Megfelelő, fenntartható és biztonságos európai nyugdíjrendszerek (vita) 
Elnök
A következő napirendi pont Oomen-Ruijten asszony jelentése a Foglalkoztatási és Szociális Bizottság nevében "A megfelelő, fenntartható és biztonságos európai nyugdíjrendszerek felé” című zöld könyvről.
Ria Oomen-Ruijten
Elnök asszony, engedjék meg, hogy e vita kezdetén először is megköszönjem kollégáimnak a rendkívül kellemes és gyümölcsöző együttműködést. Ugyancsak szeretnék köszönetet mondani a parlamenti titkárságok tanácsadóinak és természetesen a saját munkatársainknak.
Nem volt könnyű feladat ilyen nagyszámú módosítást kézben tartani. Mégis úgy gondolom, hogy sikerült, hiszen most valami konkrétummal állunk elő a zöld könyvre válaszul. Egy biztonságos, fenntartható és megfelelő nyugdíjjal, és az európai polgárok éppen ezt a garanciát akarják megkapni. Ez azonban nem ilyen egyszerű, mivel a nyugdíjak a tagállamok hatáskörébe tartoznak, és ott is fognak maradni.
Ez azonban nem jelenti azt, hogy nem szabad véleményt mondanunk vagy bármilyen módosítást benyújtanunk a nyitott koordinációs módszer révén, ami átdolgozást vonhat maga után.
Veszélybe került a nyugdíjrendszerek fenntarthatósága, lévén most a fordított korpiramis a tendencia: több az idős ember, az idős polgárok tovább élnek, ezért kevesebb ember marad a nyugdíjak finanszírozására. Az első pillérbe tartozó felosztó-kirovó rendszerek a nemzedékek közötti szolidaritás tökéletes kifejeződését jelentik, és a jövőben is ezek lesznek a legfontosabbak.
A fiatalabb generációra háruló terhet tetézi azonban, hogy a közös költségvetéseinkre is kétségkívül nagy nyomás nehezedik, ez pedig - akár tetszik, akár nem - visszahat a Stabilitási Paktumunkra.
A tagállamok emelik a nyugdíjkorhatárt. A magam részéről elutasítom a várható élettartam növekedéséhez igazított európai nyugdíjindexálásra irányuló javaslatokat. Egyrészt azért, mert a várható élettartamot tekintve jelentős különbségek vannak a tagállamok között, másrészt, mert ha tudnánk is indexálni ezt a kettőt, ez véleményem szerint nem lenne társadalmilag felelős magatartás.
Azt mindazonáltal beláttuk, hogy mindnyájunknak a magasabb nyugdíjkorhatár irányába kell haladnunk, és hogy ennek a folyamatnak a tagállamok szintjén kell zajlania, együttműködésben a szociális partnereinkkel.
Az érmének van egy másik oldala is - és látom, Elisabeth, hogy nagyon figyel -, mégpedig az, hogy gondoskodnunk kell róla, hogy az idősek munkában maradjanak. Ez tehát azt jelenti, hogy nagyobb erőfeszítéseket kell tennünk a rugalmas pályafutási rendszerek és a rugalmas nyugdíjazási rendszerek érdekében, és fejlesztenünk és alakítanunk kell a feltételeket, ha azt akarjuk, hogy az idősebbek tovább tudjanak dolgozni.
Azok a tagállamok, amelyek a második pillérre alapozták a nyugdíjrendszerüket, eddig is takarékoskodtak, sokszor közös munkáltatói-alkalmazotti rendszerek segítségével, illetve néhány esetben, az új tagállamokban, vegyes rendszerek révén. A pénzt megtakarítási alapokba vagy nyugdíjalapokba tették, vagy az megjelenik a vállalatok mérlegszámláján. A megtakarítási és eredményszemléletű rendszerekre kisebb nyomás nehezedik, mint az államháztartásra, de a várható élettartam növekedése ezen a téren is problémát jelent.
Mindennek tetejébe jött a pénzügyi válság, a kötvény- és részvénypiacok rossz eredményei és az alacsony kamatlábak, amelyek a várható nyugdíjakra vonatkozó garanciákra nagy nyomást gyakorolnak.
A Bizottságnál kidolgozás alatt álló válasz a következő: a szigorúbb fizetőképességi követelmények alkalmazása - ezt itt még egyszer el fogom mondani - nem a megfelelő válasz. A jó felügyelet igen! Mindenekelőtt azonban, mielőtt még bármilyen jogszabályt fogadnánk el, alapos hatásvizsgálatot kell készítenünk a fizetőképesség hatásairól.
Ezzel összefüggésben a származtatott pénzügyi eszközökről szóló vitára is szeretném felhívni a figyelmet. Nem lehet csak úgy összekapcsolni a származtatott pénzügyi eszközöket és a nyugdíjalapokat. A nyugdíjalapban a származtatott pénzügyi eszközök arra szolgálnak, hogy fedezzék a kockázatokat. Azaz nem spekulációra. A Bizottságnak tehát még ott is körül kell néznie, mielőtt lépne.
Most térjünk át a harmadik pillérre. Úgy gondolom, nem kellene irreális elvárásokat dédelgetnünk. Az ember csak akkor tud élni az egyéni megtakarítási lehetőségekkel, ha pénze is van hozzá. Törekedni akarunk ugyanakkor a nagyobb tudatosságra, a nagyobb fokú tudatosságot pedig úgy lehet elérni, ha az emberek tájékozottak a nyugdíjukról, ezért szükségünk van egy nyomon követési rendszerre.
Elnök asszony, az európai belső piac nincs jelen a harmadik pillérben, úgyhogy ez ügyben is tennünk kell valamit.
Befejezésül még két záró megjegyzést szeretnék tenni. A megfelelőséggel kapcsolatban: ezt európai szinten nem tudjuk elérni, a tagállamoknak kell megtenniük. Ami pedig a hordozhatóságot illeti, véleményem szerint egy nyitott munkaerőpiac csak úgy működhet, ha nagyobb az ingázók szabad forgalma, ami az említett joggal élő munkavállalókat nem hozza hátrányos helyzetbe. Noha itt is szükségünk van a hordozhatóságra, de átállási időszakkal, tehát új szerződések kellenek, és aztán egy hatástanulmány.
László Andor
a Bizottság tagja. - Elnök asszony, a nyugdíjakról szóló zöld könyv, amelyet tavaly nyáron adtunk ki, régóta esedékes vitát indított útnak az európai nyugdíjak jövőjéről. A zöld könyvnek köszönhetően az érdekeltekkel több mint 100 találkozóra és konferenciára került sor, és közel 1700 válasz érkezett hozzánk.
A zöld könyv vázolja az Unió előtt álló kihívásokat e téren, és tizennégy kérdést tett fel arról, hogy az uniós szintű munka hogyan segítheti hozzá a tagállamokat ahhoz, hogy a nyugdíjak megfelelők, fenntarthatók és biztonságosak legyenek, messzemenőkig tiszteletben tartva a szubszidiaritás elvét. A zöld könyv holisztikus megközelítést alkalmaz, mert biztostársaim, Rehn és Barnier biztos és én magam is meg vagyunk győződve arról, hogy a megfelelő, fenntartható és biztonságos nyugdíjak mindhármunk szakterületére kiterjedő, összehangolt, egységes politikát tesznek szükségessé.
Hadd mutassam be röviden a Bizottság érvelését a zöld könyv tavalyi kiadása mellett. Először is, túl kell lépnünk a várható élettartam és a nyugdíjba vonulási életkor közötti növekvő különbségből eredő egyensúlyhiányokon. Másodszor, az európai keretet úgy kell átalakítanunk, hogy tükrözze az egy évtizede zajló nyugdíjreformok után a nemzeti nyugdíjrendszerekben bekövetkezett változásokat. Harmadszor, le kell vonnunk a tanulságokat a pénzügyi és gazdasági válságból. A válság megmutatta, hogy felül kell vizsgálni a pénzügyi piac kitettségét és a nyugdíjrendszereink felépítését, hogy javítsuk a kockázatcsökkentést és erősítsük a tőkefedezeti nyugdíjrendszer arra való képességét, hogy ellenálljon a piaci megrázkódtatásoknak. Negyedszer, teljes mértékben fel kell készítenünk a nyugdíjrendszereinket a népesség elöregedésének felgyorsulására.
A tagállamok között már régóta tart az együttműködés annak érdekében, hogy tanuljanak egymás tapasztalataiból, és megosszák egymással a nyugdíjreform terén bevált gyakorlataikat. Arról általános az egyetértés, hogy szükség van az uniós szintű koordinációra és uniós szabályok megállapítására a határokon átnyúló kérdésekben. Az elmúlt tíz évben a nyugdíjrendszerek korszerűsítésére irányuló tagállami erőfeszítések az uniós szintű koordinációra támaszkodtak, és már sok tagállamnak sikerült megfelelő előrehaladást elérnie a nyugdíjrendszerek kiigazításában, hogy jobban tükrözzék a népesség elöregedését, a munkaerő-piaci változásokat és a nemi szerepek átalakulását. A legtöbb tagállam előtt azonban még hosszú út áll, és van néhány olyan is, amely még hozzá sem kezdett a nyugdíjreformokhoz.
Elégedetten olvastam a jelentést - amelyhez ezúton gratulálok az előadónak -, mivel nagymértékben támogatja az általunk választott holisztikus megközelítést. Számos helyen felhívja a figyelmet a megfelelőség, a fenntarthatóság és a biztonság közötti összefüggésekre. Emellett világosan megnevezi azokat a politikai területeket, ahol az EU többletértéket nyújthat. A Bizottság jelenleg az utolsó szakaszokban jár a konzultáció eredményeinek elemzésében, az Európai Parlament végleges véleményét is beleértve. Tekintettel a helyzet sürgősségére, a Bizottság már megkezdte az előkészületeket annak érdekében, hogy a fehér könyv 2011 harmadik negyedévében megjelenhessen.
Befejezésül hadd mondjam el, hogy az európai szociális modell egyik legnagyobb sikere az, hogy a nyugdíj nem jelent egyet az elszegényedéssel. Ez egy ígéret, amelynek a teljesítésére tovább kell törekednünk, és segítenünk kell a tagállamokat a helyes döntések meghozatalában annak érdekében, hogy a nyugdíjrendszerek megfeleljenek a célnak. Az utóbbi 12 hónapban heves vita folyt a nyugdíjreformok területén, és ez az év ugyanilyen intenzívnek ígérkezik. Erősen számítok a Parlament támogatására, hogy sikerüljön valódi változást elérnünk, és megfelelő, egyúttal fenntartható nyugdíjakat teremteni a jövőre.
George Sabin Cutaş
Elnök asszony, az a tény, hogy az Európai Parlament mai plenáris ülésén a nyugdíjakat tárgyaljuk, megerősíti, hogy milyen fontos ez a kérdés Európa számára. A népesség elöregedése, a gazdasági és pénzügyi válság hatása és a fiatalok késői munkába állása közös megoldásokat tesz szükségessé. A nyugdíjak azonban továbbra is nemzeti hatáskörbe tartoznak, a szubszidiaritás elve pedig arra szolgál, hogy kijelölje az európai beavatkozás határait. Mindazonáltal, ha a tagállamok jobban végrehajtják a meglévő uniós szintű jogszabályokat, lesz egy hatékonyabban működő egységes piacunk, ami ezáltal ösztönzi a nagyobb munkavállalói mobilitást.
Emellett az állami nyugdíjrendszerek fenntarthatósága érdekében gondoskodnunk kell arról, hogy az embereknek lehetősége legyen egészen a nyugdíjas korukig folytatni a munkát. A munkanélküliség emelkedése a tagállamok körében aggodalomra ad okot, mivel veszélybe sodorja a generációk közötti szolidaritás elvét. Valójában a nyugdíjrendszer megreformálására tett erőfeszítéseknek együtt kell járniuk a foglalkoztatáspolitikák támogatásával. Ugyanígy a nyugdíjreform nem jelentheti azt, hogy a már eleve kiszolgáltatott csoportokat megfosztják a biztonságos, rendes jövedelemtől. Az államok nem bújhatnak ki azon kötelezettségük alól, hogy minden polgárnak megfelelő nyugdíjat biztosítsanak.
Annak érdekében, hogy elkerüljük az ilyen nemzeti szintű kizsákmányolást, előterjesztettük azt az elgondolást, hogy az Európai Unió szintjén kellene meghatározni egy megfelelő nyugdíjat. Véleményem szerint nem elég azt kérni a tagállamoktól, hogy gondoskodjanak róla, hogy az első pillérbe tartozó nyugdíjak a szegénységi küszöb felett legyenek. Természetesen megértem az országos körülmények sokféleségére vonatkozó érvet, és azt is, hogy az államok nem szívesen hagyják az Európai Uniót belefolyni egy olyan kérdésbe, amely a nemzeti szuverenitás egyik legbelső eleme. Azt gondolom ugyanakkor, hogy az uniós szerveknek nagyobb mértékben kell törődniük az európai polgárok életkörülményeivel. A szociális elégedetlenség váratlan hatásokat válthat ki. Az Európai Unión kívülről két friss példa is mutatja, hogyan alakul egy népcsoport tűrőképessége, ha tagjai folyamatosan arra kényszerülnek, hogy áldozatokat hozzanak a nemzeti kormány érdekében, amely nem figyel oda kellőképpen a polgárai szükségleteire.
Cornelis de Jong
Elnök asszony, mindenekelőtt szeretném kifejezni őszinte köszönetemet képviselőtársamnak, Ria Oomen-Ruijtennek a jó együttműködésért. Hálás vagyok neki, amiért szinte teljes egészében átvette azt a véleményt, amelyet a Belső Piaci és Fogyasztóvédelmi Bizottság (IMCO) nevében írtam.
Különösen örülök annak az ajánlásnak, hogy ki kell fejleszteni egy európai rendszert, amely mindenki számára lehetővé teszi, hogy megtudja, mennyi nyugdíjat gyűjtött össze, függetlenül attól, hogy melyik tagállam(ok)ban halmozta fel.
Ennek ellenére még mindig maradtak kérdéseim, különösen azzal az ellentmondással kapcsolatban, amelyet Oomen-Ruijten asszony iménti kijelentése és azon ajánlás között lehet felfedezni, miszerint a nyugdíjpolitikát az európai gazdasági kormányzás égisze alá kell vonni. Nem tudjuk pontosan, ehhez milyen fajta reformra lesz szükség, de valós a veszélye annak, hogy nem választható lesz. Azzal, hogy mellette szavazok, nem akarom azt a benyomást kelteni, hogy például hozzá fogok járulni ahhoz, hogy az e kérdésre vonatkozó nemzeti hatáskört átruházzák az EU-ra.
Emellett ugyancsak aggasztónak tartom azt az ajánlást, amely pedig ott szerepel, hogy a nyugdíjkorhatárt a várható élettartam fényében kell emelni. Úgy gondolom, hogy Hollandiának erre bizonyosan nincs szüksége, és ezért nem tudom jóváhagyni ezt az ajánlást. Szeretném, ha az előadó reagálna erre.
Barbara Matera
Elnök asszony, hölgyeim és uraim, én is szeretnék köszönetet mondani Oomen-Ruijten asszonynak.
Aggodalomra ad okot, hogy az európai nyugdíjrendszerek jövőjéről szóló bizottsági zöld könyvben nem fordítottak érdemi figyelmet a nemi kérdésekre: a nyugdíjszámítás során a nőkkel szemben megkülönböztetést alkalmaznak, mert a nők gyakrabban szakítják meg karrierjüket azért, hogy gondoskodjanak gyermekeikről, beteg vagy idős családtagjaikról. A nők ezért a családi kötelezettségeik miatt hajlamosabbak bizonytalan vagy részmunkaidős munkát vállalni, aminek következtében a férfiak és nők közötti bérszakadék az Európai Unióban átlagosan 18%.
Ez nyilvánvalóan a nőkkel szembeni megkülönböztetéshez vezet, hiszen a férfiaknál egyértelműen alacsonyabb nyugdíjat kapnak. Ez növeli a szegénység kockázatát az idősebb nők esetében, különösen ha figyelembe vesszük, hogy jellemzően tovább élnek, mint a férfiak. A nyugdíjak kiszámításakor a gyermekek vagy más eltartott családtagok gondozásával töltött időt a számítási rendszerekben egyenértékűnek kell tekinteni az összes többi foglalkoztatási formával. A zöld könyv konzultációt ajánlott ...
Befejezésül remélem, hogy az új fehér könyv több figyelmet fog fordítani a nyugdíjjogosultságok kiszámításában tapasztalható nemek közötti különbség kényes, aggasztó kérdésére az EU-ban.
Csaba Őry
Mindenekelőtt a módosítók nagy száma - ugye közel 500 módosító érkezett be - jól mutatja azt a hatalmas érdeklődést, ami ezt a témát övezi, és csak hát köszönet illeti a jelentéstevőt, Ria Oomen-Ruijtent, hogy sikerült ebből a nagy szénakazal módosítóból eljutni egy olyan állapotba, ami tükrözi a Parlament jelenlegi véleményét. Mondom, jelenlegi véleményét, hisz a vitának az elején tartunk, ez most a Zöld Könyv, jön majd Fehér Könyv, jönnek további jelentések, tehát nyilvánvalóan itt egy folyamat egy szakaszában vagyunk.
Általában azt kell mondanom, hogy egyetértünk a Bizottságnak azzal a megközelítésével, amely üdvözli a diverzifikációt, azt, hogy több lábon álljanak a nyugdíjrendszerek, ugyanakkor szeretném fölhívni a figyelmet arra, hogy itt azért lehet egy kicsit pontosabban fogalmazni. Nyilvánvalóan, amikor második pillérekről beszélünk, az olyan második pillér, amelyik hozzáad az első pillérhez, ismerve annak gyengeségeit. Nem azonos azzal a második pillérrel, ahol elvesznek az elsőből, csak azért, hogy többféle módon működtessenek egy rendszert. Az egyik javítja a stabilitást, a másik pedig veszélyezteti a stabilitást.
Ugyanakkor látni kell azt is, és ez elhangozott talán, de csak ráerősítenék, hogy a nyugdíjrendszer problémái önmagában belülről nem feltétlenül oldhatók meg, sőt valószínűleg nem. Szükség van a több munkahelyre, szükség van az erősebb gazdasági együttműködésre, és mindenféleképpen az lenne a cél, hogy a Bizottság, amikor majd a Fehér Könyvet elkészíti, valahogy összekapcsolódjon ez a közös gondolkodási folyamat az Európa 2020-as stratégiának, illetve a gazdasági kormányzásnak a célkitűzéseivel. Nyilvánvalóan akkor gyümölcsözőbben tudjuk folytatni tovább ezt a vitát.
Frédéric Daerden
Elnök asszony, mindenekelőtt szeretném kiemelni, hogy az előadó milyen fontos egyeztető munkát végzett. Gratulálok, Ria! A kompromisszumokról folytatott tárgyalások során nyitottnak mutatkozott a képviselőcsoportom által előterjesztett érvekkel szemben, aminek köszönhetően a Foglalkoztatási és Szociális Bizottság nagy többséggel a jelentéstervezet mellett szavazott. Ha holnap is ilyen nagy többséget látunk a jelentés mellett, azzal határozott jelet küldenénk a többi intézménynek.
Ez a jelentés az európai nyugdíjak jövőjéről mindeddig az egyetlen olyan európai intézményi dokumentum, amely szembemegy a Bizottság elképzelésével - amit különösen az éves növekedési jelentése képvisel - és a Merkel-Sarkozy duó gondolatmenetével a versenyképességi paktumról szóló dokumentumukban. Ezek a dokumentumok nagyon egyenesen az első pillér felülvizsgálatára szólítanak fel, illetve a törvényben előírt nyugdíjkorhatár automatikus emelését kérik a várható élettartam alapján. A Parlament a módosított és elfogadott jelentéstervezetében a következőket támogatja: az első pillérnek legyen alapvető szerepe a nyugdíjakkal kapcsolatban, ami jobban garantálja a szolidaritást, a többi pillér pedig kiegészítő szerepet kapna, a második pillér általános használatának bevezetését is beleértve; jusson több figyelem a tényleges nyugdíjba vonulási életkor, illetve a foglalkoztatottság emelésére, különösen az idősek esetében, a törvényes korhatár automatikus, végzetszerű megemelése helyett; határozzák meg a kritériumokat ahhoz, hogy a tagállamokban be lehessen vezetni egy garantált megfelelő nyugdíjminimumot; a szociális partnerek kapjanak nagyobb szerepet az összes európai nyugdíjreform meghatározásában és végrehajtásában; továbbá szüntessék meg a nyugdíjak terén a nők és férfiak között fennálló egyenlőtlenségeket, ami összefügg a Matera asszony által az imént említett megkülönböztetéssel.
Ezekkel az összetevőkkel, ezekkel az előrelépésekkel, illetve az összes többivel, amit még felsorolhattam volna, bízom benne, hogy a Parlament világos üzenetet tud küldeni a biztosunk felé, szociális és haladó szellemű üzenetet, és remélem, hogy ezt a fehér könyv következő stádiumában figyelembe fogja venni.
Marian Harkin
az ALDE képviselőcsoport nevében. - Elnök asszony, mindenekelőtt szeretném megköszönni az előadónak a jó munkát; az én életemet bizonyosan megkönnyítette. Egyúttal a Bizottságnak is szeretném megköszönni, hogy elindította ezt a vitát, amely kétségkívül nagyon is időszerű.
Néhányan arról beszélnek, hogy a nyugdíjak ügye időzített bomba, és figyelembe véve az általam látott számokat arra vonatkozóan, hogy mekkora lehet a különbség az állami és magánnyugdíjak biztosítására jelenleg félretett összeg, illetve a következő negyven évre a megfelelő nyugellátáshoz szükséges források között, ez a különbség hatalmas. Ezzel összefüggésben tehát biztosan nem túlzás a nyugdíjakról mint időzített bombáról beszélni. Nos, azzal mindnyájan tisztában vagyunk, hogy mit kell tenni egy időzített bombával: hatástalanítanunk kell. Úgy gondolom, ez a folyamat most kezdődött el.
A fő kérdés azonban az, hogy ki a felelős. A jelentésben szerintem világosan kimondjuk, hogy a tagállamok maguk felelnek azért, hogy a polgáraik számára gondoskodjanak a megfelelő nyugdíj biztosításáról. Azt is kimondjuk ugyanakkor, hogy a tagállamok gazdaságai kölcsönösen egymástól függenek, és ezért bizonyosan hasznos a nyugdíjpolitikák összehangolása a nyitott koordinációs módszer segítségével. Nem gondoljuk viszont lehetségesnek, hogy az EU megfelelő nyugdíjszinteket határozzon meg, vagy akár a nyugdíjkorhatárt is harmonizálja.
Mindazonáltal úgy gondoljuk, hogy a tagállamoknak úgy kell meghatározniuk a megfelelőséget, mint az idős emberek tisztességes megélhetéséhez szükséges feltételt. Örülök annak, hogy kihangsúlyoztuk a nemek kérdését, és arra kértük a tagállamokat, hogy foglalkozzanak a gondozás miatt a munkából kieső férfiak és nők ügyével, illetve hogy figyelmet szántunk a mobilitás kérdésére és az EU 2020 stratégia szerepére.
Végezetül támogatom a nyugdíjkötelezettségek belefoglalását a Stabilitási és Növekedési Paktumba. Tudjuk, hogy a nyugdíjak biztosítása területén egy fekete lyuk nyílik a költségvetésben, és ezt egyszerűen nem hagyhatjuk figyelmen kívül.
Jean Lambert
a Verts/ALE képviselőcsoport nevében. - Elnök asszony, én is szeretnék csatlakozni a többiekhez, és megköszönni az előadónknak a jelentés ügyében végzett kitűnő munkát.
Mindnyájan tisztában vagyunk azzal, hogy vannak nemzeti különbségek, ahogy a saját képviselőcsoportjainkon belül is vannak különbségek, és már az is nagy dolog, ha valaki olyasmivel tud előállni, ami jelentős támogatottságot kap. Képviselőcsoportom különösen annak örül, hogy a most tárgyalt jelentés elismeri az első pillérbe tartozó nyugdíjak fontosságát, a megfelelő szint melletti kötelezettségvállalást, azt, hogy a nyugdíjnak tisztességes megélhetést kell biztosítania. Végső soron a tavalyi évet, 2010-et mindvégig a szegénység kérdéseinek kezelésével töltöttük. És ez természetesen sok ember számára egy állandó jövedelem, egy alapvető biztosíték. Másokhoz hasonlóan mi is örülünk annak a felismerésnek, hogy itt a nők tisztességes nyugellátásával is foglalkoznunk kell.
Ugyancsak elismerjük, hogy fontos kezelni az idősebb munkavállalókkal szembeni megkülönböztetés kérdését, és más intézkedéseket is alkalmazni annak érdekében, hogy segítsük az emberek munkában maradását. Számunkra a nyugdíjjogosultságok hordozhatósága is kulcsfontosságú kérdés. Egyre több olyan ember van, aki nem egy vállalatnál dolgozik egész szakmai pályafutása alatt. A többségnek sok munkahelye van, és nem is mindig ugyanabban az országban. Azt is kerülnünk kell, hogy a nyugellátás így elaprózódjon, ezért az Európai Unióra meghatározó szerep vár e téren.
Azt is elégedetten látjuk, hogy a jelentés tartalmaz egy kötelezettségvállalást a második pillérhez tartozó ellátás mellett, miszerint ennek az életkor, a nem és a munkaszerződés alapján történő megkülönböztetéstől mentesen hozzáférhetőnek kell lennie. Azzal is egyetértenénk - és örömmel látjuk a jelentésben -, hogy jobban át kell vennünk az életpályán alapuló koncepciót, amely foglalkozik a modern, munkával töltött élet változatos ritmusával és mintáival, pozitív és negatív értelemben egyaránt.
Újfent elismerjük továbbá a szolidaritás fontosságát az említett első pillérben, nem utolsósorban azoknak az esetében, akiknek a munkával töltött éveiben gyakoribb a kiegészítő munka, a rövid távú szerződések és így tovább. Aggasztónak találunk minden olyan törekvést, amely a harmadik pillérhez tartozó magán-nyugellátást próbálja előtérbe helyezni, és egyetértünk azzal, hogy az embereknek világos és megfelelő tájékoztatást kell kapniuk.
Annak is örülnénk, ha ez a jelentés elegendő átállási időt hagyna, hogy az emberek át tudják gondolni pénzügyi jövőjüket, amennyiben változás lesz a nyugellátásban.
Julie Girling
az ECR képviselőcsoport nevében. - Elnök asszony, képviselőcsoportom támogatja e zöld könyv megjelenését. A könyv nagyon időszerű, és akkor érkezett, amikor mindegyik tagállamban éppen az itt említett kérdéseket vitatjuk, amelyeket most nem fogok részletesen kifejteni - idetartoznak a demográfiai változások, a nemek problémái, hogy csak kettőt mondjak.
A jelentés elismeri annak fontosságát, hogy a tagállamok megosszák egymással bevált gyakorlataikat és információt cseréljenek, ugyanakkor hangsúlyozza, hogy a nyugdíjak továbbra is tagállami hatáskörben maradnak. Elismeri, hogy az EU-nak nem szabadna jogszabályokat hoznia a nyugdíjak megfelelő szintjéről és a nyugdíjkorhatárról, viszont a tagállamokat - nagyon világosan, nagyon határozottan - arra kéri, hogy saját körülményeiknek megfelelően szabályozzák ezt a területet, figyelembe véve az említett kérdéseket.
Véleményem szerint mindenképpen tovább kell foglalkozni a hordozhatósággal, hogy megerősítsük az egységes piacot. Az Európa különböző részein dolgozó uniós polgárok - én magam is sokkal találkoztam - nem kerülhetnek hátrányos helyzetbe azáltal, hogy a különböző tagállamokban befagyasztják a nyugdíjperselyüket. A demográfiai változásokkal együtt a munkavégzési gyakorlat is változik. Ugyanígy az elvárásaink is változnak, létfontosságú azonban, hogy a gondolkodásunkban és a politikai döntéshozatalban lépést tartsunk ezekkel a változásokkal.
Ilda Figueiredo
Elnök asszony, ebben a vitában nem feledkezhetünk meg arról, hogy van egy javaslat az úgynevezett versenyképességi paktumra, amelynek segítségével az igazgatóság - Németország vezetésével - újabb támadásokat akar indítani az egyetemes és kölcsönös szociális biztonsági rendszer ellen, meg akarja emelni a nyugdíjkorhatárt és leértékelni a fizetéseket, amikor megpróbálja megszüntetni az inflációhoz való indexálásukat, pusztán azért, hogy kedvezzen a pénzügyi ágazatnak, amely ezekben a nyugdíjakban új formákban próbál nagyobb spekulatív haszonra szert tenni.
Szeretnénk kijelenteni, hogy egyértelműen ellenezzük ezt az utat az európai integráció felé, az antiszociális politikák alapjain építkezve, amit sajnálatra méltó módon ez a jelentés is jóváhagy azáltal, hogy támogatja az Európai Bizottság zöld könyvét, hogy lehetővé teszi a törvényes nyugdíjkorhatár és a várható élettartam összekapcsolását, hogy arra ösztönzi az embereket, hogy maradjanak tovább a munkaerőpiacon, és hogy nem zárja ki a magán-nyugdíjrendszerek támogatását, noha már tudjuk, hogy az alapokkal és magánbankokkal való spekulatív gazdálkodásuk súlyos következményekkel járhat, amelyek nyomán az idősekre, és különösen az idős nőkre a szegénység vár.
Ezért benyújtottunk egy alternatív állásfoglalást, amely megmutatja, hogy az ellátásokat és a nyugdíjakat anélkül is lehet javítani, hogy megemelnék a törvényben előírt nyugdíjkorhatárt, feltéve, hogy nagyobb arányú a legális foglalkoztatás, különösen a fiatalok számára, jobbak a fizetések és erősebb a felügyelet a pénzügyi szektor és a pénzügyi műveletek felett.
Ellenezzük a nyugdíjkorhatár megemelését, és védjük az egyetemes és kölcsönös állami szociális biztonsági rendszerbe beépített nyugdíjrendszert, amely megnöveli a kisebb ellátások és nyugdíjak értékét, tiszteli az időseket és lehetővé teszi számukra a méltóságteljes életet, ezáltal hozzájárul a szegénység megszüntetéséhez. Ez az, amit a polgáraink elvárnak, a Portugáliában, Franciaországban, Görögországban és még oly sok helyen zajló küzdelmeken keresztül.
Derek Roland Clark
az EFD képviselőcsoport nevében. - Elnök asszony, tavaly november 22-én a Foglalkoztatási és Szociális Bizottságban az előadó azt mondta, hogy a nyugdíjak a tagállamok kizárólagos hatáskörébe tartoznak. Mára ez inkább valahogy így hangzik: bár a tagállamoké a vezető szerep, vannak olyan aspektusok, ahol fontos az európai szintű koordináció. Az állásfoglalás a 9. bekezdésben hangsúlyozza a tagállamok illetékességét, ugyanakkor felhívja őket a különböző nyugdíjpolitikáik összehangolására. Kettős beszédnek vagyunk szemtanúi, ahol az uniós felügyelet felrúgja az elvet.
Az egyesült királyságbeli Nyugdíjalapok Nemzeti Szövetsége azt mondja, hogy ez a jelentés meg fogja drágítani a nyugdíjakat - a Punter Southall biztosításmatematikai tanácsadói szerint 90%-kal. Ha ez túlzásnak is tűnik, annyi bizonyos, hogy hatalmas pluszösszegekre lesz szükség a nyugdíjrendszer összeomlásának megakadályozásához, ezért a biztosítási díjak nagymértékben meg fognak nőni. A nyugdíjtársaságoknak és a tagállamoknak nincs szükségük erre a jelentésre, nekik ahhoz kell segítség, hogy a biztosítási díjakat lent tudják tartani. Máskülönben ez a félresiklott jelentés képes tönkretenni azt, aminek a megvédésére irányul.
Marine Le Pen
(FR) Elnök asszony, hölgyeim és uraim, a Stabilitási Paktum - és holnap már a versenyképességi paktum - Európájában a nyugdíjreformok ott vannak a tűzvonalban.
Hogyan tudjuk megmenteni a nyugdíjakat, ha közben az Európai Unió megköveteli az éppen államháztartási hiánnyal küzdő tagállamoktól, hogy 2013-ra hozzák egyensúlyba a költségvetésüket? Az önök megoldása az, hogy toljuk ki a nyugdíjkorhatárt 67 évre, és alaposan reformáljuk meg a felosztó-kirovó nyugdíjrendszereket, hogy csökkentsük a biztosítottaknak járó ellátásokat. Ráadásul a jelentés ebben nem is téved, mivel garantált nyugdíjminimumra hív fel, amivel arra kényszerítenek bennünket, hogy garantáljuk a minimális nyugdíjat a hozzánk érkező külföldieknek, akik soha nem voltak járulékfizetők.
Emellett a közvetlen állami nyugdíjkötelezettségek beszámítása, ahogy a jelentés javasolja, tovább fogja fokozni a tagállamokra nehezedő nyomást, és arra fogja kényszeríteni őket, hogy tőkefelhalmozáson alapuló nyugdíjalapokat hozzanak létre, azzal pedig nyilvánvalóan tisztában vagyunk, hogy ezek milyen nagy kockázatokat rejtenek.
A nyugdíjrendszerek a tagállamok hatáskörébe tartoznak. Mégis, az emberek akarata ellenére példátlan költségvetési megszorításokat vezetnek be. Az európai alkalmazottak, köztisztviselők és nyugdíjasok képezik majd a kiigazítási változót, hogy megmentsük az eurót, és megmentsük az önök ultraliberális Európáját.
Thomas Mann
(DE) Elnök asszony, jó, hogy most az egyszer ezt a saját kezdeményezésű jelentést nem rejtették el a hétfői napra, és nem csak pár percben foglalkozunk vele. Ez annak köszönhető, hogy a Foglalkoztatási és Szociális Bizottság 463 módosítást, a társbizottságként szolgáló Gazdasági és Monetáris Bizottság pedig 211 módosítást nyújtott be.
Szívesen láttam volna egy kötelezettségvállalást a Németországban, Luxemburgban, Finnországban és Ausztriában sikeres foglalkoztatói nyugdíjrendszerek folytatása mellett. Sajnos olyan többségi döntés született, hogy új minimumszabványokat és a Szolvencia II. alkalmazását kell javasolni a foglalkoztatói nyugdíjakra. Ez azzal a veszéllyel jár, hogy jelentősen megemelkednek a költségek, ami csak Németországban akár 40%-os emelkedést is jelenthet az önkéntes foglalkoztatói nyugdíj esetében. Nem szabad lerombolnunk, amit a szakszervezetek és a vezetés közötti konszenzus alapján sikerült elérni. A kompromisszumokhoz én is hozzá tudtam járulni azzal a javaslattal, hogy a jövőben a minimumszabványok és a Szolvencia II. összes hatásáról részletes értékelést kell készíteni egy alapos hatásvizsgálat keretében. Ez előrelépés a foglalkoztatói nyugdíjak folytatása felé, bár garanciának semmi esetre sem nevezhető.
Az egyik pozitívum az, hogy nincs egységes meghatározásunk a nyugdíjak megfelelő szintjére. Mi több, az EU egészére vonatkozó harmonizált nyugdíjkorhatárról szóló javaslatot is elutasították. Merkel kancellár és Sarkozy elnök helyesen döntött, amikor a nyugdíjrendszerek és a nyugdíjkorhatár fokozatos közelítése mellett álltak ki. Mivel az egyes országokban eltérő a születési ráta, illetve a várható élettartam, mindegyik nemzeti nyugdíjrendszert úgy kell kiigazítani, hogy megfeleljen a demográfiai változásoknak.
A kompromisszumok elérése közben nagyon szorított bennünket az idő. Remélem, hogy a fehér könyvről majd részletesebb vitát tudunk tartani, és ez ki fog térni a vállalkozások gyakorlati tapasztalataira is. Az önkéntes foglalkoztatói nyugdíjakban érintett összegek már önmagukban is nagyobbak, mint a jelenlegi uniós mentőcsomagban szereplők.
(A felszólaló beleegyezik két kékkártyás kérdés fogadásába az eljárási szabályzat 149. cikkének (8) bekezdése szerint)
Ria Oomen-Ruijten
Elnök asszony, nézze, én nem akarok semmilyen félreértést ez ügyben. Ezért azt kérem öntől, Mann úr, hogy mondja meg pontosan, hol szerepel ebben a jelentésben az, hogy a szolvencia kötelezően vonatkozni fog a második pillérhez tartozó nyugdíjakra? Én személy szerint ezt ellenzem, de hol van ez leírva?
Thomas Mann
(DE) Elnök asszony, két jelentésünk volt két bizottságtól, amelyek a Szolvencia II. alkalmazását javasolják a foglalkoztatói nyugdíjrendszerekre. Véleményem szerint ez egyszerűen nem fog működni. Az olyan országokban, mint például Franciaország, vannak erről tapasztalatok, de az Európai Unió más tagállamaiban nincsenek. Részletesen meg kellene vizsgálnunk ezt a kérdést. Amikor majd a fehér könyvet mérlegeljük, és arról folytatunk részletekbe menő tárgyalásokat, esélyünk lesz arra, hogy mindenkit meggyőzzünk erről, mert sokan nem rendelkeznek releváns tapasztalatokkal, és saját hazájukban ezzel még nem találkoztak. Ez jó lehetőséget kínál arra, hogy lerakjuk az alapokat.
Pervenche Berès
(FR) Elnök asszony, biztos úr, itt vagyunk egy orientációs vitán, és az Európai Parlament azt akarta, hogy ön adjon át egy üzenetet. A világ azonban időközben változik, és ráadásul a nyugdíjak kérdését is megemlítették. Értelemszerűen az európai szinten egységesített, 67 éves korban történő nyugdíjazási rendszerre való hivatkozást szeretném megemlíteni itt, amelyet az úgynevezett versenyképességi paktum tervezetében hoztak létre. Világosan láthatjuk, hogy amennyiben erről a pontról kezdjük építeni a szociális Európát, akkor az emberek ellenében fogunk építkezni, márpedig nem ezt akarjuk.
Oomen-Ruijten asszony jelentésében több helyen is megemlítettünk más irányokat, és a Foglalkoztatási és Szociális Bizottság nevében arra szeretném kérni önöket, hogy ezt vegyék számba, amikor kidolgozzák a Bizottság álláspontját a fehér könyvhöz, azaz foglalkozzanak a nemek kérdésével, amelyet eddig nem vettek kellőképpen figyelembe.
Azt az elgondolást is megemlítettük, hogy a nyugdíjazás kérdésének eldöntésére a legjobb módszer a foglalkoztatás ösztönzése, és ahelyett, hogy megragadnánk a törvényben előírt nyugdíjkorhatárnál, figyelembe kell vennünk a tényleges életkort is. Oomen-Ruijten asszony jelentése azonban - a francia szocialisták véleménye szerint - tartalmaz egy olyan kitételt, amely számunkra problémát jelent, és amellyel nem fogunk tudni egyetérteni. Értse meg, hogy számunkra az az elgondolás, hogy a várható élettartam megemelkedését automatikusan össze kell kötni a törvényben előírt nyugdíjkorhatárral, visszalépést jelent a szociális jogok terén, és ezt mi nem tudjuk támogatni.
Befejezésül hadd zárjam azzal, hogy szociális párbeszéd nélkül, anélkül, hogy a szociális partnereket mindvégig bevonnák ezekbe a tárgyalásokba, falakba fogunk ütközni.
Dirk Sterckx
(NL) Elnök asszony, én úgy látom, hogy az előadó segítségével számos, nagyon is kiegyensúlyozott választ gyűjtöttünk össze a Bizottság által feltett kérdésre. Két olyan pont van, ahol véleményem szerint az Európai Unió ténylegesen többletértéket hoz.
Ha elismerjük az első pillér fontosságát, ami logikus, akkor egyidejűleg azt is be kell látnunk, hogy az államháztartás egészsége ugyanennyire fontos, mivel az első pillért a rendezett államháztartás támasztja alá. A következő lépésben be kell ismernünk, hogy a nyugdíjak milyen hosszú távú terhet rónak a kormányra, és ezt teljesen világossá kell tennünk. Szerintem a Bizottság és az Európai Unió felelőssége, hogy ezt mindegyik tagállam felé tisztázza, hogy mindenki láthassa, hol vannak a kockázatok és a nehézségek.
Másodszor azt szeretném mondani, hogy az Európai Uniónak a második pillér szempontjából is sajátos szerepe van. Ezzel kapcsolatban ön a Szolvencia II. fontosságát emelte ki. Itt azt kérjük, hogy a Bizottság vizsgálja meg a hosszabb távú kockázatokat, és a szabályaiban tegye világossá, hogyan kellene korlátozni az említett kockázatokat. Úgy gondolom, hogy ezzel kapcsolatban konkrétan a nyugdíjrendszerek hosszú távú kockázatait kell mérlegelni úgy általában: nemcsak egy típusét, hanem a második pillérbe tartozó összes nyugdíjrendszerét. Ez tehát egy feladat, amit el kell végezni.
Ha megnézem a számokat, ahogy Harkin asszony tette, attól tartok, nem sikerült lefednünk minden kockázatot az Európai Unió minden tagállamában.
Tadeusz Cymański
(PL) Elnök asszony, az Európai Parlament állásfoglalási indítványa az Európai Bizottság által tartott konzultációkon megvitatott formájában méltó a támogatásunkra. Az állásfoglalás az államokon belüli kölcsönös koordináció és a bevált gyakorlatok megosztásának fokozását javasolja, anélkül azonban, hogy beavatkozna a tagállamok hatáskörébe a nyugdíjrendszereket illetően, amely terület roppant fontos és nagyon kényes.
A Foglalkoztatási és Szociális Bizottságban tartott vita során hangsúlyoztam a demográfiai fejlemények fontosságát a nyugdíjrendszerek biztonsága és jövőbeni formája szempontjából. Ezért rendkívül fontos, hogy minden lehetséges intézkedést megtegyünk annak érdekében, hogy leküzdjük az európai demográfiai válságot. A nyugdíjrendszerek felmérése és a javaslatok megfogalmazása közben szerintem azt is figyelembe kell vennünk, hogy az egyes tagállamok között milyen jelentős különbségek vannak úgy a pénzügyi képességeik, mint az állami és a jelenleg már létező foglalkoztatói tőkealapú nyugdíjrendszerek tekintetében.
Thomas Händel
(DE) Elnök asszony, hölgyeim és uraim, egy ország jólétét népének munkája teremti meg. A szociális szektorba tartozó állásokat a jövőben jobban meg kell fizetni. Az emberek öreg korukra rendes, biztonságos nyugdíjat akarnak.
A válság egyik világos üzenete az, hogy csak az állami nyugdíj a stabil és megbízható. Ezzel szemben a foglalkoztatói és magán-nyugdíjalapok több millió eurót vesztettek el a tőzsdén. Egyenesen nevetséges a tőke alapú magán-nyugdíjrendszerekre jutó hangsúlyt növelni, amikor az emberek nyugellátásáról van szó. Már eddig is a lakosság finanszírozta a nagy bankok mentőcsomagjait. Az emberek fizetnek meg a kemény megszorító politikáért, amely az Európai Unió felügyelete alatt zajlik. Most azt is elvárjuk tőlük, hogy a nyugdíjak megnyirbálásával és a magasabb nyugdíjkorhatár elfogadásával hozzák rendbe a nemzeti költségvetést. Már a korábbi nyugdíjreformok is az időskori szegénység növekedéséhez vezetnek. Az egyetlen megoldás a megbízható állami nyugdíjrendszerek megerősítése.
Franz Obermayr
(DE) Elnök asszony, az EU-ban a korpiramis hamarosan megfordul, és a népesség legnagyobb hányadát az 55 év felettiek fogják alkotni. Tovább fog nőni a várható élettartam, a születési ráta viszont alacsony marad. A fiatalok egyre később fognak munkába állni. A következményekkel mindnyájan tisztában vagyunk: a népesség elöregedése és egyre több nehézség a nyugdíjak finanszírozása terén.
Valójában egy családbarát politikára van szükségünk Európában, amilyen például a családi adómegosztás a jövedelemadó esetében vagy ezzel egyenértékű szociális intézkedések, amelyek a családokra háruló adóteher csökkentése révén figyelembe veszik, hogy a család hogyan járul hozzá a nemzedékek közötti szerződéshez. Emellett ösztönzőket kell létrehoznunk annak érdekében, hogy az idősebbeket a lehető legtovább munkában tartsuk.
Andor úrnak szeretnék átadni egy világos üzenetet. A tömeges bevándorlás roppant népszerű politikája nem a helyes út a nyugdíjaink védelmezéséhez, és végső soron az európai társadalmi békét sodorja veszélybe.
Danuta Jazłowiecka
(PL) Elnök asszony, a demográfiai változások, a hosszabb élettartam és a csökkenő születési ráta, a nyugdíjrendszerek keretében garantált különféle kiváltságok és a gazdasági válság rettentő nagymértékben megterhelte a tagállamok államháztartását. Egyre gyakrabban kényszerülünk arra, hogy kérdéseket tegyünk fel a jelenlegi nyugdíjrendszerek stabilitásával és biztonságával kapcsolatban, illetve arra vonatkozóan, hogy milyen mértékben tudnak tisztességes jövedelmet garantálni nyugdíjas korban. Kezdünk eljutni arra a következtetésre, hogy elengedhetetlen szükség van a tagállamok hatáskörébe eső európai nyugdíjrendszerek megreformálására. Ez nagyon hosszú lefutású, költséges folyamat lesz, és ahhoz, hogy a kormányok elhatározzák magukat egy ilyen lépés mellett, a Tanácsnak és az Európai Bizottságnak garantálnia kell, hogy az ilyen reformok költségeit mindig figyelembe fogják venni a túlzott hiány esetén követendő eljárás alkalmazásakor. Az összes többi megoldás olyan helyzetet eredményezhet, hogy az országok a pénzügyi tehertől félve felhagynak a reformokkal.
Szeretnék kitérni e létfontosságú reformok két fontos aspektusára. Először is, a nyugdíjrendszerek biztonságának garantálása érdekében diverzifikálnunk kell a jövedelemforrásokat, és olyan rendszereket kell létrehoznunk, amelyek többek között a tőkepiacokról származó állami finanszírozáson és az alkalmazotti nyugdíjrendszereken alapulnak. Másodszor, gondoskodnunk kell a magasabb foglalkoztatási rátáról, hogy garantáljuk a nyugdíjrendszerek stabilitását. A tagállamoknak arra kellene törekedniük, hogy a tényleges nyugdíjba vonulási életkor ugyanaz legyen, mint a törvényben előírt korhatár, és szükség esetén mérlegelniük kell a törvényes nyugdíjkorhatár megemelését, annak a természetes következményeként, hogy az európaiak ma már egyre tovább élnek. A munkával töltött életszakasz meghosszabbításához azonban ennek megfelelő munkaerő-piaci reformoknak kell társulnia, beleértve a munkavállalóknak nyújtott megfelelő képzést és egészségügyi ellátást.
Szeretnék gratulálni az előadónak, egyúttal megköszönni a segítségét és a jelentés elkészítése során tanúsított kitűnő együttműködést.
Sergio Gutiérrez Prieto
(ES) Elnök asszony, már elhangzott, hogy az európai nyugdíjrendszerek gerincét az állami rendszer képezi, és ennek így is kell maradnia, mivel ez az egyetlen olyan rendszer, amely biztosítja a kohéziót, ráadásul csökkenti a szegénység veszélyét társadalmunkban.
Mégis meglepő, hogy a Gazdasági Együttműködési és Fejlesztési Szervezet országaiban a jövedelmet tekintve a legnagyobb egyenlőség a nyugdíjak között tapasztalható, illetve hogy a válság folytán a magánnyugdíjak csak 2008-ban 20%-ot vesztettek az értékükből, és pillanatnyilag még mindig messze vannak attól, hogy teljesíteni tudják a fizetőképesség előírt szintjeit.
Mindez azt mutatja, hogy - az elkerülhetetlen reformok idején - a nyugdíjrendszereink fenntarthatóságának biztosítására irányuló intézkedéseknek átfogónak kell lenniük, figyelembe véve - más tényezők mellett - a születési rátával és a munka és a családi élet egyensúlyával foglalkozó ambiciózus szakpolitikákat, valamint az emberek munkába állását és a munkahely megtartását biztosító politikákat, sőt, az integráción alapuló bevándorlási politikákat is, amelyek demográfiai szempontból is garantálják a nyugdíjaink fenntarthatóságát.
Végezetül sajnálatosnak találom, hogy a szöveg nem szab határt a támogatások fogalmával való visszaélésnek a vállalkozásokban, mert általános szabály, hogy mentesülnek mindenfajta szociális járulék alól. Véleményem szerint erre alapvető szükség van a munkavállalók egész új generációja számára, minthogy a rendes nyugdíjhoz tőlük többet követelnek, ezért a rendes munkához való hozzájutásban sem szabadna büntetni őket.
Elizabeth Lynne
Elnök asszony, szeretnék köszönetet mondani Ria Oomen-Ruijtennek a jelentés érdekében végzett kemény munkájáért. Úgy vélem, nagyon jó munkát végzett.
A jelentés teljesen világossá teszi, hogy a nyugdíjakért mindenekelőtt a tagállamok felelősek. Szerencsére elutasítottunk minden uniós szintű nyugdíjminimumra vonatkozó felhívást, ahogy azt is, hogy a Szolvencia II. típusú rendeleteket alkalmazzák a nyugdíjakra. A Lisszaboni Szerződés teljesen világosan kimondja, hogy a nyugellátásért a tagállamok felelnek, nem az EU. Annyit azonban megtehetünk, hogy megosztjuk egymással a bevált gyakorlatokat és tapasztalatokat. Örülök annak, hogy a jelentésbe bekerült az életkoron alapuló megkülönböztetést megtiltó 2000-es foglalkoztatási irányelv végrehajtását kérő módosításom is.
Ami a nyugdíjkorhatárt illeti, én mindig világosan kimondtam, hogy meg kell tartanunk egy tagállami szinten meghatározott nyugdíjkorhatárt - egy olyan korhatárt, amikortól az egyénnek joga van nyugdíjat igényelni -, ugyanakkor viszont el kell törölnünk a kötelező nyugdíjkorhatárt, amely akkor is a munka beszüntetésére kényszeríti az embereket, ha ők inkább folytatni szeretnék. Sajnálom, hogy ez nem szerepelt a jelentésben.
Milan Cabrnoch
(CS) Elnök asszony, szeretnék gratulálni az előadónak, aki kitűnő munkát végzett a benyújtott több száz módosítás kezelése során. Bár a jelentés nem jogalkotási, az uniós tagállamok szociális rendszereinek jövője szempontjából nagyon fontos. A fő következtetések közül támogatjuk a következőket:
a nyugdíjrendszerekről szóló döntések politikai döntések, és teljes mértékben és kizárólagosan az egyes tagállamok hatáskörébe tartoznak;
meg kell emelni a nyugdíjkorhatárt;
az EU-ban az elkövetkező években a növekedés egyetlen forrása a munkaerő termelékenységének növekedése lesz;
kulcsfontosságú feladat az idősebb munkavállalók foglalkoztatásának támogatása, különösen a munkajogi kapcsolatok nagyobb rugalmassága és a nyugdíjrendszerek megfelelő kiigazítása révén;
a nyugdíjrendszereket és reformjaikat nem helyénvaló az EU szintjén koordinálni;
nem támogatjuk a nyugdíjkorhatár egységesítését az EU területén, és az átlagosan várható élettartammal való összekapcsolását sem támogatjuk;
nem támogatjuk a meghatározások egységesítésére irányuló erőfeszítéseket, például a megfelelő nyugdíj közösségi szintű meghatározását.
Kartika Tamara Liotard
(NL) Elnök asszony, a nyugdíjpolitikával kapcsolatban az előadó két dolgot hangsúlyozott folyamatosan, a szubszidiaritást, hogy az egyes tagállamok dolga, valamint a szolidaritást. Én ezért azt gondoltam, hogy a költségvetési megszorítások mellett érvelő zöld könyvet azonnal ki fogja dobni a kukába. Majdnem leestem a székről, amikor az előadó ehelyett úgy emlegette a zöld könyvet, mint valami pozitív dolgot.
Miközben az előadó egyrészről folyamatosan a szubszidiaritással van elfoglalva, a másik oldalon számtalan alkalommal javasolja az uniós befolyás növelését. Az EU állapítsa meg a nyugdíjak minimális szintjének kritériumait. Az EU vegye rá a tagállamokat, hogy emeljék fel a nyugdíjkorhatárt. Az EU ösztönözze a versenyt az európai nyugdíjalapok között és a további privatizációt. Szubszidiaritás? Miféle szubszidiaritás?
Ha mindez végül szociálisan felelősebb nyugdíjrendszerekhez vezet, akkor talán meg tudná indokolni az EU befolyását ezen a téren. Sajnos azonban a Bizottság és az előadó előnyben részesíti a belső piacot, és ez csak tovább fogja növelni a szakadékot a gazdagok és a szegények között.
David Casa
(MT) Elnök asszony, először is szeretnék gratulálni kollégámnak, Oomen-Ruijten asszonynak a jelentésben elvégzett rendkívüli munkához. A jelentés felismeri, hogy most, amikor az Európai Unió polgárai különösen kiszolgáltatottak, létfontosságú, hogy a tagállamok gondoskodjanak róla, hogy a szociális védelmi intézkedések - és különösen a nyugdíjak - magasabbak és megbízhatóbbak legyenek, ezáltal garantálva a lelki békét az egyre öregedő népesség számára, és biztosítva a gazdasági függetlenségük megőrzését.
Itt szeretném kihangsúlyozni, mennyire fontos, hogy a tagállamok meghatározzák a szükséges kritériumokat annak érdekében, hogy megvédjék az idős polgáraik tisztességes életszínvonalát. Ezt az egyes országokra érvényes konkrét körülményekkel kell meghatározni, és ezért tiszteletben kell tartani a szubszidiaritás elvét.
Üdvözlöm ugyanakkor azt a Bizottsághoz intézett felkérést, hogy vezessen be iránymutatásokat és ösztönözze a bevált gyakorlatok megosztását. A meghozott döntések ezáltal azoknak az érdekeit fogják szolgálni, akiket közvetlenül érinteni fognak. A nyugdíjreform sok tagállamban létfontosságú, ha teljesíteni akarjuk a zöld könyvben említett célkitűzéseket, azaz hogy stabil, megfelelő és fenntartható nyugdíjrendszereink legyenek.
A reform végrehajtása nehéz lehet, különösen ezekben a nehéz időkben, ezért a reformkiadásokat is figyelembe kell venni a gazdasági kormányzással összefüggésben.
Kinga Göncz
(HU) Elnök asszony! Fontosnak tartom, több előttem szólóval együtt, hogy a nyugdíjak ügyében minél több európai szintű koordináció történjen. Egyrészt azért, mert a krízis felveti a makrogazdasági stabilitás kérdését és felveti azt a kérdést is, hogy hogy lehet biztosítani az időskori biztonságot, a méltó időskort. Azt látjuk, hogy többféle változás történik a tagállamokban. Néhány országban a reform irányában a magánnyugdíj-pénztári pillér megerősítése vagy létrehozása irányában, máshol inkább az idő kerekének a visszafordítását látjuk. Azonban bármi fajta változás van, nagyon lényeges, hogy a nyugdíja fenntarthatósága, a stabilitás, a méltó időskor fő szempont legyen.
Bármi változás van, a szociális partnerekkel egyeztetni kell, megfelelő időt kell hagyni az átmenetekre. Az embereket, az állampolgárokat informálni kell arról, hogy milyen változások lesznek, ez hogyan érinti őket, hogy mindenképpen informált döntéseket tudjanak hozni, és mindenképpen polgárbarát módon kell történni mindenféle változásnak.
Vicky Ford
Elnök asszony, amikor Bismarck 1889-ben bevezette az állami nyugdíjat, a születéskor átlagosan várható élettartam mindössze 45 év volt. Manapság tovább élünk, viszont szembe kell néznünk azzal a kihívással, hogy hogyan tegyünk szert ésszerű jövedelemre nyugdíjas korunkban. Változnak a gazdasági, demográfiai és munkaerő-piaci hagyományok. A saját politikájukért és reformjaikért az egyes országoknak kell felelniük. A fenntartható állami nyugdíjhoz fenntartható államháztartás kell, de ez a parlamenti jelentés világosan kimondja, hogy nem lehet szó harmonizált uniós nyugdíjkorhatárról vagy minimumjövedelemről.
A vállalati rendszereket és az egyéni megtakarításokat hordozhatóvá kell tenni a munkáltatók, illetve az országok között. A befizetők megérdemlik az átlátható tájékoztatást, amely közérthető és könnyen hozzáférhető. Biztonságos megtakarítási rendszerekre van szükségünk, de a tőkére vonatkozó szabályoknak intelligensnek kell lenniük. A nyugdíjak kockázatai nem ugyanolyanok, mint a biztosítóké vagy a bankoké. A szabályozás költsége a fogyasztókra hárul, azaz ebben az esetben az öregségi nyugdíjban részesülőkre.
Elisabeth Morin-Chartier
(FR) Elnök asszony, először is azt szeretném mondani, hogy a válság és a népesedési helyzet együttes következményeként az Európai Unió minden tagállamában szembe kell néznünk ezzel a problémával.
A most folyó munkában először is szeretném üdvözölni az előrelépést, azaz azt a konzultációs munkát, amelyet a biztos elmondása szerint a zöld könyv kidolgozása során elnökként végigvezetett, de ugyancsak üdvözlöm a jelentés elkészítése érdekében Oomen-Ruijten asszony által végzett, konzultáción, nyitottságon és kompromisszumokon alapuló munkát is.
Három olyan pontot szeretnék hangsúlyozni, amelyet feltétlenül figyelembe kell vennünk ahhoz, hogy megoldjuk a nyugdíjak fizetőképességének problémáját.
Az első az az egyenlőtlenség, amit a nyugdíjkorhatárt elérő nők tapasztalnak, mivel a foglalkoztatási egyenlőtlenség nyugdíjas korra szegénységhez vezet.
A második pont, biztos úr, Oomen-Ruijten asszony, hogy szeretném biztosan tudni, hogy az özvegyi nyugdíjak megmenekülnek. Még él egy nemzedék azokból a szegény asszonyokból, akiknek a munkaképes életszakaszban nem volt munkahelyük, és akik számára az özvegyi nyugdíj az egyetlen lehetőség arra, hogy minimális nyugellátást kapjanak.
A harmadik dolog a fiatalabb generációk belépése a munkaerőpiacra. Nekik nemcsak a válsággal kell szembenézniük, hanem emellett egyszerre több generáció terhét kell hurcolniuk: a gyermekeikét, a szüleikét és a nagyszüleikét.
Ez jelenti tehát az idős polgárok problémáját, azt a problémát, amellyel a munkánk során minél gyorsabban foglalkoznunk kell.
Jutta Steinruck
(DE) Elnök asszony, hölgyeim és uraim, a nyugdíjaknak Európa-szerte elegendő pénzt kell biztosítaniuk az emberek megélhetéséhez. Az egyik fontos követelmény, hogy az embereknek rendes munkahelyük legyen, mert a rosszul fizetett állások idős korban szegénységhez és elégtelen nyugellátáshoz vezetnek. Amikor itt a Házban képviselőtársaimtól azt hallom, hogy az embereknek csak egy kiegészítő magánnyugdíj-biztosítás kell az öregkorukra, azt szeretném erre válaszolni, hogy sokaknak a keresete épphogy elég a megélhetésre, nemhogy kiegészítő magánnyugdíjat tudna fizetni belőle. Ezért különösen fontos a nyugdíjrendszer első pillére. Az európai nyugdíjak alapját a szolidaritás elvén alapuló felosztó-kirovó rendszernek kell képeznie, és ennek elégnek kell lennie az emberek megélhetésére. Nem mondhatjuk egyszerűen azt, hogy ez a tagállamok ügye. Világosan jeleznünk kell, hogy olyan nyugdíjakra van szükségünk, amelyek az emberek számára elegendő bevételt biztosítanak a tisztességes életminőséghez.
Mann úr részletesen bemutatta a német foglalkoztatói nyugdíjrendszert. Én is ezt szeretném megemlíteni, anélkül hogy ugyanilyen részletesen belemennék. A zöld könyvről szóló értékelésemben én is ugyanerre a következtetésre jutottam, a bizottságban ezért dolgoztunk együtt a módosításokon. Ezért arra kérem a Bizottságot, hogy gondoskodjon róla, hogy bármit is teszünk a jövőben, az egyes országok sajátosságait - az igazán jól működő dolgokat, amelyek létfontosságúak a tagállami nyugdíjrendszerek fennmaradásához - soha ne hagyjuk figyelmen kívül.
Theodor Dumitru Stolojan
(RO) Elnök asszony, úgy gondolom, realistának kell lennünk, és be kell ismernünk, hogy a források nemzedékek közötti átcsoportosításán - az úgynevezett "felosztó-kirovó” elven - alapuló jelenlegi állami nyugdíjrendszerek gazdaságilag már nem életképesek, és ezért a túlélésükhöz állami költségvetési támogatásokra van szükség.
A népesség elöregedésének tendenciája és a munkaerő növekvő mobilitása csak tovább súlyosbítja e nyugdíjrendszerek egyensúlyhiányait, miközben a javasolt intézkedések - akár a nyugdíjkorhatár emelése, akár a járulékok növelése - korlátozottak, és egyre inkább határt szab nekik az ilyenfajta intézkedésekkel szembeni társadalmi ellenállás. Végső soron el kell ismernünk, hogy a megoldást az jelenti, ha olyan nyugdíjrendszerekre állunk át, amelyekben az emberek a munkával töltött életszakaszban maguknak építik fel a saját nyugdíjalapjukat.
Ádám Kósa
(HU) Az Európai Unió sok mindennel foglalkozott a fogyatékossággal élőkre vonatkozóan. A tagállamok nyugdíjrendszerében sajnos éppen ezt a társadalmi csoportot nem igazán érintik, amely nem tarható. Azok az emberek, akik önhibájukon kívül kénytelenek voltak belépni a rokkantnyugdíjrendszerbe, nagyon sokan vannak olyanok is, akik kihasználva a kiskapukat kerültek ebbe a rendszerbe, tehát ez a probléma elsősorban Kelet-Közép-Európa nyugdíjrendszerét érinti, nagyon sokan vannak már. Olyannyira, hogy a nyugdíjrendszer alapjai is inognak. Ez a helyzet az EU 2020-as stratégiájával szemben megy. Nem személyre szabott szolgáltatásokat kapnak, igazi segítség helyett, miközben a munkaerőpiacon helyt tudnának állni, és tudnának dolgozni. Európában a jelenlegi előrejelzések szerint meg fog duplázódni hamarosan az eltartottak száma. Közben évente 1 millióval csökken az aktív korúak száma. Összegezve, mindez azt jelenti, hogy a fenntartható nyugdíjrendszer jelenleg nincs. Az aktív fogyatékkal élő emberek nélkül különösen nincs. A jelentéstevőnek azt az elképzelését messzemenően támogatom, hogy az EU-ban, ahol 50 millió fogyatékossággal élő ember él, negyvenegynéhány százalékuk dolgozik. Hatvanvalahány százalékuk hol van? Tehát nekik is dolgozniuk kellene.
Konstantinos Poupakis
(EL) Elnök asszony, szeretnék gratulálni az előadónak ahhoz, hogy igyekezett megtalálni a szükséges egyensúlyt a nyugdíjrendszerek gazdasági életképessége és szociális megfelelősége között, tekintettel arra, hogy a magas munkanélküliség, a munkaerő-piaci dereguláció, a bércsökkentések és a súlyos demográfiai problémák korában a megfelelő, társadalmilag igazságos és gazdaságilag életképes nyugdíjrendszerek megteremtése és megszilárdítása minden tagállam számára nagy kihívást jelent.
A rendszereknek azonban az első pilléren, az állami, újraelosztó pilléren kell alapulnia, mivel ez az egyetlen alapvető garancia a megfelelő ellátásra. Ezt a pillért kell kiegészítenie - nem pedig támogatnia - a második pillérnek, amelynek tandemben kell működnie, miután a megfelelő irányítási keret létrehozásával nemcsak az egyetemes hozzáférhetőségéről gondoskodtak, hanem a biztonságáról is.
Emellett a későbbi nyugdíjba vonulás hozzákapcsolása a várható élettartamhoz semmiképpen nem eredményezhet automatikus kiigazításokat. Természetesen más paramétereket is számításba kell venni, amilyen például a hely, a munka jellege, az egészségre fokozottan ártalmas foglalkozások, az életminőség és az egészség. Végül pedig a munkában maradásra irányuló ösztönzőkkel szemben előfeltétel, hogy legyen bennük biztonsági szelep az olyan akadályok leküzdése érdekében, amelyek meggátolhatják a fiatalok munkaerő-piaci hozzáférését, különösen egy olyan időszakban, amikor a munkanélküliség sajnos beláthatatlan magasságokba emelkedett.
(Taps)
Elżbieta Katarzyna Łukacijewska
(PL) Elnök asszony, a nyugdíjrendszerek kapcsán az EU egyes tagállamaiban most folyó viták és az e viták által a lakosság körében kiváltott érzelmek jól mutatják, milyen fontos, egyben milyen nehéz kérdés is ez. Nem lehet olyan egységes nyugdíjmodellt elfogadni, amely az EU valamennyi tagállamában működne. Ugyanakkor a gazdasági válság és a demográfiai átalakulás idején lassan elkerülhetetlenné válik a nemzeti nyugdíjrendszerek megreformálása. Már ma is az a helyzet, hogy sok országban problémát jelent a nyugdíjak költségének növekedése, és az ilyen problémák alááshatják a generációk közötti szolidaritás elvét. Nem szabad elfelejtenünk azonban, hogy a nyugdíjaknak biztonságosnak kell lenniük, és figyelembe kell venniük, hogy mennyit keresünk. Ezzel kapcsolatban szeretném, ha több figyelmet fordítanánk a nők és férfiak közötti bérkülönbségre, mivel a nők alacsonyabb keresete csökkent nyugellátáshoz vezet.
Rovana Plumb
(RO) Elnök asszony, szeretném megemlíteni, hogy - még ennek a vitának az elején is - a biztos úr az európai szociális modell sikereiről beszélt. Ezek közé tartozik a nők és férfiak közötti esélyegyenlőség megvalósítása. Remélem, hogy ez a jelentés egyértelmű üzenetet fog közvetíteni arról, hogy a nemek közötti egyenlőséget is be kell vonni az igazságos nyugdíjrendszer kialakításába.
Ezért, ha megengedik, három dolgot szeretnék nyomatékosítani. Az első az otthon végzett munka elismerésére irányuló intézkedések által a társadalomra és a női foglalkoztatásra gyakorolt hatás értékelése, beleértve az ilyen munka kiszámított árának nyugdíjcélokra való felhasználását. Kérem a Bizottságot, hogy kezdje meg az eljárást a 2004/113/EK irányelv 5. cikke (2) bekezdésének elhagyása érdekében, amely a nyugdíjtermékek esetében lehetővé teszi a nőkkel szembeni megkülönböztetést.
Izaskun Bilbao Barandica
(ES) Elnök asszony, a nyugdíjrendszer az európai szociális modell egyik alapeleme, amelyet meg kell őrizni. Ez a tagállamok felelőssége, de a nyugdíjrendszer biztos életben maradásához intézkedéseket kell tennünk, a szociális partnerek és a civil társadalom lehető legmagasabb szintű egyetértésével. Ezeknek az intézkedéseknek egy európai szabvány meghatározására kell irányulniuk, amely az összes rendszer fizetőképességét garantálja azáltal, hogy felügyeleti kritériumok alá vonja őket, hogy korlátozza a tagállamok államháztartási hiányát, illetve azáltal, hogy a biztosítótársaságoktól 2013-tól kezdve megkövetelt garanciákat kiterjeszti a kölcsönös önsegélyező társulásokra is, amelyek néhány tagállamban ezeket a rendszereket kezelik.
Ezt a szabványt meg kell határozni annak érdekében, hogy ésszerűsítsük a vitát, mert ennek a problémának a megoldása többet jelent a nyugdíjkorhatár törvényi rögzítésénél. Figyelembe kell vennünk, hogy az adott személy mennyi ideig volt foglalkoztatott, mennyi járulékot fizetett, és be kell építenünk a nyugdíjasok kívánságaival kapcsolatos tényezőket is. A munkával töltött életszakasz meghosszabbításának jobb nyugdíjat kell eredményeznie.
Ennek a szabványnak a jövőre is ügyelnie kell. A munkavállalók mobilitása meg fogja követelni, hogy a passzív jogok országok közötti átvitele ne jelentsen problémát. Amikor az európai polgárok másik országba költöznek, hozzá kell, hogy férhessenek a foglalkoztatási előzményeikhez minden olyan tagállamban, ahol életük során járulékot fizettek.
Azt gondolom továbbá, hogy külön figyelmet kell fordítanunk a nemek és a fogyatékosság kérdéseire.
Elisabeth Schroedter
(DE) Elnök asszony, Andor úr, azt szeretném kérdezni, hogy van-e értelme egy fehér könyvvel válaszolni erre a vitára és erre a jelentésre. Nem kellene inkább megpróbálkoznunk az igazán sürgős problémák megoldásával? Véleményem szerint két kérdés van: az egyik az a tény, hogy a tényleges nyugdíjba vonulási életkor jelentősen eltér a törvényes nyugdíjkorhatártól. Ez azt jelenti, hogy tényleg hatályba kell léptetni a megkülönböztetés elleni intézkedéseket, bizottsági fellépés vagy ellenőrzés formájában, hogy javuljon a helyzet, mert ez fenntarthatóvá fogja tenni a nyugdíjakat.
A másik kérdés az, hogy a jelentés egyértelműen arra szólít fel, hogy intézkedni kell a foglalkoztatói nyugdíjak hordozhatósága ügyében, ami egy új irányelv mérlegelését jelenti. Ez sokkal sürgetőbb, mert azok a munkavállalók, akik egyik vállalattól a másikhoz mennek, rengeteg pénzt elveszíthetnek a nyugdíjukból, amely az öregkori biztonságukat garantálná. Ezért kell lépéseket tennünk ezen a területen. A fehér könyvvel csak az időt vesztegetjük.
Alfreds Rubiks
(LV) Elnök asszony, hölgyeim és uraim, a gazdasági válság és a népesség elöregedése következtében a szociális biztonsági költségvetésekbe befolyó járulékok csökkennek. Ez általánosan elismert tény. A nyugdíjasok száma viszont nő. Ez veszélybe sodorja a nyugdíjrendszer fenntarthatóságát. A szociális biztonsági és nyugdíjrendszert hozzá kell igazítani a mai kor kihívásaihoz. Egyetértek a biztos úrral abban, hogy ennek a dokumentumnak az elkészítéséhez nagyon kemény munkára lesz szükség. Ettől függetlenül úgy gondolom, hogy létre kell hoznunk egy, az EU egészére kiterjedő szociális alapot, a Kohéziós Alap megfelelőjét, azzal a céllal, hogy támogassa a viszonylag alacsony bevételekkel rendelkező országokban élő nyugdíjasokat. A nemzeti költségvetések nem tudják garantálni a megfelelő időskort. Ezt már tapasztaltuk. Tavaly a szegénység ellen küzdöttünk, ennek eredményeképpen most még több a szegény, mint volt.
László Andor
a Bizottság tagja. - Elnök asszony, szeretnék még egyszer gratulálni a vitában, illetve a jelentések elkészítésében részt vevő összes bizottságnak.
Belátom, hogy a politikai és nemzeti hátterek sokaságából eredő álláspontokat nagyon nehéz összhangba hozni, de az érintett bizottságokban lezajlott szavazások azt mutatták, hogy a jelentéseket széles körben támogatták. Ez a Bizottság felé világos jelzés a zöld könyv nyomon követéséről. Jövő hónap elején várhatóan ki fogok adni egy összefoglalást, benne a Parlament véleményével. Ezt 2011 második felében egy fehér könyvben fogjuk tovább vinni, amint azt a korábbi felszólalásomban már jeleztem, és ehhez egy megfelelő hatásvizsgálat is fog tartozni. Ezáltal minden érintettnek újfent lehetősége nyílik majd arra, hogy szerepet vállaljon a vitában.
A nyugdíjakkal foglalkozó biztosok csoportja már a múlt héten megvitatta, hogy milyen politikai lehetőségek vannak a nyugdíjak európai keretrendszerének korszerűsítésére és fejlesztésére. Egyetértettünk abban, hogy továbbra is a holisztikus megközelítést kell folytatnunk a nyugdíjreformok terén.
Ennek keretében folytatnunk kell a párbeszédet a legfontosabb érdekeltekkel, egyrészt a lehetséges új szabályozási kezdeményezésekről olyan területeken, mint a hordozhatóság, a foglalkoztatói nyugdíjrendszerek és a fizetőképtelenséggel szembeni védelem, másrészt a szabályozás más, "puhább” formáiról, például a helyes gyakorlatról szóló útmutatókról. Azt is elhatároztuk, hogy behatóan fogunk foglalkozni a nemek kérdésével, és ezt a fehér könyvben alaposabban körüljárjuk majd, mint a zöld könyvben.
Mindeközben szeretnék meggyőződni arról, hogy a zöld könyv és a fehér könyv nem keveredik össze az európai égbolton felbukkanó egyéb repülő tárgyakkal. A Bizottságnak egyáltalán semmi köze nincs azokhoz a megközelítésekhez, amelyek szerint az Európai Unióban egységes nyugdíjkorhatárra lenne szükség. A sokféleség az EU egyik meghatározó vonása, ami a népesedési helyzet sokféleségére is vonatkozik, és ezt a korábbiaknál is alaposabban kell tanulmányoznunk.
Azt is be kell látnunk, hogy a most folyó reformok új kockázatokkal járnak, mivel a jövőbeni nyugdíjakat sokkal nagyobb mértékben függővé teszik a munkaerőpiac és a pénzügyi piacok hosszú távú fejleményeitől. Ez azt jelenti, hogy munkalehetőségeket kell teremtenünk a fogyatékossággal élők számára is, és növelnünk kell a pénzügyi rendszer stabilitását.
Örömmel várom, hogy a továbbiakban is együtt dolgozzunk a Parlamenttel és bizottságaival ezen a nagyon fontos kérdésen.
Ria Oomen-Ruijten
Elnök asszony, szeretném megragadni ezt az alkalmat, hogy elismeréssel adózzak azon képviselőtársaimnak, akik együtt dolgoztak velem ezen a jelentésen: George Cutaş-nak, Barbara Materának és Cornelis de Jongnak. Nem tudom, de Jong úr hol lehet. Ott van hátul. Tett néhány olyan észrevételt, amelyeket nem igazán értek, például amikor azt mondta, hogy mi mindenre európai megoldást akarunk találni. Ez nem igaz. Ebben a kérdésben a szubszidiaritás a vezérelvünk.
Szeretném tisztázni azt a pontot, ahol de Jong úr felvetett egy kérdést a gazdasági kormányzással kapcsolatban: olyan fajta gazdasági kormányzást akarunk, amely biztosítja, hogy aki a maga szintjén mindent megpróbál, győztesként kerüljön ki. Ezt akarjuk, és nem azt, hogy néhány tagállam - az a tíz, amely levelet írt nekünk - bűnhődjön azért, mert jól gondoskodtak a jövőről, a nyugdíjaikról. Remélem, elégedett ezzel a válasszal, de Jong úr.
Kartika Liotard nincs itt, de engem megdöbbentett, hogy úgy tűnik, nem olvasta el a jelentést, mégis úgy fűz hozzá megjegyzéseket, mintha olvasta volna.
Elnök asszony, már köszönetet mondtam Cutaş, Matera és De Jong képviselőtársaimnak, de rajtuk kívül szeretném még megköszönni Frédéric Daerdennek, Marianne Harkinnak, Julie Girlingnek és Jean Lambertnek, akik saját képviselőcsoportjuk nevében felszólaltak, valamint Danuta Jazłowieckának, aki az árnyékelőadó volt az én pártom, az Európai Néppárt (Kereszténydemokraták) Képviselőcsoport részéről, hogy segítettek ebbe a formába önteni ezt a jelentést. Úgy vélem, alapos elemzést készítettünk arról, hogy mit kell tenni.
Azt is tudom, hogy még mindig van néhány nagyon érzékeny kérdés ebben a jelentésben, amely egyes tagállamokat érint. Remélem mindazonáltal, hogy mi, a bizottság, és ön, Andor biztos úr, segítettünk helyes irányba terelni a dolgokat, hogy majd a fehér könyv alkalmából is összegyűlünk itt a Parlamentben, és hogy mindenki mellette fog szavazni. Kemény munka volt ez a dosszié, de remélem, holnap majd azt tudjuk mondani: "minden jó, ha a vége jó”.
Elnök
A vitát lezárom.
A szavazásra holnap délben kerül sor (2011. február 16., szerda).
Szeretném emlékeztetni mindazokat, akiknek most nem volt lehetősége felszólalni, hogy amennyiben úgy kívánják, írásbeli nyilatkozatot nyújthatnak be legfeljebb 200 szó terjedelemben, amelyet csatolni fogunk az ülés szó szerinti jegyzőkönyvéhez, ha szeretnék, hogy jegyzőkönyvbe kerüljön, amit elmondtak volna, ha erre lehetőséget kaptak volna.
Írásbeli nyilatkozatok (az eljárási szabályzat 149. cikke)
Corina Creţu
A legsérülékenyebb nyugdíjrendszer az EU-ban a generációk közötti szolidaritáson alapuló állami rendszer. A nyugdíj azonban öröklött jog, és a kormányok nem sérthetik meg, függetlenül attól, hogy éppen válság van-e, még ha néhány kormány, köztük a román kormány úgy is gondolja, hogy szabadon megtehet bármit a nyugdíjak összegével és a kiszámítási módszerrel. A népesedési helyzet szintén nem kedvez nekünk. A rendszer fenntarthatósága ezért sürgető probléma. Az állami nyugdíjrendszereket azonban nem a kormányok finanszírozzák, hanem a járulékfizetők: a szociális partnerek, a munkavállalók és a munkáltatók, bármelyik típusba is tartoznak. Ezeket a rendszereket két tényező érinti súlyosan: az illegális munka és az, hogy az európai gazdaságok nem tudnak új, tisztességes fizetést kínáló, ésszerű időtartamra szóló munkahelyeket teremteni. A rosszul fizetett, bizonytalan állások - a munkaerőpiac nagyobb rugalmasságának ürügyén - azt jelentik, hogy az állami rendszerek folyamatosan válságban lesznek. Biztatónak találom, hogy az Európai Parlament nyugdíjrendszerekről szóló állásfoglalása hangsúlyozza a nőkkel szembeni megkülönböztetést a nyugdíj összege tekintetében, még olyan esetekben is, amikor az életkor és a járulékfizetési időszak gyakorlatilag megegyezik a férfiakéval. Ez az első lépés az igazságtalanság megszüntetése felé, amit további intézkedéseknek kell követniük.
Vilija Blinkevičiūt
Az Európai Bizottság zöld könyve meggyőző érvekkel támasztja alá, hogy miért van szükségünk a jelenlegi nyugdíjrendszerek fejlesztésére. Nem szabad elfelejtenünk azonban, hogy a javasolt megoldások többsége szociálisan érzékeny.
Ezért nemcsak e megoldások előnyeit kell gondosan felmérnünk, hanem a lehetséges kockázatokat is, különösen amikor a nyugdíjkorhatár emeléséről vagy a nyugdíjpolitika feletti tagállami befolyás elvesztéséről beszélünk. Bár a Bizottság szerint a nyugdíjkorhatár felemelése az egyik legkevésbé fájdalmas módszer arra, hogy alkalmazkodjunk a várható élettartam növekedéséhez, nem szolgál konkrét javaslatokkal az idős emberek munkaerő-piaci foglalkoztatásával kapcsolatban. A nyugdíjba vonulás elhalasztásának lehetőségével a nyugdíjkorhatár alatti munkanélküliek közül sokan a szegénység csapdájába kerülhetnek. Azt sem mérték fel eléggé, hogy az emberek egészségi állapota mennyire fogja lehetővé tenni a munkavégzés folytatását. Emellett azt is figyelembe kell vennünk, hogy a nők a férfiakhoz képest gyakrabban dolgoznak alacsony fizetésért vagy részmunkaidőben, és a gyermekszülés, az anyaság, a gyermekek és a fogyatékossággal élő családtagok gondozása miatt veszítenek a biztosítási garanciákból, és végül alacsonyabb nyugdíjat kapnak. Úgy gondolom, nagyobb hangsúlyt kellene helyeznünk a nyugdíjrendszerek javításának más módszereire is, amilyen például a munkába állás időzítése, a munka és a családi élet jobb összeegyeztetése, a nyugdíjkorhatár "rugalmas” értelmezése, a nyugdíjak minimális szintjének bevezetése stb.
A zöld könyvet mindenesetre úgy tekintem, hogy komoly előrelépés a jelenlegi és leendő nyugdíjasok rendes életkörülményeinek biztosítása felé.
Alajos Mészáros
A változó demográfiai mutatók és a várható hosszabb élettartam egy új stratégia kidolgozására ösztönöz bennünket nyugdíjrendszerünk terén. Újra kell definiálnunk a fiatalok és idősek közti, jövővel kapcsolatos kérdéseket, hogy biztosítani tudjuk a fenntartható, biztonságos és megfelelő nyugdíjfolyósításokat. Európa tagállamaiban nagy különbségeket találunk a nyugdíjrendszereket illetően. Míg a nyugat-európai országok a jelenlegi és a jövőbeli növekvő költségek problémáival küszködnek, addig az újonnan csatlakozott országok a diverzifikált rendszer kialakítását próbálják megoldani. 2008-ban még négy munkavállaló tartott el egy nyugdíjast, 2020-ban öt személy teszi majd ugyanezt. Ennek okai közé tartozik, hogy az európai fiatalok átfogóbb, hosszabb képzésük miatt később lépnek be a munkaerőpiacra, valamint a munkavállalók a törvényben előírt nyugdíjkorhatárnál rövidebb ideig tartó munkaviszonya.
Olyan rendszer kiépítésére van szükségünk, mely fenntartható és a tagállamok helyzetét figyelembe véve biztosítja a nyugdíjakat. Figyelembe kell venni az Unión belüli szabad mozgás lehetőségét is. Abból kell kiindulnunk, hogy az új generáció hatékonyan és eredményesen működő munkaerőpiaca is igényli majd a mobilitást. A nyugdíjrendszerek jövőbeni reformjához elengedhetetlen az első és második pillér összekapcsolása, melyek a különböző tagállamokban részben már fedik egymást, valamint szorosan kell kapcsolódniuk a harmadik pillérhez is. Törekednünk kell az illegális munkavállalás felszámolására is, mely szintén nagyon fontos szerepet játszik nyugdíjrendszerünk megőrzésében.
Vasilica Viorica Dăncilă
A népesség elöregedésének az utóbbi években Európában tapasztalt tendenciája komoly változásokkal jár az orvostudomány és a fogyasztási szokások, valamint a népességi struktúra és a szociális biztonsági rendszer területén. E körülmények között a nyugdíjrendszerek jövőbeni életképességének biztosítása szorosan összefügg azzal, hogy az uniós polgárok mennyi ideig maradnak ténylegesen aktívak a munkaerőpiacon. Szerintem hasznos, hogy az EU 2020 stratégia támogatja az aktív, koncentrált munkaerő-piaci politikát, amely hozzá fog segíteni az idősebb munkavállalók, a nők, a kisebbségi csoportok tagjai és a tartósan munkanélküliek foglalkoztatási rátájának emeléséhez. Úgy vélem, e célkitűzés elérésével Európában emelkedni fog az aktív népesség létszáma, és ennek következtében a gazdasági növekedés is, ami kedvezően fog hatni a nyugdíjrendszerek életképességére az EU szintjén.
Jarosław Kalinowski
Mindnyájan tudjuk, hogy a nyugdíjrendszerek esetében nem beszélhetünk olyanról, hogy ideális modell. Minden ország kidolgozta a saját megoldását, és megvannak a tervei a jövőbeni reformokra, amelyeket ennek megfelelően alakított ki. Az egyes rendszerek közötti jelentős különbségek ellenére úgy gondolom, hogy az Európai Uniónak kellene kijelölnie azt az irányt, amelyet a változtatások során minden tagállamnak követnie kell. A bizottságban sokszor hangsúlyozták már, hogy az elmúlt években zajló pénzügyi és gazdasági válság felhívta a figyelmet a nyugdíjrendszerek megreformálásának sürgős szükségességére. A szolidaritás és a szubszidiaritás elve arra kötelez bennünket, hogy erősítsük a tagállamok közötti együttműködést e téren. A tapasztalataink megosztása révén elkerülhetjük az időhúzást vagy a kétszeres munkát, ami egy országban már katasztrófához vezetett, a bevált gyakorlatokról szóló információk kicserélése pedig lehetővé teszi a legjobb stratégiák hatékony kialakítását.
Ne feledkezzünk meg arról, hogy a reformok nem korlátozódhatnak a járulékok megemelésére és a járulékfizetési időszak meghosszabbítására. A költségvetési stabilitás, a nyugdíjak határokon átnyúló koordinációja, a garantált minimumok kidolgozása, a nők és a férfiak egyenjogúsága csak néhány azok közül a kérdések közül, amelyeket minden tagállamban fontolóra kell venni. Európa-szerte egy kölcsönösen összefüggő, egymást kiegészítő pillérekből álló, fenntartható rendszert kell kiépíteni, amely magában foglalja az állami, alkalmazotti és magánnyugdíjakat, valamint a tőkealapú és nem tőkealapú nyugdíjakat. Véleményem szerint ez a megoldás garantálni fogja a stabil, igazságos nyugdíjrendszerek megteremtését, amelyek ugyanakkor kellőképpen rugalmasak maradnak ahhoz, hogy alkalmazkodjanak a most tapasztalható társadalmi és gazdasági változásokhoz.
Zuzana Roithová
A népesség elöregedése folytán a világ szinte minden országában azzal a kérdéssel néznek szembe, hogy a jövőben hogyan finanszírozzák a főként rugalmas finanszírozáson alapuló nyugdíjrendszereket. Üdvözlöm Oomen-Ruijten asszony kitűnő jelentését, amely felmutat egy megoldási lehetőséget, ugyanakkor tiszteletben tartja a szubszidiaritást. Szeretnék megemlíteni egy megoldást, amelyet a Kereszténydemokrata Unió - Csehszlovák Néppárt (KDU-ČSL) már évek óta szorgalmaz Csehországban. Azoknak a gyermekeknek, akik kereső tevékenységet folytatnak, lehetőséget kell kapniuk arra, hogy kötelező járulékaik egy részét a rugalmas rendszerbe irányítsák át a szüleik nyugdíjszámlájára, és ezáltal részben ellentételezzék a gyermekkori gondozásukra fordított költségeket azzal, hogy hozzájárulnak a szüleik magasabb nyugdíjához. Ez az egyénre szabott generációk közötti szolidaritás egyrészről igazságosabb lenne a mai nyugdíjasokkal szemben, akik tisztességes munkát végeztek az új generáció felnevelésével, másrészt pedig bizonyosan hozzásegítene a nagycsaládokkal szembeni társadalmi attitűdök helyreállításához. A gyermekvállalás kifizetődne, nemcsak költségekkel járna. Ez a kulcs a nyugdíjproblémánk következményeire és fő okára adandó tartós megoldáshoz.
Jaromír Kohlíček
A tévesen "A megfelelő, fenntartható és biztonságos európai nyugdíjrendszerek felé” címmel kiadott zöld könyvön végzett tízévnyi munka nem eredményezett mást, mint értelmetlen kijelentések véletlenszerű halmazát. Nem tudom, más országokban hogy van ez, de Csehországban például a szakértők által 10 évvel ezelőtt előre jelzett születési ráta olyan nagymértékben különbözik az aktuális helyzettől, hogy a zöld könyvben a 2040-2060 közötti időszakra vonatkozó kijelentések véleményem szerint teljesen értelmetlenek. Ha a szakértők öt vagy hét évre sem tudják megjósolni a születési ráta alakulását, hogyan lehetne bármi értelme a 30 évnél hosszabb időre adott előrejelzéseiknek? Az egész zöld könyv azon a téves feltételezésen alapul, hogy amennyiben az adófizető számára jogilag kötelezővé teszem, hogy a nyugdíjrendszerbe szánt források egy részét fektesse be egy államilag nem garantált alapba, akkor magasabb nyugdíjat fog kapni, mint amennyit egymagában az első pillérből kapna. Egy felelős gondolkodású alkotmánybíróság az ilyen törvényt szükségszerűen alkotmányellenesnek minősítené. Még ahol a második pillért már korábban bevezették, láthatólag azokban az országokban sem hozta meg a várt eredményeket. Chilében például még az 1970-es években, Pinochet megdöntése után tették kötelezővé az államilag nem garantált magánalapokat a katonaságon és a rendőrségen kívüli polgárok számára. Miért volt ez? Miért van az, hogy Magyarországon a jelenlegi konzervatív kormány szintén felszámolja a nyugdíjbiztosítás rossz hatékonyságú második pillérét? Ezek a fő okok, amiért az Egységes Európai Baloldal/az Északi Zöld Baloldal Képviselőcsoportja nem tudja megszavazni Oomen-Ruijten asszony jelentését. Nem támogathatjuk az évszázad kitervelt bűncselekményét!
Louis Grech
írásban. - Az EU és a tagállamok az egyik legnagyobb kihívással néznek szembe a megfelelő és fenntartható európai nyugdíjrendszerek biztosítása kapcsán. Tekintettel arra, hogy a polgárok jelentős hányadának megélhetése nagymértékben függ a nyugdíjrendszereiktől, szeretném hangsúlyozni a szolidaritás elvén alapuló, állami finanszírozású nyugdíjrendszerek fontosságát.
Az egy kaptafára készült megoldások elve nem alkalmazható többoldalú helyzetekben, a nyugdíjrendszerek különféle hagyományai és típusai mellett, és figyelembe véve, hogy a nyugdíjreformért való fő felelősség a tagállamok hatáskörébe tartozik. Az EU ugyanakkor többletértéket nyújthat azáltal, hogy biztosítja a koordinációt a különböző nyugdíjrendszerek között és a bevált gyakorlatok megosztását.
A nyugdíjrendszerek felülvizsgálatát minden esetben átlátható módon kell elvégezni, védve a fogyasztói szükségleteket és tájékoztatva a polgárokat a különböző nyugdíjrendszerek kapcsán fennálló jogaikról és az ezekkel járó kockázatokról, különösen a határokon átnyúló mobilitással kapcsolatos kockázatokról. A nyugdíjrendszereknek képesnek kell lenniük ellenállni a tagállamokra nehezedő potenciális költségvetési és demográfiai nyomásnak, anélkül hogy aránytalan terhet raknának az átlagpolgárokra.
Mindezt a jövő demográfiai és társadalmi-gazdasági kihívásainak szemszögéből kell megvizsgálni, amilyen például az atipikus foglalkoztatás kialakulása, a női munkaerő növekedése, a családszerkezet átalakulása és a fiatalok munkanélkülisége.
Angelika Werthmann
Az erről a zöld könyvről szóló bizottsági kezdeményezésben néhány kérdést különösen fontosnak találok. Úgy gondolom, kötelességünk megakadályozni, hogy az idősek, akik munkával töltött éveik során hozzájárultak a jólét jelenlegi szintjének felépítéséhez, idős korukra kiszolgáltatott helyzetbe kerüljenek. A jelentés ugyanakkor megfelelően figyelembe veszi a szubszidiaritás elvét. A Bizottságnak világosabban fel kellene szólítania a férfiak és a nők közötti egyenlőségre. A nők gyakrabban dolgoznak atipikus munkaviszonyokban, mint a férfiak. A nyugdíjuk sok esetben alacsonyabb, és ezért jobban ki vannak téve az időskori szegénység veszélyének. A megfelelő és biztonságos nyugdíjrendszerek a generációk közötti hosszú távú szerződéseket jelentenek. Ezért a Bizottságot arra szeretném bátorítani, hogy a zöld könyv segítségével indítson olyan kezdeményezéseket, amelyek jobban tudatosítják a generációk közötti szolidaritást a nyugellátás kérdésében.
Elena Băsescu
Véleményem szerint az EU-nak egy nyitott, egységesített nyugdíjrendszert kellene létrehoznia, amely figyelembe veszi a demográfiai tendenciákat és a mobilitás kérdését. Hadd hozzam fel példának a saját országomat. Romániában éves szinten a nyugdíjakra fordított kiadás a legnagyobb tétel a költségvetés kiadásai közül. Az állami társadalombiztosítási költségvetés 2006 óta minden évben veszteséges, amivel 2009-re elérte a 1,5 milliárd eurós hiányt. A Világbank becslései szerint a nyugdíjkiadások által okozott deficit a régi rendszerben maradva 2050-re elérné a GDP körülbelül 12%-át. Ezért Románia a 263/2010 sz. törvénnyel nagyszabású reformok egész sorát vezette be, amelyek biztosítani fogják az állami nyugdíjrendszer közép- és hosszú távú fenntarthatóságát. A reformok közé tartozik az előrehozott nyugdíj és az orvosilag nem megalapozott rokkantnyugdíj elutasítása; a járulékfizetők számának növelése a központi állami nyugdíjrendszerben; valamint az általános nyugdíjkorhatár fokozatos megemelése a férfiak esetében 2015-ig 65 évre, a nőknél 2030-ig 63 évre.
Ville Itälä
Pillanatnyilag minden nyugdíj az egyes tagállamok felelősségi körébe tartozik, de az EU-nak szintén komoly szerepet kell vállalnia a nyugdíjpolitikában. Ahhoz, hogy meg tudjuk valósítani a kitűzött célunkat, azaz hogy az emberek és a munkaerő szabad mozgása tényleg szabad legyen, a nyugdíjrendszereket megfelelően harmonizálni kell. Emellett garantálni kell a nyugdíjak minimális szintjét, hogy a családok tényleg szabadon költözködhessenek. Ennek megfelelően egy harmonizált rendszer felé kell haladnunk, és minél előbb lépünk, annál jobb. Máskülönben a nyugdíjak széttagolt rendszere valójában akadályozni fogja az EU-n belüli szabad mozgást.
Joanna Katarzyna Skrzydlewska
Örömmel értesültem arról, hogy a Bizottság megfelelő, fenntartható és biztonságos európai nyugdíjrendszerekről szóló zöld könyve felkerül a mai ülés napirendjére. A jövőbeni nyugdíjak kérdése, hogy mennyire biztonságosak és milyen jövedelmet fognak biztosítani, jelenleg a társadalom előtt álló legfontosabb problémák közé tartozik. Bár a tagállamok felelnek annak eldöntéséért, hogy a nyugdíjrendszerek milyen formát öltsenek, és az Európai Uniónak elvben nincs felhatalmazása arra, hogy intézkedjen ezen a téren, a nyugdíjrendszerekre vonatkozóan bizonyos jogalkotási megoldásokat az EU szintjén kell kidolgozni. Az a parlamenti követelés, hogy a Bizottság dolgozzon ki iránymutatásokat a tagállami kormányok számára, nagyon fontos a nyugdíjasok gazdasági biztonsága szempontjából, mert az iránymutatások rögzítenék a nyugdíjak minimális szintjét és a nyugellátás kiszámításának kritériumait, ami azt jelentené, hogy a nők nyugdíja a továbbiakban nem maradna el a férfiakétól. A nőket önhibájukon kívül kárhoztatják alacsonyabb nyugdíjra, amiatt, hogy ugyanazért a munkáért alacsonyabb fizetést kapnak, vagy meg kell szakítaniuk a karrierjüket a gyermeknevelés érdekében, ami alacsonyabb befizetett járulékot eredményez a munkával töltött életszakasz egészére nézve. A nyugdíjrendszerek stabilitását érő fenyegetésekkel szemben a Bizottságnak ezért nem szabadna elfeledkeznie arról, hogy gondoskodjon az olyan jogi megoldások bevezetéséről, amelyek az EU egész területén garantálják a nőkkel és a férfiakkal szembeni egyenlő bánásmódot, ami a jövőbeni nyugdíjak szintjét illeti.
Mara Bizzotto
Miután a munkanélküliek számát tekintve Európa 2011-re elérte a rettenetesen magas, 23 milliós számot, ezzel az évtized minden negatív rekordját megdöntötte a foglalkoztatási politikák terén, és így hivatalosan is kudarcnak minősítette őket. A válság több mint elegendő ok egy olyan szöveg elfogadására, amelyben a szubszidiaritás elvének a nyugdíjak területén történő alkalmazása iránti kérés azt mutatja, hogy az eurokraták most már józanabbul viszonyulnak az európai szociális modell átdolgozásához, amely minden bizonnyal megbukott. Egy évtizednyi mellőzöttség után a kormányok most újra az előtérbe kerülnek, és ők lesznek a főszereplők a szociális Európa újjáépítésében. Ez azonban nem elég: a megújulás felé a valódi irányváltást csak az alulról építkező demokrácia melletti bátor döntés jelentené, olyan foglalkoztatási reformok alapján, amelyek vonzóvá teszik a munkát, és a bérelszámolás föderalizmusa alapján, amely figyelembe veszi az eltérő megélhetési költségeket az egyes európai régiókban, és ehhez igazítja a béreket és a nyugdíjakat. A munkaerő költségének adócsökkentés révén történő lefaragása és a kisvállalkozásaink régión belüli fennmaradási és befektetési esélyeinek növelése alapvető fontosságú lépés ahhoz, hogy egyensúlyba hozzuk a járulékokat az idősebb generációk számára, és garantáljuk a biztos jövőt és életminőséget az újak számára.
