Lissabonin Nato-huippukokouksen tulokset (keskustelu) 
Puhemies
(EL) Esityslistalla on seuraavana Euroopan unionin ulkoasioiden ja turvallisuuspolitiikan korkean edustajan ja komission varapuheenjohtajan julkilausuma Lissabonin Nato-huippukokouksen tuloksista.
Catherine Ashton
komission varapuheenjohtaja / unionin ulkoasioiden ja turvallisuuspolitiikan korkea edustaja. - (EN) Arvoisa puhemies, Lissabonin Nato-huippukokous oli menestys Natolle ja sen pääsihteerille. Sain ilokseni osallistua joihinkin kokouksessa käytyihin keskusteluihin.
Aion kertoa parlamentin jäsenille, mitkä ovat mielestäni kokouksen tärkeimmät tulokset. Keskityn erityisesti EU:n ja Naton suhteisiin, en käsittele Naton sisäisiä kysymyksiä.
Valtion- ja hallitusten päämiehet sopivat Lissabonissa uudesta strategisesta konseptista, visiosta, jota liittokunta noudattaa seuraavat kymmenen vuotta. Nato piti ennallaan yhteiseen puolustukseen ja sotilaallisiin pelotteisiin liittyvät ydintehtävänsä sekä tunnusti kriisinhallinnan ja yhteistyövaraisen turvallisuuden tärkeyden. Lissabon tasoitti myös tietä Naton kannalta tärkeille päätöksille useilla keskeisillä aloilla, joita ovat esimerkiksi ohjuspuolustus, tietoverkkoturvallisuus, Naton uudistaminen ja Naton osallistuminen vakauttamiseen ja jälleenrakentamiseen.
Afganistanista, josta juuri keskustelimme ja joka on myös EU:n ja Naton tärkeä yhteistyöalue, tehtiin päätöksiä sekä siirtymäajan osalta että pitkän ajan kumppanuuden osalta. Aion keskittyä siihen, miten Lissabonin kokous omasta mielestäni parantaa EU:n ja Naton suhteita. Tämä oli asialistalla myös viime viikolla johtamassani puolustusministerikokouksessa, johon osallistui myös Naton pääsihteeri Anders Rasmussen.
Nato on Euroopan unionin tärkeä strateginen kumppani. Olen iloinen, että Nato-maiden valtion- ja hallitusten päämiehet antavat tunnustusta sille tärkeälle panokselle, jonka Euroopan unioni antaa turvallisuuteen ja vakauteen. Haluan korostaa kaikkien, erityisesti presidentti Obaman, esiin tuomaa vahvaa poliittista sitoumusta lujittaa EU:n ja Naton strategista kumppanuutta.
Olen ollut hyvin tiiviissä yhteydessä jäsenvaltioihin ja Nato-maihin sekä Naton pääsihteeriin EU:n ja Naton suhteiden vahvistamiseksi. Osallistumiseni useisiin Naton korkean tason kokouksiin, muun muassa Lissabonin Nato-huippukokouksen ulkoministeripäivällisiin, jossa myös kiinnitettiin huomiota EU:n ja Naton suhteisiin, on ollut tässä suhteessa hyvin merkittävää.
Aiemmin tänä vuonna tein aloitteen ja lähetin Natolle luettelon konkreettisista toimista, joilla EU:n ja Naton yhteistyötä voidaan vahvistaa. Monet näistä toimista on jo pantu täytäntöön Euroopan unionissa Naton pääsihteerin tuella. Näin saatiin mahdollisuudet epävirallisille keskusteluille yhteisesti kiinnostavista asioista ja lisää EU:n tason poliittista vuoropuhelua Nato-liittolaisten kanssa.
Minun päämääräni on tasoittaa tietä vieläkin suuremmille edistysaskelille. Sain siihen valtuutuksen 16. syyskuuta pidetyssä Eurooppa-neuvoston kokouksessa. Pääsihteeri Rasmussen sai Lissabonissa samanlaiset valtuudet työskennellä kanssani EU:n ja Naton suhteiden vahvistamiseksi.
Yksi alueista, joilla on päästy eteenpäin, on EU:n ja Naton valmiuksien kehittämistä koskeva yhteistyö, jossa tulokset näyttävät lupaavilta erityisesti, kun on kyse sotilaallisten valmiuksien kehittämisestä, joka on välttämätöntä sekä sotilaallisten valmiuksien lisäämisen että kustannustehokkuuden maksimoinnin kannalta. Meidän on enemmän kuin koskaan ennen kiinnitettävä huomiota täydentävyyteen ja toiminnan päällekkäisyyden välttämiseen.
EU:n puolustusministerit pitivät 9. joulukuuta pidetyssä kokouksessa erittäin tervetulleena edistystä, jota Naton kanssa tehtävän yhteistyön lujittamisessa on saavutettu. Olemme jo aiemmin tehneet esimerkiksi helikopterien saatavuutta koskevaa yhteistyötä ja nyt olemme määritelleet perusteet omatekoisten räjähteiden torjunnalle ja lääkintätuelle. Molemmat ovat elintärkeitä yhteistyöalueita, joilla on todellista vaikutusta joukkojemme toimintaan kentällä.
Tässä pari konkreettista esimerkkiä. Helikopterien saatavuutta koskevaa yhteistyötä on jo kokeiltu kaksi kertaa, Ranskassa ja Espanjassa. Samanlaisia harjoituksia on suunnitteilla seuraaviksi neljäksi vuodeksi. Tässä yhteydessä koulutimme 114 miehistöä eli yli 1300 henkilöä 58 helikopteriin. Välittömästi tämän jälkeen 63 koulutettua miehistöä sijoitettiin Afganistaniin. Toinen esimerkki, tällä kertaa tienvarsipommien torjunnan alalta, koskee omatekoisten räjähteiden torjuntaa: Euroopan puolustusvirasto on juuri hankkimassa rikosteknistä laboratoriota, joka voidaan sijoittaa Afganistaniin ensi vuonna.
Olemme myös edelleen parantaneet yhteistyötä, joka perustuu Euroopan puolustusviraston ja Naton strategisen tason transformaatioesikunnan väliseen tuloksekkaaseen vuorovaikutukseen.
Tavoitteenani on kaiken kaikkiaan yhä edelleen Euroopan unionin ja Naton organisaatioiden välisten suhteiden tosiasiallinen kehittäminen. Viime viikon puolustusministerikokous tasoitti tietä kohti tätä tavoitetta.
Laajempia ratkaisuja odoteltaessa on tärkeää, että toimiessamme yhdessä samalla tapahtumapaikalla voimme luottaa välillämme tehtyihin järjestelyihin. Sen me olemme velkaa henkilöstöllemme. Tärkeää on myös, että voimme jatkossakin tukea tehokkaasti ja jo aiemmin aloittamamme menestyksekkään työn pohjalta EU:n jäsenvaltioita ja Nato-maita niiden kehittäessä tärkeitä sotilaallisia valmiuksia. Väittäisin, että se on entistäkin tärkeämpää nykyisessä talouskriisissä.
Meidän kaikkien on joustettava, jotta asiaa voidaan viedä eteenpäin ja löytää ratkaisuja. Jatkan konkreettista ja käytännönläheistä työskentelyä kaikkien 27 jäsenvaltion puolesta.
Elmar Brok
PPE-ryhmän puolesta. - (DE) Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, Nato-huippukokous osoitti, että Naton ja EU:n välinen yhteistyö, josta kokouksessa keskusteltiin, on erittäin tärkeää. Nato on edelleen tärkeä Euroopan yhteisen turvallisuuden kannalta ja tehokas väline, jonka avulla Amerikka saadaan kytkettyä mukaan. Huippukokouksessa tuli selväksi, että ohjuspuolustusjärjestelmä, jolla nyt suojellaan koko Eurooppaa osana yhteistä Nato-hanketta, on tärkeä askel kohti tiiviimpää yhteistyötä. Myös se tuli selväksi - tästä on esimerkkinä Afganistania koskeva keskustelu - että on olemassa paljon sellaista siviili- ja sotilasyhteistyötä, johon Euroopan unioni voi antaa merkittävän panoksen. Mielestäni meidän on kehitettävä tätä aluetta. Meidän on kuitenkin ymmärrettävä, että eräällä ratkaisevan tärkeällä alueella ei ole saavutettu edistystä, koska Naton kumppani Turkki on estänyt vetollaan tarvittavan yhteistyön, joka on järjestettävä paljon tehokkaammin. Arvoisa korkea edustaja Ashton, mielestäni on äärimmäisen tärkeää, että tätä kysymystä käsitellään Turkin kanssa käytävien liittymisneuvottelujen yhteydessä. Emme saisi tehdä Natosta ja Naton ja Euroopan unionin välisestä yhteistyöstä välikappaletta, jota käytetään kiistassa sellaisen Euroopan unionin jäsenvaltion kanssa, joka ei ole Naton jäsen. Tämän vuoksi olen sitä mieltä, että se, ettei Turkki ole vielä ottanut tarpeellisia edistysaskeleita, vaikuttaa ratkaisevasti valmiuteemme toimia. Olen tietenkin tyytyväinen, että asevarusteluyhteistyötä koskeva kysymys osoittaa, että yhteistyö Euroopan puolustusviraston kanssa on mahdollista, koska varsinkin tietoverkkoturvallisuutta koskeva ongelma on virastolle erityisen tärkeä.
Adrian Severin
S&D-ryhmän puolesta. - (EN) Arvoisa puhemies, Lissabonin Nato-huippukokouksessa tunnustettiin kylmän sodan jälkeisen maailman uusien realiteettien, haasteiden ja uudentyyppisten uhkakuvien olemassaolo. Tältä pohjalta yritettiin luoda uusi tasapaino liittokunnan alueellisen ja maailmanlaajuisen toiminnan välille. Globaali Nato eli Nato, jolla on maailmanlaajuinen rooli, on välttämättömyys. Tämä edellyttää tiettyjä seikkoja.
Ensinnäkin Euroopan unionin on valmistauduttava ottamaan enemmän vastuuta Euroopan turvallisuudesta ja puolustuksesta. Tämä ei tarkoita vain sitä, että Euroopan turvallisuus- ja puolustuskonseptia on kehitettävä ja ajanmukaistettava, vaan myös sitä, että meidän on kehitettävä sotilaallisia valmiuksiamme. Toiseksi Euroopan unionin on valmistauduttava kohtaamaan maailmanlaajuisia haasteita ja käyttäydyttävä kuin todellinen globaali toimija. Tämä tarkoittaa sitä, että meidän on määriteltävä uudelleen globaalit etumme ja tavoitteemme ja lisättävä sotilaallisia voimavarojamme niin, että voimme kunnolla jakaa globaaliin puolustukseen liittyvän taakan amerikkalaisten liittolaistemme kanssa. Kolmanneksi meidän on sisällytettävä strategioihimme, jotka koskevat suhteita muihin globaaleihin toimijoihin, ajatuksia siitä, miten voitaisiin kehittää puolustusta koskeva kumppanuusjärjestelmä ja mahdollisuus yhdistyä globaalin puolustussopimuksen merkeissä.
Huolehtimalla kaikista näistä velvoitteista Euroopan unioni säilyttäisi strategisen yhteytensä Natoon ja pystyisi antamaan älyllisen ja poliittisen panoksensa sen hyväksi, että Nato säilyttää pelotekykynsä ja kykynsä puolustaa jäsenvaltioita kaikkia hyökkäyksiä vastaan nyt, kun ympäristö on erilainen kuin liittokunnan syntyessä.
Norica Nicolai
ALDE-ryhmän puolesta. - (RO) Arvoisa puhemies, Lissabonin huippukokous on käsittääkseni vuoden 1999 jälkeen ensimmäinen huippukokous, jossa liittokunnan strateginen visio on kehittynyt myönteiseen suuntaan. Mielestäni vielä tärkeämpi näkökohta tällä vuosisadalla on se, että nykyisten uhkien ja turvallisuusetujen lisäksi myös erityisesti puolustusmäärärahojen riittävyys tehokkaiden sotilaallisten ratkaisujen tarjoamiseen saavat pohtimaan kaksinapaisen maailman ongelmaa.
Oli tullut aika analysoida laajasti liittokunnan suuntaa ja tietysti myös sitä, kuuluuko siihen yhteensopivuus Venäjän kanssa. Minun on kuitenkin painotettava, että mielestäni yhteensopivuus eurooppalaisen turvallisuushankkeen kanssa on myös elintärkeä Natolle. Afganistanin kysymys näyttää antaneen liittokunnalle riittävää lisäpotkua, ja olen iloinen voidessani todeta, että Venäjä on päättänyt olla osallisena Naton pyrkimyksissä Afganistanissa. Toivon, ettei Afganistanin vaikeasta tilanteesta tule huolenaihetta, joka vaikuttaisi liittokunnan tehokkuuteen tulevaisuudessa.
Olen iloinen myös siitä, että Euroopan unioni on nostanut keskustelunaiheeksi ohjuskilpiteknologian. Mielestäni meidän on keskusteltava EU:n tasolla tämän ohjuskilven tehokkuudesta.
Reinhard Bütikofer
Arvoisa puhemies, arvoisa korkea edustaja Ashton, Lissabonin Nato-huippukokous on hyvin tärkeä EU:lle ja parlamentille, koska voimme tulevaisuudessa säilyttää Euroopan turvallisuuden vain, jos Nato, EU ja muut organisaatiot, kuten Euroopan turvallisuus- ja yhteistyöjärjestö (Etyj), antavat kukin oman panoksensa ja tekevät tehokasta yhteistyötä. Lissabonin huippukokouksen tuloksia on tähän mennessä kuitenkin kaunisteltu huomattavasti. Haluan todeta hieman ironisesti, että vaikka Natolla on uusi strategia, se ei vieläkään tiedä, mihin suuntaan se haluaa mennä. Liioitellut fantasiat Natosta maailman poliisina on hylätty, mikä kylläkin on tietynlaista edistystä. Lähestymistapa on muuttunut hieman vaatimattomammaksi, mutta selkeydessä on vieläkin toivomisen varaa.
Haluaisin esittää muutamia esimerkkejä, jotka osoittavat tämän todeksi.
1. Yhtenä esimerkkinä ovat asemenot. Euroopan unionin jäsenvaltiot haluavat vähentää asemenojaan pysyvän, rakenteellisen yhteistyön avulla, mutta Nato kirjoittaa katteettomia sekkejä ohjuspuolustuksesta. Pääsihteeri sanoo, että ohjuspuolustusjärjestelmä maksaa 200 miljoonaa euroa, mutta kaikki asiantuntijat ovat sitä mieltä, että sen hinta on todennäköisemmin 40-70 miljardia euroa, eikä vielä edes tiedetä, miten sitä johdetaan.
2. Toinen esimerkki on ydinaseriisunta. Presidentti Obaman Prahassa esittämä Global Zero -visio oli vaikuttava, ja suhtauduimme siihen myönteisesti. Eurooppa ei ollut enää yksimielinen edes ydinsulkusopimuskonferenssissa, mutta Nato on päättänyt ripustautua ydinpelotteeseensa kuin sokea lyhtypylvääseen. Varsinkin entiset maailman johtovaltiot pitävät ilmeisesti ydinaseitaan paljon houkuttelevampana vaihtoehtona kuin Euroopan kunnianhimoista ydinaseriisuntapolitiikkaa.
3. Kolmas esimerkki on rauhanrakentaminen ja konfliktien ratkaisu siviilikeinoin. Tällä alalla Euroopan unioni on saavuttanut paljon. Sitten tulee Nato, joka haluaa myös osallistua siihen. Seuraava asia, jota kohtaan Nato alkaa tuntea mielenkiintoa, on kehitysyhteistyöpolitiikka.
Valitettavasti sillä on turvallisuuspolitiikan suhteen jakautunut persoonallisuus. Tästä on tehtävä loppu. Meidän on varmistettava, että laadimme vuoden sisällä valkoisen kirjan, jossa tehdään selväksi, millaista turvallisuuspolitiikkaa haluamme Euroopassa toteuttaa.
Charles Tannock
ECR-ryhmän puolesta. - (EN) Arvoisa puhemies, Nato on edelleen Euroopan yhteisen turvallisuuden perusta, samoin kuin sen rakentama silta Amerikkaan. Nato määritteli Lissabonin huippukokouksessa uutta strategista konseptiaan varten uudelleen paikkansa euroatlanttisen turvallisuusjärjestelmän ytimessä.
Toimiessani parlamentin valtuuskunnan varapuhemiehenä Naton parlamentaarisessa yleiskokouksessa olen tullut entistä vakuuttuneemmaksi siitä, miten arvokas Nato on ja miten arvokasta on EU:n ja Naton yhteistyö. En voi kuin ihailla Naton ISAF-joukkojen työtä Afganistanissa, mutta pidän valitettavana, että eräät liittolaisemme, joiden sotilaalliselle osallistumiselle on asetettu rajoituksia, eivät osallistu tähän työhön tilanteessa, jossa Naton tappiolla tai ennenaikaisella poistumisella voi olla arvaamattomat seuraukset länsimaiden turvallisuudelle ja alueen pysyvälle rauhalle - erityisesti siksi, että Pakistanin vakaus vaarantuu. Voiton Afganistanissa on oltava ensisijainen tavoite myös näinä niukkuuden aikoina, jolloin monet jäsenvaltioista leikkaavat puolustusmäärärahojaan.
Kävin äskettäin Kosovossa ja siellä näin omin silmin Naton KFOR-joukkojen suorittaman arvokkaan työn. Naton Ocean Shield -operaatio toimii hyvin torjuttaessa merirosvousta Somalian rannikkoalueilla, vaikka tässä yhteydessä onkin olemassa päällekkäisyyden vaara EU:n yhteiseen turvallisuuteen ja puolustuspolitiikkaan liittyvän Atalanta-operaation kanssa. Suhtaudun myönteisesti näiden kahden tehtävän koordinointiin.
Kannatan myös sitä, että Nato laajenee jonakin päivänä Georgiaan ja Ukrainaan. Kylmä sota on nyt mennyttä aikaa, ja edessämme olevat uhkakuvat ovat yhä epäsymmetrisempiä ja globaalimpia. Suhtaudun myönteisesti Naton uuteen lähestymistapaan eli siihen, että asioita tarkastellaan laajasti, tietoverkkoturvallisuudesta ilmastonmuutokseen ja elintarviketurvallisuuteen liittyviin uhkakuviin. Silti Naton perusteet ovat yhtä vahvat tänään kuin silloin, kun organisaatio 61 vuotta sitten perustettiin.
Marisa Matias
GUE/NGL-ryhmän puolesta. - (PT) Arvoisa puhemies, Nato-huippukokous pidettiin Lissabonissa, minkä vuoksi haluan sanoa muutaman sanan siitä, mitä kotimaassani tapahtui kyseisen huippukokouksen yhteydessä.
Portugalin viranomaiset kielsivät joiltakin Euroopan kansalaisilta pääsyn maahan vain siksi, että näillä henkilöillä oli hallussaan aineistoa, jossa kritisoitiin liittokuntaa. Vähintä mitä näistä tapahtumista voi sanoa on, että se, mitä Portugalissa tapahtui, oli mielivaltaa, todellista mielipidepoliisin toimintaa. Tämä oli jotain niin erikoista, että se sai Portugalin hallituksen hankkimaan pikaisesti viiden miljoonan euron mellakkavarustuksen, joka ei edes tullut perille ennen huippukokouksen alkua. Tällaiset ovat valtavan yhteiskunnallisen kriisin keskellä olevan hallituksen painopisteet.
Euroopassa, josta me uneksimme, ilmaisunvapaus on perusarvo. Eurooppa, josta uneksimme, ei kumartele sotilaallisille järjestöille, jotka kirjoittavat oman historiansa verellä.
Nato-huippukokouksen tulos oli se, että Naton sotilaallinen väliintulo missä tahansa planeetallamme laillistettiin. Tuloksena oli myös se, että Euroopan unioni tulee riippuvaiseksi Pohjois-Amerikan sotilasstrategiasta ja intresseistä. Huippukokouksen kolmantena tuloksena vahvistettiin energialähteiden saatavuuden militarisoituminen. Lisäksi sotilaallinen puolustus on vakiinnuttanut kehitysmallin, joka aiheuttaa ympäristön epätasapainoa ja pahentaa yhteiskunnallista kriisiä.
Arvoisa puhemies, tämän vuoksi haluan sanoa, että mielestäni tämän huippukokouksen myötä hävisimme demokratian, hävisimme vapauden, ja me hävisimme, jotta eräät voisivat voittaa sotimalla.
David Campbell Bannerman
EFD-ryhmän puolesta. - (EN) Arvoisa puhemies, kiitos kun käytitte koko nimeäni. Mielestäni voimme iloita siitä, että Lissabonin Nato-kokous on lujittanut rauhan ja demokratian suojelua, toisin kuin Lissabonin sopimus, jonka vaikutus on aivan päinvastainen. Natoa uhkaavat kuitenkin rajut leikkaukset, jotka kohdistuvat Euroopan asevoimiin.
Ne ovat hyvin vaarallisia. On anteeksiantamatonta, että Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus leikkaa menoja alle kahden prosentin perustason, jota jokaisen Naton jäsenen on tarkoitus noudattaa. Se on myös väärää säästämistä, koska rahan käyttö puolustukseen tuo hyviä työpaikkoja. Brittien Harrier-suihkukone on nyt siirretty pois käytöstä. Tässä kuussa menetimme ennenaikaisesti lentotukialus HMS Ark Royalin ja 6 000 erikoistunutta henkilöstön jäsentä.
Yhdysvaltojen ei voida odottaa kantavan tätä taakkaa, jos meidän panoksemme vähenee koko ajan. Meidän ei pitäisi ylläpitää harhaluuloja, että amerikkalaiset voisivat vetäytyä Natosta, kuten korkea-arvoinen brittiläinen kenraali Dannatt on varoittanut, ja jättää meidät yhä rohkeammaksi käyvälle Venäjän karhulle, joka on yhä valmis tekemään tietoverkkohyökkäyksiä Viroa vastaan ja tutkailemaan järjestelmällisesti brittiläisiä meri- ja ilmavoimia saaden aikaan levottomuutta herättäviä kaikuja kylmästä sodasta.
Andreas Mölzer
(DE) Arvoisa puhemies, puheenvuoroissa on mainittu Nato-huippukokouksessa saavutettu historiallinen läpimurto. Vaikka Saksan ja Ranskan välinen kiista ydinaseriisunnasta on ratkaistu, tosiasia on, että tulevaisuudessa emme selviä ilman ydinaseita. Ilman ydinaseita Nato-maat joutuisivat Iranin tai Pohjois-Korean kiristyksen uhriksi. Maailma ilman ydinaseita tai edes ilman diktatuureja jää haaveeksi, ja eräät valtiot otetaan vakavasti vain, kun ne liittyvät joko potentiaalisten tai todellisten ydinasevaltojen joukkoon.
Huippukokouksessa onnistuttiin valitettavasti myös välttämään käsittelemästä sitä, mitä Lähi-idässä tapahtuu sen jälkeen, kun Yhdysvaltojen joukot ovat vetäytyneet Irakista, kuten on suunniteltu. Tämä on Yhdysvalloille vastenmielinen aihe. Venäjän ulkopoliittinen suunnanmuutos, josta on paljon puhuttu, on lähemmin tarkasteltuna osoittautunut vain nokkelaksi taktiseksi liikkeeksi. Venäjä esitti terrorismiin ja verkkosotaan liittyviä aiejulistuksia, ei todellisia suunnitelmia. Minun mielestäni Nato-huippukokous oli kaukana läpimurrosta.
José Ignacio Salafranca Sánchez-Neyra
(ES) Arvoisa puhemies, Lissabonissa syntynyt Pohjois-Atlantin puolustusliiton Naton uusi strateginen konsepti kehitettiin ensi sijassa siksi, että pystyttäisiin vastaamaan ja mukautumaan uuteen tilanteeseen, toisin sanoen saartojärjestelmän häviämiseen ja kylmän sodan päättymiseen. Toinen syy konseptin kehittämiseen oli tarve sopeutua uhkia koskevaan uuteen tilanteeseen, erityisesti globalisaatioon ja siihen, ettei armeijoillamme ole selviä vihollisia ja ettei vihollisillamme ei armeijoita.
Tarkastellessani tätä uutta strategista konseptia ja Washingtonin sopimuksen keskinäistä avunantoa koskevaa 5 artiklaa huomioni kiinnittyy kolmeen näkökohtaan.
Ensinnäkin minua kiinnostaa, miten tämä strateginen liittoutuminen Euroopan kanssa muodostetaan. Arvoisa korkea edustaja Ashton, haluaisin kysyä, oletteko sitä mieltä, että Turkin pitäisi osallistua mahdollisimman paljon yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan toimiin ja kehittämiseen.
Toinen kysymys koskee Yhdysvaltain kongressin tekemää strategisten aseiden vähentämissopimusta (START). Luuletteko, että uuteen strategiseen konseptiin vaikuttaa haitallisesti, jos sopimusta ei ratifioida?
Viimeiseksi kysyn, mitä ajattelette ohjuskilvestä. Voiko tämä käsite mielestänne vaarantaa jollakin tavoin ydinasearsenaalien supistamista koskevan päämäärän? Näyttää siltä, että jäsenvaltioiden keskuudessa on tästä vastakkaisia mielipiteitä.
Roberto Gualtieri
(IT) Arvoisa puhemies, arvoisa korkea edustaja Ashton, hyvät kollegat, Naton kehittämä uusi strateginen konsepti sisältää tärkeitä, positiivisia muutoksia, joiden avulla voimme kohdata 21. vuosisadan haasteet tavalla, joka vastaa Atlantin sopimukseen sisältyviä arvoja.
Erityisesti meitä ilahduttaa Venäjän kanssa solmitun strategisen kumppanuuden elvyttäminen, ydinaseetonta maailmaa koskevan päämäärän selkeä muotoilu, Euroopan vahvemman puolustuksen tärkeyden tunnustaminen, yhteisen puolustuksen periaatteen vahvistaminen ja samalla lausunnot, joiden mukaan Nato ei koe mitään maata vastustajakseen.
On kuitenkin vielä olemassa ongelmia ja ristiriitoja, joita tämä konsepti, joka on kaukana uudesta, ei millään tavoin hälvennä. Ensinnäkin siitä puuttuu selvä ja yksiselitteinen sitoumus eliminoida taktiset ydinaseet, joita yhä on Euroopassa, vaikka ne ovat strategisesti vanhentuneita ja taloudellisesti yhä kestämättömämpiä. Toiseksi Euroopan unionin rooli strategisessa konseptissa on yhä riittämätön, ja on olemassa vaara, että suunnitellut siviilikriisinhallintavalmiudet ovat turhan päällekkäisiä Euroopan siviilikriisinhallintavalmiuksien kanssa.
Olemme tietoisia poliittisista ongelmista, jotka ovat EU:n ja Naton tehokkaamman yhteistyön esteenä, mutta ne eivät voi estää meitä kehittämästä operatiivista näkökulmaa, täydentävyyttä ja synergioita, jotka ovat omien päämääriemme mukaisia. Helikopterien, lääkintätuen ja räjähteiden osalta on saavutettu merkittävää edistystä, mutta se ei riitä: tarvitsemme visiota ja aktiivista sitoutumista, ja pyydämme Teitä, arvoisa korkea edustaja Ashton, tuomaan niitä esiin voimakkaasti ja selvästi.
Kristiina Ojuland
(EN) Arvoisa puhemies, Naton pääsihteeri Anders Fogh Rasmussen totesi, että Lissabonissa pidetty Nato-Venäjä-neuvoston huippukokous antoi historiallisen sysäyksen Naton ja Venäjän suhteiden parantamiseen, mitä pidän hyvin tervetulleena uutisena.
Vaikka Nato-Venäjä-neuvoston valtion- ja hallitusten päämiehet sopivat yhteisestä ballististen ohjusten uhkakuva-arviosta ja päättivät aloittaa uudelleen ohjuspuolustusta koskevan yhteistyön, presidentti Medvedev ilmoitti huippukokouksen jälkeen, että Venäjä osallistuu suunniteltuun yhteiseen ohjuspuolustusjärjestelmään vain tasavertaisena ja täysivaltaisena kumppanina, joka on mukana tietojenvaihdossa ja voi ratkaista mitä tahansa ongelmia.
Haluan korostaa, että tasavertaisten kumppanien on kannettava tasavertaisesti vastuuta. Naton ja Venäjän tavoissa määritellä turvallisuus on joitakin merkittäviä eroja. Venäjä näkee turvallisuutta uhkaavia klassisia sotilaallisia uhkakuvia, kun taas Natossa painotetaan demokratian puutetta ja ihmisoikeuksien rikkomuksia turvallisuuden uhkina. Jotta Venäjä voisi päästä tiiviimmin mukaan Naton puitteissa toteutettaviin yhteisiin hankkeisiin, edellyttäisin Venäjältä demokratian, ihmisoikeuksien, kansalaisvapauksien ja oikeusvaltion periaatteiden valtavirtaistamista. Ollakseen tasavertaisia kumppaneita Naton ja Venäjän on suhtauduttava samoin perustein tällaisiin tärkeisiin kysymyksiin.
Franziska Katharina Brantner
(EN) Arvoisa puhemies, toivotan Catherine Ashtonin tervetulleeksi parlamenttiin. Olemme kuunnelleet hänen kommenttejaan muista asioista, ja mielestäni ne liittyvät toisiinsa kiinteästi. Saattaa tuntua oudolta käsitellä asioita hyvin yksityiskohtaisesti, mutta haluan mainita yhteisen turvallisuus- ja puolustuspolitiikan (YTPP) kehittämisen Naton kanssa toteutettavan yleisen yhteistyön puitteissa. Mielestäni tarvitsemme todellakin ulkopuolisen arvioimaan sitä, mitä tähän mennessä on tapahtunut.
Sanoitte, että ihmisoikeuksia on arvioitava ja mentävä eteenpäin. Mielestäni meidän on tehtävä aivan samoin niiden operaatioiden suhteen, joita meillä on tähän mennessä ollut. Mielestäni teillä on mahdollisuus aloittaa alusta. Voitte katsoa taaksepäin ja käyttää ulkopuolista asiantuntemusta ja arviointia, jotta voidaan määrittää paremmin, mitkä ovat todelliset painopisteemme ja mitä valmiuksia tarvitsemme. Mainitsen vain, että meillä on vuotta 2010 koskevia yleistavoitteita, mutta nyt vuosi 2010 on päättymässä, emmekä ole läheskään saavuttaneet niitä, edes siviilipuolella. Kysymys kuuluu, miten meidän pitäisi edetä, ja mielestäni olisi hyvä, jos meillä olisi jokin näkemys.
Toiseksi kehotan teitä käyttämään hyväksi synergiatukea, jota toivoakseni nyt syntyy ulkosuhdehallinnon perustamisen puitteissa, jotta oman hallintonne siviilikriisinhallintavalmiuksia voidaan vahvistaa. Meillä ei ole ollut mahdollisuutta perustaa uusia virkoja, mutta meidän tulisi ainakin käyttää niitä hyväksi tämän alueen vahvistamiseksi.
Lopuksi totean lyhyesti, että nyt on käynnissä keskustelu kriisinhallinnasta ja kansallisesta katastrofivalmiudesta. Mielestäni meidän on pidettävä huolta EU:n humanitaarisen avun puolueettomuudesta, vaikka se on joskus vaikeaa kriisialueilla. Se on mielestäni tärkeä asia.
Konrad Szymański
(PL) Arvoisa puhemies, Nato nousi todellakin Lissabonin huippukokouksen jälkeen vahvempana. Tarkistuksen jälkeen 5 artikla ei enää sulje pois mahdollisuutta puolustautua ballististen ohjusten hyökkäyksiltä. Uuden strategian mukaiset säännökset on nyt pantava täytäntöön. Transatlanttista ohjuspuolustusjärjestelmää koskevaa toimintasuunnitelmaa on täydennettävä viimeistään vuoden 2011 puolivälissä. Tämä vaatii rahaa, myös Naton eurooppalaisilta kumppaneilta. Se, että Venäjä allekirjoittaa uuden START-sopimuksen, ei saa tarkoittaa, että Naton ohjustorjuntajärjestelmän rakentamista joudutaan rajoittamaan. Tämän alan yhteistyö Venäjän kanssa ei saa myöskään merkitä Keski-Euroopan puolustuksen heikentämistä.
Ilda Figueiredo
(PT) Kuten Lissabonissa pidetyn Nato-huippukokouksen päätelmissä todetaan, Nato todistelee itselleen olevansa sotilasliitto, ydinasesotilasliitto, joka on päättänyt puuttua asioihin nopeasti ja suurin joukoin missä päin maailmaa tahansa ja minkä tahansa tekosyyn nojalla. Se vakuuttaa, että sillä on yhtenäisiä ja vahvoja poliittisia ja sotilaallisia valmiuksia, joiden avulla se pystyy käsittelemään kaikenlaisia kriisejä, ennen konfliktia, konfliktin aikana ja konfliktin jälkeen syntyviä kriisejä.
Nato julistaa kuin huolestuttava maailmanlaajuinen uhkatekijä, että sen omien rajojen ulkopuolella vallitseva poliittinen ja turvallisuustilanne vaikuttaa siihen ja että se itse voi vaikuttaa politiikkaan ja turvallisuuteen rajojensa ulkopuolella. Tämän vuoksi se osallistuu aktiivisesti kansainvälisen turvallisuuden parantamiseen luomalla kumppanuuksia tärkeiden maiden ja muiden kansainvälisten organisaatioiden kanssa. Tämä on toteamus, josta paljastuu kaksi tavoitetta: Yhtäältä Nato osoittaa olevansa eräänlainen ydin, josta riippuvuussuhteet leviävät säteittäin, jolloin sen joukkojen läsnäolo, painostus ja väliintulo on mahdollista kaikkialla maapallolla. Toisaalta se haluaa lisätä väliintulon mahdollisuuksia sekä kansainvälisen turvallisuuden ja valtioiden sisäisen turvallisuuden sulautumista toisiinsa. Näin ollen se tähtää kansainvälisen oikeuden tuhoamiseen, mikä on suora loukkaus Yhdistyneitä Kansakuntia vastaan, kun otetaan huomion YK:n rooli suhteessa kansainvälisiin turvallisuuskysymyksiin.
Natoa johtaa yksi suurvalloista, Yhdysvallat, ja sen tavoitteena on vahvistaa eurooppalaista pilariaan, Euroopan unionia, jota pidetään Naton ainoana ja erittäin tärkeänä kumppanina. Natosta tuli siis Lissabonin jälkeen suurempi, vahvempi, vaarallisempi, salamyhkäisempi. Uhka on kuitenkin suuri, ja Portugalin kansan vastaus tähän oli yli kolmekymmentätuhatta ihmistä marssimassa Lissabonin kaduilla ja vastustamassa tätä järjestöä sekä vaatimassa tämän rauhan puolustamisen kannalta niin tärkeänä pidetyn järjestön lakkauttamista.
Jaroslav Paška
- (SK) Arvoisa puhemies, vaikka Naton jäsenvaltioiden edustajien neuvottelut Lissabonissa ovat ratkaisseet useita tämän päivän turvallisuusriskeihin liittyviä vakavia kysymyksiä, jotkin päätelmät ja päätökset vaikuttavat varmasti dramaattisemmin nykyiseen maailmanpolitiikkaan.
Uudet varovaiset pyrkimykset Naton ja Venäjän väliseen yhteistyöhön Euroopan ohjuspuolustusjärjestelmän kehittämiseksi ovat juuri tällainen turvallisuuspolitiikan muutos, joka osoittaa, että sekä Yhdysvallat että Eurooppa voivat saada Venäjästä uuden voimakkaan kumppanin, joka ehkä myös tajuaa, että ääri-ideologioihin perustuvista terroristiryhmistä ja sotilashallinnoista on tullut suurin uhka sivistyneen demokraattisen yhteiskunnan rauhalliselle ja ihmisarvoiselle elämälle.
Arvoisa korkea edustaja Ashton, presidentti Obama totesi näkevänsä Venäjän kumppanina eikä vihollisena, ja olisi hyvä, jos voisimme saada hänen sanoistaan myönteisen uuden sysäyksen taloudelliselle yhteistyölle. Nyt, kun Euroopan teollisuudella on vaikeuksia saada tuotteilleen riittävästi markkinoita, Venäjän federaation avoimet ja maksukykyiset markkinat voisivat tarjota mahdollisuuksia, joista olisi hyötyä sekä Venäjän että Euroopan sisäisissä talousongelmissa.
Michael Gahler
(DE) Arvoisa puhemies, millainen vastuu EU:lla on turvallisuudesta ja puolustuksesta Naton esittämän uuden strategisen konseptin yhteydessä? EU:n puolustusministerit ovat sohaisseet arkaan paikkaan. EU:lla ei ole tarpeeksi kapasiteettia eikä valmiuksia. Finanssikriisi ja budjettirajoitteet lisäävät kuitenkin EU:n ja Naton paineita keskittää sotilaallisia valmiuksia. Käsitteet "sharing" (jakaminen) ja "pooling" (yhdistäminen) kuvaavat sitä, mitä nyt tarvitaan. Kun EU:n jäsenvaltiot ovat tutkineet, mikä on mahdollista, valmiuksien yhteinen kehittäminen on keskitettävä Euroopan puolustusvirastoon. Lisäksi komission on laajennettava Euroopan puolustusviraston kanssa tekemäänsä yhteistyötä niin, että siihen sisältyy EU:n rahoittamia tutkimuksia ja kehityshankkeita. Oletteko kanssani samaa mieltä?
En saanut puheaikaa edellistä aihetta käsiteltäessä, ja siksi haluaisin nyt esittää demokratian edistämistä koskevan kysymyksen. Haluaisin tietää, paljonko rahaa on todellisuudessa käytetty demokratiaa ja ihmisoikeuksia koskevaan rahoitusvälineeseen ilman kyseessä olevien maiden hallitusten suostumusta.
Minulla on myös hieman asiaa vaalitarkkailijoista. Tällä alalla toimimme epäjohdonmukaisesti ja joskus jopa raukkamaisesti. Osa komission jäsenistä ja eräät jäsenvaltiot olivat vaatineet vaalitarkkailuvaltuuskunnan lähettämistä Etiopiaan, mutta valtuuskunnan johtajan laatimaa raporttia ei saatu esittää Addis Abebassa. Tästä oltiin Brysselissä aivan hiljaa. Se, minkä haluan tietää, on: Missä on julkinen vastalauseenne? Teillä on nyt tilaisuus sanoa jotakin tähän asiaan.
Ioan Mircea Paşcu
(EN) Arvoisa puhemies, sekä uudessa strategisessa konseptissa että huippukokouksen julkilausumassa tunnustetaan todellakin äänekkäästi ja selvästi, että EU on liittokunnan suurin ja siksi välttämätön kumppani. Naton ja EU:n tämänhetkiset kansainväliset haasteet, joita esiintyy samaan aikaan useilla eri näyttämöillä, ja näiden organisaatioiden yhä enemmän toisiaan täydentävät tehtävät edellyttävät, että organisaatioiden välisiä suhteita vahvistetaan.
Tästä syystä ja ottaen huomioon välttämättömän yhteistyön kentällä ja Berlin Plus -sopimusten väistämättömän tarkistamisen kumpikin organisaatio odottaa komission varapuheenjohtajan/korkean edustajan ja pääsihteerin välisiltä keskusteluilta konkreettisempia tuloksia näiden saamien valtuutuksien mukaisesti. Nyt on aika keksiä sopiva poliittinen kompromissi, jonka avulla voidaan laukaista nykyinen pattitilanne ja kumpikin organisaatio voi päästä tavoitteisiinsa yhteistyöpotentiaalin suhteen.
Willy Meyer
(ES) Arvoisa puhemies, arvoisa korkea edustaja Ashton, olette täysin tietoisia siitä, että edustamani parlamenttiryhmä vastustaa Pohjois-Atlantin puolustusliiton Naton olemassaoloa.
Ryhmäni vastustaa sen olemassaoloa muun muassa siksi, että emme hyväksy, että jokin maailman valtio - tai ryhmä valtioita, kuten Naton sotilasliitto - saa käyttää voimatoimia ilman Yhdistyneiden Kansakuntien turvallisuusneuvoston antamaa erityistä valtuutusta.
Nato hyväksyi Washingtonin huippukokouksessaan vuonna 1999 strategiseen konseptiinsa sisältyvän mahdollisuuden turvautua voimatoimiin ilman turvallisuusneuvoston valtuutusta. Tämä on askel taaksepäin ja hyökkäys vastoin kansainvälistä oikeutta, jonka rakentaminen vaati niin paljon kahden maailmansodan jälkeen.
Siksi emme hyväksy tätä ajattelutapaa. Emme ole samaa mieltä Naton emmekä yhdenkään sellaisen valtion kanssa, joka vaatii oikeutta käyttää voimaa ilman tuota nimenomaista valtuutusta.
Lisäksi tämä vaikuttaa suoranaisesti ratkaisuihin, jotka ennen kuuluivat siviilipuolelle ja jotka liittyvät turvattomuutta aiheuttaviin ongelmiin eli järjestäytyneeseen rikollisuuteen, terrorismiin ja niin edelleen. Näitä ongelmia ei ole koskaan ratkaistu sotilaallisesti vaan ennemminkin siviilitoimin, joita kansainvälinen poliisiyhteistyö ja oikeudellinen yhteistyö voivat tarjota. Ne eivät siis mielestämme vaadi sotilaallisia toimia, eivät myöskään luonnonvaroihin kohdistuva riski ja hallitsematon massamuutto. Nämä eivät ole asioita, jotka vaatisivat sotilaallisia toimia.
Eniten kuolemaa maailmassa aiheuttavat nälkä ja köyhyys - tehokkain massatuhoase - ja niille ei sotilaallinen voima, kuten Nato, voi yhtään mitään.
Jacek Saryusz-Wolski
(EN) Arvoisa puhemies, kysymys kuuluu, olemmeko tyytyväisiä Lissabonissa saavutettuihin tuloksiin, ja minulla on siihen hyvin ristiriitainen vastaus. Tulokset olivat riittämättömät, vaikka oikeaan suuntaan mentiinkin. Olisiko enempää voinut odottaakaan? Mielestäni olisi, mutta jos vertaamme tilannetta kaksi, kolme tai neljä vuotta sitten vallinneeseen tilanteeseen, parannusta on tapahtunut.
Näiden kahden tahon välisissä suhteissa on selvästi käyttämätöntä potentiaalia, mutta sanoja on enemmän kuin tekoja, ja tarvitsemme enemmän tekoja kuin sanoja. Nykyään puhutaan paljon lähentymisestä, mutta kyse on lähinnä julistuksista eikä konkreettisista edistysaskelista.
Samalla organisaatioiden välinen täydentävyys lisääntyy koko ajan. Unionilla on tiettyä asiantuntijuutta ja tiettyjä valmiuksia. Unioni on erikoistunut pehmeään vallankäyttöön ja Nato raakaan sotilaalliseen voimaan, mutta kumpikin on muuttumassa. EU on Saint-Malon jälkeen lisännyt huomattavasti vakuuttavuuttaan turvallisuuden ja puolustuksen saralla, ja Nato puolestaan on myöntynyt siihen, että sen puhtaasti sotilaallista toiminta-alaa on laajennettava pehmeämpään suuntaan, ja on jo tehnyt tätä koskevia päätöksiä. Näin ollen ne lähenevät toisiaan, ja niiden toisiaan täydentävyys lisääntyy. Miksi ei tätä voitaisi käyttää hyväksi?
Todellisena kompastuskivenä ovat Turkin ja Kyproksen välinen suhde sekä Kyproksen ratkaisematon ongelma. Unionin tehtävänä on ottaa ohjat käsiinsä, tehdä aloitteita, ehdottaa Natolle keinoja, joilla yhteistyötä voidaan tiivistää ja siirtyä sanoista tekoihin. Puolan, Saksan ja Ranskan ulkoministerien äskettäin lähettämä kirje, jonka Lady Ashton mainitsi, on hyvä esimerkki siitä, mistä on lähdettävä etenemään oikeaan suuntaan.
Lähtökohtia ovat EU:n ja Naton tiiviimpi yhteistyö, joka perustuu kummankin puolen poliittiseen tahtoon, ja YTPP:n lujittaminen, mutta oma tehtävänsä ja paljon työtä on myös Naton ja EU:n jäsenvaltioiden johdolla.
Ana Gomes
(PT) Arvoisa puhemies, Lissabonissa hyväksyttyyn Naton strategiseen konseptiin sisällytetyt ydinpelotedoktriiniin liittyvät asiat eivät ole uusia vaan vanhoja. Liittokunta on päättänyt säilyttää ydinaseet äärimmäisenä pelotteena. Ironista kyllä tämä on vastoin presidentti Obaman kehotusta pyrkiä ydinaseettomaan maailmaan ja ydinsulkusopimuksen viimekertaisessa tarkistuskonferenssissa luvattua aseriisuntaa.
Liittokunnan olisi näytettävä esimerkkiä, mutta tämä ei estä ydinaseiden leviämistä, vaan, surullista kyllä, edistää sitä. Finanssikriisin aikana tämä vie varoja, joita tarvittaisiin muiden läsnä olevien uhkien torjumiseen. Mitä virkaa ydinpommeilla on terrorismin torjunnassa, kun ei tiedetä osoitetta eikä lähettäjää, tai torjuttaessa merirosvousta Intian Valtamerellä, järjestäytynyttä rikollisuutta, verkkohyökkäyksiä tai hyökkäyksiä kemiallisin ja biologisin asein?
Euroopan unionin neuvosto antoi tällä viikolla julkilausuman, jonka mukaan meidän on lisättävä ponnistuksiamme ydinaseiden leviämisen estämiseksi. Arvoisa korkea edustaja Ashton, miten aiotte suoriutua tästä, kun otetaan huomioon, että Naton 28 jäsenestä 21 on myös Euroopan unionin jäseniä? Mitä sanottavaa Teillä on kahdelle ydinvaltiolle, jotka ovat Euroopan unionin jäseniä ja jotka ovat myös vastustaneet kiivaimmin Naton strategisen neuvoston yrityksiä tehdä muutoksia tässä koko ihmiskunnan olemassaoloa koskevassa kysymyksessä?
Takis Hadjigeorgiou
(EL) Arvoisa puhemies, arvoisa korkea edustaja Ashton, elämme absurdissa maailmassa, ja mielestäni teidät on valittu tehtäväänne tarkoituksena lieventää tätä järjetöntä absurdiutta. Kuten kaikki ovat panneet merkille, sota Afganistanissa maksoi yli kolme sataa miljardia Yhdysvaltain dollaria. Afganistanin köyhyyden poistaminen maksaa saman verran kuin viiden päivän sota. Vain yhden viikon sotatoimien kustannuksilla voitaisiin kustantaa kuuden tuhannen koulun toiminta. Kolmellasadalla miljardilla Yhdysvaltain dollarilla olisi voitu rakentaa kaksisataatuhatta koulua. Samalla rahalla olisi saanut kolmekymmentätuhatta sairaalaa. Laskekaa, niin näette, mitä tarkoitan. Puhun sairaaloista, jotka maksavat kymmenen miljoonaa Yhdysvaltain dollaria kappale.
Tarvitaanko lisää tietoja sen ymmärtämiseksi, että elämme absurdissa maailmassa? Jos jakaisimme tämän rahan kaikkien köyhyysrajan alapuolella elävien eurooppalaisten perheiden kesken, rahaa riittäisi tarpeeksi kaikille perheille. Uskooko kukaan tätä? Kaksikymmentätuhatta kolmesataa viisikymmentäviisi euroa jokaiselle kahdellekymmenelleseitsemälle miljoonalle perheelle.
Minne tämän järjettömyyden tiet johtavat? Ne johtavat Natoon. Tämän vuoksi kehotan Catherine Ashtonia, joka on johtavassa asemassa Euroopan unionissa, toimimaan käynnistävänä voimana, jotta tämä organisaatio lakkautettaisiin sisältä käsin.
Arnaud Danjean
(FR) Arvoisa puhemies, arvoisa korkea edustaja Ashton, olen kanssanne samaa mieltä Lissabonin huippukokouksesta, jossa sovittiin uudesta, yleisesti ottaen tyydyttävästä strategisesta konseptista. Meidän on kuitenkin rehellisyyden nimissä myönnettävä, että jos ajatellaan strategisen kumppanuuden potentiaalia, Euroopan unionin ja Naton välinen suhde, jonka tavoitteiden olisi oltava paljon korkeammalla, on lapsipuolen asemassa tässä tekstissä.
Toitte aivan oikein esiin valmiuksien kehittämisessä saavutetut menestykset ja edistyksen. Toitte luonnollisesti esiin menestykset Afganistanissa, missä olemme saavuttamassa kompromisseja. On kuitenkin huono asia, ettei meillä ole jäsenneltyä poliittista vuoropuhelua Naton kanssa, paitsi Bosnian tapauksessa. Kaikki tiedämme, että ongelmana on Turkki. Ongelmaan on suhtauduttava vakavasti ja epäilemättä myös käytännönläheisesti, ja toivon, että ponnistelunne yhdessä pääsihteeri Rasmussenin kanssa ovat hedelmällisiä.
Lopuksi totean lyhyesti, että päällekkäisyysongelma tuodaan usein esiin todisteena Euroopan unionin heikkouksista ja siitä, että Euroopan unioni ei halua asettaa tavoitteitaan kovin korkealle. Tämä ei ole todellinen ongelma, koska jäsenvaltioissamme ei ole kahta armeijaa, Naton armeijaa ja Euroopan unionin armeijaa. Kullakin maalla on omat asevoimat, ja maat voivat itse päättää, sijoitetaanko joukot Naton vai Euroopan unionin alaisuuteen. Meidän on lopetettava pelottelu päällekkäisyyden riskillä.
Haluan sanoa tämän täydentävyydestä: Se on olennaisen tärkeä asia, jota on käytettävä älykkäästi. En haluaisi, että täydentävyydestä tulisi ehdoton vaatimus, jolloin Euroopan unionista tulisi Punainen Risti armeijalle, joka Nato tällöin olisi. Euroopan unionin on säilytettävä sotilaalliset valmiutensa, pidettävä kiinni sotilaallisista päämääristään ja säilytettävä tavoitteensa yhteisen turvallisuus- ja puolustuspolitiikan (YTPP:n) yhteydessä, kuten Ranskan, Saksan ja Puolan kolmikantaisessa kirjeessä vaadittiin.
Teresa Riera Madurell
(ES) Arvoisa puhemies, Lissabonin huippukokouksesta oli varmastikin hyötyä Pohjois-Atlantin liiton Naton uudenaikaistamisen kannalta ja muutettaessa organisaatiota uusien turvallisuushaasteiden mukaiseksi.
Meidän on oltava tyytyväisiä, että uudessa strategisessa konseptissa on otettu huomioon uudet haasteet, kuten terrorismi, massatuhoaseiden leviämisen torjuminen, verkkohyökkäysten torjunta ja energiaturvallisuus.
Myös siihen on oltava tyytyväinen, että uudessa strategisessa konseptissa korostetaan tarvetta lujittaa Naton ja Euroopan unionin välistä strategista suhdetta. Tehtävät on kuitenkin jaettava selkeästi, jotta kriisitilanteissa voidaan olla tehokkaita ja välttää tehtävien päällekkäisyys.
Lissabonin sopimus oli askel eteenpäin yhteisessä turvallisuus- ja puolustuspolitiikassa, joka meidän on nyt vahvistettava. Tavoite on selvä: Euroopan unionin on voitava ottaa käyttöön tarvittavat siviili- ja sotilasvalmiudet, jotta se voi ottaa kantaakseen kansainvälisen vastuunsa, ja Atlantin alueen turvallisuutta on edistettävä merkittävästi yhteisen turvallisuus- ja puolustuspolitiikan avulla.
Selvää ei kuitenkaan ole, miten yhteistyö liittokunnan kanssa aiotaan järjestää, jotta se todella toimisi. Arvoisa korkea edustaja Ashton, olisi hyvä, jos voisitte kertoa meille jotain tästä asiasta.
Krzysztof Lisek
(PL) Arvoisa puhemies, arvoisa korkea edustaja Ashton, tässä keskustelussa on itse asiassa ihmetelty, miksi Euroopan parlamentissa - joka on EU:n toimielin - puhutaan Naton huippukokouksesta. Vastaus on selvä. Useimmat Euroopan unionin jäsenvaltiot ovat Naton jäseniä. Euroopan unioni on yhtä kuin "me", ja useimmiten myös Nato on yhtä kuin "me".
Tämän vuoksi olisi huomattava, että Naton kannalta Euroopan unionin ja Naton yhteistyön kehittäminen oli Lissabonin huippukokouksen tärkeimpiä keskustelunaiheita. Naton huippukokouksen päätökset samoin kuin esimerkiksi Yhdysvaltain presidentin julkilausumat vahvistavat, että Nato ei vastusta yhteistä turvallisuus- ja puolustuspolitiikkaa, mutta yrittää löytää sellaisen yhteistyömuodon, joka hyödyttää kumpaakin organisaatiota. Siksi meidänkin on pyrittävä yhteistyöhön sen sijaan, että ryhtyisimme järjettömään kilpailuun ja luomaan kalliita päällekkäisiä rakenteita, erityisesti nyt, kun olemme finanssikriisissä. Toivon, että Naton huippukokouksen päätökset sekä Ranskan, Saksan ja Puolan ulkoministerien kirje, joka täällä jo mainittiinkin, vakuuttavat meidät - Euroopan unionin - siitä, että meidän on aloitettava vakava keskustelu yhteisestä turvallisuus- ja puolustuspolitiikasta.
Olen puolalainen parlamentin jäsen ja voin vakuuttaa Teille, arvoisa korkea edustaja Ashton, että Puola tukee Teitä tässä työssä koko puheenjohtajuuskautensa ajan. Meidän on käytettävä hyväksi niitä mekanismeja ja mahdollisuuksia, joita Lissabonin sopimus tarjoaa. Tämä on meille suuri haaste. Lopuksi haluan ilmaista tyytyväisyyteni Naton julkilausumaan, joka koskee Venäjän kanssa tehtävän yhteistyön avoimuutta ja jossa korostetaan myös Naton valmiutta olla avoin ja ottaa jäseniksi uusia valtioita, esimerkiksi Georgia.
Kyriakos Mavronikolas
(EN) Arvoisa puhemies, Euroopan unioni on Natolle ainutlaatuinen ja tärkeä kumppani. Kuten eräässä uuden strategisen konseptin mukaisessa asiakirjassa sanotaan, Nato ja Euroopan unioni voivat omaksua - ja niiden olisi omaksuttava - toisiaan täydentävät ja vahvistavat roolit kansainvälisen rauhan ja turvallisuuden edistämisessä.
Aktiivinen ja tehokas Euroopan unioni edistää osaltaan euroatlanttisen alueen yleistä turvallisuutta. Tämän vuoksi olosuhteita olisi kehitettävä suotuisammiksi lujittamalla strategista kumppanuutta keskinäisen avoimuuden ja täydentävyyden hengessä ja kunnioittaen kummankin organisaation itsenäisyyttä ja institutionaalista koskemattomuutta.
Olisi myös korostettava sitä, että läheinen yhteistyö EU:n ja Naton välillä on elintärkeää ja että sitä olisi kehitettävä vaarantamatta päätöksenteon riippumattomuuden periaatetta ja ottaen asianmukaisesti huomioon joidenkin EU:n jäsenvaltioiden ydinasestatuksen.
Ernst Strasser
(DE) Arvoisa puhemies, arvoisa korkea edustaja Ashton, hyvät kollegat, Nato-huippukokouksessa edistyttiin hyvin. On hyvä, että siitä keskustellaan täällä. Uudet strategiset näkökohdat, kuten siviilikriisinhallinta ja verkkohyökkäysten torjunta, ovat oikeansuuntaisia. Erityisesti pienille maille, kuten Itävallalle, Naton ja Euroopan unionin välisen strategisen kumppanuuden lujittaminen on ratkaisevan tärkeä asia. Sotilaallisen valmiuden kehittäminen lisäämällä synergiaa, vähentämällä päällekkäisyyksiä ja parantamalla aseyhteistyötä auttaa kaikkia, mutta erityisesti pieniä jäsenvaltioita.
Paljon on kuitenkin vielä tehtävää, erityisesti meillä. Euroopan on annettava itselleen kotiläksyjä ja valvottava, että ne tehdään. Ranskan, Saksan ja Puolan ulkoministerien aloite on askel oikeaan suuntaan. Tarvitsemme keskipitkällä aikavälillä Euroopan puolustusjärjestelmän, joka edistää EU:n jäsenvaltioiden sotilaallista yhteistyötä, yhdistää EU:n, YK:n ja Naton välisen siviili- ja sotilasyhteistyön ja johtaa vähitellen Euroopan puolustusjärjestelmien kehittymiseen. Tavoitteena on, että meistä tulee tärkeä turvallisuuskumppani maailmassa. Meidän on tehtävä työtä tämän eteen.
Elena Băsescu
(RO) Arvoisa puhemies, Lissabonin huippukokouksessa hahmoteltiin liittokunnan turvallisuusstrategiaa koskeva uusi näkökulma. Käytännössä saavutettiin seuraavat kolme tärkeää tavoitetta: Hyväksyttiin uusi strateginen konsepti ja laadittiin Afganistania koskeva uusi lähestymistapa, puhumattakaan suhteista Venäjän federaatioon, joille annettiin uutta painoarvoa.
Mielestäni tärkein tulos oli ohjuskilven sisällyttäminen uuteen strategiseen konseptiin. Romania on puhunut ohjuskilven rakentamisen puolesta vuonna 2008 pidetystä Bukarestin huippukokouksesta lähtien. Tämä osoittaa, että Romanian näkemys oli oikea ja että sen panos ohjuskilven toteuttamisessa on merkittävä. Samanaikaisesti Romania on kannattanut avointen ovien politiikkaa tavoitteenaan erityisesti lujittaa Naton suhteita Georgiaan ja Ukrainaan.
Olen tyytyväinen myös siitä, että Nato vahvisti Mustanmeren alueen olevan strategisesti tärkeä, koska tällä alueella on merkittäviä turvallisuusriskejä. Ne johtuvat erityisesti Transnistrian ja Georgian ratkaisemattomista konflikteista. Mielestäni liittokunnan on esiinnyttävä tässä asiassa yhtenäisesti antaessaan tiedonantoja Venäjälle. Venäjän federaation on osoitettava tekojen avulla oikeiksi hyviä aikomuksia koskevat lausuntonsa, koska se on vankasti vastuussa Romanian ja Naton itärajasta. Minun on korostettava, että Nato on hyväksymänsä poliittisen julistuksen myötä sitoutunut tukemaan Moldovan tasavallan ja Georgian tasavallan alueellista koskemattomuutta.
Georgios Koumoutsakos
(EL) Arvoisa puhemies, Lissabonissa pidetty Naton historiallinen huippukokous oli käännekohta liittokunnan tulevaisuuden suhteen. Naton kaksikymmentäkahdeksan jäsentä tekivät tärkeitä päätöksiä, hyväksyivät uuden puolustusdoktriinin, laskivat perustan Venäjän kanssa tehtävälle tiiviimmälle yhteistyölle, selvensivät ohjuskilpeä koskevaa kysymystä, hyväksyivät Afganistania koskevan toimintasuunnitelman ja vahvistivat Euroopan unionin kanssa tehtävän yhteistyön tärkeyden.
Tämä on kuitenkin vain yleinen, optimistinen näkemys. Meidän ei pidä unohtaa, että konsensuksen tuloksena näissä teksteissä näkyy se, mikä on mielipiteiden ja näkemysten pienin yhteinen nimittäjä. Tiedämme kaikki, että nykyisessä kylmän sodan jälkeisessä tilanteessa uhka voidaan kokea ristiriitaisesti ja eri asteisena. Itä-Euroopan mailla on erilainen näkemys suhteista Venäjään, ja Turkin näkemys Iranin ydinohjelmasta on erilainen. Tiedämme myös, että Turkki aloitti diplomaattisodan estääkseen tähän viittaamisen Lissabonin tekstissä. Turkki suhtautuu eri tavalla myös yhteiseen turvallisuus- ja puolustuspolitiikkaan, koska se ei halua yhteistyötä yhden eurooppalaisen kumppanin ja unionin jäsenvaltion kanssa. Tämä kaikki lisää yhteisen turvallisuus- ja puolustuspolitiikan merkitystä, kun ajatellaan EU:n ja Naton yhteistyötä.
Mielestäni Euroopan unionin onkin käytettävä täysipainoisesti hyödykseen Lissabonin sopimuksen tarjoamat uudet mahdollisuudet samalla kun se säilyttää itsenäisen päätösvallan. Meidän on nostettava unionin kansainvälistä profiilia ja vahvistettava sen kansainvälistä läsnäoloa. Tarvitsemme vahvemman Euroopan, jotta saisimme vahvemman Atlantin liiton.
Marietta Giannakou
(EL) Arvoisa puhemies, olen korkean edustajan kanssa samaa mieltä Lissabonin huippukokouksesta. Se tosiaankin oli tärkeä käännekohta ja tärkeä hetki. Transatlanttiset suhteet ovat maailman turvallisuuden ja kehityksen kannalta tärkeitä, mutta toisaalta Euroopan unionin on myös tarvittaessa käytettävä omaa ääntänsä ja omia rakenteitaan. Aiemmin mainitut menoleikkaukset sekä varustetasolla että siviilipuolta koskevissa päätöksissä ovat mahdollisia tämän yhteistyön avulla ilman, että Natoa olisi tarvetta muuttaa tai että tarvittaisiin keinoja siihen. Euroopalla on oltava oma puolustusjärjestelmä ja turvallisuusjärjestelmä sekä oma ääni, koska vain siten se voi käsitellä esimerkiksi Turkin ongelmaa tai muita ongelmia, joita tulee niiden Nato-maiden tai Naton ulkopuolella olevien kanssa, joilla on erilainen suhtautumistapa Venäjään. Sitä paitsi en pidä Venäjän kysymystä vaikeana ongelmana. Mielestäni se on kysymys, jota Eurooppa voi käsitellä samassa yhteydessä kuin amerikkalaisetkin sitä käsittelevät. Ehkä Eurooppa pystyy käsittelemään sitä vielä tehokkaamminkin.
Tunne Kelam
(EN) Arvoisa puhemies, Naton laajentuminen voidaan nähdä yhtenä harvoista kylmän sodan jälkeisistä menestystarinoista. Laajentumisvauhti on kuitenkin heikentynyt. Nato on yhä melko epäröivä Georgian ja Makedonian liittymisen suhteen. Sotilaalliset panostukset ovat vähentyneet hälyttävästi. Vain harvat Naton jäsenet täyttävät puolustusmenoja koskevan kahden prosentin kriteerin, eikä liittokunta ole järjestänyt sotaharjoituksia yli kymmeneen vuoteen. Viimeinen suuri sotaharjoitus, joka todisti Yhdysvaltojen voivan siirtää joukkoja nopeasti Eurooppaan, pidettiin 17 vuotta sitten. On tietenkin tosiasia, että Neuvostoliitto on hajonnut. Silti Naton uskottavuus ja potentiaali riippuu yhä Yhdysvaltojen sotilasmahdista. On elintärkeää, että Naton sotilaalliset instituutiot pysyvät yhtenäisinä ja että amerikkalaiset ja eurooppalaiset sotilaskomentajat saavat tilaisuuden harjoitella yhdessä.
EU ja Nato pystyvät luomaan demokraattisen kansainvälisen ohjelman seuraavia kymmentä vuotta varten monenvälisen maailman haasteisiin vastaamiseksi vain, jos transatlanttinen yhteistyö muuttuu tiiviimmäksi ja määrätietoisemmaksi.
Haluan myös kommentoida Nato-Venäjä-neuvoston päätelmiä. Neuvosto perää uudenaikaista kumppanuutta, joka pohjautuu molemminpuoliseen luottamukseen, avoimuuteen ja ennustettavuuteen. Tätä voidaan pitää hyvän tahdon ilmaisuna. Tiedämme kuitenkin, että Venäjän sotilaallisen doktriinin mukaan Naton laajenemista Venäjän naapureihin pidetään hyökkäyksenä, joka oikeuttaa sotilaallisiin torjuntaiskuihin ja tunkeutumiseen vieraaseen maahan.
Syksyllä 2009 luoteis-Venäjällä lähellä Baltian maiden alueita pidettyjen suurten sotaharjoitusten tarkoituksena oli valmistautua näiden valtioiden valloitukseen, joka olisi vastahyökkäys ilmeisesti Naton toimille. Positiivista on, että Baltian maat saivat lopulta Naton hätäsuunnitelmat puolustustaan varten, kuten WikiLeaks on paljastanut.
Venäjä valloitti Georgian ja liitti käytännössä itseensä kaksi sen itsenäistä aluetta. Venäjä toi aivan äskettäin ohjuksiaan näille valloitetuille alueille ja jatkaa massiivista vakoiluaan kaikissa länsimaissa. Kun vakoilijat paljastuvat, länsimaissa ollaan nolostuneita, mutta Venäjä jakaa vakoilijoilleen valtion korkeimmat palkinnot.
Venäjä vaatii tasavertaisuutta suhteissa Natoon ja jonkinlaista yhteistä päätöksentekoa. Tämä on ennenaikaista ja sisältää riskin, että Venäjä estää vetollaan Naton päätökset ja laajentumisen.
Katarína Neveďalová
- (SK) Arvoisa puhemies, Nato varmisti Lissabonin kokouksessa asemansa euroatlanttisen alueen turvaajana ja tunnusti myös, että sillä on vastassaan uusia haasteita.
Paras väline tähän tehtävään on strategisten kumppanuuksien laaja verkosto, johon kuuluu joko valtioita tai kansainvälisiä organisaatioita. Tämän vuoksi Naton on oltava valmis poliittiseen vuoropuheluun jokaisen potentiaalisen kumppanin kanssa, joka jakaa yhteisen pyrkimyksemme rauhaan ja kansainvälisten suhteiden turvaamiseen.
Mielestäni tärkeä strateginen kumppanuus on Venäjän kanssa tehtävä yhteistyö, jonka puitteissa tehtävää käytännön yhteistyötä Naton on lujitettava uusien uhkien, kuten kansainvälisen terrorismin, merirosvouksen, ihmiskaupan ja huumekaupan torjumiseksi. Nato tarvitsee riittävästi taloudellisia, sotilaallisia ja inhimillisiä resursseja tehtävänsä suorittamiseksi. On kuitenkin välttämätöntä, että näitä resursseja käytetään mahdollisimman tehokkaasti ja pääasiassa rauhan turvaamiseen.
Ivo Vajgl
(SL) Arvoisa puhemies, on hyvä, että sain puheenvuoron ennen luxemburgilaista kollegaani Goerensia, koska muutoin puheenvuoroltani olisi pudonnut pohja. Aion nimittäin kiinnittää huomion siihen, että viimeisen puolen tunnin aikana puhuneet henkilöt ovat olleet pääasiassa Kaakkois-Euroopasta. Tästä teidän pitäisi huomata, että turvallisuutta, Natoa ja Naton ja EU:n suhteita koskevat kysymykset ovat meille hieman tärkeämpiä kuin muille kansakunnille.
Juuri tästä syystä haluan sanoa, että Lissabonin huippukokouksessa olleet laiminlöivät tilaisuuden ottaa selvemmin ja periaatteellisemmin kantaa kahden Kaakkois-Euroopan maan, Makedonian ja Bosnia ja Hertsegovinan, toiveeseen lujittaa turvallisuuttaan liittymällä edes jompaankumpaan kahdesta, EU:hun tai Natoon.
Kun Slovenia oli liittymässä näihin kahteen organisaatioon, sanoimme, että kumpi tahansa sopii. Natolla on tilaisuus korjata Euroopan unionin tekemiä virheitä. Mielestäni meidän on otettava tämä huomioon.
Janusz Władysław Zemke
(PL) Arvoisa puhemies, kiitos paljon, että sain tilaisuuden puhua. Tämänpäiväinen keskustelu koskee Naton ja unionin välistä yhteistyötä. Catherine Ashton on antanut siitä positiivisen arvion, mutta haluan sanoa, että mielestäni tämä arvio on suuresti liioiteltu. Puolalaiset kollegani Saryusz-Wolski ja Lisek ovat jo käyttäneet puheenvuoron, ja haluan sanoa selvästi, että yhdyn heidän arvioonsa.
Tämä on vasta alkua, ja se on hyvin pitkän tien alku. Haluaisin tässä yhteydessä myös kiinnittää huomiota kolmeen käytännön asiaan, joissa on nähtävissä yleistä edistystä. Ensimmäinen koskee Naton ja Euroopan unionin yhteistä puolustussuunnittelua - on selvää, että tässä asiassa voidaan tehdä enemmän. Toinen tällainen asia on tiedustelupalvelujen välinen yhteistyö - myös siinä voidaan edistyä. Kolmas asia koskee taistelujoukkojen toimintaa - voidaan kysyä, antavatko ne tänä päivänä mitään lisäarvoa.
Charles Goerens
(FR) Arvoisa puhemies, haluaisin kysyä Catherine Ashtonilta Euroopan puolustuksesta ja myös Natosta.
Lissabonin sopimuksen ansiosta Euroopan unionin jäsenvaltiot voivat tehdä tiiviimpää yhteistyötä puolustusasioissa - jos haluavat. Sillä ei ole juurikaan merkitystä, kutsutaanko tätä rakenteelliseksi yhteistyöksi vai yhteistyön lujittamiseksi.
Voitteko, arvoisa korkea edustaja Ashton, kertoa minulle, onko jokin ryhmä maita jo suunnitellut tämänlaatuista yhteistyötä, ja jos on, voitteko kertoa minulle, mitkä ovat kriteerit, joiden perusteella tällaiseen yhteistyöhön hyväksytään mukaan?
Catherine Ashton
komission varapuheenjohtaja / unionin ulkoasioiden ja turvallisuuspolitiikan korkea edustaja. - (EN) Arvoisa puhemies, kiitän jälleen kerran kaikkia teitä, jotka olette osallistuneet tähän hyvin laaja-alaiseen keskusteluun. Jos sopii, yritän poimia puheenvuoroista joitakin tärkeimpiä kohtia ja ainakin aloittaa niihin vastaamisen.
Ensiksikin olen sitoutunut siihen, että pyrimme löytämään keinoja Euroopan unionin ja Naton suhteiden parantamiseksi. En kuitenkaan aliarvioi tähän asiaan olennaisesti liittyviä poliittisia kysymyksiä. Tavoitteenani on löytää käytännönläheisiä tapoja auttaa kentällä toimivia ihmisiä paremman yhteistyön avulla. Kun ajattelen, miten voisimme toimia yhdessä, eniten mielessäni ovat kentällä ja operaatioissa toimivat ihmiset. Samalla otan kuitenkin koko ajan huomioon, että Turkin rooli on tässä merkittävä ja että edustan 27:ä jäsenvaltiota. Teen tiivistä yhteistyötä jäsenvaltioiden kanssa, ja ne ovat hyvin kiinnostuneita käsiteltävänä olevista kysymyksistä.
Ponnistelemme eteenpäin ja pyrimme pääsemään tavoitteisiin niin nopeasti kuin mahdollista. En kuitenkaan aliarvioi haasteita, ja olen jatkuvasti kiinnostunut ideoista, jotka auttavat pääsemään tavoitteisiin.
Myönnän, että meidän on huolellisesti tarkkailtava omia toimiamme, jotta ne olisivat täydentäviä eivätkä päällekkäisiä muiden toimien kanssa. Itse asiassa alueet, joilla toimimme, ovat todella toisiaan täydentäviä. Edellä on käytetty esimerkkeinä Somalian rannikkoalueella toteutettavaa Ocean Shield -operaatiota ja työtä, jota teemme Atalanta-operaation yhteydessä.
Parlamentin jäsenet, jotka ovat käyneet tuolla alueella, tietävät, että kyseessä on valtavan laaja merialue. Siellä on paljon tilaa toisiaan täydentäville toimille, eikä päällekkäisyyden riskiä ole. Yksiköiden yhteistoiminta sujuu todella hyvin. Atalanta-operaatiosta tällä hetkellä vastaava komentaja Howes puhui puolustusministerien kanssa ja korosti, että viestinnässä tehtiin paljon yhteistyötä, mutta että on todella paljon töitä, joita voidaan tehdä tyydyttävästi yhdessä.
Jäsen Gahler toi esiin monia asioita, jotka eivät liity tähän keskusteluun. Vastaan hänelle mielelläni noihin kysymyksiin, jos hän kirjoittaa ne muistiin ja antaa minulle. En vain halunnut käyttää tänä iltana parlamentin aikaa asioihin, jotka eivät koske varsinaista aihetta.
Jos tarkastellaan ohjuspuolustusta, oma näkemykseni tilanteesta on, että Naton uutta strategista konseptia koskevissa neuvotteluissa saavutettiin tasapaino ohjuspuolustuskysymysten ja Naton ydinasekannan välillä. On selvää, että Nato haluaa säilyttää ydinpelotteensa samalla kun se pitää kiinni ydinaseetonta maailmaa koskevasta tavoitteesta, jonka se on itse itselleen asettanut.
Tällainen lähestymistapa meillä on tätä nykyä, mutta emme tietenkään osallistu kaikkeen Naton toimintaan juuri niistä syistä, jotka on parlamentissa hyvin ymmärretty. Emme osallistuneet esimerkiksi Nato-Venäjä-neuvoston kokouksiin, joten en pysty kommentoimaan, mitä siellä tapahtui. Voin kommentoida vain tuloksia, joita kokouksista saatiin, kuten olen jo tehnytkin.
START-sopimuksen yhteydessä nähtyä Yhdysvaltojen ja Venäjän välistä demilitarisoinnin edistymistä on pidettävä tervetulleena. Uskoakseni se tasoittaa tietä Naton kanssa tehtävälle yhteistyölle, mikä oli varmasti pääsihteerin itselleen asettama tavoite.
Lopuksi vielä rakenteellisesta yhteistyöstä: toteutuuko se, ja mitä sen hyväksi parhaillaan tehdään? On jäsenvaltioiden tehtävä esittää ajatuksia. Jo nyt on olemassa esimerkkejä jäsenvaltioista - Yhdistynyt kuningaskunta, Ranska ja minulle kirjeen lähettänyt "Weimarin kolmikko" - jotka ovat pyrkineet löytämään keinoja yhteistyön lujittamiseksi, osittain myös Euroopan puolustusviraston avulla, joka tarjoaa mahdollisuuksia kehittää synergioita tarvittaessa.
Toivon ja odotan näkeväni lisää samanlaista tulevaisuudessa. Erityisesti odotan tätä tulevilta puheenjohtajamailta, varsinkin Puolalta, joka on halunnut keskittyä ohjuspuolustuskysymyksiin. En voi antaa parlamentin jäsenelle esimerkkejä siitä, miten mukaan voisi liittyä, mutta toivon, että pääsemme lähemmäksi tavoitteita, jotka mahdollistavat resurssiemme käyttämisen tehokkaammin nykyisessä finanssikriisissä.
Puhemies
(IT) Keskustelu on päättynyt.
Kirjalliset lausumat (työjärjestyksen 149 artikla)
Ágnes Hankiss
kirjallinen. - (HU) Naton Euroopan joukkojen komentaja, kenraali John Craddock, totesi Naton jäsenvaltioiden ministerien kokouksessa lokakuussa 2008, että Venäjän sotilaalliset toimet Georgiassa saivat aikaan sen, että Nato tarkisti nopeammin jäsenvaltioidensa turvallisuutta koskevaa perusolettamustaan. Pitääkö tämä toteamus paikkansa vielä nyt, Lissabonin huippukokouksen jälkeen? Venäjän kanssa tehty sopimus on tarkoituksenmukainen poliittinen askel, joka voi vahvistaa turvallisuuttamme. Se nostaa kuitenkin väistämättä esiin vakavia moraalisia ja strategisia kysymyksiä. Aikooko Nato luopua tämän yhteistyön vuoksi niiden demokraattisten ajatusten kannattamisesta ja puolustamisesta, joihin euroatlanttinen liittokunta perustuu ja jotka ovat monessa suhteessa täysin vastoin Venäjän käsitystä demokratiasta?
Lienee tarpeetonta erikseen muistuttaa ihmisten pelottelusta ja pahoinpitelyistä sekä toimittajien ja asianajajien hämäristä kuolemantapauksista Venäjällä. Myös se, että Venäjä nimitti äskettäin Wikileaksin perustajan Julian Assangen Nobel-rauhanpalkinnon saajaehdokkaaksi, voidaan helposti nähdä provokatiivisena eleenä. Huononevatko Natoon haluavien maiden mahdollisuudet, jos Venäjä ei hyväksy niiden jäsenyyttä? Kysymys kuuluu, ottavatko Naton johtajat huomioon tiettyjen jäsenvaltioiden haavoittuvuuden ja ratkaisemattomat ongelmat, joita niillä on Venäjän kanssa tänäkin päivänä. Joka tapauksessa on oltava tyytyväinen rauhanrakentamiseen ja sopimiseen tähtäävään historialliseen suuntaukseen. Meidän on kuitenkin tunnustettava Naton historiallinen vastuu siitä, mitä suurvaltaa se pitää laillisena ohjuspuolustusohjelmaa koskevan sopimuksen johdosta ja mitä se vastustaa lujasti uskollisena yhteisille eurooppalaisille arvoillemme.
Nuno Teixeira
Lissabonissa pidetty Naton huippukokous päätti kylmästä sodasta lähtien noudatetun strategisen turvallisuuskonseptin voimassaolon. Uuden turvallisuuskonseptin täytäntöönpano tarkoittaa siirtymistä Atlantin liiton jäsenmaiden perinteisestä puolustuksesta 21. vuosisadan globaalin turvallisuuden konseptiin.
Uudessa strategisessa konseptissa esiin tuotuihin haasteisiin kuuluu tiivis yhteistyö sekä valtiollisten että valtiosta riippumattomien kansainvälisten instituutioiden kanssa ja kumppanuuksien, erityisesti Venäjän kumppanuuden, vahvistaminen. Poliittisten kanavien luomisen lisäksi valmiuksiin liittyviä operatiivisia kysymyksiä ja Naton rakennetta on mukautettu uusien globaalien uhkien mukaisiksi. Tärkeää on myös mainita, että Nato hyväksyi Afganistanin siirtymäsuunnitelman, jonka tavoitteena on, että Afganistanin viranomaiset ottavat vastuun kansalliseen turvallisuuteen liittyvistä asioista. Mielestäni tämä uusi strateginen visio, jossa annetaan suuntaviivat jäsenvaltioiden kansainvälisille suhteille, on äärimmäisen tärkeä.
Niki Tzavela
kirjallinen. - (EN) Venäjä on kutsuttu mukaan ohjuskilpihankkeeseen ensimmäistä kertaa toisen maailmansodan jälkeen. Tätä on pidettävä liittokunnan kannalta merkittävänä virstanpylväänä. Venäjän vastaus jää nähtäväksi, ja Yhdysvaltain kanssa sillä on mahdollisesti todellinen kumppanuus, minkä vuoksi kummankin on tultava neuvottelupöytään sitoutuneena. Lisäksi hankkeelle on saatava huomattavasti EU:n rahoitusta, mikä ei ole helppoa Euroopan puolustusmenojen leikkausten vuoksi.
Afganistan on tulevina vuosina Natolle tärkeä poliittinen testi. Yhdysvallat toimi nopeasti vakuuttaakseen Venäjälle, ettei ohjuksia itse asiassa ole suunnattu Venäjää vastaan. Yhdysvalloille oli tärkeää olla suututtamatta Venäjää, ja kutsumalla myös Venäjän mukaan ohjuspuolustushankkeeseen se todisti, ettei tällaisia aikeita ollut. Yhdysvallat oli myös niin viisas, ettei se maininnut Iranin nimeä, tai oikeammin sanottuna se teki kuten Turkki halusi. Turkki uhkasi vetäytyä, jos sen naapuri (Iran) mainitaan. Ongelmana on, että vain 21 EU:n 27 jäsenvaltiosta on Natossa. Tämä on uhka Euroopan puolustuksen kehitykselle.
