Godkendelse af protokollen fra foregående møde
Formanden
Protokollen fra mødet i går er omdelt.
Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg den som godkendt.

Poos
Hr. formand, jeg henviser til protokollen fra mødet torsdag den 18. november, punkt 11, "Traktatreform og den næste regeringskonference". Under dette punkt 11 er der blandt de vedtagne ændringsforslag nævnt ændringsforslag 19, der vedrører en tilføjelse til artikel 19 i beslutningsforslaget. I den udgave af den vedtagne tekst, som fremgår af "Vedtagne tekster" i den protokol, der blev omdelt i morges, figurerer denne tilføjelse imidlertid ikke. Jeg vil således anmode Dem om at ændre de vedtagne tekster i henhold til afstemningen på mødet i går.

Formanden
Vi vil kontrollere alle sprogudgaverne, og hvis der er en fejl, vil den naturligvis blive rettet.

Poos
Det drejer sig ikke om en sproglig fejl, da denne tilføjelse mangler i alle sprogudgaverne.

Formanden
Det vil blive rettet i overensstemmelse hermed, hr. Poos.

Posselt
Hr. formand, ifølge protokollen afsluttede vi afstemningen i går kl. 14.35. Ifølge mine papirer var det kl. 14.45. Men uanset dette vil jeg gerne sige, at vi måtte underkaste os en umenneskelig afstemningsprocedure på tre og en halv time, fordi der igen var nogle dovenlarser, der ville rejse hjem i utide, og vi derfor kom under et ekstremt pres. Jeg beder Dem om i fremtiden ikke længere at gennemføre denne procedure. Den, der rejser hjem, er selv ude om det, eller for at citere Lenin og Gorbatjov: Den, der rejser i utide, bliver straffet af livet. Han har ingen flertal, og forhåbentlig bliver han også straffet af vælgerne en skønne dag.

Formanden
Godt, hr. Posselt, jeg tager Deres bemærkning til efterretning, og jeg beundrer de tapre, der er mødt op her til morgen.

Heaton-Harris
Hr. formand, en bemærkning til forretningsordenen eller snarere et udtryk for bekymring. En række medlemmer på denne side af Parlamentet har bemærket, at De tilsyneladende har mistet Deres jakke, og på denne vinterdag kan vi tilbyde Dem en af vores i tilfælde af, at De bliver kold.

Formanden
Jeg vil undersøge, om der er bestemmelser i forretningsordenen om jakkens farve og størrelse, og jeg kan forsikre Dem om, at jeg vil rette mig efter dem for fremtiden.

Berthu
Vedrørende protokollen fra mødet i går, hr. formand. Før afstemningen i går om betænkningen af Dimitrakopoulos og Leinen gjorde jeg indsigelse, fordi de ændringsforslag, jeg havde stillet på fransk, ikke var identiske med den officielle franske udgave. Det drejer sig altså ikke om en oversættelsesfejl. Mine ændringsforslag var ganske rigtigt blevet rettet af en anonym person. Jeg ser dog nu i protokollen, at formanden har svaret hr. Berthu, at to af disse ændringsforslag ikke var korrekt formuleret. Man får indtryk af, at det er mig, der ikke har formuleret mine ændringsforslag korrekt. Men mine ændringsforslag var helt rigtigt formuleret, og en anonym person har ændret teksten. Jeg gør så afgjort indsigelse, da det er et principspørgsmål. Europa-Parlamentets funktionærer har ikke til opgave at ændre de ændringsforslag, der bliver stillet af en parlamentariker.

Formanden
Jeg tager Deres bemærkning til efterretning, og det vil blive rettet efter Deres ønske.
Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg den som godkendt.
(Protokollen godkendtes)

AFSTEMNING
Lisi
Hr. formand, der er tale om et ekstra ændringsforslag, som efter vores opfattelse præciserer den rolle og det bidrag bedre, som behandlingshjemmene kan give. Jeg vil læse teksten op for kollegerne: "mener, at indsatsen for resocialisering af stofmisbrugere i sammenhæng med andre aktioner udgør en grundpille i bekæmpelsen af narkotikamisbrug, fordi den bidrager til at begrænse efterspørgslen; støtter i den forbindelse det vigtige sociale arbejde, som behandlingsfællesskaber udfører med henblik på resocialisering; og mener, at deres arbejdsbetingelser bør forbedres".

Formanden
Er der indvendinger mod, at dette mundtlige ændringsforslag medtages?
(Parlamentet tilkendegav sin enighed i at medtage det mundtlige ændringsforslag)
(Forslaget til beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0050/1999) af Newton Dunn for Udvalget om Borgernes Frihedsrettigheder, Retsvæsen og Indre Anliggender om initiativ taget af Forbundsrepublikken Tyskland til vedtagelse af Rådets afgørelse om forbedring af udvekslingen af oplysninger med henblik på bekæmpelse af falske rejsedokumenter (8457/1999 - C5-0011/1999 - 1999/0804(CNS))
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0051/1999) af Rühle for Budgetudvalget om forslag til Rådets afgørelse om en fællesskabsgaranti til Den Europæiske Investeringsbank mod tab i forbindelse med lån til projekter uden for Fællesskabet (Central­ og Østeuropa og det vestlige Balkan, Middelhavslandene, Latinamerika og Asien samt Den Sydafrikanske Republik) (KOM(1999) 142 - C5-0039/1999 - 1999/0080(CNS))
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0054/1999) af Seppänen for Budgetudvalget om forslag til Rådets afgørelse om en fællesskabsgaranti til Den Europæiske Investeringsbank mod tab i forbindelse med lån til projekter til genopbygning af de jordskælvsramte områder i Tyrkiet (KOM(1999) 498 - C5-0247/1999 - 1999/0212(CNS))

Seppänen
), ordfører. (FI) Hr. formand, ærede kolleger, vi har i foråret fastsat et loft over overførsler fra de pågældende forbehold til garantifonden. Efter dette skete der noget uforudset i sommer: jordskælvet i Tyrkiet. Vi har helt rigtigt besluttet at yde humanitær hjælp til Tyrkiet gennem Den Europæiske Investeringsbank. Men det giver os et budgetteknisk problem, fordi vi nu på grund af den uforudsete hændelse er ved at nå det loft, som der er sat over den type af garantifondoverførsler. Hvis der så igen sker noget nyt og uforudset, skal vi enten overskride dette loft eller reducere andre finansieringsbidrag.
Vi har henledt Kommissionens opmærksomhed på dette problem og fået et meget upræcist svar på vores spørgsmål fra Kommissionen, men vi kan desuagtet ikke risikere gennemførelsen af dette finansieringsbidrag. Der er en risiko forbundet hermed, hvis vi nu godkender de foreliggende ændringsforslag. Det er derfor, at jeg, skønt Kommissionen ikke har givet os et helt tilfredsstillende budgetteknisk svar, vil trække disse ændringsforslag tilbage og samtidig meddele Kommissionen, at her er et problem, som vi har lagt mærke til, og vi håber, at Kommissionen fremover tager højde for dette problem og i forbindelse med uforudsete finansieringshændelser foreslår overskridelse af loftet.

Formanden
Vil Kommissionen have ordet?

Liikanen
Hr. formand, jeg formidler parlamentsmedlem Seppänens bemærkninger til mine kolleger, og jeg lover, at vi vil debattere emnet.

Formanden
På anmodning af ordføreren trækkes ændringsforslagene altså tilbage.
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)

STEMMEFORKLARINGER - Betænkning af Giannakou-Koutsikou

Kauppi
) Hr. formand, ærede kolleger, at betragte forebyggelsen af narkotikamisbrug som primærområde i EU' s indre og ydre anliggender er efter min mening yderst vigtigt. Det skal også fremgå klart af Unionens bestemmelser. Bestemmelser er imidlertid ikke til nogen nytte, hvis de ikke reelt er effektive. Derfor er det væsentligt at koncentrere sig om såvel samarbejdet mellem udviklings- og industrilandene som dannelsen af netværk mellem EU-landene.
Der er ingen mangel på god planlægning og gode programmer inden for EU. Som eksempler kan nævnes en gruppe til forebyggelse af rusmidler, som arbejder under den finske social- og sundhedssektors undersøgelses- og udviklingscenter, og Pompidou-gruppen, Europarådets samarbejdsgruppe, som blev etableret på initiativ af den franske præsident i 1970' erne, og som behandler narkotika og har flere projekter om reducering af udbud og efterspørgsel af narkotika i gang. Det er nu, vi også har brug for en stærk og klart udtrykt politisk vilje til at få gjort udveksling og sammenligning af informationer så funktionelle som muligt. Resultater opnås ikke bare med udarbejdelse af regler og planer, men vi kan også maksimere menneskers velfærd gennem praktisk arbejde.

Fatuzzo
Hr. formand, efter vedtagelsen af det ændringsforslag, der er indgivet af min kollega Lisi fra Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater - han er valgt for Forza Italia - kan jeg med større tilfredshed afgive min stemmeforklaring om, at jeg bifalder denne foranstaltning. Der er ingen tvivl om, at behandlingshjemmene er meget vigtige. Hvad angår undertegnedes motivation som repræsentant for pensionisterne, må jeg sige, at det er sjældent at se en stofmisbrugende pensionist, da de unge desværre dør tidligt på grund af denne triste svøbe. Jeg vil gerne understrege, at denne foranstaltning naturligvis er positiv, men vi skal være de første til at give de unge et godt eksempel, for det er kun ved hjælp af gode eksempler, der leder dem tilbage til familien og til de sunde principper, man havde før i tiden, at vi vil kunne overvinde dette århundredes alvorlige svøbe.

Schulz
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg stemte for betænkningen af Giannakou-Koutsikou ligesom mange af mine kolleger. Vi bør her til morgen imidlertid holde fast i, at denne betænkning er blevet diskuteret kontroversielt i flere måneder af Europa-Parlamentet. Alene i udvalget har der været stillet 130 ændringsforslag til denne betænkning. Det krævede ugelange kompromisforhandlinger, og så stemmes der om en sådan betænkning på en fredag morgen, hvor der jo er et så relativt ringe fremmøde.
Når jeg overværede debatten i Parlamentet i går middag, særlig udtalelserne fra kollega Poettering, om, hvor dramatisk og vigtigt det nu var alt sammen, og at der absolut skulle stemmes endnu i denne uge, så står det ikke i forhold til fremmødet fra hans egen gruppe her til morgen. Jeg beklager derfor, at en så vigtig sag nu får en så marginal opmærksomhed. Endnu bedre er det, når ophavsmændene til sagen så derefter fordyber sig i intensive samtaler. Vi har i al fald stemt for, så fru Giannakou-Koutsikou alligevel kan få denne betænkning i hus med et bredt flertal.

Meijer
Jeg har stemt imod betænkningen af Giannakou-Koutsikou. Det er en udførlig og meget nuanceret betænkning med mange betragtninger og målsætninger. Den kan bruges til hvad som helst. Den vender sig med rette imod narkohandel og dem, der tjener på denne handel. Den indeholder også ganske rigtigt forslag om at hjælpe narkomanerne ud af deres misbrug. Men det bevirker, at betænkningen går i mange forskellige retninger, og den generelle tankegang er, at problemet kan løses med flere penge og hårdere straffe. Det er typisk, at hr. Schulz' forslag om at give by- og lokaleksperimenter en chance blev forkastet. Jeg er bange for, at betænkningen vil blive brugt forkert, nemlig især som støtte for dem, der vil optræde hårdere over for narkomaner og tror, at de kan løse problemet på den måde. PPE-gruppens holdning har været for dominerende, og det er grunden til, at jeg stemte imod.

Figueiredo
Den enkelte medlemsstat har en fundamental rolle at spille, når det drejer sig om at definere den politik, der skal føres i kampen mod narkotikamisbrug. For vores vedkommende går vi ind for en politik, der betyder en virkelig kamp mod misbrugets årsager, en effektiv kamp mod narkotikahandlen og den hvidvaskning af penge, som er forbundet med den. Vi går også ind for en politik, der ikke straffer misbrugerne og deres familier, men derimod støtter dem med relevante gratis offentlige tilbud inden for behandling og resocialisering.
Kampen mod narkotikahandlen og hvidvaskningen af penge kræver også en samordnet indsats inden for EU (og FN) i forbindelse med den kamp, som skal føres mod de mægtige forbryderorganisationer, der med ulovlige metoder og penge underminerer og infiltrerer det økonomiske og finansielle system. Til det formål er der brug for en virkelig "stærk og utvetydig udtrykt politisk vilje" og for at erstatte ord med handling gennem en mobilisering af de nødvendige finansielle midler fra Fællesskabet, så den dramatiske situation, som rammer tusinder af narkotikamisbrugere og deres familier, kan afhjælpes. Man kan ikke blive ved med at nedbringe "de sociale udgifter" i et forsøg på at leve op til de krav, som stabilitetspagten pålægger de nationale budgetter, mens man samtidig gentager de smukke ord om hjælp fra samfundets side, der efterfølgende ikke kan lade sig indfri i praksis. Vi er overbevist om, at Det Europæiske Overvågningscenter i Lissabon med tilstrækkelige midler kan yde et vigtigt bidrag til problemets afklaring og til forslag om, hvilke foranstaltninger der skal træffes i kampen mod narkotikamisbrugets svøbe.

Theonas
Narkotiske stoffer spreder sig mere og mere og desværre også til stadigt yngre personer. De komplekse interesser og de enorme fortjenester, som skjuler sig bag disse stoffer, udgør hovedfaktoren for, at dette umenneskelige marked bevares og udvides med den mest produktive og dynamiske del af befolkningen som offer, med særdeles dramatiske følger ikke kun for brugerne selv og deres familier, men også for samfundet bredt betragtet.
Forbindelsen mellem narkotika- og våbensmugleri, terrorisme og international kriminalitet, den korruption, som når så højt op som til at involvere politi-, dommer- og regeringskredse, lader ikke plads til ønsketænkning, men understreger det faktum, at dette problem hverken kan bekæmpes overfladisk med halve symptomløsninger eller med foranstaltninger, som kun tilstræber en behandling af afhængighedsproblemet.
Samtidig må man udpege og gøre noget ved de sociale årsager, som fremkalder, bevarer og får problemet til at vokse. I et samfund, som systematisk drænes for værdier og idealer, intensiveres konkurrencen og jagten på profit. Det bliver et samfund uden beskyttelse af morgendagen, hvor en stor del af de unge rammes af arbejdsløshed, af mangel på social beskyttelse og en fuldstændig mangel på strukturer til social støtte, og hvor uddannelse og kultur svækkes. De unge opdrages ikke med ordentlige værdier og dømmekraft, så de kan modstå enhver form for fysisk eller psykisk afhængighed. De bliver desorienterede og føres behændigt ud i en følelse af fremmedgørelse, så de bliver nødt til at søge måder til at flygte fra virkeligheden på.
Problemets sammensatte og yderst alvorlige karakter kræver indførelse af en utvetydig, koordineret og først og fremmest konkret politik, hvis udformning og planlægning skal svare til problemets virkeligt tragiske dimensioner.
Selvom vi er enige i mange af betænkningens bemærkninger og forslag, må vi fremhæve nødvendigheden af at styrke det dobbelte og samtidige mål, nemlig en reduktion af efterspørgselen og en reduktion af udbuddet samt en bekæmpelse af smugleriet, samtidig med at vi understreger den kritiske side af hjælpen og støtten til misbrugeren, ikke kun under afvænningsperioden, men også i forbindelse med dennes virkeligt sociale genoptagelse. Vi må betone nødvendigheden af, at der afsættes bevillinger til at dække de meget store behov, som opstår i forbindelse med en virkelig, effektiv og koordineret behandling af problemet. Den eksisterende finansiering og den, som udvalget foreslår, dækker på ingen måde de uhyre store behov, der opstår. Vi frygter, at ydelsen af bevillinger inden for rammerne af den bredere lemlæstelse og nedgang i de sociale udgifter og politikker vil lide skibbrud på bl.a. omkostningernes klippeskær.
Af den grund kræver vi og beder vi om, at alle de sociale institutioner og andre masseinstitutioner, fagforeningerne, den kulturelle og videnskabelige verden vil koordinere deres forsøg, intensivere deres pression på såvel nationalt som europæisk plan og stå sammen i kampen om at tackle dette enorme problem, som fremstår som et spejlbillede af vores samfunds grimmeste ansigt.
Betænkning af Newton Dunn (A5-0050/1999)

Schulz
Hvad angår betænkningen af Newton Dunn, vil jeg kort have ført til protokols, at vores gruppe har stemt imod denne betænkning, fordi vi ikke var indforstået med retsgrundlaget heri. Det drejede sig i den forbindelse om en klassisk afgørelse om henlæggelse af en foranstaltning under en af de forskellige søjler i vores traktatgrundlag. Hr. Newton Dunn havde valgt den første søjle, vi mente, at vi skulle lade foranstaltningen forblive i tredje søjle, fordi gruppen af personer, der gør sig skyldig i forfalskning af pas, er bredere i tredje søjle end i første, hvor hr. Newton Dunn havde henlagt den. Her fokuseres nemlig udelukkende på forfølgelse af dokumentfalsk begået af illegale indvandrere. Det kan være ideologisk smart, men er politisk forkert, for også den, der som narkohandler forfalsker dokumenter, skal retsforfølges. For så vidt ville vi ikke stemme imod de praktiske forslag fra hr. Newton Dunn i forbindelse med bekæmpelse af dokumentfalsk - dem støtter vi - for os drejede det sig udelukkende om retsgrundlaget. Jeg takker Dem for Deres opmærksomhed. Jeg takker også hr. Poettering og hr. Pirker for deres opmærksomhed.

Fatuzzo
Hr. formand, jeg vil gerne forklare, hvorfor jeg stemte ja til betænkningen af Newton Dunn, idet jeg understreger, at betænkningen med sine foranstaltninger er en del af kampen mod den illegale indvandring og mod den omfattende kriminalitet, som mange af de illegale indvandrere med eller uden deres vilje begår til skade for alle borgerne i Den Europæiske Union og navnlig de ældre borgere. Jeg vil dog gerne gøre opmærksom på, at det vil være en fordel, at alle udgifter, alt mandskab og alle de midler, man tidligere brugte til grænsekontrollen internt i EU, f.eks. mellem Italien og Frankrig, mellem Frankrig og Tyskland osv. det vil sige mellem de europæiske stater, som nu har en fælles grænse - blev overført til EU's ydre grænser, så man bedre kan bekæmpe dette fænomen med kriminalitet og illegal indvandring.

Turco
Hr. formand, jeg vil gerne tale om betænkningen af Giannakou-Koutsikou og minde om, at man i går gjorde formandskabet opmærksomt på, at denne forhandling ville blive indledt i modstrid med bestemmelserne i forretningsordenens artikel 115. Det siger jeg simpelthen, fordi jeg ønsker, at det bliver ført til protokols. Dette formandskab ved efterhånden ikke, hvad det skal bruge forretningsordenen til. Jeg håber, at der fremover vil blive fastlagt et system. I modsat fald må De klart fortælle os, at Parlamentets arbejde bestemmes af formandskabet og ikke af forretningsordenen.
Det er dog stadig en kendsgerning, at forhandlingen og afstemningen har fundet sted i modstrid med forretningsordenens artikel 115, eftersom den sidste franske udgave blev omdelt onsdag kl. 21.52, og vi begyndte forhandlingen længe før, at 24-timersfristen udløb.

Formanden
Kære kollega, Deres bemærkning vil selvfølgelig blive taget til efterretning, men formandskabets kontorer har informeret mig om, at fristerne i princippet er blevet overholdt, og at alle sprogudgaver blev omdelt til tiden, men vi har taget Deres indlæg til efterretning.

Turco
Hr. formand, det var ikke et spørgsmål, og jeg ønskede ikke noget svar. Jeg gjorde simpelthen opmærksom på, at forretningsordenens artikel 115 ikke er blevet overholdt. Jeg behøver ikke noget svar, for det er allerede sket, og det kan ikke længere undgås. De har ikke overholdt forretningsordenens artikel 115, og så er der ikke mere at sige til det.

Formanden
Alt dette er taget til efterretning.

Anvendelse af fællesskabsretten på De Kanariske Øer
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0053/1999) af Medina Ortega for Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked om forslag til Rådets forordning om ændring af forordning (EØF) nr. 1911/91 om anvendelse af fællesskabsretten på De Kanariske Øer (KOM(1999) 0226 - C5-0127/1999 - 1999/0111(CNS))

Medina Ortega
Hr. formand, Kommissionen har forelagt et forslag til forordning om ændring af en anden fællesskabsforordning, nemlig forordning (EØF) nr. 1911/91 om anvendelse af fællesskabsretten på De Kanariske Øer.
Forordning (EØF) nr. 1911/91 er en forordning, der ændrer disse øers særlige status, som var fastsat i akten vedrørende Spaniens og Portugals tiltrædelse af De Europæiske Fællesskaber fra 1985. I akten vedrørende Spaniens og Portugals tiltrædelse af De Europæiske Fællesskaber - i artikel 25 og protokol nr. 2, der er bilag til akten - blev der for De Kanariske Øer fastsat en særlig ordning, som var karakteriseret af, at De Kanariske Øer ikke deltog i den fælles landbrugspolitik og endvidere heller ikke deltog i Fællesskabets toldunion, Fællesskabets toldordning eller den fælles momsordning. På denne måde forsøgte tiltrædelsesakten så vidt muligt at bibeholde den særstatus, som De Kanariske Øer havde haft i den spanske stat, siden øerne blev indlemmet i Det Castilianske Kongerige i det 15. århundrede. Regionen var ikke underlagt almindelig beskatning og i øvrigt heller ikke almindelige toldbestemmelser på grund af den store afstand fra det øvrige Spanien.
Tiltrædelsesakten fra 1985 indeholdt en udviklingsbestemmelse - artikel 25, stk. 4 - med henblik på at forhindre, at De Kanariske Øer som følge af Den Europæiske Unions udvikling kom til at stå uden for opbygningen af Europa. Jeg vil mene, at den kanariske befolkning på den ene side gik ind for at bibeholde særordningen, men ville på den anden side under ingen omstændigheder stå uden for opbygningen af Europa.
Da den europæiske fælles akt blev vedtaget i 1986, var det nødvendigt at ændre denne særordning, og dette skete ved forordning (EØF) nr. 1911/91. Ændringen medfører tre eller fire meget vigtige forandringer. For det første bliver De Kanariske Øer omfattet af den fælles landbrugspolitik og den fælles fiskeripolitik, for det andet integreres øerne i Fællesskabets toldunion, hvormed de underlægges de almindelige fællesskabstoldsatser, og for det tredje forsvinder øernes særlige beskatningsmodeller, rent konkret de særlige øafgifter - den såkaldte særlige skattemæssige ordning - som havde til formål at beskytte den lokale industri.
I henhold til forordning (EØF) nr. 1911/91 er der sket en progressiv afvikling af de særlige kanariske beskatningsordninger, og De Kanariske Øer er gradvist blevet indlemmet i Fællesskabets fælles ordning. Men dette har givet nogle ulemper, for det problem, som De Kanariske Øer og andre fjernområder - Acorerne, Madeira og de franske oversøiske departementer - har, er, at disse regioner ligger fjernt fra den kontinentale del af Fællesskabet og er opsplittet i små øområder med meget begrænsede markeder, enorme transportproblemer og endvidere med vanskeligheder forårsaget af f.eks. store befolkninger, meget uregelmæssig nedbør og fattige jordbundsforhold, som medfører, at de ikke kan udvikle normale aktiviteter. Dette forklarer, hvorfor Spanien i tidligere tider altid har tildelt De Kanariske Øer en særlig status.
Afviklingen af de særlige kanariske told- og skatteordninger medfører en risiko for, at en række små lokale industrier - levnedsmiddelindustrier, tobak, små handelsvirksomheder - går til grunde og forsvinder, hvis vi mister denne lille beskyttelse, som de særlige kanariske afgifter gav os, navnlig afgiften på produktion og import (APIM).
Kommissionen har været forstående og har været opmærksom på dette, hvorfor den begyndte at forhandle om en tilpasning af APIM med henblik på, at denne afgift ikke skulle forsvinde helt. Der har endvidere været et yderligere element: Allerede Maastricht-traktaten af 1992 indeholder en erklæring, der anerkender fjernområdernes særlige situation - De Kanariske Øer, Acorerne, Madeira og de franske oversøiske departementer - og efter ændringen ved Amsterdam-traktaten af 1997 indeholder EF-traktatens artikel 299, stk. 2, bestemmelser om en særlig ordning for fjernområderne. Amsterdam-traktaten er allerede i kraft.
I henhold til den filosofi, der inspirerer den nye ordning for fjernområderne - som endvidere blev bekræftet af Det Europæiske Råd i Köln, da det opfordrede Kommissionen til senest den 31. december at foreslå foranstaltninger for fjernområderne - sker integrationen af disse regioner i Den Europæiske Union for øjeblikket ikke nødvendigvis via en told- og skatteharmonisering, men giver mulighed for en differentieret behandling, f.eks. bibeholdelse af octroi de mer i de franske oversøiske departementer og særordningerne for Acorerne og Madeira.
Selvom forhandlingerne om Kommissionens forslag til forordning blev indledt før Amsterdam-traktatens ikrafttrædelse, mener vi i Retsudvalget - som generelt godkender forslaget til forordning, da det har til formål at udsætte afviklingen af de kanariske afgifter og derfor har beskyttende virkning - at efter at artikel 299, stk. 2, er trådt i kraft, er der ikke blot behov for en lempelse af særbehandlingens begrænsning, men også for en suspendering af afskaffelsen af denne særbehandling, for i de foranstaltninger, som Kommissionen skal foreslå for fjernområderne i henhold til nævnte artikel 299, stk. 2, som omfatter særlige skattepolitiske foranstaltninger, kan det forudses, at Kommissionen vil tillade en lille genindførsel, med henblik på at de berørte små lokale industrier ikke skades.
Som sagt, hr. formand, vedtog Retsudvalget forordningen enstemmigt, men stiller en række ændringsforslag, der har til formål at påpege, at artikel 299, stk. 2, som allerede er i kraft, giver et yderligere grundlag for forslaget til forordning. Vi forsøger ikke at gå imod Kommissionens forordning, som fastsætter dette yderligere grundlag. Dette yderligere grundlag kunne være begrundelse for en foranstaltning, som vi kunne kalde suspendering eller standsning af toldafviklingen. Som følge af denne henvisning til artikel 299, stk. 2, og den filosofi, som jeg her fremfører, har Retsudvalget stillet en række ændringsforslag til forordningens bilag med henblik på ikke at fortsætte toldafviklingen under nogen af de former, som for øjeblikket er gældende. Der burde være tale om at opretholde den aktuelle protektionistiske struktur med afgifter, indtil Kommissionen forelægger nye forslag på det skattepolitiske område.
Som De ved, hr. kommissær, afholdes der i næste uge i Bruxelles et møde om udviklingsbistand, hvor Kommissionen vil diskutere forslag herom med den spanske, franske og portugisiske regering, med regeringerne i de selvstyrende regioner og med medlemmer af Europa-Parlamentet fra disse regioner. Jeg finder det derfor hensigtsmæssigt, at Kommissionen godkender eller tilkendegiver sin enighed med Parlamentets forslag - fra Retsudvalget - som er meget rimelige og stemmer overens med Kommissionens filosofi, men styrker den med henvisningen til den nye artikel 299, stk. 2, som vil indeholde bestemmelser om og tillade udvikling af en særordning. Det ville ikke give meget mening, hvis vi nu fortsatte med en total afskaffelse af systemet, når Kommissionen muligvis om nogle måneder foreslår dets genindførsel. Dette er filosofien, dette er spørgsmålet, og jeg håber, at Parlamentet vil følge Retsudvalgets henstillinger, vedtage forordningen og ligeledes vedtage de 19 ændringsforslag, som udvalget har forelagt enstemmigt.

Ripoll y Martínez de Bedoya
- (ES) Hr. formand, mine damer og herrer, goddag. Allerførst vil jeg gerne lykønske ordføreren, Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked og de parlamentsmedlemmer, som har stillet ændringsforslag.
Jeg synes, at hr. Medina Ortegas ord har afklaret sagen og holdningen - som er opnået ved enstemmighed i Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked - i forbindelse med et så væsentligt emne, et så vigtigt emne for De Kanariske Øer, men som også har betydning for de øvrige fjernområder i Den Europæiske Union.
I forbindelse med emnet for dagens forhandling, nemlig De Kanariske Øer, må jeg sige, at få regioner har gennemlevet og gennemlever deres integrationsproces i Europa så intenst.
Siden integrationen i 1986 har der på De Kanariske Øer været omfattende og hektiske debatter. Der har været offentlige demonstrationer for og imod øernes fulde integration, der har været regeringskrise, og den selvstyrende regerings leder har endog måttet gå af netop på grund af betingelserne for tiltrædelsesforhandlingen.
Her efter 13 år er det tid at gøre status. Til dette formål er den forordning, som vi lige nu forhandler om i Parlamentet, ideel, for på baggrund af den status kan vi drage nogle konsekvenser, som giver os mulighed for at bestemme, hvilken holdning vi bør indtage. Det er indlysende, at status er klart positiv, selvom det må erkendes, at den ikke - som ordføreren meget fint forklarede det - er helt uden forskrækkelser og bekymringer. Bekymringer forårsaget af det, som vi behandler her, men også af andre emner, som er genstand for undersøgelse og behandling af Parlamentet.
Jeg vil gerne benytte denne lejlighed til at minde om, at man på De Kanariske Øer gennemlever en meget usikker periode med hensyn til bananernes fremtid, eftersom De Kanariske Øer er Europas største producent af denne frugt, der er så vigtig set fra et økonomisk, socialt, landskabsmæssigt og miljømæssigt synspunkt.
Men jeg gentager: I dag taler vi om forordning nr. 1911/91 om anvendelse af fællesskabsretten på De Kanariske Øer. Begrundelsen og den forklaring, som ordføreren i dag har givet os, er klare og beskriver den lange vej, som De Kanariske Øer har fulgt i Europa for at nå til integrationsprocessen i Den Europæiske Union.
Efter vores mening er det dog absolut nødvendigt, at denne reform gennemføres inden for de fastsatte frister. Dette er absolut essentielt. Det er værd af huske på mandatet fra Det Europæiske Råd i Köln til Kommissionen. Det er værd at huske på, at inden slutningen af 1999 burde der være en specifik særbehandling, som endnu ikke er indført. Det er værd at huske på, at vi på nuværende tidspunkt forhandler om Kommissionens lovgivningsmæssige dagsorden for 2000. Det er vigtigt, at denne lovgivningsmæssige dagsorden indeholder den særbehandling, der fastsættes i EF-traktatens artikel 299, stk. 2, for de franske oversøiske departementer, Acorerne, Madeira og De Kanariske Øer, for ellers når vi en stilling og en situation, hvor disse europæiske regioner, der er af afgørende betydning for hver af vores stater og for Den Europæiske Union, er absolut dårligere stillet end den samlede Europæiske Union.
For ikke at trække tiden mere ud vil jeg gerne meddele, at vores gruppe støtter de 19 ændringsforslag og lovteksten, men kræver, at vi ikke tyer til en andenbehandling, men vedtager denne forordning inden for de fastsatte frister. Vi kræver, at Kommissionen er modtagelig for det, som ordføreren fremførte, og for det, som Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked fremførte. Og så beder vi venligst om, at forordningen vedtages inden for de fastsatte frister, for ellers bliver situationen bekymrende for De Kanariske Øer.

Martínez Martínez
- (ES) Hr. formand, kære kolleger, jeg har bedt om ordet i denne forhandling for at udtrykke min og Den Socialdemokratiske Gruppes støtte til arbejdet og til konklusionerne på de forslag, som i dag forelægges for Parlamentet af min gode ven og kollega, professor Manuel Medina, på vegne af Retsudvalget, og jeg sætter min lid til, at Parlamentet med al sin tyngde vil vedtage de pågældende forslag.
Vores holdning er naturligvis ikke kun som hos den, der støtter en kollega. I virkeligheden er vores holdning - nu med dette indlæg og senere med vores stemme - som hos den, der som spanier, som europæer og måske endnu mere som spansk og europæisk socialdemokrat bekræfter sin solidaritet med De Kanariske Øer og med regionens mænd og kvinder. Jeg taler om en solidaritet, som De Kanariske Øer har særligt brug for navnlig på grund af de særlige og specifikke egenskaber, der karakteriserer øernes geografiske placering og historiske udvikling.
Lad det derfor stå klart, at det, vi stræber efter, er at give en smule mere til De Kanariske Øer for at kompensere for de ugunstige betingelser og således forhindre, at den kanariske befolkning får lidt mindre end de øvrige europæere.
Ordfører Manuel Medina forklarede meget skarpt og med en overflod af juridiske argumenter, hvordan De Kanariske Øer i århundreder har klaret sig inden for det spanske samfund med forskellige mekanismer, der har gjort det muligt for disse fjerne øer at overvinde de negative forhold, som jeg før nævnte, og med befolkningens dygtighed, stædighed og indsats først har stået imod og senere lidt efter lidt er blevet et rimeligt moderne og velstående samfund.
Den forståelse, som vi, der i Spanien forhandlede om vores lands tiltrædelse af De Europæiske Fællesskaber og de efterfølgende traktater indtil Amsterdam, havde for den kanariske problematik, og den konstante bekymring for, at der altid blev taget hensyn til denne særlige situation, blev allerede i 1985 afspejlet i protokol nr. 2 til akten vedrørende Spaniens og Portugals tiltrædelse, i Rådets forordning (EØF) nr. 1911/91, hvorved denne protokol blev vedtaget, og i EF-traktatens artikel 299, stk. 2, hvor Unionens fjernområder beskrives med særlig omtale af De Kanariske Øer, og hvor der foreskrives den nødvendige fleksibilitet for anvendelsen af de generelle bestemmelser i så specielle og sårbare tilfælde som det, vi her behandler.
Det var netop protokol nr. 2, som jeg før omtalte, der med en tilpasning af de traditionelle modeller til den nye ordning indførte den såkaldte APIM, en beskeden afgift, som pålægges bestemte produkter, når de indføres på De Kanariske Øer. Mange af disse produkter stammer fra det spanske fastland og fra andre stater.
Lige for øjeblikket gennemføres en proces, som vil munde ud i en forhandling mellem den spanske regering og Kommissionen med henblik på ændring af nævnte forordning (EØF) nr. 1911/91, som netop regulerer den omtalte APIM. Den bekymring, som denne ændring har forårsaget på De Kanariske Øer - og som vi her gør os til talsmænd for - er vokset i takt med, at der er ved at opstå en vis mistillid til mit lands egen regerings evne til at forstå dette problems egentlige kerne og alvor og regeringens vilje til at stå ansigt til ansigt med det ved nævnte forhandling med Kommissionen.
I virkeligheden eksisterer der kun tre alternativer. Det første er en radikal afskaffelse af APIM, som vil have meget negative følger for talrige små og mellemstore virksomheder på De Kanariske Øer, der selvom de har meget ringe indtægtsmargener på deres produktion, overlever takket være, at lignende produkter, der ankommer udefra, netop påføres en afgift, hvormed det bliver rentabelt at producere dem på De Kanariske Øer.
Det andet alternativ er mindre drastisk, men når det kommer til stykket lige så skadeligt. Det drejer sig om at afvikle APIM gradvist, indtil den på få år er helt afskaffet, dog måske således at den opretholdes for nogle få artikler.
Den tredje løsning er den, som professor Medina foreslår, og som vi andre forstår er den, De Kanariske Øer har behov for og ønsker, den, som Parlamentet formodentlig vil stemme om om nogle få minutter. På baggrund af EF-traktatens juridiske betragtninger går vi ind for, at APIM i fremtiden opretholdes næsten som hidtil og konsolideres i den obligatoriske reform af forordning (EØF) nr. 1911/91. Vi håber, at Parlamentet er på højde med situationen og ikke snyder vores medborgere ...
(Formanden afbrød taleren, da taletiden var udløbet)

Sánchez García
- (ES) Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, i løbet af fem århundreders europæisk historie har De Kanariske Øer altid nydt godt af et særligt hensyn, hvad angår øernes placering i den spanske og europæiske verden.
Da Kongeriget Spanien tiltrådte Det Europæiske Fællesskab i 1985, blev der faktisk givet mulighed for en ændring af statutten for De Kanariske Øers europæiske model. I 1991, da forordning nr. 1911/91, blev vedtaget, fik vi kendskab til fællesskabstilpasningen, da fællesskabsrettens bestemmelser skulle anvendes på øerne.
Dengang blev der fastsat en overgangsperiode på 10 år, for at integrationen af De Kanariske Øers økonomi i Fællesskabet ikke skulle blive traumatisk for visse lokale produktionsindustrier, og der blev faktisk bl.a. indført en afgift på produktion og import, den såkaldte APIM, med henblik på at beskytte integrationen i Fællesskabets toldområde af de små basisindustrier på De Kanariske Øer.
Nævnte afgift, som beskyttede den lokale industri mod importerede produkter, skulle afvikles gradvist fra 1995 til slutningen af 2000. Pudsigt nok har afviklingen af APIM ikke haft den ønskede virkning på de følsomme industrier på De Kanariske Øer, hvorfor de spanske myndigheder, de kanariske myndigheder og de berørte erhvervsdrivende har anmodet Fællesskabets myndigheder om en ændring af forordning nr. 1911/91 med henblik på at suspendere afviklingen af APIM indtil juni 2000, hvilket Europa-Kommissionen har forstået.
Imidlertid er der nogle af os, der som parlamentsmedlemmer fra De Kanariske Øer ud over at finde det rimeligt, at denne afgifts gyldighed forlænges i henhold til Kommissionens forslag, endvidere gennem ændringsforslag har anmodet om, at afgiften gælder for de mest følsomme produkter, alle følsomme produkter, der fremstilles på De Kanariske Øer.
Vi har også anmodet om, at denne toldfilosofi sammenkædes med en ny afgift med samme struktur som den gamle APIM med henblik på at inkorporere den i en pakke af specifikke skattemæssige foranstaltninger, som Rådet på forslag af Kommissionen bør sætte i gang næste år - som parlamentsmedlemmerne Ripoll, Martínez de Bedoya og Medina Ortega netop har påpeget - via den bebudede permanente statut for fjernområderne - heriblandt De Kanariske Øer - som en videreudvikling af artikel 299, stk. 2, der som bekendt foreskriver en differentieret behandling af anvendelsen af traktatens bestemmelser.
Netop i denne uge har De Kanariske Øers selvstyrende regering i anledning af en politisk debat om dette emne enstemmigt vedtaget en aftale, der indeholder skattemæssige foranstaltninger, og anmoder Europa om at vedtage bestemmelser om en afgift svarende til APIM.
Tillykke til hr. Medina Ortega med betænkningen og med hans forståelse for de fremlagte ændringsforslag.

Liikanen
- (EN) Jeg vil først og fremmest gerne lykønske hr. Medina Ortega med hans betænkning om forslag til en forordning vedrørende De Kanariske Øer.
Efter gennemgangen af den særlige afgift på produktion og import, APIM, i øhavet konkluderede Kommissionen, at selvom de fleste økonomiske sektorer kunne tilpasse sig kravene i det indre marked, kunne afskaffelsen af APIM den 31. december 2000 gøre uoprettelig skade på visse produktsektorer. Dette er allerede blevet nævnt her i Parlamentet.
Kommissionen har i samarbejde med de spanske og kanariske myndigheder identificeret de mest følsomme produkter i en række sektorer. Kommissionen anser det for nødvendigt at suspendere afviklingen af afgiften på disse produkter i en overgangsperiode, som ikke strækker sig længere end til den 30. juni 2000.
Jeg har med glæde bemærket, at hr. Medina Ortegas betænkning hovedsagelig støtter Kommissionens foreslåede fremgangsmåde. Han finder det dog beklageligt, at den foreslåede foranstaltning er begrænset til en række produkter, og at den ikke henviser til retsgrundlaget i traktatens artikel 299, stk. 2. Jeg kan forsikre Dem om, at Kommissionen fuldt ud forstår denne holdning.
Jeg vil ikke desto mindre gerne henlede Deres opmærksomhed på, at dette udgør en tidsbegrænset tilpasning af de nuværende regler. Der skal derfor skelnes mellem foranstaltninger, som kunne træffes på baggrund af traktatens nye artikel 299, stk. 2.
Forslaget fastsætter, at Kommissionen, inden APIM afskaffes, i samarbejde med de spanske myndigheder skal undersøge, hvilken virkning afskaffelsen af denne afgift har på de berørte sektorer. Kommissionen fremsætter om nødvendigt et forslag til Rådet på baggrund af artikel 299, stk. 2, om de foranstaltninger, der vil være nødvendige for ikke at bringe eksistensen af visse særligt skrøbelige lokale aktiviteter i fare. De produkter, der er angivet i bilaget til forslaget, er et resultat af de spanske og kanariske myndigheders samt Kommissionens arbejde. Enhver ændring af listen over produkterne skal derfor dels være økonomisk berettiget, dels undersøges af Kommissionens tjenestegrene for at kontrollere overensstemmelsen mellem foranstaltningerne og Kommissionens andre politikker. Kommissionen har endnu ikke modtaget en sådan berettigelse, der kunne sætte den i stand til at undersøge en ændring af bilaget til forordningen. Kommissionen kan derfor ikke godkende ændringsforslagene vedrørende udvidelsen af listen over produkter. Jeg kan dog forsikre både Dem, hr. formand, og ordføreren om, at Kommissionen ved fremtidige forhandlinger om et forslag vedrørende De Kanariske Øer på baggrund af traktatens artikel 299, stk. 2, vil tage Deres bemærkninger vedrørende dette spørgsmål samt Parlamentets bemærkninger under denne forhandling i betragtning.
Jeg ønsker at takke Dem for Deres støtte til dette forslag, og jeg vil henlede den ansvarlige kommissærs opmærksomhed på hele debatten.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Vi går nu over til afstemning.
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)

Skibsværftsindustrien
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er redegørelse fra Kommissionen om skibsværftsindustrien.

Liikanen
Rådets forordning af 29. juni 1998 fastsætter følgende: "Kommissionen bør regelmæssigt aflægge rapport til Rådet om markedssituationen og vurdere, om europæiske værfter påvirkes af konkurrencebegrænsende praksis. Hvis det konstateres, at industrien lider skade på grund af konkurrencebegrænsende praksis, uanset arten, bør Kommissionen, hvis det er relevant, foreslå Rådet foranstaltninger til løsning af problemet. Den første rapport bør aflægges til Rådet senest den 31. december 1999."
Kommissionen har i overensstemmelse med dette krav udarbejdet sin første rapport, som konkluderer, at skibsværftsindustrien på det globale marked står over for alvorlige problemer med overkapacitet. Situationen forværres fortsat, efterhånden som kapaciteten vokser, konkurrencen bliver hårdere, og priserne falder.
Rapporten har undersøgt ni kontrakter til koreanske skibsværfter grundigt og konkluderer, at ingen af dem er indgået til en pris, der dækker alle udgifter, og at skibsværfter i EU lider skade. Rapporten foreslår, at medlemsstaterne, IMF og Verdensbanken griber ind for at verificere, om de betingelser og forudsætninger, i henhold til hvilke den IMF-ledede redningspakke blev givet til Korea, respekteres fuldt ud på skibsværfterne. Industrien, medlemsstaterne og Kommissionen bør indsamle alle de nødvendige oplysninger, som kan danne grundlag for udarbejdelsen og indsendelsen af en klage over en handelshindrende bestemmelse, og vurdere, hvorvidt det vil være relevant med en handling fra WTO's side. Kommissionen bør fortsætte sine overvågningsbestræbelser i samarbejde med industrien, og endelig bør alle berørte parter gøre en indsats for at skabe lige konkurrencevilkår for sektoren.
Rådet (industri) drøftede Kommissionens rapport på mødet den 9. november 1999 og nåede frem til en konklusion vedrørende situationen for skibsværftsindustrien på verdensplan. Rådet deler Kommisionens synspunkt vedrørende den alvorlige situation i skibsværftsindustrien på verdensplan og opfordrer til fortsat handling for at gøre noget ved situationen.
Efter Rådets møde har der været ført bilaterale drøftelser med den koreanske regering repræsenteret ved den koreanske vicehandelsminister og de tilsvarende tjenestemænd i Generaldirektoratet for Erhverv og Generaldirektoratet for Handel. Et bilateralt møde mellem den koreanske og europæiske industri og administration er under forberedelse til midten af december 1999. Det er hensigten at organisere et møde om skibsværftsindustrien inden for OECD.
Kommissionen vil fortsætte sine egne overvågningsbestræbelser bistået af industrien og sammenholde og vurdere alle indsamlede oplysninger og beviser i overensstemmelse med Rådets konklusion. Yderligere møder vil finde sted, hvis det er nødvendigt. Kommissionen vil fremlægge sine resultater for Rådet (industri) og for Europa-Parlamentet til foråret. Mine kolleger, hr. Lamy og hr. Solbes Mira, arbejder tæt sammen med mig vedrørende dette spørgsmål.
Der skal på baggrund af denne rapport træffes beslutning om en passende handling.

Langenhagen
- (DE) Hr. formand, hr. Liikanen, hør mit indlæg. Rådet (industri) mødtes den 9. november, og hjemme har jeg udtalt mig herom som følger: Endelig har Europa fundet tydelige ord, og nu må de følges op af handlinger. Nu har vi givet Sydkorea et klart signal om at stoppe de illoyale konkurrencemetoder inden for skibsbyggeriet. Vi accepterer ikke stiltiende, at den møjsommeligt moderniserede, hjemlige - eller rettere europæiske - værftsindustri trænges ud af markedet med unfair metoder.
Alene i Tyskland er 21.000 arbejdsplader inden for skibsbyggeriet og 125.000 i underleverandørsektoren truet. Det er skæbnens ironi, at den skjulte støtte også blev mulig på grund af de kreditter, som Den Internationale Valutafond har ydet for at overvinde den økonomiske krise i Fjernøsten.
Europa har senest siden den interessante kommissionsrapport, hr. Liikanen, af 13. oktober, på værftsaktionsdagen og via Rådet (industri) vist det gule kort. Såfremt den koreanske dumpingpraksis fortsætter, må det føre til en udvisning.
Den europæiske skibsværftsindustri befinder sig i en alvorlig krise, og den er ikke først indtrådt i dag. Det haster med at træffe en beslutning om, hvorvidt man vil gå ind for skibsbyggeri i Europa og dermed for opretholdelsen af hele den maritime industri, eller om denne hightechbranche skal overlades til andre. Herpå findes der kun et svar: En klar bekendelse til de europæiske værfter. Enhver, der beskæftiger sig indgående med skibsbygning, ved, at det drejer sig om højteknologi, og at man i dag igen taler om en branche med absolut fremtid i. Det vil og må Europa ikke give afkald på.
Der findes dog også kritikere. For det første anser nogle ligesom før skibsværftsindustrien for at være en antikveret, tung industri, som er for dyr at holde kunstigt i live i Europa, men ethvert blik og ethvert besøg på et af de højproduktive og effektive europæiske værfter beviser det modsatte. Jeg skal gerne formidle besøg i den anledning. Jeg siger Dem, det kan betale sig.
For det andet klassificeres skibsindustrien på den ene side som en hightechindustri, mens skibsbyggerne på den anden side beskyldes for at dramatisere situationen. De håber på at opnå økonomiske fordele fra staten og EU. Det findes angiveligt også inden for andre områder.
For det tredje, hvem modtager pengene? Rederen eller værfterne? Værftsbilledet har samlet set ændret sig dramatisk. Antallet af arbejdsplader i de i forvejen svage kystregioner eller monopolistiske havnebyer er på grund af de ændrede strukturer reduceret drastisk. Nye teknologier, arbejdsområder, managementområder i særdeleshed og nye opgaver har overhalet det nostalgiske Kontiki eller krigsskibet. I transportprojekter som road to sea til aflastning af traditionelle vejnet er der brug for alle typer skibe, ligesom der er brug for just in time feeder og moderne containerskibe, hurtigfærger og highspeed-yachter, multiskibe til fiskeriet og en kystvagt, små som store krydstogtskibe til turismen osv.
Europas knowhow inden for de traditionelle roller og nye markedssegmenter er en pålidelig, bæredygtig og naturlig ressource og derfor en europæisk merværdi. Netop de mellemstore værfter i Europa har udviklet en enorm idérigdom på dette område, men forskning og udvikling, ikke kun produktion og akkvisition, kræver penge, og her sættes støtten ind.
Den, der kender mig, ved, at jeg kæmper indædt mod alle former for støtte, for der følger konkurrenceforvridning i kølvandet på den. Det er heller ikke uden grund, at jeg også er medlem af Budgetkontroludvalget. Det er klart, at Korea underbyder sig selv og styrer selvforskyldt mod den sikre ruin, hvis det fortsætter på samme måde.
For det andet er Koreas økonomi en del af det globale marked. Vi står netop over for nye WTO-forhandlinger.
For det tredje har Korea brug for støtte, så det kan komme sig oven på statsbankerotten. IMF-støtten taler sit eget tydelige sprog.
For det fjerde har Europa brug for Korea. Prøv at se ordrebøgerne og investeringsvolumenerne, uanset den nævnte globale overkapacitet. Det vil sige, at vi, indtil vi får udarbejdet en handelspolitik - både for Korea og Europa - der muliggør en fri konkurrence gennem bilaterale forhandlinger og/eller multilaterale forhandlinger inden for rammerne af OECD, IMF og WTO, som hr. Liikanen allerede har nævnt, har brug for forskellige foranstaltninger i en bestemt periode, indtil den nuværende, kritiske situation er overvundet. Det kunne efter min mening midlertidigt godt være den direkte, men ordrerelaterede støtte. Den er det eneste instrument, der umiddelbart virker, som er transparent, og som også styrker konkurrencen. En tilbagevenden til de såkaldte europæiske individuelle løsninger kan derimod betyde, at den indre, europæiske konkurrence ligesom tidligere igen bliver yderligere forvredet. Vi har altså brug for en strategi for de forskellige muligheder. Ad denne vej vil vi gerne bakke Kommissionen og Rådet (industri) op med alle vores kræfter.

Caudron
Hr. kommissær Liikanen, jeg har i flere år først i Økonomiudvalget og nu i Industriudvalget arbejdet med sager og spørgsmål vedrørende skibsværftsindustrien.
I tre år har jeg flere gange over for Kommissionen givet udtryk for min bekymring over de globale konkurrenceforvridninger, der forværres ved, at man i Europa altid har ført en strammere politik end vores konkurrenter. Jeg har for øvrigt ofte været ude for at blive overhørt af kommissærerne og Kommissionens tjenestegrene.
Kommissionen synes dog nu at være blevet bevidst om situationen, hvilket glæder mig, for selvom man kan beklage de tusinder og atter tusinder af job, der er blevet nedlagt i mellemtiden i Europa, så er det - som man siger - bedre sent end aldrig. Nu synes jeg ikke, at vi skal blive hængende ved fortiden, og derfor vil jeg her til morgen stille nogle mere direkte spørgsmål om fremtiden, som ikke kun vedrører Korea.
Det første spørgsmål vedrører USA. Jeg har hørt, at et amerikansk skibsværft, som ikke har bygget skibe i mere end 40 år, har fået en ordre på to dampere, der skal sejle mellem Hawaii-øerne, idet amerikansk lov giver amerikanske skibsværfter ret til at bygge skibe til national transport. Hvad har De til hensigt at gøre? Hvad har Den Europæiske Union til hensigt at gøre for at åbne det amerikanske marked for vores produkter på dette område?
Mit andet spørgsmål: Hvis mine oplysninger er korrekte, betales en del af lønnen til de arbejdere, der skal bygge disse dampere, af USA's flåde for at bevare skibsværftsindustriens kapacitet. Hvad har De til hensigt at gøre, hr. kommissær, vedrørende denne amerikanske støtte, som ikke synes at være forenelig med de gældende regler på dette område?
Mit tredje spørgsmål vedrører Korea. Siden 1997 har Corean-Gaz begrænset licitationer på bygning af LNG-tankskibe til koreanske skibsværfter, hvilket ligeledes efter min mening er en overtrædelse af internationale regler om åbning af offentlige kontrakter. Hr. kommissær, jeg spørger Dem på ny om, hvad De har til hensigt at gøre for at åbne det koreanske marked og modarbejde disse beslutninger, som forekommer mig at være ulovlige?
Mit fjerde spørgsmål vedrører det, De sagde i Deres indledende bemærkninger. Vi har fået at vide eller rettere sagt fået bekræftet, at Europa-Kommissionen er i besiddelse af første del af den redegørelse om kontrol med verdensmarkedet, der er udarbejdet i henhold til den forordning fra Rådet, som De nævnte. Denne redegørelse påviser, at der sker en konkurrenceforvridning fra de koreanske skibsværfters side på 13-14% af de koreanske produktionspriser. Som De nævnte, kan man spørge sig selv om, hvem der skal betale de forskelle, Kommissionen har fundet mellem de koreanske produktions- og salgspriser. Svaret synes at være indlysende. Det drejer sig om det koreanske banksystem, der for øvrigt støttes af IMF og den koreanske stat. Indtil videre har Den Europæiske Union og Kommissionen trods flere påmindelser, for det er ikke et nyt problem, intet reelt foretaget sig for at få gjort en ende på disse indirekte koreanske støtteordninger. Hvilke konkrete forholdsregler regner De med at træffe nu for hurtigt at tage affære?
Til slut vil jeg sige, hr. kommissær, at det er rigtigt, at den europæiske skibsværftsindustri stadig får støtte, ganske vist kun lidt, men støtte får den. Det er imidlertid vedtaget, at ordrestøtten skal ophøre i december næste år, og jeg tror ikke, at man kan nøjes med at lade det blive ved det.
Derfor anmoder jeg Dem om, hr. kommissær, at udforme en handelspolitik, der lever op til sit navn. Derfor opfordrer jeg Dem til ikke at fortsætte med at sige eller lade sige, at vi ikke har de nødvendige midler til bedre at forsvare de europæiske borgeres beskæftigelse på dette område. Derfor er det ikke længere acceptabelt at lade Europa lide under problemer, som vores konkurrenter i resten af verden ikke har, på skibsværftsområdet og på andre områder.
Endelig er det ganske enkelt tid til at bryde med den laden stå til, der har præget Brittan-æraen. Er Europa og den ny Kommission rede til at gøre det nu? Jeg tillader mig, hr. kommissær Liikanen, at stille Dem spørgsmålet igen.

McKenna
Hr. formand, der har været megen kritik her til morgen af, at koreanske virksomheder er blevet tilkendt kontrakter til skade for de europæiske industrier. Men som på mange andre områder er kontrakter blevet tilkendt lande som Korea på grund af de gældende betingelser. F.eks. er arbejdere i sådanne lande meget lavt lønnede, arbejdsbetingelserne og sikkerhedsforanstaltningerne er meget dårlige og utilfredsstillende, da arbejdernes sundhed og sikkerhed ikke er en prioritet. Som i mange industrisektorer flytter virksomhederne til lande, hvor de kan udnytte arbejderne til egen fordel.
Det er noget, vi skal tage fat på, når vi taler om at få lige konkurrencevilkår for sektoren i Europa. Vi har brug for lige konkurrencevilkår for arbejdere på internationalt plan. Vi er nødt til at beskytte arbejdernes rettigheder. Vi kan ikke udnytte arbejderne i nogle lande, samtidig med at vi beskytter deres rettigheder i Europa. En eller anden nævnte, at EU træffer strenge foranstaltninger i denne sektor i Europa. Men hvad skal vi gøre? Ophæve de strenge foranstaltninger? De er truffet med god grund. Der var grunde til at træffe sådanne strenge foranstaltninger til at starte med.
Når det handler om skibsbygning, tror jeg også, at vi skal se på, hvilken slags skibsbygning, der er tale om. Hvad angår skibsbyggeriet til fiskerisektoren f.eks., har vi en overkapacitet af fiskerfartøjer i Den Europæiske Union, så hvilke typer fartøjer skal der bygges? Jeg mener, at der skal lægges vægt på bygning af fartøjer til kystvagten eller i forbindelse med havbeskyttelse for at kontrollere og overvåge den fælles fiskeripolitik. De fartøjer, der bygges, skal støtte den lokale industri og det lokale kystfiskeri. Sikkerheden skal prioriteres. Når det handler om bygning af fartøjer, skal vi sørge for at bruge den mest avancerede teknologi for at garantere, at de er så miljøvenlige som muligt.
Mange fartøjer bruges til transport af levende dyr. Først og fremmest er eksport af levende dyr uacceptabelt. Det er faktisk helt forkert, især når de skal slagtes. De forhold, som dyrene skal udholde om bord på store fartøjer, er uacceptable, så hvis der bygges nye fartøjer, må vi sikre, at man overholder de bedste standarder, og at der træffes foranstaltninger til at optimere forholdene for levende dyr under transport til havs i store fartøjer.
Et andet spørgsmål, der skal drøftes i forbindelse med bygning af nye fartøjer, er spørgsmålet om affald og affaldsfaciliteter - og ikke kun affald fra fartøjerne, men også affald, der fremstilles under turen, da havforurening er et meget vigtigt spørgsmål, og da en stor del af havforureningen forårsages af skibe.
For at vende tilbage til spørgsmålet om at dumpe kasserede fartøjer fra Den Europæiske Union i andre lande skal vi være forsigtige med ikke at dumpe farlige og økologisk usunde fartøjer til en billig penge i andre lande. Dette er uacceptabelt - man flytter blot problemet til andre verdensdele, og havmiljøet har ingen grænser, så det, der sker i ét område, kommer med tiden tilbage til os. Hele spørgsmålet om illoyal konkurrence, som folk kritiserer, er opstået, fordi industrien selv udnytter arbejderne i visse dele af verden. Det må stoppe.

Figueiredo
Hr. formand, kære kolleger, EU's skibsværftsindustri står over for store problemer, således som det allerede er blevet nævnt her, hvilket viser, at de løsninger, som man førte frem for nogle år siden, ikke har givet de lovede resultater. Liberaliseringen af sektoren og den privatiseringspolitik, som flere lande har gennemført, har ikke løst de eksisterende problemer. Inden for de sidste to år er situationen blevet forværret på grund af den konstante unfair konkurrence, der - som det allerede er blevet nævnt - især er blevet praktiseret af Sydkorea.
Arbejdsgiver- og lønmodtagerorganisationer har gjort opmærksom på situationens alvorlige følger. Den 5. november blev der afholdt en europæisk kampdag, som i Portugal fik stor deltagelse fra skibsværftsarbejderne. Fra Viana do Castelo til Margueira og Mitrena, over værfterne i distrikterne Porto og Aveiro og i Figueira da Foz, kræver arbejderne en politik, der tager sektoren i forsvar, som sikrer stabil beskæftigelse til ordentlige lønninger, og som fremmer udnyttelsen af det eksisterende potentiale.
For at forstå den aktuelle situation skal man huske på, at den internationale aftale fra 1994 om ophævelse af støtte til skibsbygning ikke efterleves. Denne aftale skulle være trådt i kraft i 1996, men gjorde det ikke, fordi visse lande ikke ratificerede den, ikke mindst USA, der var blandt dens ivrigste fortalere, men som alligevel valgte at opretholde støtten til sin egen skibsværftsindustri, således som det allerede er blevet nævnt.
Modsat det, som Det Europæiske Råd gav udtryk for i 1998, da det fastsatte de nye regler for støtte til skibsbygning, er de internationale konkurrencebetingelser ikke blevet bedre. Der er ikke mere støtte til industrien i EU, men den opretholdes og er i nogle tilfælde også blevet øget, først og fremmest i Sydkorea. Som bekendt har dette land taget kontrakter til en pris under de faktiske produktionsomkostninger, samtidig med at det har draget fordel af international støtte gennem Den Internationale Valutafond efter krisen i Asien, hvilket påvirker EU-landenes ordrebeholdninger drastisk, som sektorens arbejdsgiverorganisationer har sagt det.
Selvom den kommer sent og ikke er tilstrækkelig, viser Rådets seneste holdning fra den 9. november, at skibsværftsindustriens kamp selvfølgelig har en vis gennemslagskraft. Rådet og medlemsstaterne må derfor uddybe de foranstaltninger, der skal til for at forsvare denne vigtige industrisektor i EU. Der må sættes en dynamiseringspolitik af skibsværftsindustrien i gang, der - således som det f.eks. er vigtigt i Portugal - skal samordnes med en fornyelse af handels- og fiskerflåden, og samtidig skal arbejds- og levevilkårene forbedres.
Kommissionen må også prioritere dette problem og dets løsning, erkende, at den er nødt til at revidere tidligere opfattelser og give Europa-Parlamentet alle informationer om de skader, som den europæiske skibsværftsindustri har lidt.

Souchet
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, spørgsmålet om skibsværftsindustrien skal selvfølgelig behandles globalt ved efterhånden at tage segmenteringen af produktionsapparatet i betragtning.
Medlemsstaterne har en anerkendt knowhow inden for skibsbygning til militæret. Det er et område, hvor Kommissionen naturligvis ikke skal gribe ind, men hvor det er ønskeligt, at det mellemstatslige samarbejde udvikler sig mere, end det gør for tiden, for at medlemsstaterne kan bevare og øge deres knowhow og uafhængighed til konkurrencedygtige priser. Det ville være meget farligt at nedprioritere dette område, og man kan kun beklage de nylige fejl, der især har præget fregatprogrammet "Horizon", og at visse partnere hensynsløst har trukket sig ud, hvilket satte programmets generelle ligevægt på spil.
Hvad angår passager- og handelsskibe, som er et meget konkurrencedygtigt område, der er storforbruger af arbejdskraft, skal vi også her bevare og udvikle den betydelige knowhow og konkurrenceevne, medlemsstaterne råder over, og ikke lade den forsvinde ud af Europa. Da det drejer sig om tunge enheder, der påvirkes af en høj teknologisk udvikling, må medlemsstaterne gøres i stand til at føre en politik, der fremmer skibsværfternes teknologiske omstilling, således at de kan få adgang til markeder, hvor de kan udnytte deres knowhow. Enhver lukning af et skibsværft betyder et uerstatteligt tab af knowhow for medlemsstaterne og Unionen. Sidstnævnte må således ikke under dække af upassende fortolkninger af den frie konkurrence forhindre medlemsstaterne i at fremme omstillingen af produktionen for at bevare knowhow og beskæftigelse. I denne forbindelse er eksemplet med skibsværfterne på den franske Atlanterhavskyst og deres betydelige opsving efter en kriseperiode, særligt nævneværdigt, og den rolle, den franske stat har spillet i denne udvikling, bør tages med i betragtning..
Der skal sørges omhyggeligt for, at de kommende forhandlinger i Verdenshandelsorganisationen gør det muligt at sætte en stopper for den uacceptable dumping, som visse lande praktiserer, og ikke bringer en sektor, der er udsat for en stærk global konkurrence, i fare, for den anvender i høj grad arbejdskraft, der er vanskelig at automatisere, og er således udsat for et stærkt pres for at flytte til lande, hvor lønningerne er meget lavere end i Den Europæiske Union.
Jeg vil dernæst gerne, hr. formand, nævne bygning af fiskerfartøjer. Dette område, som set ud fra et globalt synspunkt kan virke ret marginalt, spiller imidlertid en væsentlig rolle for vores havkystområders økonomiske og sociale struktur. Her spiller Det Europæiske Fællesskab en væsentlig rolle. Dette område er i virkeligheden næsten totalt afhængig af den fælles fiskeripolitik. Imidlertid har Kommissionen i to år indefrosset fællesskabsstøtten til bygning af nye skibe og følgelig medlemsstaternes støtte, samtidig med at målene i de flerårige udviklingsprogrammer for destruktion af skibe ikke er blevet nået.
Denne fastfrysning, der har alvorlige følger, er blevet forværret af, at man har afslået at medtage salget af skibe til tredjelande i beregningen af reduktionen af den europæiske flådes kapacitet. Ved kun at tage destruktionen af skibe i betragtning er Kommissionen således skyld i, at fiskere og skibsredere lider et væsentligt tab af fortjeneste. Endvidere foreslår Kommissionen nu at forbyde enhver fornyelse af elementer, der ikke udvikler sig lige så hurtigt som andre, og forpligte til at destruere en kapacitet på over 30% af det ombyggede skibs kapacitet i forhold til de gennemførte dele af målene for FUP (det flerårige udviklingsprogram).
Denne situation og disse forslag medfører en foruroligende forældelse af den europæiske fiskerflåde, der afskrækker de unge fra at investere, betyder et væsentligt markedstab for specialiserede skibsværfter, i betænkelig grad svækker visse af dem, og betyder, at de sømænd, der har påmønstret for at tage sig af sikkerheden, løber en risiko.
Vi håber, at Rådet kan tale Kommissionen til fornuft og få vedtaget de forslag, Europa-Parlamentet i sin tid efter snævert samråd med medlemsstaterne fremsatte i betænkningen af vores kollega Arias Cañete. Når et skibsværft forsvinder, er det en særlig værdifuld knowhow, der er indhentet i tidens løb og forbundet med en regions søfartshistorie, der forsvinder sammen med det. Vi skal gøre alt for at undgå dette.
Kommissionen skal ligeledes lægge sammenhæng for dagen. Efter at have opfordret til at bygge garnfartøjer på grund af drivgarnets selektivitet forbød det under pres fra visse lobbyer og visse medlemsstater uden videnskabeligt grundlag og på en diskrimenerende måde det samme drivgarn, men kun i bestemte have. Den anbefalede at eksperimentere med alternative motorer, men den fastlagde hverken et økonomisk sikkerhedsnet eller en bestemt kilowatt-ramme, der kunne gøre det muligt at bygge skibe, der passede til Kommissionens nye bestemmelser. Det har imidlertid efter en analyse af resultaterne af de første forsøg vist sig, at de nuværende garnfartøjer ikke kan tilpasses de nye bestemmelser, og at det er nødvendigt at bygge nye skibe.
Jeg vil derfor være Dem taknemmelig, hr. kommissær Liikanen, for at gøre Deres kollega Fischler opmærksom på, at skibsrederne har svært ved at forstå en sådan logik eller snarere en sådan mangel på logik. Kommissionen bør naturligvis tage de nødvendige forholdsregler for at gøre det muligt at bygge skibe, der er i overensstemmelse med de bestemmelser, den har fastlagt.
Til slut vil jeg sige, hr. formand, hr. kommissær, at hvis Europa-Kommissionen virkelig ønsker at bidrage til et opsving i den europæiske skibsværftsindustri, vil det være tilstrækkeligt klart at forsvare princippet om lige handel under forhandlingerne i Verdenshandelsorganisationen, at give medlemsstaterne frihed til at handle direkte i denne strategiske sektor for at omstille visse skibsværfter teknologisk i de bærende markeders segment, at fremme samarbejdet mellem virksomheder for at bidrage til at forbedre den globale effektivitet for hver type skibsværft, og endelig inden for rammerne af den fælles fiskeripolitik at tage de nødvendige beslutninger for at muliggøre en kontrolleret fornyelse af fiskerflåden, da opretholdelsen af skibsværfternes knowhow, hr. formand, og havområdernes levedygtighed afhænger af fiskeriet.

Blokland
Hr. formand, der har allerede i flere år været en sanering i gang i skibsværftssektoren i EU' s medlemsstater. Samtidig foregår der et tilskudsvæddeløb på verdensmarkedsplan. Ofrene er medlemsstaternes skatteydere og skibsværfter. Vinderne er skibsrederne, der kan købe skibe til langt under kostprisen. Jeg tror, at Kommissionen, Rådet og Parlamentet er enige i, at dette skal ophøre. De er bare ikke enige om, hvordan.

Debatten skal derfor ikke indskrænkes til den konkurrenceforvridning, som sydkoreanerne gør sig skyldige i. Alle i skibsværftsektoren ved, at der heller ikke i EU er tale om level playing field. Det er derfor berettiget, at Rådet foreløbig har besluttet ikke at bryde aftalen om at stoppe den generiske støtte til skibsværftsindustrien pr. 1. januar 2001. Anmodningen herom kommer især fra de medlemsstater, der i mange år har udbetalt mest i støtte pr. ordre. Med hensyn til den synlige støtte betaler de op til 3,5 gange så meget som de regeringer, der er mindst gavmilde. Tilskudspolitik er altid dårlig politik, fordi den holder liv i dårligt ledede virksomheder og ofte endog belønner dem.
En gennemtænkt industripolitik for skibsværftsindustrien, som indeholder fornyende, vidensintensive og effektivitetsforhøjende produktionsmetoder, er et meget bedre alternativ.
Det gældende direktiv om skibsværfter omfatter mange ugennemskuelige støtteordninger med hensyn til forskning og udvikling, miljø, fornyelse og lokal støttepolitik. Det bevirker, at de gode værfter straffes, og at de dårlige belønnes. Myndighederne bør gøre det modsatte.
OECD-aftalen, som især omfatter afskaffelsen af ordrestøtten, kan ikke løse alle problemerne. Sydkorea og også EU-medlemsstaterne er snilde nok til at fortsætte støtten til deres søfartsindustri på ugennemskuelig vis.
Kommissionen må øjeblikkelig indgive en klage til WTO over Sydkorea og samtidig fortsætte undersøgelsen af ordrer til sydkoreanske værfter. Når skibe sælges til ca. 20% under kostprisen, er der helt klart tale om dumping. Endvidere bør der udøves pres.
Daewoo-værftet, som gik konkurs for længe siden, men som stadigvæk søsætter skibe, skal lukkes og ikke sælges. Jeg anmoder også kommissæren om at undersøge den virkelige støtteintensitet pr. ordre i EU. Overgangsordningen om afskaffelse af den generiske ordrestøtte bør også tages op til revision. I de lande, hvor der stilles ubegrænsede midler til rådighed, opstår der stormløb på subsidierne. Følgen er, at meget gode værfter - og det er ofte de mest effektive - i løbet af 2001-2002 går ned. Det er meget sværere at hævde sig over for Japan, Sydøstasien og USA med de mindst effektive værfter, som så bliver tilbage i EU. Man kan overveje en eventuel udsættelse af standsningen af den generiske ordrestøtte, når overgangsfristen udløber. Jeg anmoder hr. Liikanen om at overveje dette seriøst.
Vil kommissæren anmode IMF om at undersøge, hvem der i sidste instans har fået støtten i Sydkorea?
Til sidst vil jeg gerne gentage det, som jeg bemærkede den 31. marts 1998. De europæiske skibsværfters strategiske betydning er indlysende. Vi vil fortsat bygge vores egne skibe, selvom vi måske tvinges til at give denne sektor en håndsrækning på grund af eksterne faktorer. Men der skal ikke skabes kaos i EU eller smides uansvarligt med skatteydernes penge på grund af alle mulige ugennemskuelige ordninger. Det er bestemt ikke i denne sektors interesse. Målsætningen skal stadigvæk være at afskaffe alle former for statsstøtte, så skibsværfterne får den pris, som de fortjener.

Kauppi
Hr. formand, ærede kommissær, det er helt fortræffeligt, at Rådet (industri) enstemmigt vedtog en række foranstaltninger for at eliminere den illoyale konkurrence, som Korea har givet anledning til, på sin samling i sidste uge. Man må håbe, at disse foranstaltninger også virker, idet den sydkoreanske handlemåde vanskeliggør virkelig de europæiske værfters muligheder for at klare sig i den for øvrigt også hårde og skærpede konkurrence. Som den finske handels- og industriminister også klart gav udtryk for på samlingen, bør EU ikke besvare de sydkoreanske bedrifter på samme måde, det vil sige en gang til at tage idéen op om, at værftsstøtten alligevel ikke opgives. Med ministerens ord vil EU' s fortsættelse af støtten være det samme som at skyde sig selv i foden. Det er netop dette, sydkoreanerne sikkert ønsker.
Kommissionen har længe haft til hensigt at opgive værftsstøtten i den nuværende form, og denne hensigt bør man under ingen omstændigheder opgive. Tanken er at skabe nye typer af investerings- og miljøstøttesystemer i stedet for væftsstøtte og bevilge endnu mere støtte til forskning og nye innovationer, hvilket vores kollega Langenhagen også nævnte på en udmærket måde. Det er Kommissionens hensigt med de nye systemer at etablere en støtteordning i forbindelse med en mere miljøvenlig og sikker europæisk flåde, hvilket blev besluttet i forbindelse med retningslinjerne for statsstøtte til søfart allerede i 1997. Jeg hilser den form for politik velkommen, hvis den så bare også gennemføres i praksis.
Jeg vil især minde den ærede kommissær om, at Unionen i forbindelse med Finlands tiltrædelsesforhandlinger lovede at tage højde for Finlands fjerne beliggenhed og vejrforholdene, når der blev truffet beslutning om målsætninger for søfartspolitik for hele kontinentet. I juli 1999 gav det finske trafikministerium Kommissionen meddelelse om et program for rentesubsidier til anskaffelse af fartøjer, hvis formål er at fremme anskaffelsen og grundlæggende reparationer af sikre og miljøvenlige fragtskibe, der er nødvendige under de nordlige forhold og velegnede i isfyldte farvande. Sagen har mødt bred national enighed i den finske Rigsdag, hvilket også ses af det faktum, at Rigsdagen, mod sædvane, på eget initiativ tilføjede beføjelserne til at afgive ordrer til 1999-budgettet. Kommissær Liikanen vil sikkert som forhenværende finansminister forstå betydningen af dette. Nu virker det imidlertid, som om embedsmændene i Kommissionens Generaldirektorat for Konkurrence alvorligt har sat sig for at tolke det pågældende program som værftsstøtte, selvom programmet ikke har indflydelse på værfternes konkurrenceevne, fordi et skib, som får støtte, kan købes i et hvilket som helst land. Dette har Kommissionens embedsmænd i Generaldirektorat VII også konstateret ifølge en skrivelse af 4. august 1999 fra Kommissionen ved at gøre opmærksom på, at støtten ikke havde betydning for værfterne i EU.
Jeg vil således benytte lejligheden til at spørge kommissæren om, hvordan Kommissionen vil sikre en miljøvenlig og mere sikkerhedsbetonet udvikling i den nordlige søfart, hvis den ikke tillader overholdelse af den virksomhedsudvikling, som den selv har skabt. Selvom der foreligger en klar beslutning om at opgive værftsstøtten, må de seneste hændelser i Sydkorea ikke føre til, at man i Unionen begynder at sammenblande den gamle værftsstøtteform og foranstaltninger, som bygger på retningslinjer fra 1997, og som ikke har konkurrencepolitiske formål, men er helt i overensstemmelse med en varig udvikling og safety of the seas-doktrinen. Sluttelig spørger jeg Dem, ærede kommissær Liikanen, hvordan kan en medlemsstat skabe søfartspolitik, hvis den ikke kan stole på retningslinjerne fra Kommissionen? Hvordan har Kommissionen i den seneste brevveksling med den finske regerings embedsmænd taget højde for søfartspolitiske protokolanmærkninger ved Finlands forhandlinger om medlemskab?

Medina Ortega
Hr. formand, denne drøftelse gør mig meget nedtrykt, for det ser ud, som om det er en gentagelse, et deja-vu, da vi talrige gange har behandlet dette emne her i Parlamentet.
Jeg bliver nedtrykt, for jeg er født i en lille havneby, hvor der dengang næsten var et bådebyggeri i hver gade. Det var træskibe. Der eksisterede et håndværk, skibstømrerfaget, som havde stolte traditioner. Jeg er klar over, at fremskridtet er uafvendeligt, og at det ikke længere er muligt at bevare den slags, men situationen er virkelig alarmerende. Det faktum, at Europa efterhånden slet ingen skibsindustri har, er bekymrende. Det var os europæere, som åbnede verden via søfarten: skandinaverne i nord, portugiserne og spanierne mod Amerika, Afrika og Asien. Hollændere, danskere, englændere og franskmænd, alle har vi sejlet farvandene tynde i skibe fremstillet på vores egen jord og på vores egne skibsværfter.
Vi lever nu i en globaliseret økonomi, der kræver rationalisering af arbejdet, hvilket forklarer en række omstruktureringer. Men jeg mener, at vi er ved at nå en grænse. Rent konkret vil afskaffelsen af enhver form for støtte pr. 31. december 2000 give et problem. Selvom jeg er enig i nogle af de forrige indlæg, f.eks. fru Kauppis om, at det ikke er godt at opretholde en støtteordning på længere sigt, vender denne holdning sig tydeligvis imod selve sektoren. Endvidere har vi i skibsindustrien gradvist afskaffet støtten, men nedbrydningen af sektoren er alligevel fortsat.
På nuværende tidspunkt ligner skibsindustrien en skrotbunke. Uanset hvor man vender sig hen, finder man et lukket skibsværft og tusinder af mennesker, der har mistet deres arbejdsplads. Siden 1984 har det spanske skibsværft Astilleros Españoles f.eks. allerede været udsat for tre omstruktureringer. Rent konkret var der i Spanien i onsdags en meget voldsom demonstration blandt arbejdere i alle skibsværftsbyer - Bilbao, Cádiz, Puerto Real, Sevilla og Asturien - fordi vi truer millioner af husstandes liv og sikkerhed.
Vi står over for endnu et problem. I denne globaliserede økonomi er det godt, at støtten afskaffes, men ikke når der er lande, som bibeholder den. Som nogle af de forrige talere har nævnt, f.eks. fru McKenna, melder der sig også et andet spørgsmål: Er det godt for et land som Korea at opretholde den form for politik? Jeg mener, at hvis beregningerne udføres korrekt, hvis de priser, som skibene sælges til, er lavere end det, de koster, taber dette land. Denne politik skader derfor også dette land og dets arbejdere. Vi husker, hvordan de koreanske arbejdere for nogle år siden gik på gaden for at kræve en ligelig ordning. Globalisering som overordnet emne diskuteres - som kommissæren ved - på nuværende tidspunkt eller vil blive diskuteret i Verdenshandelsorganisationen. Jeg mener, at dette er et af de emner, som vi bør være bekymret over.
Den europæiske skibsindustri er truet fra alle sider. Nogle af talerne - vist nok selv fru McKenna - nævnte krisen i fiskerisektoren. Det ser ud, som om idealet er en destruktion af Fællesskabets fiskerflåde. Til transport - herunder olietankertrafikken - har vi bekvemmelighedsflagene. Men selv de små skibe, som i dag sejler under europæisk flag, skal fremstilles uden for Europa, fordi vi ikke er i stand til stå imod en manipuleret konkurrence.
På vegne af de spaniere, der for øjeblikket er ekstremt bekymrede over dette spørgsmål, håber jeg derfor, at Kommissionen vil meddele Rådet vores bekymring, vores uenighed i de seneste beslutninger fra Rådet (industri) - som i en behagelig laissez faire-tilstand synes indstillet på at give afkald på det lidt, vi har tilbage af den europæiske skibssektor - og vores håb om, at der enten træffes nogle foranstaltninger med henblik på at undgå denne illoyale konkurrence, der er ved at opstå, eller at der ellers iværksættes en genindførsel af fællesskabsstøtten med henblik på at kompensere for de uligheder, inkompetencer og dårlige praksis, som i dag er ved at opstå i mange skibsværftscentre.

González Álvarez
- (ES) Hr. formand, i tråd med min kære kollega Medina Ortegas indlæg vil jeg gerne minde om, at Kommissionen og Rådet næsten altid foreslår beskæftigelsesplaner for regeringerne, de foreslår bekæmpelse af arbejdsløsheden, de siger, at arbejdsløsheden skal afskaffes i Europa.
Hr. kommissær, beskæftigelsesplanerne er ikke meget værd, hvis der samtidig foregår et konstant tab af arbejdspladser i mange af vores sektorer og rent konkret i den sektor, som vi i dag behandler, nemlig skibsindustrien, som omfatter 300.000 arbejdspladser i Europa og tæt ved 45.000 i Spanien. Vi synes, at det er en umulig ligning. Hvis De afskaffer støtten til vores sektor, hvis sektoren fortsat modtager støtte i Korea, hvis arbejdsbestemmelserne i Europa er, som de skal være, nemlig meget avancerede, og de i Korea er skrækkelige, er ligningen umulig. Så bliver det umuligt at bibeholde denne sektor. Og jeg ønsker ikke, at dette sker i fremtiden.
I Spanien er der syv regioner, der har en skibssektor. Ser De, hr. kommissær, jeg kommer fra en lille region med en million indbyggere. På grund af den europæiske politik og på grund af den politik, som skiftende regeringer har ført, har vi i de seneste år mistet 6.000 arbejdspladser direkte i stålindustrien, 6.000 arbejdspladser direkte inden for minedrift, 10.000 små landbrugsbedrifter, vi har mistet arbejdspladser inden for våbenfremstilling, og vi har mistet arbejdspladser i skibssektoren.
Når der træffes foranstaltninger i Den Europæiske Union - og jeg ved, at det, jeg vil sige, lyder gammeldags for visse af mine kolleger - tages der meget hensyn til markedslovene, der tages meget hensyn til konkurrenceevnen. Der tages aldrig - eller næsten aldrig - hensyn til den menneskelige faktor. Og den menneskelige faktor er fundamental i Den Europæiske Union. Hvis vi fortsætter med at miste arbejdspladser i de grundlæggende sektorer inden for vores industri, vil vores institutioner miste troværdighed. Jeg beklager at måtte gøre Dem opmærksom på det, hr. kommissær. Hvis støtten standser i december, hvis støtten opretholdes i Korea, hvis det endvidere i Spanien foreslås, at de ESP 18 milliarder, som blev givet i støtte til skibssektoren, skal betales tilbage, ødelægger vi denne sektor. Lad os ikke narre os selv, lad os ikke bruge retorik. Virkeligheden er, som den er, og jeg beklager meget, hr. kommissær, men hvis der ikke straks træffes effektive foranstaltninger, vil det gå ned ad bakke for denne sektor som andre industrisektorer i Den Europæiske Union, fordi man taler med pæne ord for at holde facaden.

Varela Suanzes-Carpegna
- (ES) Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, jeg synes, at vi først og fremmest bør lykønske os selv og takke Kommissionen for, at denne forhandling finder sted i dag i Parlamentet om den alvorlige situation, som den europæiske skibsværftsindustri gennemlever.
Efter mødet i Rådet (industri) den 9. november og Kommissionens rapport om skibsværftssektorens situation på verdensmarkedet fremlægges i dag denne redegørelse fra Kommissionen til Parlamentet, hvilket vidner om generel bekymring i alle europæiske institutioner.
Men jeg tilslutter mig hr. Medina Ortegas ord om, at dette ikke må blive et deja-vu, for denne bekymring og de bebudede foranstaltninger synes ikke at være tilstrækkelige på nuværende tidspunkt, selvom de nok er omfattende. Selvom vi i Europa-Parlamentet fuldt ud støtter disse foranstaltninger, opfordrer vi frem for alt til større hast, større effektivitet og større gennemslagskraft. Free trade, men også fair trade, for hele verden kender allerede til den illoyale praksis, som Korea udøver, og som gør det umuligt for vores skibsværfter at være konkurrencedygtige, således som det allerede er blevet påpeget.
Hr. kommissær, med alle de politiske, økonomiske, finansielle og kommercielle midler, som Den Europæiske Union har til rådighed, skal den gøre de internationale bestemmelser gældende og én gang for alle sætte en stopper for den koreanske dumping, for den europæiske sektor kan godt overleve i et marked med loyal konkurrence. Vi bør, hr. kommissær, i større grad udnytte, at den europæiske sektor - og jeg mener her arbejdsgivere og fagforeninger - som det er set i den seneste tid og i de seneste dage for øjeblikket står sammen om at relancere den europæiske skibssektor. Der må søges, og der må findes en europæisk løsning.
Hr. kommissær, tillad mig at sige Dem, at jeg tror, at skibsværfternes fremtid i Europa er et politisk spørgsmål, som kræver modige, klare og bestemte beslutninger fra Kommissionens side, men også fra alle andres side, navnlig efter konklusionen fra det seneste møde i Rådet (industri).
Den støtte, som vi her har omtalt, er også et instrument, som Kommissionen bør afklare, især hvis der bliver tale om en fremtidig erga omnes-strategi. Parlamentet og den europæiske industri skal vide det så hurtigt som muligt, for vi mener - og jeg mener det efter denne forhandling - at så længe verdensmarkederne ikke er stabile, vil der fortsat være behov for midlertidige beskyttende løsninger. Vi anmoder endvidere om, at disse midler - og jeg insisterer herpå - gennemføres med største hast, da der er fare for, at mange af vores skibsværfter løber en alvorlig risiko for at forsvinde, til trods for at de både teknisk og økonomisk er levedygtige.
Da jeg også selv kommer fra et randområde, ønsker jeg afslutningsvis at nævne den enorme indvirkning på den regionale udvikling, som udøves af skibsindustrien, der er grundfæstet i mange af disse regioner, der for en stor dels vedkommende også er mål 1-områder i den europæiske regionalpolitik, og som har meget store skibsværfter, der skaber mange direkte og indirekte arbejdspladser og en social balance, som samhørighedslandene, der kræver europæisk solidaritet, har så stort behov for. Med hensyn til skibsindustrien anmoder jeg på deres vegne, som det er naturligt og rimeligt, om et særligt hensyn inden for Den Europæiske Unions regional- og konkurrencepolitik.
Jeg slutter nu, hr. kommissær. Jeg tror, at budskabet i dag i Europa-Parlamentet går ud på at støtte en energisk indsats fra Kommissionen på dette område. Tak for redegørelsen og for den indsats, som Kommissionen har udført. Gid den ikke må ryste på hånden, når der i en fart skal gennemføres effektive foranstaltninger, således som vi i dag anmoder om her fra Europa-Parlamentet.

Seppänen
Hr. formand, det foreliggende problem er et produkt af globaliseringen. Sydkoreanerne har i løbet af seks år tredoblet deres værftsindustrikapacitet. De har ikke gjort det med deres egne penge, men med lånte penge. De er blevet tilbudt amerikanske lån, som amerikanske banker kraftigt har opfordret til for at få de størst mulige gevinster af udlånene. Derefter har sydkoreanerne undladt at betale disse lån, som de kraftigt blev opfordret til at optage. Disse lån har imidlertid været garanterede, for Den Internationale Valutafond har overført midler til Sydkorea, for at de amerikanske banker kunne få tilbagebetalt deres lån, og for at deres udlån kunne administreres. Det vil sige, at Den Internationale Valutafond har medvirket til den nuværende situation.
Sydkoreanerne er også blevet rådgivet til at devaluere deres valuta, fordi det har været en måde for dem at komme ud af den økonomiske krise på, som vi har foranlediget. De har devalueret deres valuta flere gange med 10%, og som følge deraf er deres priskonkurrenceevne blevet forbedret. Det har ikke været nødvendigt for dem at foretage lønnedsættelser for at forbedre deres priskonkurrenceevne. De har bare gjort det, vi har rådet dem til at gøre, nemlig devalueret deres valuta. Således fungerer Sydkorea i en verden, som vi har skabt for dem.
Alle de politikere, som nu beklager sig over de problemer, som Sydkorea har forvoldt os, tager fejl, hvis de påstår, at globaliseringen er uigenkaldelig, og at der kan ikke gøres noget ved den mere. Dette er jo netop den globalisering, som politikerne ikke kan gøre noget ved, hvis de ikke vil det. Hvis lønningerne i Sydkorea er reduceret fra 6 euro til 4 euro pr. time, er sydkoreanerne ikke skyld i det. Det er os, der er skyldige, for vi har forvoldt den økonomiske krise i Sydkorea. Nu spreder krisen sig bare fra Sydkorea til vores værfter. Jeg håber, at politikerne i denne sag vil være mere troværdige end hidtil og også tage fat på problemets grundlæggende årsager, og ikke kun i de følger, som der her er blevet talt meget om. Dem vil man gerne afbøde, men de afbødes ikke, hvis man ikke tager fat på årsagerne.

Cunha
Hr. formand, kære kolleger, i en så specifik og objektiv debat som denne om den europæiske skibsværftsindustri er det ikke let at undgå gentagelser. Ja, det er umuligt at undgå dem, men vi har at gøre med et særdeles følsomt politisk spørgsmål, og derfor er det vigtigt, at Kommissionen og Rådet ved, at der i Europa-Parlamentet hersker en høj grad af enighed om dette spørgsmål, og at vi gør os mange bestræbelser for at finde en løsning på problemet.
Som fru Brigitte Langenhagen sagde, er krisen i den europæiske skibsværftsindustri hverken opstået i dag eller i går. Det er en krise, der går mere end 25 år tilbage. Som de officielle statistikker, som vi råder over, viser, har denne sektor i Europa mistet fire femtedele af den beskæftigelse, som den havde for 20 år siden, hvilket faktisk er grufuldt. Det er så meget desto mere dramatisk, fordi dette massive tab af arbejdspladser - i en sektor, der var nået op på en halv million arbejdspladser - først og fremmest er sket i Europas periferi, hvilket man kan konstatere blot ved at se på, hvorfra næsten alle de medlemmer kommer, der har talt her i dag. Som vi alle ved, findes der færre beskæftigelsesmuligheder i Europas periferi.
I øjeblikket er situationen særlig uholdbar. Det drejer sig ikke kun om Korea. Koreas tilfælde er, som flere kolleger har nævnt, resultatet af et samspil af situationer og faktorer, nogle interne, andre eksterne. Der var krisen i Asien, der var hyperdevalueringen på mere end 30% af den koreanske valuta - won - og der var den derpå følgende hjælp fra IMF, hvilket alt sammen har ført til denne enestående - jeg havde nær sagt bizarre - situation, som Korea befinder sig i, for ikke at tale om den unfair måde, som Korea har konkurreret med os på i den seneste tid.
Der er også USA, det må vi ikke glemme. USA, der på propagandabillederne fremstår som frihandlens og det frie markeds mester, indtager kun den holdning, når det passer i landets kram: det audiovisuelle område, landbrugsvarerne, alt det, der passer i dets kram. I andre sager er USA særdeles protektionistisk. Det skal vi lige huske på!
Rådets holdning skal følges op. Det er vigtigt, at Rådet politisk manifesterer en holdning, men den skal følges op. Jeg mener, at det er afgørende, at EU lægger et hårdt pres på Korea for at få det til at begrænse sin produktion, og dét ud over alt det, der er blevet sagt om regler, der sigter på at undgå denne form for konkurrenceforvridning.
Én ting er nemlig helt afgørende: Det drejer sig ikke kun om de arbejdspladser, som Europa endnu kan miste i denne sektor. Det, det også drejer sig om, er, at selve skibsværftsindustrien, med alle de typer skibe, som vi i dag har talt om, er en strategisk sektor for Europa. Selvfølgelig foregår der en stor strukturel udvikling, og skibstyperne vil selvfølgelig forandre sig, men i en strategisk sektor som denne må Europa ikke blive afhængig af udlandet, hvad angår bygningen af og forsyningen med disse skibe.
Hr. formand, kære kolleger, umiddelbart foran en ny handelsrunde, hvor alle taler om fri og retfærdig handel, er det, der sker med skibsværftsindustrien, ikke uden ironi. Derfor mener jeg, at vi i EU skal forberede os på at huske på denne sektor i Seattle, for der er ingen grund til at denne sektor ikke skal omfattes af WTO's regler. I modsat fald, hvis globalisering er det her, så er vi færdige.

Liikanen
Hr. formand, jeg vil gerne takke Dem for den meget omfattende og seriøse debat her i dag.
Som det er blevet nævnt, har hele spørgsmålet om skibsbygning stor indvirkning på den offentlige mening. Vi nærmer os åbningen af forhandlingerne i WTO i Seattle, og vi har i den grad brug for offentlighedens støtte for at kunne komme videre med globaliseringen. Men hvis offentligheden tror, at reglerne ikke gælder alle, så har det en ødelæggende indvirkning på disse forhandlinger. Kommissionen har drøftet dette spørgsmål og tager det alene af den årsag meget alvorligt. Vi har brug for frihandel, men vi har som nævnt også brug for fair handel.
Jeg skal svare på de punkter, som jeg har direkte ansvar for. Der har været andre spørgsmål, og disse spørgsmål sender jeg videre til mine kolleger.
Hr. Caudron spurgte om, hvad der er sket indtil nu. Efter Rådets møde (industri) inviterede jeg den koreanske ambassadør til Kommissionen i onsdags, forelagde ham Rådets konklusioner og beskrev vores bekymringer vedrørende skibsbygning for ham. Vi mener, det er uhyre vigtigt at have en stærk skibsværftsindustri i Europa. Vi accepterer ikke aggressive foranstaltninger, som ville føre til dens ødelæggelse. Vi meddelte også koreanerne, at det er vigtigt, at den koreanske regering støtter industriens møder. I forbindelse med skibsværftsindustrien og OECD er det hensigten at organisere et møde mellem begge industrier for at anlysere situationen og drage de nødvendige konklusioner. Industrien skal mødes, men vi har brug for offentlig støtte fra begge sider for at drage konklusionerne på dette møde i december. Jeg arbejder i denne sammenhæng tæt sammen med min kollega, Pascal Lamy.
For det andet, hvad angår IMF og Verdensbanken, var jeg i denne uge i kontakt med formanden for Rådet (industri), og han har lovet at tage spørgsmålet op med formandskabet, så ØKOFIN, som mødes i november, kan drøfte IMF's og Verdensbankens rolle på området. Finansministrene i medlemslandene er faktisk IMF's og Verdensbankens modpart, og det er meget vigtigt, at alle medlemslande tilskyndes til at overveje spørgsmålet om IMF's og Verdensbankens mulige negative indvirkning på skibsbygningsmarkedet. De skal omhyggeligt undersøge, hvorvidt støtte til skibsværftsindustrien og skibsbyggerne har fordrejet situationen på verdensmarkedet.
Når disse spørgsmål er blevet drøftet, dels af finansministrene, ØKOFIN, IMF og Verdensbanken, dels af OECD, må vi vurdere situationen og foretage yderligere nødvendige skridt.
Hvad angår spørgsmålene om amerikansk skibsbygning, er "Jones Act"lovgivningen den berømte amerikanske lovgivning på området. I henhold til denne kræves der ordrer på amerikanske værfter til intern navigation. Fartøjet skal altså i henhold til denne lovgivning være bygget i USA. "Jones Act"lovgivningen er fritaget fra GATT. Den eneste mulighed er, at Kommissionen og medlemslandene tager spørgsmålet op i WTO-regi. Det har været drøftet tidligere, men USA var stærkt imod dette.
Den eneste mulighed er, at Kommissionen og medlemslandene tager spørgsmålet op i WTO-regi. Det har været drøftet tidligere, men USA var stærkt imod dette.
Skibsværfter, som arbejder delvis for forsvaret, er fritaget. Det spørgsmål kan rejses, hvis konkurrenterne kan vise, at denne særlige ordning har skadet deres skibsværftsindustri. Jeg vil analysere hr. Caudrons spørgsmål og vende tilbage til dem senere.
Jeg sender det andet spørgsmål til mine kolleger, og jeg skal sørge for at holde dem orienteret om begivenhederne på dette område. Der er mange lande, som er alvorligt bekymrede. Som fru Langenhagen sagde, vi skal ikke kun beskæftige os med de mennesker, der arbejder på skibsværfterne, der er også rigtig mange dygtige mennesker, som arbejder for skibsværfterne inden for andre sektorer. Den negative indvirkning fra den fordrejede markedssituation er meget alvorlig. Jeg og mine kolleger vil følge det på tæt hold.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær Liikanen.
Forhandlingen er afsluttet.

Afbrydelse af sessionen
Formanden
Jeg erklærer Europa-Parlamentets session for afbrudt.
(Mødet hævet kl. 11.20)

