på et gammelt grundlag og så skal begynde forfra igen. Jeg anmoder Dem om at forbedre denne kombination med henblik på alle de effektive forløb.
Denne diskussion i slutningen af et vellykket år, en vellykket valgperiode bør være en kritisk vurdering og generelt opmuntre os til at arbejde endnu mere vellykket videre på baggrund af succesen med henblik på unionsborgernes sikkerhed. Vi i Europa-Parlamentet vil støtte Dem - det kan De være sikker på - meget handlekraftigt, også når det handler om forøgelsen af budgettet, som vi ubetinget får brug for for reelt at kunne gennemføre de succeser, som vi ønsker i sikkerhedens interesse.
Paciotti (PSE ).
   - Hr. formand, det er rigtigt, at man har gjort de fremskridt, som ordføreren, rådsrepræsentanterne og kommissionsrepræsentanterne talte om - og dem vil jeg gerne lykønske - men vi må indrømme, at det stadig ikke er tilstrækkeligt. Der er ingen tvivl om, at den største hindring for udviklingen af området med frihed, sikkerhed og retfærdighed i dag er den manglende vedtagelse af udkastet til forfatningstraktat, som gør chartret om grundlæggende rettigheder bindende på alle EU's aktivitetsområder og ligeledes lader fællesskabsmetoden omfatte retssamarbejdet, det strafferetlige samarbejde og politisamarbejdet, og som derfor ville have løst mange af de problemer, der stadig eksisterer. Vi håber, at der blot er tale om en forsinkelse.
I mellemtiden er det nødvendigt at overvinde nogle af de paradoksale modsigelser, som stadig bremser gennemførelsen af Tampere-programmet, ikke mindst når det gælder indvandring, det strafferetlige samarbejde og politisamarbejdet. Det er nemlig de samme regeringer, der i Tampere blev enige om en fornuftig initiativplan, som ofte ikke vedtager disse intiativer, når Kommissionen foreslår dem, og når Parlamentet opfordrer til dem. Og når de så ender med at vedtage dem, fordi de måske bliver tvunget til det af forskellige nødsituationer, bliver de ofte ikke gennemført i de respektive lande. Det seneste eksempel på dette er arrestordren, men det samme gælder for afgørelsen om fremmedhad og racisme. Derfor skal vi hele tiden huske, at fjernelsen af de indre grænser er til gavn for den frie bevægelighed i det indre marked, men at den også er til gavn for de kriminelle, hvis beføjelserne til at forebygge og straffe forbrydelser bliver begrænset til det nationale område.
Tiden er således inde til, at der iværksættes et ajourført politisk program for at opnå en harmonisk tilrettelæggelse af det europæiske retssamarbejde, nemlig et program, som ikke er begrænset til ufuldstændige løsninger på specifikke nødsituationer, og vi venter fortrøstningsfuldt på den meddelelse, som Kommissionen har lovet os.
Ikke mindst for indvandringens vedkommende er det - sådan som Parlamentet ofte har bedt om - nødvendigt, at vi fastlægger en fælles politik for indrejse, ophold og integration af tredjelandsborgere, og at vi ikke nøjes med at straffe illegal indvandring. Det er dog navnlig med hensyn til fremme og beskyttelse af de grundlæggende menneskerettigheder, at vi ser forsinkelser og selvmodsigelser fra Rådets og medlemsstaternes side. Man vedtager nemlig nogle foranstaltninger, som er i strid med de grundlæggende rettigheder, og dermed tvinges Parlamentet til at indbringe dem for Domstolen - det seneste eksempel herpå er familiesammenføringen - man vedtager ikke fælles standarder for procesgarantier, og desuden siger man nej til tættere samarbejdsformer, fordi landene ikke har tillid til hinanden, hvad respekten for garantierne angår.
Endelig er spørgsmålet om beskyttelse af personoplysninger særlig vanskeligt, og det er en alvorlig sag, at en stor del af medlemsstaterne har givet tilladelse til, at europæiske borgeres personoplysninger videregives til amerikanske efterretningstjenester, der ikke giver nogen garanti for overholdelsen af de europæiske borgeres grundlæggende ret til privatlivets fred. Her skal det i øvrigt siges, at også Kommissionens passive og overbærende holdning var beklagelig. Det er virkelig på tide, at der tages nogle mere effektive initiativer for at beskytte de europæiske borgeres rettigheder. 
Ludford (ELDR ).
   - Hr. formand, selv om dette er en årlig status, nærmer vi os femårsvurderingen af, hvad der er blevet opnået af Tampere-programmet, og det er på tide, at vi begynder at tænke på Tampere II. Vi må sige, at Kommissionen har gjort sit arbejde, men Rådets skudsmål er ikke videre fremragende. Der er behov for at forbedre såvel resultatet som metoden.
Hvis vi først ser på asyl og indvandring, så har vi endnu ikke alle brikkerne på plads i puslespillet om fælles politikker. Europæerne skal have en følelse af, at vi virkelig arbejder sammen om at få velregulerede, men retfærdige systemer, hvor vi deler ansvaret. Men hvor er solidariteten henne i den uskønne måde, hvorpå 13 medlemsstater, den ene efter den anden, har meddelt, at de vil lægge restriktioner på den frie bevægelighed fra de nye medlemsstater i Øst?
Nogle stater har været mere ivrige for at styrke deres grænser og deportere ulovlige indvandrere og for at sikre, at indvandrere er lovlige og integrerede. Rådet har udstedt et småligt direktiv om langtidsindvandrere og et om familiesammenføring. Men man har ikke haft travlt med at gennemføre rammebeslutningen fra 2002 om bekæmpelse af menneskehandel for at fange de kriminelle bander, og for nylig døde 19 kinesiske indvandrere en tragisk død i Det Forenede Kongerige. Det ser ud til, at de var ofre for menneskehandel, men der er ingen lov om det.
Vi står over for store udfordringer i Europa med at tage fat på fordomme og diskriminering og fremme ligheden mellem mennesker. Udfordringen med at integrere romanibefolkningen tårner sig op på vores dagsorden.
Jeg er glad for, at kommissionsformand Prodi afholder et seminar om antisemitisme i næste uge, men hvorfor har Rådet ikke vedtaget rammebeslutningen om at definere racistisk chikane og racistiske overfald som forbrydelser?
Vi bliver nødt til at forbedre vores forståelse af, hvad integration betyder i modsætning til assimilering. I går besluttede den franske Nationalforsamling med overvældende flertal at forbyde og andre åbenlyse religiøse symboler. I Storbritannien, hvor kvindelige politibetjente kan gå med , ser vi med bestyrtelse på, hvad der sker på den anden side af kanalen.
Inden for bekæmpelse af terrorisme og lovhåndhævelsen er der sket mange gode ting, men der mangler balance i hensynet til borgerlige rettigheder, demokratisk ansvarlighed og gennemsigtighed. Det glæder mig, at den europæiske politiskole skal placeres i England, men jeg er mindre imponeret over, at Det Forenede Kongeriges regering, som har 12 borgere og indbyggere siddende på Guantánamo-basen - det er halvdelen af de europæere, der er der - ikke har taget initiativ til at finde en fælles holdning og handling fra EU's side for at overtale USA til at overholde international lov og hævde fangernes rettigheder. Den fælles aftale om retshjælp, som er blevet underskrevet med USA trods vores protester, understreger de retsstatslige principper, men det ser ikke ud til at have nyttet noget.
I øjeblikket tager vi for mange skridt, som overtræder privatlivets fred, bl.a. ved at give USA indsigt i følsomme passageroplysninger og ved at anvende biometriske data i visa og pas, og samtidig gør vi intet for at få et instrument til beskyttelse af personoplysninger under den tredje søjle. Det viser en overordentligt nonchalant holdning til individuelle rettigheder.
Fremover må vi gøre en større indsats for at højne kvaliteten af vores overholdelse af retssystemerne gennem en proces med fælles overvågning og . Det kommer til at omfatte nogle interessante spørgsmål om, hvor balancen ligger mellem europæisk fælles aktion og indgriben i nationale systemer. Men vi bliver nødt til at styrke vores indsats, for kvaliteten af det, der bliver gjort omkring frihed, sikkerhed og retfærdighed, er endnu ikke tilfredsstillende. 
Kaufmann (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. kommissær, kære kolleger, når vi betragter de såkaldte fremskridt, der er gjort med hensyn til at etablere et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed i EU, er status nedslående. Jeg siger såkaldte fremskridt, fordi det i første omgang handler om at afskærme Europa mere og mere fra den øvrige verden. FN's generalsekretær Kofi Annan udtalte sig for nyligt åbent og tydeligt i Parlamentet om denne politik eller snarere om denne afvej for europæisk politik i anledning af uddelingen af Sakharov-prisen. Det var ikke høflige takkefloskler, FN's generalsekretær rettede mod os, men han læste i ordets sandeste betydning europæerne og deres indvandringspolitik teksten. Jeg vil gerne minde Dem om hans budskab. Han sagde, og jeg citerer: "Indvandrere har brug for Europa, men Europa har også brug for indvandrere". Og Kofi Annan tilføjede, at modtagelsen og integrationen af emigranter ikke kun er en moralsk og retlig forpligtelse, men også "en del af løsningen på de europæiske økonomiske problemer". Han kritiserede skarpt EU's fort Europa-politik. En restriktiv asyl- og indvandringspolitik driver mange mennesker i hænderne på kriminelle smuglerbander eller sågar i døden. De bliver kvalt i lastbiler eller dør i flyenes bagagerum, og Kofi Annan sagde, at "denne stille krise for menneskerettighederne beskæmmer vores verden".
Der findes ansvarlige for denne stille krise for menneskerettighederne. Det er netop ikke nogen anonym tvingende nødvendighed, som årligt lader hundredvis af mennesker omkomme ved EU's grænser. Hvad fortæller Rådet og Kommissionen os egentlig? Om fælles oversigter over sikre oprindelseslande, om samarbejde i forbindelse med udvisningen, om grænsebeskyttelsesagenturer til øget overvågning af lande- og havgrænser, om indgåelse af tilbagetagelsesaftaler osv. Hvis alle disse forslag får retskraft, vil det blive sådan, at man i grunden kun kan springe ned over EU med faldskærm for overhovedet at få en chance for at søge om asyl. Men samtidig deltager EU og medlemsstaterne aktivt i ligefrem "at producere" flygtninge fra lande fra den såkaldte tredje verden, nemlig ved utilstrækkelig bekæmpelse af fattigdommen eller ved eksport af våben til kriseregioner.
Men i stedet for at styre kontra netop her skal der nu gives millioner af euro ud til pilotprojekter for at gennemføre udvisninger i det europæiske område. Som tysk medlem af Europa-Parlamentet ved jeg også, at ethvert halvvejs progressivt forslag om EU's asyl- og indvandringspolitik fra regeringen i Tyskland hidtil er blevet blokeret i Ministerrådet. Alle tyske særregler for at afskrække og chikanere asylansøgere skal bevares. Som eksempel kan her nævnes bopælspligten for flygtninge, som er enestående i Europa. Det er kun i Tyskland, at flygtninge straffes, hvis de "forlader deres amt".
Så længe der ikke ændres noget ved den grundlæggende udformning af politikken, vil de talrige dødsfald blandt indvandrere og flygtninge ved vores grænser fortsætte. Der bliver ganske vist grædt et par krokodilletårer ved lejlighed over enkelte tragiske skæbner, men der er intet, der bliver ændret. Vi skal have mod til at give folk ren besked og sige, at Europa har brug for indvandring. Uden indvandring vil der i 2050 kun leve 400 millioner mennesker i den udvidede Union i stedet for 450 millioner mennesker. Alene Tysklands befolkning vil, hvis der ikke sættes en ny kurs, blive reduceret med en fjerdedel. De talrige menneskerettighedsorganisationer i det civile samfund har ret, når de siger nej til EU's fort Europa-politik. Der foreligger forslag til en fælles asyl- og indvandringspolitik på højt menneskeretligt niveau. De skal blot vedtages, og så kan vi eventuelt reelt diskutere fremskridt her. Det ville være nødvendigt med en asylret i Europa i henhold til Genève-konventionen inklusive anerkendelsen af kønsspecifik og ikke-statslig forfølgelse som flugtgrund samt anerkendelse af desertation og militærnægtelse. Det er nødvendigt med fri adgang til en europæisk asylret og asylprocedure. Det er også nødvendigt med en retlig ramme for at gøre legal indvandring til EU muligt. Vi har brug for et retsområde for legaliseringskampagner for mennesker uden papirer, og vi har ikke mindst også brug for en ret til fri bevægelighed for alle mennesker, som lever i EU. 
Boumediene-Thiery (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, trods vores bestræbelser bliver dagsordenen fra Tampere, som De har sagt, ikke overholdt, særlig vedrørende indvandring og asyl. Vi kan imidlertid kun finde en effektiv løsning på disse problemer, hvad enten det er i Sangatte eller Algeciras, ved hjælp af en egentlig fællesskabspolitik, i hvilken de grundlæggende rettigheder respekteres, og ikke ved altid at undertrykke.
En lang række forslag fra Kommissionen ligger for tiden hos Rådet. De få foranstaltninger, der er blevet truffet, bliver konstant kritiseret, og Parlamentet har indbragt direktivet om familiesammenføring for EF-Domstolen.
Hvad angår spørgsmålet om indvandring, beder jeg Dem om at følge retningen i de tanker, som Kofi Annan har skitseret for Parlamentet. Ikke blot har vores gamle kontinent brug for denne arbejdskraft, men EU kan kun opnå troværdighed i verden ved at stadfæste et åbent, mangfoldigt og solidarisk Europa. Indvandringen er en chance for Europas fremtid, og det er nødvendigt klart at gøre opmærksom på det på et tidspunkt, hvor racisme og fremmedhad vælter ind over os. Vi er overbevist om, at fri bevægelighed sammen med en positiv politik for lovlig indvandring kan bremse de forskellige former for handel, bl.a. menneskehandel. Vi ville således bedre kunne koncentrere os om at opbygge et statsborgerskab, som alle de, der bor i Europa, kan benytte fuldt ud i, samtidig med at de har lige rettigheder for ikke at tale om, at denne frivillige politik ligeledes kan medvirke til at lette byrderne, både hvad angår asylordninger og bekæmpelse af ulovlig indvandring.
De to direktiver om asyl, flygtninges status og asylprocedurer kan endnu ikke vedtages trods fristen, der blev fastsat til december, men som allerede er overskredet. Vi ved imidlertid, at de hurtigst muligt skal vedtages for at gøre det muligt at gennemføre første fase af Tampere-programmet. Når det er sagt, skal de to direktiver også og især tilføre en merværdi, der kan sikre en bedre beskyttelse af asylansøgere.
Med hensyn til politi- og retssamarbejdet vil jeg opholde mig ved ét punkt, nemlig personoplysninger og særlig biometriske oplysninger. I en meddelelse om overførsel af oplysninger, som Kommissionen offentliggjorde den 16. december og fremsendte til Rådet og Parlamentet, konstaterede man vedrørende aftalen mellem USA og EU en skæv sikkerhedsmæssig fadæse under dække af bekæmpelse af terrorisme og kriminalitet. I aftalen er det fastsat, at de oplysninger, der kan overføres, omfatter fødselsdato, antal personer, der rejser sammen, nærmere oplysninger om kreditkort, racemæssig eller etnisk oprindelse samt politisk, religiøs eller filosofisk overbevisning. Dette er imidlertid et alvorligt overgreb på privatlivets fred. Hvordan skal man løse det? Når man for øvrigt ved, at sådanne oplysninger kan bruges til forskelsbehandling, kan denne bestemmelse også skade de grundlæggende friheder, da man ikke ved præcis, hvem der kan få adgang til disse oplysninger. Man kan ikke andet end være bekymret for, hvordan de bliver anvendt.
Vidste De i den forbindelse, at luftfartsselskaberne under pres fra USA og særlig trusler om flyveforbud allerede overfører personoplysninger til de amerikanske myndigheder uden de berørte personers samtykke? Det er i strid med EU-lovgivningen, selv om Kommissionen burde være traktaternes vogter.
Sådanne foranstaltninger vedrører både europæere og statsborgere fra tredjelande, som De har sagt, hr. Vitorino. Aftalen blev imidlertid indgået, uden at der først foregik en demokratisk debat. Indgåelsen af sådanne aftaler er således en trussel mod demokratiet og retsstaten. Haster det ikke med at oprette et uafhængigt europæisk kontrolorgan, der gør det muligt at undgå misbrug af oplysningerne? Tror De for øvrigt ikke, at det ligeledes er nødvendigt at anmode EF-Domstolen om at afsige kendelse om, hvorvidt denne aftale er lovlig? Vi skal være årvågne, for sikkerheden går forud for overholdelsen af rettigheder og friheder.
Til sidst vil jeg spørge: Hvordan skal vi kunne sikre overholdelsen af de grundlæggende rettigheder, hvis vi underskriver en aftale med et land som USA, der til stadighed bekræfter sit ønske om overherredømme, fører en unilateral politik og sætter sig over lovene, herunder folkeretten, som i forbindelse med fangerne på Guantánamo?
Jeg opfordrer Dem til, hr. kommissær, at være yderst opmærksom på alle disse traktater. 
Collins (UEN ).
   - Hr. formand, først vil jeg gerne byde den irske minister for retlige og indre anliggender velkommen til Parlamentet. Dernæst vil jeg gerne ønske min kollega og ven hr. Ribeiro e Castro varmt tillykke med hans fremlæggelse her til morgen.
EU bliver snart et politisk organ med 25 medlemsstater og en befolkning på næsten 500 millioner mennesker. Det er derfor yderst vigtigt, at alle medlemsstater i EU samarbejder endnu tættere for at bekæmpe truslen fra international terrorisme og organiseret kriminalitet. Med fælles europæiske grænser og den frie bevægelighed for mennesker inden for EU bliver vi også nødt til at arbejde tættere sammen for at standse narkotikaimporten til Europa og for at bekæmpe menneskehandelen.
Vi kan kun vinde over narkotikahandelen og de mennesker, som udfører den afskyelige forbrydelse med menneskehandel, hvis vores europæiske politistyrker arbejder tæt sammen. Denne udfordring bliver endnu større med udvidelsen, og Europol må spille en mere fremtrædende rolle i koordineringen af EU's svar på denne voksende kriminalitet. Intet land kan bekæmpe den internationale terrorisme alene. Hvis Europa skal bruge flere ressourcer for at leve op til denne nye udfordring, så må der afsættes flere ressourcer til det.
Vi har for nylig set, hvordan mange mennesker har lidt en tragisk død efter at være raget uklar med den internationale menneskehandels svøbe. Det skønnes, at der hvert år kommer 600.000 ulovlige indvandrere til EU. Derfor må det fortsat være en central prioritering for EU at udarbejde en omfattende plan for, hvordan den ulovlige indvandring kan bekæmpes. EU's økonomiske støtte til hjemsendelsesprogrammet skal opretholdes, og vi må alle støtte EU's arbejde. Grænseagenturet er ved at udarbejde en koordineret indsat fra EU's medlemsstater for at bekæmpe den ulovlige indvandring.
Jeg støtter også gennemførelsen af en fælles EU-asylpolitik, og vi må løse spørgsmålet om direktiverne om asylbetingelser og -procedurer. Vi må også støtte en bedre styring af indrejse til EU for personer, som har behov for international beskyttelse i overensstemmelse med Genève-konventionen. Med hensyn til spørgsmålet om lovlig indvandring skal den nye EU-lovgivning om betingelserne for tredjelandsstatsborgeres indrejse og ophold med henblik på studier og erhvervsuddannelse i EU fremmes.
Endelig løses spørgsmålet om at udarbejde fælles politikker til bekæmpelse af ulovlig indvandring bedst på EU-niveau. Vi lever nu i et indre marked, hvor der er fri bevægelighed for mennesker i hele EU's område, og vi er nødt til at handle i fællesskab for at kunne løse disse spørgsmål effektivt. 
Blokland (EDD ).
   - Hr. formand, Kommissionen viser på resultattavlen for første og anden halvdel af 2003, at den har gjort fremskridt, og også Det Europæiske Råd gav nye impulser til fremskridt på dette politiske område i juni 2003 i Thessaloniki. Jeg vil gerne give begge en kompliment. Ministerrådet udpeges som den hovedskyldige i, at en række asyl- og indvandringssager er blevet syltet. Medlemsstater skal efter Kommissionens opfattelse opgive deres forbehold, inden femårsperioden i Amsterdam-traktaten udløber. Inden da skal disse foranstaltninger nemlig være vedtaget, siger Kommissionen. Det er rigtigt. På den anden side er en periode på fem år også meget kort for foranstaltninger på dette område. Lovgivning med bred opbakning, som gennemføres over en længere periode, er mere fornuftig end hurtige foranstaltninger, som efterfølgende ikke gennemføres på grund af manglende politisk vilje. Tænk blot på den europæiske arrestordre.
Jeg er overrasket over Kommissionens forslag om tilladelse af indvandring til EU. Dette var da bestemt ikke en af forpligtelserne fra Amsterdam-traktaten. Det er et emne, som stadig kræver en grundig diskussion. Bl.a. på grund af den slags genvordigheder er jeg ikke tilhænger af en fuldstændig gennemførelse af afstemning med kvalificeret flertal i Rådet om den europæiske optræden på området retlige og indre anliggender. De enkelte dele må betragtes hver for sig. Endelig så jeg, at Kommissionen vil forhøje budgettet for retlige og indre anliggender betydeligt for at kunne træffe foranstaltninger på området illegal indvandring og organiseret kriminalitet. Kan kommissær Vitorino uddybe dette? 
Turco (NI ).
   - Hr. formand, jeg tager imod kommissær Vitorinos opfordring til, at borgerne skal informeres. Men problemet er, hvilken information vi skal give dem. Vi hørte rådsformandskabet give os nogle overraskende tal for gennemsigtigheden i Rådets arbejde, nemlig titusindvis af dokumenter. Det er en skam, at der mangler en oplysning i disse dokumenter, nemlig de enkelte medlemsstaters holdning, som ikke er en følsom oplysning, men en væsentlig oplysning i den demokratiske proces. Det er ikke tilfældigt, at man herefter fastslår - på en efter min mening overfladisk måde - at den europæiske arrestordre allerede er blevet vedtaget af otte medlemsstater. Hvad er meningen? Et dokument, som blev enstemmigt vedtaget i en middagspause, uden at der fandt nogen forhandling sted, er endnu ikke blevet gennemført, og så tager man det næsten for givet, som om det efterhånden var blevet en del af institutionens reelle procedurer.
Der er overhovedet ingen henvisning til forbuddet mod dobbelt strafforfølgning, selv om det italienske formandskab i et halvt år mindede os om, at forbuddet mod dobbelt strafforfølgning er en af retssamarbejdets grundpiller, når det gælder borgernes garantier. Det står der ikke et ord om! Hvad Europol angår, siger formandskabet, at man er nået et skridt videre med protokollen. Men netop i denne protokol nægter man det, som Parlamentet har bedt om i flere år, nemlig demokratisk kontrol. Selv det franske og det engelske parlament er i øjeblikket modstandere af en sådan EU-holdning til Europol.
I forbindelse med alt dette ønsker vi at informere borgerne. Ja, men om hvad? 
Coelho (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, denne stunds historiske omstændigheder, som kommissær António Vitorino så udmærket har redegjort for, berettiger til fulde denne debat. Det ville således være uforståeligt, hvis vi i den sidste evaluering, som Parlamentet foretager af området med frihed, sikkerhed og retfærdighed i denne lovgivningsperiode, skulle nøjes med blot en årlig debat. Det er derfor helt igennem fornuftigt, at vi foretager en samlet statusopgørelse for hele perioden, og jeg takker José Ribeiro e Castro for den fremragende betænkning, som han har udarbejdet, og hvis grundlæggende synspunkter vi tilslutter os.
Vi må således erkende, at selv om der er sket afgørende fremskridt, hvad angår lovgivningsmæssige foranstaltninger, operationelt samarbejde og institutionelle strukturer, er nogle af disse fremskridt ikke sket i overensstemmelse med tidsplanen fra Tampere, og - hvad værre er - visse andre af de opstillede mål er heller ikke blevet nået.
Jeg vil gerne pege på 10 punkter, hvor der snarest bør træffes konkrete foranstaltninger. For det første må der vedtages lovgivning om databeskyttelse under den tredje søjle, som giver garantier svarende til dem, der er indeholdt i direktiv 95/46/EF under den første søjle. For det andet må der indføres en fælles og EU-finansieret politik for integreret overvågning af medlemsstaternes ydre grænser. For det tredje bør Rådet vedtage de to forslag til direktiv, der mangler, så den første fase af EU's fælles asylpolitik kan afsluttes. For det fjerde bør Rådet vedtage de forslag, der endnu ikke er opnået enighed om, og hvis formål er at indføre en fælles indvandringspolitik. For det femte må vi have forelagt et konkret forslag om udformningen af visuminformationssystemet (VIS). For det sjette må vi have forelagt et forslag til rammeafgørelse om proceduremæssige garantier i EU for sigtede og tiltalte i straffesager. For det syvende er det, efter at Schengen-bestemmelserne er blevet et fællesskabsanliggende, og medlemsstaternes rets- og politimyndigheder dermed bedre kan samordne deres indsats over for organiseret kriminalitet, nu meget vigtigt, at der så hurtigt som muligt oprettes en ny SIS II. For det ottende må politisamarbejdet - som kommissær António Vitorino allerede har fremhævet - gøres smidigere og hurtigere, end Europol-konventionen lægger op til, og med retlig og demokratisk kontrol på EU-niveau. For det niende skal arbejdet med at indgå stabiliserings- og associeringsaftaler med staterne i det vestlige Balkan videreføres, hvad angår bekæmpelse af organiseret kriminalitet, styrkelse af retsvæsnet, narkotikabekæmpelse, grænsekontrol og indvandring. For det 10. skal gennemførelsen af fællesskabslovgivningen i udvidelseslandene overvåges især med hensyn til retlige og indre anliggender, men også gennemførelsen af Schengen-bestemmelserne og af lovgivningen vedrørende kontrollen af de ydre grænser.
Jeg glæder mig over, at det irske formandskab har prioriteret etableringen af området med frihed, sikkerhed og retfærdighed højt på sin arbejdsplan, og jeg håber, at vi kan udvikle et frugtbart interinstitutionelt samarbejde. Jeg erkender, at den opgave, som vi har sat os, er enorm og meget ambitiøs, men medmindre Rådet får øget sin beslutningsevne og -hastighed, vil vi efter disse fem år slet ikke kunne indfri de i Tampere opstillede mål. Jeg håber således, at alle de foranstaltninger, der endnu ikke er blevet til virkelighed, men som fremgår af de mål og tidsplaner, der er besluttet, vil være gennemført inden udgangen af 2004.
Til slut må man beklage, hr. formand, at nogle medlemsstater har taget det initiativ at sende et brev til Kommissionen med henblik på en betydelig reduktion af Fællesskabets budget i de finansielle overslag for perioden 2007-2013. Som Romano Prodi allerede har nævnt, vil en sådan reduktion gøre det vanskeligt for Kommissionen at udføre de opgaver, som den har fået pålagt på afgørende områder som f.eks. den økonomiske og sociale samhørighed, ligesom den også vil ramme indsatsen inden for de retlige og indre anliggender. 
Terrón i Cusí (PSE ).
   - Hr. formand, lad mig først lykønske hr. Ribeiro, for efter min mening har han som nævnt af kommissær Vitorino stillet et ambitiøst og omfattende forslag til beslutning på dette afgørende tidspunkt.
Jeg vil koncentrere mig om to punkter i forslaget og tilslutte mig det, som fru Paciotti tidligere sagde om menneskerettighedsspørgsmålet.
Det første punkt drejer sig om samarbejde på det strafferetlige område, og jeg henvender mig nu først og fremmest til Rådet. Jeg mener, hr. formand, at det er vigtigt, at en så symbolsk beslutning, som ikke kun vedrører terrorbekæmpelsen, men også bekæmpelse af kriminalitet, og som knæsætter princippet om gensidig anerkendelse - f.eks. eftersøgnings- og arrestordren - i dag burde være trådt i kraft i alle medlemsstaterne, og at vi allerede nu burde være i gang med en betydelig mere fleksibel behandling af ledsageforanstaltningerne, end det er tilfældet, f.eks. udveksling af beviser. Det er umuligt at overbevise vores borgere om, at det ikke er muligt at gøre noget for at forbedre sikkerheden, sådan som europæerne ønsker det, det vil sige med mere samarbejde og ikke med mere undertrykkelse.
Samtidig synes jeg, at det er vigtigt, at vi nu, hvor vi drøfter udvidelsen, kan vedtage rammeafgørelsen om retsplejeregler. Jeg synes, at det er den anden side af det politimæssige og retlige samarbejde og af den gensidige anerkendelse på det strafferetlige område, og efter min mening må vi ikke spilde tiden i denne forbindelse.
Med hensyn til asyl- og indvandringspolitikken talte kommissæren om de fire Tampere-principper. Jeg er overbevist om, at de er gyldige, og jeg er sikker på, at Kommissionens forslag vil befordre dem i den rigtige retning, men fem år senere, omtrent ved udløbet af Tampere-mandatet, synes jeg, at situationen er temmelig forvirrende.
I Rådets ordforråd er "forvaltning af strømme", det vil sige indrejse og lovligt ophold for at arbejde i EU, blevet synonymt med bekæmpelse af ulovlig indvandring. Begrebet "forvaltning af lovlige strømme" er forsvundet. På nuværende tidspunkt er Rådet ikke engang i stand til at indlede en diskussion om indrejse og ophold med henblik på arbejde, og det komplicerer sagen.
Hvis vi bliver ved med at skærpe tonen på rådene, hvis vi bliver ved med kun at forbinde ordet "bekæmpelse" med "indvandring" og "ulovlig", og hvis vi på den anden side ikke formår at fastlægge nogle konsistente retningslinjer for forvaltningen af den samlede indvandring i det 21. århundrede - kommunikationens og globaliseringens århundrede - og komme med klare svar, er det eneste, vi opnår, at øge vores borgeres frustration.
Vi skal se på lovlig indrejse, indrejsekanaler, en integrationspolitik for dem, der allerede er her - og som nogle gange har været her i årevis, og som vi bliver ved med at kalde indvandrere - og på nogle forbindelser med tredjelande, som ikke kun er baseret på tilbagetagelse, men på en samlet række foranstaltninger, der gør indvandringen til et aktiv for både oprindelses- og modtagelseslandene. 
Sørensen (ELDR ).
   - Hr. formand, jeg glæder mig også over de fremskridt, vi har gjort i 2003 på centrale områder såsom kontrollen med de ydre grænser, asyl, indvandring, forebyggelse og bekæmpelse af kriminalitet.
Som liberal politiker og med en fundamental tro på de grundlæggende frihedsrettigheder vore demokratier bygger på, mener jeg også, at året 2003 giver anledning til nogle grundlæggende overvejelser omkring de tiltag, der allerede er implementeret og ikke mindst planlægges under den samlede betegnelse sikkerhed.
Jeg anerkender fuldt ud, at terrorangrebene i 2001 giver anledning til en revision og opgradering af vores sikkerhedsberedskab. For mig at se var angrebene i 2001 frem for alt et angreb på de demokratiske værdier og fundamentale frihedsrettigheder, som vi hylder. Det er derfor afgørende, at terroren ikke får os til at gå på kompromis med disse grundlæggende værdier. Mere specifikt tænker jeg f.eks. på tilladelsen til, at tredjelande får direkte adgang til persondata i centrale reservationssystemer for flypassagerer, introduktionen af bevæbnede vagter på fly, introduktionen af biometriske data i tredjelandsborgeres rejsedokumenter og introduktionen af biometriske data i alle EU-borgeres pas. Flere af disse tiltag indebærer meget omfattende indgreb i privatlivets fred - uløste spørgsmål i forhold til gældende lovgivning om datasikkerhed og risici for misbrug. Jeg mener faktisk, at det er på tide, at vi nu gør os nogle overvejelser om proportionaliteten i disse sikkerhedsforanstaltninger. Med andre ord opfylder tiltagene de grundlæggende kriterier for de fundamentale frihedsrettigheder, som vi jo netop hylder i EU? Er der en proportionalitet mellem input og output? Her er jeg bekymret over, at Kommissionen end ikke har været i stand til at oplyse mig som ordfører om de biometriske data for tredjelandsborgere om det præcise tal for visumansøgere, forfalskede rejsedokumenter osv.
Det spørgsmål, jeg derfor gerne vil stille til kommissæren, er, om de tiltag, der nu sker med henblik på forøgelse af sikkerheden, står mål med indgrebene i privatlivets fred og den personlige integritet for EU-borgerne? 
Krarup (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, hvis man har arbejdet med retsspørgsmål i sit professionelle liv, er denne debats tema meget udfordrende. Traktatens ideologiske ambition, nemlig etablering af et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed er jo nærmest guddommelig. Gud sagde: Bliv lys! Og der blev lys!
EU's ideologer har i adskillige år forsøgt at efterligne den guddommelige skaber. "Bliv ret" lyder programmet. Men resultaterne afslører en beklagelig forskel mellem den guddommelige og den teknokratiske formåen. Det har vist sig, at EU-teknokraternes årelange arbejde for at realisere ideologien om frihed, sikkerhed og retfærdighed har en påfaldende lighed med Babelstårnet. De håndgribelige og konstaterbare resultater består af to dele, nemlig for det første en undergravning af velfungerende nationale retssystemer og for det andet etablering af et uigennemsigtigt overnationalt retssystem med dertil hørende ukontrollable overnationale instanser. Tilsammen rummer disse to punkter massive forringelser af retssikkerheden, og hvis denne udvikling fortsætter, vil vi om få år kunne karakterisere Unionens projekt med den sorte humors succeskriterium: Operationen lykkedes, men patienten døde.
For at fremme retfærdigheden har man etableret overvågningssystemer, som reelt er ukontrollable for de implicerede. Det ved enhver borger, der har forsøgt at arbejde med Schengen-informationssystemer, Europols registre m.v. Graden af retssikkerhed afspejles nøje i omfanget af politimagten og mulighederne for at udøve demokratisk kontrol med denne magt. Disse muligheder forringes dag for dag. Fort Europa rummer hverken frihed, sikkerhed eller retfærdighed.
EU's ideologer overser to elementære retssociologiske erfaringer. For det første at levedygtige og demokratiske retssystemer kræver andet og mere end ideologiske fraser, lovgivningsmæssige vedtagelser og teknologisk implementering. Og for det andet at de målsætninger, der tilstræbes, bør realiseres med de mindst vidtgående midler.
Kommissionens globale overvågningsrapport, som udkom i november 2003, er en ironisk påmindelse. Heri konstateres det nemlig, at korruptionsniveauet stadig er højt, meget højt, og at det kan få følger for tilliden til den offentlige forvaltning og retsvæsenet. Ja, mon ikke! Og hvad er kuren? Det er, at Kommissionen skal udvise særlig opmærksomhed. Med Eurostat-sagen i erindring er det vel at sætte ræven til at vogte gæssene. 
Flautre (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, jeg håbede, at Kofi Annans tale i sidste uge ville medføre en slags demokratisk ryk fra Kommissionens og især Rådets side, men det gik endelig op for mig, at det ikke ville være tilfældet.
De har begge nævnt Tampere. Mødet i Tampere var efter min mening velafbalanceret, hvad angår ret og pligter samt status og kontrol. Det fremgår i dag klart af de forskellige foranstaltninger, operationer og aftaler, som De har gennemført, hr. rådsformand, at det udelukkende drejer sig om sikkerhed. Det bekymrer mig imidlertid meget, da visse medlemmer af Rådet udviser en nærmest djævelsk fantasi. Når man hører tale om eksternalisering af behandling af asylansøgninger, føler jeg virkelig, at alt er gået galt. Det, der virkelig bekymrer mig, er, at man efter min mening i dag gennem beslutningerne i Rådet eller i mere passende former - beslutninger med enten 5 eller 5+5 under alle omstændigheder på måder, der sjældent helt tydeligt er demokratiske - er et angreb på demokratiet og det europæiske projekt. Den straf, som man kan forvente af en sådan skæv udvikling, skulle efter min mening være ret klar, som Kofi Annan for øvrigt selv sagde. Vi vil fremover få et Europa, som er mere usselt, fattigt, svagt og gammelt. Det er ikke et perspektiv, som hverken EU-borgerne eller tredjelande vil synes om.
Ved at anmode EF-Domstolen om at annullere beslutningen om familiesammenføring gør Europa-Parlamentet opmærksom på, at Rådet overskrider de demokratiske grænser, og jeg tror, at De bør lytte godt til denne meget stærke advarsel fra Parlamentet. Jeg mener ligeledes, at Kommissionen i stedet for at udlægge Rådets beslutninger, som den finder bedst, og som den egentlig ikke er enig i, burde udlægge dem ved at rådføre sig med sine ngo-partnere. Den burde sammen med foreninger, det europæiske civile samfund og alle parlamentsmedlemmer, der forsvarer rettigheder, internationale konventioner og demokratiet, i virkeligheden fremme dette ryk, således at alle beslutninger for fremtiden kan træffes ved hjælp af fælles beslutningstagning, ligesom det er fastsat i forfatningsudkastet. 
Claeys, Philip (NI ).
   - Hr. formand, området med frihed, sikkerhed og retfærdighed rejser desværre i øjeblikket snarere flere spørgsmål, end det skaber sikkerhed. Med tiltrædelsen af 10 nye medlemsstater om nogle uger er det betænkeligt. Fort Europa er desværre kun de venstreorienteredes politiske fantasme. Der er i de seneste år talt meget om en fælles asyl- og indvandringspolitik og om strafferetligt samarbejde, men i praksis har det hidtil ikke resulteret i ret meget konkret. På visse punkter er der endda tale om tilbageskridt. Jeg tænker bl.a. på de garanterede grundlæggende rettigheder. Med rette lægges der i øjeblikket stor vægt på den måde, hvorpå de fremtidige medlemsstater håndterer disse, mens ytringsfriheden, pressefriheden og foreningsfriheden begrænses i Belgien. Bekæmpelsen af den såkaldte racisme misbruges til at give det vigtigste oppositionsparti i Flandern mundkurv på og lammer enhver kritik af den integrationspolitik, der ikke lever op til forventningerne. Om nogle uger, når alle andre partier starter valgkampagnen, skal Den Flamske Blok i retten forsvare sin eksistensberettigelse over for en offentlig instans, som falder ind under premierministerens direkte beføjelser. Kære kolleger, vi er med rette bekymrede, når der forsvinder en præsidentkandidat i Rusland. Men i Belgien, EU's såkaldte hjerte, risikerer snart et helt parti, som har omkring 50 parlamentsmedlemmer, og som ifølge de seneste meningsmålinger har 20 % af vælgerne bag sig, at forsvinde. Det sker alt sammen under ledelse af en premierminister, som har ambitioner om at blive formand for Kommissionen. De vil forstå, at de fleste borgere ikke vil godkende den slags Europa. 
Hernández Mollar (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. kommissær, den femårige valgperiode er ved at være slut. Som fastsat i Amsterdam-traktaten og i overensstemmelse med det vigtige Tampere-topmøde om vedtagelse af foranstaltninger, som fører til oprettelse af et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed, skal der nu foretages en vurdering af fremskridtene. Som formand for Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender vil jeg gerne komme med en vurdering af, hvad vi hidtil har nået, og af, hvordan vi fremover skal håndtere denne konstante udfordring.
Overordnet vil jeg gerne sige, at det ikke er nødvendigt at fremstille det, der er gjort hidtil, negativt, til trods for at mange af fremskridtene udelukkende skyldes kriser som f.eks. den 11. september, og til trods for at vi på det særlige område for asyl og indvandring stadig ikke har fundet tilfredsstillende løsninger. Alle foranstaltninger til udvikling af området med frihed, sikkerhed og retfærdighed berører medlemsstaternes suverænitet meget direkte, hvorfor modviljen og vanskelighederne i et vist omfang er forståelige.
I lyset af de skridt, vi har taget, og ikke mindst for at kunne blive ved med at tage nye skridt bør vi så ikke foreslå et nyt Tampere-program? Det ser ifølge kommissæren ud til, at det er en mulighed, og det er også Parlamentets ønske. Jeg foreslår desuden, at dette nye program fokuserer på tre centrale idéer: legitimitet, effektivitet og solidaritet.
For det første er der de rejste aktioners legitimitet. Efter min mening bør de udelukkende være baseret på beskyttelse og sikring af borgernes rettigheder og frihedsrettigheder. Det er derfor, at det er så vigtigt, at Europa-Parlamentet involverer sig. Jeg spørger mig selv, om det har været drivkraften bag alle de hidtil vedtagne foranstaltninger, eller om der snarere har været tale om at forsvare medlemsstaternes nationale interesser og forbigå Parlamentet eller fremsende det alle de tekster, det skal udtale sig om, på et sent tidspunkt.
Desværre viser virkeligheden, hr. formand, at sidstnævnte har været tilfældet. Et bevis herpå er den ydmyge rolle, som Europa-Parlamentet har inden for så centrale områder som f.eks. aftalen om retligt samarbejde med USA eller programmet om bekæmpelse af terrorisme og organiseret kriminalitet, hvor den manglende høring af Parlamentet viser, at der mangler gennemsigtighed i forbindelse med beslutningstagningen, og at de europæiske borgeres egentlige repræsentant er skubbet i baggrunden.
Det bør dog retfærdigvis indrømmes, at der er et område, hvor såvel Parlamentet som Kommissionen og Rådet har udvist stor handlekraft og konsensus, nemlig terrorbekæmpelsen. Lad mig, hr. formand, også komme med et forslag i forbindelse med dette punkt, som går ud på at indføre en international dag for ofrene for terrorismen, f.eks. den 11. september. Det er den eneste måde, hvorpå vi kan anerkende dem, der er de virkelige ofre for denne kriminelle svøbe, som desværre bliver mere og mere almindelig, og som forbryder sig mod menneskets mest elementære rettigheder, det vil sige retten til livet og til fysisk integritet. Jeg håber, at De tager min opfordring i betragtning, hr. formand.
For det andet er det vigtigt at reflektere over de vedtagne foranstaltningers effektivitet. Der er ingen tvivl om, at den hidtil anvendte beslutningstagningsproces har gjort os temmelig skizofrene. Det viser f.eks. medlemsstaternes initiativer, som ikke bliver vedtaget, og som overlapper hinanden, blokeringerne i Rådet på grund af reglen om enstemmighed - det er f.eks. tilfældet med udviklingen af asyllovgivningen - eller i særdeleshed de uacceptable forsinkelser i gennemførelsen af EU-lovgivningen i medlemsstaternes lovgivning, f.eks. af den europæiske arrestordre. Det er derfor, at alle de ændringer, der er blevet indarbejdet i forslaget til en europæisk forfatning, er så vigtige for at undgå denne situation.
Endelig er der solidariteten, som måske er den alvorligste mangel i de fleste af medlemsstaterne. Det er en kendsgerning, at regeringerne bekymrer sig mere for den nationale offentlige mening eller for det nationale budget end for at gennemføre de europæiske målsætninger. Er det måske ikke det, der sker på ministerrådene, når ministrene skal behandle de alvorlige problemer, som er et resultat af ophobningen af asylansøgninger eller den ulovlige og uregulerede økonomisk betingede indvandring, som nogle medlemsstater oplever, og som har så tragiske følger?
Hr. formand, det værste ved denne strategi er, at den ignorerer den objektive virkelighed. I et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed uden indre grænser nytter det ikke noget stædigt at forsvare strikse nationale holdninger over for andre medlemsstater, hvis virkningerne af den politik, som nogle lande vedtager, direkte påvirker de andre. 
Europa er et fælles projekt. Det område, vi diskuterer, er et fælles projekt. Lad os gøre fremskridt sammen, for resultaterne vil uden tvivl komme os alle til gode. 

Evans, Robert J.E. (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil kun kommentere spørgsmålet om lovlig indvandring, et emne, som både hr. McDowell og kommissær Vitorino var inde på, og som flere kolleger har kommenteret.
Jeg er enig i meget af det, som fru Kaufmann sagde tidligere med henvisning til Kofi Annans tale til Europa-Parlamentet for et par dage siden. Hr. McDowell talte om familiesammenføring og om at tillade indrejse til studie- og uddannelsesformål. Men det er kun en del af spørgsmålet om den lovlige indvandring.
Kommissær Vitorino har på den anden side gennem de sidste år forsøgt at promovere en mere visionær dagsorden med en bredere ramme. Jeg er overbevist om, at hvis vi ikke får et system for lovlig indvandring til EU - noget i stil med USA's -system - vil vi blive ved med at have problemet med ulovlig indvandring med alle de medfølgende problemer. Vi vil fortsat stå over for de vanskelige problemer med menneskehandel og al den kriminalitet, der følger med, for ikke at tale om den fortsatte mangel på arbejdskraft i nøgleindustrier, både faglært og ufaglært.
Medmindre jeg har overset et vigtigt punkt, tror jeg ikke, der er noget alternativ til en planlagt lovlig indvandring. Men jeg er også absolut overbevist om, at det skal gøres på en måde, som er positiv både for EU-landene og for oprindelseslandene. Det er ikke acceptabelt blot at tage uddannet arbejdskraft fra de mindre udviklede lande, og det er heller ikke acceptabelt for rige EU-lande at sige, at man vil tage indvandrere til at gøre det ubehagelige, beskidte arbejde, som man ikke selv vil gøre. Derfor opfordrer jeg kommissæren og Rådet til at fremskynde dette meget vanskelige arbejde på et vigtigt område - et struktureret program for planlagt indvandring til et EU på 25 og flere lande. 
Calò (ELDR ).
   - Hr. formand, i den nærmeste fremtid bliver frihed, sikkerhed og retfærdighed særligt kritiske områder i betragtning af de forskellige holdninger, som de gamle og nye medlemsstater har til disse spørgsmål. Der opstår hindringer for et reelt og aktivt samarbejde mellem politistyrker på europæisk plan. Det er nødvendigt med et egentligt system til bekæmpelse af mafiaer og forbryderorganisationer. Den italienske lov, som faktisk afskaffer de internationale retsanmodninger, lader netop til at være lavet for at forhindre, at magtfulde politikere bliver afhørt om spørgsmål, der bringer dem i forlegenhed, f.eks. den diskutable brug af skatteparadiser, en reelt ulovlig udførsel af kapital og deltagelsen i bekvemme offshoreselskaber.
På nuværende tidspunkt har Italien endnu ikke ratificeret den europæiske arrestordre. Forløbet har nu taget næsten 50 år, og forsøget på at gøre udleveringsprocedurerne hurtigere er stadig langt fra at give konkrete resultater. Hvis man skal foretage en mere detaljeret analyse af retsproblemet, er det desuden nødvendigt med en indledende bemærkning om dommernes uafhængighed. I Italien ønsker man i dag at vende tilbage til Middelalderens retskultur og politiske kultur, som den vestlige verden gik definitivt bort fra med de franske staters afskaffelse af immuniteter og privilegier i august 1789. Som det er i dag, stiller man spørgsmålstegn ved magtopdelingen i den moderne stat, først ved hjælp af almindelige love, der er skræddersyet til bestemte personer, og siden ved hjælp af forfatningsmæssige love, som man forsøger at præsentere som almindelige love, det vil sige love, der ikke er afhængige af kvalificeret flertal og flere behandlinger. Midt i alt dette er der det destabiliserende forsøg på at underlægge dommerne den udøvende magt, hvilket den italienske regering gør dagligt med nogle systemer, der er uværdige for en civil stat.
Hvorfor nu disse alvorlige ord her i Europa-Parlamentet? Efter min mening kan man ikke eksportere demokrati, men kun leve i et demokrati, og jo flere der lever i det, jo stærkere bliver det. Hvis vi skal overvinde et vanskeligt øjeblik for Italien, er det nødvendigt, at alle EU-institutionerne holder skarpt øje med det, der sker i Italien i dag, og som risikerer at blive et negativt eksempel, der til gengæld er let at eksportere. 
Berthu (NI ).
   - Hr. formand, debatten i dag om den frie bevægelighed for personer, sikkerhed og retfærdighed tager som hvert år en meget juridisk drejning. Man opremser de tekster, der er under udarbejdelse, og beklager som sædvanlig, at Kommissionens idéer ikke udvikler sig hurtigt nok. Jeg vil stille spørgsmålet på en anden måde og vende tilbage til realiteterne. Hvilke resultater er der opnået i forbindelse med de allerede trufne foranstaltninger? Jeg tænker selvfølgelig på harmoniseringer i den mest laksistiske betydning og afskaffelse af kontrollen ved de indre grænser.
Mine damer og herrer, afskaffelsen af grænsekontrollen har katastrofale følger i form af en stigning i den ulovlige indvandring og i de forskellige former for handel, lige fra handel med stoffer til hvid slavehandel. Blandingen af manglende kontrol og ulovlig indvandring gør Europa til en yngleplads for terrorisme.
Kommissær Vitorino vil uden tvivl svare mig, at det er et bevis på, at vi skal gøre flere områder til et fællesskabsanliggende. Det skal vi imidlertid ikke, hr. kommissær, for det ville fjerne systemet endnu mere fra befolkningen og medføre en endnu lavere prioritering af sikkerheden.
I den forbindelse ser vi med bekymring den 1. maj 2004 nærme sig. Det vil give Kommissionen mere magt, relancere processen med nye harmoniseringer nedad og fortsætte indførelsen af et system, der er fjernt fra befolkningerne.
Visse medlemsstater synes dog i den sidste tid at udvise en ny klarsynethed ved at bremse laksistiske tekster, f.eks. om flygtninges status og subsidiær beskyttelse. Jeg glæder mig over, at de således beskytter deres borgere og opfordrer dem til at fortsætte med det, da beslutningerne fra Amsterdam og Nice på dette område har været uansvarlige. Vi skal fuldstændig ændre prioriteringen, gøre en ende på harmoniseringer, hvis de forringer beskyttelsen, og give sikkerhed førsteprioritet. 
Santini (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg har med stor interesse fulgt debatten, hvor man ikke blot forsøger at gøre status over året, der gik, men over hele valgperioden, når det gælder området med frihed, sikkerhed og retfærdighed. Det er noget, som det er vanskeligt at gøre status over, eftersom der er mange aspekter. Der er både et politisk og et juridisk aspekt, og desuden skal der gøres status set ud fra et socialt synspunkt. Det politiske aspekt udgøres af medlemsstaternes vilje, det juridiske aspekt underbygges af de instrumenter, der er taget højde for i traktaten, og hvad det sociale aspekt angår, er det ikke muligt at forudse noget, eftersom det afhænger af den stadige udvikling i de rammer, som området med frihed, sikkerhed og retfærdighed gennemføres inden for.
I betragtning af den tid, jeg har til rådighed, vil jeg navnlig komme ind på den politiske status. Størstedelen af medlemsstaterne - men desværre ikke alle - har et klart ønske om at udvide og styrke området med frihed, sikkerhed og retfærdighed som en reaktion på de europæiske borgeres stadig mere udtalte ønske om at vise solidaritet og gøre samarbejdet om modtagelsen af de nye indvandringsstrømme mere omfattende samt slibe de kanter af, der stadig eksisterer, når det gælder anerkendelsen af retten til asyl, statsborgerskab og etablering i et hvilket som helst EU-land.
Vi er nu ved at blive bevidste om dette, og i den forbindelse vil jeg gerne understrege den påmindelse herom, der er medtaget i chartret om de europæiske borgeres grundlæggende rettigheder, og som giver et fantastisk skub i den rigtige retning. Dette charter blev vedtaget i Nice i 2000 og venter nu på at få forfatningsværdighed. Det er et dokument, der kan sammenlignes med en god vin. I starten var der ikke mange, som var imponerede over det, da det blev betragtet som et svagt og ufuldstændigt dokument, men med tiden bliver man mere og mere klar over kvaliteten af en tekst, der indeholder nogle nøjagtige henvisninger, når det gælder alle de beslutninger og handlinger, som denne vanskelige historiske fase kræver af os.
Et yderligere fremskridt bliver vedtagelsen ved andenbehandling af betænkningen om direktivet om unionsborgeres ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område samt deres rettigheder og pligter, en betænkning, som jeg er ordfører for. Det er en platform, som det er tvingende nødvendigt at styrke for på en effektiv måde at kunne gøre den nye indsats, som den stadig mere massive og kaotiske indvandring af tredjelandsborgere kræver.
Hr. formand, hr. kommissær, Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender regner med, at det pågældende beslutningsforslag bliver vedtaget den 18. marts. Næsten alle politiske grupper har efterkommet ordførerens opfordring til ikke at stille ændringsforslag til Rådets tekst, hvor man kun tager højde for 50 % af Parlamentets ønsker. Det er et punkt, som man også er enig med Kommissionen om.
Selv om dette direktiv kan blive bedre, mener vi, at det bør gennemføres i denne valgperiode, da vi hellere vil have et glas, der er halvt fuldt, end et glas, som er halvt tomt. Det er med andre ord bedre, at halvdelen af vores ønsker opfyldes, end at det udsættes på ubestemt tid. Vi håber, at Rådet sætter pris på denne ansvarlige holdning, så borgerne i det mindste får den del af reformerne, som teksten indeholder, og som under alle omstændigheder er et betydeligt fremskridt, når det gælder om at give statussen som europæisk borger et retsgrundlag og politisk værdighed. 
Κaramanou (PSE )
   - Hr. formand, hr. kommissær, Tampere var uden tvivl en vigtig milepæl og udgangspunkt for at etablere et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed i EU.
Efterhånden som tidsfristen nærmer sig, er glasset både halvfuldt og halvtomt. Uden tvivl er der sket fremskridt på de vanskelige betingelser, som medlemsstaternes forskellige kulturer og strategier skabte i Rådet. Hvad angår indvandringspolitik, skete der betydelige fremskridt på Det Europæiske Råd i Thessaloniki, som De også nævnte, hr. kommissær. Alligevel synes anerkendelse af rettigheder og social integration af indvandrere ikke at stå særlig højt på EU's politiske dagsorden. Det er bestemt ikke i tråd med alt, hvad vi holder fast ved i forbindelse med et Europa med menneskelige værdier og respekt for menneskerettigheder. Rådets ændrede direktiv om familiesammenføring indeholder hovedsageligt forbud, og det er efter min mening vigtigt, at Parlamentet indbringer spørgsmålet om direktivets indhold for EF-Domstolen.
Hr. McDowell, hr. kommissær, hvad angår asyl, beklager jeg, at det mislykkedes for Rådet at vedtage de to direktiver om definition af flygtninge og procedurerne for at bevilge og tilbagekalde flygtningestatus, hvilket også blev forelagt af det græske formandskab. I mellemtiden er det velkendt, at Genève-konventionen om flygtninge er blevet flået i stumper og stykker fra den ene til den anden side af EU.
Jeg mener ikke, at der er sket fremskridt med hensyn til bekæmpelse af international organiseret kriminalitet i denne forbindelse, da tusindvis af kvinder og børn sendes ind i EU hver dag med det formål at udnytte dem seksuelt. Jeg tror, at denne fiasko skyldes, at der ikke eksisterer et grundlæggende operationelt samarbejde mellem politimyndighederne i medlemsstaterne om at bekæmpe dette fænomen, som er en fornærmelse mod vores civilisation.
Det irske formandskabs bestræbelser på at afslutte sagen om at oprette en personlig database med indvandrere med biometriske oplysninger såsom fingeraftryk og et digitalt fotografi vil endvidere efter min mening skabe et stærkt misforhold med hensyn til overholdelse og kontrol af forvaltningen af personoplysninger.
Hr. kommissær, vi håber, at der vil blive fremlagt nye idéer og en ny strategi til Tampere II. 
Beysen (NI ).
   - Hr. formand, til trods for de mange foranstaltninger, som EU træffer om emner lige fra Europols beføjelser til udstedelsen af en europæisk arrestordre, konstaterer jeg, at der på dette område kun er få eller slet ingen resultater vedrørende området med frihed, sikkerhed og retfærdighed. Tal viser, at kriminaliteten stiger i adskillige medlemsstater. Desuden præges kriminaliteten stadig mere af stigende aggression, hvilket stærkt fremmer offentlighedens følelse af manglende sikkerhed. Det er desværre ikke længere nogen undtagelse, at uskyldige borgere dræbes eller såres alvorligt ved overfald. Især nu, hvor udvidelsen nærmer sig, spekulerer foruroligede borgere med rette på, om EU kan give tilstrækkelige garantier for borgernes sikkerhed. De samme borgere ser med mishag, hvor svage de forskellige politiinstanser optræder over for stadig dristigere kriminel adfærd. Det er af største betydning, at Kommissionen foreslår foranstaltninger for at afhjælpe denne usædvanligt pinlige mangel. Det er jo myndighedernes vigtigste opgave at garantere borgernes sikkerhed under alle omstændigheder. Eftersom Unionens ydre grænser vil blive udvidet betydeligt, er det nu absolut et spørgsmål, om de nye medlemsstater i tilstrækkelig grad kan optræde som stødpude mod uønsket og illegal indvandring. Inden for Unionen er det et stadig mere presserende problem, som samtidig underminerer den nødvendige integrationspolitik. Hvad venter man for øvrigt på for at gennemføre en global handlingsplan, som fører til, at alle illegale fjernes fra EU's område? Så længe der ikke sættes en kraftig stopper for den illegale indvandring, kan man ikke tale om et virkeligt område med frihed, sikkerhed og retfærdighed. 
Matikainen-Kallström (PPE-DE ).
   - Hr. formand, EU's grundlæggende målsætninger omfatter garanti for et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed for dets borgere. Desværre er vi stadig langt fra at have gennemført dette mål. EU-borgerne skal kunne bevæge sig frit inden for EU, og samtidig skal vi intensivere bekæmpelsen af kriminalitet. De største udfordringer er forebyggelse af kriminalitet, sikring af de ydre grænser og fuld gennemførelse af Schengen-konventionen, da den er et stort fremskridt på området for fri bevægelighed.
Man skal være specielt opmærksom på sikringen af de ydre grænser her lige før udvidelsen. Lige så snart de er blevet medlem, kan de nye medlemsstater deltage i første fase af Schengen-processen, som vil forberede dem til fuldt medlemskab af Schengen. I første fase vil der stadig være kontrol af de indre grænser ved grænserne mellem de nye og gamle medlemsstater. Den kan ikke afskaffes, før kontrollen af EU's nye ydre grænser når op på den nødvendige standard. Ajourføringen af Schengen-informationssystemet skal fremskyndes, således at enhver eventuel teknisk fejl i EU's informationssystemer ikke forhindrer de nye medlemsstater i at gå videre til fase to.
Der skal være et øget samarbejde mellem myndighederne i EU-medlemsstaterne i forbindelse med forebyggelse af og bekæmpelse af kriminalitet. Samarbejde baseret på konventioner er gammeldags og en langsom proces i nutidens EU. Medlemsstater underskriver og ratificerer konventioner i deres eget tempo, hvis de overhovedet gør det. Det kan vare flere år, inden en konvention træder i kraft fra det tidspunkt, hvor den forhandles. I mellemtiden forhindrer manglende samarbejde og strømmen af oplysninger mellem myndighederne, at der kan findes en løsning på kriminaliteten, og at den kan forebygges effektivt. EU skal udvikle nye retslige instrumenter for at opfylde nutidens krav til samarbejde mellem medlemsstaterne mere effektivt. Der er ikke sket fremskridt i samarbejdet mellem politiet og told- og grænsekontrollen på den måde, som vi håbede på. Vi kræver nu initiativer og handling fra medlemsstaterne og Kommissionen for at opnå bedre koordinationsniveauer. EU har i sin nuværende form potentiale til et mere omfattende samarbejde. Sammen kan vi gøre mere, hvis medlemsstaterne har vilje til at bekæmpe kriminalitet. 
Marinho (PSE ).
   - Hr. formand, under de foreliggende omstændigheder er det kun Rådet, der kan gøres ansvarligt for, at de grundlæggende foranstaltninger på asyl- og indvandringsområdet endnu ikke er vedtaget. Vi minder om forslaget til direktiv om tildeling af flygtningestatus, der burde være blevet vedtaget inden udgangen af 2003, men som desværre ikke er et isoleret tilfælde. Det tales også om det generelle mål om at indføre betingelser for en ordnet adgang til EU for dem, der har behov for international beskyttelse, men det forholder sig faktisk sådan, at et andet vigtigt direktiv om de procedurer, som medlemsstaterne bør følge ved tildeling af flygtningestatus, er blevet lagt i skuffen.
Rådet (retlige og indre anliggender) opgav på sit møde den 27. og 28. november at nå frem til en politisk aftale om disse to afgørende instrumenter for den første fase af den harmoniserede asylordning og besluttede at udskyde vedtagelsen til engang i 2004. Heldigvis er dog ikke alt inerti og blokering. Vi må prise Kommissionens holdning og kommissær António Vitorinos engagement, sådan som det kommer til udtryk i forslaget til forordning, der opretter et program for finansiel og teknisk bistand til tredjelande på asyl- og indvandringsområdet, et instrument, der vil gøre det muligt at imødekomme disse landes behov i forbindelse med deres indsats for at sikre en bedre styring af indvandringsstrømmene.
Vi må heller ikke glemme, at konventet i dets forfatningsudkast har inkluderet et egentligt fælles europæisk asylsystem og en indvandringspolitik, der vil gøre det muligt at forlade det nuværende arrangement med minimumsstandarder, hvor medlemsstaterne endnu bevarer en stor del af de nationale systemer.
Desværre er selv dette afgørende historiske område blevet kompromitteret, så vi ikke kan konkludere andet, end at 2003 var et år, hvor der var klar bevidsthed om, hvilke problemer der er, hvor der blev stillet forslag om de midler, der skal til, og hvor Kommissionen og Parlamentet har gjort det, man kunne forvente af dem, men at det også var præget af hykleri, ubeslutsomhed og blokeringer, som nationale strategier og ideologiske fordomme har lammet Rådets beslutningsevne med. 
Oreja Arburúa (PPE-DE ).
   - Hr. formand, som det er blevet nævnt her til formiddag, er det den sidste forhandling i denne valgperiode om området med frihed, sikkerhed og retfærdighed. Samtidig nærmer datoen den 1. maj sig, hvor der ændres forskellige ting i traktaten som følge af beslutningerne i forbindelse med Nice-traktaten, og der træder 10 nye lande ind i EU.
I EU-traktatens artikel 6 står der, at Unionen bygger på principper om frihed, demokrati, respekt for de grundlæggende menneskerettigheder og frihedsrettigheder samt retsstaten, der er fælles for alle medlemsstaterne. Jeg synes ikke, at vi blot skal sikre, at staterne opfylder disse principper, men at vi i EU skal gå forrest i kampen for denne frihed og for opfyldelsen af retsstaten.
Derudover har vi i dag stor opbakning fra de europæiske borgere, som beder os om mere og mere Europa, som beder os om, at Europa ikke kun bliver et stort marked, men også et mere sikkert, et mere frit og et mere retfærdigt sted.
Jeg kommer fra et land, hvor terrorismen er en af de store svøber, og hvor nogle af de principper, der fastsættes i artikel 6, ikke bliver efterlevet. Terrororganisationen ETA hindrer os i at tale frit, handle frit og føre politik frit. ETA og dens støtter begrænser vores frihed og begår et alvorligt anslag mod retsstaten. Vi skal bekæmpe terrorens svøbe med udgangspunkt i retsstaten, retfærdigheden og politiet.
Vi kan ikke længere sige, at terrorisme er et lokalt problem, det er et globalt problem, der berører os alle, herunder EU.
Anvendelse af den europæiske arrestordre, optagelse af terrororganisationerne på alment accepterede europæiske lister og en definition af begrebet "terrorforbrydelse" er nogle af de store successer, som Europa har opnået i forbindelse med oprettelsen af området med frihed, sikkerhed og retfærdighed og i forbindelse med terrorbekæmpelsen. Vores sejr i denne kamp afhænger af vores fasthed, af respekten for og gennemførelsen af retsstaten og af anvendelsen af alle de mekanismer, som loven giver os mulighed for. Vi vil ikke kunne besejre terrorismen med forhandlinger eller tvetydighed. Terrorisme er et anslag mod demokratiet, og vi skal bekæmpe den med mere demokrati.
Hvad angår ofrene, har vi også gjort store fremskridt inden for området med frihed, sikkerhed og retfærdighed, og Europa-Parlamentet har i de seneste år belønnet de organisationer, der forsvarer ofrene for terrorismen.
Med hensyn til hr. Ribeiro e Castros betænkning vil jeg først og fremmest lykønske ham med betænkningen. Jeg vil også lykønske kommissæren med hans indsats i de forløbne år for at skabe dette område med frihed, sikkerhed og retfærdighed. Jeg synes - og jeg fremhæver nogle af aspekterne i nævnte betænkning - at vi alle skal kæmpe for, at rammeafgørelserne hurtigst muligt bliver gennemført i medlemsstaternes nationale lovgivning, og vi skal ikke, som det står i hans betænkning, acceptere, at retten anvendes forskelligt i medlemsstaterne, for det betyder forskelsbehandling af de europæiske borgere.
Europol og det europæiske politisamarbejde er også vigtige aspekter i forbindelse med terrorbekæmpelsen, så vi skal også uddybe samarbejdet på dette område.
Endelig vil jeg gerne tilføje, at vi i den kommende forfatningsmæssige traktat, som jeg er sikker på snart vil se dagens lys, kan tage yderligere skridt mod oprettelsen af dette område og - som det står i nævnte betænkning - komme af med søjlestrukturen, øge antallet af beslutninger, der træffes med kvalificeret flertal, og med Europa-Parlamentets deltagelse styrke Kommissionens initiativret og de nationale parlamentets rolle.
Der er ingen tvivl om, at EU skal sikre friheden for alle dets borgere, og terrorbekæmpelse er en garanti for, at EU bliver mere retfærdigt og mere frit. 
Ceyhun (PSE ).
   - Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. kommissær, når vi taler om status for 2003, må man sige, hr. kommissær, at De skal have tak, ikke kun for 2003, men for alle fem år. Når vi taler om det i dag - vi er jo snart nået til slutningen af denne valgperiode - kan man sige, at vi har opnået utroligt meget sammen med Dem. De er en kommissær, som ikke blot er blevet opfordret af os, men som sågar også har opfordret os som Parlament af og til. Og derfor kan man sige, at vi alle i fællesskab egentlig har opnået utroligt meget under de eksisterende betingelser, når vi tager højde for, hvilke betingelser vi har, hvor svært det er at gennemføre noget med 15 stater med 15 forskellige indstillinger.
Der er naturligvis mange problemer. Vi har stadig ikke rigtigt kunne bekæmpe sluserkriminaliteten. Det er ikke lykkedes os at stoppe de mafialignende bander på dette område, og derfor dør der stadig utroligt mange mennesker. Vi har afgjort brug for et endnu bedre politimæssigt samarbejde. Vi har brug for bedre internationale foranstaltninger for bedre at kunne omgås denne problematik i oprindelseslandene. Men vi har naturligvis også brug for en fælles indvandringspolitik, således at der ikke er nogen huller, som de kriminelle sluserbander kan udnytte.
Vi måtte opleve den 11. september 2001. Vi har virkelig enorme problemer med terrorisme. Netop på dette område skal vi gøre os tanker om, hvordan vi kan omgås Europol og Eurojust bedre og mere effektivt i fremtiden, og hvilke nødvendige udformningsforanstaltninger der nødvendigvis skal træffes her.
Men vi må heller ikke glemme, at databeskyttelsen og resultaterne i forbindelse med borgerrettighederne ikke må komme til kort på alle disse områder. I denne forstand, hr. kommissær, vil jeg sige mange tak for det, som De hidtil har ydet. 
Banotti (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil også gerne byde minister McDowell velkommen til Parlamentet. Jeg vil gerne samle op på et par små punkter, eftersom vi er ved afslutningen af debatten, og mange af de ting, jeg ville tage op, er allerede blevet behandlet. Med hensyn til hr. Evans' henvisning til lovlig indvandring, som jeg er helt enig i, er jeg meget stolt over og glad for, at Irland er et af bare to lande i Europa, som ikke har sat barrierer op for den frie bevægelighed for arbejdere fra nogle af de nye ansøgerstater til at komme for at arbejde i vores land, som mange af dem allerede gør.
Når jeg lytter til kommissærens og ministerens opremsning af den lovgivning, der er blevet indført, særligt omkring indvandring og asyl, så ved jeg jo, at de begge har et varmt hjerte, men i beskrivelsen af al denne lovgivning, som skulle gennemføres, synes jeg, der manglede lidt barmhjertighed. Man skal anerkende og værdsætte det bidrag, som de gæster, der er kommet for at leve blandt os, har ydet til livet i mange af vores lande. Hr. minister, når jeg tænker på dette, tænker jeg faktisk på min frisør, som ligger i Deres egen valgkreds. Kvaliteten af servicen og munterheden og alt andet hos vores lille frisør, hvor vi midaldrende damer går hen og får ordnet hår, bliver højnet markant af de unge kinesiske studenter, som arbejder dér, og vi står alle i kø for at få dem til at vaske vores hår. Det virker måske banalt i forhold til de mange alvorlige emner her i dag, men det er noget, vi skal værdsætte. Det er ikke kun et negativt kriminelt emne, det er også et vigtigt bidrag til livskvaliteten.
Flere, især kommissæren, har nævnt nogle af de civilretlige områder, som er blevet gennemført i det sidste år, og som yder et vigtigt bidrag til vores borgeres livskvalitet. Mit eget særlige interesseområde er beskyttelse af børn og spørgsmålet under Bruxelles II-konventionen om samkvem og forældremyndighed over børn i ægteskabssager. Jeg ved godt, at det ikke er almindelig praksis i Parlamentet, men jeg kan ikke lade være med at nævne de vanskeligheder, jeg har i mange tilfælde med Forbundsrepublikken Tyskland, især med hensyn til fædres samkvem med deres børn, som legalt eller illegalt er rejst tilbage for at bo i Tyskland. Vi har situationer, hvor det f.eks. ser ud til at være helt enkelt og lovligt for indehaveren af forældremyndigheden i Tyskland at ændre barnets navn - børnene bærer meget ofte deres fars navn - uden at involvere faderen. Navne bliver ændret lovligt til stor sorg for fædrene, som i mange tilfælde også bliver nægtet samkvem med deres børn, både juridisk og gennem de sociale myndigheder. Desværre er det særdeles vanskeligt for disse fædre at få samkvem med deres børn trods en stor indsats fra min og mange andres side. Når kommissæren mener, at denne type lovgivning ikke så ofte bliver omtalt i pressen, så må jeg sige, at dette specifikke emne bestemt bliver omtalt i pressen. Det er noget, som virkelig optager folk, og der er et element af retfærdighed i det, som må anerkendes.
Hr. kommissær, til sidst vil jeg bede Dem overveje, om ikke De kunne gøre noget for at forbedre vores forbindelser med de lande, som ikke er med i Haagerkonventionen, og som mange børn stadig bortføres til. 
Fernández Martín (PPE-DE ).
   - Hr. formand, dette er en af de forhandlinger, som i dag interesserer de europæiske borgere allermest.
Rådet i Sevilla gjorde det helt klart, at det er nødvendigt, at EU gør en indsats imod den ulovlige indvandring. Der er brug for en overordnet og afbalanceret tilgang, der skal bekæmpe årsagerne til den nye form for udnyttelse af mennesker, især kvinder og børn, der hver dag ankommer til vores grænser langs hele den sydøstlige flanke og helt ned til det allersydligste Europa. Siden da har Kommissionen og Parlamentet gjort en indsats for at regulere og udforme det, der burde være en fælles politik på asyl- og indvandringsområdet.
I Udvalget om Udvikling og Samarbejde har vi længe gjort opmærksom på behovet for større integration mellem vores politikker for EU's eksterne samarbejde med de lande, som indvandringsstrømmene kommer fra, for på den måde at opnå en mere effektiv forvaltning af strømmene. Det er utvivlsomt nødvendigt at styrke og effektivisere grænsepolitikkerne, men det er ikke nok til at nå vores mål. Det er nødvendigt at opbygge en gensidig tillid og samarbejde med oprindelseslandene i et forsøg på at løse årsagerne til indvandringsbevægelserne samt forbedre og forøge instrumenterne til bekæmpelse af den fattigdom, der er den virkelige årsag til indvandringen fra udviklingslandene.
EU bør tilstræbe at integrere den fælles forvaltning af indvandringsstrømmene effektivt i dets forbindelser med tredjelande. Samarbejdsaftalerne bør derfor afspejle parternes forpligtelse til at påtage sig et ansvar for bekæmpelse af de mafiaer, som på begge sider af grænserne opnår store fortjenester ved at udnytte mennesker, den nyeste og mest sofistikerede form for slaveri.
Disse aktioner skal samtidig bidrage til at skabe den rigdom, som er et centralt element i den fælles udvikling. Den ulovlige handel med indvandrere er en ny form for slaveri, som tilskynder til udnyttelse af arbejdskraften, korruption og infiltrering af personer, der kan sætte sikkerheden på spil. Tilbagetagelsesaftalerne skal være et nyt element i EU's forbindelser med tredjelande.
Endelig vil jeg gerne påpege, at omfanget af de enorme pengestrømme, som indvandrernes pengeoverførsler til deres oprindelseslande udgør, i det sidste års tid er blevet meget betydeligt. Disse overførsler er forbundet med skandaløst høje økonomiske omkostninger, der i nogle tilfælde nærmer sig åger. Det er ikke Deres område, hr. kommissær, men jeg vil gerne sige, at Kommissionen burde finde nogle legale instrumenter for at sikre en smidig og sikker overførsel af frugterne af indvandrernes arbejdsindsats. Overførslerne er med til at fremme initiativer om fælles udvikling og til at styrke det civile samfund og den private sektor i tredjelandene, hvilket er i samklang med Monterrey-konferencens konklusioner.
I løbet af det sidste år har vi utvivlsomt taget nogle vigtige skridt, og jeg takker kommissæren, hr. Vitorino, for hans værdifulde bidrag, men desværre er der stadig lang vej endnu. 

McDowell,
    Hr. formand, jeg vil gerne varmt takke Parlamentets medlemmer for den ære, de har vist mig ved at lytte til mig i dag, og også for de meget omfattende og vidtfavnende synspunkter, der er kommet til udtryk her. Jeg er ikke enig i alle synspunkterne, men jeg har lyttet opmærksomt til debatten, og jeg er klar over, at hvis jeg skulle nævne alle bidragyderne, ville den korte tid, der er afsat til mit svar, hurtigt være brugt - derfor tager jeg kun de meget vigtige emner op, som mange af dem nævnte, og de meget vigtige spørgsmål, som gik igen i indlæggene.
Først og fremmest er det med hensyn til det centrale emne i en række indlæg - uanset om vi ser tilbage eller fremad - det irske formandskabs ydmyge opgave at fuldende de manglende punkter på dagsordenen, så vidt det kan. Kommissær Vitorino vil komme til rådsmødet i juni med en oversigt over, hvad der er blevet opnået i den periode, der blev fastsat i Amsterdam-traktaten, og, hvis han vil, med et forslag til en Tampere II-dagsorden, som vil blive påbegyndt under det nederlandske formandskab. For Irland og det irske formandskab er det derimod et spørgsmål om at tage fat på de emner, som stadig mangler på dagsordenen, og koncentrere sine anstrengelser om dem.
Det er blevet nævnt, at der kun langsomt sker fremskridt med de to store opgaver fra Amsterdam, nemlig direktiverne om asyl. Det vil blive en meget stor opgave at sikre den nødvendige enighed for få bragt disse to foranstaltninger til en afslutning. I forbindelse med et af dem, direktivet om asylprocedurer, må jeg sige, at selv om jeg opnår politisk enighed om dette emne før den 1. maj, vil min efterfølger skulle tilbage til det nyvalgte Europa-Parlament for at opnå den nødvendige tilslutning i den fælles beslutningsprocedure. Derfor vil jeg ikke skabe urealistiske forventninger om, hvad der kan opnås. Men der er gået meget lang tid med alle disse foranstaltninger, og jeg er enig med de medlemmer, som udtrykker en følelse af frustration over, at de frister, der blev fastsat i Amsterdam og Tampere, ikke er blevet overholdt på politisk niveau. Der findes et ordsprog på engelsk, som lyder: Man kan trække en hest til truget, men man kan ikke tvinge den til at drikke. Det er et af problemerne. Man må afgøre, om den politiske vilje er til stede. Er folk villige til at udføre de mandater, som de i et anfald af begejstring vedtager på et rådsmøde? Er de villige til at gøre det grundlæggende politiske arbejde for at gennemføre de dagsordener, som de selv har sat?
Et andet punkt i forbindelse med området med frihed, sikkerhed og retfærdighed er, at det ikke er en undertrykkende, men en opløftende dagsorden. Jeg vil gerne tilslutte mig en række talere her, som minder os om, at kampen mod kriminalitet, f.eks., er en positiv kamp for at forstærke og forfægte rettighederne for mennesker, som ellers ville blive ofre for kriminalitet. Det er derfor ikke et spørgsmål om indenrigsministre eller justitsministre på ministerrådsniveau, som mødes for at udtænke nye undertrykkende foranstaltninger, men den anden side af sagen, som handler om individers rettigheder og retten til fuldt ud at nyde godt af et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed.
Jeg vil gerne tilslutte mig, hvad hr. Collins, hr. Beysen og andre sagde om vigtigheden af praktisk samarbejde. Terrorister er ikke bange for en rammebeslutning. Terrorister er ikke engang bange for nogle af konsekvenserne af beslutninger om terrorisme som f.eks. skærpede straffe for dem, som dømmes. Det vigtigste, EU kan gøre i forbindelse med terrorismen, ligger ikke på papirniveau, men inden for pragmatisk, konkret samarbejde i det daglige mellem de forskellige myndigheder i medlemsstaterne og de europæiske agenturer for at sikre, at terrorismens svøbe ikke ødelægger det område med frihed, sikkerhed og retfærdighed, som vi er ved at opbygge.
Derfor kan vi aldrig nøjes med at overveje disse spørgsmål på en lovgivningsmæssig eller teoretisk politisk basis. Vi må også se på dem på et pragmatisk, konkret samarbejdsgrundlag. Det må man også sige i forbindelse med Europol. Det er nødvendigt at få dette organ til at fungere i stedet for at overveje i det uendelige, hvem det skal referere til, så det bliver motoren i medlemsstaternes samarbejde i kampen mod terrorismen.
Nogle gange er der fare for, at vi kaster os ud i politikken fra skabelsesberetningen: Bliv lys - og se, der blev lys. Efter min mening er den model passende på nogle områder, hvor det er vigtigt at skabe en politisk dagsorden og at skabe en juridisk ramme for visse områder, men vi bør også være meget bevidste om, at vi ikke bare kan lovgive os frem til sikkerhed, frihed og retfærdighed. Vi må handle for at nå disse resultater.
Fru Karamanou og fru Banotti nævnte praktiske emner i forbindelse med civilretten og dens anvendelse for ofre for menneskehandel til seksuelle formål og også områder inden for familieretten. Jeg mener, at der er blevet gjort meget store fremskridt på disse områder indtil nu, men der er meget mere, der skal gøres, især i forbindelse med beskyttelse af almindelige menneskers rettigheder. Retten til ikke at blive udnyttet seksuelt eller f.eks. retten til at se sine børn. På alle disse områder må vi sikre, at det nye EU, der vokser frem, er et område, der håndhæver disse rettigheder, og ikke et område, som skaber nye muligheder for folk til at undgå disse rettigheder.
Hr. Hernández Mollar var inde på spørgsmålet om terrorisme og om at huske ofrene for terroren. Jeg er personligt meget enig i hans opfattelse. Nogle gange oplever vi kun terrorismen som noget, der står i aviserne, men vi skal fokusere på at hævde ofrenes rettigheder og være klar over de frygtelige skader, som terrorismen fører med sig.
Jeg vil også gerne sige lidt om indvandringsspørgsmålet. Det er moderne at sige, at Rådet (retlige og indre anliggender) koncentrerer sig om at bekæmpe den ulovlige indvandring, og at der ikke er nok fokus på den lovlige indvandring og dens implikationer, f.eks. integration og lignende.
Her vil jeg gerne gentage, hvad fru Banotti sagde, og som jeg tror, mange er enige i her, nemlig at indvandring til EU ikke bare er uundgåelig, den er ønskelig. Europa har behov for at blive beriget kulturelt, økonomisk og socialt af indvandringens muligheder. Indvandring bør ikke opfattes som noget negativt, der skal kontrolleres eller begrænses. Indvandring er uden tvivl en side af den globaliserede verden, som vi lever i. Samfund, som kan håndtere indvandringen på en positiv måde og uden frygt, er samfund, der som konsekvens er langt rigere og mere retfærdige internt.
Der er to udestående udtalelser, som vi glæder os til at få fra Parlamentet, så vi kan få vores dagsorden for formandskabet igennem. Jeg nævnte det i udvalget i sidste måned. Jeg vil gerne understrege igen, at jeg beder Parlamentet om samarbejde i denne henseende.
Med hensyn til hele spørgsmålet om regeringskonferencen vil det irske formandskab forsøge at konsultere, reflektere og rapportere til rådsmødet i marts om eventuelle fremskridt i regeringskonferencen. Hvad enten fremskridtene kommer hurtigt eller langsomt, tror jeg, det er en meget vigtig opgave for det irske formandskab at gøre så store fremskridt som muligt med at samle medlemsstaterne om at gennemføre en ny konstitutionel traktat for EU.
I forbindelse med traktaten har mange medlemmer talt om behovet for gennemsigtighed. Der har været en underliggende strøm af bekymring i formiddagens debat over manglen på gennemsigtighed og en følelse af manglende høring og af udelukkelse af Parlamentet på området for retlige og indre anliggender. Jeg har allerede nævnt det aktuelle høringsniveau. En af vanskelighederne ved at få 15 - snart bliver det 25 - medlemsstater til at enes om et forslag ligger i behovet for at have noget albuerum til at forhandle med dem og i deres behov for at udtrykke deres holdninger på papir. Jeg beder Parlamentet om at forstå, at alle arbejdspapirerne - hvoraf nogle afspejler medlemsstaternes skiftende holdninger - sådan set godt kunne lægges frem til offentlig gransken, men at disse papirer nok ville ændre karakter, hvis de skulle udsættes for konstant gransken. Medlemsstaternes fleksibilitet og vilje til at gøre indrømmelser, når de har fastlagt en holdning på papir, kunne blive forringet betydeligt, hvis hver eneste handling i drøftelsesprocessen skulle lægges åbent frem til størst mulig gransken. Jeg beder derfor Parlamentets medlemmer forstå, at der skal findes en balance mellem ansvarlighed og effektivitet i en forhandlingsproces, som involverer 25 medlemsstater.
Jeg vil gerne takke alle medlemmerne for den meget konstruktive og stimulerende debat. Jeg ved, at både formandskabet og Kommissionen vil medtage alle de bidrag, der er blevet givet her. Jeg takker Parlamentet, fordi jeg fik lov at tale her i dag. 
Ribeiro e Castro (UEN ).
   - Hr. formand, jeg havde anmodet om ordet før hr. McDowells indlæg på Rådets vegne, fordi jeg gerne ville bede ham om en præcisering af et meget vigtigt emne i dagens debat, nemlig idéen om, at den kommende lovgivningsperiode bliver indledt af et Tampere II, altså om en reaktion, en status fra Rådets side. Jeg kunne på hans svar forstå, at han også ser positivt på denne tanke, som kommissæren straks gav sin tilslutning. Jeg er enig med formandskabet, når det siger, at det er det irske formandskabs prioritet at få gjort så mange af de udestående sager og spørgsmål færdige inden dette halvårs udgang. Det er jeg enig i, og jeg støtter denne klare prioritering, men det ville også være af betydning, hvis formandskabet og Rådet kunne give et klart signal til det følgende formandskab, altså til det luxembourgske formandskab, så et Tampere II faktisk bliver til virkelighed. Jeg vil derfor gerne så vidt muligt vide, hvad hr. McDowell mere præcist mener om denne idé. 
McDowell,
    Hr. formand, det er jeg helt enig i. Tampere II-dagsordenen skal sættes i gang. Jeg ville forfærdelig gerne engagere mig i den proces, men desværre venter der mig et kæmpe arbejde med at afslutte emner. Jeg ønsker det nederlandske og det luxembourgske formandskab al mulig held og lykke med at opstille et nyt, fremadskuende perspektiv, at skabe en ny og udfordrende dagsorden under den brede overskrift "Tampere II". 
Vitorino,
    Hr. formand, jeg vil gerne endnu en gang takke ordføreren og alle dem, som har deltaget i debatten.
Når vi diskuterer asyl og indvandring fra Kommissionens side, vil jeg gerne understrege, at alle vores forslag har været helt i tråd med de mål, som stats- og regeringscheferne vedtog i Tampere. Det er meget uretfærdigt og demagogisk at sige, at Kommissionens tilgang til dette politiske område er slap. Det er den slet ikke. Med alle de instrumenter, der er fremlagt, gøres der forsøg på at finde den rette balance mellem proaktive og positive aktioner over for indvandrere og asylansøgere på den ene side og på den anden side at garantere grænsernes sikkerhed og passende styring af indvandringsstrømmene. Kommissionen har forsøgt at finde denne balance ved hjælp af en meget bred vifte af forslag. Jeg erkender over for Parlamentet, at Rådet i nogle tilfælde ikke har levet op til Kommissionens ambitioner. Som De alle ved langt bedre end jeg, så er det den normale måde at bygge Europa på. En trinvis proces, som vokser lidt efter lidt. Hvis man sammenligner det juridisk bindende - og det er et meget passende ord - på dette område i dag med for fem år siden, så må man indrømme, at der er sket enorme fremskridt, og vi bør ikke spænde ben for os selv. Vi bør være proaktive og voluntaristiske og forsøge at mobilisere borgerne til at gøre endnu mere og gøre det endnu bedre i den nærmeste fremtid.
I forbindelse med frihedsrettighederne er der en permanent spænding mellem at garantere grundlæggende rettigheder og at garantere sikkerhed. Det er ikke en fast størrelse, det er noget, man skal finde frem til hver dag i hver eneste beslutning, der bliver taget. For at være helt ærlig, så tror jeg, at når vi integrerer chartret om grundlæggende rettigheder i den nye forfatningstraktat, når vi diskuterer retslige garantier, når vi tager nogle af de retslige garantier med i rammebeslutningerne om tilnærmelse af strafferetten, så forsøger vi at finde den rette balance mellem frihed og sikkerhed. Hr. Santini mindede om, at en af de største landvindinger for det nuværende Parlament - jeg håber, vi kan afslutte processen, før valgperioden udløber - er den nye lovgivning om vores egne borgeres frie bevægelighed.
Jeg vil gerne minde om, at når vi taler om at styrke sikkerheden ved vores ydre grænser og garantere vores interne sikkerhed, så gør vi det ikke på en repressiv måde, men i frihedens navn. Det er for at bevare den frie bevægelighed og ophæve vores indre grænser, at vi bliver nødt til at styrke sikkerheden ved de ydre grænser. Det er i frihedens navn, at vi siger, at vores integration af lovlige indvandrere skal være mere effektiv. Til det formål skal vi kunne garantere over for vores egen offentlighed, at vi har situationen under kontrol.
Jeg kan ikke holde nogen anden tale for Dem, for det er denne tale, jeg har holdt lige fra starten. Jeg vil opfordre Dem til at læse Kommissionens meddelelse fra november 2000 om indvandringspolitik og sammenligne den med den tale, som FN's generalsekretær Kofi Annan holdt for Parlamentet for to uger siden. Det kan godt være, det virker lidt anmassende fra min side, men prøv at sammenligne, og lad os så tales ved igen.
Min tredje bemærkning er om beskyttelse af personoplysninger. Når vi taler om at indføre biometriske oplysninger i visse rejsedokumenter, skal vi være meget omhyggelige med at garantere, at der er rimelighed i de oplysninger, vi vælger, i systemerne til lagring af disse oplysninger og i den kontrol og overvågning, som de ansvarlige myndigheder skal udføre. Jeg vil gerne påpege, at beskyttelse af personoplysninger under den tredje søjle i dag ligger fuldt ud under medlemsstaternes autoritet og ansvar. Vi forsøger at skabe lige vilkår på europæisk niveau for at garantere, at der kommer samme model for beskyttelse af personlige oplysninger i alle 25 medlemsstater, når det gælder håndhævelse af loven. De eksisterende direktiver, som er baseret på den første søjle, er ikke tilstrækkeligt til dette formål. Jeg håber, jeg får lejlighed til at stille disse forslag inden juni i år og at fremlægge dem for Dem.
Min sidste bemærkning omhandler budgettet. Jeg takker hr. Ribeiro e Castro og hr. Coelho, fordi de har henledt vores opmærksomhed på, at vi skal have de nødvendige økonomiske midler, hvis vi skal nå vores ambitiøse mål. Som det fremgår af Kommissionens forslag til de nye finansielle overslag for 2007-2013, som blev stillet i går, er der afsat passende økonomiske midler til området med frihed, sikkerhed og retfærdighed til at opfylde vores ambitiøse mål.
Hvad angår Tampere II, støtter jeg hr. McDowells udtalelser. Jeg håber, det vil blive muligt at gennemføre et rådsmøde om Tampere II under det nederlandske formandskab. Hvad skal så være indholdet i dette Tampere II? Jeg vil fremhæve tre centrale emner. For det første må man erkende manglerne og de ikke-færdiggjorte ting i Tampere I - der vil være en arv fra Tampere I, som bør tages med i Tampere II. For det andet er der opstillet klare mål i forfatningstraktaten - Tampere II bør følge den dagsorden tæt, som er defineret i denne traktat, og sidst men ikke mindst bør Tampere II fokusere mere på kvaliteten af gennemførelsen af EU-lovgivning på dette område på nationalt niveau og på at overvåge den konkrete gennemførelse af EU's i de 25 medlemsstater. Jeg glæder mig til debatten om dette emne, som er blevet foreslået af hr. Hernández Mollar, og Kommissionen vil fremlægge sine egne forestillinger i en ny meddelelse i juni 2004.
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted under mødeperioden marts II. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om mundtlige forespørgsler fra PSE-Gruppen, Verts/ALE-Gruppen, ELDR-Gruppen og GUE/NGL-Gruppen til Rådet (B5-0008/2004) og til Kommissionen (B5-0013/2004) om atomnedrustning: konference om revision af ikke-spredningstraktaten i 2005 - EU's forberedelse til det tredje forberedelsesmøde (New York, den 26. april - 7. maj 2004).
Wiersma (PSE ),
   Hr. formand, vi har anmodet om denne forhandling, fordi forberedelserne til en ny diskussionsrunde inden for rammerne af FN snart begynder igen om fremtiden for ikkespredningsaftalen, traktaten om ikke-spredning af kernevåben. Vi er glade for, at det i de forløbne måneder er besluttet, at der om dette emne skal udarbejdes et særskilt beslutningsforslag, som der skal stemmes om under næste plenarmøde. Vi synes, det er vigtigt, at EU som hidtil spiller en vigtig rolle og fører an i diskussionen om masseødelæggelsesvåben og især om spredningen af kernevåben og de risici, som vi i den seneste tid er konfronteret med. Emnet er meget aktuelt i lyset af alt det, der foregår med hensyn til Irak, Iran, Nordkorea og i de forløbne uger omkring Pakistan med den såkaldte Khan-affære.
Som jeg sagde, bliver der i slutningen af april også ført drøftelser om den måde, hvorpå traktaten om ikke-spredning af kernevåben fungerer. For os socialdemokrater gælder følgende udgangspunkter ved denne diskussion: Vi går ind for, at problemet gribes multilateralt an, for der er ingen ensidige løsninger på de problemer, som vi konfronteres med. Alle målsætninger i traktaten om ikke-spredning gælder fortsat, også de, der vedrører almindelig nedrustning. De anerkendte kernevåbenmagter, som vi kalder dem, skal optræde som et godt eksempel, og vi lægger også stadig stor vægt på et fuldstændigt forbud mod atomforsøg. Samtidig vil vi appellere til dem, som tænker på udviklingen af nye kernevåben, de såkaldte intelligente kernevåben, om ikke at fortsætte med denne udvikling. Det er berettiget, at der lægges vægt på, hvad vi kalder velfærdsstaterne, og jeg vil gerne understrege, at vi er stærke tilhængere af den fremgangsmåde, som EU for nylig valgte i spørgsmålet om Iran, nemlig at få landet til ved hjælp af økonomisk, politisk og diplomatisk pres at respektere aftalerne og Den Internationale Atomenergiorganisations kontroller. Samtidig skal det ved revisionen og evalueringen af traktaten om ikke-spredning - og det vil vi gerne have en reaktion på fra Rådet og Kommissionen - overvejes, hvordan inspektions- og sanktionsordningen kan forbedres. Det er jo på den måde, vi skal kunne forbedre situationen i verden. Ligeledes skal der lægges vægt på den eventuelle uheldige rolle, som ikke-anerkendte kernevåbenlande, som man lader være i fred, spiller ved spredningen af viden og materiale. Jeg sagde netop noget om Khan-affæren. Også den ville jeg gerne have haft en reaktion på. Hvad har EU-landene hidtil gjort for at forhindre den slags metoder? Risiciene øges tilsyneladende, også i det tidligere Sovjetunionen. Initiativer, der er taget, kommer kun halvt i gang, og også det vil jeg gerne have en reaktion på fra Rådet og Kommissionen. Venter vi bare, indtil der er noget, der går galt, eller forsøger vi virkelig at forhindre det?
Nu kommer mit sidste spørgsmål. Der har naturligvis været en interessant udvikling i Mellemøsten, for nylig også gennem åbningen, hvad angår Libyen. Vi kan egentlig konstatere, at Iran nu mere eller mindre overholder aftalerne i traktaten om ikke-spredning. Libyen opgiver sit kernevåbenprogram. Irak viste sig ikke at have kernevåben. Er det ikke på tide at undersøge, om vi kan få en diskussion i gang om en kernevåbenfri zone i Mellemøsten? 
Evans, Jillian (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, ikke-spredningstraktaten om atomvåben er en aftale mellem 189 nationer om at afskaffe atomvåben. Men 34 år efter at traktaten trådte i kraft, er vi i en situation, hvor USA er parat til at udføre forebyggende atomangreb, hvor Det Forenede Kongerige har nægtet at udelukke anvendelsen af atomvåben i Irak, hvor forskning, udvikling og afprøvning af atomvåben fortsætter, hvor atomvåben stadig betragtes som en vital del af NATO's forsvarsprogram, hvor der udvikles nye generationer af atomvåben til brug på slagmarken, og hvor man er godt i gang med at atomarisere rummet.
På den sidste opfølgningskonference i 2000 vedtog man 13-trinsplanen som et middel til at gennemføre ikke-spredningstraktaten og som en fornyelse af atommagternes enstemmige beslutning om at afskaffe deres våben. Den forberedende komité i New York er sidste chance for at gennemføre dette program før den næste opfølgningskonference i 2005. Hvis ikke vi indtager en stærk holdning nu, er der risiko for, at ikke-spredningsaftalen bliver meningsløs - fuld af gode hensigter, men med meget lidt politisk handling til følge. EU har pligt til at påtage sig en førende rolle i denne sag og sikre, at det kommer til reel handling.
Atomvåben gør verden mere usikker og farlig. Den Internationale Domstol afgjorde i 1996, at anvendelse eller trussel om at anvende atomvåben var ulovlig, hvilket gør det endnu mere presserende at styrke ikke-spredningsaftalen. Vi taler her om virkelige, eksisterende masseødelæggelsesvåben og om at destruere dem mest effektivt ved at styrke internationale aftaler. 
Vi spørger formandskabet, Rådet og Kommissionen, hvad der helt nøjagtigt bliver gjort som forberedelse til den forberedende konference i New York. Hvilke fremskridt bliver der gjort, f.eks. med de 13 praktiske trin og med atomfrie zoner? Mit land, Wales, erklærede sig selv atomfrit i 1982. Hvad gør man for at støtte Hiroshimas og Nagasakis borgmestre i deres pionerarbejde med at mobilisere byer over hele verden til at arbejde for en total afskaffelse af atomvåben? Det må være målet for os alle. 
Roche,
    Hr. formand, jeg er glad for på formandskabets vegne at besvare det spørgsmål, der blev stillet.
EU er engageret i det multilaterale traktatsystem, som udgør den juridiske og normative basis for alle ikke-spredningsbestræbelser. Den 12. december 2003 vedtog Det Europæiske Råd en EU-strategi mod spredning af masseødelæggelsesvåben. Denne strategi inkorporerer og er baseret på de tekster, som Det Europæiske Råd vedtog i Thessaloniki i juni 2003.
Strategien om masseødelæggelsesvåben understreger EU's særlige engagement i traktaten om ikke-spredning af atomvåben. EU mener, at vi bør rette hele vores indsats mod at bevare og styrke dette grundlæggende instrument for international fred og sikkerhed. EU støtter helhjertet de mål, der er fastlagt i traktaten, og er engageret i en effektiv gennemførelse af slutdokumentet fra opfølgningskonferencen om ikke-spredningstraktaten i 2000 og beslutningerne og resolutionen fra opfølgnings- og udvidelseskonferencen i 1995.
EU har gentagne gange udtalt, at ikke-spredningstraktaten er hjørnestenen i den globale ikke-spredningsordning og det afgørende grundlag for arbejdet for atomnedrustning i henhold til traktatens artikel VI. EU's udtalelse til sidste års anden forberedende komité for opfølgningskonferencen om ikke-spredningsaftalen i 2005 mindede om, at medlemsstaterne fortsat lægger stor vægt på at gøre ikke-spredningstraktaten generel og generelt overholdt. Derfor hilser vi Cubas tiltrædelse af traktaten i 2002 og Timor-Lestes tiltrædelse i 2003 velkommen, som øger traktatens rækkevidde. Der er imidlertid tre lande - Indien, Israel og Pakistan - som stadig ikke er med i ordningen, og vi fortsætter med at opfordre dem til at tiltræde ikke-spredningsaftalen uden forbehold som ikke-atomvåbenstater.
Den 17. november 2003 vedtog Rådet en fælles holdning om udbredelse og styrkelse af multilaterale aftaler om ikke-spredning af masseødelæggelsesvåben og frembæringsmidler til disse våben. Artikel 4 i den fælles holdning bekræfter, at det er afgørende at opnå generel tilslutning til ikke-spredningstraktaten. Til det formål vil EU for det første opfordre de stater, som endnu ikke deltager i ikke-spredningstraktaten, til at tiltræde traktaten uden forbehold som ikke-atomvåbenstater og til at indordne alle deres atomfaciliteter og aktiviteter under IAEA's omfattende sikkerhedssystem.
For det andet vil EU indtrængende opfordre de stater, som endnu ikke har indgået sikkerhedsaftaler med IAEA, til at opfylde deres forpligtelser i henhold til artikel III i ikke-spredningstraktaten og hurtigst muligt indgå sådanne aftaler.
For det tredje vil EU arbejde for at fremme alle de mål, der er fastsat i ikke-spredningstraktaten.
For det fjerde vil EU støtte slutdokumentet fra opfølgningskonferencen for ikke-spredningstraktaten i 2000 og beslutningerne og resolutionen fra opfølgnings- og udvidelseskonferencen for ikke-spredningstraktaten i 1995.
For det femte vil EU fremme de videre overvejelser om sikkerhedsgarantier.
Endelig vil EU fremme initiativer, som skal sikre, at enhver form for misbrug af civile atomprogrammer til militære formål kan udelukkes effektivt.
Der foreligger ikke nogen fælles rådsanalyse af fremskridtene i gennemførelsen af de 13 trin. EU er imidlertid engageret i at opmuntre de fremskridt, der er blevet gjort i retning af systematiske og progressive bestræbelser for nedrustning. EU vil fortsætte med at opmuntre alle bestræbelser for at gennemføre artikel VI i ikke-spredningstraktaten samt § 3 og 4c i deklarationen om principper og mål for ikke-spredning af atomvåben og nedrustning fra 1995 og de praktiske skridt, der blev vedtaget i slutdokumentet fra 2000.
EU's engagement i traktaten om et fuldstændigt prøvestop er også klart, og det blev senest gentaget af EU's fælles holdning om udbredelse af multilaterale instrumenter, som blev vedtaget i november 2003. EU vil fortsætte med at arbejde for, at traktaten om et fuldstændigt prøvestop kan træde i kraft snarest. Mens vi venter på, at den skal træde i kraft, opfordrer vi alle stater med atomkapacitet til at følge et moratorium om atomprøvesprængninger eller andre former for atomsprængninger og afstå fra alle handlinger, som er i modstrid med traktaten om et fuldstændigt prøvestop.
EU har anerkendt vigtigheden af atomvåbenfrie zoner, som oprettes på basis af frivillige aftaler mellem medlemsstaterne for de pågældende regioner. De styrker den globale og regionale fred og sikkerhed. Vi bifalder og støtter atomvåbenstaternes underskrivelse og ratifikation af de relevante protokoller om atomvåbenfrie zoner.
Når det gælder verifikation og garantier, mener EU, at garantierne fungerer som et teknisk redskab til støtte for det politiske mål om at opretholde et miljø, hvor der kan ske en fredelig udnyttelse af atomenergi uden risiko for spredning. I denne forbindelse støtter vi varmt Den Internationale Atomenergiorganisations verificerende rolle. EU mener også, at vedtagelse og gennemførelse af omfattende sikkerhedsaftaler og supplerende protokoller til disse er en forudsætning i et effektivt og troværdigt garantisystem.
EU lægger også fortsat stor vægt på kampen mod terror og støtter alle forholdsregler, som sigter mod at forhindre terrorister i at få fat i atomvåben eller biologiske og kemiske våben. Strategien om masseødelæggelsesvåben understreger EU's vilje til at skærpe eksportkontrollen inden for og uden for EU's grænser i samarbejde med partnere. EU vil arbejde for at forbedre de eksisterende eksportkontrolmekanismer. Det vil arbejde for, at lande uden for de eksisterende ordninger og arrangementer tilslutter sig effektive kriterier for eksportkontrol, også på atomområdet.
Rådet har endnu ikke taget stilling til det såkaldte PSI. Det er ikke alle medlemsstater, der deltager i PSI. Rådet har ikke behandlet spørgsmålet om de internationale borgmestres kampagne.
Den tredje forberedende komité for opfølgningskonferencen for traktaten om ikke-spredning af atomvåben i 2005, som vil blive afholdt fra den 26. april til den 7. maj 2004, vil være en central begivenhed for nedrustning og ikke-spredning i 2004. Som formandskab vil vi arbejde inden for EU og med nøglepartnere for at søge enighed om en solid basis for et positivt resultat af denne opfølgningsperiode. Dette arbejde vil finde sted i første omgang inden for arbejdsgruppen for ikke-spredning og på dens trojkamøder med tredjelande. Arbejdet vil omfatte forberedelse af fælles EU-udtalelser om forskellige aspekter af traktaten, som formandskabet kan fremlægge i den forberedende komité. Formandskabet vil orientere Europa-Parlamentet om fremskridtene på dette område i overensstemmelse med EU-traktatens artikel 21. 
Patten,
    Jeg er glad for at få lejlighed til at bidrage til debatten i dag, selv om jeg ikke kan undgå at komme ind på områder, som formandskabet allerede har dækket så udmærket.
De nylige afsløringer af, at der er sket spredning af atomvåbenteknologi til Iran, Libyen og Nordkorea, har understreget, hvor vigtigt det er at opretholde og skærpe effektive kontroller. Det er velkendt, at Indiens og Pakistans hemmelige indkøb af atomvåben i 1990'erne og den deraf følgende indvirkning på stabiliteten i regionen gav anledning til alvorlige bekymringer. Da Nordkorea trak sig ud af ikke-spredningstraktaten for atomvåben sidste år, var det endnu et farligt og destabiliserende skridt, både for den nære region og for det internationale samfund som helhed.
Traktaten om ikke-spredning af atomvåben, som trådte i kraft i 1970, etablerede det internationale system for ikke-spredning af atomvåben, som vi kender det. Dette system fastsatte de grundlæggende adfærdsregler. Det giver, som Parlamentet ved, et juridisk forbud mod atomspredning ud over de fem atomvåbenstater, som er anerkendt i traktaten, og gør spredning af atomvåben til en ulovlig aktivitet i det internationale samfund. Sammen med det kom princippet om reguleret atomhandel, konceptet om atomgarantier og, naturligvis, Den Internationale Atomenergiorganisation, hvis fremragende arbejde understøtter systemet.
Det er forståeligt, at fokus især har rettet sig mod systemets mangler, men vi er tilbøjelige til at undervurdere successen. Under en præsidentdebat i 1960 forudså John F. Kennedy en verden, hvor måske 20 nationer ville have en atomar kapacitet. Når denne vision aldrig blev til virkelighed, skyldes det for en stor del oprettelsen af traktaten om ikke-spredning. Sydafrika, Argentina, Brasilien, Taiwan og Sydkorea f.eks. har alle vendt ryggen til spredning af atomvåben, dels på grund af internationalt pres, men også som følge af fornuftige og kloge beslutninger, der blev taget som svar på hjemlige debatter og holdninger. Vi har også for nylig set positive udviklinger med Iran, som nu har accepteret tillægsprotokollen, og Libyen.
På denne baggrund ser vi med nogen fortrøstning på den kommende tredje forberedende komité, selv om vi er klar over de udfordringer, som ikke-spredningstraktaten står over for, især omkring atomspredning og nedrustning. Det er muligt, at der er mangler i ikke-spredningssystemet, men de er bestemt ikke fatale, og vi vurderer, at de kan løses. Vi skal fortsætte med at arbejde for, at ikke-spredningstraktaten bliver tiltrådt af de lande, som hidtil har nægtet det, særligt Indien, Pakistan og Israel. Nordkorea må vende tilbage til traktaten. Vi skal også udvide ratifikationen af den vigtige tillægsprotokol til traktaten. Denne protokol giver IAEA styrkede og skrappere midler til at gennemføre inspektionerne. I denne forbindelse er Kommissionens rolle for det første at støtte formandskabet, som betragter fremskridt på dette område som en høj prioritering, og for det andet at opmuntre til størst mulig EU-koordination.
I det seneste år har EU gjort store fremskridt i at styrke sin holdning til ikke-spredning. Den europæiske sikkerhedsstrategi, som blev vedtaget på topmødet i december, udpeger masseødelæggelsesvåben som en af de største trusler mod Europa i dag. På det samme topmøde blev EU's strategi mod spredning af masseødelæggelsesvåben vedtaget. Denne strategi bliver nu fulgt op af konkrete handlinger. Arbejdet med at gennemføre strategien skrider frem på mange områder, som er for talrige til at blive nævnt i dag, men jeg vil fremhæve en række vigtige eksempler.
Det første var Rådets (almindelige anliggender og eksterne forbindelser) vedtagelse i november af en tekst, som skulle mainstreame ikke-spredningspolitikken i EU's forbindelser med tredjelande, bl.a. ved at indføre en ikke-spredningsklausul i aftaler med dem. Denne nye forpligtelse til ikke-spredning er vigtig, fordi den nye EU-strategi sigter mod at indføre forholdsregler om ikke-spredning i alle aftaler med tredjelande. Det er nu en del af igangværende forhandlinger, f.eks. med Syrien, og ikke-spredning sættes på samme niveau som menneskerettigheder og kampen mod terror.
EU's fælles handling for nedrustning og ikke-spredning i Rusland blev oprettet af Rådet i 1999 for at styrke samarbejdet med Den Russiske Føderation i dens bestræbelser på at opnå en sikker og miljømæssigt sund afmontering, destruktion eller konvertering af infrastrukturer, udstyr og materialer med tilknytning til masseødelæggelsesvåben. Projektet støtter kemisk destruktion og bortskaffelse af plutonium til våbenbrug. Disse projekter, som gennemføres af Kommissionen i tæt samarbejde med en række medlemsstater, er en lille, men vigtig del af EU's bidrag på 1 milliard euro til det globale partnerskab under G8, som blev lanceret på mødet i Canada i 2002.
Den interparlamentariske konference, som Kommissionen var vært for i Strasbourg under initiativet om samarbejde om ikke-spredning og nedrustning den 20.-21. november 2003, fremhævede de store udfordringer, vi står over for, hvis vi skal skaffe os af med resterne fra den kolde krigs masseødelæggelsesprogrammer på en sikker måde. Konferencens betydning blev bekræftet af dens status som interparlamentarisk møde mellem personer fra vigtige nationale parlamenter, inklusive USA's Kongres og den russiske Duma. Hvis truslen fra masseødelæggelsesvåben skal fjernes, skal den blive og forblive et højt prioriteret emne for nationale regeringer, regionale organisationer og det internationale samfund som helhed. Set fra EU-perspektiv er vi taknemmelige for Europa-Parlamentets øgede opmærksomhed på behovet for at afsætte passende midler til aktiviteter, som kan reducere truslen, i den næste budgetperiode. Kommissionen forsøger i samarbejde med Parlamentet at definere kommende ikke-spredningsprioriteringer, og takket være en nylig beslutning i Parlamentet vil vi snart kunne fremlægge et pilotprojekt, som skal fremme dette arbejde.
Tak fordi jeg måtte deltage i denne korte, men vigtige debat om et emne af så stor international betydning. 
Theorin (PSE ).
   - Hr. formand, NPT er ikke bare en ikke-spredningstraktat. Det er også den eneste bindende internationale aftale om atomvåbennedrustning. Ikke-atomvåbenstater forpligter sig til ikke at anskaffe atomvåben, og atomvåbenstaterne lover at afskaffe deres. Dette fremgår af artikel 6 i aftalen, hvor parterne forpligter sig til at gennemføre seriøse forhandlinger for at afskaffe alle atomvåben. Denne forpligtelse er blevet undertegnet af samtlige atomvåbenstater.
Ved det sidste femårsmøde forpligtede atomvåbenstaterne sig til at afskaffe deres atomvåbenarsenaler totalt. Der blev frem for alt enstemmigt truffet beslutning om et handlingsprogram bestående af 13 punkter for at gennemføre en total atomvåbennedrustning. Hvad EU skal gøre på det kommende møde, er naturligvis at kræve, at disse forpligtelser indfries. Irland har længe spillet en aktiv rolle i arbejdet for atomvåbennedrustning, bl. a. sammen med mit hjemland, Sverige.
Vil Rådet kræve, at disse forpligtelser gennemføres? Atomvåbenstaterne har imidlertid reduceret deres strategiske arsenaler af atomvåben. USA har i stedet udviklet såkaldte miniatomvåben med henblik på anvendelse direkte i krig og atomvåben, som gennemtrænger dybe bjerge, såkaldte -våben. Dette strider uden tvivl mod artikel 6 i NPT-traktaten. Desuden har USA revideret sin atomvåbenpolitik, således at landet kan anvende sine atomvåben, og det gælder ikke bare i krig, men også i såkaldt forebyggende øjemed. Dette betyder et alvorligt brud på international ret. At føre krig i forebyggende øjemed er et brud på FN-chartret og en tilbagevenden til jungleloven, det vil sige den stærkes ret til at gribe ind til egen fordel, som var gældende før oprettelsen af FN. Det er naturligvis vigtigt, at Europa-Parlamentet i sin resolution kræver, at de parter, som har undertegnet NPT-traktaten, skal leve op til deres forpligtelser. De skal påbegynde en seriøs atomvåbennedrustning og stoppe enhver udvikling af nye atomvåben. På hvilken måde vil Kommissionen og Rådet fremføre disse krav ved næste NPT-møde? 
Van Hecke (ELDR ).
   - Hr. formand, generaldirektøren for Den Internationale Atomenergiorganisation, hr. El-Baradei, erklærede for nylig, at chancen for en atomkonflikt aldrig før har været så stor som nu. Mens Irak blev bragt under kontrol, ændrede resten af verden sig til en slags supermarked for privat spredning. Et supermarked, hvor alle lande og muligvis endda terrorister med nukleare ambitioner uforstyrret kunne gribe chancen. Til trods for de nylige succeser, hvad angår Libyen og Iran, er der kun ringe grund til optimisme. Både USA, Rusland og Frankrig er begyndt med at forberede en ny generation kernevåben. Med de tiltagende spændinger mellem USA og Saudi-Arabien vælger sidstnævnte land nu også en atomløsning. I årevis videregav Khan, der var uddannet i Europa, og som stod bag fremstillingen af den pakistanske atombombe, nuklear information til diktatorer og muligvis endda til terrorister. På grund af denne blanding af kommercielt indstillede atomeksperter, samvittighedsløse virksomheder og statsejede institutioner blev tærsklen for en nuklear tilintetgørelseskrig sænket. Alle er i dag enige om, at kontrolsystemet skal fornyes og skærpes. Den Internationale Atomenergiorganisations kapacitet skal hurtigst muligt forstærkes for at muliggøre en effektiv kontrol. På den anden side må EU turde optræde politisk, diplomatisk og økonomisk over for lande, som lader hånt om eller viger uden om kontrollen på atomspredningsområdet. Vi må ikke blot skærpe denne kontrol, men også være rede til at gennemtvinge den kollektivt. Jeg glæder mig derfor over Rådets og Kommissionens tilsagn om at arbejde for den videre, fuldstændige gennemførelse af traktaten om ikke-spredning af kernevåben og om at sørge for ambitiøse resultater under det næste forberedelsesmøde og revisionskonferencen i 2005. 
Frahm (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, først hører vi en debat her i salen om et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed, og så hører vi to vitale taler fra Patten og det irske formandskab. Vi burde være glade og opmuntrede, men sandheden er, at det faktisk går nærmest den forkerte vej, når det handler om atomnedrustning og om mulighederne for at få et sådant område med frihed, sikkerhed og retfærdighed.
En af grundene til, at det går den forkerte vej, er, at der mangler vilje til at bakke op om ikke bare ordene, men også ånden i ikke-spredningsaftalen. Her tænker jeg især på artikel 6, der handler om afskaffelse af atomvåben. På det sidste møde i år 2000 blev det besluttet at nedsætte et særligt udvalg, der skulle beskæftige sig med atomvåbennedrustning. Siden da er intet sket. Når intet sker, er det, fordi de lande, der burde lægge kræfter og energi bag, enten ikke vil eller ikke kan.
For øjeblikket er det tydeligt, at vi ikke kan forvente støtte fra amerikansk side i denne sag. De er i fuld gang med nærmest at gøre det modsatte af, hvad de har forpligtet sig til. De har også understreget, at de ikke har i sinde at overholde hverken indholdet eller ånden i ikke-spredningsaftalen, men ved at indføre "mininukes" har de jo sænket atomtærsklen i stedet for at gøre det, som de i princippet har forpligtet sig til.
Landene i EU står ikke meget bedre. I stedet for at gøre dette til en virkelig håndfast del af den transatlantiske dialog, er vi lidt forsigtige, lidt venlige. Vi går lidt med i en krig i Irak og deltager lidt i nogle andre amerikanske aktioner i Afghanistan osv. uden at gøre opmærksom på, at hvis dette problem ikke løses og tages alvorligt, kan al vores snak om områder med frihed, sikkerhed og retfærdighed højst bruges til at lulle folk i søvn med. Den kan i hvert fald ikke bruges til at skabe den verden, vi alle sammen ønsker.
Omgivet af flammer lever man ikke i frihed, sikkerhed og retfærdighed, så jeg kunne godt tænke mig lidt mere handlekraft bag de meget smukke ord. Det er altid underholdende at høre Patten komme med smukke ord, men jeg efterlyser lidt mere handlekraft. 
McKenna (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, den tredje forberedende komité for ikke-spredningsaftalen i New York om et par måneder skal blive en succes. Her er det vigtigt, at Irland som formandskabsland sikrer, at medlemsstaterne vedtager en fælles holdning, som bliver en del af deres forpligtelse med hensyn til EU-strategien mod spredning af masseødelæggelsesvåben, som blev vedtaget i Thessaloniki, for disse våben er virkelig de ultimative masseødelæggelsesvåben. Irland var en af initiativtagerne til ikke-spredningstraktaten og har dermed en særlig rolle at spille i denne sammenhæng.
I forbindelse med Rådets arbejdsgruppe om atomvåben vil vi gerne vide, hvilke emner man prioriterer højt på det kommende møde i den forberedende komité. Parlamentet har brug for at vide, hvilke medlemsstater der samarbejder, og hvilke der ikke gør det. Rådet bør udarbejde jævnlige fremskridtsrapporter om dette emne for Parlamentet, især om spørgsmålene om afmontering af atomvåbenarsenaler, atomvåbenfrie zoner og ikke-angrebsoptionen. Det er i offentlighedens interesse. Vi er nødt til at vide, hvorvidt EU's medlemsstater har gennemført handlingsprogrammet med de 13 praktiske trin, som blev vedtaget i 2002 på opfølgningskonferencen for ikke-spredningstraktaten.
Det er også meget vigtigt, at det irske formandskab påtager sig en proaktiv rolle i at sikre, at Europa bliver en atomvåbenfri zone, at Det Forenede Kongerige og Frankrig skiller sig af med deres atomarsenaler, og at NATO's angrebspolitik bliver opgivet. Rådet må udarbejde en udtalelse om de fremskridt, som EU har gjort siden Parlamentets betænkning fra 1995 om ikke-spredningstraktaten og de mange beslutninger siden da. Jeg ville gerne se en proaktiv holdning fra det irske formandskab, hvor man informerer Parlamentet om, hvad der sker i Rådet. 
Maes (Verts/ALE ).
   - Hr. formand for Rådet, hr. kommissær, når jeg lytter til Dem på Rådets og Kommissionens vegne, bør jeg være beroliget, men det er jeg ikke, for siden Hiroshima lever vi under truslen om en atomkrig, og denne trussel bliver snarere større end mindre. Vi skal holde op med at hykle, når det gælder ikke-spredning og kontrol. Hykleriet breder sig jo helt klart her. Siden traktaten om ikke-spredning blev undertegnet, er antallet af lande med atommateriale alligevel steget konstant. Det viser sig, at dette er sket i samarbejde med EU-lande, som aldrig er blevet straffet for det og aldrig er draget til ansvar for det. Hvordan har Israel kunnet udvikle en atombombe? Først med hjælp fra Frankrig. Belgien, Luxembourg, Tyskland. Alle har medvirket til at skabe denne atombombe, og nu klager vi over, at Israel forbliver uden for zonen, fordi USA naturligvis ikke vil tvinge landet til at acceptere ikke-spredning. Derved opmuntres også araberne konstant til ligeledes at få rådighed over atomvåben. Vi ser, at hr. Khan, som stod bag fremstillingen af den pakistanske atombombe, i 30 år ustraffet har kunnet gå sin gang til trods for al kontrol. I mellemtiden er materialet hele tiden blevet lettere at få fat i på det sorte marked. På fem år er der forsvundet halvandet kg atombrændstof i Georgien. Sovjetunionens opløsning har åbnet markedet, et sort marked for nukleart materiale. Jeg håber, at De vil stemme for foranstaltninger, som kan gennemtvinges, og ikke vil holde flotte taler blot for at dysse vores befolkninger i søvn, for de er helt vågne. 
Lucas (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, jeg deler hverken Rådets eller Kommissionens optimisme i dette spørgsmål. Den kendsgerning, at to af EU's medlemsstater har atomvåben, undergraver hele EU's moralske autoritet i forbindelse med debatten om masseødelæggelsesvåben.
Den britiske og den amerikanske regerings enorme hykleri, når de kræver afvæbning af andre, samtidig med at de opgraderer deres egen atomkapacitet, er åbenlyst for enhver. Det er en uholdbar, hyklerisk og meget destabiliserende holdning. Vi har hørt meget om international lov på det sidste, så lad mig minde Storbritannien og Frankrig om, at atomvåben ifølge Den Internationale Domstol i Haag er umoralske og ulovlige. I henhold til de løfter, der blev givet på den sjette opfølgningskonference for ikke-spredningstraktaten, påtog alle atomstater sig enstemmigt helt at fjerne deres atomarsenaler. Det er fire år siden, og der er kun gjort meget små fremskridt siden da. Storbritannien og Frankrig burde foregå med et godt eksempel og ensidigt afmontere deres atomsprængladninger. Amerikanske atomvåben bør øjeblikkeligt fjernes fra europæisk jord. Det er helt sikkert ambitiøse mål, men hvis vi tager truslen fra masseødelæggelsesvåben alvorligt, bliver vi nødt til at vælge denne vej. 
Formanden.
   - Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted den 26. februar i Bruxelles. 
Formanden.
   - Jeg vil gerne byde velkommen til en delegation med 15 parlamentsmedlemmer og senatorer, som repræsenterer Mercosur-landene (Argentina, Brasilien, Paraguay og Uruguay), og som befinder sig i gæstelogen.
Delegationen ledes af det argentinske parlamentsmedlem Alfredo Atanasof, formand for Mercosurs fælles parlamentariske udvalg.
Formålet med besøget er at deltage i det sjette interparlamentariske møde mellem Europa-Parlamentet og Mercosurs fælles parlamentariske udvalg, som finder sted i dag og i morgen i Strasbourg.
Som bekendt forhandler EU og Mercosur om en aftale om økonomisk samarbejde og politisk koordinering og samarbejde.
Det glæder mig derfor at byde delegationen velkommen, og jeg håber, at det interparlamentariske møde bliver en stor succes.
Jeg skal desuden gøre Dem opmærksom på, mine damer og herrer, at forhandlingen om Rådets erklæring om EU's holdning til Den Internationale Domstols høring om den israelske mur er udsat til kl. 15.00, så vi om nogle minutter kan gå over til afstemningen. 

Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er afstemningen.
Zappalà (PPE-DE ),
   Hr. formand, ændringsforslaget tager sigte på, at ordet "erhvervsudøvere" bliver efterfulgt af ordene "tilstrækkeligt kvalificerede".

Cercas (PSE ),
   Hr. formand, Den Socialdemokratiske Gruppe foreslår et mundtligt ændringsforslag til stk. 12, der lyder som følger: 

 "anmoder om en revision med henblik på snarest muligt at udfase den individuelle -bestemmelse i artikel 18, stk. 1, litra b), nr. i), i direktiv 93/104/EF; opfordrer Kommissionen til i mellemtiden at finde frem til praktiske metoder til at forebygge eller bekæmpe misbrug af -bestemmelsen, bl.a. ved at finde frem til de bedste metoder til styrkelse af det frivillige aspekt ved anvendelsen af denne -bestemmelse"

 Hr. formand, der er en enkelt gruppe, der ønsker, at dette mundtlige forslag bliver delt op. Første del skal gå til og med "Direktiv 93/104/EF", og anden del går så fra og resten af teksten. 
Lynne (ELDR ).
   - Hr. formand, jeg har på vegne af ELDR-Gruppen og sammen med PPE-DE-Gruppen stillet et ændringsforslag. Er det i orden, at PPE-DE-Gruppen kan lave en total kovending og stille et mundtligt ændringsforslag, som er det modsatte af dens oprindelige ændringsforslag? Samtidig ser gruppen ud til at være helt uenig med sine konservative kolleger - og skyggeordføreren var en konservativ. Hvilken status har mit ændringsforslag …
Formanden.
   - Undskyld jeg afbryder Dem. Vi vil ikke genoptage debatten, men De har et godt proceduremæssigt spørgsmål. Det vil blive behandlet. Hvis 32 medlemmer protesterer mod det mundtlige ændringsforslag, bortfalder det. 
Lynne (ELDR ).
   - Bør det mundtlige ændringsforslag ikke tages efter afstemningen om ændringsforslaget, for det er i højere grad afsnittet, det ændrer, end det ændringsforslag, jeg stillede? 
Formanden.
   - Hvis vi stemmer om det mundtlige ændringsforslag, vil det reviderede ændringsforslag 15 bortfalde, fordi det er inkorporeret i det mundtlige ændringsforslag.
Vi kommer nu til det proceduremæssige spørgsmål. Er der nogen indvendinger mod det mundtlige ændringsforslag? 
Crowley (UEN ).
   - Hr. formand, eftersom ændringsforslag 26S sigter mod at slette teksten, bør det vel tages før det mundtlige ændringsforslag? 
Formanden.
   - Svaret på Deres spørgsmål er, at medmindre 32 parlamentsmedlemmer har indvendinger, vil vi fortsætte med det mundtlige ændringsforslag, som er et kompromis mellem de politiske grupper.
 - Afstemningen er afsluttet.

Fatuzzo (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg har den glæde at meddele Dem, at en delegation af parlamentsmedlemmer fra regionen Lombardiet har taget plads i tilhørerlogen, og en af dem er min datter Elisabetta Fatuzzo, som vidste, at jeg skulle tale om betænkningen om EU's landbrugsindkomster, og som derfor mindede mig om, at vi engang havde frugttræer, der gav os æbler, pærer og kirsebær - utroligt lækre kirsebær - og at vi engang havde kornmarker og grøntsagsprodukter. Hvornår får vi igen fornøjelsen af at høste disse frugter tæt på vores hjem, sådan som vi gjorde engang? Og hvornår får vi ligesom Adam de æbler, som Eva har plukket, direkte fra træet? 
Formanden.
   - Tak, hr. Fatuzzo. Vi byder velkommen til Deres gruppe af gæster fra Lombardiet og Deres datter Elisabetta. 
Berthu (NI ),
   I hr. Garots betænkning om indkomstudviklingen inden for landbruget i Den Europæiske Union begynder Parlamentet at beklage sig i forblommede vendinger over de fremtidige virkninger af Fischler-reformen, som den trods alt selv har vedtaget. Det er faktisk Parlamentet, som for at tækkes Kommissionen gik ind på at kaste landbruget ud på verdensmarkedet, at afkoble støtten og produktionen samt at udligne prisen på produkterne nedad. Det er svært at tro, når man læser Garot-betænkningen.
Parlamentet indser i dag, at landbrugernes indkomst og et sundt landbrug kun kan bevares i alle lande i Europa ved hjælp af interventionspriser, der er tilpasset produktionsomkostningerne og en passende ekstern beskyttelse (punkt 12).
Vi var mere konsekvente, da vi forkastede Fischler-reformen og på kollokviet om genopbygning af en landbrugspolitik i Europa foreslog en landbrugsmodel, der internt var mindre underlagt de offentlige interventionsordninger, og som ikke fik eksportstøtte, men var beskyttet mod påvirkninger udefra, således at der uopfordret kunne fastsættes interne interventionspriser, som var i overensstemmelse med en bæredygtig forvaltning af naturen. Det er den eneste måde at bevare det europæiske landbrugs fremtid på. 
Bordes, Cauquil og Laguiller (GUE/NGL ),
    I denne betænkning fordømmes med rette visse aspekter af den fælles landbrugspolitik, som især har tjent til at øge de store kapitalistiske landbrugeres og store distributørers fortjeneste. Ordføreren understreger selv ønsket om med denne politik at tage afstand fra og beskytte landbrugerne, særlig de små landbrugere, i alle EU-regioner, selv de mest fjerntliggende.
Vi er ikke imod, at man beskytter de mindste landbrugere, og det er den eneste grund til, at vi ikke har stemt imod betænkningen. Vi er til gengæld helt og holdent imod støtte eller hjælp til kapitalisterne i landbruget.
Endvidere er vi imod de protektionistiske aspekter i den politik, der anbefales i betænkningen, da protektionisme er et direkte angreb mod indkomsten for mange landbrugere i tredjelande, herunder fattige lande, og da det skader forbrugerne. Vi har derfor hverken stemt for eller imod. 
Caudron (GUE/NGL ),
    Jeg har stemt for hr. Garots udmærkede betænkning, og jeg vil benytte lejligheden til at lykønske ham med hans arbejde i forbindelse med det europæiske landbrug.
Hr. Garot har kunnet finde en god ligevægt mellem dem, der vil frigøre Europa fra landbruget til fordel for verdensmarkedet, og dem, der betragter EU-budgettet som en "malkeko", der kan gøre de rigeste landbrugere endnu rigere. 
Meijer (GUE/NGL ),
    Et godt argument for at opretholde europæiske landbrugssubsidier er, at de små landmænd sættes i stand til at overleve prisfaldet på deres produkter, og at de bidrager til at opretholde livskvaliteten i landdistrikterne. Dette argument bortfalder, hvis skattepenge misbruges til at fylde lommerne på rige landmænd og agrariske multinationale selskaber.
Af en nylig undersøgelse foretaget af udviklingsorganisationen OXFAM fremgår det, at EU's landbrugssubsidier i Storbritannien især gavner godsejere. Således får den rigeste af dem, hertugen af Westminster, skønsmæssigt omkring 38 pund i timen i landbrugssubsidier.
Også ordføreren, hr. Garot, der som socialdemokrat desværre alligevel betragter liberaliseringen af landbruget som et naturfænomen, konstaterer nu, at der er noget galt med landbrugssubsidierne. Mellem 1995 og 2002 er landbrugsindkomsterne steget med 7 %, men samtidig formindskedes antallet af bedrifter med 15,7 %. De bedrifter, der er tilbage, blev større og mere intensive. Landbrugsstøtten fordeles ulige. 20 % af bedrifterne modtager 73 % af den direkte støtte til 59 % af arealet og kun 25 % af arbejdspladserne. Ordføreren er især bekymret for bedrifter, som kun producerer lidt, men alligevel får støtte. Jeg tænker derimod mere på et loft, en maksimumsgrænse for støtten pr. bedrift. Uden en sådan foranstaltning bliver landbrugsfondene en kilde til nytteløst bureaukrati og uretfærdige former for omfordeling. 
Mulder (ELDR ),
    Jeg har hverken stemt for eller imod hr. Garots betænkning til trods for, at den støtter udviklingen og reformen i retning af en landbrugspolitik med adskilte præmier og en forstærket politik vedrørende landdistrikterne.
I betænkningen tages der imidlertid for lidt hensyn til de begrænsninger, som der er, hvad angår finansieringen af den fælles landbrugspolitik. Også det finansielle spillerum, der er til rådighed, har indflydelse på, hvilken politik der føres. Jeg vil især henvise til punkt 25, hvori samfinansiering afvises som instrument til finansiering af landbrugspolitikken og udviklingspolitikken i landdistrikterne. Efter min opfattelse er obligatorisk samfinansiering netop et af de vigtige instrumenter til i fremtiden at kunne gennemføre en fælles landbrugspolitik. 
Queiró (UEN ),
    Denne betænkning omhandler den aktuelle indkomstkrise for landbruget i et antal medlemsstater. Det afgørende spørgsmål er, om den fælles landbrugspolitik opfylder de målsætninger, som den har ifølge traktaten med hensyn til at sikre landmændene og landbrugsbefolkningen rimelige levevilkår. Sagen er nemlig, at nok steg landmændenes indkomst som helhed 7 % i perioden 1995-2002, men dette resultat blev opnået som følge af en reduktion i antallet af bedrifter på 18 %. Vi ved, hvilke omkostninger det har haft for de portugisiske landmænd, der har måttet forlade eller skifte det erhverv, som de altid har udøvet.
Sagen er også, at landbruget har et efterslæb i forhold til andre økonomiske sektorer. De samlede data skjuler da også store forskelle, eftersom 20 % af bedrifterne modtager 73 % af landbrugsstøtten. Disse bedrifter dækker kun 59 % af det samlede areal og omfatter kun 25 % af de beskæftigede inden for landbruget. Det er en politisk og socialt uacceptabel situation, der dog forklarer visse landes adfærd, fordi de ønsker deres privilegier inden for den fælles landbrugspolitik bevaret.
Vi støtter derfor ved at stemme for den holdning, som betænkningen giver udtryk for i henstillingerne om den fælles landbrugspolitiks nyligt styrkede anden søjle, der skal fremme udviklingen af landdistrikterne ...
Ribeiro e Castro (UEN ),
    Antallet af bedrifter er inden for den fælles landbrugspolitik faldet betragteligt (15,7 % færre fra 1995 til 2002), hvilket har betydet, at landbrugets gennemsnitsindkomst er steget i EU som helhed.
Indkomststigningen har således som sin forudsætning haft både en reduktion i antallet af bedrifter og en forøgelse af deres størrelse.
En mere alsidig aktivitet og differentiering har ligeledes medvirket til at opretholde landmændenes indtægter.
Hvis man ser på de virkelige forhold i landbruget i de forskellige medlemsstater, kan man konstatere, at landmændene meget ofte er afhængige dels af offentlig støtte, dels af svingende priser og markeder, hvilket giver dem en følelse af uvished, der resulterer i et svagt investeringsniveau i både modernisering og diversifikation af afgrøder.
Den øgede koncentration af bedrifter vil, hvis den ikke imødegås, betyde affolkning af landdistrikterne, hvilket også vil bringe alle de (ikke lige kvantificerbare) følgefænomener i fare, som i dag skylder landbruget deres eksistens.
Målene om "konkurrencedygtighed" og om "multifunktionalitet" må gøres forenelige, så de, der driver landbrug, garanteres et vist minimum af sikkerhed og kan nære tillid til, at de kan opretholde acceptable levevilkår og stabile indtægter, og så der skabes et økonomisk bæredygtigt landbrugssamfund, der over hele EU kan fastholde det størst mulige antal bedrifter og arbejdspladser.
Jeg stemmer for. 
Souchet (NI ),
    Jeg har stemt for hr. Garots betænkning for at anerkende et initiativ, som for en gangs skyld har gjort det muligt at indlede en debat om et af de grundlæggende spørgsmål for bibeholdelsen af EU's landbrugsmodel, nemlig landbrugernes indkomst. Debatten har gjort det muligt at gøre op med de usammenhængende og tekniske metoder, som vi normalt bliver påtvunget ved behandlingen af strømmen af lovgivningsforslag fra Kommissionen.
Jeg kan ligeledes fuldt ud tilslutte mig, at man i betænkningen understreger den fælles landbrugspolitiks vigtigste målsætninger, som er "at det er vigtigt at fremme et territorialt landbrug i Unionen, som overalt kan bevare det størst mulige antal bedrifter og beskæftigede", og "at sikre landbrugsbefolkningen ensartede levevilkår og stabile indtægter for at bevare landbruget som erhverv på hele Den Europæiske Unions territorium".
Jeg kan imidlertid kun udtrykke min forbavselse over det selvmodsigende ræsonnement, der går ud på dels konsekvent at godkende Kommissionens forslag, hvad enten det drejer sig om afkobling eller reducering af den eksterne beskyttelse, og dels at forkaste risikoen for en fuldstændig forfalskning af den europæiske landbrugsmodel, som disse forslag indebærer.
Min tilslutning vedrører således selvfølgelig ikke den afkobling og udvikling af landdistrikterne, der er nævnt i hr. Garots betænkning. 

Fatuzzo (PPE-DE ).
   - Med denne betænkning bliver vi inden for landbruget. Jeg ville gerne have, at landbrugsforskningen gjorde så store fremskridt, at druerne gav en vin, som ikke giver leverskader hos dem, der drikker den. Og jeg ville gerne have, at landbruget gav nogle pærer, der smager af pærer, æbler, der smager af æbler, kirsebær, der smager af kirsebær, og ferskner, der smager af ferskner. Men jeg ville først og fremmest gerne have, hr. formand, at pebermynte - som er min yndlingssmag - dufter og smager stadig mere af pebermynte, som jeg holder så meget af. 
Formanden.
   - Tak for dette jordnære bidrag. 
Bordes, Cauquil og Laguiller (GUE/NGL ),
    Det er tydeligt, at en stor del af landbrugsforskningen på den ene eller den anden måde hidtil har været rettet mod områder, hvor kapitalisterne i nærings- og nydelsesmiddelindustrien mente, at de kunne få størst mulig fortjeneste. I betænkningen anbefales det at rette i det mindste en del af forskningen mod områder, som for tiden er forsømte. Det ville rent faktisk være en god ting, selv om vi ikke til forskel fra ordføreren mener, at udviklingen af et såkaldt bæredygtigt landbrug og såkaldt økologiske landbrugsproduktioner, som han går ind for, nødvendigvis er en egentlig fordel for det store flertal af forbrugerne eller for de små familiebrug.
Vi er naturligvis ikke imod en sådan omlægning af landbrugsforskningen, eller at den skal finansieres med offentlige midler, som ordføreren ønsker. Dette ønske understreger, i hvor høj grad markedsøkonomien er ude af stand til at sikre finansieringen af forskningen, hvis forskningsresultaterne ikke resulterer i omgående fortjeneste. 
Figueiredo (GUE/NGL ),
    Landbruget har meget stor betydning for klimaet, jordens bonitet, den biologiske mangfoldighed, abiotiske ressourcer og den fysiske planlægning, altså meget stor betydning for miljøet generelt. Det er en samfundsøkonomisk og kulturelt meget afgørende aktivitet, der skal sikre landbrugsvarer af høj kvalitet. De fødevare- og dyresundhedskriser, der har været i EU, viser, at den nuværende landbrugsmodel baseret på den fælles landbrugspolitik ikke er holdbar. Det er en model, der fører til intensivering af produktionen, hvilket er dybt uforeneligt med et multifunktionelt landbrug.
Udvikling af en bæredygtig landbrugskultur kræver derfor udvikling, gennemførelse og finansiering af en landbrugsforskningskultur, som gør det muligt at finde frem til landbrugets betydning for både udvikling og funktioner i landdistrikterne og for ernæring af høj kvalitet. De sølle 2 % af det sjette forskningsrammeprograms midler rækker ikke til at finansiere forskning i f.eks. mere bæredygtig landbrugsproduktion, i fødevarekvalitet og -sikkerhed, i indkomstalternativer i landdistrikterne (nonfoodproduktion), i kønsaspektet, i nye markedsreguleringsformer og i forbedrede økologiske dyrkningsmetoder.
Andre områder, hvor der er behov for forskning, er i forbindelse med GMO-afgrøder og bioteknologi, ikke mindst sameksistensen mellem GMO-afgrøder og konventionelle og økologiske afgrøder, de mulige risici ved at slippe disse afgrøder ud i miljøet og indføre dem i fødekæden. 
Queiró (UEN ),
    Denne betænkning viser, at midlerne til landbrugsforskning bør øges på baggrund af udviklingen i retning mod multifunktionalitet, større vægt på udvikling af landdistrikterne og behovet for at gøre visse specialiserede landbrugsformer som f.eks. den økologiske produktion mere markedsrelaterede.
Ordføreren henstiller således til, at det sjette forskningsrammeprograms midler anvendes til at støtte projekter og initiativer inden for landbrug og udvikling af landdistrikterne i betragtning af de betydelige muligheder, der er på områder som fødevarevidenskab og udvikling af produkter til fremme af lokal produktion og økonomi.
Vi er fuldstændig enige i, at de stigende forbrugerkrav, hvad angår sporbarhed, hygiejnekontrol, ingredienskvalitet osv., fordrer betydelige investeringer for at forbedre kvalitetsniveauet og bevare konkurrenceevnen. Eftersom sådanne investeringer ikke let lader sig foretage i små og mellemstore virksomheder, må der skabes betingelser for, at de kan tilvejebringes i industrien som sådan eller på regionalt eller nationalt niveau via offentlige midler.
Jeg har derfor stemt for betænkningen. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
    Jeg er enig med ordføreren i, at midlerne til landbrugsforskning bør øges. Der er betydelige muligheder på områder som fødevarevidenskab og udvikling af produkter til fremme af lokal produktion og økonomi, som ikke er blevet udnyttet i tilstrækkeligt omfang.
På baggrund af den nyeste udvikling i denne sektor, f.eks. i retning mod multifunktionalitet, mener jeg, at der bør lægges yderligere vægt på udviklingen af landdistrikterne, hvilket anvendelse af det sjette forskningsrammeprograms midler kan bidrage til.
Jeg mener, at de stigende forbrugerkrav, som jeg bifalder og opmuntrer, bør finde fuld imødekommenhed fra de europæiske institutioners side.
De bør medvirke til, at det i stadig højere grad lader sig gøre at følge en landbrugsvare hele vejen "fra jord til bord", og at visse specialiserede landbrugsformer som f.eks. den økologiske produktion gøres mere markedsrelaterede.
Hvad angår sporbarhed, hygiejnekontrol og ingredienskvalitet, skal der foretages betydelige investeringer for at forbedre kvalitetsniveauet og bevare konkurrenceevnen.
Jeg har derfor stemt for. 

Fatuzzo (PPE-DE ).
   - Jeg stemte naturligvis for denne betænkning om anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer, eftersom målsætningen er, at vi får læger, som er europæiske læger - og anerkendt som sådan i hele Europa - samt europæiske advokater, europæiske bogholdere og europæiske arkitekter. Men er vi parlamentsmedlemmer ikke allerede europæiske parlamentsmedlemmer, hr. formand? Viser vi ikke, at vi kan være parlamentsmedlemmer, uden at det er nødvendigt med supplerende eksamener i hele Europa? Vi er således et eksempel på, at det reelt er muligt at opnå et fælles europæisk erhverv. Vi parlamentsmedlemmer er i stand til at udføre vores arbejde på en fornuftig måde, og alle fagorganisationerne kan gøre det samme. Lad os håbe, at det snart sker! 
Alyssandrakis (GUE/NGL ),
    Parlamentsmedlemmerne fra det græske kommunistparti har stemt imod betænkningen, da formålet med den under påskud af gennemsigtighed og anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer er at forringe det videnskabelige grundlag for kvalifikationer, selv om udviklingen i videnskab og teknologi forudsætter en forbedret uddannelse.
Som vi gjorde opmærksom på under debatten om betænkningen, er formålet med den at liberalisere arbejdsmarkedet yderligere til gavn for store virksomheder, den griber ind i medlemsstaternes uddannelsessystem ved at påtvinge en uddannelsesmodel, der forringer den højere uddannelse, og den harmoniserer de kvalifikationer, der er nødvendige for at få adgang til lovregulerede erhverv, nedad.
Hvad angår f.eks. ingeniører bortset fra spørgsmålet om ulige behandling på bekostning af kvalificerede ingeniører, der har gennemført et femårigt forløb på en højere læreanstalt, som sidestilles med kandidater med treårige forløb, giver den forringelse af erhvervet, som bliver et resultat af direktivet, anledning til alvorlige forhold af offentlig interesse og presserende sociale krav og krav fra græsrødder i følsomme sektorer såsom beskyttelse mod jordskælv, byggeri og forbedring af det naturlige og menneskeskabte miljø.
Endvidere stemte plenarforsamlingen for de ændringsforslag, der baner vej for anerkendelse af efterligninger af eksamensbeviser, der er udstedt af universitetsinstitutter, de velkendte liberale studiecentre, der har forbindelse med udenlandske universiteter, og som ligestiller sine kandidater med kandidater fra græske højere læreanstalter på trods af, at forløbene på disse centre ikke er anerkendt i Grækenland som en højere uddannelse. 
Figueiredo (GUE/NGL ),
    Den kritik, som der i betænkningen rettes mod Kommissionens forslag, er fuldt berettiget, ikke mindst på grund af det tidskriterium, der anvendes ved definitionen af begrebet "tjenesteydelse", og muligheden for at undgå at indbetale bidrag til de sociale sikringsorganer.
I Portugal sker reguleringen og begrænsningen af adgangen til bestemte erhverv på grundlag af forfatningens artikel 47. Begrænsningen kan kun ske ved lovgivning vedtaget i Nationalforsamlingen og kun, hvis andre grundlæggende rettigheder - liv, sundhed, sikkerhed for personer og ejendom - begrunder det og altid under hensyntagen til forholdsmæssighed, nødvendighed og hensigtsmæssighed.
Forslaget om at konsolidere alle ordninger for anerkendelse af erhvervskvalifikationer i en enkelt retsakt, idet der tages hensyn til særlige forhold for læger, dyrlæger, sygeplejesker, jordemødre, arkitekter og tandlæger, er acceptabelt, eftersom det drejer sig om liv, sundhed og sikkerhed for personer og ejendom.
Det er derimod ikke acceptabelt, at andre erhverv, der har afgørende betydning for lønmodtagernes sundhed og sikkerhed som f.eks. arbejdsmiljø- og sikkerhedsrådgivere, biologer, seniorsundhedsteknikere samt diagnoseteknikere og terapeuter, ikke omfattes. Da det foreslåede direktiv ikke eksplicit angiver, at det er en forudsætning for anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer, at uddannelsen skal ...
Krivine og Vachetta (GUE/NGL ),
    I betænkningen om anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer anbefales det at udvide mulighederne for levering af tjenesteydelser og at harmonisere kvalifikationerne for at øge arbejdskraftens mobilitet og frie bevægelighed i Europa. Man ønsker at sikre kvaliteten af en tjenesteyders ydelse til en kunden fra og gøre det muligt for kunden at finde den ansvarlige, hvis han ikke er tilfreds med tjenesteydelsen, samt sørge for en forsikring mod risiciene. Der står imidlertid ikke noget i teksten om de rettigheder, som de anerkendte kvalifikationer giver, om de tilbudte garantier, om status og arbejdsforhold eller om forbedring af uddannelsesbetingelserne.
Vi kan ikke gå ind for en politik, som har til formål at give garantier til virksomhederne eller kunderne for at fremme den faglige mobilitet, og ingen garantier til arbejdstagerne. Vi kan ikke gå ind for en politik, som er medvirkende til at fremme social dumping ved at skabe hård konkurrence mellem lønmodtagerne uden nogen form for sikkerhed, og som således underminerer status og de sociale resultater. Vi går ind for at harmonisere kvalifikationerne, som skal være uløseligt forbundet med en definition af status, arbejdsforholdene og sociale forpligtelser, hvad angår løn og social beskyttelse, da det ville fremme en mobilitet, som ville resultere i forbedrede leve- og arbejdsvilkår i alle europæiske lande. Vi har derfor stemt imod hr. Zappalàs betænkning. 
Lulling (PPE-DE ),
    Den betænkning, der er forelagt, indeholder et utal af ændringsforslag. For mit vedkommende har jeg fokuseret på et enkelt af dem, nemlig ændringsforslag 20, der vedrører betragtning 21.
Jeg er faktisk blevet kontaktet af Det Europæiske Arkitektråd via sammenslutningen af arkitekter og rådgivende ingeniører i Storhertugdømmet Luxembourg.
I ændringsforslaget gøres det muligt for at udøve bygningskonstruktion. Henvisningen til i dette direktiv er en anerkendelse af et erhverv, der kun eksisterer i Det Forenede Kongerige og i Irland, og som ikke udøver bygningskonstruktion. I disse lande deltager af og til i bygningskonstruktion. Da erhvervet ikke er fælles i Europa, vil de sproglige versioner af ændringsforslaget skabe forvirring om, hvem der er bemyndiget til at udøve bygningskonstruktion. I den franske oversættelse anvendes ordet , men det drejer sig ikke om den samme erhvervsgruppe.
Jeg stemmer imod dette ændringsforslag, der efter min mening er farligt. 
Manders (ELDR ),
    Folkepartiet for Frihed og Demokrati er særdeles glad for, at de kompromisændringsforslag, som der er opnået enighed om, fuldstændig er i tråd med Kommissionens initiativ til at lancere et europæisk pas, et internetsystem, hvormed sammenligneligheden af eksamensbeviser og kvalifikationer i EU skal fremmes. I kompromiset er der optaget et pointsystem, der er baseret på varigheden, idet hver uddannelse tildeles kvalitetspoint. Dette system garanterer, at det ikke kun er varigheden, men også kvaliteten, der er vigtig for bedømmelsen af uddannelsen. I et kompromis skærpes rettighederne og pligterne ligeledes for de erhverv, hvor der gælder en ekstra pligt til at beskytte forbrugerne, ved hjælp af obligatorisk registrering og forsikring, når tjenesteydelser midlertidigt udføres i en anden medlemsstat. Også for kvinder vedbliver den samme ret til adgang til arbejdsmarkedet at gælde. En diskriminerende bestemmelse, som kun gav mulighed for at beholde en kvalifikation, hvis man i de forløbne fem år havde arbejdet uafbrudt i to år, er slettet. Direktivet er af vital betydning for at øge mobiliteten på arbejdsmarkedet, hvilket er en væsentlig forudsætning for, at Lissabon-målsætningerne opfyldes. Et gennemsigtigt kvalifikationssystem vil blive vigtigere, navnlig i lyset af udvidelsen, som vil medføre en yderligere stigning i den indbyrdes indvandring. 
Meijer (GUE/NGL ),
    De unge får fortalt, at det bliver stadig lettere for dem at arbejde i udlandet. For nogle er det rart at arbejde en tid i udlandet for at gøre erfaringer. Det bliver anderledes, hvis det bliver en forpligtelse, fordi ens erhverv uddør i ens eget land og man kun kan få et sådant job langt væk. Og folk bliver skuffede, hvis de skal arbejde i udlandet til en lavere løn og uden anerkendelse af de eksamensbeviser, de har opnået. Til EU's propaganda hører, at alle kan arbejde i enhver medlemsstat til den normale løn, som er almindelig der, og at eksamensbeviser anerkendes gensidigt. Praksis adskiller sig imidlertid stærkt fra dette idealbillede. Udenlandske lærere kommer ikke i betragtning ved ligeværdigt arbejde i Frankrig og Italien. Ifølge andragender, der er modtaget for nylig, anerkender Grækenland ingen eksamensbeviser, som grækere har opnået på universiteter i udlandet, og der er også problemer i Baden-Würtemberg og Skotland. Jeg har ikke indtryk af, at den foreslåede ændring af 15 direktiver virkelig løser disse problemer. Der opstår højst større etableringsfrihed for de liberale erhverv, hvorved udlændinge ikke længere behøver overholde krav om bevillinger og registreringer, som stadig er obligatoriske for deres kolleger fra værtslandet. Efter speciallægernes opfattelse har Kommissionen ikke foretaget sidestillingen af deres eksamensbeviser særlig godt. Klagerne vil fortsætte. 
Ries (ELDR ),
   Jeg glæder mig over, at hr. Zappalàs betænkning om anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer i Den Europæiske Union i dag er blevet vedtaget. Her lige før udvidelsen er der i forbindelse med arbejdstagernes frie bevægelighed bl.a. for læger, tandlæger, sygeplejere, dyrlæger, jordemødre, apotekere og arkitekter i EU brug for en forenklet og harmoniseret ordning for erhvervsmæssige kvalifikationer.
Det er efter min mening vigtigt at bevare resultaterne og således opretholde høje kvalifikationsstandarder, særlig for læger, i en "europæisk" ånd, der respekterer personlige værdier. Derfor har jeg stemt imod ændringsforslag 155. Det ville faktisk have været mest hensigtsmæssigt at have en smidig og fleksibel mekanisme, der tager højde for udviklingen undervisningsforløbet på universiteterne, når man skal fastsætte, hvor lang specialisters uddannelse skal være.
Jeg har endelig stemt imod ændringsforslag 156, som ikke tydeliggør området for automatisk anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer og ikke lader medlemsstaterne frit vælge, hvilke specialer der skal anerkendes i lægeprofessionen. På disse punkter forventer jeg et stærkt signal fra Rådet, at det lytter mere til faglige sammenslutninger, særlig lægeforeninger, og endelig må vi ikke glemme de vigtigste, nemlig patienterne. 

Fatuzzo (PPE-DE ).
   - Jeg kørte i bil fra Milano til Rom, fordi jeg skulle besøge min mor, som jeg ikke har set i et stykke tid på grund af mine opgaver som medlem af Europa-Parlamentet.
Der var tæt trafik mellem Bologna og Firenze - det, som man på fransk kalder en , nemlig en trafikprop - og det var ikke til at komme forbi, eftersom der var en kø af lastbiler, vogntog og biler, der holdt stille. Jeg så hr. Gargani, som er ordfører for denne betænkning, og som ventede på mig. "Hvad laver du her, Gargani?", spurgte jeg. Han svarede følgende: "Jeg er her for at vise dig, hvad der sker, hvis ikke min betænkning om godkendelse af motorkøretøjer bliver vedtaget. Se, der er et køretøj, som er væltet. Så husk at stemme for betænkningen i morgen, når du er i Parlamentet." Det var kun en drøm, for jeg mødte ikke Gargani, men jeg tror, at det var rigtigt at stemme for, hvilket jeg da også gjorde. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
    Jeg har støttet denne betænkning om et forslag fra Kommissionen, der har til formål at udbygge det indre marked for bilindustrien ved at lade principperne og procedurerne for fællesskabsgodkendelse, som i øjeblikket kun gælder for personbiler, omfatte alle motorkøretøjer.
De fremskridt, der er gjort i bilindustrien, og den forestående udvidelse begrunder således, at der indføres en fælles obligatorisk ordning for godkendelse af motorkøretøjer, som kan erstatte de eksisterende nationale ordninger. Det vil rumme fordele for den europæiske bilindustri, da det kan betyde en nedsættelse af produktionsomkostningerne, lettere adgang til og befordring af ekspansionsmulighederne på det europæiske marked samt positive virkninger for trafiksikkerheden og miljøbeskyttelsen.
Jeg er i særdeleshed enig med ordføreren, når han påpeger, at de fordele, som de små og mellemstore virksomheder kunne opnå ved denne ordning, imidlertid fuldstændig ophæves af de betingelser, der stilles for at kunne gøre brug af den. Loftet over den årlige produktion er sat alt for lavt og kan for de små og mellemstore virksomheder betyde et manglende incitament til at producere og fratage dem deres potentiale for udvikling og teknologisk innovation.
De overgangsperioder, som bør gå forud for ordningens ikrafttrædelse, bør også forlænges, så der tages højde for de tilpasninger, som producenterne og alle andre vil stå over for med de nye procedurer.
Jeg har stemt for. 

Figueiredo (GUE/NGL ),
    Kommissionen mener, at den nordlige kulmulebestand er truet og har derfor fremsat en genopretningsplan, der indebærer en kraftig nedskæring af fangster og fiskeriindsats. Ordføreren finder dette indgreb ude af proportioner og foreslår i stedet blot en forvaltningsplan. Begge begrunder deres holdning med videnskabelige undersøgelser, hvilket giver anledning til at overveje fire væsentlige spørgsmål:
- For det første må der ske en vurdering af de genopretningsplaner, der er indført med revisionen af den fælles fiskeripolitik fra 2002 - forordning (EF) nr. 2371/2002 - som foranstaltning til bevaring af fiskebestandene.
- For det andet skal fiskerne inddrages i vurderingen af bestandene, sådan som Europa-Parlamentet også har anmodet om i udtalelsen om integration af miljøbeskyttelseskrav i den fælles fiskeripolitik, hvor det må beklages, at de ikke har været seriøst inddraget vedrørende den nordlige kulmule.
- For det tredje må foranstaltninger til genopretning af bestande, der indebærer fiskeristop og nedskæring af fangster og fiskeriindsats, vurderes for deres socioøkonomiske virkninger, og der må sikres de berørte, særlig fiskerne, økonomisk kompensation, eftersom ressourcernes bæredygtighed er et afgørende mål for fiskeriet og for fiskerne.
- For det fjerde skal foranstaltninger stå i et rimeligt forhold til det mål, der ønskes nået, hvilket forudsætter ikke blot en vurdering ...
Hudghton (Verts/ALE ),
   Jeg har stemt mod denne betænkning i dag, ligesom jeg gjorde i udvalget. Kommissionens oprindelige forslag omhandlede en genopretningsplan for torsk og kulmule baseret på forskernes rådgivning, som var meget ens i vurderingen af situationen for begge disse fiskearter.
Intensivt lobbyarbejde fra dem, der har national interesse i kulmulefiskeriet, påvirkede Kommissionens og Rådets beslutning om at skille de to ad og først tage fat på genopretningsforanstaltningerne for torsken, hvilket har vist sig at være diskriminerende mod skotternes hvidfisksektor.
På udvalgsniveau blev Souchet-betænkningen skrevet næsten helt om med ændringsforslag, som favoriserede de nationale interesser, som gælder kulmulefiskeriet. Dette træk bærer yderligere ved til mange skotters opfattelse af, at visse nationale fiskerflåder bliver favoriseret, mens Skotland bliver forfordelt af EU-forvaltningen.
Den væsentligste faktor i denne proces er den kendsgerning, at nogle medlemsstater har regeringer, som er villige til at gøre deres fiskersamfunds overlevelse til en prioritering, mens Skotland er så uheldigt at blive repræsenteret af Det Forenede Kongeriges regering, som jævnligt forråder os i forhandlingerne i Rådet (fiskeri). 
Martinez (NI ),
    Torsk er et eksempel på, at fiskeressourcerne ikke er uudtømmelige. For at bevare dem omgiver Kommissionen konstant fiskeriindsatsen med forskellige instrumenter til forvaltning af bestandene og bådene. Udtynding af bestande begrænses ved hjælp af samlede tilladte fangster, som inddeles i nationale kvoter. Antallet af både reduceres løbende ved hjælp af det finansielle instrument til forvaltning af fiskeriet.
I Rådets forordning af 20. december 2002 om bæredygtig udnyttelse af fiskeressourcerne tages disse instrumenter op, men den danner hovedsageligt grundlag for et tredje forvaltningsinstrument, der blev foreslået den 27. juni 2003, og som fastsætter et loft for fiskeriindsatsen i kilowatt-dage. Hvis bestandene ikke skal falde under biomassegrænsen, som f.eks. er 100.000 t for den nordlige kulmule, skal det antal dage, hvor bådene ikke ligger i havn, begrænses i forhold til deres ydelse. Bortset fra det komplekse i dette redskab hvad nytter det så at tilsidesætte de europæiske fiskere, hvis japanske, russiske og andre industrifiskere driver rovdrift på de således frigjorte bestande? 
Sacrédeus (PPE-DE ),
    I Kommissionens forslag påvises der et behov for en handlingsplan for at gøre det muligt at genoprette kulmulebestanden. Forslaget er baseret på en rapport fra Det Internationale Havundersøgelsesråd (ICES). Parlamentet vil dog ikke gå lige så langt og vurderer, at problemerne er mindre alvorlige.
Den sande mening i ændringsforslaget fra Parlamentet er, at Kommissionen overdriver problemet med udfiskning, og at en genopretningsplan ikke er nødvendig. Undertegnede valgte at stemme imod Parlamentets ændringsforslag, da der med det oprindelige forslag fra Kommissionen lægges større vægt herpå, idet problemerne tages alvorligt. Desuden prioriteres en fortsat overlevelse af fiskebestandene frem for de socioøkonomiske effekter, som enhver begrænsning i værste fald kan føre til. 

Crowley (UEN ).
   - Hr. formand, jeg er ikke sikker på, at jeg kan leve op til hr. Fatuzzos veltalenhed i min stemmeforklaring.
Men selv om ingen i Parlamentet er imod ordentlig kontrol af arbejdstiden for alle ansatte i EU, er det først og fremmest lige så vigtigt, at der gives plads til en vis fleksibilitet. Formålet med de ændringsforslag, jeg stillede, og nogle af de forslag, jeg støttede, var at sikre denne fleksibilitet, at der ikke nødvendigvis ville ske en renationalisering af reglerne om arbejdstid, men at der ville være fleksibilitet nok i systemet til at sikre, at sæsonarbejdere og andre mennesker, som vælger lange arbejdsdage, ville få ret til at gøre det i stedet for at blive reguleret ud. Selv om nogle af disse ændringsforslag ikke kom igennem, støtter jeg stadig betænkningen og lykønsker ordføreren med den.
Om proceduren vil jeg gerne sige, at jeg mener, der blev begået en fejl, da man tillod det mundtlige ændringsforslag til ændringsforslag 26. Mit ændringsforslag 26 ville slette et bestemt afsnit, mens det mundtlige ændringsforslag gik ud på at tilføje noget til det afsnit fra den originale tekst. Jeg vil gerne bede om, at De eller Deres folk ser på sagen, og at det bliver ført til protokols. Jeg ved godt, at vi ikke kan ændre afstemningen, men det bør føres til protokols, at der blev begået en fejl. 
Formanden.
   - Jeg har noteret Deres bemærkning, og den vil fremgå af protokollen. Jeg er imidlertid uenig med Dem. Jeg vil bede tjenesterne om at kommunikere med Dem om sagen. Det mundtlige ændringsforslag ville være bortfaldet, hvis det havde fået 32 indvendinger. Det skete ikke, og dermed blev det det foregående, vi stemte om. Jeg vil bede tjenesterne give Dem en forklaring, også selv om De fortsat vil være utilfreds med indholdet. 
Martin, David (PSE ).
   - Hr. formand, jeg hilser Cercas-betænkningen velkommen og lykønsker ordføreren med den meget afbalancerede model.
I Det Forenede Kongerige arbejder 4 millioner mennesker - svarende til 16 % af arbejdsstyrken - i dag over 40 timer om ugen. I begyndelsen af 1990'erne lå tallet på 3,3 millioner mennesker eller 15 % af arbejdsstyrken. Det er svært at tro, at flere mennesker frivilligt skulle ønske at arbejde over 40 timer om ugen i dag, end det var tilfældet, da direktivet blev indført. Det sætter spørgsmålstegn ved brugen af den individuelle og ved, om arbejdstagernes ægte frie valg, som er fastsat i direktivet, bliver respekteret.
Lange arbejdsdage skader arbejdstagernes helbred gennem stress og udbrændthed. De påvirker produktiviteten i industrien og skader familielivet. Ingen bør tvinges til at arbejde mere end 40 timer. Jeg støtter fleksibilitet, men der skal være et ægte frit valg, og jeg er ikke overbevist om, at dette frie valg eksisterer i dag. 
Fatuzzo (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg drømte noget. Jeg drømte, at den italienske ministerpræsident, hr. Berlusconi, havde en glorie, og jeg kan derfor kalde ham Sankt Berlusconi. Sankt Berlusconi sagde følgende til mig: "Jeg ved, at du i morgen skal stemme om hr. Cercas' betænkning om arbejdstiden, hvor man anmoder om, at de, som minimumsarbejdstiden ikke gælder for, ikke arbejder for meget. Se på mig: Jeg arbejder hele dagen, nemlig fra kl. seks om morgenen til kl. to om natten. Se, hvor ung jeg er, hvor aktiv jeg er, og hvor årvågen og tilfreds jeg er på mit arbejde! Derfor vil jeg råde dig til at stemme imod hr. Cercas' betænkning, så alle kan arbejde lige så meget som mig og være lige så tilfredse og unge som jeg."
I samme øjeblik vågnede jeg og blev klar over, at det var en drøm. Derfor følte jeg mig fri til at stemme efter min min egen overbevisning, og i virkeligheden stemte jeg for hr. Cercas' betænkning, selv om Sankt Berlusconi havde rådet mig til at gøre det modsatte. 
Formanden.
   - Hr. Fatuzzo, tak fordi De bringer lidt middelhavskolorit ind i disse normalt noget tamme debatter efter vores afstemninger. De talte om at se ung ud. Som vi ved fra Deres bemærkninger, er der mange måder at se ung ud på, og hårdt arbejde er måske kun en af dem. 
Bordes, Cauquil og Laguiller (GUE/NGL ),
   Cercas-betænkningen viser, hvad enhver arbejdstager allerede ved, nemlig at arbejdsgiverne og politikerne, som ønsker en arbejdsstyrke, der gør, hvad den bliver bedt om, også ønsker, at arbejdsgiverne skal kunne fastsætte arbejdstiden, som de vil, uden lovmæssige grænser.
Storbritannien er førende på dette område. Ordføreren siger, "at over 4 millioner personer i dag har en ugentlig arbejdstid på mere end 48 timer, hvilket vil sige næsten 1 million flere end ved direktivets ikrafttræden. Antallet af personer, som arbejder mere end 55 timer, er ligeledes steget til over 1,55 millioner. 1 % af arbejdstagerne i Det Forenede Kongerige har en ugentlig arbejdstid på mere end 70 timer".
Hvad angår arbejdstagerens individuelle samtykke til at arbejde så mange timer, understreges kynismen i sådan en forskrift af ordføreren, når han siger, at arbejdstagerne skal anmodes om at underskrive samtykkeerklæringer samtidig med indgåelsen af ansættelseskontrakten.Man kan således vælge mellem at arbejde sig selv ihjel og ikke at have et arbejde.
Denne generelle offensiv mod enhver bestemmelse om arbejdsforholdene, som kunne give arbejdstagerne selv den mindste beskyttelse mod arbejdsgivernes almagt er et alvorligt socialt tilbageskridt.
Figueiredo (GUE/NGL ),
    Vi har stemt imod denne betænkning, fordi der desværre er blevet vedtaget forslag fra PPE-, ELDR- og UEN-Gruppen, som substantielt ændrer den tekst, der blev vedtaget i Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender. Som følge af disse gruppers forslag og stemmeafgivning er meget vigtige dele blevet fjernet i den endelige tekst, herunder særlig:
- ønsket om overgangsløsninger for at undgå, at et væsentligt antal nuværende og nye medlemsstater ud over Det Forenede Kongerige anvender -muligheden, som i praksis underminerer essensen i direktivet,
- anmodningen til Kommissionen om øjeblikkeligt at indlede overtrædelsesprocedure mod Det Forenede Kongeriges regering på baggrund af anerkendelsen i Kommissionens meddelelse af, at der foregår et omfattende og systematisk misbrug af direktivet,
- henvisningen til, at der i Lissabon-dagsordenen som mål fastsættes en beskæftigelsesgrad på 60 % for kvinder inden 2010, hvilket ikke længere vil kunne nås, hvis de længere arbejdstider fortsat opretholdes.
Derimod er vores forslag ikke blevet vedtaget, herunder dem, der indebar en gradvis nedsættelse af arbejdstiden, og dem, der omtalte andre organisationsmodeller for arbejdstiden i sundhedssektoren og andre brancher med tilsvarende tilkaldevagter for at beskytte lønmodtagernes rettigheder, hvad angår maksimal arbejdstid. 
Krivine og Vachetta (GUE/NGL ),
    Formålet med Cercas-betænkningen har været at foretage en grundig gennemgang af direktivet om fastsættelse af den maksimale ugentlige arbejdstid i EU-medlemsstaterne. Den fastsættes til 48 timer, som måles over en periode på fire måneder. I direktivet gives der imidlertid mulighed for undtagelser med forlængelse af målingsperioden ved at beregne den på årsbasis og samtidig for at se bort fra reglen, hvis de ansatte frivilligt giver afkald på den. I begrundelsen i betænkningen erkender man, at sådanne undtagelser er ved at blive reglen i Europa. I Det Forenede Kongerige skal den individuelle afståelsesbestemmelse være blevet underskrevet af en tredjedel af lønmodtagerne, hvoraf 4 millioner allerede arbejder mere end 48 timer om ugen. Derfor spørger man i beslutningsforslaget Kommissionen om, hvorfor den ikke har foretaget den evaluering af direktivet, der skulle have været foretaget i 2003. Idet der i beslutningsforslaget opfordres til en forbedring af arbejdsforholdene og arbejdstagernes sundhed, og især kvindernes sundhed, har man forsøgt at begrænse overskridelser af 48-timers arbejdsugen mest muligt og særlig at afskaffe den individuelle afståelse fra reglen, som tydeligvis misbruges. Endnu en gang har det store flertal af medlemmerne vist deres ligegyldighed over for sociale spørgsmål, og at de udelukkende er optaget af fortjeneste ved at stemme for ændringsforslag, der rydder ethvert ønske om at begrænse arbejdstiden af vejen. Derfor har vi stemt imod det ændrede beslutningsforslag. 
Meijer (GUE/NGL ),
    Arbejdstidsdirektivet fra 1993 beskytter arbejdstagere mod arbejdsuger på mere end 48 timer, daglige hvileperioder på mindre end 11 timer og ferier på mindre end fire uger. Det er alt sammen minimumsbestemmelser, som godt kunne skærpes. Det er især nødvendigt at forhindre, at EU-medlemsstaters regeringer begynder at betragte dette europæiske minimum som normalt og nedbringer deres nationale lovgivning til dette niveau, således som den nederlandske minister De Geus tilsyneladende vil. I praksis udhules direktivet af en indrømmelse, som i sin tid blev givet til den daværende britiske konservative regering. -klausulen betyder, at individuelle britiske arbejdstagere, som skal skrive under på deres arbejdskontrakt, anmodes om at opgive deres rettigheder. Den, som ikke gør det, må ofte overlade jobbet til en anden, som er villig til at gøre det. Et ekstra problem er, at brandmænds og sundhedspersonales tilkaldevagttimer ofte ikke henregnes til arbejdstiden. Nu hvor dette skal gøres ifølge Domstolens dom, anvendes -muligheden for disse mennesker. Det gør det muligt, at mennesker i en længere periode må arbejde ekstremt længe. Med et lille flertal valgte Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender at indlede en overtrædelsesprocedure mod den britiske regering og afskaffe den individuelle -mulighed. Dette forslag torpederes i dag af et konservativt flertal. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
    Den foreliggende betænkning omhandler revisionen af direktivet om tilrettelæggelse af arbejdstiden, nemlig referenceperioderne og undtagelsesbestemmelsen, bedre kendt som -bestemmelsen.
I 1993 forhandlede Det Forenede Kongerige sig frem til en -bestemmelse, der tillader specifikke medlemsstater ikke at anvende den maksimale ugentlige arbejdstid på 48 timer under bestemte betingelser
Selv om denne bestemmelse ikke kun gælder for Det Forenede Kongerige, anvendes den hyppigst dér.
Direktivet fra 1993 fastsætter imidlertid en maksimal ugentlig arbejdstid på 48 timer, hvilket giver en grundlæggende beskyttelse for de fleste arbejdstagere, med ledere som den væsentligste undtagelse.
Trods modstand har vedtagelsen af forskellige ændringsforslag begrænset ordførerens alt for vidtgående forslag, hvorfor jeg har stemt for. 
Sacrédeus (PPE-DE ),
    EU har for lang tid siden udarbejdet minimumsregler for tilrettelæggelse af arbejdstiden. Den britiske undtagelse på dette område har desværre i større og større udstrækning udviklet sig til nærmest at være en hovedregel, da 33 % af arbejdstagerne i Storbritannien har skrevet under på en aftale om, at de er villige til at arbejde mere end 48 timer om ugen.
Der er en tendens til, at dette forhold nu spreder sig til flere lande, hvilket indebærer en risiko for arbejdstagernes sundhed og undergraver sikkerheden på arbejdspladsen. En sådan udvikling vil vi kristelige demokrater ikke støtte.
Det er derfor afgørende, at jeg stemte for den nye formulering af punkt 12, hvis to dele blev vedtaget med henholdsvis 275 stemmer mod 229 (9 stemte hverken for eller imod) og 335 stemmer mod 155 (21 stemte hverken for eller imod). Det betyder, at tidsbegrænsningen for den britiske undtagelse nu skal udfases.
Ændringsforslag 28 betyder, at en langsigtet løsning på problemet med lægers vagttjenster skal tages op inden næste høringsfase, noget, jeg støtter, da det ellers ville føre til et krav om ca. 3.000 nye læger i Sverige og en uholdbar finansieringssituation for Landstinget.
Formanden.
   - Stemmeforklaringerne er afsluttet.

(1)

Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er redegørelsen fra Rådet om EU's holdning til Den Internationale Domstols høring om den israelske mur. 
Roche,
    Fru formand, med hensyn til situationen i Mellemøsten er jeg ked af at måtte sige, at der kun er sket en meget beskeden positiv udvikling i regionen i de seneste måneder. Jeg bliver nødt til at være ærlig og sige, at udsigterne til fremskridt på kort sigt ikke er alt for opmuntrende. Ikke desto mindre lægger EU fortsat stor vægt på dette spørgsmål, og som formandskab vil vi spille en aktiv rolle i de internationale fredsbestræbelser, og især som medlem af den internationale kvartet, som omfatter EU, Rusland, USA og FN, vil vi energisk forfølge dette mål.
Den irske udenrigsminister har i sin egenskab af formand for Rådet besøgt Israel og Egypten den 14.-18. januar 2004. Han mødtes med Israels premierminister og udenrigsminister og aflagde en høflighedsvisit hos Israels præsident. Under sine møder understregede minister Cowen, at den nuværende situation ikke var holdbar, og at der måtte gøres fremskridt med gennemførelsen af køreplanen. Han foreslog, at hvis de oprindeligt planlagte skridt i køreplanens første fase viser sig at være for store, så kunne man måske tage mindre skridt som et middel til at skabe tillid i regionen. Den israelske side viste en vis interesse for disse idéer. Lignende forslag er blevet stillet over for den palæstinensiske udenrigsminister dr. Nabil Shaath under et besøg i Dublin den 9. januar. Disse idéer har også fået støtte fra Egyptens præsident og udenrigsminister og fra generalsekretæren for Den Arabiske Liga.
Den palæstinensiske premierminister hr. Qurei var i Dublin i mandags, og under hans samtaler med premierministeren og udenrigsministeren blev disse idéer drøftet yderligere. Mødet fandt sted i en meget hjertelig atmosfære, og diskussionerne var omfattende og åbne. Den palæstinensiske premierminister orienterede sine irske samtalepartnere om forberedelserne til et møde med Israels premierminister. Han sagde, at han er villig til at møde premierminister Sharon, når det passer begge parter. Han fortalte også om en række positive initiativer, som den palæstinensiske regering er i gang med eller vil tage inden for kort tid. Det omfattede det palæstinensiske politis fortsatte tilbagevenden til gaderne, fast handling for at stoppe tilskyndelsen og en enstemmig udtalelse, som bekræfter den erklærede palæstinensiske holdning til Israels ret til at leve i fred og sikkerhed.
Premierminister Qurei fremhævede også arbejdet i den palæstinensiske valgkommission, som forbereder valg i det palæstinensiske selvstyreområde i de kommende måneder. Han opfordrede også til, at kvartetten skulle få den israelske regering til at indstille opførelsen af muren, fordi det fortsatte byggeri ville undergrave køreplanen og tostatsløsningen oven i den menneskelige katastrofe for det palæstinensiske folks liv, som muren medfører.
Der kan ikke være tvivl om, at Israels opførelse af en delingsmur, som går dybt ind på palæstinensiske territorier, er en væsentlig hindring for fremskridt og fred i regionen. Det er blevet fremført i udtalelser fra EU og andre, som har opfordret Israel til at overveje de langsigtede konsekvenser af dette byggeri. Det er nok overflødigt at nævne, at muren var det fremtrædende emne i de samtaler, som rådsformanden havde i Israel for to uger siden, og at den israelske holdning desværre var kompromisløs.
Den 21. oktober 2003 gik EU's medlemsstater og tiltrædelsesstaterne sammen om en resolution i FN's Generalforsamling. Resolutionen opfordrede Israel til at indstille og tilbageføre byggeriet af muren og bad FN's generalsekretær rapportere, om Israel fulgte resolutionen. Da generalsekretæren i slutningen af november rapporterede, at der ikke var tegn på opfyldelse fra Israels side, vedtog Generalforsamlingen en resolution, som bad Den Internationale Domstol komme med en vejledende udtalelse om de juridiske konsekvenser af opførelsen af en mur i de besatte palæstinensiske områder. Denne resolution blev vedtaget den 8. december 2003. Ved denne lejlighed stemte EU hverken for eller imod. Beslutningen om hverken af stemme for eller imod blev taget efter intensive drøftelser, og den var baseret på mange medlemsstaters overbevisning om, at det ikke ville fremme den nødvendige politiske fredsproces at overføre spørgsmålet om muren til et juridisk forum. Det betød ikke på nogen måde, at EU's opfattelse af, at muren er i strid med international lov, havde ændret sig - tværtimod.
Da domstolen havde modtaget Generalforsamlingens resolution, opfordrede den FN's medlemsstater til at fremsende udtalelser eller informationer til domstolen, som kunne være til hjælp i dens overvejelser. Nogle af EU's medlemsstater mente, at det ville være bedst, hvis man sendte en fælles holdning til domstolen. Andre stater foretrak klart individuelle nationale udtalelser til domstolen. Efter omfattende diskussioner - også i Rådet (almindelige anliggender og eksterne forbindelser) den 26. januar - blev det besluttet at sende en udtalelse fra formandskabet på EU's vegne, og at individuelle medlemsstater kunne sende nationale udtalelser på grundlag af de erklærede EU-holdninger. Formandskabet fremsendte formandskabets udtalelser til FN's Generalforsamling den 20. oktober og den 8. december. De blev overbragt til Den Internationale Domstol i Haag af den irske ambassadør den 30. januar. Domstolen har nu modtaget de skriftlige bidrag fra alle interesserede parter inklusive israelerne og palæstinenserne. Det forventes, at den mundtlige høring vil blive påbegyndt den 23. februar, og at domstolen vil komme med sin vejledende udtalelse til Generalforsamlingen på et tidspunkt mellem sidst i maj og sidst i juli.
Midt i det mørke, som er fremherskende i regionen, har der været nogle spæde tegn på håb. Genève-initiativet, som er blevet indledt af Yossi Beilin og Yasser Abed Rabo, er et velkomment tegn på, at det er muligt at føre rationelle diskussioner mellem højtstående mennesker på begge sider. Denne plan peger på nogle måder, som de vanskelige spørgsmål om den endelige status - f.eks. Jerusalem og flygtningenes ret til at vende hjem - kunne løses på. Det glædede mig at se, at ophavsmændene for nylig var i Bruxelles for at orientere EU's højtstående repræsentant, hr. Solana. Der er også andre initiativer i gang blandt repræsentanter for det civile samfund, som involverer akademikere, politikere og tidligere militær- og efterretningsofficerer. Det vil bidrage til at vise, at dialog er mulig, selv om meget vanskelige og følelsesladede emner.
Der er også opmuntrende forlydender om, at Den Arabiske Liga måske vil genoplive sit initiativ, som blev vedtaget på topmødet i Beirut for næsten to år siden. Idéen, som blev fremsat at Saudi-Arabiens kronprins, gik ud på, at Israels relationer til alle de arabiske naboer ville blive normaliseret til gengæld for, at Israel trak sig tilbage til grænserne fra 1967. Normaliseringen ville omfatte de jure-anerkendelse af Israel fra alle medlemmer af Den Arabiske Liga, oprettelse af diplomatiske forbindelser, oprettelse af handelsforbindelser og åbning af muligheder for teknisk og investeringsmæssig udveksling inden for alle sektorer. Forslaget mødte i sin tid ikke tilstrækkelig opmærksomhed i Israel, men nu, hvor køreplanen er på dagsordenen, kunne dette initiativ vise sig at være et godt supplement. Det kunne også tjene til at forsikre Israel om det kloge i at arbejde frem mod en fredsaftale med landets naboer, Syrien og Libanon.
Jeg opfordrer lederne af Den Arabiske Liga til at benytte lejligheden på deres kommende topmøde til at fremsætte idéen om at normalisere forholdet til Israel én gang til. De bør understrege deres ønske om en total fred, som kun kan være til gavn for alle regionens lande. Jeg vil også opfordre de israelske ledere til omhyggeligt at overveje de goder og fordele, de kunne høste af et normalt forhold til deres bredere nabolag og ved at indtage deres rette rolle i deres naturlige økonomiske og politiske region.
Endelig vil jeg gerne forsikre Parlamentet om, at det irske formandskab prioriterer arbejdet med at finde en fredelig løsning på den arabisk-israelske konflikt på grundlag af EU's velkendte holdninger meget højt, og vi vil gøre alt, hvad vi kan, for at fremme køreplanen og overbevise konfliktens parter om, at de må gøre den nødvendige indsats for at opnå en total og varig fred til gavn for alle folkeslag og stater i regionen. 
Gahler (PPE-DE ).
   - Fru formand, mine damer og herrer, når man taler om emnet sikkerhedshegn eller -mur i grænseområdet mellem Israel og de selvstændige palæstinensiske områder, står det klart, at følelserne meget hurtigt går højt hos alle deltagere. Europa-Parlamentet har flere gange givet udtryk for sine holdninger til dette emne, til hegnets politiske opportunitet, dets lovlighed, til det nye scenario, det har skabt med henblik på eventuelle fremtidige bestemmelser fra israelsernes side, til de belastninger, som det medfører for mange palæstinensere, og til den også illusoriske sikkerhed, som dette hegn skaber for Israel. Vi har allerede udtalt os tydeligt om alle disse punkter, og jeg vil ikke gentage dem endnu en gang i denne sammenhæng.
I dag skal vi afklare, hvordan vi forholder os til den mulighed, at Den Internationale Domstol beskæftiger sig med dette spørgsmål. Først vil jeg gerne takke det irske formandskab endnu en gang for dets redegørelser og afklaring af, hvordan EU skal forholde sig, ved hvilke lejligheder og af hvilke grunde. Vi har denne generalforsamling, denne resolution, som er baseret på et bestemt retsgrundlag, på -proceduren. I den forbindelse mener jeg ikke, fra et juridisk synspunkt, at dette grundlag egentlig er på sin plads, for FN's Sikkerhedsråd var i stand til at beskæftige sig med det og har også gjort det, således at jeg som resultat synes, at det er rigtigt, at EU - helt sikkert også af juridiske grunde - hverken har stemt for eller imod i dette spørgsmål. Det daværende formandskabs udtalelse har dog også et politisk aspekt. Jeg vil gerne citere denne ene sætning på engelsk: Følgen var, at EU 15 hverken stemte for eller imod. Jeg mener ikke, at vi bør undervurdere dette aspekt i denne forbindelse.
Politisk bør vi arbejde hen imod at vende tilbage til forhandlingerne mellem israelere og palæstinensere og til den næsten dødsdømte køreplan, således at følgerne af sikkerhedshegnet på den ene side, men også en løsning i hovedsagen på den anden side ikke tabes helt af syne. Hvis vi fører en juridisk debat her mod Den Internationale Domstols retspraksis, fører det efter min mening ikke til noget resultat. Den Internationale Domstols retspraksis er nemlig, at der ikke finder nogen retssag sted, hvis en stat ikke går med til, at Domstolen hidkaldes i en konflikt. Og Israel har udtrykkeligt sagt, at landet ikke ønsker at gå til Den Internationale Domstol i denne sag. Jeg mener derfor, at de politiske initiativer er meget vigtigere, og at vi sikkert kun kan få dette sikkerhedshegn fjernet på denne måde eller også kun kan gøre det mere gennemtrængeligt for folk i en første fase, hvis vi virkelig presser de berørte parter til at udføre deres opgaver og opfylde deres forpligtelser, som de jo har indgået skriftligt.
Jeg støtter formandskabet for så vidt, som det fortsætter EU's hidtidige linje. Jeg bifalder, at det vil føre intensive forhandlinger, og håber, at vi - selv om vi i EU desværre ikke hidtil har spillet nogen virkelig bærende eller virkelig central rolle - kan gøre vores faktiske indflydelse gældende hos alle berørte parter med en afvejet holdning, med en holdning, hvor vi bliver en ærlig mægler for begge sider. Men hvis det ikke er tilfældet, hvis vi som hidtil kun spiller en birolle, mener jeg ikke, at de berørte parter kan få den tillid til os, som vi har brug for for på ærlig vis at kunne spille en rolle her. De penge, som vi stiller til rådighed for regionen, gør ikke alene, at vi får indflydelse. Politisk skal vi tale med én stemme og på denne måde forsøge at yde et bidrag. 
Menéndez del Valle (PSE ).
   - Fru formand, jeg har oprigtigt talt ikke lyst til at gå ind i forhandlingen om skammens mur ved Den Internationale Domstol. Det er rigtigt, at muren er moralsk skændig og en politisk fejltagelse, men jeg er bange for, at vi risikerer at rejse en anden slags mur, denne gang af røg, hvis vi bruger vores tid på denne sag i stedet for at tilskynde til en egentlig fredsproces mellem Israel og Palæstina ved at lægge pres på dem og udvise den nødvendige politiske handlekraft og vilje. 
Det er korrekt, at den famøse mur gør det vanskeligere at oprette en palæstinensisk stat, men det er også korrekt, at bosættelserne gør det umuligt at oprette en levedygtig palæstinensisk stat, og sidstnævnte vanskeliggøres ydermere af den manglende politiske vilje til at handle konsekvent.
Jeg benytter lejligheden til at påpege, at der er ved at opstå andre betydelige røgslør, f.eks. Bush-regeringens nylige meddelelse om, at den forbereder en omfattende plan med henblik på at reformere den arabisk-muslimske verden og integrere den i en vestlig sikkerhedsparaply. Nu ser det ud til, at ultrakonservative amerikanere taler om et Stormellemøsten som deres udenrigspolitiske førsteprioritet, hvilket ifølge dem selv vil fremme en løsning på konflikten mellem Israel og Palæstina.
Jeg kan oprigtigt talt ikke tage et projekt, som med et slag forsøger at skabe demokrati og fremgang fra Marokko til Pakistan, seriøst. Jeg synes snarere, at det er endnu et forsøg på at fjerne offentlighedens opmærksomhed fra valghandlingerne til november, nu hvor selv samme offentlighed kan konstatere, at præsident Bushs valgløfter er vigtigere end det formodede ønske om at få skred i fredsprocessen i Mellemøsten.
Dette prætentiøse projekt for et Stormellemøsten vil desuden gøre den israelsk-palæstinensiske konflikt mindre central. Tilsyneladende er der et ønske om, at EU skal tage del i projektet. Det er på sin plads at minde om, at EU spiller en hovedrolle i Barcelona-processen, som i øvrigt ikke bliver en succes - i det mindste ikke en fuldstændig succes - før der er gjort en ende på konfrontationen mellem palæstinensere og israelere.
Premierminister Sharon er for øjeblikket ved at udlægge endnu et røgslør. Han, premierminister Sharon, som ikke gør andet end at annoncere smertefulde indrømmelser, som han aldrig gennemfører, og som ikke har formået at fjerne de såkaldte ulovlige enklaver - det vil sige de fire småbebyggelser, der ligger på fire højdedrag på Vestbredden - siger nu, at han vil evakuere bosættelserne i Gaza. Jeg lader naturligvis tvivlen komme premierministeren til gode, såfremt det ikke viser sig, at hans projekt består i at flytte bosætterne fra Gaza til bosættelserne på Vestbredden. Sidstnævnte er de egentlige skyldige i, at det ikke er muligt at oprette den palæstinensiske stat, som kvartetten håber vil blive oprettet. 
Ludford (ELDR ).
   - Fru formand, Israels besættelse af Vestbredden og Gaza er dybt bekymrende, og jeg vil i denne forbindelse nævne nedskydningen af Tom Hurndall fra min valgkreds og dennes efterfølgende død. Men sikkerhedstruslen mod Israel er også meget alvorlig. Hvis det eneste formål med muren er at standse selvmordsbombemænd, er det nærliggende at spørge, hvorfor den ikke ligger på den såkaldte grønne linje. Hvorfor slår den så store slag ind på palæstinensisk territorium og skaber så store lidelser? Jeg er i det mindste glad for meddelelsen for to dage siden om, at muren vil blive rykket tættere på den grønne linje. Jeg er også glad for premierminister Sharons planer om tilbagetrækning fra bosættelserne i Gaza.
Et højtstående medlem af det udenrigspolitiske råd i Washington Henry Seigman skrev for nylig, at støtte til den palæstinensiske sag ikke kræver, at man nægter jødernes ret til at leve i deres egen stat. Det er lige min holdning. To stater ved siden af hinanden, hvor palæstinenserne får ret til at vende tilbage til en stat på Vestbredden og i Gaza. Men det skal være en levedygtig stat.
Det hviler naturligvis ikke kun på Israels skuldre at opnå dette. Palæstinenserne skal også ønske fred og undgå terrorisme. Det er meget vanskeligt at bestride Israels ret til at sikre landet, når de palæstinensiske ledere ikke ser ud til at være i stand til at standse selvmordsbomberne. Der findes desperate mennesker, men jeg er ikke sikker på, at desperation er det eneste, der skaber selvmordsbombere - de bliver også rekrutteret og udnyttet.
Den palæstinensiske selvstyremyndighed er i krise, ikke kun på grund af israelsk fjendtlighed - selv om det er en stærk faktor - men også på grund af korruption og lovløshed. Jeg har noteret mig, at 350 aktivister i sidste weekend trak sig ud af Yassir Arafats Fatah-bevægelse i protest. Det er måske en parallel til den sag, som israelske ngo'er har rejst ved den israelske højesteret i protest mod muren.
Den afgørende prioritering er at komme tilbage til politiske forhandlinger. Jeg er ikke sikker på, at sagen ved Den Internationale Domstol hjælper, for den afviger fra denne vej. Hvad der ville hjælpe, var demokratisk pres fra græsrødderne, både i Israel og i Palæstina. 
Morgantini (GUE/NGL ).
   - Fru formand, jeg ville gerne have sagt det, som hr. Menéndez del Valle sagde i sin analyse, men jeg vil sige noget andet i stedet for. Søster Dominique leder Jomfra Marias Hus i Abu Dis, der er en landsby tæt på Jerusalem, og som er delt af adskillelses- og annekteringsmuren, sådan som palæstinenserne og de israelske pacifister kalder den, eller sikkerhedsmuren, sådan som de israelske myndigheder kalder den. Dette er, hvad søster Dominique siger til os: "Den 11. januar begyndte man at bygge den nye adskillelsesmur, som er ni meter høj. Den erstatter en anden og meget lavere mur, der blev bygget i august 2002, og som folk kunne kravle over, da de ikke længere havde lov til at besøge Jerusalem. Tusindvis af mennesker kravlede over den første mur, både børn, studerende, mødre og ældre. Mange af dem faldt, og nogle døde endda af det. For to måneder siden måtte vi ringe efter en ambulance til en mand på 65 år, som havde slået hovedet, da han faldt. Ambulancen var meget længe om at nå frem. På vejen gennemsøgte hæren ambulancen og tvang den såredes kone til at stige ud, og da de nåede frem til hospitalet, var det for sent.
Det, der sker omkring denne mur, er uacceptabelt. I flere måneder har hundredvis af mennesker om dagen krydset vores ejendom for at undgå militærets kontrol, eftersom de ikke har de nødvendige tilladelser. Folk omkring os lever i frygt for at blive arresteret, slået og ydmyget, sådan som det alt for ofte sker. Spændingen er konstant, og leveforholdene bliver hele tiden værre.
Vi står alene og hjælpeløse over for den generelle passivitet. Vi vil gerne gøre os til talsmænd for de mennesker, der ikke selv kan tale, og som hver eneste dag i de sidste to år har kæmpet for at nå frem til deres arbejdsplads og deres skoler, eller som dør på grund af manglende lægehjælp. Når vi forsøger at gøre vores arbejde, støder også vi på problemer med soldaterne, hvis vi indlægger syge mennesker, fordi ambulancen ikke har lov til at køre igennem. Det samme problem opstår, når nogen dør, eftersom kirkegården ligger på den anden side af muren. Også butikkerne ligger på den anden side. Mange af vores patienter er alene, for deres familier må ikke længere besøge dem, og vi ved ikke, hvad der sker, når muren er færdig. Størstedelen af vores ansatte og de ældre, som er hos os, kommer fra Vestbredden. Kun tre ud af vores 18 ansatte har et identitetskort, hvor der står Jerusalem. I to år var de nødt til at kravle over muren og gå en anden vej for at undgå checkpointene, eftersom soldaterne sendte dem tilbage, selv om de havde en passerseddel.
Denne ni meter høje mur tvinger os til at afskedige størstedelen af vores personale og til ikke at tage ældre fra Vestbredden ind, det vil sige de fattigste ældre. Vi er bekymrede, og vi er mere isolerede end før, og det er vi, fordi muren og det omkringliggende område er blevet et militært område. Hjælp os!"
Dette var søster Dominiques ord, men situationen er i virkeligheden meget værre for Qalqilyas indbyggere, som muren endda forhindrer i at se solen stå op. Byens eneste udgang for 50.000 mennesker er en jernport, som den israelske hær åbner og lukker efter forgodtbefindende. Den bliver låst om aftenen efter kl. 17.00, hvorefter ingen kan komme ind eller ud af byen. Og hvad med indbyggerne i Budrus, som sammen med mange israelske pacifister på en ikkevoldelig måde forsøgte at modsætte sig oprykningen af deres træer og nedrivningen af deres huse? De blev brutalt slået tilbage af soldaterne, og en israelsk dreng ligger stadig på hospitalet.
Den mur og de barrierer, der bliver bygget, tvinger i virkeligheden palæstinenserne til at leve i ghettoer. Sharon siger, at det er på grund af sikkerheden og for at forhindre terroraktioner, og han vil ikke forstå, at sikkerhed ikke kan bygge på opførelsen af en mur og bosættelser, men skal bygge på palæstinensernes mulighed for at leve frit i deres stat i sameksistens med staten Israel. Muren er ikke kun et fængsel, for der er endnu en gang tale om konfiskering af jord og om annektering. Dens linje følger ikke 1967-grænserne, men trænger ind på det palæstinensiske område og deler det. I mellemtiden føres der stadig kraftigere propaganda for, at muren skal blive accepteret. Eftersom de israelske myndigheder er bekymrede over det internationale samfunds negative syn på muren, forsøger de at gøre den mindre modbydelig. Desværre er det forslag, som udenrigsministeriets afdeling for public relations har stillet, og som blev offentliggjort af den israelske avis , ikke en vittighed. Der stod ordret, at "hvis muren blev malet i friske farver, ville den blive pænere, og så ville den ikke i lige så høj grad have en negativ indvirkning på public relations."
Parlamentet har fordømt murens opførelse og anmodet om, at den standses. Mure kvæler friheden - det har vi set med Berlinmuren. FN's Generalforsamling har besluttet, at Domstolen i Haag skal afgive udtalelse om murens legitimitet. Formanden for EU's Råd har udtalt - hvilket var meget uhensigtsmæssigt - at Domstolens vurdering er ubelejlig. Hvorfor ser man for de israelske myndigheders vedkommende altid bort fra international ret og krænkelser af menneskerettighederne og henviser til ikkeeksisterende forhandlinger, og hvorfor lader kvartetten tiden gå, så man bliver ved med at dø i Israel og Palæstina, i stedet for at presse på for at få køreplanen gennemført? Her er der tale om medskyldighed, for denne mur er ikke ensbetydende med sikkerhed, men med territorial annektering og kolonial erobring. EU kan ikke se bort fra international ret. Vi skal gøre en diplomatisk indsats, sætte skub i køreplanen og gøre os de størst mulige bestræbelser på at forhindre handlinger, som kan slå civile israelere ihjel, men vi skal også lægge økonomisk og politisk pres på Israel, så Sharon ikke handler unilateralt, og så han vender tilbage til forhandlingsbordet.
Det internationale samfund skal - sådan som rådsformanden også sagde - lytte og bakke op omkring Genève-initiativet, den ikkevoldelige palæstinsiske modstand mod den militære besættelse, de soldater, som nægter at bombe og undertrykke befolkningen i de besatte områder, og den kreds af palæstinensiske og israelske fædre og mødre - hvis kære er blevet slået ihjel af hærens indsats, de israelske besættelser eller palæstinensernes selvmords- eller mordhandlinger - som ikke ønsker hævn. De viser alle sammen, at sameksistens og sikkerhed er muligt, og at alle mænd og kvinder har ret til at leve i fred med værdighed og retfærdighed. 
Cohn-Bendit (Verts/ALE ).
   - Fru formand, kære kolleger, det er en mærkelig diskussion, vi har her, og der er også forskellige holdninger, som jeg ikke forstår. Vi er alle sammen tilhængere af, at der skabes ret i internationale forhold. Vi skal etablere den internationale ret, som vi alle sammen ønsker. Derfor mener jeg, at anmodningen til Den Internationale Domstol om at udarbejde en rapport om, hvordan realiteten af denne mur vurderes, er berettiget. Det er en kendsgerning, at vi i grunden ønsker at sige klart, hvad denne mur betyder. Et simpelt resultat kan, som jeg ser det - man behøver ikke at være clairvoyant - være, at Den Internationale Domstol bestemmer, at muren er en mur på de af FN anerkendte grænser fra 1967, som vi måske ikke kan lide, men som er i overensstemmelse med international ret. Israelerne må, hvad enten vi kan lide det eller ej, gerne oprette en mur på deres territorium. Vi synes måske, at det er politisk forkert, men spørgsmålet om sikkerhed er et spørgsmål, som vi ikke bare kan afvise.
Det afgørende er, at denne mur er en anneksion. Det er en forøgelse af Staten Israel i henhold til international ret, altså en uretmæssig forøgelse. Det er ikke sket gennem forhandlinger, men man har med magt taget en del af landet. Hvis det er sådan, mener jeg, at en udtalelse fra Den Internationale Domstol ville give mening. Jeg mener ikke, at EU, som har kæmpet for denne domstol, f.eks. mod amerikanerne - og vi har altid sagt, at vi ønsker en international ret - gør rigtigt i hverken at stemme for eller imod her. Det retter sig ikke mod Israel. Det retter sig mod det forhold, at en eller anden stat forbeholder sig retten til at annektere et land. Det er grundlaget for den internationale ret. Man kan bytte land gennem forhandlinger, men - det er også grundlaget for FN's charter - man må ikke annektere noget land.
Det ville efter min mening være det samme, hvis man skulle komme med en udtalelse om, hvad der står i palæstinensiske organisationers programmer. Programmer fra palæstinensiske organisationer, som ikke anerkender Staten Israel, er også uden for retten og skal betegnes som sådanne. Sagen med PLO's charter er en kompliceret sag. Om anerkendelsen af Staten Israel er indeholdt heri nu om dage eller ej, kunne man jo også konstatere ad rettens vej. Det vil sige, at man også kunne prøve grundlaget for de grupper og partier, som forsvarer den palæstinensiske stat, den palæstinensiske autonomi, således at hverken den ene eller den anden side længere påberåber sig et retskrav og samtidig ikke anerkender den anden sides ret. Det er det afgørende spørgsmål i denne konflikt. Palæstinenserne skal anerkende Israel, og alle terrorangreb i Israel står i modsætning hertil. Og israelerne skal anerkende den palæstinensiske stat, og denne mur er en benægtelse af den palæstinensiske stat. Det kan man konstatere ad rettens vej. 
Sandbæk (EDD ).
   - Fru formand, i sidste uge havde Israel-delegationen arrangeret et møde om den såkaldte sikkerhedsmur med blandt andre hr. Peled, som er det israelske udenrigsministeriums talsmand. Han fortalte en lille anekdote om en amerikaner, som i en zoologisk have i Moskva til sin store forundring havde set et bur, hvori der var en ulv sammen med et lam. Forklaringen viste sig at være, at et nyt lam blev bragt ind i buret til ulven hver dag. Hr. Peled sammenlignede derefter Israel med lammet og palæstinenserne med ulven, hvilket for mig unægtelig var at vende tingene på hovedet, eftersom det mig bekendt er Israel, der har besat Vestbredden og Gaza, og som har en af verdens stærkeste hære, atomvåben og USA i ryggen. Ikke desto mindre er det meget typisk for israelsk selvopfattelse og opførsel.
Hvis ikke verden lægger det stærkest tænkelige pres på Israel for at rive denne fuldstændig katastrofale mur ned, uanset hvilket resultat Den Internationale Domstol når frem til, bliver der aldrig fred i Mellemøsten. Samtidig skal Sharon have at vide, at han ikke kan erstatte køreplanen for fred med sin egen unilaterale grænsedragning. Jeg glædede mig faktisk over at høre, at Sharon ville fjerne bosættelserne i Gaza, lige indtil det blev klart, at han bare ville flytte dem til Vestbredden, og at det var et led i, at han nu ville opgive køreplanen for fred og netop begynde at handle unilateralt. Det er selvfølgelig helt uacceptabelt. Bosættelserne i både Vestbredden og Gaza er ulovlige og den allerstørste hindring for freden.
De allierede gik i krig for at tvinge Saddam Hussein til at efterleve FN's beslutninger. Hvornår har det internationale samfund tænkt sig at tvinge Sharon til det samme, så han får en ultimativ dato for, hvornår alle Israels illegale bosættelser i de besatte områder skal være væk? Når det er sket, kan Israel i givet fald bygge en beskyttelsesmur langs den grønne linje, men til den tid vil det ikke være nødvendigt, fordi det ville give det palæstinensiske selvstyre grundlaget for effektivt selv at sætte en stopper for alle selvmordsaktioner. 
Pannella (NI ).
   - Fru formand, hr. formand for Rådet, fru Sandbæk sagde, at muren bør rives ned. Det er en gammel historie. Der er et Europa - nemlig fru Sandbæks Europa - som for 60 år siden ønskede at fjerne Maginot-linjen, og det var hovedsagelig af de samme årsager. Man henviste til Berlin-muren. Denne forfærdelige mur blev opført og støttet af dem, som i dag ønsker at rive Israels mur ned. Der er ingen tvivl om, at det er sådan, det forholder sig, selv om De sagde nogle fornuftige ting her i aften, hr. Cohn-Bendit. Det sker så sjældent, at jeg ikke vil spilde hverken Deres eller min egen tid med at svare igen på Deres bemærkninger. Jeg vil endnu en gang gerne rose Dem for, at De sagde noget fornuftigt!
Det, der interesserer mig mere, hr. minister, er en nyhed, som hele tiden undgår vores opmærksomhed, nemlig at vores kollega - eller rettere udenrigsministeren Ana de Palacio Vallelersundi - i løbet af de næste par timer vil stille rådsformandskabet et forslag, der blev drøftet igen i Toledo i går, og som Shimon Perez har tilsluttet sig eller selv har stillet med den palæstinensiske udenrigsminister Nabil Shaaths fulde støtte. Jeg beder Dem om at lægge mærke til dette, eftersom det kun har stået i og . Det er dagens nyhed, nemlig at den palæstinensiske udenrigsminister støtter den procedure, der skal føre til Israels optagelse i EU, så den palæstinensiske stat kan gøre det samme, når den er blevet en realitet, idet der skal være tale om en føderation med begge stater og ikke den skændige snydestat, som vi tilbyder palæstinenserne i 3004, nemlig en lille suveræn stat, der består af løgne, tyveknægte og korrupte og voldelige personer.
Hr. rådsformand, jeg håber, at De lytter til det, som Ana de Palacio Vallelersundi vil foreslå Dem. De tekster, som vi har foreslået her i Europa-Parlamentet i de sidste 20 år - hvis ikke den historiske sammenhæng ændrer sig - og de tekster, der bliver udarbejdet med eller uden køreplanen, er uacceptable selvmordstekster, der ikke fører nogen vegne.
Derfor håber jeg, at forslaget om Israels nødvendige optagelse i EU, som et meget stort antal parlamentsmedlemmer støtter, bliver godkendt med den størst mulige overbevisning. Det er nemlig vores bidrag til at bekæmpe det Europa, vi havde i 1939, og det er også til fordel for palæstinenserne, som De til gengæld ønsker at give et fascistisk, nazistisk, kommunistisk og udemokratisk Europa. 
Cushnahan (PPE-DE ).
   - Fru formand, den israelske premierminister Ariel Sharon hævder, at Israels kontroversielle mur bliver opført for at beskytte landets indbyggere mod angreb fra terrorister. Jeg afskyr terrorisme og ville støtte enhver regerings ret til at træffe passende foranstaltninger for at forsvare sine borgeres liv. Men strategien med at bygge denne mur er moralsk forkert, og den er også kontraproduktiv. Som mange andre af hr. Sharons antiterrorstrategier fjerner den ikke de grundlæggende årsager til terrorisme. Der er blevet konfiskeret palæstinensisk jord for at bygge muren, tusinder af palæstinensiske landmænd og handlende er afskåret fra deres jord og deres midler til økonomisk overlevelse. Hvis muren bliver fuldført, skønnes det, at omkring 380.000 palæstinensere vil være fanget mellem muren og Israels 1967-grænse fra før besættelsen, den såkaldte grønne linje. Desuden ville 160.000 af disse mennesker være fanget i dobbeltvæggede ghettoer eller enklaver. De palæstinensiske samfund ville blive effektivt isoleret fra hinanden. De ville i nogle tilfælde også blive afskåret fra centre som Jerusalem, som har været centrum for deres økonomiske, sociale og religiøse liv. De nyligt foreslåede modifikationer vil ikke forhindre dette.
Desuden vil restriktionerne på varers og tjenesteydelsers bevægelighed yderligere øge problemerne for den palæstinensiske økonomi, som i forvejen er svækket. Konsekvenserne af denne slet tænkte sikkerhedsstrategi fra den israelske regerings side vil give en frugtbar grobund for at skabe en ny generation af terrorister i stedet for at løse problemet effektivt.
Spørgsmålet om murens lovlighed er nu rykket i fokus. Israel nægtede af efterleve FN's Generalforsamlings resolution fra oktober om at standse og tilbageføre opførelsen af muren, og derfor vedtog Generalforsamlingen den 8. december at sende sagen til Den Internationale Domstol.
Israel bør standse op og overveje konsekvenserne af sine handlinger. Muren er en overtrædelse af den fjerde Genève-konvention, særligt forbuddet mod kollektiv straf og forbuddet mod annektering, som ikke kan ophæves ved at påberåbe sig militær nødvendighed. Den er også en overtrædelse af Oslo-aftalen med hensyn til pligten til at bevare de besatte palæstinensiske områders territoriale integritet og forbud mod at begrænse bevægelsesfriheden. Når man også ser på Israels fortsatte afvisning af at følge FN's resolutioner, så må man spørge, hvor Israel tror, det er på vej hen. Ønsker landet at være en pariastat, som bliver opfattet på samme måde som slyngelstater, som til stadighed trodser deres internationale forpligtelser? Eller vil det i stedet samarbejde med det internationale samfund om at skabe fred i Mellemøsten?
Med de meget langsomme eller nærmest ikke-eksisterende fremskridt i den såkaldte køreplan må man sætte spørgsmålstegn ved værdien af at påtvinge det palæstinensiske folk en så kontroversiel forholdsregel. Hvis israelerne mener det alvorligt med at gøre ægte fremskridt i fredsprocessen og sætte køreplanen tilbage på rette spor, bør man ikke blot indstille byggeriet af sikkerhedsmuren, man bør rive den ned. Israelerne og palæstinenserne bør i stedet samarbejde om at fjerne barrierer og opbygge tillid mellem de to samfund, hvis man nogensinde skal nå frem til en mindelig løsning. Sharons nylige erklæring om, at han vil nedlægge de fleste af de 21 jødiske bosættelser i Gazastriben, er et skridt i den rigtige retning. Men at bygge endnu flere sikkerhedsmure og invalidere den i forvejen forarmede palæstinensiske økonomi bidrager kun til at gøre det endnu vanskeligere at opnå fred i Mellemøsten. 
Swoboda (PSE ).
   - Fru formand, jeg værdsætter rådsformanden meget, men i dag har han ikke haft andet valg end på en drastisk måde at gøre os klart, hvor uegnet EU er til at indtage en klar holdning i et af de vigtigste spørgsmål. Der høres ikke engang en lav stemme, der høres overhovedet ingen stemme.
Hvad gør vi? Vi stemmer hverken for eller imod i et meget vigtigt spørgsmål, hvor det netop også handler om lovlighed. For det er jo ikke sådan - og her er jeg helt enig med hr. Cohn-Bendit - at det handler om en mur, som løber ved en helt bestemt grænse. Her kan man være for eller imod. Men De, hr. rådsformand, siger selv, og EU siger også, at den bygges langt inde på palæstinensisk område. Netop ved en sådan foranstaltning, ved en sådan anneksion, hvor det også handler om at fastholde, hvordan en sådan grænseudbygning skal vurderes retligt, siger vi: Vi er kede af det, ingen mening, hver enkelt stat må gøre, hvad den vil. Ja, til hvilket formål bestræber vi os på at udarbejde en fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik, når vi i de vigtigste spørgsmål ganske enkelt siger: Vi har ingen mening? Det er sloganet, det er mottoet for den europæiske udenrigs- og sikkerhedspolitik i dette spørgsmål. Det synes jeg er beskæmmende.
Det handler ikke om at fordømme Israel ensidigt. Jeg er igen fuldstændig enig med hr. Cohn-Bendit: Hvis man fordømmer og kritiserer denne mur, skal man ikke blot fordømme enhver slags terroraktivitet på samme måde, men også forsøge at bekæmpe den.
Men med sådan en holdning opnår man ingenting. Med en holdning, hvor man egentlig ikke siger noget i dette vigtige spørgsmål, irriterer man den palæstinensiske side, men man vinder ikke den israelske side af den grund, da Israel naturligvis har presset på for, at vi ikke har nogen holdning her. Men derfor vil Israel ikke i højere grad inddrage os i fredsprocessen. Og jeg synes, at det er trist, at de europæiske udenrigsministre og regeringschefer ikke anerkender og erkender det. De, hr. Roche, har ikke noget andet valg i dag end at præsentere det for os på den måde.
Jeg har imidlertid to spørgsmål til Dem, nemlig til formandskabet. Det første vedrører Sharons planer om at rydde størstedelen - hidtil ikke alle, men størstedelen - af enklaverne, af bosættelsesområderne, i Gazastriben. Hvad betyder det? Rydning - , enig - jubel over Sharon. Men betyder det nu, at andre områder, især området på Vestbredden og i Østjerusalem, bliver udvidet? Mit spørgsmål til Dem, hr. rådsformand, lyder som følger: Har EU i det mindste taget klart stilling her? Støtte til rydning af disse områder, men ingen støtte og ingen forståelse, hvis det betyder, at andre områder på Vestbredden annekteres.
Det andet spørgsmål, som jeg vil stille Dem, er følgende: Amerikanerne taler nu stort om en ny Mellemøsten-plan i ordets bredeste betydning. Joschka Fischer tog stilling til det på forsvarsmødet i München. Kender EU noget til denne plan? Har EU noget at sige til denne plan, og omfatter denne plan også helt konkrete skridt, hvad angår det egentlige centrale problem, nemlig Israel og Palæstina? Her ville det være interessant at se, om EU og Rådet kunne sige noget hertil. 
Boogerd-Quaak (ELDR ).
   - Fru formand, hr. formand for Rådet, angst er en dårlig rådgiver. Jeg kan forestille mig, at Israel vil beskytte sig selv, men det gør det ikke med denne mur. I en FN-rapport fra september sidste år fordømmes muren som lovstridig og betegnes som en ulovlig annektering. Hr. rådsformand, De synes, at Den Internationale Domstols høringer og afgørelser vil forstyrre fredsprocessen. Denne opfattelse deler jeg ikke. Jeg deler hr. Cohn-Bendits mening, nemlig at det ville være godt at undersøge, i hvilken udstrækning folkeretten krænkes her. Jeg synes ikke, vi skal gøre en undtagelse for Israel. Jeg synes heller ikke, at vi i denne sammenhæng skal gøre en undtagelse for Palæstina, hvis det begår fejl. I øjeblikket taler vi om omkring 21.000 mennesker, som bor i området mellem muren og Israel, og som bliver afskåret fra sociale tjenesteydelser, skoler og arbejde. Det vil føre til nyt had og en ny generation af flygtninge. Hvordan forklarer man - jeg er medlem af Palæstina-delegationen - en gruppe mennesker i Qalqilyah, som engang var kendt som Vestbreddens frugthave, og som ligger ved en lille åbning i muren, at hele området bliver lukket på tre sider? At man bliver udelukket fra to store vandkilder og fra alle landbrugsbedrifter, som skulle forsyne området med produkter? Adgangen til byen med 40.000 indbyggere finder sted gennem en enkelt israelsk kontrolpost. Efter min mening bør noget sådant indbringes for en domstol. Jeg tilslutter mig alle dem, som her har sagt, at konflikten mellem Israel og Palæstina skal løses, men at tolerere en mur og vente, til konflikten er løst, er den forkerte vej. 
Lucas (Verts/ALE ).
   - Fru formand, det er meget beklageligt, at Det Europæiske Råd ikke støttede Den Internationale Domstols høring om den israelske mur. Det er en stor chance, der er forspildt. Det er forfejlet at opponere mod en høring under Den Internationale Domstol, fordi det er et juridisk og ikke et politisk forum. Den Internationale Domstol er nok det sidste instrument, man har, som kan lægge pres på Tel Aviv, og vi bør gribe det med kyshånd. De mennesker, som siger, at vi i stedet bør sætte vores lid til europæisk pres på Israel, bedes venligst fortælle mig, hvornår europæisk pres alene på Israel nogensinde har vist resultater - for det har det ikke. Og alligevel - når der så findes et internationalt multilateralt forum til at tage sig af dette spørgsmål, så vender vi ryggen til det.
Palæstinensere påpeger med rette, at vores holdning ikke er konsekvent, når vi opfordrer dem til at stoppe volden og samtidig nægter dem muligheden for at søge oprejsning gennem internationale juridiske institutioner. En palæstinensisk forhandler bemærkede, at USA, Det Forenede Kongerige og Tyskland bad palæstinenserne om ikke at ty til vold, men når palæstinenserne tyr til diplomati, smækkes døren i for næsen af dem.
Desuden er der tvingende humanitære grunde til at handle. Jeg besøgte de besatte områder i sidste måned og så med mine egne øjne, hvordan muren ødelægger store arealer af landbrugsjord og træer, ødelægger hjem og butikker og efterlader tusinder af familier uden jord eller arbejde, sultne og uden håb. Som et resultat af dette er det palæstinensiske folk ifølge undersøgelser fra Verdensbanken og FN blevet ført tilbage til fattigdoms- og fejlernæringsniveauer som i det sydlige Sahara. Den israelske påstand om, at det har noget at gøre med sikkerhed, undergraves totalt af den kendsgerning, at muren ikke følger den grønne linje fra 1967. Tværtimod skærer den dybt ind i palæstinensisk område, som det allerede er blevet nævnt.
Denne mur er utålelig, ulovlig og umoralsk, og ved ikke at støtte Den Internationale Domstol som et forum for denne sag har Rådet handlet hensynsløst og uansvarligt. Rådet har heller ikke været gennemsigtigt, og jeg vil gerne have, at der bliver givet indsigt i det brev, som indeholder formandskabets udtalelse til Den Internationale Domstol. 
Belder (EDD ).
   - Fru formand, lad mig slå en ting fast i denne forhandling, og det er, at uden palæstinensisk terror ville der ikke have været en israelsk sikkerhedsbarriere under opførelse. Det taler til den tyske udenrigsministers ære, at han for nylig godkendte denne foranstaltning som et sidste fortvivlet skridt. Der er uden tvivl delte meninger, også i selve Israel, om denne murs præcise placering. Derfor foretages der også de nuværende høringer ved den israelske højesteret. Jeg vil i lige så høj grad understrege, at den palæstinensiske befolknings almindelige interesser på Vestbredden ikke må lide unødig skade på grund af den meget omstridte sikkerhedsbarriere. Disse interesser tjener FN's Generalforsamling imidlertid ikke ved at appellere til Den Internationale Domstols intervention om et så primært politisk spørgsmål som denne skillelinje mellem israelere og palæstinensere. Det skader kun den presserende nødvendighed af genoptagelsen af den politiske dialog mellem de involverede parter. Kort sagt, jeg deler på dette område mit land Nederlandenes og EU's afvisende holdning!
Hvad angår denne sag, der er indbragt ved Den Internationale Domstol, er Palæstinas - det vil sige Den Palæstinensiske Myndigheds - særlige observatørstatus for øvrigt højst mærkværdig, idet den jødiske stat klart diskrimineres. Dette skæve forhold har den politisk modsatte virkning. Det er i lige så høj grad en fejl fra Europa-Parlamentets side, når den palæstinensiske premierminister, men ikke den israelske premierminister, i næste uge får lov at aflægge besøg i Udvalget om Udenrigsanliggender. Lad os også i den israelsk-palæstinensiske konflikt holde os til det gennemprøvede princip om, at begge parter skal høres. 
Berthu (NI ).
   - Fru formand, i Den Internationale Domstols høring om den israelske mur fremstilles problemet efter vores mening dårligt, og løsningen på det bliver derfor sandsynligvis meget dårlig. Denne afspærring er faktisk kun en underafdeling af en meget større plan, som drejer sig om frigørelse, der kun er et led i en meget bredere proces, nemlig køreplanen for fredsforhandlinger. Alle de indbyrdes forbindelser mellem de forskellige niveauer er meget komplekse. Det ville derfor være upassende at bedømme en lille underafdeling særskilt uden at overveje, hvilken rolle den spiller i den samlede proces. Særlig hvis vi ønsker at se på den fra en streng lovvinkel, når den er et led i en samlet fredsproces, der selvfølgelig er af politisk art.
Derfor havde de europæiske lande, der var imod at indbringe spørgsmålet for Den Internationale Domstol med den begrundelse, at det ville vanskeliggøre fredsbestræbelserne, fuldstændig ret. Vi skal ikke se på dette problem gennem den smalle ende af kikkerten, da det kunne risikere at sætte spørgsmålstegn ved en fredsproces, som alle ønsker at støtte.
Endelig skal vi skelne mellem princippet om muren og den rute, som den følger. Jeg har mærket en del forvirring om det under debatten. Ligesom murens rute kan gøres til genstand for forhandling, og da den som ethvert forhandlingsemne kan ændres, er princippet et spørgsmål om en stats suveræne ret - og ydermere en stat, hvis overlevelse konstant trues - til at sørge for sine borgeres sikkerhed. 
Sacrédeus (PPE-DE ).
   - Fru formand, jeg vil være lidt personlig i denne forhandling, for jeg tror, at uanset hvad vi siger her, kan det opfattes som stødende på de respektive parter. Vi kan holde taler her i Europa-Parlamentet, som mest er egnede til at tilfredsstille vores egne vælgere hjemme i Storbritannien eller i Frankrig eller, som i mit tilfælde, i Sverige. Hvilket bidrag er vi i EU og i Europa-Parlamentet parate til at give til Mellemøsten-spørgsmålet og en fredelig fremtid og sameksistens mellem israelere og palæstinensere?
For to og et halvt år siden besøgte jeg Nicosia og oplevede denne delte by. Jeg tog som 25-årig til Belfast og oplevede, hvordan denne by er delt, og hvordan der på det seneste er blevet bygget barrierer og afspærringer mellem unionister og republikanere, de to befolkningsgrupper. I Ceuta, som ligger i Nordafrika, men tilhører Spanien, er der pigtråd for at skille den spanske by Ceuta fra Marokko. USA har bygget en barriere mod Mexico. En elektronisk grænse er næsten klar mellem Zimbabwe og Botswana. Fortæller jeg dette for på nogen måde at undskylde det, der sker i Mellemøsten? Nej, ikke på nogen måde, men for at påpege, at det findes mange andre steder.
I 2000 byggede Israel en af FN godkendt sikkerhedsgrænse mod Libanon med elektronisk og anden overvågning med sensorer. Det blev hilst velkommen af EU og af Rusland, og det blev betragtet som en klar måde, hvorpå Israel ensidigt kunne trække sine tropper tilbage fra libanesisk jord i 2000.
Jeg håber og tror, at den mur og den barriere, som er blevet bygget, er en midlertidig løsning eller foranstaltning. Jeg tror og håber, at det ikke er noget, der er permanent, og jeg tror og håber, at fredsforhandlingerne vil komme i gang igen. Jeg ønsker at tro godt om begge parter. At den israelske offentlighed har presset på for at få bygget denne barriere, har naturligvis at gøre med det store antal selvmordsattentater, hvor den israelske offentlighed er blevet ramt. 120 selvmordsbomber har forårsaget næsten 900 dødsfald, og vi kan tale om op imod 6.000 sårede israelere.
Lad os som gode europæere, også som gode svenskere, forsøge at se dette spørgsmål fra begge sider. Lad os håbe, at vi når frem til en fredelig løsning i Mellemøsten. 
Fava (PSE ).
   - Hr. formand for Rådet, efter at have lyttet til mange af parlamentsmedlemmernes taler er De sikkert blevet klar over, at næsten alle har reageret på samme måde, nemlig at vi alle betragter Rådets brev, hvor man meddeler Domstolen, at det ville være ubelejligt at tage stilling til sagen om muren på palæstinensisk område, som meget alvorligt og uhensigtsmæssigt.
I et hvilket som helst parlamentarisk demokrati ville en regering gå af efter en så bred og stærk enighed i Parlamentet. Selv om der inden for EU-institutionerne ikke er taget højde for, at man kan gå af, vil jeg bede Rådet om at tage hensyn til Europa-Parlamentets holdning, nemlig at det ikke er en kritik af muren, der forsinker fredsprocessen og bringer den i fare, men muren i sig selv.
Denne mur er, hr. formand - som De så udmærket ved, og som mange parlamentsmedlemmer har understreget - først og fremmest en adskillelsesmur, for den følger ikke den grønne linje fra 1967, men går ind på palæstinensisk område og adskiller det palæstinensiske samfund, adskiller de studerende fra skolerne, børn fra deres forældre, landmænd fra markerne og de syge fra lægerne. Det er en mur, som tager jord fra det palæstinensiske samfund, eftersom den går op til 25 km ind på Vestbredden. Det første stykke på 150 km er allerede blevet bygget. Det lukker 50.000 palæstinensere ude fra deres land, og når muren er færdig, bliver der tale om 130.000 palæstinensere.
Hr. formand, det er ikke nogle tal, som Parlamentet har fundet på, men som vi har fået oplyst af Israels civile samfund og israelske ikke-statslige organisationer, der gør os opmærksom på, at opførelsen af denne mur risikerer at gå alvorligt ud over 670.000 palæstinensere, og at 14 % af det palæstinensiske område tages fra Den Palæstinensiske Myndighed.
Vi mener i den forbindelse, at det er muren selv, der skaber vrede, desperation og had. Det er vores pligt at huske dette, hr. formand, og derfor skal vi ikke undre os, hvis vreden, desperationen og hadet - må Gud forbyde det - igen fører til vold. Den dag, hvor vi på ny skal tælle denne volds ofre og gøre status over dens omfang, skal vi også huske, i hvor høj grad vi har bidraget til dette folks desperation, had og vrede. 

Nordmann (ELDR ).
   - Hr. formand, jeg mener, at vi kun kan være tilfredse med, at EU for en gangs skyld hverken stemmer for eller imod og er forsigtig i den diplomatiske jihad mod Israel, da holdningerne før i tiden har været så forudindtagede og ofte uretfærdige.
Hr. formand, jeg ønsker også, at muren bliver fjernet, og når nogle af elementerne er blevet malet igen, at den vil ende som souvenirs og nipsgenstande ligesom andre afspærringer. Lad den bare forsvinde, men først når der ikke længere er grund til, at den er der - for den er der ikke på grund af et lune. Muren er et svar på selvmordsaktioner. Når det er sagt, er der dog stadig, selv om den er berettiget set ud fra et forsvarsmæssigt synspunkt, ting, man kan gøre indsigelse imod, det er rigtigt. Intet er imidlertid definitivt, for det er ikke en grænse eller en annektering.
Hr. Cohn-Bendit, De kan godt lide at tale om grænserne fra 1967, men lad mig minde Dem om, at de altid kun har været våbenhvilelinjer, og at man først begyndte at anerkende dem, da de ikke længere blev anvendt. Alting dernede er i virkeligheden midlertidigt. Det må De ikke glemme. Selvfølgelig ønsker jeg at få muren fjernet, men ulig nogle afspærringer, der slår ihjel, er dette en afspærring, der redder liv. De skal tænke på de angreb, der ikke har fundet sted, hvis man kan sige det på den måde. Tænk på de uskyldige, der ville være blevet slået ihjel under de selvmordsangreb, som disse kontroller har gjort det muligt at undgå. Hr. formand, det egentlige spørgsmål vedrørende muren er, om vi burde forhindre, at den hindrer dødsfald? Det tror jeg ikke. 
Dhaene (PSE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, den internationale protest mod antiterrorisme- eller apartheidsmuren begynder at bære frugt. Israel vil åbenbart afkorte muren eller skillelinjen, således at den ikke går så langt ind på palæstinensisk område. På den måde forsøger Sharon at vende den internationale stemning mod sin politik. Han vil imidlertid forsøge at bruge ophævelsen af kolonierne i Gaza som kompensation for kolonierne inden for muren på Vestbredden. På den måde kan han alligevel beholde de største bosættelser der og forlade den besværlige Gazastribe. Således skaber han igen goodwill i Washington, og han kan roligt fortsætte med annekteringen af palæstinensisk område. Han lægger således også hindringer i vejen for køreplanen, og han gør sin egen plan til det eneste gennemførlige. Han anerkender ikke den grønne linje. Dette er uacceptabelt for FN, og, som Kofi Annan så sent som i november sagde, det modvirker i høj grad freden.
Også for Europa bør dette være uacceptabelt, og jeg beklager Rådets holdning. En levedygtig palæstinensisk stat har brug for landbrugsjord og vandkilder, som den nu afskæres fra. Vi må altså fortsætte med vores internationale protest mod muren. Israel har i øvrigt ret til at søge beskyttelse mod terrorisme bag ved den grønne linje, men et nyt jerntæppe vil ikke løse problemerne på længere sigt. Den, som bygger en mur hos os, skal bygge den på deres egen jord, for ellers indbringer naboen sagen for en domstol. Dette vil nu også snart ske i Haag, hvor Den Internationale Domstol vil træffe afgørelse om legitimiteten af denne mur. Sharon forsøger nu at lægge et røgslør for at vildlede verden og få fredsinitiativet i Genève til at blive glemt. Spørgsmålet er nu, om Den Internationale Domstol her kan optræde som fredsdommer. I hvert fald har problemet nu tiltrukket sig stor international opmærksomhed, og man føler det internationale pres, også i Israel, hvor højesteretten nu behandler sagen. Jeg håber, at man der vil træffe den rigtige beslutning. 
Roche,
    Hr. formand, endnu en gang har det været værdifuldt for Rådet at høre de synspunkter, der er kommet til udtryk i dagens diskussion om muren og om situationen i Mellemøsten mere bredt.
Mange af holdningerne er i overensstemmelse med Rådets holdning, som jeg forsøgte at opsummere tidligere. Som det fremgik af mit tidligere indlæg, vil det irske formandskab klart fastholde, at den nuværende situation er uacceptabel. Medlemmerne ved, at jeg kommer fra en lille ø, hvor vi ved noget om skel og mure og adskillelse. Vi vil fortsætte med aktivt at undersøge muligheden for atter at komme fremad med alle parter, selv om det bliver små skridt i begyndelsen, i en proces, som flere gange er gået i stå.
Jeg vil kommentere en række synspunkter, som kom frem under forhandlingen. Hvad angår en bredere tilgang til Mellemøsten, bør indsatsen for at fremme fred, fremskridt og rigdom først og fremmest have stærkt lokalt ejerskab hos de mennesker, der bor i regionen. Det skal desuden have en passende stærk fokusering på at løse konflikten mellem israelere og palæstinensere. Når alt kommer til alt, er en fortsættelse af konflikten et centralt sikkerhedsspørgsmål for mange mennesker i regionen. Det fornyede EU-fokus på den bredere region ville ikke negligere eller tilsidesætte fordelene ved eksisterende mekanismer inklusive Barcelona-processen.
Hr. Swoboda antydede, at man ikke hørte EU's stemme med hensyn til murens ulovlighed. Lad mig gentage, hvor EU står i forhold til fortsættelsen af muren. EU kan ikke acceptere, at et hegn eller en mur bygget på palæstinensisk jord vil være det bedste for Israels sikkerhed på lang sigt, og jeg har heller ikke sagt noget, som kunne antyde, at det var tilfældet. Det Europæiske Råd har udtrykt bekymring over den rute, som er planlagt for sikkerhedshegnet, og over hegnets afvigelse fra den grønne linje på Vestbredden. Inddragelse af jord på Vestbredden eller i Gaza er ulovlig, det er i strid med international lov, og det øger spændingerne. Desuden har restriktionerne i forbindelse med sikkerhedshegnet resulteret i unødvendige lidelser for det palæstinensiske folk og ødelagt økonomien i de besatte områder.
Her har EU's stemme været helt klar i alle internationale fora. Opførelsen af hegnet eller muren var også emnet for en resolution fra FN's Generalforsamling den 21. oktober, som alle EU-medlemsstater og tiltrædelsstaterne var med til at udarbejde.
En anden taler, fru Lucas, opfordrede formandskabet til at offentliggøre udtalelsen til Den Internationale Domstol. Hun er muligvis ikke klar over det, men Den Internationale Domstols procedureregler udelukker specifikt, at vi kan give offentlig indsigt i udtalelsen. Faktisk vil domstolen af samme grund ikke selv offentliggøre de modtagne udtalelser.
Udenrigsminister Brian Cowen påpegede for nylig under en tale i det irske Senat, at det israelske folk ikke behøver leve i et fort, omgivet af fjendtlige naboer, hvor de er i fare, når de går på gaderne eller kører på vejene, hvor unge soldater - rene drenge og piger - udsættes for konstant risiko, og hvor en stor del af deres nationale ressourcer opsluges af forsvarsbyrden. På samme måde behøver det palæstinensiske folk ikke leve i håbløshed og uværdighed, hvor unge mennesker opmuntres til at sprænge sig selv i luften, hvor hjem bliver væltet af bulldozere og ødelagt, hvor beskæftigelsen er sparsom eller ikke-eksisterende, hvor mennesker ikke kan rejse frit rundt i deres land, hvor udvandring ser ud til at være den eneste udvej.
Vi må alle sammen hjælpe det israelske og det palæstinensiske folk med at finde modet og visdommen til at skabe en ny fred; modet til at trodse dem, som vil afvise kompromiset; visdommen til at forstå, at det på lang sigt er i deres egen interesse at sætte en stopper for deres naboers usikkerhed og lidelser. Det kan vi opnå, og hvis vi opnår det, kan det hellige land blive et land med fred og rigdom.
Jeg takker endnu en gang alle medlemmerne for deres konstruktive støtte og bekymring for denne sag. Jeg tror, at Rådets holdning er en passende holdning. Intet medlem af Parlamentet behøver være bekymret for eller i tvivl om, at formandskabet er interesseret i at hjælpe med til at løse dette problem. Jeg kommer fra en lille ø, hvor vi ved noget om årsagerne til og omkostningerne ved deling. 
Formanden.
   - Mange tak, hr. formand for Rådet.
Forhandlingen er afsluttet. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er redegørelsen fra Kommissionen om virksomhedsledelse og overvågning af finansielle tjenester (Parmalat-sagen).
Hr. Bolkestein har ordet på Kommissionens vegne. 
Bolkestein,
    Kommissionen hilser denne forhandling velkommen og støtter indholdet af Parlamentets forskellige beslutningsforslag. Selv om sagen endnu ikke er helt afdækket, er Parmalat-sagen meget bekymrende. Det er den seneste i en voksende liste over store økonomiske skandaler af forskellige typer - forskellige steder - i løbet af de seneste par år.
Det store omfang af denne bedragerisag er rystende og ligeledes involveringen af en række personer fra ærefulde liberale professioner samt manglen på forskriftsmæssig kontrol. Skandale efter skandale vil kumulativt svække finansmarkeder som var de tærende dråber fra en lækkende brændstoftank. Den økonomiske vækst vil blive berørt, idet kapitalomkostningerne vil stige - som Enron-skandalen allerede har vist. Det berører derfor os alle.
For det første er det afgørende, at industrien for finansielle tjenester tager sig sammen og det hurtigt. Vi har brug for et effektivt industrielt lederskab, der kan tage affære over for svindlerne, afsløre deres skruppelløse foretagender og bekæmpe denne overvældende grådighed. Hvis industriens ledere ikke er villige til at gøre det, vil tilsynsmyndighederne få meget mere at gøre, end både de og vi måske ville foretrække. Hvis det er resultatet, kan industriens ledere ikke beklage sig over indgriben fra Bruxelles. Det er de selv skyld i. Der er ganske enkelt intet industrielt lederskab i øjeblikket.
For det andet er vi allerede ved at have en række politikker klar, der vil kunne løse nogle af problemerne i fremtiden, foranstaltninger i handlingsplanen for finansielle tjenester - som f.eks. direktiverne om markedsmisbrug og prospekter - der skal gennemføres hurtigst muligt, foranstaltninger som f.eks. det nye direktiv om investeringsservice, der vil medvirke til at afhjælpe nogle af de store interessekonflikter i investeringsservicesektoren, de nye internationale regnskabsregler, der vil øge mulighederne for at få opgivet oplysninger, samt direktivet om gennemsigtighed - som vi gerne vil have vedtaget inden Parlamentet bryder op i forbindelse med valget. Alle disse direktiver øger også de kompetente myndigheders bemyndigelse til at handle og mulighed for at samarbejde på tværs af grænserne. Det betyder efter min opfattelse også samarbejde med udenlandske tilsynsmyndigheder - ikke-europæiske tilsynsmyndigheder - især SEC i Washington og Public Company Accounting Oversight Board i USA. Kapitalmarkederne i dag er - som alle ved - globale, og det forskriftsmæssige samarbejde skal også være globalt for at matche dem.
For det tredje vil jeg i marts foreslå mine kolleger i Kommissionen et revideret direktiv om selskabsret vedrørende den obligatoriske revisionsfunktion. Det vil styrke kontrollen over revisionsprofessionen i EU med uafhængig gennemgang, styrket inspektion, stærkere etiske og uddannelsesmæssige principper og høje revisionsstandarder. Disse fire aspekter vil være indeholdt i det reviderede direktiv om selskabsret.
Som følge af Parmalat vil revideringen af det ottende direktiv om selskabsret sandsynligvis også omfatte følgende fire elementer - for det første koncernrevisoransvar for konsoliderede regnskaber for en gruppe virksomheder, for det andet obligatoriske uafhængige revisionsudvalg for børsnoterede virksomheder - alle 7.000 i Europa, for det tredje strengere rotationskrav for revisorer og for det fjerde skærpede sanktioner.
Jeg fremskynder arbejdet på tre andre områder inden for virksomhedsledelse eller selskabsret for at have forslag klar senere på året, hvis det er muligt. Det drejer sig om følgende tre områder. Rollen for ikke-administrerende direktører, direktørers ansvar over for virksomheders regnskaber, detaljerede oplysninger i regnskaberne om udenlandske specialkøretøjer, herunder årsagen til virksomhedens anvendelse af udenlandske strukturer, og en meget strengere verifikation fra koncernrevisoren af indholdet heraf. Vi arbejder også hårdt vedrørende spørgsmålene om finansielle analytikere og gennemgår endnu en gang kreditselskaber. Katiforis-betænkningen er en betydelig hjælp i denne henseende.
Endelig skal offshorecentrenes rolle og kontrollen heraf strammes. Vi overvejer mulighederne, selv om det ikke er let. Vi forventer at fremlægge det tredje direktiv om hvidvaskning af penge i juni, og vi forventer, at det vil spille en betydelig rolle.
Jeg vil slutte af med understrege, at det er en meget vigtig forhandling. Vi støtter hovedtrækkene i denne beslutning. Vi arbejder målrettet. Vi ønsker stadig et stærkt industrielt lederskab og tilfredsstillende etisk opførsel. 
Fiori (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, Parmalat-sagen er en systemkrise, eftersom den blev muliggjort af et verdensomspændende netværk af medskyld og undladelser, hvor hovedaktørerne var banker, finansielle institutioner samt offentlige og private eksterne og interne kontroller. Efter min mening giver Parmalat-sagen et udmærket billede af de negative følgevirkninger af finansmarkedernes globalisering. Deres internationalisering gør det muligt for svindlere at skjule informationer eller let at kunne manipulere med dem, hvilket viser, at den nødvendige kombination af gennemsigtighed, effektivitet og stabilitet alt for ofte er teoretisk og ikke mindst er skrøbelig, når den stilles over for onde hensigter, der har rødder i en mangel på etik.
Desværre er Parmalat-sagen fuldstændig magen til de alt for mange finansskandaler, der har præget avisoverskrifterne i den sidste tid, ikke mindst WorldCom- og Enron-sagen. Det er vanskeligt og hårdt at indrømme det, men noget er gået galt i den internationale balance og har trukket alle ned i afgrunden, både de uvidende sparere, aktørerne og dem, der burde holde øje med situationen og forhindre, at dette skete. Vi hverken kan eller bør beskæftige os med de enkeltes ansvar, eftersom det ikke er vores opgave. Det er til gengæld vores opgave at forhindre, at der opstår lignende tilfælde. Det er af afgørende vigtighed, at vi bekæmper misbrug og svig, og at vi sørger for, at finansanalytikerne ikke kommer til at råde deres kunder til at foretage ulovlige investeringer.
I det beslutningsforslag, som vi stiller - her har vi i øvrigt også gennemgået Kommissionens meddelelse til Rådet og Parlamentet fra maj sidste år, der omhandler en ajourføring af selskabsretten - er der nogle angivelser, som tager højde for de konsekvenser, Parmalat-sagen har haft og risikerer at få for de ansatte, investorerne, bankerne og det finansielle systems måde at fungere på. Det er vores opgave at forsøge at vende tendensen, beskytte millioner af menneskers opsparing og genskabe investorernes fulde tillid til finansmarkederne.
Det er vigtigt, at vi tager ved lære af denne sag og reagerer på en passende måde, så vi kommer med en objektiv vurdering af hændelserne og tænker på fremtiden i stedet for blot at være hurtige til at finde nogle syndebukke. Vi skal finde ud af, hvad der gik galt, og hvor lovgivningen var ineffektiv, og det skal vi gøre noget ved, også ved at give den offentlige kontrol nye beføjelser.
Vi kan godt have forskellige politiske holdninger til lovgivningens målsætninger og til indtægternes opnåelse og fordeling, men vi skal alle være enige om, at der ikke må finde svindel sted. Måske er lovlighedskrisen ikke bare et spørgsmål om personer, men også om institutioner, der muligvis er utilstrækkelige. Måske bør deres bestemmelser gennemgås og tages op til revision, og derfor er det nødvendigt, at vi samarbejder. Det er de ansvarlige finanskontrolmyndigheder i EU's forskellige lovgivninger, der skal samarbejde. Det er ligeledes nødvendigt at samarbejde med tredjelandene, for det er ikke kun Europa, men også USA, som er med i denne meget vigtige plan. Jeg vil desuden opfordre Kommissionen til at foretage en kontrol af alle nye foranstaltninger, der vedrører den rolle, som kreditvurderingsinstitutterne spiller.
Jeg vil endnu en gang gerne opfordre Kommissionen til, at den i handlingsplanen for virksomhedsledelse medtager foranstaltninger, der kan forhindre interessekonflikter, uanset om de vedrører bankers eller andre finansielle institutioners investeringer i børsnoterede selskaber, som kontrolleres af interne interessenter, eller sagerne med finansanalytikere, der arbejder for investeringsbanker, og som råder deres kunder til at investere i selskaber, som deres bank yder godt betalte tjenester til. Desuden skal aktionærernes ansvar og deltagelse være større. Det er absolut nødvendigt for investorerne i sektoren for finansielle instrumenter, at der sikres en optimal gennemsigtighed før og efter transaktionerne. Derfor er det ønskeligt, at der oprettes en myndighed, som på europæisk plan foretager en upartisk overvågning af de europæiske finansmarkeder, og som undersøger de sager, der har grænseoverskridende konsekvenser, i tråd med den nylige ajourføring af europæisk konkurrencepolitik.
Jeg vil ligeledes opfordre Kommissionen til hurtigst muligt at vedtage en beslutning om den italienske regerings bestemmelsers forenelighed med EU-lovgivningen om sektoren for mejeriprodukter, når det gælder Parmalat-sagen. Denne sektors virksomheder, som tidligere har bidraget til Parmalat-koncernen, har længe haft store likviditetsvanskeligheder, der risikerer at føre til en krise i hele branchen. Hvis anmodningen om støtte bliver betragtet som værende i strid med bestemmelserne om fri konkurrence, er det begyndelsen til enden for en sektor med indiskutable traditioner og kvalitetskarakteristika på europæisk plan.
Parmalat-sagen kræver stor ansvarsfølelse, og det gælder ikke mindst for vores vedkommende, nemlig på europæisk plan. Der er tre områder, hvor det er nødvendigt at gribe ind. Vi har efter min mening udarbejdet en fornuftig tekst, og jeg er sikker på, at det kommende Parlamentet får lejlighed til at samarbejde endnu bedre med Kommissionen. 
Fava (PSE ).
   - Hr. formand, vores gruppe sætter pris på, at Kommissionen er så hurtig til at gribe ind i denne særligt vanskelige sag - navnlig for den italienske økonomi - og på kommissærens ansvarlige måde at gøre rede for sine forslag på. Disse forslag er tvingende nødvendige, hvis de tal, som vi har fået oplyst, er sande, for 15 milliarder euro er et økonomisk hul, der svarer til 15 % af hele EU-budgettet. Dette hul er også konsekvensen af en økonomisk deregulering og en finansiel kynisme, som - hvilket hr. Fiori mindede om - mange har gjort sig skyldige i, både de store banker, der har svigtet investorernes tillid, de internationale rådgivere, som ofte bevidst godkendte de falske regnskaber, og kontrolorganerne, der undlod at kontrollere. Skyldige er også - og det vil jeg gerne understrege, hr. kommissær - de regeringer, som accepterer skatteparadiser. Mange af disse skatteparadiser kontrolleres af EU-lande. Jeg vil blot nævne nogle italienske tal: 25 italienske selskaber kontrollerer 400 offshoreselskaber, og 171 af disse selskaber er beliggende i Delaware, der er en lille amerikansk stat, mens 127 af dem ligger i Luxembourg, som er EU's nervecenter.
Hvad skal vi så gøre her i Europa? Også på hr. Imbenis vegne vil jeg gerne foreslå et initiativ, der tager sigte på at begrænse bankhemmeligheden. Nobelpristageren i økonomi, Joseph Stieglitz, gør opmærksom på, at bankhemmeligheden ofte er en af de faktorer, der giver økonomisk ustabilitet, og EU prædiker altid - og med rette - om gennemsigtighed. Jeg ønsker dog ikke, at den slags skal være helligt! Vi kunne foreslå det internationale samfund, at man endelig gør globaliseringen til en dyd og således vedtager en global aftale om bankhemmeligheden, som vi står for, idet vi forsøger at foreslå et "bankernes Kyoto" - tillad mig denne metafor - så vi får et "miljøvenligt finansvæsen" og langt om længe tilfører verdensøkonomien en smule etik.
Hr. kommissær, De er blevet klar over - og De understregede - at de nationale kontrolinstrumenter ikke længere er tilstrækkelige, men at det er tvingende nødvendigt med globale og overstatslige regler. Det er nødvendigt at styre finansmarkederne og at undgå interessekonflikter og uhensigtsmæssige forbindelser mellem banker og virksomheder. EU skal snarest tage EU-lovgivningen op til revision, styrke sanktionerne mod svig, gribe ind over for skatteparadisernes ustraffethed og fastlægge bestemmelser om revisorernes absolutte uafhængighed.
Et så presserende og delikat spørgsmål fortjener måske en større opmærksomhed fra vores - Parlamentets og EU-institutionernes - side og ikke bare en meddelelse. Vi foreslår ikke et undersøgelsesudvalg, men måske en undersøgelse, som Formandskonferencen iværksætter - og som derfor har gyldighed som et Formandskonferenceinitiativ - nemlig en undersøgelse, som på en uformel og frivillig måde overlades til en gruppe parlamentsmedlemmer, og som ikke behøver at slutte med denne valgperiode. Formålet hermed skal være at undersøge sagen og stille forslag, så man forstår, hvad der er sket, hvordan det er sket, og hvad man kan gøre for, at det ikke sker igen og for at undgå sager som Parmalat-sagen i fremtiden.
Endelig, hr. formand, hr. kommissær, henviser man i Kommissionens meddelelse til aktionærerne, ledelsen og forholdet mellem aktionærerne og ledelsen, mens der ikke står ret meget - eller slet ikke noget - om arbejdstagerne, som er de første, der mærker konsekvenserne af tragiske sager som Parmalat-sagen på deres egen krop.
Vi vil gerne have, at Europa-Parlamentet klart og tydeligt gør sig til talsmand for beskyttelse, sikkerhed og støtte til de tusindvis af arbejdstagere - fra Parma til Sicilien - som er direkte ansat eller arbejder i tilknyttede industrier, og som i dag risikerer at miste deres arbejdsplads og deres indtægt. Efter min mening kræver en økonomisk etik - den, som jeg nævnte lige før, hvor jeg også mindede om regeringernes og EU's store ansvar - at beskyttelsen af og sikkerheden for retten til et arbejde er et nøglespørgsmål i dag. 
Riis-Jørgensen (ELDR ).
   - Hr. formand, først vil jeg rette en stor tak til kommissær Bolkestein for den meget klare tale og de klare ord. Det kan ikke siges bedre, for det vi kræver, er et industrielt lederskab og en etisk opførsel, simpelthen at man opfører sig ordentligt. Jeg er derfor meget glad for de ord, vi hørte fra Kommissionens side.
Jeg vil også sige tak for handlingsplanen for virksomhedsledelse og selskabsret. Den handlingsplan blev allerede forelagt sidste år, og det er jo dejligt, at Kommissionen på den måde var forud for sin tid, og det er også positivt at høre om alle de initiativer, som kommissær Bolkestein har omtalt i dag.
Der er brug for den handlingsplan, og der er brug for, at Kommissionen sætter flere ressourcer ind på at føre handlingsplanen ud i livet. Men andre end Kommissionen skal også sætte ressourcer ind, både i Parlamentet og i Rådet. I gennemsnit går der jo desværre 6-8 år, fra et forslag fremsættes af Kommissionen, til det er gennemført i alle lande. Der kan opstå rigtig mange finansielle skandaler i løbet af den tid, men Kommissionen viser mange rigtige takter i sin handlingsplan.
God virksomhedsledelse er transparent, gennemskuelig virksomhedsledelse. En del af det er selvfølgelig et godt regnskab. Et andet vigtigt element er det kollektive ansvar for bestyrelsesmedlemmer i forbindelse med finansielle og vigtige ikke-finansielle afgørelser. Endvidere skal der være bedre regler for indsigt med de forskellige gruppestrukturer, som vi finder i selskaberne. Ved visse selskabskonstruktioner føler man sig virkelig hensat til at være midt i en labyrint, og der er ingen rød tråd til at hjælpe en hverken frem eller tilbage. Det er ikke holdbart.
En ting, som vi ikke må glemme, er den rigtige balance. Det kan ikke nytte noget at dynge regler på regler på regler og regne med, at regler løser alt. Kulturen omkring virksomhedsledelse er vigtig. Hvis direktøren er en skurk med kriminelle hensigter, hjælper ingen regler. Det kan ikke nytte noget at lægge unødvendige hindringer i vejen for alle de mange ærlige virksomheder. Det er derfor vigtigt, at det vi vedtager, er afbalanceret og en hjælp for alle. Endvidere må investorer insistere på god virksomhedsledelse. Det bedste middel til at gennemføre alt det, som vi nu diskuterer, er trods alt markedet. Pres fra investorerne er ofte det bedste incitament til at holde sig på dydens smalle sti. Så alt i alt er vi på rette vej, vi skal bare op i gear og bevæge os lidt hurtigere frem mod målet. 
Ribeiro (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, Parmalat-finansskandalen skyldes, at økonomien er blevet alt, alt for finanscentreret, fordi produktion og handel med henblik på at tilfredsstille befolkningernes materielle behov drukner i den internationale højfinans' spekulationer, mens den uformelle og kriminaliserede økonomi blomstrer, hvor menneske- og narkohandel osv. spiller en stadig større rolle til skade for den økonomiske og sociale udvikling.
Denne skandale er endnu et eksempel på de dystre følger af markedsdereguleringer og kapitalens tøjlesløse bevægelighed. Parmalat brugte hele klaviaturet: paradefirmaer i skatteparadiser, fordele ved særlig offshorelovgivning, risikofonde samt falske fakturaer og dokumenter. Man dækkede således over finansielle huller og overførsler ved at benytte komplicerede konstruktioner og mange filialer til at gennemføre operationer på markedet for obligationer og afledte finansielle instrumenter, med støtte fra de internationale banker, dækmanøvrer via internationale revisionsfirmaer og positive vurderinger fra ratingagenturerne. På den måde blev tusindvis af arbejdspladser i de mere end 30 lande, hvor Parmalat opererede, sat over styr, og der blev skabt enorme problemer for de tusindvis af mælkeproducenter, som var afhængige af virksomheden.
Der er imidlertid ikke tale om noget isoleret tilfælde. Alene i de seneste år har vi verden over været vidne til adskillige finansskandaler: Enron, Worldcom, Merck i USA og Crédit Lyonnais, Vivendi, Ahold, Kirch, Marconi, Equitable Life i EU's medlemsstater, med dybtgående negative sociale og økonomiske følgevirkninger.
Da det drejer sig om selve den økonomiske model, må der være strengere kontrol med afledte finansielle instrumenter, og der må gøres op med spekulationsorienterede mekanismer. Der må udfoldes yderligere internationale anstrengelser for at gøre en ende på skatteparadiser og begrænse offshoreoperationer, og der må indføres de nødvendige afgiftsinstrumenter til overvågning af kapitalbevægelserne, herunder effektiv beskatning af kursgevinster. Frem for alt må der dog hurtigst muligt ske en afgørende revurdering af produktion og arbejde. Hvor vigtige aktionærernes problemer end er - og det er de skam - må prioriteringen i stedet sigte imod at værne om beskæftigelsen og sikre lønmodtagernes rettigheder, sikre deres ret til information, høring og deltagelse, ligesom det i den foreliggende sag er helt på sin plads allerede nu at overveje erstatning til de berørte mælkeproducenter.
Jeg vil gerne pege på, at EU medvirker negativt til denne finanscentrering - konkret gennem handlingsplanen for de finansielle tjenesteydelser - ved at tilskynde til kapitalmarkedernes deregulering, liberalisering og integrering samtidig med afviklingen af forsigtighedsregler og kontrolmekanismer. Jeg bekymres over kommissærens udtalelse om, at forhastet og dårligt gennemtænkt lovgivning kan forværre snarere end løse de reguleringsproblemer, der illustreres af sager så omfattende som Enron og Parmalat. Uanset ideologisk ståsted og påstande om risici kan vi ikke tillade os at benægte fakta og lade være med hurtigst muligt at sætte effektivt ind for at få løst disse problemer. 
Jonckheer (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, jeg vil ikke opholde mig længe ved Parmalat-sagen, som er Italiens ottende største selskab, og som i henhold til de seneste vurderinger risikerer at koste tusinder af arbejdstagere deres job og det italienske finansministerium godt 10 milliarder euro.
De har selv i Deres bemærkninger konstateret, at vi havde et fælles beslutningsforslag fra Parlamentet om dette emne. I forbindelse med de forskellige bekendtgjorte initiativer, eller som er på vej, vil jeg gerne høre mere om det ansvar, som De er nødt til at påtage Dem som kommissær, og jeg vil bede Dem om at fortælle os, om de direktivforslag, som De er ved at udarbejde efter Deres mening er tilstrækkelige og står i et rimeligt forhold til det, der står på spil, særlig på to punkter. Først og fremmest vil jeg gerne som svar til min liberale kollega, fru Riis-Jørgensen, understrege, at regler er nødvendige, fordi der findes svindlere. Hvis alle var ærlige, ville der ikke være behov for regler. Regler er derfor nødvendige på grund af svindlere, og det skal være regler, som gælder for alle.
Hvis vi skal anvende direktiver som instrument, har vi brug for meget korte overgangsperioder, og vi skal sørge for, at alle medlemsstater gennemfører disse direktiver korrekt i national lovgivning. Hvert år og halve år udarbejder Deres egne tjenestegrene evalueringsrapporter om strategien for det indre marked og undlader ikke at bemærke, at en hel del direktiver ikke gennemføres i national lovgivning. Jeg vil derfor spørge Dem, om det ikke i forbindelse med spørgsmål, som dem vi diskuterer, kunne være nødvendigt med retlige instrumenter, der gælder direkte for medlemsstaterne og uden for lange overgangsperioder. Ellers risikerer vi i løbet af et år eller to at befinde os i den samme situation. På dette punkt mener jeg, at De og kommissionsmedlemmerne har et direkte ansvar, når det drejer sig om valg af instrument.
Jeg kommer nu til det andet punkt, og jeg beklager igen, at Rådet ikke er til stede - jeg forstår ikke, hvorfor Rådet er til stede ved nogle lejligheder og ikke ved andre - for jeg har allerede spurgt det irske formandskab om, hvad det har til hensigt at gøre på dette område. I Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål svarede finansministeren meget undvigende ved at sige, at hvis folk ønsker at begå bedrageri, er det svært at standse dem, hvilket jeg selvfølgelig ikke er enig i.
Hr. kommissær, hvorfor ikke rejse spørgsmålet om effektive internationale bestemmelser for offshorecentre i forbindelse med WTO-forhandlingerne? Det har faktisk lige så meget at gøre med verdenshandel som med kapitaltransaktioner. En række lande anmoder om nye WTO-regler for finansielle tjenester. Tror De, at EU, og det vil sige Rådet og Kommissionen, kunne rejse denne debat i WTO, hvor reglerne er snærende? I FATF (Den Internationale Finansielle Aktionsgruppe), OECD og FN's udvalg har vi i årevis drøftet problemet med regulering af offshorecentre og for at sige det ligeud med afskaffelse af skattely. Mener De ikke, at det er på tide at sætte farten op, eller skal vi vente på 10 finansskandaler mere?
Hr. formand, jeg vil slutte med at sige, at vi her har en enestående lejlighed til at vise europæerne, hvor nyttigt EU er. Parmalat-sagen er virkelig en skandale, og det er også en skandale, at de politiske myndigheder ikke gør mere og gør det hurtigere, hvilket jeg derfor vil opfordre Dem til. 
Muscardini (UEN ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, Parmalat-sagen er - ligesom Cirio-sagen i Italien, Enron-sagen i USA eller tilsvarende sager i Storbritannien og Frankrig - et symbol på den krise, som de multinationale finansorganisationer har været ramt af i et stykke tid, og som har rod i den store, katastrofale kløft mellem realøkonomien og spekulationsboblen, nemlig en virtuel rigdom på papiret, som i høj grad overstiger den egentlige og reelle rigdom, der er baseret på produktion og opsparing.
En anden ting, som de nævnte sager har til fælles, er den manglende eller utilstrækkelige kontrol fra de organer, der har beføjelse hertil, nemlig centralbankerne, børskontroludvalgene, kreditinstitutterne og de erhvervsmæssige kontrolorganer. Det er ikke tilfældigt, at disse organer altid svarer det samme, når sparerne eller forbrugerorganisationerne stiller dem til ansvar, nemlig at de ikke var klar over, hvordan det i virkeligheden forholdt sig, og at de ikke havde kendskab til de ulovlige manøvrer. Enten siger disse organer ikke sandheden, eller også er kontrolbestemmelserne så elastiske og upræcise, at en fortolkning af dem muliggør en omfattende svindel, ikke mindst når det gælder investorerne og sparerne, der måske har bankernes samtykke, hvilket vi i øvrigt allerede har mindet om i forskellige forespørgsler om problemet med spekulationsboblen. Vi talte allerede om denne spekulationsboble, inden den bristede, men den fik ikke tilstrækkelig opmærksomhed dengang, heller ikke fra EU-institutionernes side.
Jeg taler om samtykke, fordi en anden ting, som disse sager viser, er, at kreditinstitutterne lider af en interessekonflikt, der altid går ud over investorerne. For at råde bod på reglernes utilstrækkelighed stillede vi allerede for et par uger siden et beslutningsforslag til Kommissionen, hvor vi anmoder om, at man for at beskytte sparernes interesser tager initiativ til at skabe forbindelse på europæisk plan mellem de organer og institutter, der står for overvågning og kontrol af forbindelserne mellem virksomheder og banker, og vurderer muligheden for at harmonisere de gældende bestemmelser for at sikre anvendelsen af det deontologiske princip om, at kontrollører ikke må aflønnes af dem, de kontrollerer.
De tydeligt ulovlige situationer, som på tragisk vis går ud over hundredtusindvis af spareres investeringer, giver os lejlighed til at gentage, at vi går ind for uafhængige erhvervskonsulenter - som vi allerede har talt om her i Parlamentet - og til at opfordre Kommissionen til at undersøge, om det er hensigtsmæssigt at oprette et register over disse konsulenter. Det skal vi gøre for dels at forsøge at løse det alvorlige interessekonfliktspørgsmål og begrænse bankernes konsulentmonopol og dels at satse på faglig uddannelse af høj kvalitet, som er baseret på deontologisk etik og på den lange erfaring inden for den pågældende sektor.
Vi anmoder om et indgreb til støtte for alle Parmalats ansatte og om en erstatning til de sparere, som i visse tilfælde er blevet snydt to gange - ikke blot af Parmalat, men også af dem, der rådede dem til visse investeringer - men vi er også af den opfattelse, at EU bør gøre en alvorlig indsats for at imødegå eventuelle nye katastrofale konsekvenser af den enorme kløft mellem realøkonomien og finansøkonomien. Så længe man ikke gør noget for at reducere denne kløft, vil risikoen stadig være overhængende. 
Borghezio (NI ).
   - Hr. formand, nedsættelsen af et undersøgelsesudvalg, som Europa-Parlamentet beder om, kunne give os de nyttige oplysninger, som efter vores mening ikke kom tilstrækkeligt til udtryk i beslutningsforslaget, og være en konkret og præcis angivelse af, hvilke instrumenter der er nødvendige for at forhindre, at sager som Parmalat-sagen gentager sig.
Tænk på, at obligationer for 5 milliarder blev udstedt af Parmalat Finance med hjemsted i Rotterdam i Holland af et selskab med en beskeden kapital på et par tusind euro. Der var i virkeligheden ikke tale om egentlige obligationer, men om omsætningsgældsbeviser, der ikke er noget værd, og som nogle banker - også nogle af de meget store banker - selv anbefalede deres kunder at købe, idet de fortiede deres sande karakter, som de dog ikke kunne undgå at have kendskab til.
Når det gælder en større information af signatarerne, er det nødvendigt at tage højde for konkrete regler. Blanketterne bør indeholde en kort beskrivelse af produktet, hvor der også - og det er, hvad vi beder om - er taget højde for en risikovurdering og en specifikation af papirernes karakteristika, hvilket ikke er tilfældet i dag.
Og så er der stadig erstatningsspørgsmålet. Det nytter ikke noget at græde over spildt mælk. Nu gælder det om at inddrive de forkert placerede beløb og give sparerne nogle klare garantier i tilfælde af et sammenbrud. Hvorfor bliver de banker, der rådede kunderne til at købe junk bonds, selv om krakket var nært forestående, ikke stillet til ansvar med det samme? Hvad kontrollen angår, kan også aktionærerne spille en rolle på generalforsamlingerne, men hvis denne kontrol skal være effektiv, skal der være pligt til at offentliggøre mødeprotokollerne i en informationsbrochure om den foranstaltninger, der bliver drøftet på generalforsamlingen.
I det foreliggende tilfælde klager dommerne allerede over, at det er meget vanskeligt at inddrive pengene, når der f.eks. er tale om amerikanske banker, for som det er i dag, giver USA's lovgivning amerikanske kreditorer en privilegeret behandling. Det er således nødvendigt at skabe en reel gensidighed mellem USA og Europa i procedurerne for konfiskering af ejendom og kapital, der stammer fra finansiel kriminalitet.
I et økonomisk demokrati, som opnås ved hjælp af arbejdstagernes inddragelse, var det måske en idé at indføre en pligt til, at arbejdstagerne og aktionærerne - også i kontroløjemed - er repræsenteret i børsnoterede selskabers bestyrelse? 
Villiers (PPE-DE ).
   - Hr. formand, som vi har hørt, var Parmalat-sagen en katastrofe for de ansatte, investorerne, småsparerne, kreditorerne, kunderne og for hele det finansielle marked. Det er vores pligt som lovgivere og politiske beslutningstagere at finde ud af, hvordan vi skal reagere på sagen, og hvordan vi kan forsøge at undgå en sådan katastrofe igen.
Hvordan kan vi sikre, at denne type kriminelle handlinger angives, inden det får de samme katastrofale proportioner som i Parmalat-sagen og står på i årevis, som det tilsyneladende var tilfældet med Parmalat? Jeg vil appellere til Parlamentet om at sikre, at vores reaktion er passende og relevant, og at vi betragter de pågældende hændelser ud fra en neutral synsvinkel, at vi foretager en gennemgribende undersøgelse af sagen, af det, der gik galt - hvis noget gik galt - i lovgivningssystemet, og hvordan vi kan forbedre de retlige og lovgivningsmæssige rammer, så vi undgår en sag som Parmalat en anden gang.
Vi kan være stolte af, at denne proces var i gang, inden Parmalat-sagen fandt sted, idet der, som andre har nævnt, har været skandaler i hele verden. Enron er den største, men der er andre i EU. Nogle få personer var tåbelige nok til at erklære, at Enron-skandalen fandt sted i USA, og at den slags problemer ikke ville kunne finde sted i EU. Hvis det var deres holdning, må de jo føle sig temmelig tåbelige nu, men det var ikke den almindelige reaktion på Enron-krisen her og i medlemsstaterne. Vi overvejede situationen og reagerede på den. Det vil hjælpe os nu, hvor vi er forberedt på at forsøge at løse en lignende katastrofal situation inden for EU.
Som mange har nævnt, skal vi overveje den rolle, der blev spillet af den professionelle verden - bankerne, revisorerne, kreditselskaberne - som var involveret i Parmalat-sagen, for at se, om der i fremtiden er nogen måde, hvorpå man kan sikre, at de ikke føres bag lyset, at de kan hjælpe småsparerne og investorerne med at opdage denne form for bedrageri, og at der er tilstrækkelig regulering, samt undersøge, om yderligere regulering vil sikre, at de bedre kan afsløre denne form for bedrageri. Men vi skal ikke begå den fejl at forsøge at lave revisorer, advokater og kreditselskaber om til politistyrker, for det vil ganske enkelt ikke fungere.
Vi skal acceptere, at den form for tydelig kriminel og svigagtig opførsel, som vi har været vidne til i Parmalat-sagen, er noget, der aldrig helt kan elimineres. Uanset hvor effektivt og vidtrækkende vores reguleringssystem er, vil man altid finde bedragere og kriminelle, der overtræder reglerne. Vi skal fokusere på bedre håndhævelse af de eksisterende regler og forskrifter.
Det er i mange henseender en opgave for medlemsstaterne. De skal bruge mange flere ressourcer på deres politistyrker, især de afdelinger, der beskæftiger sig specifikt med økonomisk kriminalitet. Det er en af de største erfaringer, vi kan drage fra Parmalat-sagen. Vi behøver ikke nødvendigvis at indføre en helt ny lovgivning, som i sidste ende blot vil være en byrde for de mange markedsdeltagere, der er fuldstændigt retskafne. Vi skal opbygge et forstærket samarbejde mellem vores nationale myndigheder, ikke en fælles myndighed for hele EU. Medlemsstaterne skal afsætte flere ressourcer til bekæmpelse af økonomisk kriminalitet og store effektive politistyrker, der kan udføre opgaven i fremtiden. 
Berès (PSE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, efter Enron-sagen, og det er et af de punkter, hvor jeg er enig med fru Villiers, mente en række personer i Europa, at den slags var typisk for amerikansk kapitalisme, men ikke for kapitalismen i Europa. Parmalat-sagen viser, at skæve udviklinger af lignende art ikke er fremmed for europæisk kapitalisme i det 21. århundrede. Vi står faktisk over for noget, der har følger langt ud over virkningerne af Parmalat-sagen, og som vedrører reguleringen af redskaber, som vi egentlig ikke har ændret grundlæggende siden det 19. århundrede, hvorimod kapitalismens art har ændret sig temmelig meget. I det 19. århundrede var kapitalen og arbejdskraften de modsatrettede kræfter i virksomhederne. Siden er kapitalen blevet spredt og har med stor snilde fundet mange forskellige måder at gøre sig bemærket på. I mellemtiden er der ikke noget europæisk marked eller verdensmarked for arbejdskraft, som fortsat kun bygger på sin styrke.
Vi står over for fire store problemer, som er skattely, organisering af kapitalen, adskillelse mellem finansiering og produktion samt endelig lønmodtageres og andre ansattes skæbne. Intet mindre. I den forbindelse vil jeg takke Dem, hr. kommissær, for de forslag, som De stiller, for de er et lille frø, der bliver sået på den lange vej mod regulering af verdenskapitalismen. Når det er sagt, vil jeg understrege et par problemer, der efter min mening opstår i forbindelse med de forslag, som De har stillet. Jeg går ud fra, at De ikke er enig med fru Villiers, der mener, at regulering af kapitalismen kræver, at der står en politibetjent og kigger den enkelte bankmand over skulderen. Jeg er selv enig med hende på ét punkt, nemlig at der altid vil eksistere skurke. Der er og vil altid være skurke på søtransportområdet, og der er også skurke på finansområdet, hvor man aldrig slipper af med dem. Det vigtigste er ikke at give dem en hjælpende hånd. Den moderne kapitalisme fungerer for tiden på en sådan måde, at den tilbyder livlinjer til de slemme drenge i finansverdenen. Det sker i form af skattely, skattesvindel og uigennemskuelige kapitalstrukturer. Det, vi skal bekæmpe er uigennemskueligheden, som forhindrer, at vi kan anholde de skyldige. Derfor skal vi føre en beslutsom kamp mod skattelyene ved at øge presset med alle de midler, vi har til rådighed, hvad enten det er embargoer eller boykotter. Hvis man boykotter et land, fordi det ikke overholder menneskerettighederne, hvorfor så ikke boykotte et andet land, fordi det kaster et slør over svigagtige hensynsløse handler? Det er efter min mening værd at overveje.
Hvis man virkelig ønsker at opnå gennemsigtighed, skal man lade dem, der kan danne modvægt, komme til orde. Man kan ikke have som mål at forbedre reglerne for virksomhedernes funktionsmåde, uden at lønmodtagerne og andre ansatte får mere at skulle have sagt. Det gælder den forhandling, som vi har haft om hr. Katiforis' betænkning om kreditvurderingsinstitutters roller og metoder, og det gælder også overtagelser, som Parlamentet har drøftet, ikke at forglemme spørgsmålet om virksomhedsbestyrelser. På sidstnævnte punkt mener jeg, hr. kommissær, at det dokument, som De har forelagt for os om virksomhedsledelse, stadig langtfra er, hvad vi har brug for.
Til sidst vil jeg gøre opmærksom på, at virksomheders liv er for vigtigt et emne til udelukkende at blive overladt til finansmænd. 
Calò (ELDR ).
   - Hr. formand, Parmalat-sagen er vanskelig at løse, fordi vi ikke helt er klar over, hvor ansvaret skal placeres, og hvilke komplekse og uklare mekanismer der muliggjorde den. Den kan ikke blot betragtes som en italiensk skandale. Der er nemlig tale om en international sag af meget omfattende proportioner, som store internationale banker er indblandet i.
Alle er til gengæld fuldstændigt klar over, hvilke tab sparerne har lidt. Det er dem, som vi skal tænke på, når vi undersøger og fremmer gennemførelsen af passende foranstaltninger såsom konkrete forsikringsformer, hvor der ydes erstatning til de småsparere, som er involveret i krakket. Det, der er blevet kaldt den største finansielle svindel og regnskabssvindel, som nogensinde har fundet sted i Europa, understregede kraftigt den alvorlige mangel på strenge og effektive regler, som bekæmper virksomheders regnskabsfalsk, der ifølge en ny italiensk lov ikke længere skal betragtes som en forbrydelse. På et fællesmarked som det europæiske, hvor det ifølge traktaterne er de forfatningsmæssige principper om fri bevægelighed for personer, varer, kapital og tjenesteydelser, der er gældende, er det absolut nødvendigt, at Kommissionen griber ind for at give de europæiske borgere en større beskyttelse mod den slags svindel, og det skal også ske ved hjælp af fællesskabsbestemmelser, der giver en bedre overvågning af revisionen af EU's virksomheders regnskaber.
Det er dog ikke tilstrækkeligt. Italia dei valori, som Antonio Di Pietro er formand for, og som hører under ELDR-Gruppen, anmoder ligeledes om, at der fastlægges nogle strenge europæiske regler for at forhindre en hvilken som helst form for økonomisk og finansiel bistand - på personligt plan eller virksomhedsplan - mellem selskaber, der er aktive i de 25 medlemsstater, og organer, der opererer i de såkaldte "slyngelstater", som her er ensbetydende med skatteparadiserne. En streng og i den forbindelse bindende økonomisk embargo ville navnlig tvinge hele det internationale samfund - også USA - til en ordentlig opførsel, så man forhindrer uheldige episoder som dem, vi taler om nu. 
Cauquil (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, i årevis var direktøren for Parmalat nødt til at bruge det samme sprog over for sine 36.000 medarbejdere, der var spredt ud over 30 lande, som alle chefer anvender over for deres arbejdere. De fik at vide, at de ikke kunne få lønforhøjelse, at personaleantallet skulle reduceres, og at alt dette var nødvendigt af hensyn til konkurrenceevnen. Arbejderne i denne virksomhed har oplevet, hvor grusomme disse løgne var. De kan se, at de er blevet narret. Hvor mange lønmodtagere kunne have fået den lønforhøjelse på 14 milliarder euro, som deres chef tilranede sig? Hvor mange angiveligt nødvendige afskedigelser kunne have været undgået?
Det værste er, at alle de, der har været medskyldige i disse tilfælde af bedrageri - bankerne og administrationerne - vil fortsætte som før, mens selskabets 36.000 medarbejdere risikerer at miste deres levebrød, og tusindvis af små mælkeproducenter bliver berørt. Blandt de virksomheder, hvor De hævder, at flertallet opfører sig etisk og ærligt, hvor mange andre Parmalat'er er der mon, som endnu ikke har smidt masken? Hvordan skal man endvidere finde ud af det? Hvordan skal befolkningen kunne skelne tvivlsomme chefer fra dem, der hævder ikke at være det? I lighed med Parmalat-chefernes og mange andres åbenlyse gangsteragtige praksis er det så i virkeligheden ikke alle store virksomheder, der anvender den bølleagtige praksis, som i dette tilfælde er lovlig, med at lukke en fabrik ved at smide arbejderne på porten blot for at få yderligere kapitalgevinster på Børsen? Deres love giver chefer og bestyrelser diktatorisk magt over deres virksomheder.
Vi går ind for, at arbejdstagere, forbrugere og befolkningen skal kunne kontrollere virksomheder, deres regnskaber og den måde, som de realiserer og anvender deres fortjeneste på. Samfundet skal kunne kontrollere virksomheder løbende og forbyde beslutninger, som tydeligvis strider mod dets interesser. Skattely eksisterer ikke kun på Bahama. For at afskaffe dem her i Europa skal man afskaffe bank- og forretningshemmeligheden. 
Frassoni (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, der er nogle tilfælde, hvor Europa er særlig nødvendigt, og hvor det er af afgørende vigtighed med en hurtig indsats for at finde ud af, om EU-institutionerne virkelig er i stand til at opfylde borgernes behov. Dette skal gøres på en bestemt og synlig måde. Vi er selvfølgelig ikke USA, kommissær Bolkestein, og vores handleevne er meget mere begrænset, eftersom den er afhængig af nationale interesser og forskellige vetoretter, og det gælder ikke mindst på de områder, som vi beskæftiger os med nu.
Efter vores mening er der dog en handlingsmargen i Parmalat-sagen, som Kommissionen bør benytte sig af. Vi skal hovedsagelig bevæge os i tre retninger, som i øvrigt allerede er blevet nævnt. For det første er det nødvendigt, at Kommissionen stiller nogle forslag om virksomhedernes adfærd, når de opererer i de såkaldte skatteparadiser for at skjule deres sorte penge. Vi mener, at det er muligt at vedtage en EU-lovgivning, som forsøger at standse og forhindre dette, for det var en af hovedårsagerne til Parmalat-sagen. Og her er der tale om et forslag, hr. kommissær, som går meget længere end til hvidvaskning af penge. Hvis vi virkelig skal være på forbrugernes og sparernes side, er jeg bange for, at Kommissionen netop i denne politisk vanskelige periode er nødt til at stille et forslag, som synligt er på deres side, og som - hvilket jeg gerne vil gentage - går meget længere end de forslag, man gjorde rede for i dag.
For det andet vil jeg gerne høre kommissær Bolkesteins forslag til, hvordan vi kan få de EU-lande, som kontrollerer disse skatteparadiser, eller som har adgang til dem eller har en særligt slap lovgivning på dette område, til på en eller anden måde at ændre kurs.
For det tredje vil jeg gerne spørge om noget, som hr. Jonckheer allerede har været inde på, nemlig hvordan kommissær Bolkestein ser på forslaget om at fastlægge en EU-holdning til disse spørgsmål i Verdenshandelsorganisationen? 
Angelilli (UEN ).
   - Hr. formand, sådan som mine kolleger allerede har sagt, var finanskrakket i det multinationale selskab Parmalat en meget alvorlig hændelse for Italien. Det berørte tusindvis af italienske småsparere, og det risikerer at gå ud over den finansielle troværdighed og skabe en generel mistillid til Italien i fremtiden, også fra de udenlandske investorers side.
En af hovedårsagerne til dette finanskrak var et af de største revisionsselskabers godkendelse af Parmalat-koncernens falske regnskaber, som skjulte koncernens reelle økonomiske situation. Desuden er der ingen tvivl om, at heller ikke de andre nationale kontrolorganer - Banca d'Italia og Consob - foretog de nødvendige kontroller rettidigt og ordentligt. Også en lang række af de mest kendte italienske og europæiske kreditinstitutter på det internationale finansmarked er involveret i sagen, eftersom de har udstedt en ukontrollabel mængde obligationer, der ikke længere kan indløses.
Af alle disse grunde er Parmalat-sagen blevet kaldt for Europas Enron, selv om den i virkeligheden er alvorligere end den amerikanske skandale, eftersom USA's BNP er meget større end det italienske.
Som bekendt er Parmalat-krakket desværre blot den seneste af en lang række lignende sager, der har fundet sted i hele Europa. Så hvad forventer de italienske og europæiske borgere, som ofte bliver ofre for disse finansielle eventyr? Jeg tror, at de forventer nogle hurtige og konkrete foranstaltninger, både for at beskytte Parmalats arbejdstagere i det specifikke tilfælde og - mere generelt - for at beskytte og yde erstatning til de sparere, som dette krak har berørt. De forventer desuden nogle instrumenter, der forhindrer sådanne operationer i fremtiden, og som begrænser småsparernes risiko mest muligt.
Til sidst vil jeg gerne henlede kommissærens opmærksomhed på to punkter mere, nemlig at det efter min mening kunne være hensigtsmæssigt, at der under ECB's direkte kontrol oprettes et europæisk overvågnings- og kontrolinstitut - en slags europæisk pendant til SEC, det amerikanske finanstilsyn - som har beføjelse til at foretage kontroller og pålægge sanktioner, og som har til formål at undersøge aktiemarkedets effektivitet og gennemsigtighed for at beskytte investorerne bedst muligt. Endelig bør de såkaldte skatteparadiser forbydes ved hjælp af en sort liste. 
Della Vedova (NI ).
   - Hr. kommissær, jeg noterer mig med tilfredshed de initiativer, som De bebudede, og De initiativer, der er blevet taget for nylig. Da Enron-skandalen var på sit højeste, sagde De helt rigtigt, at den slags skandaler også kunne finde sted i Europa. Jeg vil gerne gøre det klart for alle, at Parmalat-skandalen ikke drejer sig om en sund virksomhed, der er blevet ødelagt af finansiel svindel, men at den - desværre for Italien - drejer som en ineffektiv svindelvirksomhed, som nogen har forsøgt at redde ved hjælp af finansielt bedrag.
I dag har vi med rette talt meget om kontroller. Efter min mening er et af de spørgsmål, der skal tages op, centralbankernes rolle i de enkelte lande. I Italien har centralbanken beføjelser på konkurrenceområdet og såeldes med hensyn til konkurrencelovgivningen, og den spiller derfor en vigtig rolle i administrationen af bankernes aktiviteter og - via bankernes aktiviteter - det industrielle system. Dette er efter min opfattelse en uregelmæssighed, som bør fjernes, og hvor EU, Den Europæiske Centralbank, Kommissionen og Rådet bør gribe ind.
Jeg mener også, at vi bør være meget forsigtige med at indføre kontroller og sanktioner som en reaktion på Parmalat-skandalen. Det er fint at gøre kontrollerne mere omfattende, men vi må ikke opstille umulige restriktioner for et finansmarked, der er afgørende for Europas økonomiske udvikling. Vi skal ligeledes sørge for sanktioner, der i lige så høj grad hindrer svindel som kontrollerne, og vi skal navnlig give forbrugerne et vigtigt instrument, nemlig kollektive søgsmål i henhold til traktatens artikel 153, hvilket ville være nyttigt til at hindre svindel fra enhver side. 
Lehne (PPE-DE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, efter Enron og Worldcom er Europa nu også blevet ramt af Parmalat-sagen. Kriminelle er der selvfølgelig overalt. Der findes ikke kun gode mennesker, men også onde mennesker, og vi har lavet love mod de onde mennesker. Det sker dog desværre, at de onde mennesker overtræder dem. Derfor tror jeg ikke, at det fører til noget nu at så at sige opfinde alting på ny og endnu en gang tænke over, om man måske skal forbyde det hele endnu en gang. Det er allerede forbudt.
Det, vi skal gøre, er at konstatere i en fornuftig analyse, hvor der eventuelt har været mangler i overvågningssystemerne, og hvad der stadig kan finslibes ved lovgivning. Jeg er meget taknemmelig - også efter kommissærens udtalelser og Kommissionens velkendte forslag - fordi man, i modsætning til USA, hos os i Europa ikke har til hensigt at overreagere, men helt målrettet har forsøgt med enkelte foranstaltninger at forbedre den eksisterende retssituation, ganske vist ikke for at udelukke sådanne hændelser i fremtiden - det kan man ikke - men for at gøre dem mere usandsynlige. Jeg mener, at de forslag, som er blevet udarbejdet i Winter-Kommissionen i den såkaldte Winter II-rapport, præcist sigter i samme retning. Forslagene fra Winter II-rapporten er hovedsagligt overtaget i Kommissionens handlingsplan vedrørende selskabsret. Jeg vil undlade at komme ind på det i detaljer, hvilket skyldes, at Kommissions handlingsplan vedrørende selskabsret stadig vil være genstand for en særlig drøftelse i forbindelse med en betænkning her i Parlamentet.
Jeg vil blot som eksempel henvise til to punkter. Jeg bifalder især, at Kommissionen vil præsentere det ottende direktiv i nær fremtid, men er af den opfattelse, at man uafhængig af mange gode idéer, som er indeholdt heri, måske skulle overveje, om man ikke bør gøre et og andet en smule mindre konsekvent. Jeg synes, at det er ærgerligt, at det ved store børsnoterede selskaber i det mindste i Europa fortsat er muligt, at revisonsfirmaerne rådgiver og reviderer samtidig. Jeg holder fast ved følgende standpunkt: Den, der reviderer, rådgiver ikke, og den, der rådgiver, reviderer ikke. I øvrigt ville det overhovedet ikke ændre noget på markedsforholdene, for kagen ville stadig være lige stor, den ville bare blive fordelt anderledes. Og i den forstand er det virkelig glædeligt, at de amerikanske beslutninger ved lov imidlertid også har fjernvirkninger for de internationale revisionsfirmaer, som er aktive i Europa.
På andre områder tvivler jeg af og til på meningen med Kommissionens forslag, når der f.eks. i gennemsigtighedsdirektivet forlanges, at der skal indføres kvartalsberetninger for virksomheder i hele Europa obligatorisk. Hertil vil jeg blot bemærke, at virksomheder som Enron, Worldcom eller andre alle har skrevet disse kvartalsberetninger. De var desværre alle sammen falske. Derfor mener jeg ikke, at dette instrument virkelig kan hjælpe. Det kommer ikke an på at producere informatorisk , men at få de fagligt nødvendige informationer, som man som investor har brug for til at træffe beslutninger på grundlag af.
Hermed vil jeg gerne slutte og takke for opmærksomheden. 
Goebbels (PSE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, i sin bog fordømte John Kenneth Galbraith troen på, at økonomisk succes og intelligens går hånd i hånd.
Parmalat-sagen er den perfekte illustration af dette, fordi grundlæggeren af Parmalat syntes at have økonomisk succes. Finansverdenen, medierne og de politiske kredse var tilfredse med den tilsyneladende succes, og hverken revisorerne, bankerne, kreditvurderingsinstitutterne eller de italienske lovgivere satte spørgsmålstegn ved de regnskaber, som Parmalat offentliggjorde. Listen over virksomheder, der først og fremmest har anvendt deres kriminelle intelligens til at bedrage de euforiske finansmarkeder, er blevet meget lang i de seneste år.
Fra Enron til Parmalat er der ingen ende på tilsyneladende respektable virksomheder, der til sidst har sminket deres regnskaber for ikke at få tilbagegang på børsen. Alle disse finansskandaler er et produkt af den tro, som er blevet udbredt via markederne, på, at det uden risiko er muligt at blive meget rig på meget kort tid. Store fortjenester er imidlertid generelt et resultat af at løbe store risici, og når risiciene ikke frembringer fortjeneste, men tab, er det fristende at skjule tabene midlertidigt for hurtigt at udligne dem med en fortjeneste, der er baseret på, at man løber stadig større risici.
Ved at mobilisere alle ressourcer i det finansielle ingeniørvæsen fordeles tabene på særlige instrumenter, omsætningen pustes op ved hjælp af fidusoperationer såsom Parmalats fantomsalg af mælkepulver til det cubanske regime og ikke-eksisterende fortjenester, der kunne vises takket være kreativ bogføring. Stillet over for disse skandaler er forretningsverdenen stadig berørt af den samme kortsynethed.
Jeg var Parlamentets ordfører for direktivet om markedsmisbrug og insiderhandel. I den rolle spurgte jeg mig omkring i finanskredse og modtog et imponerende antal lobbyister. Ofte, ja, faktisk for ofte, hørte jeg på det tidspunkt, at Enron kun var et enkeltstående tilfælde og et resultat af den irrationelle overflod på det amerikanske marked, men at det var helt anderledes i Europa. Vi ved nu, at den kriminelle energi er fordelt ligeligt mellem de to sider af Atlanterhavet.
Der er kun en måde at forhindre finansskandaler. Europa, USA, Japan og alle større finanscentre skal samarbejde. Der er behov for gennemsigtighed sammen med en stram lovgivningsmæssig ramme, der også skal gælde for skattely, offshorecentre og andre sorte huller i den internationale finans. Det er ikke et spørgsmål om at forbyde De Caribiske Øer eller Stillehavsøerne at lege med de store drenge og tilbyde forretningsverdenen faciliteter, men at forbyde de store amerikanske, europæiske og japanske banker at finansiere noget som helst gennem fidusselskaber, der ligger på ukontrollerede øer, hvor der ikke er indført lovgivning, hvis disse banker ikke kan garantere, at sådanne operationer er lovlige.
Midlet til at opnå dette bør være nye regler for krav til bankers kapitalgrundlag, som i vores jargon kaldes Basel II-aftalen. Interessekonflikter mellem de forskellige tilsyns- og revisionsfunktioner osv. bør også undgås, men det drejer sig ikke om at straffe bankerne og andre finansoperatører. Særlig hvis vi ønsker, at markedsøkonomien skal have en social dimension, er der brug for foretagsomme iværksættere og nyskabende finansielle kredsløb til at finansiere dem, men der skal gøres alt for at styre disse markeder, således at man kan sikre, at arbejdstagere, underleverandører, leverandører og aktionærer ikke bliver ofre for finansforbrydelser under respektabilitetens skalkeskjul. 
Andria (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, Parmalat-krakket og andre bekymrende finanskriser, der har fundet sted før og efter, har vist begrænsningerne ved de regler, der gælder for finansmarkederne.
Sådan som det var tilfældet i USA efter Enron-sagen og i Storbritannien med de 34 konkurssager, følte man også i Italien et umiddelbart behov for effektive lovindgreb, der giver sparerne en bedre beskyttelse, og som i bredere forstand tager sigte på at begrænse den miskredit, som det pågældende finansmarked uvægerligt kommer i.
I sådanne tilfælde er vi dog nødt til at se bort fra den følelsesmæssige faktor og til navnlig ikke at lade os påvirke af de utvivlsomt alvorlige hændelser og de eventuelle konsekvenser heraf. Jeg er heller ikke enig i, at der skal træffes særlige foranstaltninger såsom et overordnet kontrolorgan, da man risikerer at oprette et nyt organ, der næppe kan give et ekstra bidrag til et område, som det er nødvendigt at omstrukturere.
De gældende bestemmelser skal gennemføres ordentligt og bør uden tvivl revideres. Også konkursretten kan spille en nøglerolle, for der burde ligeledes tages hensyn til princippet om kreditorernes ligestilling og omstødelsesperioden i ekstraordinær forvaltning og kontrolleret forvaltning. På denne måde ville kreditorernes beskyttelse blive bedre, og kreditsystemet - som bestemt ikke er uden skyld i Parmalat-sagen - ville ikke skulle vurdere sine egne handlinger, som i stedet ville blive vurderet af en udpeget dommer.
For nu at blive ved de omfattende forslag er det nødvendigt at styrke informationen om alle de finansielle produkter, der tilbydes til offentligheden, både ved hjælp af forudgående informationsprospekter og efterfølgende meddelelser, og at fjerne skævhederne i informationen til offentligheden om de forskellige finansielle produkter. Gennemsigtighedskontrollen skal omfatte alle, også de administrerede bank- og forsikringsprodukter, som som tilbydes til sparerne. Det er uundgåeligt at indføre strengere uforenelighedsregler for at beskytte kontrolorganernes reelle uafhængighed. Det er dog nødvendigt med en større indsats, når det gælder de virksomheder, der udsteder obligationer. Det er nemlig nødvendigt med dokumenter, som er bindende for virksomheden, og hvor der står, hvad den skal gøre, hvornår den skal gøre det og med hvilke investeringer, men det er ikke mindst nødvendigt, at der foruden revisorerne tages højde for en person, som allerede blev indført i USA for 10 år siden, nemlig en . Denne person - som er en slags lyttende organ, der opfanger signalerne - skal være i stand til at opfange selv svage alarmsignaler, som undgår analytikernes opmærksomhed, fordi de fokuserer på de synlige forhold. Ved at analysere arbejde når man ikke blot frem til ledelsesresultaterne, men også - set udefra - til virksomhedens troværdighed. 
Ettl (PSE ).
   - Tak, hr. formand, den europæiske Parmalat-skandale er ikke mindre katastrofal end den hidtil største amerikanske finansskandale Worldcom. At Parmalat-skandalen også har trukket et østrigsk firma med sig, generer mig naturligvis i særdeleshed. Men siden begyndelsen af den store amerikanske skandale for ca. tre år siden har vi diskuteret europæiske revisionsmekanismer og finansielle love. Desværre er det stadig sådan, at den ene ønsker mere kontrol, den anden mindre kontrol. Der er i dette spørgsmål, i dette praktiske spørgsmål, næppe nogen tilnærmelse i forbindelse med denne efter min mening meningsløse politiske polarisering.
Først i går beskæftigede vi os med kreditvurderingsinstitutterne. Den konservative side har, som sædvanlig i sådanne situationer, stemt mod bedre, stærkere kontrolmekanismer og dermed accepteret revisons- og vurderingsoligopolet sådan, som det er, uden særlige kommentarer. Det er netop en smagssag, hvordan man ser det fra denne side.
Om kort tid har vi også lejlighed til at stemme om direktivet om fusion af kapitalselskaber fra forskellige medlemsstater. Allerede nu viser det sig, at dette direktiv skal dirigeres forbi arbejdstagerinteresserne og bedre kontrolmekanismer. De hidtidige retsforskrifter i EU letter dog en række uigennemskuelige finansieringssystemer for bedrageriske politikker. Skattely støttes stadig, selv om det for mange år siden blev søgt fremskyndet, at vi regulerer det. Men det kan da ikke være rigtigt, at Europa med dets reguleringsmekanismer og kontrolmekanismer ligner en hullet schweizer ost, og at der dermed åbnes for svig. Hvis vi ikke handler nu, vil vi hverken vinde tillid hos arbejdstagerne, som oven i købet mister deres arbejdspladser, eller tillid hos investorerne til kapitalmarkedet, hvilket vi ønsker. 
Inglewood (PPE-DE ).
   - Hr. formand, Parmalat-skandalen omfatter en række ret alvorlige kriser. For det første er der tale om en bedragerisag af enorme proportioner, for det andet er der en systemisk krise på markedet, og for det tredje er der en betragtelig social katastrofe i Italien, hvor de fleste involverede bor.
Jeg ønsker ikke at kommentere hverken de former for bedrageri eller problemer, der måtte herske i Italien. Jeg vil hellere tale om virkningen på markederne. Vi glemmer sommetider, at en af erfaringerne i det tyvende århundrede var de tydelige beviser til underbygning af synspunktet om, at markeder er den bedste drivkraft for fremgang og jobskabelse, som vi har oplevet i verden. Det er derfor klart, at den rette funktion af markederne er afgørende for vores fælles fremtidige velstand. Disse markeder skal være indrettet således, at det er vanskeligt at begå kriminalitet. Men ligesom det er umuligt at organisere, at der ikke forekommer overfald i byen Strasbourg, er det umuligt at organisere de finansielle markeder, så man sikrer, at der ikke er andre muligheder for kriminelt bedrageri. Det skal vi se i øjnene.
Endvidere er det vigtigt, at investorerne har tillid til markedet. De påstande og den dokumentation, som virksomhederne fremlægger om sig selv, skal være gennemsigtige, og reglerne for udformningen af de pågældende oplysninger, skal være uangribelige. Jeg bifalder kommissær Bolkesteins kommentarer om hans gennemgang af revision og revisionsstandarder.
Ledelsen i virksomheder på markedet skal ligeledes være uangribelig, hvad angår beslutningsprocesser. Igen bifalder jeg kommissærens kommentarer i redegørelsen. Derudover skal de påstande, der gøres gældende på markedet, og den rådgivning, der gives til eventuelle deltagere, være af en sådan karakter, at der ikke kan være tale om urigtigheder. Jeg vil gerne spørge om, hvorvidt - og måske spørger jeg, fordi jeg ikke stiller op til det kommende valg - det samme kan siges om de påstande, som de politiske partier kommer med i den kommende valgkamp?
Vi skal heller ikke glemme, at det, selv om bankerne lider store tab, i en verden, hvor private pensioner i stigende grad vil være normen, muligvis vil være småsparerne, der rammes af disse katastrofer. Det er småsparernes tillid - enten direkte eller gennem pensionsfonde - der er så vigtig for funktionen af det enogtyvende århundredes kapitalisme.
Mange talere har talt om regulering. Regulering er løsningen, men ikke overregulering. Det må være det, vi skal lære af denne krise. 
Bolkestein,
    Jeg vil starte med at takke medlemmerne af Parlamentet for deres kommentarer til min redegørelse i starten af forhandlingen samt de andre bemærkninger om dette vigtige spørgsmål. Jeg vil gerne tage et par forhold op i slutningen af forhandlingen i lyset af, hvor vigtigt spørgsmålet er.
For det første vil jeg gerne sige noget om et meget vigtigt aspekt af denne sag, offshorecentre og skattely og specialkøretøjer. Parmalat-sagens kompleksitet, hvad angår offshorefinanscentre og specialkøretøjer, skal stadig klarlægges. Det er helt klart på tide at få orden i sagerne. Alle disse særlige operationer bør være underlagt tre krav. For det første bør de være opført i virksomhedens regnskab, for det andet bør den pågældende virksomhed gøre rede for formålet med operationerne - hvorfor skal virksomheden have disse specialkøretøjer? - og for det tredje skal grupperevisoren være ansvarlig for undersøgelsen af, at det, der skal være der, rent faktisk er der. Der skal være større kontrol med disse meget komplicerede virksomhedsstrukturer.
I tråd hermed vil Kommissionen overveje at øge oplysningskravene inden for rammerne af ændringerne til det fjerde og syvende direktiv om selskabsret. Disse ændringer vil blive vedtaget i september 2004. Spørgsmålet om gennemsigtighed i forbindelse med firmabiler og andre juridiske ordninger overvejes af Kommissionen, både internt og inden for EU, samt i bredere international sammenhæng.
For det andet vil jeg gerne tale om revision. Det er oplagt at stille spørgsmål om, hvorvidt der er en systemisk fejl i revisionsfunktionen. Selv om jeg mener, at revisoren har en vigtig rolle i sikringen af fornuftig økonomistyring, er det ikke den eneste faktor, der skal undersøges. Det er vigtigt at se ansvarsområderne for økonomistyring og funktionen af kapitalmarkeder i et bredere perspektiv. Ud over revisorer skal vi også granske rollerne for ledelsen, de ikke-administrerende direktører, virksomhedsledelsesordningerne og kreditselskaberne - som nævnt i eftermiddag - samt investeringsbankerne.
Med hensyn til revisorer mener jeg, at der er behov for stærkere rygrad for at modstå uretmæssig regnskabsføring og urimeligt pres fra de reviderede enheder. Kommissionen vil i det kommende direktiv træffe adskillige foranstaltninger for at hjælpe revisorerne med at holde stand, f.eks. krav om uafhængighed, offentligt tilsyn, kommunikation med revisionsudvalg og seriøs ekstern kvalitetskontrol.
Det er også oplagt at stille spørgsmål om, hvorvidt der er et regnskabsproblem. Den eksisterende lovgivning i Italien om årsregnskaber kræver tilsyneladende hverken en likviditetserklæring eller særlige oplysninger om finansielle derivater og deres virkning på den økonomiske stilling. Direktivet om dagsværdi, som blev vedtaget i 2001, har været gældende siden 1. januar 2004. I henhold til direktivet kræves detaljerede oplysninger om de finansielle instrumenter som f.eks. finansielle instrumenters dagsværdi, oplysninger om deres omfang og karakter og en tabel over bevægelser i dagsværdi. Årsregnskaber udarbejdet på grundlag af internationale regnskabsstandarder, som kræver likviditetserklæring og oplysninger om dagsværdi, ville bedre have kunnet afspejle Parmalats sande økonomiske stilling og forhindret bedrageri, i det mindste i det omfang, som har fundet sted.
Så er der spørgsmålet om virksomhedsledelse. I henhold til punkt 7 i beslutningsforslaget er de politiske retningslinjer for handlingsplanen om virksomhedsledelse hovedsagelig baseret på gennemsigtighed og oplysninger. Det er helt korrekt. Der er vigtige initiativer om gennemsigtighed og oplysninger, men handlingsplanen indeholder også vigtige initiativer, der er indført via direktiver. I handlingsplanen foreslås relevante og forholdsmæssigt rimelige bindende regler, f.eks. om aktionærers rettigheder og direktørers ansvar.
Hvad angår uafhængige direktører indeholder handlingsplanen en henstilling, der har til formål at udvikle deres rolle, i det mindste på det grundlag, at reglerne skal overholdes og i tilfælde af manglende overholdelse afgivelse af forklaring. Det er derfor korrekt, at oplysninger er af afgørende betydning. Men høringer om handlingsplanen har vist, at det er tvivlsomt, om en fremgangsmåde med bindende regler om sammensætning og roller for bestyrelser vil være hensigtsmæssig.
Som afrunding af denne vigtige forhandling vil jeg gerne henvise til hr. Fava, der sagde at vi har brug for "globale regler". Jeg er enig. Det er ikke let at opnå globale regler. WTO blev nævnt, og det er en mulighed. OECD gør et stort stykke arbejde på dette område, og vi skal passe på, at vi ikke går for hurtigt frem. Jeg vil derfor gerne støtte OECD så meget som muligt i arbejdet.
Hr. Jonckheer sagde, at det er en glimrende mulighed for at vise borgerne grunden til vores eksistens. Han har ret, for det er småsparerne, der bliver ramt først, og som mister deres pensioner og arbejdspladser, som mange talere har sagt under denne forhandling. Vi skal gøre klart, at EU vil tage de nødvendige skridt for at sætte en stopper for disse former for praksis, og det kommende valg til Parlamentet vil måske være en god lejlighed.
Hr. Jonckheer spurgte også om, hvorvidt direktørerne vil være indstillet på at løse opgaven. Det er et meget relevant spørgsmål. Er de foranstaltninger, som Kommissionen, Ministerrådet og Parlamentet har truffet, tilstrækkelige? Som hr. Lehne og lord Inglewood har sagt, er det umuligt at give garantier. Det er umuligt at give garantier for, at noget som dette ikke vil kunne ske igen - der findes kun garantier for støvsugere! Vi kan ikke give garantier, men vi kan gøre det meget vanskeligt for personer med suspekte motiver at gennemføre dem. Vi er lidt klemt, fordi vi på den ene side, som hr. Jonckheer siger, ønsker at sikre, at den slags ikke sker igen, og på den anden side, som hr. Della Vedova, hr. Lehne og lord Inglewood siger, kan se, at det er umuligt totalt at undgå bedrageri. Vi kan dog gøre det vanskeligere at slippe af sted med det.
De foranstaltninger, som Kommissionen og EU har truffet, vil helt klart gøre det vanskeligere at slippe af sted med denne form for bedrageri. Jeg håber, at alle medlemmer af Parlamentet vil støtte Kommissionen i at understrege over for vælgerne, at Kommissionen og medlemmerne af Parlamentet gør deres bedste for at undgå, at en sådan sag opstår igen. 
Frassoni (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, det er blot et spørgsmål om klarlæggelse. Hr. kommissær, i begyndelsen af Deres redegørelse talte De om bankforbindelser i udlandet, og De opstillede nogle kriterier. Betyder det, at der vil blive udarbejdet en ny lovgivning om dette spørgsmål? 
Bolkestein,
    Hr. formand, det centrale er, som jeg sagde, at det helt klart er på tide at få orden i sagerne. Jeg nævnte, at der var tre krav, som skulle formuleres: De særlige operationer skal være opført i virksomhedens regnskab, virksomheden skal gøre rede for formålet med operationerne - hvorfor skal virksomheden have disse specialkøretøjer? - og grupperevisoren skal være ansvarlig for undersøgelsen heraf. Vi overvejer at indføre større oplysningskrav gennem ændringer til det fjerde og syvende direktiv om selskabsret, der skal vedtages i september, men jeg ved ikke, om disse ændringer er tilstrækkelige til at kontrollere alle spørgsmål om offshorecentre, skattely og specialkøretøjer. De tre krav, som jeg har formuleret, skal dog helt klart opfyldes, og vi må finde en måde at gøre det på. 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Som afslutning på forhandlingen har jeg modtaget seks beslutningsforslag fra seks politiske grupper.(1)
Afstemningen finder sted torsdag. 


Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er spørgetiden (B5-0007/2004).
Vi behandler en række spørgsmål til Rådet. 
Formanden.
De forslag, som Kommissionen har stillet om middelhavsafgrøderne oliven, bomuld og tobak, ville i deres nuværende udformning indebære en alvorlig trussel mod kulturer og mod samfundsmønsteret og økonomien i de mest udsatte områder under mål 1 i regionalpolitikken. Problemet vil blive endnu værre i betragtning af, at der ikke til disse kulturer findes alternativer, som i samme omfang vil kunne skabe arbejde og velstand i de pågældende områder. Desuden har Kommissionen ikke præsenteret seriøse forslag til erstatning for de arbejdspladser, som vil gå tabt i landbruget, ligesom den har til hensigt at ændre velfungerende markedsordninger.
På den anden side er der i tidens løb med EU's strukturpolitik blevet investeret store beløb i opbygning af dette socioøkonomiske landbrugsmønster, og nu tilintetgøres en betydelig del af disse investeringer, som har krævet så stor en indsats.
Vil det irske formandskab gøre det til en betingelse for vedtagelsen af sådanne forslag, at der forelægges gennemførlige alternative programmer og projekter, som kan sikre beskæftigelsen og det eksisterende samfundsmønster?
Roche,
    I november 2003 indledte Rådet sin undersøgelse af de lovforslag, som Kommissionen havde sendt den 18. november 2003, og som bl.a. havde til formål at integrere markedsordningerne for bomuld, olivenolie og oliven, tobak og humle i forslaget til den generelle reform af den fælles landbrugspolitik, som Rådet vedtog i september 2003. Der var en indledende generel forhandling om disse to forslag på mødet i Rådet (landbrug og fiskeri) den 17. december 2003. De producerende medlemsstaters delegationer gav udtryk for deres bekymring om virkningen af de foreslåede foranstaltninger på de pågældende sektorer i lyset af, at det hovedsageligt involverede afgrøder i mål 1-områder med omstillingsproblemer.
Drøftelserne fortsætter, og det er for tidligt at spå om resultatet af Rådets møder og forhandlinger. Rådet vil dog tage særligt hensyn til virkningen af reformen på regioner, hvis landbrugsøkonomi i høj grad afhænger af de afgrøder, der dækkes af reformen. Rådet og Kommissionen har taget det fornødne hensyn til Parlamentets synspunkt inden for rammerne af forligsproceduren og vil forsøge at finde en afbalanceret løsning under hensyntagen til de forskellige berørte interesser. 
Izquierdo Rojo (PSE ).
   - Jeg takker Rådet for dette svar, selv om jeg synes, at det er lidt tamt.
Jeg vil gerne spørge Rådet, om det er parat til at betragte disse foranstaltninger - som efter planen skal vedtages i forbindelse med markedsordningerne - som midlertidige, indtil vi får oplysninger om, hvordan de påvirker beskæftigelsen i landbruget.
Jeg udleder af Deres svar, at der faktisk er risiko for, at det vil påvirke beskæftigelsen i landbruget i negativ retning, hvilket Rådet ikke ønsker, og mit spørgsmål er, om det ikke ville være hensigtsmæssigt, hvis Rådet, indtil man kender effekten, betegner nævnte foranstaltninger som "midlertidige". 
Roche,
    Jeg kan godt se, hvad det ærede medlem mener. Jeg er dog ikke sikker på, at man kan bruge termen "foreløbige". Formandskabet er klar over, at disse forslag kan have en indflydelse på den sociale struktur, især i regioner som Andalusien, og det er vi meget opmærksomme på. Formandskabet er klar over de producerende medlemsstaters bekymring om, at de kan miste muligheden for overhovedet at producere, hvis der ikke er alternative muligheder for landmænd, der er modtagere af afkoblet eller delvist afkoblet støtte, og det vil resultere i et område med deraf følgende negative konsekvenser for områdets landlige struktur. Jeg tror, at det er det, som det ærede medlem mener.
Kommissionen har taget dette i betragtning i formuleringen af forslagene. Det foreslås, at man tilbageholder en procentdel af producenternes støtte i det nationale budget til løsning af disse problemer. Der er således en form for nødplan indbygget i forslaget. Rådet vil undersøge disse forhold nøje i Kommissionens forslag og forsøge at nå frem til en kompromisløsning, som de producerende medlemsstater kan acceptere. Som jeg har sagt, er det irske formandskab meget opmærksom på denne eventuelle negative regionale virkning. Vi gør alt, hvad vi kan, for at minimere problemet. 
Formanden.
EU stod for en stor del af finansieringen af udvikling i den tredje sektor og forbedring af social integration i Irland og andre medlemsstater. Hvor højt prioriterer det irske formandskab i betragtning heraf håndtering af social udstødelse og fattigdom, og hvordan vil Rådet fremme social integration i EU's belastede områder?
Roche,
    Det er faktisk et meget interessant og vidtrækkende spørgsmål, som jeg også havde forventet det af Mary Banotti. Som fru Banotti utvivlsomt er klar over, blev medlemsstaterne og Kommissionen på Det Europæiske Råds møde i marts 2000 anmodet om at træffe foranstaltninger til bekæmpelse af fattigdom. Hele Lissabon-dagsordenen handlede ikke blot om initiativer, men også om at medlemsstaterne skal koordinere deres politikker for at bekæmpe fattigdom og social udstødelse på grundlag af den åbne koordinationsmetode, hvor fælles målsætninger, nationale handlingsplaner og vedtagne indikatorer, der har til formål at fremme mere ambitiøse og effektive politiske strategier om social integration, kombineres sammen med et EU-handlingsprogram fra 2002-2006 til fremme af samarbejde og udveksling af erfaringer og bedste praksis mellem medlemsstaterne. Det var en ret lang sætning, men forslaget var fokuseret på en måde, der gav mening.
Efter fremlæggelse af den anden runde af nationale handlingsprogrammer om social integration for perioden 2003-2005 vedtog Kommissionen sin anden rapport om social integration i december 2003. I rapporten identificeres de vigtigste tendenser og udfordringer i EU. Den er endvidere interessant, idet gruppepraksis og innovative fremgangsmåder af fælles interesse identificeres, og det vil udgøre grundlaget for den fælles rapport fra Rådet og Kommissionen om social integration, der vil blive præsenteret i marts på Det Europæiske Råds forårsmøde.
Et vigtigt aspekt af rapporten er det store fokus på regionale og lokale forskelle i omfanget af fattigdom og social udstødelse, og hvordan de tilgrundliggende årsager til fattigdom og social udstødelse kan variere fra region til region. Jeg formoder, at det var et spørgsmål, som fru Banotti havde meget på sinde, da hun formulerede sit spørgsmål.
Hvad angår de regionale forskelle i særdeleshed kontrasterer problemer med udtynding i regionerne, høj arbejdsløshed og stigende afhængighed med problemer med overfyldte og voksende regioner, hvor spørgsmål om boliger er et større problem. Der er forskelle og regionale uligheder, som indgår i det samlede billede.
Spørgsmålet om marginale landdistrikter med aldrende befolkning, mangelfulde tjenesteydelser og højere afhængighedsniveauer fremhæves også i undersøgelsen. Endvidere lægges der særlig vægt på koncentrationerne af fattigdom og omfattende afsavn i samfund, især bysamfund, f.eks. blandt indvandrere.
Hvad angår fattigdom vil jeg gerne understrege, at der er regionale forskelle og uligheder, som vi alle er klar over. Det er grundlaget, og rapporten fremhæver på dette grundlag vigtigheden af, at medlemsstaterne udvikler integrerede og koordinerede strategier på lokalt og regionalt plan. Det er særlig vigtigt i ugunstigt stillede samfund. Sådanne strategier bør omfatte politikker, der er tilpasset de lokale forhold, afhjælpe mobilisering og deltagelse af alle aktører - herunder den tredje sektor - og sikre mere tilgængelige tjenesteydelser af høj kvalitet for de fattige og socialt udstødte borgere.
Det irske formandskab vil træffe alle nødvendige foranstaltninger for at sikre, at EU's målsætning vedrørende social integration afspejles fuldt ud under forberedelserne og opfølgningen på Det Europæiske Råds forårsmøde. F.eks. vil der for første gang i marts 2004 på mødet i Rådet (beskæftigelse, socialpolitik, sundhed og forbrugeranliggender) blive udarbejdet et dokument til Det Europæiske Råds forårsmøde med vigtige budskaber, der omfatter Rådets synspunkter om spørgsmålet, og som også vil omhandle Lissabon-målsætningerne vedrørende social beskyttelse og beskæftigelsespolitik, herunder målsætningerne vedrørende bekæmpelse af fattigdom og fremme af social integration i medlemsstaterne.
Endelig vil det irske formandskab tage en række initiativer for at støtte medlemsstaterne i udviklingen af yderligere politikker og programmer til bekæmpelse af fattigdom og fremme af social integration. Der vil blive arrangeret tre specifikke konferencer under det irske formandskab. Den første konference vil finde sted den 1. og 2. april i Bundoran i County Donegal, en særligt velegnet beliggenhed på grund af den regionale position. Konferencen vil behandle emner som forening af mobilitet, social integration og socialpolitikkens og den økonomiske politiks rolle.
Den anden konference vil finde sted den 13. og 14. maj i Dublin og har titlen: Familie, forandring og socialpolitik i Europa. Konferencen vil omfatte en diskussion om familien i forhold til social integration og social samhørighed.
Den tredje konference vil finde sted den 28. og 29. maj i Bruxelles. Konferencen vil følge op på en tidligere konference. Der vil være et særligt møde med personer, der er ramt af fattigdom i EU-landene. Målet er at udvikle yderligere metoder til at fremme deltagelse på alle niveauer af personer, som oplever fattigdom, og at fremme de strukturelle netværk, som kan afhjælpe dette.
Jeg er sikker på, at det ærede medlem vil give mig ret i, at man, uanset hvor god en politiker, man er, kun kan udarbejde politikker, der fokuserer effektivt på fattige familiers og samfunds behov, ved at lytte til de personer, der har erfaring på området. 
Banotti (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg havde næsten ikke turdet håbe på, at jeg ville få sådan et langt og omfattende svar på et spørgsmål på tre linjer. Det var i virkeligheden en fælde for ministeren, for jeg er naturligvis interesseret i alt, hvad der foregår i Europa, men jeg er især interesseret i det, der foregår i min egen valgkreds, hvor der er stor bekymring om, at den irske regering rent faktisk ikke opfylder tidligere løfter til de forskellige grupper, der har gjort et stort arbejde for at udvikle programmer og projekter under dette emne.
Jeg henviser i særdeleshed til Dun Laoghaire, Rathdown, som i mange forbindelser anerkendes som et velstillet område, men som naturligvis har alvorlige problemer, som lokale organisationer har gjort en stor indsats for at komme til livs. Jeg er meget glad for at høre, at den irske regering og det irske formandskab er lige så engageret, som ministeren har sagt. Hr. minister, hvad vil De gøre for områder i Irland for at sikre, at mange af disse projekter, som er meget gennemtænkte, også kan overleve? 
Roche,
    Jeg er sikker på, at det ærede medlem ikke ønsker, at jeg skal dvæle ved de fremragende politikker - især politikkerne om social integration - som den irske regering for nyligt har indført, men foretrækker, at jeg behandler emnet i Rådets regi.
I mit svar understregede jeg, at der selv i velstillede områder - det ærede medlem nævnte selv et område, der generelt og helt korrekt opfattes som meget velstillet - er fattigdom og afsavn.
Et af de aspekter, som vi i Irland skal forholde os til, er, at vi på mange måder - især når man udarbejder statistikker til at underbygge den form for påstand, som vi netop har hørt - er ofre for vores egen succes. Det er en af de anklager, som er fremkommet. Jeg er klar over, at nogle af de undersøgelser, som det ærede medlems spørgsmål omhandler, kan give det indtryk, at der f.eks. i Irland tildeles en mindre del af bruttonationalproduktet til social beskyttelse end i resten af EU. De tal, der ofte henvises til, er 14 % eller 14,7 % sammenlignet med et EU-gennemsnit på 27,5 %. Det er på grundlag heraf, at nogle af disse sammenligninger foretages. Det er imidlertid en statistisk fejl, hvis man ser på detaljerne i det statistiske grundlag, hvorpå sammenligningerne er foretaget. Irlands bruttonationalprodukt ligger f.eks. op imod 15 % over bruttonationalindkomsten. Det er meget usædvanligt i en medlemsstat. Det er hovedsagelig som følge af vores økonomiske udvikling, som det ærede medlem vil være klar over, og hovedsagelig på grund af hjemtagelse af kapital. Social beskyttelse som en procentdel af bruttonationalproduktet vil ligge på over 70 %, som er en meget mere realistisk indikator.
Frem for at gå ind i en større statistisk diskussion skal det understreges, at der er fattigdom og fattigdomslommer i ethvert samfund, uanset hvor velstillet det er. Derfor skal anti-fattigdomsprogrammer være mere strategisk fokuseret og baseret på erfaringer, og det forsøger det irske formandskab at opnå.
Fattigdom er et relativt spørgsmål. En objektiv observatør vil sige, at de fleste medlemsstater - herunder Irland - har klaret sig rigtigt godt på det sidste. Man skal dog altid fokusere på de specifikke former for fattigdom som nævnt i det supplerende spørgsmål, og som jeg forsøgte at behandle i mit oprindelige svar. Det er uundgåeligt, at der opstår enkelte lommer. Men for at vende tilbage til realiteternes verden er situationen i Irland, som vi begge kommer fra, langt bedre, end prognosen viser. 
Formanden.
I september 2001 forbød Eritreas regering uafhængige aviser. 10 journalister, deriblandt Dawit Isaac, blev fængslet. Dawit Isaac er både svensk og eritreisk statsborger og var med til at stifte Setit, Eritreas første private avis.
Regeringen i Eritrea nægter at udtale sig om, hvor Dawit og de andre befinder sig. Ifølge Eritreas regering tilbageholdes han af hensyn til rigets sikkerhed. Dawit Isaac har endnu ikke fået lov at møde repræsentanter fra de svenske myndigheder, og der er en voksende uro for, at han ikke er i live.
På hvilken måde har Rådet til hensigt at lægge pres på Eritreas regering, så EU-borgeren Dawit Isaacs skæbne bliver belyst, og hans familie og de svenske myndigheder får mulighed for at træffe ham?
Roche,
   . - Jeg er bekendt med sagen. Rådet er fortsat meget bekymret over den generelle menneskerettighedssituation i Eritrea, ikke blot i relation til den specifikke sag. EU's forbindelser med regeringen i Eritrea har udviklet sig i løbet af de sidste to år efter den vanskelige situation i slutningen af 2001, og der er genoptaget en dialog vedrørende den interne situation og fredsprocessen, som vi hilser meget velkommen.
Under møder på lokalt plan har missionsledere ved flere lejligheder givet udtryk for EU's bekymring over fængslingen af en række personer - heriblandt mange journalister - og undertrykkelsen af den uafhængige presse. Der har været gentagne anmodninger om at rejse tiltale eller løslade de fængslede. I oktober 2003 bifaldt Rådet de skridt, som regeringen i Eritrea havde taget for at genskabe et klima med kommunikation og en meningsfuld dialog med EU. EU har også opfordret regeringen til at operationalisere dialogen, der er baseret på demokrati, retsstatsprincippet og andre vigtige elementer af Cotonou-aftalen. I denne sammenhæng vil Rådet fortsat rejse spørgsmål om individuelle sager som den nævnte sag over for Eritreas regering.
Jeg vil gerne gentage, at spørgsmålet om fængslede personer har været rejst formelt inden for rammerne af en politisk dialog. Det italienske formandskab rejste helt specifikt sagen om Dawit Isaac - der har dobbelt statsborgerskab - direkte med Eritreas myndigheder. Det irske formandskab vil gøre alt, hvad der er muligt, for at støtte de svenske myndigheders store arbejde i forsøget på at få oplysninger om - og mere vigtigt adgang til - hr. Isaac. 
Sacrédeus (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil også takke det irske formandskab for svaret og byde Irland hjertelig velkommen som nyt formandsland i EU.
EU kan netop på menneskerettighedsområdet gøre betydeligt mere, end de enkelte medlemsstater, f.eks. Irlands eller Sveriges regeringer, kan gøre. Derfor er jeg glad for Deres engagement i menneskerettighederne i Eritrea.
På det irske formandskabs svar kan jeg forstå, at der er nogle nye oplysninger, som ikke er kommet frem. Jeg vil appellere til Dem om, at De, før formandskabet slutter i begyndelsen af sommeren, ikke skyr nogen som helst midler, når det handler om at få mere viden om den svensk-eritreiske journalist Dawit Isaacs. Vi har en berettiget og tiltagende dyb bekymring for hans skæbne og for, at han måske ikke længere er i live. Jeg appellerer til Dem om at gøre alt, hvad De kan, for at Dawit Isaacs kommer levende tilbage til Sverige. 
Roche,
    Jeg kan sagtens forstå bekymringerne. Det er et stykke tid siden, at vi har fået nyheder om hr. Isaac. Men jeg kan blot gentage, at Rådet endnu en gang vil bekræfte EU's forpligtelse over for og respekt for menneskerettigheder. Som det ærede medlem nævnte, er menneskerettigheder faktisk ikke geografisk bestemt, det er en universel livsbetingelse, og enhver stat, som EU har kontakt med, skal være bevidst om vores bekymringer i den retning, især når en person har dobbelt statsborgerskab og dermed er borger i en EU-medlemsstat.
Jeg forstår og støtter det ærede medlems kommentarer. 
Formanden.
Kan Rådets formand give en redegørelse for, hvorledes Rådet vurderer udviklingen i EU's forbindelser med Sydafrika i løbet af 2004? Mener Rådet, at EU og Sydafrika kan samarbejde konstruktivt med hensyn til at mobilisere og koordinere EU's og det internationale samfunds støtte til Great Lakes Conference on Peace, Security, Democracy and Development, som FN's Sikkerhedsråd først gav sin støtte så langt tilbage som i oktober 1994?
Roche,
    Jeg vil gerne takke hr. Collins, der har en vedvarende og aktiv interesse i alle forhold i relation til Afrika, og som har opnået store resultater i denne forbindelse.
EU ser Sydafrika som en betydningsfuld partner i sine forbindelser med Afrika, ikke blot bilateralt, men også på grund af Sydafrikas rolle i SADC, i Den Afrikanske Union og generelt i relation til konfliktløsningen i Afrika. Sydafrika har med succes organiseret og ledet konferencer til løsning af konflikterne i Den Demokratiske Republik Congo og Burundi, og i denne måned hyldede EU Sydafrikas determinerede bidrag til den politiske aftale medDen Islamiske Forbundsrepublik Comorerne
Sydafrika har også bidraget med fredsbevarende styrker inden for missioner med UNAC-mandat i et sådant omfang, at landet er blevet den største bidragyder til fredsbevarende operationer i Afrika, og det er i enhver målestok en særdeles ærefuld rekord. EU har anerkendt disse aktiviteter gennem offentlige erklæringer og hjulpet Sydafrika med at finansiere deployering med den afrikanske mission i Burundi, da det er en betydelig økonomisk belastning for et land som Sydafrika, der stadig står over for mange interne udfordringer - fattigdom, arbejdsløshed og naturligvis de store hiv/aids-epidemier.
Sydafrika har spillet en meget hjælpsom og positiv rolle i at få dialogen mellem EU og Afrika i gang igen efter udsættelsen af det planlagte topmøde i Lissabon. Sydafrika er også en af de største støtter af NEPAD-initiativet.
I de kommende måneder vil vi under det irske formandskab skabe en række muligheder for at styrke dialogen med Sydafrika. Efter det politiske dialogmøde i forbindelse med det fjerde møde i samarbejdsrådet for EU og Sydafrika i Pretoria i december 2003 organiserer formandskabet i starten af embedsperioden et møde i Sydafrika med højtstående embedsmænd samt en ministertrojka i Dublin.
Møderne vil give mulighed for at uddybe vores dialog og drøfte spørgsmål af fælles interesse. 2004 er et særligt vigtigt år for Sydafrika, idet landet fejrer 10 års demokrati den 27. april. Det forventes, at EU-medlemsstaterne vil være repræsenteret ved denne vigtige lejlighed. En sådan lejlighed er meget betydningsfuld i Sydafrika, og vi bør alle dele Sydafrikas stolthed og glæde over disse resultater.
En planlagt konference ved De Store Søer er et UNAU-initiativ, der i høj grad bygger på afrikansk ejerskab. Ibrahima Fall, den særlige repræsentant for FN's Generalsekretariat, er ansvarlig for afholdelsen og forberedelserne af konferencen sammen med nationale forberedelsesudvalg i de syv kernelande. EU's særlige repræsentant for De Store Søer har tilbudt sin assistance og deltaget i nogle af forberedelsesmøderne. Vi vil fokusere på denne vigtige konference, der har til formål at skabe fred overalt i denne problemfyldte region.
Jeg kan endnu en gang forsikre det ærede medlem og Dem, hr. formand, om, at det irske formandskab vil arbejde tæt sammen med Sydafrika og andre vigtige afrikanske partnere om dette meget betydningsfulde og væsentlige spørgsmål. 
Collins (UEN ).
   -Jeg vil gerne udtrykke min påskønnelse over for hr. Roche for hans dybdegående svar, som jeg hilser velkommen. Det er noget, som vi vil kunne henvise til igen og igen i fremtiden.
Jeg vil gerne sige til hr. Roche, at vi i i forbindelse med Sydafrika skal tage højde for, at Zimbabwe er et naboland til Sydafrika, og at den politiske situation i Zimbabwe helt klart giver anledning til alvorlig international bekymring og er et spørgsmål, der har været rejst ved mange lejligheder.
Kan formandskabet gøre rede for, hvordan det ser på det fremtidige forhold mellem Sydafrika og Zimbabwe og forholdet mellem EU og Zimbabwe, og kan formandskabet oplyse, hvilken indsats EU kan gøre for at opnå en holdningsændring hos myndighederne, så de - helt pragmatisk - vil anerkende den frygtelige situation i Zimbabwe, som de endnu ikke har taget ansvar for? 
Roche,
    Hr. formand, det er et meget interessant spørgsmål. Det er, som det ærede medlem udtalte, af afgørende betydning, at EU indleder en dialog med Sydafrika om den følsomme situation i Zimbabwe. Problemerne i Afrika kan ikke løses ved andre landes løftede pegefingre. EU anerkender Sydafrikas førende rolle, ikke blot vedrørende spørgsmålet om Zimbabwe, men vedrørende kontinentet generelt. Sydafrika har især en betydningsfuld rolle i sin egen sydafrikanske region. Vi vil derfor behandle spørgsmålet om Zimbabwe sammen med Sydafrika, som vi gør det i forbindelse med Det Sydafrikanske Udviklingssamfund, hvor Sydafrika er et ledende medlem.
Der er indgået aftale med både SADC og Den Afrikanske Union om, at Zimbabwe skal drøftes som et spørgsmål, der vedrører alle. Som svar på hr. Collins' kommentar påvirker krisen i Zimbabwe nabolandene direkte og ligeledes Sydafrika. De problemer, som Zimbabwe har, smitter også af på de omgivende lande og har været emnet for en diskussion i ministertrojkaen mellem EU og Afrika så sent som i november 2003. Spørgsmålet blev også drøftet på det nyligt afholdte møde mellem højtstående embedsmænd fra EU og SADC. I vores politiske dialog med Sydafrika i december var der en konstruktiv udveksling af synspunkter om Zimbabwe, og Sydafrika anerkendte EU's humanitære støtte til den problemfyldte stat.
For at vende tilbage til hr. Collins' kommentarer er jeg fuldstændig enig med ham. En delvis løsning på problemerne i Zimbabwe skal findes i Sydafrika. Sydafrika er hovedaktør, og det er vigtigt, at EU samarbejder med Sydafrika i denne sammenhæng. 
Rübig (PPE-DE ).
   - Vi ved, at forretningsforbindelser også kan være grundlag for en forbedring af de politiske forbindelser, og derfor er mit spørgsmål følgende: Har man egentlig også planer om at forbedre rammebetingelserne for forretningsforbindelser mellem små og store virksomheder eller familievirksomheder mellem Europa og Sydafrika, fordi det eventuelt kan være et grundlag, som der kan skabes velstand i de fattigere regioner på, som i sidste ende også er et grundlag for at skabe fred? 
Roche,
    "Ja" er det oplagte svar. Der opstår ofte bedre forretningsforbindelser efter - frem for før - men det er klart, at alt, hvad der kan bidrage til en tilfredsstillende økonomisk situation for et bestemt område, vil være betydningsfuldt og vigtigt. Der er ikke noget initiativ i tankerne i øjeblikket med hensyn til involvering af små og mellemstore virksomheder i den pågældende del af kontinentet.
Der er en række områder, som vil være af betydning i løbet af det irske formandskab. Vi har ikke nogen formel dagsorden, men vi har f.eks. planer om en gennemgang af udviklingen i Sydafrika i forbindelse med tiåret for frihed og en gennemgang af EU's udvikling, især med hensyn til udvidelsen. Vi vil også se på udviklingen i Den Afrikanske Union og det nye partnerskab for udviklingen i Afrika. Oprettelsen af Den Afrikanske Union og NEPAD er et andet vigtigt initiativ. Der er ikke noget substitut for afrikanske staters ejerskab. Afrika skal have ejerskabet, men Europa skal støtte Afrika i dette ejerskab. Der er ikke noget substitut for afrikanske staters ejerskab af det pågældende kontinent på grundlag af en forenet indsats.
Initiativer som f.eks. Den Afrikanske Union og NEPAD er af stor betydning. En af det irske formandskabs ambitioner er at prioritere spørgsmål om Afrika på EU's dagsorden. Det vil ikke blot være positivt for Europa at spille en større og mere aktiv rolle i Afrika, men Europa har også nogle moralske forpligtelser i denne henseende. 
Formanden.
   - Spørgsmål nr. 5 er trukket tilbage.
Som det vil være Rådet bekendt, sørger EU's ungdomsprogram for bevægelighed og ikke-formel uddannelse af tusinder af unge i alderen 15-25 år, og programmet er åbent for unge i 30 europæiske lande. Det giver unge mennesker muligheder i form af gruppeudvekslinger og individuelt frivilligt arbejde såvel som støtteaktiviteter.
Vil Rådet - for at sikre, at EU er førende inden for beskyttelse af unge, som deltager i sådanne programmer, mod børnemisbrug, og da det har kendskab til det irske "kodeks for god praksis: beskyttelse af børn inden for sektoren for ungdomsarbejde" (september 2002) - handle omgående for at sikre, at en børnebeskyttelsespolitik eller -strategi indarbejdes i ungdomsprogrammet, og vil det foreslå, at der vedtages en afgørelse på området ved næste samling i Rådet (ungdom)? Vil Rådet ligeledes gøre det nødvendige for at sikre, at der oprettes en taskforce på højt niveau for børnebeskyttelse i forbindelse med evalueringen af EU's ungdomsprogram?
Roche,
    Det er et meget interessant spørgsmål - som jeg ville forvente det af et af de yngre medlemmer af Parlamentet.
Rådet vil indlede drøftelsen af Kommissionens forslag for Youth-programmet efter 2006, når det er formelt vedtaget af Kommissionen og forelagt Parlamentet og Rådet. I mellemtiden vil det ikke være hensigtsmæssigt for Rådet at forudsige indholdet af forslaget, der helt og holdent er Kommissionens initiativ.
Formandskabet vil også rejse spørgsmålet om den nye generation af europæiske uddannelses-, oplærings- og ungdomsprogrammer. Formandskabets program i relation til ungdom omfatter et udkast til en beslutning om social integration for unge mennesker, der i behandlingen af de spørgsmål om social integration, som er indeholdt i hvidbogen om ungdom, bl.a. opfordrer medlemsstaterne til at udvikle strategier og forslag for at sikre, at der udvikles fornuftige foranstaltninger vedrørende social integration inden for rammerne af ungdomspolitikken.
Jeg vil gerne understrege, at Rådet er helt bevidst om behovet for at beskytte børn imod udnyttelse i alle former. Det er et område, hvorpå Rådet har vedtaget en række tiltag, især rammeafgørelsen af 22. december 2003 om bekæmpelse af seksuel udnyttelse af børn og børnepornografi. I henhold til rammeafgørelsen skal specifik opførsel forbundet med seksuel udnyttelse af børn og børnepornografi være strafbart i medlemsstaterne i henhold til deres individuelle nationale lovgivninger. 
Crowley (UEN ).
   - Mange tak for dette svar, hr. formand. De berørte nogle af de spørgsmål, som jeg ønskede at stille i mit supplerende spørgsmål. I takt med at nye kommunikationsteknologier - internettet, mobiltelefoner osv. - bliver tilgængelige, ser vi eksempler som dem, vi har oplevet i Irland, Frankrig, Italien og Tyskland, hvor pornografiske billeder af teenagere i skoler blev distribueret via mobiltelefoner blandt eleverne. Vil De forelægge specifikke forslag i løbet af Deres formandskab, ikke blot for at håndtere problemet i lovgivningsmæssig forstand, men også med det formål at opbygge partnerskaber mellem dem, der er involveret i industrien på det tekniske og distributionsmæssige område, og lægge noget af ansvaret og vægten over på de pågældende aktører med henblik på at styre driften af disse netværk? 
Roche,
    Hr. Crowley har ret. Moderne teknologi og udviklingen af moderne teknologi er en særlig udfordring. De sager, der er fremhævet, f.eks. i de irske medier og medierne i andre lande, illustrerer, hvor vanskeligt det er for medlemsstaterne at være på forkant med teknologierne og misbruget af teknologierne. 
Beskyttelsen af børn - især i forbindelse med internettet og andre teknologier under udvikling - er helt klart noget, der skal tages alvorligt.
Med hensyn til pornografi og udbud til salg af pornografiske billeder - på internettet eller via de nye mobiltelefonnet - er rammeafgørelsen af 22. december 2003 om bekæmpelse af seksuel udnyttelse af børn og børnepornografi relevant. I henhold til rammeafgørelsen skal alle medlemsstaterne træffe de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at enhver form for misbrug af børn er strafbar.
Formålet med rammeafgørelsen - som endnu en gang illustrerer, at hr. Crowley har helt ret - var at fastsætte regler for kommerciel udnyttelse af teknologierne. I rammeafgørelsen var der dog helt klart ikke taget højde for den form for misbrug, som blev fremhævet i den pressemeddelelse, som hr. Crowley henviste til. I rammeafgørelsen fokuseres der tydeligvis på bekæmpelse af kommercielt misbrug af nye teknologier som en form for børnepornografi og udnyttelse.
I henhold til forslagene skal hver enkelt medlemsstat i forbindelse med overtrædelser vedrørende børnepornografi træffe nødvendige foranstaltninger for at sikre, at produktion, distribution, udbud til salg og erhvervelse af børnepornografi er strafbart. Det berører den specifikke kommentar, som hr. Crowley kom med, om den nye teknologi for mobiltelefoner med foto- eller videokapacitet. Rammedirektivet vil også indeholde bestemmelser om de problemer, som hr. Crowley fremhæver. I henhold til rammedirektivet er de enkelte medlemsstater hovedansvarlige for håndtering af disse spørgsmål, når de opstår.
Det vil sige, at hver enkelt medlemsstat har det primære ansvar for behandlingen af disse spørgsmål, efterhånden som de opstår.
Rübig (PPE-DE ).
   - Et problem, som naturligvis i første omgang de unge står over for, er arbejdsløsheden. Med arbejdsløsheden opstår visse uønskede aktiviteter. Formanden for EuroCommerce, hr. dr. Leitl, har for længst krævet, at man principielt overhovedet ikke bør acceptere arbejdsløshed for unge mellem 15 og 25 år, og at man bør tilbyde Dem alternativer, der går ud på enten at arbejde eller at lære, således at de bliver integreret i samfundet. Mener De også, at man kan tage sådanne initiativer i Youth-programmet? 
Roche,
    Det ærede medlem har ret, for arbejdsløshed, især ungdomsarbejdsløshed, er et særligt vanskeligt område. En del af den generelle Lissabon-proces er at løse arbejdsløshedsproblemerne på alle niveauer. En berømt politisk leder i Irland har en gang udtalt, at stigende tidevand løfter alle både. Den bedste løsning vedrørende fattigdom og arbejdsløshed er med andre ord at skabe job og det rette økonomiske miljø.
Inden for Rådets arbejdsgruppe til fremme af god praksis for beskyttelse af børn inden for ungdomsarbejde i Europa vil De kunne finde en henvisning til fremme af øget koordination og samarbejde i formuleringen af socialpolitikker med det formål at afhjælpe vanskelighederne i den pågældende sektor, herunder politikker vedrørende boliger, uddannelse, socialforsorg, beskæftigelse, sundhedsspørgsmål, foranstaltninger til forebyggelse af kriminalitet og meget mere.
Fattigdom har mange kedelige konsekvenser, og når fattigdom påvirker unge mennesker, især i et moderne samfund, opstår der specifikke udfordringer for de politiske beslutningstagere, som det ærede medlem har nævnt. Jeg noterer mig det ærede medlems kommentarer og forslag. 
Formanden.
   - Spørgsmål nr. 7 er trukket tilbage.
En forbrugerundersøgelse, som for nylig blev gennemført af det irske landbrugs- og fødevareministerium afslører, at de fleste forbrugere ønsker konkrete oplysninger om alle kødprodukters oprindelsesland.
Hvad er Rådets holdning til at udvide forordningerne om mærkning af oksekød til at omfatte fødevareservicesektoren?
Roche,
    Jeg er sikker på, at vi alle ønsker hr. Fitzsimons god bedring og alt godt for denne farverige mand.
Hr. Hyland stillede et meget væsentligt spørgsmål i lyset af nogle af fødevareforskrækkelserne generelt og de pågældende sundhedsrisici. Rådet er bevidst om de problemer og den bekymring, som hr. Hyland har givet udtryk for, men afventer et forslag fra Kommissionen, der skal danne grundlag for Rådets nøjere undersøgelse. Spørgsmålet foregriber sagens gang. Jeg kan forstå, at Kommissionen om kort tid vil forelægge en rapport om anvendelsen af de gældende regler om mærkning af kød for Europa-Parlamentet og Rådet, som især vil omhandle det rejste spørgsmål. Rådet vil således have mulighed for at drøfte sagen indgående med henblik på at opnå den bedst mulige beskyttelse af forbrugernes interesser.
Jeg vil gerne komme med endnu en kommentar vedrørende dette emne til min gode ven Liam Hyland. Hele spørgsmålet om forbindelsen mellem mærkning og beskyttelse er et område, som hr. Hyland har arbejdet aktivt med i årevis. Hans spørgsmål foregriber de foranstaltninger, som Kommissionen har i sinde at træffe. Han har været på forkant med udviklingen på dette område i lang tid. I spørgsmålet identificerede han et område, der kræver Kommissionens, Rådets og Parlamentets opmærksomhed. 
Hyland (UEN ).
   - Med disse venlige kommentarer fra formanden er jeg næsten ked af, at jeg fratræder Europa-Parlamentet.
Som vi har oplevet med de nylige udbrud af fugleinfluenza i Thailand, er spørgsmålet om oprindelsesland meget væsentligt for europæiske forbrugere. Hvis der skal være tilstrækkelig sporbarhed, skal alle fødevareudbydere kende oprindelseslandet for kød og andre fødevarer i varesortimentet. Jeg ved, og jeg er sikker på, at ministeren også ved, at producenter og forbrugere i Irland er bekymrede over, at mange restauranter ikke kender disse oplysninger. Ud over spørgsmål om sikkerhed og kvalitet har forbrugerne således ikke mulighed for at støtte produkter fra hjemlandet eller Europa i forhold til produkter fra tredjelande.
Jeg vil gerne stille følgende supplerende spørgsmål. Anerkender Rådet, at forbrugere har berettigede bekymringer på dette område? Det ved jeg nu, at Rådet gør, og jeg er formanden taknemmelig for denne anerkendelse. Hvilke yderligere foranstaltninger vil Rådet træffe for at sikre, at dette spørgsmål behandles i fremtidige forslag om mærkning? Jeg ved, at Rådet vil bidrage positivt til resultaterne på dette område, der er så vigtigt for forbrugerne. 
Roche,
    Som en af Liam Hylands mange tilfredse vælgere vil jeg gerne sige til Parlamentet, at jeg også beklager, at han har besluttet sig til at forlade Parlamentet. Jeg er overhovedet ikke i tvivl om, at han vil lægge sin ekstraordinære energi og mange talenter andre steder og med lige så gode resultater. Det er Irlands held og Parlamentets tab, at han vender tilbage på fuld tid.
Det ærede medlem har fuldstændig ret, der er jo helt berettigede bekymringer om fødevaresikkerhed og spørgsmålet om mærkning og sporbarhed. BSE og mund- og klovsyge rystede jo forbrugersikkerheden i hele Europa. De nylige spørgsmål om fugleinfluenza, som hr. Hyland nævnte, har bestemt også rystet forbrugersikkerheden. Det er faktisk ikke blot et vigtigt spørgsmål. Forbrugerne har ret til løbende information om ethvert spørgsmål, der er relevant for fødevaresikkerheden.
Det irske formandskab ønsker at fremme diskussionen om mærkningsspørgsmålet - som er kernen i hr. Hylands spørgsmål - når Kommissionen præsenterer sin rapport, som vi håber at se i den nærmeste fremtid. Vi er især indstillet på at drøfte spørgsmålet i Rådet hurtigst muligt. Faktisk er der nedsat en særlig fødevaregruppe i Irland, som har foretaget en omfattende undersøgelse af emnet. Som resultat heraf sendte min kollega, hr. Walsh, fødevare- og landbrugsminister, en skrivelse til kommissær Byrne i efteråret 2003 med forslag om at udvide mærkningsreglerne, især regler om oksekød, til at omfatte fødevareservicesektoren. Det er det, som hr. Hyland har ønsket at fremhæve. Forbrugere har fuldt ud ret til at vide, hvor oksekødet kommer fra, og hvad det indeholder, idet fødevareforfalskning er en meget alvorlig sag.
Min kollega, hr. Walsh, har anmodet om, at der tages højde for disse bekymringer i Kommissionens rapport, og vi ser frem til Kommissionens meddelelse herom - jo før, jo bedre. 
Formanden.
Er Rådet enigt i, at fiskere og deres repræsentative organisationer i højere grad skal kunne deltage og involveres i beslutningsprocessen omkring den fælles fiskeripolitik? Er Rådet enigt i, at der bør udvikles en tættere forbindelse mellem fiskere og forskere, således at gennemsigtigheden af forskernes anbefalinger forbedres, for at fiskere skal kunne have tillid til de disse anbefalinger, som danner grundlag for beslutninger om fiskeriforvaltning? Er Rådet ligeledes enigt i, at regionale rådgivende råd, som inddrager fiskere og deres organisationer i beslutningsprocessen, er vejen frem?
Roche,
    Dette er et spørgsmål fra hr. Ó Neachtain, et klassisk navn fra den vestlige del af Irland.
Rådet deler det ærede medlems synspunkt om, at fiskere og deres repræsentative organisationer i højere grad skal kunne deltage og involveres i beslutningsprocessen omkring den fælles fiskeripolitik. Det er et af de principper i reformen af den fælles fiskeripolitik, som Rådet vedtog i december 2002. Tættere forbindelser mellem fiskere og forskere vil forbedre gennemsigtigheden af forskernes anbefalinger, og denne form for forbindelser skal også fremmes.
Rådet mener, at regionale rådgivende råd er vejen frem. Som rådsformanden udtalte til Fiskeriudvalget i januar, vil disse regionale rådgivende råd udgøre et forum, hvor alle involverede kan drøfte spørgsmål af fælles interesse. Denne dialog skal gradvist føre til bedre fælles forståelse og tillid. For ganske få år siden var jeg som medlem af det irske parlament formand for et parlamentsudvalg, der undersøgte de vanskeligheder, som fiskeriindustrien havde i forbindelse med forskellige tilsynsmyndigheder i Irland. Et af de forslag, som vi stillede på det pågældende tidspunkt, var, at netop den form for dialog, som hr. Ó Neachtain faktisk har forsøgt at fremme inden for fiskeriindustrien, er central, hvis begge aktører skal forstå deres respektive roller.
Rådet ønsker at vedtage afgørelsen om oprettelse af regionale rådgivende råd så hurtigt som muligt, når det har hørt Parlamentets synspunkter om emnet. Rådet ser frem til at høre disse synspunkter, og endnu en gang - jo før, jo bedre. Jeg ved, at hr. Ó Neachtain vil komme med et ærefuldt og meget stort bidrag til denne debat. 
Ó Neachtain (UEN ).
   - Jeg vil gerne takke rådsformanden for hans omfattende svar og for hans støtte til princippet om regionale rådgivende råd. Jeg er stærk tilhænger af, at dette nye tiltag, som indgår i den fælles fiskeripolitik for første gang, vil være til overvejende fordel for fiskerisektoren i de kommende år.
Mener hr. Roche, at det, hvis det bliver en succes, vil indgå i den fælles fiskeripolitik og medføre, at fiskere og involverede vil have en afgørende rolle i udviklingen af den fælles fiskeripolitik i fremtiden? 
Roche,
    Jeg takker hr. Ó Neachtain. Svaret på hans supplerende spørgsmål var underforstået i mit svar på det oprindelige spørgsmål. Formandskabet gav i sidste måned klart udtryk for, at de regionale rådgivende råd vil udgøre et vigtigt forum for alle involverede. Der er stadig spørgsmål, som skal løses, men jeg kan tilslutte mig den generelle opfattelse af, at høring af de involverede i fiskerisektoren er af afgørende betydning.
Det irske formandskab vil arbejde videre med spørgsmålet om, hvordan vi kommunikerer med borgere på alle niveauer - virksomheder og privatpersoner på alle niveauer. Den form for udvikling, som hr. Ó Neachtain har ønsket at fremme gennem længere tid, stemmer i høj grad overens med det irske formandskabs centrale politiske plan, som er at forbedre forholdet generelt mellem EU og borgerne i Europa, uanset om disse borgere er involveret i fiskeri, landbrug eller andre erhverv. 
Formanden.
   - Da de vedrører samme emne, behandler vi under ét 
Ifølge mange analytikere vil valget i den såkaldte "Tyrkiske Republik Nordcypern" kunne give en ny impuls i retning af en løsning af Cypern-problemet.
Mener Rådet, at der efter resultaterne af dette valg vil opstå forudsætninger for løsning af problemet? Styrker de holdninger, som Tyrkiet har indtaget, initiativerne til en løsning af Cypern-problemet?
og 
Under sit nylige besøg i USA erklærede den tyrkiske premierminister Tayip Erdogan klart over for Rådet (Eksterne Anliggender), at Annan-planen ikke udgjorde noget forhandlingsgrundlag men kunne bruges som referencepunkt under forhandlingerne. Han understregede, at såvel et uafhængigt og upartisk land med politisk vægt som en ny repræsentant for Kofi Annan burde deltage i forhandlingerne.
Mener Rådet, at der på baggrund af disse oplysninger og den kendsgerning, at Rauf Denktash fortsat er den tyrkisk-cypriotiske parts officielle forhandlingsrepræsentant, er mulighed for hurtigt at finde en permanent løsning på øens politiske problem?
Kan Rådet se, om der er nogen chance for, at Cypern den 1. maj 2004 kan optages i EU som en samlet enhed med gennemførelse af den gældende fællesskabsret i hele Cyperns område?
Agter Rådet at tage konkrete initiativer med henblik på at gennemføre en sådan politik?
Roche,
    Det er meget relevante spørgsmål. Rådet har gentagne gange givet udtryk for sin præference for optagelse af et forenet Cypern i EU den 1. maj 2004. På Det Europæiske Råds møde i december 2003 opfordrede Rådet stærkt alle parter - især Tyrkiet og de tyrkisk-cypriotiske ledere - til at give deres stærke støtte til FN's generalsekretær Annans plan og anmodede i denne sammenhæng om en umiddelbar genoptagelse af forhandlingerne på grundlag af Kofi Annans forslag. FN understregede endnu en gang sin vilje til at tilpasse betingelserne i en aftale i tråd med de principper, hvorpå EU er bygget.
I ugerne efter Det Europæiske Råds møde har man oplevet en ny udvikling - faktisk også inden for de sidste 24 timer - der vil have indflydelse på udsigterne for en omfattende aftale. I Nordcypern er der f.eks. efter valget i december oprettet en koalitionsregering under ledelse af Mehmet Ali Talat, leder af det republikanske tyrkiske parti (CTP), der har ønsket at finde en løsning på Cypern-problemet og tiltræde EU som et forenet Cypern. Hr. Denktash - lederen af det demokratiske parti - er den anden del af koalitionen.
I Tyrkiet udtalte det nationale sikkerhedsråd efter en intensiv høringsproces den 23. januar 2004, at det var nået til enighed om at forhandle med Annan-planen som referencepunkt på grundlag af situationen på øen.
Premierminister Erdogan drøftede situationen med generalsekretær Annan i Davos den 24. januar og udtalte derefter offentligt, at Tyrkiet støttede en genoptagelse af forhandlingerne på grundlag af Annan-planen med henblik på godkendelse af en løsning ved afstemning inden 1. maj.
Premierminister Erdogan mødtes med politiske ledere i Nordcypern, herunder Rauf Denktash, efter hans tilbagevenden fra Davos. Præsident Papadopoulos har gentagne gange understreget, at Cyperns regering er villig til at deltage i genoptagelsen af forhandlingerne uden forbehold.
I sidste uge inviterede generalsekretær Annan parterne til at genoptage drøftelserne af en omfattende løsning på Cypern-problemet på grundlag af sine forslag. Han fastslog i sin invitation, at han vil opfatte en accept af invitationen som en forpligtelse til at færdiggøre planen med FN's assistance den 31. marts 2004 og gennemføre en afstemning om en færdig plan den 21. april 2004. Generalsekretæren appellerede til lederne om at vise politisk vilje til at nå frem til en løsning på den korte tid, der er til rådighed.
I henhold til den tidsplan, der er fastsat i invitationen, skal parterne afslutte forhandlingerne den 26. marts. Hvis der ikke er udarbejdet en fuldendt tekst på det pågældende tidspunkt, vil generalsekretær Annan komme med de forslag, som måtte være nødvendige for at fuldende teksten den 31. marts. Det er en meget ambitiøs tidsplan.
Forhandlingerne, der tæller de græsk-cypriotiske og tyrkisk-cypriotiske ledere, blev indledt i New York i går den 10. februar. Genoptagelsen af forhandlingerne giver en reel mulighed for at nå det historiske mål med henblik på et forenet Cyperns tiltrædelse af EU den 1. maj 2004.
Vi accepterer alle, at der stadig er spørgsmål, som skal løses. Men EU støtter FN's rolle i arbejdet med at finde en omfattende løsning på problemerne. Vi støtter fuldt ud generalsekretær Annans seneste initiativ, og Rådet er rede til at assistere på en hvilken som helst måde, som han finder påkrævet for at opnå enighed.
Kommissionen vil spille en central rolle i de genoptagede forhandlinger for at opnå en hurtig løsning inden for rammerne af EU's . Efter fastsættelsen af en løsning er EU rede til at yde økonomisk støtte til udviklingen af Nordcypern.
Rådet håber fortsat, at det vil være muligt at optage et genforenet Cypern i EU den 1. maj 2004. Jeg vil gerne gøre Parlamentet opmærksom på, at jeg har en personlig grund til at håbe, at Cypern tiltræder EU den 1. maj 2004. Der er dog ikke meget tid, og hvis forhandlingerne skal lykkes, skal der indgås vanskelige kompromiser - og naturligvis udvises politisk vilje - fra alle sider.
Tiltrædelsen af et forenet Cypern er i hele befolkningens interesse. Det er også helt klart i Grækenlands, Tyrkiets og EU's interesse. 
Posselt (PPE-DE ).
   - Jeg vil blot stille følgende spørgsmål: Kan Rådet udelukke, at man i forbindelse med Cypern-forhandlingerne, som jeg bifalder og støtter meget, giver Tyrkiet tilsagn bag kulisserne, hvad angår begyndelsen på tiltrædelsesforhandlingerne og tiltrædelsen? 
Roche,
    Jeg forstår spørgsmålet, men det er en meget følsom tid. Det ærede medlem vil være klar over, at de forhandlinger, der involverer de græsk-cypriotiske og tyrkisk-cypriotiske ledere, fortsætter i dette øjeblik i FN's hovedkvarter i New York under ledelse af generalsekretæren. Vi har derfor alle et ansvar for at udvise stor forsigtighed i vores offentlige kommentarer om udsigterne for fremskridt på nuværende tidspunkt. Der er ingen tvivl om, at der vil blive gjort alt for at nå frem til en løsning.
I overensstemmelse med den klare forpligtelse, der er indgået over for Tyrkiet på Det Europæiske Råds møde i København i december 2002, vil Det Europæiske Råd i december i år på grundlag af Kommissionens rapport og henstillinger afgøre, om Tyrkiet har opfyldt Københavnskriterierne. Når der i øjeblikket er følsomme forhandlinger i gang i New York, er det ikke det rette tidspunkt at gøre sig tanker om andre aftaler. Situationen er den, at tilbuddet er givet, det er på bordet og kan drøftes, og der vil blive truffet en afgørelse i december. Det omhandler opfyldelsen af Københavns-kriterierne, som medlemmerne af Parlamentet og den tyrkiske regering har forstået. 
Sacrédeus (PPE-DE ).
   - Europa-Parlamentet har tidligere udtalt, at man betragter den tyrkiske tilstedeværelse på Nordcypern som en besættelse. EF blev født som et fredsprojekt, og vi ønsker at værne om arven efter De Gasperi, Schuman, Monet og Adenauer. Med baggrund heri ligger det så på linje med EU's fredstanke og arven efter vores fædre at give Tyrkiet en startdato for forhandlinger om medlemskab i EU, samtidig med at Tyrkiet fortsætter med at være en besættelsesmagt på Nordcypern? Med andre ord, kan man besætte en anden medlemsstat i EU og samtidig tilbydes forhandlinger om medlemskab? 
Roche,
    Jeg har allerede beskrevet det målsætningsgrundlag, hvorpå der skal udarbejdes en aftale om spørgsmålet om Tyrkiets medlemskab.
EU har været den stærkeste og mest vedvarende støtte af generalsekretær Kofi Annans mission med henblik på mægling i Cypern. Vi er helt klart meget bevidste om den rolle, som den tyrkiske regering kan spille i løsningen af problemet.
Jeg vil henvise til min tidligere kommentar. Målsætningsgrundlaget, hvorpå beslutningen om enhver ansøgning om EU-medlemskab skal træffes, er i fuld overensstemmelse med Københavns-kriterierne. Det er grundlaget. Der er ingen anden mulighed for forhandling. 
Formanden.
Over 100 lærere og professorer i strafferet på de offentlige universiteter i hele Spanien har offentliggjort et manifest, hvori de skarpt kritiserer "det sørgelige og endeløse skuespil", som de reformer af strafferetten, Manuel Aznars regering gennemførte i 2003, har resulteret i.
I denne tekst kritiseres den seneste ændring af straffeloven, hvis sigte er at hindre, at lederen af det baskiske lokalstyre kan udskrive en folkeafstemning blandt baskerne, ligesom han kan fængsles, hvis han alligevel gør det. Desuden fastslås det, at den "skærpede repressionspolitik", som den spanske regering fører på det retlige område, kan føre til en "nedbrydning af retsstaten, hvorefter der nødvendigvis må følge barbari".
Har Rådet kendskab til disse forhold? Ifølge unionstraktatens artikel 7, stk. 1, kan "Rådet (...) fastslå, at der er en klar fare for, at en medlemsstat groft og vedvarende overtræder principper i artikel 6, stk. 1, og rette passende henstillinger til denne medlemsstat". Mener Rådet ikke, at det har et moralsk, politisk og juridisk ansvar for at undersøge, om klagerne er berettigede og til i givet fald at vedtage de nødvendige henstillinger og foranstaltninger?
Roche,
    Rådet henviser det ærede medlem til svaret på dennes mundtlige forespørgsel H-0806/03 om samme emne under spørgetiden på delmødet i januar 2004.
I denne sammenhæng ønsker Rådet at understrege, at EU bygger på principperne om frihed, demokrati, respekt for menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder og retsstatsprincippet - som er principper, der er fælles for alle medlemsstaterne. 
Ortuondo Larrea (Verts/ALE ).
   - Jeg kunne godt tænke mig, at de irske borgere, som stadig lever, og som har kendt den tid, hvor De - irerne - afhang af regeringen i London, lyttede til disse drøftelser.
Freden er et grundlæggende mål for EU, og når over 100 lærere og professorer i strafferet i hele Spanien har set sig nødsaget til offentligt at give udtryk for deres kritik af den undergravning af retsstatsprincippet, som den nuværende spanske regering er i gang med, synes jeg ikke, at vi kan vende det blinde øje til, hvis vi ønsker at bevare freden og integrationen. Fred og integration i Europa opnås naturligvis ved at respektere de demokratiske principper.
Er De sikker på, at den spanske regering overholder de demokratiske principper og retsstatsprincippet? 
Roche,
    Jeg kan forstå den store interesse for spørgsmålet, men jeg vil gerne understrege, at jeg ikke kan tilføje yderligere til det svar på spørgsmålet, som det ærede medlem allerede har modtaget, både ved denne lejlighed og tidligere. 
Formanden.
Har det irske formandskab overvejet, hvordan der kunne tages fat på spørgsmålet om Kosovos status?
Roche,
    Vestbalkan vil naturligvis forblive en vigtig prioritering i EU's udenrigspolitik under det irske formandskab, som det har været under de foregående formandskaber. Vi vil især forsøge at bygge videre på de fremskridt og det store arbejde, som det græske og italienske formandskab gjorde sidste år. De institutionelle rammer for det irske formandskab er fastsat i dagsordenen fra topmødet for EU og Vestbalkan i Thessaloniki i juni, som jeg deltog i. På topmødet blev det bekræftet, at fremtiden for landene på Vestbalkan ligger i landenes integration i EU-strukturerne.
Der er sket store fremskridt i Kosovo i de senere år på grundlag af resolution 1244 fra FN's Sikkerhedsråd. Rådet støtter fuldt ud Harri Holkeri, FN's særlige repræsentant for Kosovo, idet han arbejder på at operationalisere politikken "standarder før status" og sikre fremskridt vedrørende den direkte dialog om praktiske spørgsmål mellem Beograd og Pristina. Der kunne i denne forbindelse ikke være nogen mere velegnet særlig repræsentant end hr. Holkeri. Vi har i Irland grund til at være taknemmelige for hans evner og især hans forhandlingsevner, som er afgørende kvaliteter med henblik på at opnå yderligere fremskridt i en eventuel afgørelse af spørgsmålet om status.
I december understregede Rådet vigtigheden af strukturelle økonomiske reformer i Kosovo. Fremskridt inden for privatiseringsprocessen er afgørende for gennemførelsen af økonomiske reformer. Rådet anmodede de midlertidige institutioner for selvstyre om at udøve deres ansvarsområder konstruktivt, således at privatiseringsprocessen kan genoptages så hurtigt som muligt.
Det irske formandskab vil arbejde på at sikre det tættest mulige samarbejde mellem EU og det bredere internationale samfund til støtte af den særlige repræsentant, hr. Holkeri.
I november bekræftede Rådet endnu en gang EU's vilje til at hjælpe med at realisere et multietnisk og demokratisk Kosovo inden for landets placering i Europa i sammenhæng med fuld gennemførelse af FN's Sikkerhedsråds resolution 1244 og politikken "standarder før status".
Vi ser frem til en snarlig drøftelse af den rapport, som Rådet i november anmodede den højtstående repræsentant, Javier Solana, om at udarbejde, i tæt samarbejde med Kommissionen og hr. Holkeri. I rapporten undersøges mulighederne for yderligere bidrag fra EU til gennemførelsen af resolution 1244 under hensyntagen til sporing i relation til stabilitets- og associeringsprocessen og vigtigheden af effektiv gennemførelse af politikken "standarder før status". 
Posselt (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne takke rådsformanden for det meget udførlige og grundige svar. Jeg vil blot tilføje to kritiske bemærkninger eller spørgsmål.
Det første punkt handler om, at vi igen og igen hører: standarder før status. Alle større investorer i Kosovo fortæller mig dog, at de ikke vil investere dér på sigt, hvis de ikke har en omtrentlig forestilling om, hvordan situationen udvikler sig. Det vil sige, at standarder før status netop kun fungerer delvist, fordi der ganske enkelt ikke er nogen sikkerhed for Kosovos fremtid. Det er et problem for den økonomiske opbygning.
Det andet punkt, som jeg gerne vil nævne i denne sammenhæng, er, at amerikanerne jo har annonceret, at de tænker på statusforhandlinger i 2005. Bør EU ikke senest i år, 2004, forberede sig herpå, således at det ikke stilles over for fuldendte kendsgerninger?
Roche,
    Det første, jeg gerne vil pointere, er, at det ærede medlem har helt ret. Økonomiske fremskridt afhænger meget af omstændighederne. Jeg har som mangeårig forelæser på et af vores universiteter i Irland udtalt, at økonomisk fremskridt er som den mest skrøbelige blomst, der skal næres af et meget specifikt økomiljø, der er særligt tilpasset økonomiens behov. Private investeringer i regioner med vanskeligheder bestemmes helt klart af det generelle klima.
EU er imidlertid meget interesseret i at støtte den økonomiske udvikling i Kosovo. I UNMIK, søjle 4 - jeg bryder mig i øvrigt ikke om akronymer - støtter EU genopbygningen af de økonomiske aktiviteter i Kosovo for at skabe betingelser for en moderne, åben økonomi. Det er det væsentlige i det supplerende spørgsmål. Formålet skal være at etablere en bæredygtig privat sektor, der kan skabe beskæftigelse, da det er det eneste håb for regionen. Formålet er at skabe et langsigtet perspektiv. Kravet vil være at bringe Kosovos lovgivningsmæssige og administrative rammer mere på linje med europæiske standarder. Hvis europæiske virksomheder skal investere, er det det, der skal til.
Det Europæiske Agentur for Genopbygning finansierer fortsat og forvalter bæredygtige genopbygnings- og udviklingsprogrammer i Kosovo. Løsningen skal i sidste ende findes i selve den pågældende stat ved at skabe de betingelser, som det ærede medlem nævner. Formandskabet opfordrer indtrængende de midlertidige institutioner til at deltage konstruktivt i processen.
Dokumentet om standarderne for Kosovo - godkendt den 10. december 2003 - og den løbende udvikling i gennemførelsesarbejdet bør være grundlaget for de betingelser, som de midlertidige institutioner skal opfylde, men også grundlaget, hvorpå den nødvendige tillid kan opbygges. Det forventes med hensyn til den gennemgangsprocedure, der blev meddelt den 5. november 2003, at de midlertidige institutioners fremskridt i forbindelse med opfyldelse af benchmarks skal gennemgås hver tredje måned.
Hvis alle disse krav opfyldes, vil det skabe den form for tillid, der er nødvendig for en bæredygtig økonomisk udvikling. Bæredygtig økonomisk udvikling vil kunne finde sted, hvis de private virksomheder og investorer mener, at betingelserne for investering er til stede. 
Ortuondo Larrea (Verts/ALE ).
   - Jeg vil gerne lykønske det irske formandskab og Rådet for deres store indsats for at løse konflikten i Kosovo og andre konflikter i verden.
Rådet og institutionerne bekymrer sig meget over det, der sker i verden, og de forsøger at komme med løsninger og bidrag for at skabe fred i verden og løse konflikter. EU medvirker også til at løse konflikten i Nordirland og bidrager endda med økonomiske midler til fredsprocessen.
Synes De, hr. rådsformand, at det er for meget at bede om, at EU også gør en lille indsats for at løse den politiske konflikt i Baskerlandet, der også er en del af EU? 
Formanden.
   - Selv om spørgsmålet har relevans i sig selv, er det ikke relevant, for det er ikke et tillægsspørgsmål vedrørende Kosovo-problemet. 
Formanden.
   - Da de vedrører samme emne, behandler vi under ét 
Omstændighederne i forbindelse med fængslingen af fem cubanske statsborgere i USA og i særdeleshed hindringerne for, at de kan få kontakt med deres familier, vidner om en manglende overholdelse af folkeretten samt en overtrædelse af menneskerettighederne fra den amerikanske administrations side. EU bør gribe ind for at sikre overholdelse af menneskerettighederne, når disse overtrædes, og det vil ikke være acceptabelt at fraskrive sig ansvaret med henvisning til, at de her nævnte overtrædelser er et internt anliggende imellem USA og Cuba. 
Vil Rådet foretage sig noget for at anmode de amerikanske myndigheder om at udvise en adfærd, som er i overensstemmelse med menneskerettighederne og folkeretten i forbindelse med de fængslede cubanere og deres familier? 
De forhold, hvorunder fem cubanske statsborgere er fængslede i USA, hvor de er afskåret fra direkte kontakt til deres nærmeste familier, er en rystende krænkelse af folkeretten og en krænkelse af menneskerettighederne fra den amerikanske regerings side.
Mener Rådet ikke, at EU bør gribe ind for at beskytte menneskerettighederne i stedet for at frasige sig sit ansvar ved at anføre, at der er tale om et bilateralt spørgsmål mellem USA og Cuba? Har Rådet til hensigt at foretage sig noget i den forbindelse? Har det nuværende irske formandskab kendskab til det italienske formandskabs manglende reaktion på de spørgsmål, som er stillet af mange medlemmer, der er bekymrede over denne sag?
Den situation, som fem cubanske borgere, der er uretfærdigt dømt og fængslet i Miami og uden nogen kontakt med deres nærmeste familie, befinder sig i, udgør en alvorlig krænkelse af menneskerettighederne fra den amerikanske regerings side.
Har Rådet kendskab til den situation, som disse personer befinder sig i? Agter Rådet at udtale sig i denne forbindelse, således at beskyttelsen af menneskerettighederne virkelig gælder for alle og ikke kun for nogle få?
og 
De umenneskelige vilkår, herunder forbuddet mod enhver direkte kontakt med pårørende, som bydes de fem cubanske statsborgere, der tilbageholdes i USA for forbrydelser, som de aldrig har begået, udgør en uhørt overtrædelse af de folkeretlige bestemmelser og en krænkelse af de grundlæggende menneskerettigheder fra den amerikanske regerings side.
Agter Rådet at skride ind for at sikre, at USA respekterer de fem tilbageholdtes rettigheder, idet det derved opgiver sin nuværende reelt medskyldige holdning? Mener det irske formandskab, at det bør beskæftige sig med dette alvorlige spørgsmål, eller vil det undgå det ligesom det italienske formandskab, der undlod at besvare tilsvarende forespørgsler fra adskillige parlamentsmedlemmer?
Roche,
    Rådet har ikke noget at tilføje til de svar, der blev givet på delmødet i september 2003, ej heller til svarene på lignende spørgsmål - H-0629/03 og H-0743/03 - på delmøderne i november og december. 
Formanden.
   - Selv om rådsformandens svar i princippet ikke giver anledning til tillægsspørgsmål, vil jeg give Dem mulighed for at stille sådanne. 
Martínez Martínez (PSE ).
   - Tak, hr. formand. Sandheden er, at vi bliver ved med at stille spørgsmål, så længe det problem og de lidelser, der er årsagen til, at vi involverer os, består, og så længe vi får bureaukratiske svar, som efter min mening er krænkende for den respekt, som vi som spørgere har krav på.
De fem fanger, der er genstand for spørgsmålet, blev idømt strenge straffe i forbindelse med nogle retssager, der er blevet betegnet som fuldstændig juridisk useriøse - rene cirkusforestillinger - af nordamerikanske vidner og jurister. Krænkelsen af disse fangers menneskerettigheder er så meget desto større i og med, den også berører deres familier, som bliver nægtet deres grundlæggende ret til at besøge dem.
Mit spørgsmål er, om Rådet interesserer sig for disse cubaneres menneskerettigheder, eller om de kun interesserer sig for andre cubaneres menneskerettigheder, som der har været meget røre om i de sidste måneder.
Skal vores tilgang til menneskerettighedsspørgsmålene i Cuba være forskellig afhængig af, hvem der overtræder rettighederne, eller hvem der får sine rettigheder overtrådt? Er rådsformanden klar over, at EU's troværdighed og autoritet afhænger af konsistensen i vores handlinger? I dette spørgsmål handler vi fuldstændig inkonsistent, selv om det i forhold til det barbari, der finder sted i Guantánamo, kan forekomme et forholdsvis ubetydeligt spørgsmål. 
Roche,
    Jeg vil meget nødig give hr. Martínez Martínez et bureaukratisk svar, da jeg har stor respekt for ham efter at have kendt ham, som jeg har, i mange år. Han er en god ven.
Rådet understreger endnu en gang, at det tager dybt afstand fra enhver situation, hvor menneskerettighederne ikke respekteres. Menneskerettigheder er et universelt anliggende. Som det gælder for alle borgere i alle andre lande, står det den cubanske regering frit for at rejse spørgsmålet over for de amerikanske myndigheder i henhold til Wienerkonventionen om konsulære forbindelser, hvis regeringen er bekymret for cubanske statsborgere i USA.
Jeg støtter de svar, der er givet under de tidligere formandskaber. Wien-konventionen danner grundlag for behandling af den type spørgsmål og de måder, hvorpå den cubanske regering har ret til at gøre indsigelser imod behandlingen af cubanske statsborgere.
Der er et andet spørgsmål, som jeg forventer et supplerende spørgsmål til, nemlig spørgsmålet om adgang. Jeg ved, at pårørendes adgang til fængslede personer ligger hr. Martínez Martínez på sinde. Holdningen er, at alle stater har en eksklusiv og ubetinget ret til at træffe beslutninger om adgang for ikke-statsborgere til deres territorium. Jeg kan ikke tilføje meget mere end det, der allerede er nævnt. Jeg vil dog understrege, at Rådet tager stærkt afstand fra enhver situation, hvor menneskerettighederne krænkes. Som hr. Martínez Martínez formentlig er klar over, har jeg tidligere kæmpet for menneskerettigheder i FN-regi. Jeg tager alle spørgsmål om menneskerettigheder meget alvorligt - uanset hvor de opstår, og uanset hvilken stat der er involveret. 
Marset Campos (GUE/NGL ).
   - Jeg vil indlede med at takke for den velvillighed, som rådsformanden har givet udtryk for i sit svar, men det tilfredsstiller mig ikke, idet Wienerkonventionen anføres som retsgrundlag.
Men EU har handlet i lignede situationer i andre geografiske områder. Derfor synes jeg ikke, at svaret er korrekt, eftersom EU, når der har været problemer med menneskerettighederne mellem to lande, som kunne henholde sig til denne konvention, faktisk har givet udtryk for sin bekymring for menneskerettighederne og har blandet sig med en anmodning om, at menneskerettighederne blev efterlevet.
Jeg beder Dem derfor om at se på Deres argumentation igen og supplere den, for ellers risikerer De at sætte Deres upartiskhed på spil. 
Roche,
    Jeg står endnu en gang ved de svar, som jeg allerede har givet vedrørende dette emne. Jeg håber bestemt ikke, at noget, som jeg har sagt, kan fortolkes, som om jeg ikke er fuldt ud engageret i menneskerettighedsspørgsmål i alle lande. Menneskerettigheder er et universelt anliggende, og jeg ønsker ikke, at man skal tro, at det irske formandskab - eller andre formandskab i EU for den sags skyld - ikke er fuldt ud engageret i spørgsmål vedrørende menneskerettigheder. Vi skal være konsekvente, og som jeg allerede har sagt, udgør Wien-konventionen om konsulære forbindelser rammerne for behandlingen af disse spørgsmål. 
Figueiredo (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, hr. formand for Rådet, Deres svar har heller ikke tilfredsstillet mig, for jeg har hørt beretninger fra slægtninge til cubanske borgere, der er uretmæssigt tilbageholdt i amerikanske fængsler, og som slet ikke har lov til at få besøg. I ét tilfælde fortæller en mor, at hun slet ikke har kunnet få adgang til at besøge sin søn, og i et andet tilfælde er det hustruen til en af de tilbageholdte, der har fortalt mig, at hun ikke må besøge sin mand i amerikanske fængsler. Det er som bekendt i strid med alle menneskerettighedsprincipper, og jeg vil derfor gerne endnu en gang anmode Dem om at oplyse mig om de foranstaltninger, som Rådet er ved at træffe til forsvar for denne mors og denne hustrus rettigheder, så de kan besøge deres slægtninge, der er helt uretmæssigt tilbageholdt i amerikanske fængsler. 
Roche,
    Med fare for at gentage mig selv, hvad angår pårørendes adgang til fængslede personer, er det ærede medlem udmærket klar over, at situationen er den, at alle stater har en eksklusiv og ubetinget ret til at træffe afgørelser om adgang for ikke-statsborgere til deres territorium. Det er almindelig anerkendt i henhold til international ret.
Og hvis den cubanske regering, der helt klart har ansvaret for egne statsborgere, mener, at der opstår spørgsmål vedrørende overtrædelse af Wien-konventionen, skal regeringen have mulighed for at få behandlet disse spørgsmål. Formandskabet har ikke yderligere at tilføje til dette. 
Patakis (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, jeg forstår godt den vanskelige situation, som De er i, når De skal svare på dette store spørgsmål. Det er et svar, som vi insisterer på, og som vi kræver af EU, og det vil sige Rådet, når det tager initiativer vedrørende andre spørgsmål. I dette særlige tilfælde er vi fuldt ud klar over den umenneskelige behandling af disse mennesker. Den er en krænkelse af folkeretten og menneskerettighederne.
Hvad har disse mennesker gjort, hr. formand? De blev dømt som kriminelle, fordi de forsøgte at forhindre kriminelle terrororganisationer, der er betalt af USA, i at arbejde imod Cuba og mordet på dets ledere, herunder selveste Fidel Castro.
Dette tilfælde viser tydeligt det hykleriske og selektive i alt, hvad USA og EU siger om bekæmpelse af terrorisme. Så længe EU ikke siger et ord om frigivelse af disse patriotiske forkæmpere for demokrati, retter det sig fuldstændig ind efter og deltager i strategien mod Cuba, hvilket er en ledestjerne for befolkningen i dette område.
Hr. formand, jeg spørger Dem om, hvordan EU har det, når det på den ene side taler om at bekæmpe terrorisme og på den anden side i grunden bliver USA's medskyldige i de forholdsregler, som det træffer mod dem, der bekæmper terrorisme? 
Roche,
    Jeg kan helt klart afvise, at EU og formandskabet i særdeleshed er tvetydige i deres holdning til spørgsmål om menneskerettigheder. Som jeg allerede har sagt, tager Rådet og EU stærkt afstand fra enhver situation, hvor menneskerettighederne ikke respekteres, men som jeg også allerede har sagt, kan den cubanske regering frit rejse spørgsmålet direkte over for de amerikanske myndigheder i henhold til Wien-konventionen om konsulære forbindelser, hvis regeringen er bekymret over egne statsborgeres velfærd i USA.
Det er sagens kerne. Det er en ret at rejse spørgsmål. Selv om medlemmerne af Parlamentet ikke skulle være tilfredse med svaret, er det fastsat i international ret i henhold til Wien-konventionen, og jeg har ikke mere at tilføje. 
Crowley (UEN ).
   - Jeg er bange for, at jeg vil bidrage til formandens ærgrelse med hensyn til disse spørgsmål.
Jeg vil komme med et forslag frem for et supplerende spørgsmål. Kan De, hr. formand, give os en idé om, hvorvidt De for at opnå det resultat, som vi alle ønsker, på et eller andet tidspunkt i Deres formandskab vil tage emnet op - helt diskret - med Deres modparter fra andre medlemsstater samt USA og eventuelt også Cuba? 
Roche,
    Hvis jeg svarede bekræftende på hr. Crowleys spørgsmål, ville det ikke være diskret. Han kender mig imidlertid godt nok til at vide, at jeg er dristig nok til at rejse spørgsmål, hvor det er relevant at drøfte dem, selv om det sommetider kan være ubehageligt. Jeg ønsker ikke at skabe falske forhåbninger, men jeg vil gerne fremhæve, at der især inden for rammerne af Wien-konventionen er mulighed for, at den cubanske regering, der har hovedansvaret for egne statsborgeres velfærd, kan rejse spørgsmålet, hvis den ønsker det. 
Formanden.
   - Da den tid, der er afsat til spørgetiden, er udløbet, vil spørgsmål nr. 18-33 blive besvaret skriftligt(1).
Spørgetiden er afsluttet.

(2)

Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0041/2004) af Gargani for Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked om mulighederne for indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes civile retsplejeregler (KOM(2002) 746 og KOM(2002) 654 - C5-0201/2003 - 2003/2087(INI)). 
Bartolozzi (PPE-DE ),
    Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, den meget store og stadig stigende samhandel og bevægelighed for personer i EU øger i stadig større grad muligheden for, at de enkelte borgere eller virksomheder bliver indblandet i grænseoverskridende retssager. Der er tale om sager, hvor parterne har bopæl i forskellige medlemsstater, og som derfor medfører vanskeligheder. Risikoen i disse situationer er, at de berørte parter opgiver at gøre deres rettigheder gældende som følge af de forhindringer, de støder på, når de skal anlægge sag i et fremmed land, hvis lovgivning og procedurer de ikke kender, og som følge af de udgifter, de skal afholde. Desuden kan sagsomkostningerne i mange tilfælde, f.eks. i sager vedrørende krav af mindre værdi, ligefrem være højere end det beløb, der står på spil. Et ægte indre marked kræver med andre ord, at der eksisterer et fælles retligt område, hvor privatpersoner og virksomheder uden forskel - og uden at de straffes herfor - har adgang til retssystemet i samtlige medlemsstater.
De to grønbøger, der er genstand for denne initiativbetænkning, skal ses i denne sammenhæng. Den første grønbog behandler spørgsmålet om, hvordan Rom-konventionen af 1980 om, hvilken lov der skal anvendes på kontraktlige forpligtelser, kan ajourføres og gøres til en fællesskabsretsakt. Den her omhandlede omdannelse af Rom-konventionen til en fællesskabsretsakt skal ses som et supplement til det, der allerede er sket med Bruxelles-konventionen, og den er utvivlsomt nyttig, når det gælder om at sikre en direkte gennemførelse og en ensartet fortolkning fra Domstolens side. Til fuldstændiggørelse af lovgivningen på dette område skulle vi i fremtiden få det såkaldte Rom II-fællesskabsinstrument, der er genstand for det nylige forslag til forordning om lovvalgsregler for forpligtelser uden for kontraktforhold, som fru Wallis er ordfører for betænkningen om.
Behovet for at integrere de tre instrumenter er helt tydeligt og indebærer ikke blot, at Rom-konventionen hurtigt skal gøres til en fællesskabsretsakt gennem vedtagelsen af en forordning i dette øjemed, så de internationale privatretlige regler kommer fra samme kilde, men også, at vi i en senere fase skal foretage en egentlig kodificering, som systematisk samler de regler, der med Bruxelles I, Rom I og Rom II er gjort til fællesskabsbestemmelser. Dette skal vi også gøre med henblik på EU's udvidelse.
Når det gælder de nyskabelser, der skal medtages i Rom-konventionens bestemmelser, kunne man først og fremmest indføje princippet om, at såfremt der vælges en lov fra et tredjeland, skal det under alle omstændigheder sikres, at fællesskabsrettens ufravigelige bestemmelser altid har forrang, sådan som det er tilfældet med beskyttelsen af de svageste parter som lønmodtagere eller forbrugere.
Desuden skal konventionsbestemmelsernes anvendelsesområde udvides til også at omfatte forsikringsaftaler, og som følge af behovet for en koordinering med den gældende EU-lovgivning skal der foretages en række præciseringer af de regler, der er fastsat for forbrugeraftaler og ansættelseskontrakter samt for elektronisk handel.
Også Kommissionens anden grønbog om en EF-procedure for betalingspåbud og om foranstaltninger til forenkling og fremskyndelse af søgsmål om krav af mindre værdi er yderst vigtig. For mange EU-borgere og virksomheder - særlig små og mellemstore virksomheder - har en sikker og hurtig inddrivelse af uindfriede fordringer en ikke uvæsentlig betydning, navnlig når sagen antager grænseoverskridende karakter, fordi skyldneren har bopæl i udlandet, eller fordi retsafgørelsen skal fuldbyrdes i udlandet.
Merværdien af disse procedurer, som bør indføres ved en fællesskabsforordning af samme årsager som dem, der blev redegjort for i forbindelse med Rom-konventionen, er, at der bliver mulighed for fuldbyrdelse på hele Unionens område uden anvendelse af eksekvaturproceduren og således for at inddrive store ubestridte fordringer eller for at afgøre sager, som kreditorerne ellers principielt ikke ville føle sig ansporet til at rejse.
I forordningen skal vi ligeledes fastlægge hele proceduren for betalingspåbud og i den forbindelse bl.a. anføre, hvilke forudsætninger der skal være opfyldt, for at kreditor kan gøre krav gældende, så der kan indføres en fælles procedure, hvor der hersker vished om de enkelte proceduretrin og om muligt også om omkostningerne. Hvad det europæiske betalingspåbud angår, er det således nødvendigt med nogle yderligere betragtninger. Det drejer sig først og fremmest om at afgøre, om et sådant europæisk betalingspåbud skal være begrænset til grænseoverskridende sager, eller om det også skal finde anvendelse på sager mellem parter med bopæl i samme stat. Eftersom ikke alle medlemsstater har en særlig procedure af denne art i deres retsplejelov - og eftersom der er væsentlige forskelle mellem de procedurer, der findes - er det for at undgå forskelsbehandling af de forskellige kategorier af kreditorer ønskeligt at gøre det muligt for parterne også at anvende dette instrument i interne sager. 
De Palacio,
   Hr. formand, mine damer og herrer, for det første vil jeg gerne understrege, at Kommissionen er meget tilfreds med Europa-Parlamentets støtte til etableringen af en EF-procedure for betalingspåbud. Vi er meget glade for de forslag, som Parlamentet har stillet til denne procedures særlige karakter, og vi vil tage højde for dem i forbindelse med det forberedende arbejde om vedtagelsen af en forordning om et EF-tvangsfuldbyrdelsesdokument i den nærmeste fremtid.
Jeg glæder mig over at konstatere, at vi er enige i, at proceduren for betalingspåbud hverken erstatter eller harmoniserer den nationale strafferet, men er et alternativt og valgfrit instrument, og at det ydermere udelukkende finder anvendelse på krav om betaling af pengebeløb, uanset om de vedrører forpligtelser indgået inden for eller uden for et kontraktforhold og uanset beløbets størrelse.
Jeg vil også gerne påpege, at vi deler den opfattelse, at der ikke er nogen grund til at fastsætte særskilte regler om retternes kompetence, der afviger fra forordning (EF) nr. 44/2001 (Bruxelles I), og at vi er enige i, at det er nødvendigt at beskytte retten til et forsvar.
Kommissionen er også enig i, at der kan opnås direkte fuldbyrdelse af retsafgørelser, der er afsagt i henhold til denne procedure, ved hjælp af den kommende forordning om et EF-tvangsfuldbyrdelsesdokument for ubestridte krav.
Disse fælles ønsker vil blive opfyldt i det kommende forslag til forordning, selv om der er andre spørgsmål, som Parlamentet ikke har stillet endeligt forslag om, da det endnu ikke har taget stilling hertil. Det gælder f.eks. valg af en model, der kun består af én enkelt fase med beviser, eller en model med to faser uden bevis.
Under alle omstændigheder skal Kommissionen træffe en beslutning med henblik på at få en egentlig ensartet europæisk procedure, og den vil formentlig vælge en procedure, hvor der ikke er krav om skriftlig bevisførelse.
Kommissionen ville beklage, hvis Parlamentet, til forskel fra andre retsakter - f.eks. direktivet om gratis retshjælp - ikke støttede et meget bredere anvendelsesområde, som også omfatter nationale situationer, og som ganske enkelt gik ind for en mere restriktiv tilgang.
Vi vil gerne takke Udvalget om Retlige Anliggender og dets ordfører for deres kommentarer til grønbogen om en EF-procedure for betalingspåbud og om foranstaltninger til forenkling og fremskyndelse af søgsmål om krav af mindre værdi.
Vi er også nødt til at sige, at vi til sin tid - omkring oktober - har til hensigt at forelægge et forslag til et fællesskabsinstrument, der har et bredt anvendelseskriterium. Forud for dette forslag kommer der en omfattende høring, såvel blandt medlemsstaterne som blandt alle de berørte parter. Det har til formål at forenkle og fremskynde søgsmål om krav af mindre værdi, og i denne henseende forudser vi, at det kommer til at bestå af to elementer. Det første går ud på at fastlægge en europæisk procedure for krav af mindre værdi, og det skal være et valgfrit instrument, der supplerer de nuværende muligheder i de forskellige stater. Det andet går ud på at fjerne de mellemliggende foranstaltninger, eksekvaturproceduren, for at sikre anerkendelse og fuldbyrdelse i en anden stat af de retsafgørelser, der træffes ved hjælp af en europæisk procedure om krav af mindre værdi.
Jeg takker Udvalget om Retlige Anliggender og dets ordfører for deres støtte til Kommissionens initiativ om omdannelse af Rom-konventionen af 1980 om, hvilken lov der skal anvendes på kontraktlige forpligtelser, og til en fællesskabsretsakt med henblik på at sikre en ensartet fortolkning og fremskynde dens ikrafttræden i de nye stater.
Når vi udarbejder forslaget til nævnte instrument, vil vi naturligvis se nøje på de meget værdifulde kommentarer i betænkningen om de forskellige spørgsmål af mere teknisk art, og som nævnt burde det efter den omfattende høringsprocedure, vi har iværksat i anledning af grønbogen, være muligt at vedtage et forslag til forordning i 2005. 
Medina Ortega (PSE ).
   - Hr. formand, vi er ikke i gang med en lovgivningsprocedure, men med en høringsprocedure, en indledende fase, og efter min mening optræder Parlamentet ikke som lovgivende organ, men som repræsentant for det europæiske civilsamfund, og sandsynligvis er der ikke nogen anden institution, som repræsenterer de europæiske borgere så trofast som vores, eftersom vi er valgt af borgerne.
Kommissionens forslag indeholder gode idéer. Vi er i gang med grønbogsfasen, vi håber, at Kommissionen snart forelægger sine forslag, og ikke mindst konstaterer jeg med tilfredshed, at Kommissionen allerede har medtaget et af de vigtigste forslag i Parlamentets anbefalinger, nemlig at anvende en forordning, som er den bedst egnede procedure til at fremme disse regler. Vi kan ikke overlade det til et direktiv, for det ville give de nationale myndigheder for meget spillerum, og det kunne føre til forvirring, når det skal anvendes.
For det andet synes jeg, at der er en meget vigtigt aspekt i Garganis betænkning, nemlig betydningen af kodificeringen. Dette aspekt genspejler sig i den nylige interinstitutionelle aftale mellem Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen og går ud på, at vi i videst mulige omfang skal kodificere retsreglerne, samtidig med at vi vedtager dem, så vi ikke på et tidspunkt står med en række forordninger, direktiver, afgørelser osv., som ikke hænger sammen. Der begynder allerede at være en betydelig samling af regler om samarbejde på det privatretlige område, og det bedste ville være, hvis de blev samlet i en kodificeret tekst. Man kunne endda forestille sig en slags permanent kodificering, det vil sige, at enhver ny regel bliver integreret med de øvrige med det formål at få den størst mulige sammenhæng i lovgivningsteksten.
Det er naturligvis ikke det rette tidspunkt at komme med henstillinger til Kommissionen om dette spørgsmål, men der er mulighed for at gøre det, og vi burde derfor forsøge at opnå det og bringe det videre.
Jeg mener kort sagt, at Parlamentet og Kommissionen arbejder godt sammen i den indledende fase. Jeg tror, at vi vil tage godt imod de forslag, som Kommissionen forelægger for Parlamentet til oktober. Vi skal arbejde til gavn for borgerne, så fællesskabsretten bliver så harmoniseret og ensartet som mulig. Det vil som nævnt af hr. Bartolozzi være til glæde for de små virksomheder og de almindelige borgere, der forventer, at EU er andet og mere end en simpel mekanisme til internationalt diplomatisk samarbejde. 
MacCormick (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, det glæder mig at kunne henvende mig til Dem i aften om dette vigtige emne. I eftermiddag havde jeg fornøjelsen af at lede et møde, hvor vi drøftede forslaget til et direktiv om håndhævelse af intellektuelle ejendomsrettigheder. Under drøftelsen stod det klart, at den største forskel mellem EU's retssystemer er forskellen vedrørende procedure frem for selve indholdet af lovgivningen. Forslag til en tilnærmelse af procesret er noget af det vanskeligste at gennemføre effektivt. Det skal vi huske.
Som alle ved, repræsenterer jeg et område af Skotland i Parlamentet. I Skotland har vi det store held at have et retssystem, der er mere eller mindre halvt af hvert, det vil sige en blanding af det civilretlige system i størstedelen af Europa og det almenretlige system i England, Irland og Nordirland. Måske skulle kommissæren bruge noget tid på at studere den skotske procesret som en potentiel brobygning mellem kontinentets to store forskellige systemer. Under alle omstændigheder støtter vi i min gruppe forslaget om udarbejdelse af forordninger frem for konventioner. Hr. Medina Ortega har helt ret, når han siger, at forordninger er det bedste instrument til håndtering af disse harmoniseringsproblemer.
Endelig vil jeg understrege, at alt angående krav af mindre værdi er beundringsværdigt i Gargani-betænkningen. Jeg vil især gerne fremhæve følgende i forbindelse med forkyndelsen af dokumenter punkt 6(i) i betænkningen: "forkyndelsen bør foretages af specialiseret juridisk uddannet personale, som er i stand til over for skyldneren at redegøre for ethvert aspekt i en igangværende procedure". Meget af det, vi har opnået i forbindelse med harmonisering, forpurres af mangelfulde oversættelser, manglende fortolkning og klarhed. Jeg opfordrer til, at man støtter dette punkt. 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0021/2004) af Mastorakis for Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om ændring af forordning (EF) nr. 1406/2002 om oprettelse af et europæisk agentur for søfartssikring (KOM(2003) 440 - C5-0393/2003 - 2003/0159(COD)).
De Palacio,
    Hr. formand, mine damer og herrer, det europæiske agentur for søfartssikkerhed har kun været i drift i kort tid. Kommissionen har imidlertid foreslået at forøge dets opgaver inden for tre meget specifikke og aktuelle områder, nemlig bekæmpelse af forurening fra skibe, uddannelse af besætningerne og beskyttelse af havet.
Jeg vil gerne påpege, at de nylige katastrofer på havet har gjort det helt klart, at der er behov for at vedtage nye foranstaltninger på europæisk plan, ikke kun om forureningsforebyggelse, men også om rådighed over og forvaltning af midler til forureningsbekæmpelse, når der finder forurening sted.
Agenturets forureningsbekæmpelsesaktiviteter skal supplere de bestemmelser, der gælder i medlemsstaterne, og vil give de civilbeskyttelsesaktiviteter, der allerede er iværksat på europæisk plan, en øget værdi. Det skal supplere medlemsstaternes sikringsordninger, og det skal på ingen måde erstatte dem, hvilket der heller ikke er noget ønske om. Agenturet kan leje specialiserede og polivalente fartøjer. Ud over at stille de nødvendige midler til rådighed skal agenturet yde medlemsstaterne og Kommissionen teknisk og videnskabelig bistand på området.
Hvad angår søfolkenes minimumsuddannelsesniveau, betyder vores forslag blot en sidestilling med den bestemmelse, der allerede findes i forordningen om agenturet, af en endnu vigtigere opgave for Fællesskabet i medfør af direktiv 2001/25/EF. Det opfordres derfor til at bidrage aktivt til de nye procedurer for anerkendelse af kvalifikationsbeviser, som er udstedt til søfolk i tredjelande.
Med hensyn til civilbeskyttelsen forsøger vi med vores forslag også at tage hensyn til den nye fællesskabsbeføjelse om forbedring af sikkerheden for skibe og havnefaciliteter. Den forordning, som indfører denne nye beføjelse, træder snart i kraft takket være den aftale, der er opnået af Parlamentet og Rådet ved førstebehandlingen. Ifølge denne aftale skal Kommissionen kontrollere effektiviteten af de kontrolprocedurer, staterne indfører. Agenturets bistand er helt på sin plads i forbindelse med gennemførelsen af inspektionerne. Rammerne for denne bistand beskrives nærmere i et ændringsforslag fra Parlamentet til teksten i forordningen om agenturet, og det specificerer rammerne for bistanden og begrænser den praktisk taget til inspektioner inden for den private sektor. Selv om denne indfaldsvinkel er mere restriktiv, end den vi har været fortalere for, kan Kommissionen acceptere den.
Endelig bemærker jeg mig, hr. formand, mine damer og herrer, at Rådets og Parlamentets holdninger til spørgsmålet ligger meget tæt, og jeg vil gerne benytte lejligheden til at takke hr. Mastorakis for hans indsats. Jeg synes, at ændringsforslagene er konstruktive, og jeg tror derfor, at det er muligt hurtigt at nå en aftale med Parlamentet og hermed at tildele agenturet disse nye beføjelser, i særdeleshed beføjelsen til forvaltning af midler til bekæmpelse af havforurening. Dette vil sammen med ændringen af ressourcetildelingen på dette års og de kommende års budgetter betyde, at vi på europæisk plan får rådighed over skibe til bekæmpelse af havforurening i rum sø, så vi kan håndtere de situationer, som vi beklageligvis ikke kan undgå, f.eks. risikoen for, at der sker nye katastrofer som dem, vi har oplevet, da der ikke findes en nulrisiko. Vi skal forsøge at begrænse virkningerne af sådanne katastrofer mest muligt, hvis de finder sted. 
Μastorakis (PSE ),
    Hr. formand, Kommissionen har foreslået at udvide agenturets kompetence, således at det kan støtte den eksisterende fællesskabsramme og -mekanisme i forbindelse med uforsætlig eller forsætlig forurening af havet og beskyttelsespolitikken.
Vi havde en lang drøftelse vedrørende rækkevidden af udvidelsen i vores udvalg og med højere tjenestemænd fra Kommissionen, og vi kom næsten enstemmigt frem til den grundlinje, som Rådet også kan acceptere. Det grundlæggende i ændringsforslaget er, at agenturet generelt fungerer som hjælpeagentur uden at bestride medlemsstaternes kompetence og yder bistand til Kommissionen. Jeg vil ikke lægge skjul på, at der var dyb bekymring om overførsel af opgaver, og ikke kun sikkerhed ( og ), og vi besluttede til sidst at godtage det mulige. Måske hjalp det, at og oversættes med det samme ord på ordførerens sprog, som er græsk.
Vi tror, at det med hensyn til en beskyttelsesmekanisme er bedst at have en måske mindre udrustet mekanisme, men det skal ske hurtigst muligt. For øjeblikket er det vigtigste for os, og det skal være det vigtigste, hurtigst muligt at få iværksat bekæmpelsen af hændelser som den, der involverede , efter hvilken Parlamentet oprettede et midlertidigt udvalg for at finde ud af præcis, hvad der skete, og vi har nu forslag til, hvad vi skal gøre i fremtiden. Endvidere vil der blive foretaget en evaluering af den ændrede forordning, således at man om nødvendigt kan forbedre den yderligere. Jeg vil benytte lejligheden til igen at opfordre til at gøre en ende på den uacceptable behandling af kaptajnen på , Apostolos Magouras, der behandles som en forbryder. En sådan adfærd er ikke menneskeligt acceptabel og afskrækker kvalificerede unge mennesker fra at gå ind i søfartserhverv, hvilket medfører indlysende farer for verdensskibsfarten og havene.
Til sidst vil jeg takke alle de politiske afdelinger og forvaltninger, der har bidraget, og understrege, at vores udvalg ikke kunne tilslutte sig ændringsforslagene fra Budgetudvalget, idet det ikke var rigtigt, at de skulle medtages i en forordning som den ændrede forordning af både indholdsmæssige og formelle grunde. 
Hatzidakis (PPE-DE ).
   - Hr. formand, den omstændighed, at Mastorakis-betænkningen blev vedtaget i udvalget med 45 stemmer for og en stemme imod viser efter min mening tydeligt, at næsten hele Parlamentet kan tilslutte sig indholdet.
Vi gjorde det fra begyndelsen klart, at vi er enig i Kommissionens forslag om at udvide kompetencen for et europæisk agentur for søfartssikring. Det er nødvendigt, og jeg tror, at forlis med al tydelighed viste det. Derfor støttede vi fra begyndelsen Mastorakis-betænkningen. Vores partis og Parlamentets holdning generelt til Sterckx-betænkningen peger også i denne retning. Det var i denne betænkning, at de idéer, som Kommissionen nu fremsætter, først blev foreslået.
Det glæder mig her i Parlamentet på vegne af Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater i dag at kunne gentage, at vi støtter Mastorakis-betænkningen. Han har gjort en indsats for at nå til enighed med Rådet, således at vi kan få afsluttet dette spørgsmål hurtigt og uden tøven under førstebehandlingen. Ordførerens indsats for at nå til enighed var i mange tilfælde vanskelig, fordi der skulle findes punkter, hvor man kunne blive enig med visse medlemsstater, som havde en del at fremføre vedrørende subsidiaritetsprincippet. Til sidst blev disse problemer løst, og jeg vil derfor lykønske ordføreren med hans betænkning.
Bortset fra alt dette vil jeg nu ikke længere som repræsentant for Gruppen for Det Europæiske Folkeparti, men som græsk medlem af Parlamentet, og da ordføreren selv nævnte spørgsmålet, sige, at jeg selvfølgelig er enig med ham i det, han sagde om den græske kaptajn, og jeg håber, at de spanske myndigheder vil gøre, hvad de kan for at give ham en retfærdig behandling. 
Poignant (PSE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, det er sjældent at opleve et møde, hvor søfartssikkerhed ikke drøftes. Dette møde er ingen undtagelse, men der er opnået konsensus. Vi kan efter min mening stort set tilslutte os vores kollegers betænkning.
Jeg vil sige nogle ord om et par emner. Det første er nødsteder. Fru kommissær, jeg tror, at når arbejdet først er færdiggjort, vil det være godt at have et europæisk register over nødsteder, nødhavne og nødprocedurer, således at man kan gøre sig bekendt med dem og få fuld adgang til nærmere oplysninger.
Dernæst et par ord om selve agenturet. Det ligger i Lissabon. Jeg ønsker det held og lykke i havnen i Lissabon, men vi må ikke glemme, at der også skal være regionale tekniske agenturer tilknyttet, og at vi skal handle hurtigt. Vi skal handle på en sådan måde, at den operationelle side af agenturet, det vil sige dets redskaber, kommer på plads hurtigst muligt. Jeg mener, at det er planen at oprette regionale tekniske agenturer på Atlanterhavskysten, ved Middelhavet, Østersøen og Adriaterhavet.
Endelig læste jeg i går i Kommissionens rapport om finansielle overslag for 2007-2012, at De foreslår at oprette et grænsekontrolagentur med et europæisk korps af grænsevagter. I den forbindelse skal vi også rette opmærksomheden mod havgrænser. Det, som De har foreslået vedrørende landegrænser, er værd at undersøge med henblik på at anvende det på havet, dog ikke på samme måde, men på en tilpasset måde.
Fru kommissær, arbejdet er langtfra afsluttet. Hvad angår bekvemmelighedsflag, ville det være lige så godt at bibeholde indsatsen, da der efter min mening, lige så længe det med fuld diskretion gennem en advokat, der dækker over en anonym og meget rig ejer, er muligt at registrere et skib i Panama for 1.500 dollars, fortsat vil hænge trusler over sømænd og miljøet. 
Vermeer (ELDR ).
   - Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, den nuværende europæiske søfartssikkerhedspolitik vil have enorm fordel af, at et europæisk agentur for søfartssikkerhed hurtigt bliver oprettet. Jeg er glad for, at hr. Mastorakis har gjort alt, hvad han kunne for at sørge for, at vi kan arbejde effektivt på kort tid. Måske er det ikke alle, der deler min opfattelse, men jeg er ikke ked af begrænsningerne vedrørende sikkerhed. Jeg synes, det hele nu er meget klart afgrænset. Bestræbelserne på at placere fysiske sikkerhedsforanstaltninger under agenturets beføjelser ville blot kunne gøre det kontroversielt og kunne således have hindret, at det blev oprettet hurtigt. Merværdien findes derfor efter min mening i en bedre koordinering af den viden og de midler, som allerede nu er til rådighed i de forskellige medlemsstater.
Det er vigtigt, at vi i morgen kan sige ja, især fordi vi dermed kan forankre det juridisk i begyndelsen af marts. Således kan det europæiske agentur for søfartssikkerhed stille forslag med henblik på budgettet for 2005, hvilket skal ske inden 1. april. På den måde opstår der mulighed for, at agenturets beføjelser vedrørende olieoprydning kan omsættes i praksis. Det bliver muligt at foretage de nødvendige investeringer i nyt materiale. Jeg synes, det er meget positivt, at agenturet også får beføjelser til at bedømme uddannelser i tredjelande. Den største risiko på havet er jo menneskelige fejl, og dette vil begrænse uvidenheden. Det er ærgerligt, at opsporingsbeføjelserne ved skibskatastrofer er faldet lidt tyndt ud. Her er jo kun tale om at udveksle metodologi og data. Det er efter min mening ikke aktivt nok.
Jeg vil gerne lige spørge kommissæren om følgende: Hvis der skal indgås aftaler med tredjelande, er det så ikke klogt at sørge for, at Rusland bliver et af de første lande, således at vi kan gøre Europas kyst mere sikker? 
Ortuondo Larrea (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, på grund af den bitre erfaring med forlis forelægger Kommissionen et forslag til ændring af forordningen om det europæiske agentur for søfartssikkerhed for Parlamentet. Vi er enige i at forøge agenturets beføjelser, så det kan yde bistand i forbindelse med utilsigtet eller forsætlig forurening fra skibe og i forbindelse med civilbeskyttelse, ligesom det kan fortage systematiske inspektioner af skibenes sikkerhedssystemer og af havnefaciliteterne.
Vi er også enige i, at agenturet skal deltage i procedurerne til anerkendelse af kvalifikationsbeviser for søfolk, der er udstedt af tredjelande. Derudover bør det have beføjelser til at godkende de mekanismer, som kontrollerer, at Marpol-reglerne og andre regler overholdes, for at undgå, at tankskibenes rester af fuel eller olie fra kimmingen udtømmes i havet.
Nærmere bestemt synes vi, at det europæiske agentur bør tildeles tilstrækkelige økonomiske midler, personale og materiel til at kunne udføre de anførte opgaver ordentligt. For det første skal det have en katastrofeplan til brug ved en eventuel katastrofe til søs, som omfatter samtlige kyster fra Gibraltar til Rusland, og som kan anvendes efter behov i Atlanterhavet, Middelhavet, Østersøen, Nordsøen osv. Katastrofeplanen skal indeholde planer om behandling af olieaffald fra oprydnings- og opsamlingsaktiviteter.
Agenturet bør desuden råde over en tilstrækkkelig stor flåde af skibe til hurtig indsats og nogle specialiserede redningsfartøjer, der skal være forsynet med pumper og omladningsfaciliteter til brug i forbindelse med nødstedte skibe. Det skal naturligvis også råde over uddannet personale, der kan tjekke og efterprøve kontrolprocedurernes effektivitet og anvendelsen af reglerne om sikkerhed og forebyggelse af forurening i de europæiske havne og forurening fra de skibe, der sejler i Fællesskabets farvande, og ikke kun dem, der sejler langs vores kyster.
Jeg takker hr. Mastorakis for hans betænkning og udtrykker min støtte til Kommissionens forslag, selv om vi gerne ville være gået lidt længere. 
Queiró (UEN ).
   - Hr. formand, det bør understreges, at både Parlamentet, Kommissionen og Rådet reagerede hurtigt og effektivt på de tragiske følger efter ulykkerne med tankskibene og ud for de europæiske kyster og vedtog vigtig lovgivning, hvor jeg gerne vil fremhæve oprettelsen af et europæisk agentur for søfartssikring, der skal placeres i Lissabon, hvilket jeg selvsagt glæder mig over. Det bør ligeledes fremhæves, at Europa-Parlamentet har besluttet at oprette et midlertidigt udvalg om øget sikkerhed til søs, hvis betænkning vi afventer med stor forventning. At vi igen i dag behandler dette spørgsmål, og særligt med henblik på at udvide agenturets beføjelser, viser særdeles tydeligt, at vi til forskel fra, hvad der ofte sker, ikke med tidens gang og begivenhedernes mediepres har udtømt vores muligheder for politisk at gribe ind og følge op på dette område.
Lad os da se på de punkter, hvor Kommissionen foreslår agenturets beføjelser udvidet. Der er for det første bekæmpelse af havforurening, hvor vi altid har forfægtet, at der bør være samordning og samarbejde mellem medlemsstaterne, hvis der sker en ulykke. Erfaringerne har vist, at ingen medlemsstat formår at bekæmpe et omfattende olieudslip alene. Der er derfor indlysende fordele ved en koordineret EU-indsats på dette punkt, og agenturet kan spille en vigtig rolle. Dets nye opgave med at bekæmpe ulykker er for os portugisere en klar forbedring af forslaget, da Portugal jo er et land med en udstrakt kyst, der ligger ud til farvande, hvor mange søruter mødes. Det er imidlertid påkrævet at definere mere præcist, hvordan agenturet skal operere, herunder med hensyn til de særlige forureningsbekæmpelsesfartøjer, der skal stilles til rådighed for medlemsstater, som rammes af forurening, og under hvilke vilkår disse fartøjer skal lejes.
Det andet punkt angår uddannelse af søfolk, hvor vi kun kan støtte, at agenturet skal inddrages i procedurerne for anerkendelse af kvalifikationsbeviser, som er udstedt til søfolk fra lande uden for EU.
Det tredje punkt, der drejer sig om agenturets aktiviteter på sikkerhedsområdet, giver derimod anledning til betydelige indsigelser, da Kommissionens oprindelige forslag synes at kollidere med medlemsstaternes beføjelser, hvad angår den indre sikkerhed og indsatsen mod terror. Ordførerens ændringsforslag, som Transportudvalget har vedtaget, har ikke blot begrænset agenturets beføjelser til velafgrænsede områder, der hænger sammen med de nye fællesskabsbeføjelser, som forordningen om bedre sikring af skibe og havnefaciliteter tildeler, men har også sikret, at agenturets virksomhed kommer til at foregå i harmoni med og i respekt for kyststaternes forrettigheder. Sammenfattende støtter vi således den afbalancerede tilgang, som foreslås af ordføreren, hvis fremragende bidrag til øget søfartssikring og forebyggelse af havforurening vi gerne vil benytte lejligheden til at takke ham for. Vi må nemlig aldrig glemme, at når ulykken indtræffer, kender de skadelige følger ikke til grænser. 
Souchet (NI ).
   - Hr. formand, det er vigtigt, at fællesskabsagenturernes opgaver for at undgå misbrug og fristelser defineres meget præcist, selv om antallet af sådanne agenturer stiger med en alarmerende hastighed. Derfor gennemgår vi særligt omhyggeligt det stillede forslag om at øge kompetencerne for et europæisk agentur for søfartssikkerhed, særlig på to følsomme områder.
Hvad angår forureningsbekæmpelsesfartøjer, har vi umiddelbart ikke noget imod at gøre udgifterne til fremskaffelse af disse gensidige, men det skal gøres klart, at med hensyn til forvaltningen af disse fartøjer ligger ansvaret og initiativet til forebyggelse og bekæmpelse af havforurening primært hos kystmedlemsstaterne, og at Kommissionen kun skal gribe ind som supplement ved strengt og på en passende måde at anvende subsidiaritetsprincippet. Det er vigtigt at undgå en situation, hvor EU-intervention risikerer at sætte effektiviteten i forvaltningssystemer, der har vist sin værdi, på spil, som det f.eks. var tilfældet med det atlantiske havnepolitis koordination af nationale ressourcer, EU-ressourcer og ressourcer, der kom fra lande uden for EU, da forliste.
Hvad angår udvidelsen af agenturets kompetencer til området for bekæmpelse af trusler fra terrorisme, skal enhver sådan udvidelse defineres klart. Det europæiske agentur har åbenbart ikke myndighed til at gribe ind vedrørende selve inspektionsprincippet eller at foreslå eventuelle sanktioner. Agenturets eneste mulige rolle er at foretage inspektioner af skibe og havnefaciliteter. Vi skal være specielt opmærksomme på dette spørgsmål, som er yderst følsomt i forhold til medlemsstaternes sikkerhed, for at undgå, at der opstår forvirring, og at underleverandører tildeler sig selv ansvar, som de ikke har. 
Figueiredo (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, det er en kendt sag, at det var efter -ulykken, at Kommissionen besluttede at foreslå den forordning, der opretter et europæisk agentur for søfartssikring, ændret, og at det begrundes med den manglende samordning af medlemsstaternes indsats. Det er rigtigt, at denne ulykke og den menneskelige, miljømæssige og økonomiske tragedie, som den udløste i de ramte områder, ikke mindst i Galicien, har vist, at der er brug for en mere effektiv indsats og større samordning mellem medlemsstaterne. Det er imidlertid ikke ensbetydende med, at agenturers beføjelser bør udvides til områder, der utvetydigt henhører under den enkelte medlemsstats beføjelser. Det vil ikke blot indebære fordoblede udgifter og fratage medlemsstaterne deres ansvar, men også berøre den nationale suverænitet og skabe kompetencekonflikter.
Det afgørende spørgsmål er derfor, hvor langt agenturets beføjelser kan og bør udvides - idet jeg i øvrigt glæder mig over, at det skal placeres Portugal, og håber, at det må ske snart, hvilket jeg også gerne vil høre kommissærens mening om - og at disse beføjelser ikke kommer i strid med subsidiaritetsprincippet. Ordføreren mener, at agenturets indsats med hensyn til forureningsbekæmpelse blot skal bestå i teknisk og videnskabelig støtte, og at det ikke skal overtage medlemsstaternes ansvar, men gå ind med supplerende midler, når en regering anmoder om det, og under hvis myndighed oprensningsarbejdet skal foregå.
Jeg deler denne holdning, eftersom ingen medlemsstat med egne midler formår at bekæmpe et omfattende olieudslip. Agenturet kan bistå på dette punkt, men det må ikke træde i medlemsstaternes sted, og det hverken kan eller bør indgå som led i terrorbekæmpelsen, idet dets opgave blot bliver at overvåge, om medlemsstaternes ordninger for sikring af skibe og havnefaciliteter er effektive. Agenturet vil kunne bidrage til øget søfartssikring i samarbejde med de nationale myndigheder og som støtte til de forskellige medlemsstater, som en merværdi på det tekniske og videnskabelige område og ikke som en overnational kontrolinstans, hvad angår sikkerhed eller ligefrem fiskeriets aktiviteter. 
Jarzembowski (PPE-DE ).
   - Hr. formand, fru næstformand, meget af det, som den tidligere taler sagde, især hendes betænkeligheder med hensyn til agenturets kompetence, er jeg overhovedet ikke enig i. Ved De, at når vi ser tilbage - på -sagen, -sagen - har medlemsstaterne bevist, at de er ude af stand til at løse problemerne rettidigt alene. Vi har brug for et europæisk agentur for søfartssikkerhed, og vi har også brug for en udvidelse af dets kompetencer.
Vi har altid støttet agenturet i Parlamentet. Jeg vil blot minde om, at vi i efteråret, da Rådet ville annullere stederne for det agentur, der var ved at blive opbygget, straks gik tilbage til udgangspunktet i den første budgetbehandling.
Fru næstformand, jeg er også af den opfattelse, at det, som ordføreren har foreslået, nemlig at agenturet skal modtage tilstrækkeligt, og det betyder virkelig tilstrækkeligt med finansielle midler til på anmodning fra kystlandene at kunne chartre skibe, udstyr og lign. hurtigt og bistå hurtigt med hjælp ved havforureninger, opfyldes, og at disse tilstrækkelige midler virkelig også skal stilles til rådighed.
Jeg er naturligvis også lidt skeptisk. Man bør ikke overbebyrde agenturet med opgaver med generel risikoforebyggelse. Den primære opgave for agenturet for søfartssikkerhed er at skabe sagligt relateret, skibsrelateret, anlægsrelateret sikkerhed og ikke generel terrorforebyggelse. Her skal vi passe meget på, at vi ikke skaber forventninger, som agenturet ikke kan leve op til.
Fru næstformand, i betragtning af det nye land - altså vandet - som vi betræder med oprettelsen af dette agentur, har vi krævet, at agenturet hurtig fremlægger et detaljeret arbejdsprogram. For vi ønsker at diskutere arbejdsprogrammet med Dem, fru næstformand. For ansvaret for agenturets virksomhed ligger hos Dem som kommissær. Agenturet er ikke udskilt og har ikke sit eget liv, men Kommissionen hæfter så at sige for agenturets effektivitet. Jeg tvivler ikke på, fru næstformand, at De gør det rigtigt. Men vi må diskutere det omhyggeligt, for vi må ikke også overbebyrde agenturet med opgaver uden at give det tilstrækkeligt med personalemæssige og materielle midler. Så ville vi bringe agenturet i vanskeligheder. Vi skal altså præcist beskæftige os med, hvilke opgaver det skal løse, hvilke opgaver det kan løse, og hvilke midler vi behøver til formålet.
Jeg tilslutter mig en af de tidligere talere. Fru næstformand, jeg vil blive meget glad i aften, hvis De kunne fortælle os, hvor hurtigt agenturet egentlig kan flytte. Vi har altid glædet os over, at agenturet gik i gang med arbejdet i Bruxelles, fordi arbejdet er nødvendigt og påtrængende. Men efter at stats- og regeringscheferne længe har bakset og rodet rundt på steder i Europa og nu besluttet sig for Lissabon, ønsker vi ikke, at der går to år med leje af lokaler og med at stille tjenestegrene til rådighed, før man kan gå i gang med arbejdet. Måske kan De fortælle os lidt om, hvor langt tidsplanen går, for vi ønsker en hurtig flytning til Lissabon, vi ønsker hurtigt et effektivt agentur.
Tillad mig til sidst at komme med en bemærkning. Jeg har jo været dommer før. Og derfor mener jeg, at vi bør være forsigtige med vores udtalelser om kaptajnen på . Jeg synes også, at han bør have mulighed for at forlade Spanien for at leve i det indre marked, i sit hjemland Grækenland. Men der er magtdeling i et demokrati, i en retsstat. Det er ikke de spanske myndigheder, men den spanske domstol, som hindrer ham i at rejse ud. Vi bør som Parlament være meget forsigtige og ikke blande os i den retslige uafhængighed. 
Miguélez Ramos (PSE ).
   - Hr. formand, olietankeren forlis ud for de galiciske kyster understregede bl.a. den manglende koordinering af medlemsstaternes forureningsbekæmpelse. Kommissionen foreslår nu en ændring af den nylig vedtagne forordning om oprettelse af det europæiske agentur for søfartssikkerhed, der blev oprettet på baggrund af forlis, ikke kun for at kunne yde bistand i forbindelse med havforurening, men også i forbindelse med beskyttelse mod ulovlige aktiviteter.
Hvad angår forureningen, forekommer forslaget mig lidt forvirrende. Agenturet skal råde over de nødvendige midler til at kunne intervenere, når en medlemsstat anmoder om det og under dennes autoritet, med specialiserede skibe, der skal chartres, og som, hvis der er et ønske herom, stilles til den pågældende medlemsstats rådighed. Det beskrives ikke nærmere, om de skal købes, lejes eller chartres permanent eller midlertidigt. Personligt kunne jeg godt tænke mig at få spørgsmålet nærmere belyst, for i Galicien kunne jeg efter direktøren for agenturets besøg midt under -krisen læse, at et af skibene havde permanent base i Finisterre.
Det specificeres i ordførerens ændringsforslag, at det er kyststaterne, der har hovedansvaret i forbindelse med forurening, og at de skal råde over egne midler - hvilket vi er nogle, der synes er fornuftigt - og at agenturet af hensyn til subsidiaritetsprincippet udelukkende skal iværksætte aktiviteter efter forudgående anmodning. Men dette princip kan ikke retfærdiggøre Fællesskabets passivitet. Med den undskyldning, at det er medlemsstaterne og ikke EU, der har beføjelse på området, har vi under -katastrofen været vidne til, hvordan en af disse, der har en betragtelig kyststrækning, ikke engang rådede over, og stadig ikke råder over, et minimum af de midler, der er nødvendige for at tackle en katastrofesituation.
Kommissionen kan ikke blive ved med at ignorere behovet for at fastsætte reaktionsmekanismer på europæisk plan eller en europæisk koordinering af de enkelte medlemsstaters midler for at kunne håndtere nødsituationer og katastrofer.
Til trods for de tidligere nævnte forbehold mener vi, ligesom ordføreren, at Kommissionens forslag om nye ansvarsområder skal have vores støtte, da det bidrager til at styrke sikkerheden til søs. 
Dillen (NI ).
   - Hr. formand, kære kolleger, som det desværre alt for ofte er tilfældet i den nationale politik, lider også den europæiske politik af det syndrom, at man ved miljøkatastrofer alt for ofte optræder reaktivt i stedet for proaktivt ved udformningen af effektive foranstaltninger. Således var katastrofen med olietankskibet nødvendig for at oprette et europæisk agentur for søfartssikkerhed. Mindre end et år efter, at denne forordning blev vedtaget, blev Frankrig konfronteret med katastrofen med olietankskibet . Derfor stilles der nu et forslag om at ændre denne forordning for at afhjælpe manglerne.
Et sådant agentur, som fungerer godt, kan vi kun glæde os over. Alligevel vil jeg give udtryk for nogle betænkeligheder. For det første er det udmærket, at agenturet kommer til at råde over tilstrækkelige finansielle midler til at bekæmpe forurening ved hjælp af særlige skibe, hvis en medlemsstat anmoder om det. Dette miljøaspekt kan mit parti ubetinget støtte.
For det andet støtter vi også forslaget om at give agenturet en rolle ved kvalifikationsbeviserne for søfolk under forudsætning af, at den høje kvalitet af de nuværende uddannelser fortsat garanteres.
For det tredje har jeg en kommentar. Det skal ikke være dette agentur, men det skal fortsat være de kompetente havnemyndigheder selv, som skal være ansvarlige for gennemførelsen af sikkerhedsforanstaltningerne mod terrortrusler. Hvad det angår, kan jeg som indbygger i Antwerpen sige, at havnen i Antwerpen f.eks. på det område har gjort sig temmelig store bestræbelser for at bringe sin infrastruktur i overensstemmelse med de amerikanske toldmyndigheders forskrifter. Som det var tilfældet for nogle måneder siden med selvservicering, må vi her modsætte os Kommissionens europæiske trang til at indføre en centralistisk model for alle havne i Europa. Vi er fortsat tilhængere af den århundredgamle hansemodel, som har sikret vores nordeuropæiske havnes velfærd, ekspansion, beskæftigelse og sikkerhed. 
Cardoso (PPE-DE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, ærede medlemmer, den bevidstgørelse, som de seneste forlis ud for de europæiske kyster har ført med sig, har heldigvis betydet, at alle ansvarlige kræfter har indset, at det var på tide at handle med henblik på at forebygge sådanne ulykker og imødegå dem effektivt og hurtigt. Den mest målbevidste foranstaltning har været at oprette en koordinerende instans for denne indsats, nemlig et europæisk agentur for søfartssikring med klare og forståelige opgaver, så der kan opnås effektive og ansvarlige resultater.
Opgaven med at forebygge og bekæmpe havforurening er den første, og den står derfor i centrum for alles opmærksomhed. Havets ressourcer skal beskyttes, for det dækker størsteparten af klodens overflade og er kilden til fremtidens liv. De, der færdes på havet, må pålægges et ansvar, hvilket gælder både de skibe, der hele tiden befinder sig der, og de mennesker, der er om bord eller har med dem at gøre på land. Der er således et afgørende behov for overvågning og sikkerhed, hvad angår sejlruternes farbarhed og inspektion af skibene, og den nuværende ordning bør skærpes med hensyn til både kravene i sig selv og den hyppighed, hvormed de skal kontrolleres.
Selv om det ikke i denne fase er en prioriteret opgave for agenturet, må jeg konstatere, at den stigende bekymring over truslen om terrorangreb mod skibe og havnefaciliteter har ført til, at der er blevet vedtaget særlige internationale foranstaltninger og lovgivning. Denne bekymring kan imødekommes klart og utvetydigt i forordningen om agenturet, som her kan få endnu en opgave, der vil øge tilliden hos aktørerne og hos alle dem, som er ansvarlige for dette område i alle medlemsstaterne. Ingen kan selvfølgelig garantere, at opgaven kan løses til fuldkommenhed, men vedvarende årvågenhed og omhu vil sammen med det nødvendige opsporings-, afklarings- og oplysningsudstyr givetvis indebære en betydelig forebyggelseseffekt.
Jeg vil også gerne fremhæve betydningen af en systematisk og grundig evaluering af indsatsen med at forebygge og bekæmpe havforurening. Kun ved at forstå hvordan og hvorfor og ved at drage de skyldige til ansvar kan der efter min opfattelse borges for, at hvert nyt skridt, der tages, bliver mere sikkert og målbevidst end det foregående. Der må konsekvent opbygges en ansvarlig adfærd, og ingen bør kunne unddrage sig en sådan ansvarsvurdering. Princippet om, at det er forureneren, der skal betale, er uomgængeligt og vil ganske givet have en positiv effekt i forhold til efterladenhed, der hverken kan eller bør undskyldes.
Jeg bifalder i højeste grad, at søfolkenes uddannelse også er medtaget - både praktisk og teoretisk træning i søfartssikring - med de nødvendige beviser herfor. Agenturets samarbejde med medlemsstaterne har ud over at skulle supplere disses indsatsberedskab også til formål at sørge for, at den enkelte medlemsstat har det tilstrækkelige udstyr til at håndtere en hvilken som helst ulykke tæt på dets kyster. Jeg er enig i, at et europæisk agentur for søfartssikring bør omfatte højt kvalificerede og erfarne medarbejdere inden for søfartssikring, hvilket sikrer os, at opgaverne løses på det rette faglige niveau.
Som portugiser med stærke bånd til havet tror jeg, at et europæisk agentur for søfartssikring altid vil være en udfordring for ...
Casaca (PSE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, også jeg vil gerne give udtryk for min tilslutning til denne betænkning, og også jeg tilslutter mig den tak, som med rette har lydt til ordføreren, Emmanouil Mastorakis. Kommissæren vil jeg omvendt gerne direkte opfordre til ikke at være så bange for ambitioner. Det fremgår med al ønskelig tydelighed, at vi har at gøre med et problem af europæiske dimensioner. Det har ikke kun været eller . Det er tusinder af skibe, der hvert år forurener vores farvande med uantagelige miljøovergreb, som medlemsstaterne har vist sig ude af stand til at afværge. Der er brug for europæiske dimensioner, og der er brug for en europæisk kystvagt. Jeg kan ikke se, at der her er overflødige opgaver, for disse opgaver kan kun løses, hvis det sker på en samordnet måde.
Hvis der er et problem her, er det, at forslagene ikke er modige nok. Det er, at de er for tentative. Fru kommissær, vær ikke bange for ambitioner! Europæerne har brug for ambitioner, har brug for et svar på disse problemer, har brug for et europæisk agentur for søfartssikring, der kan fortælle dem, hvornår det gør en ende på den skandale, som den konstante havforurening udgør, og hvornår vi får regler for skibstrafikken. Det har vi brug for! Stillet over for dette ansvar må Parlamentet forlange alt, hvad der skal til, og må give alt, hvad der bliver forlangt. Vi må ikke bøje os for den konservative tankegang hos dem, der livet igennem ikke formår at se længere end medlemsstaternes relative magtstilling, og som glemmer det, der virkelig har betydning for borgerne. 
De Palacio,
    Hr. formand, jeg vil gerne takke for den fremragende indsats, som hr. Mastorakis og De alle har ydet i denne sag, der utvivlsomt har været en hjørnesten i Parlamentets og Kommissionens mandat i de sidste fem år. Blandt de store fremskridt, vi har gjort takket være vores fælles arbejde igennem årene, vil jeg gerne nævne de revolutionerende fremskridt i forbindelse med spørgsmålet om sikkerheden til søs på europæisk plan, hvor hr. Casaca har arbejdet meget ambitiøst, for vi er gået fra praktisk taget ingenting til, jeg vil ikke sige uendelig meget, men dog rigtig meget.
Vi skal gå længere endnu, men vi har gjort bemærkelsesværdige fremskridt. Jeg vil for det første gerne sige til Dem, at der på sikkerhedsområdet, også hvad angår terrorbekæmpelsen, er nogen, der er nødt til at påtage sig opgaver med kontrol, overvågning og bistand, der meget ofte har at gøre med sikkerheden inden for et andet område, og vi mener derfor, at det er bedst, at agenturet varetager begge disse aspekter.
For det andet er det, hvad angår tildeling af forvaltningsbeføjelser til agenturet - og jeg forstår, at fru Miguélez Ramos ønsker flere definitioner - korrekt, at vi har valgt at lade flere muligheder stå åbne. På et givet tidspunkt kan man blot udruste et par skibe. Ved andre lejligheder kan man leje dem, og nogle gange kan man betjene dem direkte. Der er forskellige muligheder, det vil sige at leje, forvalte eller eje. Vi afskærer ingen muligheder. Det vil afhænge af de budgetmidler, vi råder over, og af omstændighederne. Lad os håbe, at agenturet får vind i sejlene, og at det går det godt i lang tid. Det skal have et vist råderum. Vi skal finde den bedste form, og Parlamentet får meget at sige i forbindelse med beslutningen om dets endelige form, selv om det kun bliver via budgetterne.
For det tredje ved jeg godt, mine damer og herrer, hvad det er, Parlamentet ønsker i forbindelse med kystvagten. Men jeg synes, at vi skal begynde med at tage nogle indledende skridt, indtil vi opnår en egentlig integration mellem de nationale kystvagter og en reel koordinering på alle områder.
For det fjerde taler De om større beføjelser, og der er flere talere, der har givet udtryk for bekymring over, at agenturets aktivitet vil overtage medlemsstaternes ansvar. Nej, mine damer og herrer. Vi taler om en supplerende og komplementerende aktivitet. Der er ikke tale om, at den skal erstatte noget. Det drejer sig ikke om at fratage medlemsstaterne beføjelser, men om at skabe nogle muligheder, der ikke fandtes tidligere. Vi får nu nogle muligheder på europæisk plan takket være agenturet, så vi kan kæmpe for sikrere og renere have.
For det femte er der spørgsmålet om, hvornår agenturet skal flyttes. Mine damer og herrer, jo før, jo bedre. Men De skal vide, at vi drøfter spørgsmålet om placeringen med de portugisiske myndigheder. For vores vedkommende kunne det ske inden sommer. Problemet er, at de portugisiske myndigheder har visse vanskeligheder med hensyn til faciliteterne, så nu må vi se, om de bliver løst inden udgangen af året. Men det afhænger ikke af os, men af de portugisiske myndigheder. Under alle omstændigheder vil jeg dog gerne sige, at der er ansat ca. 40 personer, bl.a. midlertidigt ansatte, servicepersonale og fremtrædende nationale eksperter. Vi har understreget dette aspekt meget, for vi synes, at det er dem, der råder over den nødvendige viden og erfaring, og det giver os desuden mulighed for et bedre samarbejde med medlemsstaterne, der - det vil jeg gerne understrege - ikke skal afgive nogen beføjelser, men derimod styrke dem. Der bliver allokeret 10 personer til håndtering af og indsats i forbindelse med forureningsproblemer, på uddannelsesområdet allokeres der syv personer, og på området for terrorsikkerhed allokeres der ca. otte personer.
Jeg vil gerne understrege over for Dem - og det er samtidig mit svar til fru Miguélez Ramos - at det er åbenlyst, at den nordvestlige kyststrækning af Den Iberiske Halvø er et af de steder, der er allermest udsat for forurening fra skibe. Vi kan blot se på, hvor ulykkerne har fundet sted i de seneste år, nemlig ved Galiciens kyster. Andre risikoområder er Den Engelske Kanal, Bretagne osv. Tanken er, at forureningsbekæmpelsesskibene koncentreres og placere permanent, især i form af operative baser, i de områder, hvor der er størst risiko, og der er naturligvis også brug for dem i Middelhavet.
Endelig vil jeg gerne sige, at agenturet faktisk også bør have udløbere i Middelhavet. Det drøfter vi for øjeblikket.
Hr. formand, i dag skal vi vedtage - det håber jeg - og om et øjeblik også drøfte spørgsmålet om ansvar og IOPC-fonden. Endnu en gang - og vi er nu i gang med de sidste plenarmøder - gør vi fremskridt og vedtager meget vigtige foranstaltninger, så vi i fællesskab kan udstyre EU med et retssystem og et system af foranstaltninger, som reelt gør os i stand til at bekæmpe havforurening og forbedre sikkerheden. Vi ved, at vi i fremtiden højst sandsynligt skal behandle spørgsmål om f.eks. skibe, der sejler under bekvemmelighedsflag, og aspekter i forbindelse med havretten - jeg henviser her til det, hr. Casaca sagde. Vi har gødet jorden, og jeg håber, at min afløser - for opløbet om afløsere er i gang - kan afslutte det arbejde, som vi sammen har fremmet i de seneste år.
Hvad angår kaptajnernes ansvar - og jeg synes, at der er kommet svar fra forskellige sider - er der ingen, der bryder sig om, at folk ikke har al den frihed, de ønsker, men der er et spørgsmål, der springer i øjnene, og det er respekten for retsafgørelserne i hvilket som helst land i EU. 
Formanden.
   - Mange tak, fru de Palacio.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0016/2004) af Stockmann for Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om intermodale lasteenheder (KOM(2003) 155) - C5-0167/2003 - 2003/0056(COD)).
De Palacio,
   Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil først takke hr. Stockmann for hans indsats og sige til ham, at dette forslag klart søger at fremme og tilskynde til intermodal transport.
Vi mener, at det er et vigtigt element, hvis vi ønsker at fastholde en holdbar udvikling i EU og forene økonomisk vækst og livskvalitet med konkurrenceevne og med konkurrencedygtig og miljøvenlig transport.
Vi er nødt til at benytte de muligheder, vi har, bedre og klarere og kombinere de forskellige transportformer, hvilket vil gøre det muligt for os at optimere de infrastrukturer, vi råder over.
Når vi taler om den intermodale sektor, har vi brug for en mere ensartet og stringent tilgang til vedligeholdelse og kontrol af enhederne, for det er enhederne, der skal sikre, at containeren kan transporteres med skib, tog eller med lastvogn inden for EU. Der er ingen tvivl om, at containerprincippet er fremtidens transportform.
Det er derfor brug for en mere ensartet og stringent tilgang til spørgsmålet om at bevare kontrollen med enhederne for at øge sikkerheden, harmoniseringen af visse af vekselladenes specifikationer for at forbedre effektiviteten i forbindelse med omladning og håndtering og udvikling af en europæisk intermodal lasteenhed, som forener fordelene ved de nuværende skibscontainere og veksellad, det vil sige mulighed for stabling, modstandsdygtighed og en optimal størrelse for de europæiske paller i henhold til bestemmelserne i den europæiske vejtransportlovgivning. Jeg vil gerne gentage, at transporten også skal kunne finde sted ad landevej.
Kommissionens hensigt er at skabe et mere harmoniseret og effektivt system for lasteenheder til intermodal transport. Selv om jernbanetransporten uden tvivl vil nyde godt af forslaget, er det en vigtig målsætning at skabe flere muligheder for transport ad de indre vandveje og nærskibstransport på det europæiske intermodale marked. En større harmonisering af lasteenhederne er derfor den eneste måde, vi kan opnå den effektivitet, der er nødvendig for at reducere transport- og omladningsomkostningerne og gøre skibsfarten mere konkurrencedygtig, når lasten skal omlades fra lastvogn eller tog.
Kommissionen har ikke haft til hensigt at være specielt revolutionerende ved forelæggelsen af denne foranstaltning - vi ønsker ikke at genopfinde hjulet. Vi sætter vores lid til den allerede afprøvede og tilfredsstillende fremgangsmåde, vi har til at skabe det indre marked, det vil sige et rammedirektiv, som fastsætter de væsentlige krav og overlader de tekniske detaljer til de europæiske standardiseringsorganer, hvor eksperter og sektoransvarlige mødes. Det er dem, der ved, hvad sektoren behøver for at nå de politiske mål.
Vi har haft en meget nyttig og tilbundsgående drøftelse af spørgsmålet med Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme - det er jeg nødt til at gentage endnu en gang - og jeg vil gerne takke Dem, fordi De har taget Dem den nødvendige tid og gjort en stor indsats, så beslutningen er fuldmoden ved førstebehandlingen.
Tingene går imidlertid ikke så hurtigt i Rådet. Jeg tror, at Rådet vil se meget nøje på resultaterne af Parlamentets førstebehandling, og at der derfor hurtig kommer en fælles holdning, og om muligt gerne en fælles holdning, der bakker op om forslaget, der skal komme her fra Parlamentet. 
Stockmann (PSE ),
   Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, kommissæren har ret, den intermodale transport er kun betinget konkurrencedygtig, og de aktuelle lasteenheder - hvad enten det er containere eller veksellad - kan ikke bruges optimalt af alle fire transportmåder. Den komplicerede og tidrøvende håndtering koster ikke blot meget tid, men også mange penge. Desuden har den intermodale transport et naturligt handicap. Den er for det første meget mere kompleks og altså også mere kompliceret at organisere, og for det andet er der også kun få aktører, som har overblik over hele den intermodale kæde. Derfor skal vi støtte den intermodale transport, og det gør vi med dette direktiv.
Med direktivet fastlægges der tre ting: For det første etableringen af en ny lasteenhed, den europæiske intermodale lasteenhed, for det andet skabelsen af bestemte intermodalitetskrav for alle nye lasteenheder - og vi håber dermed i det mindste på mellemlang sigt i gennemsnit at kunne halvere omladningens varighed i terminalerne - og for det tredje forbedringen af sikkerheden i henhold til den internationale konvention om containersikkerhed. Det var måske lidt vildledende af Kommissionen at præsentere direktivet som led i programmet om fremme af nærskibsfart. Ja, det er naturligvis også til fordel for , men her handler det om hele transportkæden, og det er en international standardisering, hvilket vi aldrig har haft før i den form, for oftest blev de enkelte transportmåder standardiseret eller for enkelte transportmåder blev ting standardiseret. Der er altså tale om en premiere.
Standardisering er dog ikke kun en søgen efter en ideel teknisk løsning, men med standardisering får vi også planlægnings- og investeringssikkerhed, reducerer vi markedsføringsbarrierer og produktionsomkostninger, og standardisering åbner nye markeder. Jeg er overbevist om, at Europa har brug for en optimal intermodal lasteenhed, som forbinder fordelene ved containere med fordelene ved veksellad, så at sige en europæisk supercontainer, som kan benyttes af alle transportmåder, som er nem at håndtere, der kan stables og håndteres fra oven, som er egnet til transport på havet, som giver så meget plads til befordring af ISO-paletter som muligt, og som tillader en hurtig lastning og losning.
Med anvendelsen af den nye supercontainer kan antallet af nødvendige køretøjer i henhold til Kommissionens vurderinger reduceres med 25 %. Jeg mener, at det er lidt højt anslået, men alligevel lugter det af forandring. Den eksisterende frygt, som slog os i møde, for, at eksisterende lasteenheder ikke længere er tilladt, er ubegrundet. Anvendelsen af den nye supercontainer gøres jo ikke bindende med direktivet - det skal markedet regulere. Der vil altså også fortsat være forskellige enheder i omløb, men jeg tror, at den europæiske lasteenhed vil sætte sig igennem på grund af de nævnte fordele på markedet. Jeg mener også, at den vil blive en eksportsællert. Med Kina og Rusland kan der erobres to kæmpe markeder, og den forventede vækst i godstransporten også i retning af Østeuropa taler jo for sig.
Med direktivet antastes ISO-standarden heller ikke. De betænkeligheder, der har været i denne retning, kunne vi eliminere med ændringer i kommissionsteksten. Cellecontainerskibe forudsætter eksempelvis en ISO-standard. Vi har fastlagt, at stuvning i lastrum og på dæk skal være muligt uden ændring af de eksisterende cellestativer. Samtidig har vi med en udvendig højde på 2,9 m også opfyldt bestemmelserne fra den europæiske standardiseringsorganisation CEN og også skabt en optimal lasteenhed for vej og jernbane.
Men en standardisering i detaljer skal standardiseringsorganisationerne tage sig af, og med dem industrien. Vi har kun fastlagt hovedpunkterne. Vi har ønsket eller ønsker en standardiseringsprocedure i henhold til et mandat, således at standardiseringsprocessen kan gå hurtigere, for der har længe været bestræbelser i denne retning, men de bliver ikke afsluttet.
Det foreliggende direktiv er kun en begyndelse. Foruden lasteenhederne er der stadig en lang række mulige standardiseringstilfælde i den intermodale transport, f.eks. standardiseringen af grænseflader mellem infrastrukturerne og tjenesterne, altså terminaler, omladningsfaciliteter osv., naturligvis også informationssystemer og ansvars- og kontraktbestemmelser.
Standardiseringen vil altså fortsætte. Jeg er glad for, at vi starter her og sender et tydeligt signal, hvad angår den intermodale transport. 
Grosch (PPE-DE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, først vil jeg på vegne af PPE-Gruppen gratulere ordføreren og takke ham for hans arbejde. Han har gennem dette gode samarbejde især hjulpet os med at forstå dette emne, som ikke altid har været let - især på grund af teknikken - og fordybet os grundigt i dette emne uden at begrave os. Det var i vores øjne en meget interessant erfaring med at samarbejde. I betænkningen - også i Kommissionens fremlæggelse - var der efter min opfattelse forskellige udfordringer, og disse udfordringer har vi efter min mening diskuteret på en god måde i udvalget. Et nyt produkt skal være attraktivt, det vil sige, at det skal tilfredsstille markedet og også være i overensstemmelse med en moderne og effektiv anvendelse. Jeg mener, at dette resultat vil blive opnået.
Det skal gå lettere og dermed også hurtigere med produktet, og der skal tages højde for den nye, men også den eksisterende håndtering og stuvningsmetoderne med produktet. Det vil sige, at det ikke bare skal vælte det eksisterende fra i dag til i morgen og konfrontere de mennesker, der arbejder i denne sektor, fra i dag til i morgen med store eller nye investeringer. Der skal garanteres sikkerhed. Alle disse spørgsmål er efter vores opfattelse blevet besvaret på en meget fin måde, og Kommissionens forslag og Deres betænkning har derfor også fået vores støtte i udvalget. Intermodal transport - her blev naturligvis især nævnt eksemplet med nærskibsfart, hvor den intermodale transport allerede ligger på over 40 % - har selvfølgelig endnu ikke nået disse tal ved de andre transportmåder. Jeg betragter det aktuelle initiativ som et initiativ, der bør skabe motivation især inden for økonomi og inden for transport til at investere i mere multimodal transport. På denne måde vil vi efter vores mening ikke kun overbevise med subsidier, men også overbevise, idet vi foreslår effektive midler, idet vi foreslår allroundcontaineren, supercontaineren, som De kalder den, der med en optimal belastning tager højde for det, som er indeholdt heri, men som også tager højde for det, som rører sig på det internationale marked, og som også kan skabe åbninger, som De netop selv nævnte.
I det store og hele er vi meget enige i deres forslag. Den eneste forskel er, at vi fortsat er af den opfattelse, at hvis produktet er så godt, vil markedet regulere det, og så behøver vi ikke at anvende offentlige midler dér, selv om vi alle er af den overbevisning, at det samlet set er godt for udviklingen af transporten, hvis mange aktører bliver mere multimodale. Tillad mig derfor her til sidst at komme med endnu en bemærkning: I dag betragter jeg det som et teknisk bidrag til dette koncept, som vi alle er enige om. Hvis de planlagte lasteenheder viser sig at være effektive på havet, i luften, på jernbanen og på vejen, skal det, der ruller herunder, også være effektivt. Denne appel er bl.a. også rettet mod jernbanen, for det samlede multimodale koncept kan uanset i hvilken form stadig forbedres teknisk. Hvis en af de aktører, der arbejder i denne kæde, giver efter eller spiller svag, vil hele konceptet ikke føre til noget godt. Vi betragter altså dette som et godt skridt i den rigtige retning, men også som et fornyet entydigt opråb især til jernbanen om at tænke multimodalt, at investere i dette koncept og også at revidere dets struktur og dets effektivitet. 
Pohjamo (ELDR ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, jeg vil også takke hr. Stockmann for at have udarbejdet en udmærket betænkning. Først var der forskellige meninger om sagen og endog misforståelser, men det lykkedes ordføreren ved hjælp af en ihærdig indsats at gøre fremskridt, og udvalget var til sidst temmelig enige om udarbejdelsen af den nye europæiske lasteenhed. Det, der diskuteres, er den meget udfordrende idé om at gøre de forskellige midler til fragttransport i Europa kompatible med hinanden. Standardiserede containere ville være en fordel for det overbefolkede Centraleuropa og især for oversøiske regioner. F.eks. foregår 80 % af udenrigshandelen fra Finland ad søvejen, og en fleksibel afvikling af multimodal transport er af afgørende betydning.
Ordføreren har valgt den rette fremgangsmåde. Ændringsforslagene er et forsøg på at opnå kompatibilitet med europæiske standardiseringskontorer og at forebygge problemer med ISO-standarder. Operatørerne i sektoren får ansvar for den nærmere udformning af den nye container. Der er måske et problem med ændringsforslag 17. Hvis containerne skal være 2,9 meter høje, vil de ikke, når de stables, passe ind på den plads, der på nuværende tidspunkt er til rådighed på roll-on-roll-off-skibe eller ro-ro-skibe. Derfor ville Kommissionens forslag om, at en container skal være 2,67 meter høj måske være bedre. Vores gruppe støtter forslaget, og vi håber, at der også i praksis vil ske hurtige fremskridt i sagen. 
Van Dam (EDD ).
   - Hr. formand, Parlamentet har altid kraftigt støttet fremme af et bæredygtigt godstransportsystem. Deri har hver transportform fået tildelt en rolle. I teorien kan disse roller tydeligt nævnes. I praksis er det mere besværligt. Vi ser da også, at en række transportformer er ugunstigt stillede. Et problem er her den store variation i lasteenheder, som ofte er opstået i den daglige praksis. Nogle anvendes i stor målestok, andre i mindre grad. Alt dette afhænger af markedssituationen. Sidstnævnte er en dominerende faktor inden for godstransport. Forandringer har kun mening, hvis disse støttes og stimuleres af markedet. Dette vil kun ske, hvis der virkelig er fordele ved det.
I Kommissionens forslag er der i denne henseende endnu et par mangler. Indførelsen af en ny lasteenhed er en udmærket idé, såfremt den virkelig kan bruges i alle transportformer uden tilpasninger. Men så skal den også anvendes i praksis. Alt postyret og kommentarerne omkring dette forslag lader noget andet formode. Det glæder os derfor, at forslaget i den foreliggende betænkning gøres mere markedsorienteret. Den europæiske intermodale lasteenhed er ikke længere en patentløsning på alle eksisterende problemer, men en valgmulighed, som kan benyttes i fremtiden som led i de nuværende operationelle aktiviteter.
Ved afstemningen i morgen er der endnu et punkt, der skal lægges vægt på, nemlig ændringsforslag 16. Hvis de mål, der nævnes i dette ændringsforslag, bliver fastlagt, betyder dette faktisk en fjernelse af udkastet. For at beholde de positive aspekter af den europæiske intermodale lasteenhed - flere paller i en enhed - forekommer det mig fornuftigt også at overlade de konkrete mål til markedet, således at de virksomheder, som vil bruge enheden, også får mulighed for at gennemføre det teknisk. Hr. formand, alt i alt har hr. Stockmann gjort et godt stykke arbejde. 
Jarzembowski (PPE-DE ).
   - Hr. formand, kære fru næstformand, lad mig minde Dem om, at det forslag, som De har udarbejdet - efter Deres medarbejderes omhyggelige forberedelse - skabte lidt forvirring i begyndelsen. Havnesektoren og rederierne har skudt med store kanoner mod Deres forslag. Jeg mener også, at vi skal være ordføreren, hr. Stockmann, og hele Transportudvalget taknemmelige. Også hr. Grosch har gjort en stor indsats under samtaler med sektoren, således at vi i mellemtiden stort set har udryddet dens betænkeligheder. Jeg tror simpelthen, at der var tale om misforståelser.
Jeg er meget glad for, at vi kan konstatere i dag, at vi - netop også med de ændringer, som ordføreren har foreslået, og som vi støtter i fællesskab i Transportudvalget - kan være sikre på, at vi ikke foreslår - en supercontainer ville jeg ikke sige - en europæisk standardcontainer, som kunne hindre os i vores globale transportforretning. Vi er i forbindelse med eksport og import henvist til, at disse lasteenheder kan transporteres virkelig godt, hurtigt og effektivt på skibe uden ændring af cellestativerne og andre ting. Jeg mener, sådan som vi har defineret det med ændringsforslagene i udvalget, at vi virkelig skal overlade det i detaljer nu til standardiseringsinstanserne. Som jurist vil jeg vogte mig for at afklare de sidste fine tekniske detaljer som parlamentsmedlem. Men de principper, som vi har vedtaget i forbindelse med ændringsforslagene, vil, tror jeg, føre til, at der ikke er nogen modsætning til internationale standarder ved den nye europæiske lasteenhed. Og den er vigtig, fordi den gør det muligt for os at ensrette industriens interesse i større stuvning af paletter og rederiernes og havnevirksomhedernes interesse i ikke at skulle ændre hele lasteudstyret og containerskibenes opbygning. For så vidt kan vi være godt tilfredse med, at det er lykkedes os.
Jeg håber, at sektoren vedtager det, vi lover os selv, nemlig en større anvendelse af intermodale enheder. Her er vi henvist til sektoren. Vi stiller kun forslag og skal efterfølgende se, om den nye standardcontainer bliver accepteret af sektoren. Det er sektorens opgave at tage hensyn til dens egne interesser.
Til sidst vil jeg gerne endnu en gang gøre opmærksom på, at dette forslag ikke blot indeholder en definition af den nye lasteenhed, men også en forpligtelse til øget kontrol og inspektioner af alle lasteenheder uanset type. For der kan udgå farer fra lasteenhederne, hvis de ikke bliver vedligeholdt rigtigt, hvis de ikke bliver passet, i godstransporten, i havnen ved omladning osv. Vi skal være sikre på, at det netop ikke fører til alvorlige ulykker i havnen eller på skibene. For så vidt er Kommissionens initiativ til at foreslå hyppigere og grundigere inspektioner af alle lasteenheder her rigtigt. 
Pex (PPE-DE ).
   - Hr. formand, fru næstformand i Kommissionen, det er udmærket, at transporten gribes an på en integreret måde, hvor alle tilgængelige slags transport benyttes hensigtsmæssigt. For at kunne løse problemerne med stadig større trafik ad landevejen må EU være proaktiv og fremme intermodalitet. At være proaktiv betyder især, at myndighederne tager hensyn til efterspørgslen fra markedet, og ikke at myndighederne belemrer markedet med vanskelige ordninger og ekstra omkostninger. Ved dette forslag er denne kurs ikke fulgt helt, og derfor var jeg oprindeligt betænkelig ved en række dele af Kommissionens og også ved ordførerens forslag. Men nu, hvor forslagene er tilpasset gennem ændringer i Udvalget om Transport, er mine største bekymringer fjernet.
Markedsaktørerne skal have frihed til at vælge lasteenheder for at finde en optimal løsning for hver slags gods og transportform. Samtidig må vi for enhver pris undgå, at ejerne af intermodale lasteenheder konfronteres med overflødige forpligtelser og høje udgifter til administration og gennemførelse. Jeg synes, det er unødvendigt at støtte indførelsen af den europæiske intermodale lasteenhed med skattefordele eller subsidier til indkøb. Kommissionen har selv i sit forslag skrevet, at den ikke vil gøre brugen obligatorisk, men vil overlade anvendelsen til markedet. Indførelsen af subsidier og skattefordele strider mod denne idé.
Tekniske specifikationer, hvori de intermodale lasteenheders egenskaber beskrives, skal undersøges kritisk. Således er det vigtigt, at de væsentlige krav, som stilles, ikke er i strid med de internationale ISO-standarder. Der bruges nemlig i betydeligt omfang enheder, som er lavet ifølge internationale standarder, og som også anvendes uden for Unionen. Jeg er glad for, at min bekymring på dette område er overtaget af ordføreren, og at dette også nævnes i teksten gennem et ændringsforslag. Dette gælder også for tilpasningen af inspektionsperioden for de europæiske intermodale lasteenheder ved at sidestille dem med lasteenhederne for den internationalt meget anvendte ISO-container.
Med indførelsen af nye intermodale lasteenheder er intermodaliteten imidlertid endnu ikke sikret. Foruden den nuværende mangfoldighed er den dårlige kvalitet af de tilbudte jernbanetjenestydelser en vigtig hindring for væksten i den intermodale transport. Også indlandsskibsfarten burde inddrages mere i diskussionen. Som sagt kræver forbedringen af transporten, at lovgivningen er af god kvalitet. Der skal i lovgivningen tages hensyn til markedets muligheder, og lovgivningen kan, ved korrekt timing, indføres i tide på en hensigtsmæssig og harmoniseret måde. Derfor er jeg i øvrigt af den opfattelse, at indførelsen af det digitale tachometer skal udsættes et år, for at lovgivningen kan opfylde ovennævnte krav. Men på grund af tidnød kan vi ikke drøfte denne presserende sag med Kommissionen i denne uge. Parlamentet har stadig svært ved virkelig at gøre noget ved det. 
De Palacio,
    Hr. formand, mine damer og herrer, jeg takker hr. Stockmann for hans indsats, og jeg synes, at den opbakning, som Parlamentet generelt - med enkelte nuanceringer - har givet dette initiativ, viser, hvor vigtigt det er.
For det første vil jeg gerne understrege, at jeg er helt enig i det, som flere af talerne har sagt om, at det her ikke er nok, men at der er brug for meget mere.
Dette falder inden for rammerne af den strategi, vi har udarbejdet i de seneste år, og som går ud på at opnå en mere konkurrencedygtig, dynamisk og operativ transport, i særdeleshed inden for jernbanesektoren. Vi skal tilpasse infrastrukturerne, så vi reelt kan bryde med de opdelinger og barrierer, som ikke kun findes inden for jernbanesektoren, men også - som vi nu gør - inden for andre transportformer. Vi kan tilskynde til intermodalitet ved hjælp af denne slags foranstaltninger.
Som ordføreren så udmærket har sagt, skal der efter dette forsøg på udvikling af fælles standardiseringsforanstaltninger vedtages andre foranstaltninger, f.eks. om kajterminaler. Kommissionen arbejder allerede med spørgsmålet for at se, hvordan vi kan standardisere kajsystemerne, så lastning, losning og fortøjring af skibene bliver lettere, hvilket vil reducere liggetiden og omkostningerne. Det hænger også sammen med vores forslag - der desværre ikke har nydt fremme - om at liberalisere havnetjenesterne, for på dette område er der også behov for at skubbe på og skabe mere dynamik.
Det hele hænger sammen. En enkelt foranstaltning bringer os ikke ret meget længere. Alle foranstaltningerne skal fremmes for at opnå det bedst mulige resultat.
Jeg vil gerne understrege, at vi accepterer de fleste af ændringsforslagene. Der er enkelte forslag, der skal omformuleres, fordi den nuværende ordlyd måske ikke er den allerbedste. Det gælder ændringsforslag 2, 5, 14, 16 og 17. De sigter imidlertid alle på at tydeliggøre, at standardisering af den intermodale lasteenhed ikke nødvendigvis kommer i konflikt med de nuværende globale standarder - det er det sidste, vi ønsker. Vi synes ikke, at de europæiske standardiseringsorganisationerer kan eller skal være bundet af den internationale standardiseringsorganisations standarder, men at nævnte organisationer skal beslutte, hvad der er de bedst mulige standarder for den europæiske intermodale transport. De bør dog tage højde for de eksisterende ISO-standarder og de kommercielle behov.
Forslaget afhænger desuden i sidste ende af, om markedet accepterer det. Vi foreslår nogle fælles standarder, der, hvis markedet synes, at det er fornuftigt, fremmer det intermodale nets funktionsmåde ved hjælp af disse nye veksellad, der som tidligere nævnt vil forhindre brud og tillade hurtige omladninger fra transport ad indre vandveje til skib, jernbane eller lastbil. 
Jeg vil gerne understrege, at vi forkaster ændringsforslag 6, da det står heri, at de harmoniserede standarder skal udarbejdes af deneuropæiske standardiseringsorganisation (CEN), for herved udelukkes nogle af de vigtige standardiseringsorganisationer inden for sektoren, f.eks. Cenelec og ETSI.
Hr. formand, jeg er sikker på, at vi efter Parlamentets godkendelse, forhåbentlig uden ændringsforslag 6, kan gøre hurtige fremskridt sammen i Rådet og præsentere et forslag for sektoren, som fremmer vejen mod den intermodalitet, som er helt nødvendigt. 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er henstilling (A5-0042/2004) fra Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked om forslag til Rådets afgørelse om bemyndigelse af medlemsstaterne til i Det Europæiske Fællesskabs interesse at undertegne, ratificere eller tiltræde protokollen af 2003 til den internationale konvention om oprettelse af en international fond for erstatning af skader ved olieforurening 1992 og om bemyndigelse af Luxembourg og Østrig til i Det Europæiske Fællesskabs interesse at tiltræde de underliggende instrumenter (14389/2003 - KOM(2003) 534 - C5-0002/2004 - 2003/0209(AVC)) (Ordfører: Gil-Robles Gil-Delgado). 
De Palacio,
   Hr. formand, sandheden er, at jeg plejer at have temmelig meget arbejde. Hvis jeg regner på de sager, direktiver og forordninger, jeg har arbejdet med i de forløbne år, tror jeg ikke, at jeg tager fejl, hvis jeg siger, at jeg går af med sejren. Under alle omstændigheder tror jeg, at vi er enige i, at vi forhandler et vigtigt emne i dag, nemlig gennemførelsen protokollen af 2003 til den internationale konvention om oprettelse af en international fond for erstatning af skader ved olieforurening. Midlerne til erstatning til ofre for olieforurening bliver mere end femdoblet, hvilket er absolut nødvendigt, eftersom de midler, der er til rådighed via IOPC-fonden, ikke var tilstrækkelige, som vi så i forbindelse med og forlis.
Protokollen er endnu ikke trådt i kraft, og i den henseende skal vi tilskynde til, at medlemsstaterne hurtigt får den ratificeret. Vi er overbeviste om, at det haster med at få den gennemført, men beklageligvis tager medlemsstaterne ikke de nødvendige skridt.
I det forslag, Kommissionen forelagde i september sidste år, opfordrede den medlemsstaterne til at tiltræde protokollen inden udgangen af 2003, og nu er vi i 2004. I den fælles holdning, der blev vedtaget den 15. december, var fristen sat til juni 2004, og Kommissionen kom med en erklæring herom, hvori den påpegede, at vi gerne havde set, at den var blevet ratificeret inden udgangen af 2003.
Mine damer og herrer, jeg vil gerne benytte lejligheden til at takke Parlamentet for dets ildhu i denne sag, når man tager i betragtning, at Rådet først fremsendte den fælles holdning til Parlamentet for et par uger siden. Jeg håber naturligvis, at Parlamentets udtalelse bliver i tråd med hr. Gil Robles' betænkning. Jeg vil gerne takke hr. Gil Robles, ikke kun fordi han så hurtigt har fået arrangeret og koordineret forhandlingen af betænkningen med medlemmerne, men også fordi han så tydeligt forklarer alle de forskellige spørgsmål og den betydning, som dokumentet har. 
Gil-Robles Gil-Delgado (PPE-DE ),
   Hr. formand, mine damer og herrer, den udtalelse, vi drøfter nu, er udtryk for Parlamentets enighed, der, som vi netop har hørt, er nødvendig, for at medlemsstaterne tiltræder og ratificerer protokollen af 2003 til den internationale konvention om oprettelse af en international fond for erstatning af skader ved olieforurening.
Som vi netop har hørt, oprettedes der med denne konvention en fond for erstatning til ofre for skader ved olieforurening, og det er på sin plads at understrege, at fonden finansieres via afgifter opkrævet af selskaber eller andre enheder, der modtager olie ad søvejen. Forhøjelsen af erstatningsgrænsen - som der anmodes om i protokollen, og som hidtil har været på 162 millioner euro - vil derfor ikke belaste de offentlige finanser, men derimod dem, der tjener på handelen med olie.
Siden 1978 har fonden været bragt i anvendelse i over 100 tilfælde, og de fleste af disse har ligget inden for erstatningsgrænserne. Kommissæren har imidlertid erindret os om, at og forlis har gjort det klart, at denne grænse var blevet forældet, og at det var nødvendigt at forhøje den. På grund af den bølge af følelser og bekymring, der fulgte i kølvandet på disse katastrofer, anmodede EU's stats- og regeringschefer derfor i marts 2003 om en forhøjelse af fonden til et loft på 1 milliard euro, og i maj samme år vedtog IMO's medlemsstater denne beslutning med en prisværdig hurtighed.
I sin beslutning fra juli 2003 - vi er stadig i 2003 og har meget korte frister - om en styrkelse af sikkerheden til søs på grund af olietankeren forlis - hr. Sterckx' betænkning - hilste Parlamentet IMO's beslutning velkommen og anmodede medlemsstaterne om hurtigst muligt at ratificere den pågældende protokol. Det var den første opfordring til en hurtig ratificering.
Kommissionen har, som den selv har forklaret, handlet ikke blot hurtigt, men også med en klar politisk forpligtelse ved at bede Rådet om at gå fra ord - hvilket altid er meget let - til handling - hvilket er meget sværere. På et tidspunkt, hvor situtionen så temmelig prekær ud, opnåede Kommissionen endelig denne aftale ved afslutningen af det italienske formandskab, hvor der, såfremt det er muligt, fastsættes en objektiv dato, som kommissæren netop har forklaret os om.
Sandheden er, at Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked har vedtaget projektet om ratificering af protokollen enstemmigt. I virkeligheden havde det været nok, hvis det havde begrænset sig til at komme med en samstemmende udtalelse, men jeg syntes, at det var meget essentielt at understrege anmodningen om, at det er vigtigt, at medlemsstaterne undertegner eller ratificerer protokollen, jf. betragtning 8 i afgørelsen.
Jeg må indrømme, at alle medlemmerne af Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked var på bølgelængde. Hvorfor, hr. formand? For så længe disse undertegnelser og ratificeringer ikke finder sted, vil vi blive ved med at være i den nuværende situation med en fond, der ikke har midler nok til at tage sig af alle de mulige erstatninger.
Det er derfor vigtigt, at protokollen træder i kraft. Parlamentet har ønsket at gøre det klart, at man ikke længere kan bebrejde eller give fællesskabsinstitutionerne skylden for nogen som helst forsinkelser fra nu af. Det er de medlemsstater, der slæber fødderne efter sig på vejen mod ratificering, som skal påtage sig deres ansvar. Jeg håber naturligvis ikke, at det bliver tilfældet, og at alle ratificerer den hurtigst muligt.
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg har kun den behagelige pligt tilbage - for min tid er ved at være brugt - at takke medlemmerne af Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked for den opbakning, de har givet mig. Jeg vil ligeledes takke nævnte udvalgs tjenestegrene for deres uvurderlige bistand og udvalget for dets konstante politiske støtte.
Den udtalelse, der forelægges i dag, er nødvendig og presserende. Jeg håber derfor, at De vil stemme for. 
Ortuondo Larrea (Verts/ALE ),
   Hr. formand, fru kommissær, i forbindelse med spørgsmålet om protokollen af 2003, som supplerer den internationale fond af 1992 for erstatning for skader ved olieforurening, som formelt er en mellemstatslig organisation, har Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme, som jeg repræsenterer som ordfører, opfordret til at godkende Rådets forslag til afgørelse, som bemyndiger medlemsstaterne til undertegne, ratificere eller tiltræde protokollen.
IOPC-protokollen af 2003 forhøjer de særlige trækningsrettigheder til 750 millioner, hvilket for tiden svarer til ca. 930 millioner euro - det samlede maksimale beløb fra de forskellige internationale konventioner, og som opkræves af redere og virksomheder, der modtager olie ad søvejen, til erstatning for miljøkatastrofer og til ofre for udslip i forbindelse med ulykker.
Her et år efter -ulykken er det imidlertid stadig vanskeligt at vurdere skaderne præcist. Det fremgår af en ny rapport fra WWF, at 3.000 kilometer kyststrækning er ramt af katastrofen, og WWF anslår skaderne til ca. 5 milliarder euro, det vil sige, at beløbet fra IOCP-protokollen af 2003 skal femdobles for at kunne dække skaderne. Vi fastholder derfor vores krav om oprettelse af en europæisk fond, der supplerer alle de eksisterende fonde, i særdeleshed på grund af den enorme olietransport, der foregår på vores have, og fordi der findes områder som f.eks. "Dødens kyst" i Galicien, som er et af de steder, der har været hårdest ramt af skibsulykker frem til i dag, ud over de andre sorte punkter som f.eks. Calais-strædet osv.
Vi ønsker også at udtrykke vores utilfredshed med den forlængelse af fristen for undertegnelse af protokollen indtil juni 2004, der er vedtaget af Rådet og medlemsstaterne, i stedet for at man havde fastholdt den oprindelige dato i december sidste år. Hvis der sker en ny ulykke i første kvartal af i år, vil erstatningen kun beløbe sig til ca. 250 millioner euro, hvilket er meget bekymrende.
Jeg lykønsker hr. Gil Robles med hans betænkning og håber, at Kommissionen arbejder videre med forslaget om en supplerende europæisk fond, for den er nødvendig. 
Medina Ortega (PSE ).
   - Hr. formand, jeg synes, at såvel kommissæren som ordføreren, hr. Gil-Robles, har forklaret os, hvad der er substansen i dette forslag, og hr. Ortuondo Larrea har også henvist til en række oplysninger, jeg ikke behøver at gentage.
Vi er i gang med en procedure om en samstemmende udtalelse, det vil sige, at Parlamentet skal godkende afgørelsen, for at den bliver forpligtende, og i det konkrete tilfælde har Parlamentet vist, at det kan arbejde hurtigt, for Rådets brev, hvori der anmodes om en samstemmende udtalelse, er dateret den 8. januar, og det betyder, at der i morgen, den 12. februar, når Parlamentet giver sit samtykke, kun er gået en måned og fem dage. I denne henseende mener jeg, at Udvalget om Retlige Anliggender har optrådt eksemplarisk, for det har været på forkant med anmodningen, idet vi allerede i oktober udpegede hr. Gil-Robles, så vi, når vi modtog Rådets forslag, kunne vedtage det hurtigt. Jeg synes, at det er et godt eksempel på anvendelsen, næsten , af den interinstitionelle aftale mellem de tre institutioner.
Hvad angår indholdet, har hr. Ortuondo påpeget, at der er for få midler. Hvis vi, f.eks. i forbindelse med , taler om 5 milliarder euro, er det kun en femtedel af det beløb, der er nødvendigt for at dække skaderne, og derfor understregede hr. Ortuondo behovet for en supplerende europæisk fond.
Men jeg vil gerne komme ind på nogle andre mere juridiske aspekter. For det første ligger beføjelsen på dette område i henhold til fællesskabsretten ikke hos medlemsstaterne, men hos EU som helhed. Den aftalte model, der går ud på, at medlemsstaterne undertegner instrumentet i Fællesskabets interesse, er meget fornuftig.
Lad os håbe, at vi kan ændre retssystemet, så Det Europæiske Fællesskab selv bliver medlem, så vi undgår situationer som den, vi nu står i, hvor visse medlemsstater, bl.a. Østrig og Luxembourg, ikke bliver bundet af aftalen før 2005. Der er en anden temmelig besynderlig situation, der består i, at Danmark ikke er bundet af afgørelsen, selv om det tilfældigvis er en af de medlemsstater, der er mest udsat for denne slags ulykker på grund af landets mange bælter og stræder. Jeg spørger mig selv, om det danske folk er klar over, at skader, der opstår i Danmark som følge af denne slags hændelser, ikke er dækket på grund af -klausulen.
Selv om Kommissionen har handlet hurtigt og effektivt, synes jeg, at den burde tilskynde til yderligere fremskridt på området. Det drejer sig ikke om en konvention, som medlemsstaterne undertegner i Fællesskabets interesse, men om en konvention, som EU undertegner i hele EU's interesse. Det gavner ikke EU's borgere at forsvare den nationale suverænitet, som det sker nu.
Det kunne være en grundlæggende lære i forbindelse med denne type aftaler. Vi kan ikke blive ved med at anvende forældede instrumenter, der hører en anden tid til, hvor medlemsstaterne forsvarede deres nationale interesser, når vi har en kollektiv interesse i at bevare miljøet i hele EU. 
Van Dam (EDD ).
   - Hr. formand, fru kommissær, i midten af 2001 drøftede vi Esclopé-betænkningen om det ønskelige i forhøjelsen af grænsen for skadeserstatning ved oliekatastrofer på havet. Rådets fælles holdning har ladet vente for længe på sig. Den Internationale Søfartsorganisation har imidlertid besluttet at hæve grænsen for de nuværende midler til 750.000 særlige trækningsrettigheder og dermed lagt grænsen ved næsten 1 milliard euro. Således blev det punkt, som Parlamentet tog op i Esclopé-betænkningen, imødekommet. Derfor lykønsker vi de medlemsstater, der deltager i IMO, med denne beslutning. Den tager hensyn til realiteten og giver garantier for en tilstrækkelig finansiel ordning i tilfælde af olieforurening. Dette ændrer ikke ved den kendsgerning, at forebyggelse er bedre end helbredelse. Jeg håber, at denne udbygning af ansvarsordningen også stimulerer dette. Vores forhenværende formands betænkning støtter jeg derfor helhjertet. 
Miguélez Ramos (PSE ).
   - Hr. formand, IOPC-protokollen, som vi forhandler i dag, og som går ud på at forhøje de økonomiske midler til erstatning til ofre for udslip, er endnu et af de dossiers, der, som jeg siger til kommissær de Palacio, ikke har noget som helst at gøre med .
Det ville faktisk være en hån mod ofrene for denne katastrofe at minde dem om, at de, fordi vi - Europa som helhed - ikke har gjort vores hjemmearbejde, kun vil få erstattet 15 % af deres tab, fordi den fond, der er beregnet hertil, kun råder over 170 millioner euro, og fordi den forhøjelse, vi drøfter i dag, desværre ikke har tilbagevirkende kraft.
Efter -ulykken - og vi taler om november 1999 - blev det klart, at erstatningsordningen i forbindelse med denne slags katastrofer var utilstrækkelig, såvel på internationalt som på europæisk plan, fordi den slet ikke tog højde for disse mekanismer.
IMO havde, længe før sank, besluttet at forhøje IOPC-fondens beløb til erstatning til ofre til 600 millioner euro, og kommissæren havde for sin del i 2000 foreslået, at der blev oprettet en supplerende europæisk fond, COPE, med et loft på 1 milliard euro. Forslaget blev bakket op af Europa-Parlamentet, men forkastet af Rådet, der valgte at forhandle i IMO.
Selv om IMO endelig oprettede den nye fond og endda tilnærmede den til det magiske beløb på 1 milliard euro, kan beløbet aldrig sikre hverken fuld eller hurtig erstatning til ofrene for fremtidige olieudslip. Det er der to grunde til. Hr. Ortuondo Larrea nævnede den første, nemlig at vi her et år efter katastrofen langtfra er i stand til at vurdere konsekvensernes fulde omfang, ikke kun fordi skibet, der indeholdt mindst 15.000 t olie, fortsat ligger på bunden af Atlanterhavet på 3.000 meters dybde, men fordi der stadig strømmer olie op på vores kyster. Den anden grund er, at det stigende antal uafhængige rapporter anslår skaderne til at beløbe sig til mindst 5 milliarder euro.
De maksimale erstatningsbeløb er ikke tilstrækkelige til at sikre en passende beskyttelse af de eventuelle ofre for omfattende olieforurening. Det er kun muligt, hvis erstatningsansvaret er ubegrænset og omfatter kollektive skader. Det er ikke fornuftigt at angive et loft for skaderne, og det er endnu mindre fornuftigt at sende et perverst signal til de mulige forurenere.
Eftersom at det, som det er blevet nævnt her, kun er suveræne stater, der kan tiltræde protokollen, foreslår Kommissionen, at medlemsstaterne anmodes om at undertegne eller ratificere den hurtigst muligt og gerne inden juli 2004, som hr. Gil-Robles Gil-Delgados, som jeg lykønsker med hans indsats som ordfører, så venligt har sagt det. Måske bliver vi, hr. Gil-Robles Gil-Delgado, nødt til at lægge os på knæ, for siden maj sidste år er der kun to medlemsstater, der har ratificeret den, og der skal mindst otte ratificeringer til, for at den kan træde i kraft.
Jeg mener desuden, at det er nødvendigt at udvikle konventionerne, så kredsen af ansvarlige udvides, for den burde dække alle transportkædens led. Det har vi gentaget mange gange. 
Κοukiadis (PSE ).
   - Hr. formand, udvalgsmedlemmerne var fuldstændig enige om hr. Robles' anbefaling, og derfor opfordrer vi ham til at gå videre.
Erstatningsansvarsordningen i henhold til de to internationale konventioner er en sammensat ordning. Ud over det subjektive erstatningsansvar, som ikke fungerer i praksis, har vi skibsrederens objektive erstatningsansvar med en erstatningsgrænse på 72 millioner euro og med fondens supplerende erstatningsansvar i tilfælde af, at skibsrederen ikke kan betale, eller af at ovennævnte beløb overskrides, og som er ændret fra 92 til 250 millioner euro. Den omfattende skade efter ulykkerne med og viste, at den fastsatte erstatning ikke var tilstrækkelig.
Man forsøgte derfor i december 2000 på forslag af Kommissionen at oprette en europæisk supplerende fond for skade i europæiske farvande. Erstatningsansvaret ville også være supplerende, da forpligtelsen til at betale erstatning også ville gælde, hvis der ikke kunne udbetales erstatning fra fondene. Selv om forslaget blev vedtaget af Parlamentet, forkastede Rådet det.
Ved et heldigt sammentræf ved vi, at protokollen om oprettelse af en international erstatningsfond blev vedtaget i maj 2003, og at erstatningsgrænsen blev fastsat til 1 milliard euro. Det er igen en supplerende fond. Da der ikke er vedtaget fællesskabsbestemmelser for regulering af erstatning af skader ved olieudslip, er Rådets beslutning om at tiltræde protokollen særligt positiv for alle. Derfor skal Parlamentet uden forbehold tiltræde den med traktatens artikel 200, stk. 3, som retsgrundlag. Det skal bemærkes, at der er enekompetence vedrørende forhold, der reguleres af protokollen, for den supplerende fond.
Under alle omstændigheder er den ikke i strid med forordning nr. 44/2001 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser, da protokollen er baseret på den ordning, der er fastsat i konventionen fra 1992. Det slås fast, at det ikke betyder, at EU tiltræder den, men at det er en bemyndigelse til medlemsstaterne om, at de kan ratificere protokollen. Ordføreren understreger med rette, at det skal ske hurtigst muligt og helst før juni i år. Vi håber, at EU under fremtidige forhandlinger får mulighed for at blive kontraherende part til protokollen. Der eksisterer ikke en sådan bestemmelse i dag. 
De Palacio,
    Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil gerne påpege, at vi fra Kommissionen har opfordret medlemsstaterne til hurtigst muligt at ratificere protokollen, men det har de beklageligvis ikke gjort endnu.
Jeg er helt enig med hr. Medina i, at Kommissionen bør være repræsenteret i IMO, i det mindste på de områder, hvor vi har udøvet fællesskabsbeføjelser. Problemet er som bekendt, at vi ikke har kunnet komme med i denne organisation, bl.a. fordi Rådet har haft mandatet på tapetet i ret lang tid. Det drejer sig om et forslag, jeg stillede for næsten to år siden, og desværre har de forskellige formandskaber, der har været siden da, været meget optaget af andre spørgsmål. Det er korrekt, men jeg synes også, at de burde have interesseret sig for denne sag, hvilket de ikke har gjort.
Der er med andre ord ikke nogen større entusiasme i Rådet for at arbejde for, at Fællesskabet får en plads i IMO.
Det samme er i øvrigt tilfældet med en anden organisation, ICAO, men jeg er helt enig i, at dette er den rigtige tilgang, især fordi beføjelserne - i dette tilfælde - er blevet udøvet på området i de sidste fire år, og det var ikke tilfældet tidligere. De beføjelser, som Fællesskabet nu har påtaget sig, er betydelig vigtigere, og derfor bør det også forsvare dem internationalt.
Til fru Miguélez vil jeg gerne sige, at jeg, som De udmærket ved, stillede et forslag om det strafferetlige ansvar, bl.a. fordi der ofte er et problem med forsætlig uagtsomhed. Det er ikke kun tilfældet med eller , hvor det måske foreligger, det er op til dommerne at afgøre det, men også i de tilfælde, hvor man renser kimmingen helt samvittighedsløst og udtømmer tankene i rum sø helt skrupelløst. Disse udtømninger udgør normalt 90 % af de udslip, der finder sted ved vores kyster. Det er rigtigt, at de så er mere fortyndede, og at udtømningen sker over længere tid og over et større område, og at de derfor er mindre koncentrerede, men virkningen er katastrofal og ødelæggende, og jeg har som bekendt foreslået, at vi bekæmper dette problem.
Tidligere blev der talt om - jeg tror, at det var hr. Ortuondo Larrea - det europæiske agentur for søfartssikkerhed, om certificering af systemer til kontrol af kimminger og udtømninger af tanke m.v. for at kunne bekæmpe disse aktiviteter. Jeg synes som bekendt, mine damer og herrer, at vi skal sætte ind på alle fronter. Vi skal handle via Søfartssikkerhedsagenturet, via havnemyndighedernes kontrol og via havnefaciliteterne, som vi - husk det - vedtog her, og som gør det nemmere for skibene at tømme og rense tankene og udlede andre former for spildevand dér. Det skal ske ved hjælp af de nyeste teknologier - tro ikke, at vi glemmer det - der omfatter alt fra satellitfoto til alle former for systemer og foranstaltninger til kontrol af skibenes egne systemer, og til kontrol i afsejlingsområderne for at overvåge, hvornår skibene afsejler, og om de har foretaget rengøringen eller ej.
Jeg synes, at vi skal sætte ind på alle fronter, for havforurening er helt uacceptabelt. Havet tilhører ikke kun alle europæerne, men hele menneskeheden, og vi har et ansvar for at bevare det til de kommende generationer.
Mange tak, hr. formand, mange tak, mine damer og herrer, og især mange tak til hr. Gil Robles for den hurtighed, hvormed han har udarbejdet betænkningen. 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.
(1) 

