A francia elnökség programjának ismertetése (vita) 
Elnök
Következő napirendi pontunk a francia elnökség programjának előterjesztéséről szóló tanácsi nyilatkozat.
Sarkozy elnök úr, szeretném a Tanács hivatalban lévő elnökeként üdvözölni az Európai Parlamentben.
(Taps)
Tudom, hogy egy hosszú út után, Japánból visszatérve csatlakozik ma hozzánk. Legyen üdvözölve az Európai Parlamentben, hivatalban lévő elnök úr!
(Taps)
Ugyancsak szeretném üdvözölni az Európai Bizottság elnökét, José Manuel Durão Barroso urat, aki a hivatalban lévő elnökhöz hasonlóan, a közelmúltban tért vissza Japánból. Fárasztó volt az út, ezért elállnék a további bevezető megjegyzésektől.
Felkérem a Tanács hivatalban lévő elnökét, minden további bevezető nélkül, tartsa meg az Európai Parlament előtti felszólalását.
Nicolas Sarkozy
Elnök úr, hölgyeim és uraim, nagy megtiszteltetés Európa ilyen kritikus időszakában az Önök közgyűléséhez szólnom. Tudatában vagyok a mindannyiunkat egyaránt terhelő felelősségnek. Természetesen, mint a Tanács hivatalban lévő elnökének, nekem személyesen is nagy a felelősségem, de ez az Európa pártján állók mindegyikére elmondható.
Miként emeljük ki Európát abból a válságból, amelybe került? Miként előzzük meg a bénultságot? Miként győzzük le a köztünk lévő nézetkülönbségeket és használjuk fel azokat egyazon európai eszme szolgálatában? Itt vagyunk az európai demokrácia szívében. Önök közül mindenkinek, abban a megtiszteltetésben részesülve, hogy ebben a Parlamentben szerepelhetnek, el kellett nyerni honfitársaik támogatását. Férfiak és nők ülnek a baloldalon, középen, a jobboldalon, s mindannyian 27 ország választott képviselőit jelentik. Ma azonban különbségeinket erővé kell változtatnunk egy betegeskedő Európai Unió védelmében.
Ezeket a különbségeket fel kell használnunk az aggódó európai polgárok megnyugtatására. Életben kell tartanunk a demokráciát, és ezen azt értem, hogy vitatkozhatunk, de egyben egy olyan Európa képét kell kialakítanunk, amely elveti a bénultságot. Mindenkinek helyet kell szorítani a 27 tagországot számláló európai családban. Senkit sem engedhetünk lemaradni. Mindössze pár hónap választ el bennünket egy, az Európai Parlament számára fontos időponttól. Mindenki tartsa ezt szem előtt! Ugyanakkor, ma reggel olyan képet kell Európáról felfestenünk, amely azt igazolja, hogy ez az Európa mindenki érdekeit képviselve működik.
Megtapasztaltam már a mostaninál kedvezőbb helyzetet is Európában. Hadd beszéljek őszintén, annak is tudatában, hogy a Tanács hivatalban lévő elnökeként mindenki nevében szólok, hogy mindenki érzékenységét figyelembe kell vennem, és eközben a helyes válaszokkal kell előrukkolnom.
Az első meglátásom: most egy intézményi problémával állunk szembe. Állam- és kormányfők próbáltak kompromisszumos megoldásokat kidolgozni a Lisszaboni Szerződés révén. Senki sem állította, hogy a Lisszaboni Szerződés majd valamennyi gondunkat megoldja, de az mégiscsak egy mindenki számára elfogadható kompromisszum tükröződése volt, és maradt. Magamnak is, a Francia Köztársaság elnökeként szembe kellett néznem saját kötelezettségeimmel. Franciaország 2005-ben "nemmel” szavazott, és ez gondot okozott Franciaországnak. Hölgyeim és uraim, az előttünk álló problémák rendkívül nehezek és összetettek. Kíséreljünk meg azonban mindenkit meggyőzni arról, hogy nincsenek hátsó szándékaink és nincsenek előítéleteink. Ez az elvárás velünk szemben!
(Taps)
A választások előtt a Lisszaboni Szerződés parlamenti ratifikációját ajánlottam a francia népnek. A választások előtt azt mondtam, nem tartok népszavazást Franciaországban. Ezt, a demokrácia szellemében, közöltem a francia néppel. Ezt az igen nagy jelentőségűvé válni képes alternatívát három nappal megválasztásom előtt rajzoltam föl. Nem sajnálom, hogy így döntöttem. Őszintén hiszem, hogy az intézményi kérdések, az a mód, amiként Európában az ügyeket intézik, parlamenti képviselőkre, és nem népszavazásokra tartoznak. Döntésem politikai jellegű volt (taps) és a választásokat megelőzően politikai döntést hoztam saját hazámban is. Ez tökéletesen megfelel a demokrácia játékszabályainak.
Meg kell birkóznunk az ír "nemmel”. Természetesen nem egy francia dolga, hogy - különösen a korábbi holland és francia "nemeket” követően - ítéletet mondjon erről az eredményről. Ezzel együtt, július 21-én, a Tanács hivatalban lévő elnökének minőségében elsőként Írországot keresem fel, hogy meghallgassam partnereimet, párbeszédet folytassak, és megpróbáljak megoldást találni. A francia elnökség javaslatot terjeszt majd elő a megoldási módszert illetően, és remélem, októberre vagy decemberre egyezményes megoldást hozunk tető alá az ír kormánnyal.
A gondot a következőkben látom: el kell kerülnünk, hogy az egyik oldalon sürgetjük ír barátainkat, miközben döntenünk kell arról, hogy milyen feltételek között, melyik szerződéshez igazodva szervezzük meg a 2009-es európai parlamenti választásokat. Van némi időnk, bár nem túl sok. Tartozunk annyival polgártársainknak, hogy tájékoztatjuk őket arról, milyen feltételek közepette tartjuk meg az európai választásokat. Alapul vagy a Lisszaboni Szerződés, vagy a Nizzai Szerződés szolgálhat. Nem kerül sor újabb intézményi konferenciára. Nem lesz új szerződés. Vagy Lisszabon, vagy Nizza lesz a kiindulópont.
Hozzátehetem ehhez, hogy tökéletesen érthető legyek - és noha ez az én véleményem, de ez nem változtat az igazságon -, hogy magam mindig azok közé tartoztam, akik az európai bővítést szorgalmazták. A 2004-es bővítés sikeres volt. A család ismét együtt van. Nem szabad ezt sajnálnunk. Ugyanakkor azok egyike is voltam, akik mindig azt kívánták, hogy Európa lett volna bölcsebb, és a bővítés előtt hozott volna létre új intézményeket. Nem így történt, ez hiba volt, és ennek most fizetjük meg az árát. Derekabb dolog lett volna az intézményeket a bővítést megelőzően létrehozni.
Szeretnék e kérdésben teljesen egyértelmű lenni. Természetesen nem bánom a bővítés bekövetkeztét. Hajthatatlan vagy viszont azt illetően, Pöttering elnök úr, hogy ugyanazon hibát nem szabad még egyszer elkövetnünk. Amennyiben Nizzához ragaszkodunk, akkor a 27-ek Európájáról beszélünk. Ha a bővítés mellé állunk, és én személyesen ezt teszem, akkor azt megelőzően új intézményekre van szükségünk. Ki gondolta volna, hogy a 27 tagállamból álló Európa képtelen lesz saját intézményeit létrehozni, és nem marad más prioritás számára, mint a további bővítés? A dolgokat helyükre kell tennünk: amennyiben bővíteni akarunk - és igenis ezt akarjuk - akkor új intézményekre van szükségünk.
(Taps)
Hadd tegyem hozzá - és ezt Schulz úrnak mondom -, hogy én pártolom a Balkán integrálását, állítom, hogy horvát barátaink, amint szerb barátaink is, megkérdőjelezhetetlenül európaiak. A leginkább bővítéspárti országok azonban nem mondhatják azt, hogy "nincs szükségünk Lisszabonra”, miközben állítják, hogy "akarjuk a bővítést”. Lisszabon és a bővítés egymáshoz tartozik. Ez nem zsarolás, mert mi itt, Európában nem élünk a zsarolás eszközével. Ez a következetesség, a becsületesség és a logika kérdése. Amikor Horvátországról esik szó, legyen világos, hogy folytatnunk kell a tárgyalásokat, de egyúttal mindenki tegyen eleget kötelezettségeinek. Ahhoz, hogy Európa növekedjék, és így legyen, ahhoz új intézményekre van szükség.
Egy másik, az európai vitákban hébe-hóba megjelenő kérdés: gyakran vetik fel előttem emberek, hogy "nézze, nem igazán gond, ha több-sebességes Európával van dolgunk”. Egy napon, talán és sajnos, el kell fogadnunk egy több-sebességes Európát, de ez csak a legvégső megoldást jelentheti. Európa drágán megfizette az árát annak, hogy egy szégyenfal kettéválasztotta. Európa drágán fizetett azért, hogy 80 millió európai élt diktatúrában. Gondolkodjunk el ezen, mielőtt bárkit is hátrahagyunk!
Amikor Brüsszelben a Lisszaboni Szerződésről tárgyaltunk, Franciaország azért küzdött, hogy Lengyelország hozzájuthasson a Lisszaboni Szerződés szerint őt megillető helyhez. Most pedig miként magyarázhatjuk el 38 millió lengyelnek, hogy sokkal könnyebb lerázni - az általuk megszenvedett, az általuk, a Lech Walesa és II. János-Pál formátumú személyiségeknek is köszönhetően leküzdött - diktatúra igáját, mint bennmaradni egy szabad Európában? 27 tagja van családunknak. Senkit sem engedhetünk elmaradni. Az európai család minden tagját magunkkal kell vinni. Legalábbis ez az, amit a francia elnökség célként tűzött ki.
(Taps)
Egyéb kérdéseket tekintve, és úgy vélem, azokban teljes egyetértésre juthatunk, semmi sem lehet rosszabb, mint hogy Európa a bénultság benyomását kelti, azt mutatja, hogy ismét egy intézményi drámát él meg. Ezzel rettenetes csapdába ejtenénk önmagunkat. Visszautasítjuk a bennünket teljes mozgásképtelenségre kárhoztató intézményeket, de ugyanakkor az európaiak türelmetlenek, mert úgy vélik, hogy mozgásképtelenek vagyunk.
Az intézményi gondok ellenére, vagy éppen az intézményi gondok okán, Európának kötelessége cselekedni, és most cselekedni! Ez az az üzenet, amelyet a francia elnökség - mindannyiunkon keresztül - szeretne az európaiakhoz eljuttatni. Az intézményi problémák megoldásán már dolgozunk, és nem bénultunk le. Melyek is tehát a prioritásaink?
Elsőként is, annak igazolása az európaiak számára, hogy Európa képes megvédeni őket. Szeretnék most elidőzni a "védelem” szónál. Ősidők óta, amióta az emberek kormányokat választanak, úgy tűnik, hogy az adott kormány védelmezi őket. Elnök úr, Európának védelmet kell nyújtania, de a túlvédekezés, a protekcionizmus nélkül. A protekcionizmus nem vezet sehová. Az, hogy az európai polgárok ma úgy gondolkodnak, hogy az ő védelmükre kitalált Európa inkább gondok, semmint védelem forrása, valóságos hátralépést jelent. Nekünk tehát feladatunk annak igazolása, hogy Európa megvédelmezi polgárait konkrét ügyekben.
Mindenki számára elsődleges az energia- és éghajlatcsomag. Amennyiben van olyan terület, ahol nemzeteink egyedül cselekedve nem érhetnek el semmit, az földünk ökológiai egyensúlyának fenntartása. A szennyezést, a széndioxid kibocsátást, az ózonréteget tekintve, az országaink közötti elhatárolódás kérdése értelmetlenné válik. Nagy tétek forognak kockán: az IPCC-szakértők találkozójától kezdődően világos számunkra, mi vagyunk az utolsó nemzedék, amely megakadályozhatja a katasztrófát. Az utolsó nemzedék! Amennyiben nem cselekszünk, az elkövetkező generációk talán mérsékelhetik a károkat, de nem lesznek képesek megállítani a romlást.
A világ országainak mindegyike azt állítja, hogy "hajlandó vagyok tenni valamit, ha a másik lép elsőként”. Ezzel az érveléssel az unokáink unokái semmiféle döntés végrehajtását nem tapasztalják meg. Amennyiben mi, európaiak azt várjuk, hogy mások lépjenek mielőtt mi teszünk valamit, sokáig várakozhatunk. Azért hoztuk létre Európánkat, hogy saját civilizációs modellünket példaként állítsuk a világ elé, hogy értékeinket védjük.
Ezen értékek között szerepel az a felismerés, hogy a világ pusztulásra van ítéltetve, amennyiben azonnal nem hozunk döntéseket. Európának példát kell mutatnia! Európának, példát mutatva, az élre kell állnia! Van egy célunk: a 2009-es konferencia. Ennek a konferenciának feladata, hogy a Kiotó utáni időszak folyamatait kézben tartsa, szervezze. Európának - miután elfogadta az energia- és éghajlatcsomagot - egységet mutatva kell a konferencián megjelennie. Amennyiben ez nem így történik, nem rendelkezünk majd azzal az erővel, aminek révén a kínaiakat, indiaiakat, más felemelkedő országbelieket, és az amerikaiakat rávehetjük a megállapodásokban elért erőfeszítések megtételére. Ennél fogva alapvető, hogy a francia elnökség időszakában elfogadjuk a Bizottság által beterjesztett energia- és éghajlatcsomagot.
(Taps)
Ez egy igényesen kimunkált, súlyos csomag, de szeretnék e téren mindenki felelősségérzetére is apellálni. Ha minden ország enged saját, különleges hasfájásának, újra szeretné tárgyalni a számára gondot okozó kérdéseket, akkor, hölgyeim és uraim, sohasem jutunk megállapodásra. Ezért kéri a francia elnökség az Európai Parlamentet, sorakozzon fel őmögötte, és az elkövetkező hat hónapban fogadtassuk el az energia- és az éghajlatcsomagot. Ez prioritás. Nem bal- vagy jobboldali prioritás, pusztán a józan ész diktálta dolog. Amennyiben tagországról tagországra haladva tárgyalunk, semmi esélyünk a sikerre.
Természetesen vannak pontok, amelyek tisztázásra szorulnak, vagy igazodást igényelnek. Most, specifikusan, egy igen kemény dióra gondolok: nevezetesen azon társaságaink problémáira, amelyekre földünk egyensúlyának fenntartása érdekében - jogosan - különleges szabályokat kényszerítünk. Megtehetjük-e, hogy Európában alapvető jogszabályokat foganatosítunk cégeinkkel szemben, miközben olyan országok termékeit importáljuk, amelyek a mi vállalkozásaink számára kötelező szabályoknak egyikét sem tartják be? Ez nem a protekcionizmus kérdése. Ez a tisztességnek, az igazságosságnak, illetve a naivitás elutasításának kérdése. Ott van továbbá a határok működtetésének kérdése. Érvényesüljenek szabad kvóták, vagy kiigazító mechanizmusok? Magam nem tudom, de mindenesetre, beszélnünk kell erről!
(Taps)
A második kérdés: megértem, hogy néhány ország számára - és különösen a 2004-ben csatlakozottakra gondolok, amelyek főként ásványi anyagokból nyert energiaforrásokra támaszkodnak - az elvárt erőfeszítések tekintélyesek. Ezek az országok azt mondják nekünk: "10 éve képesek vagyunk fejlődni, ne vegyék el tőlünk ennek lehetőségét!”. Kétségtelen, megtalálhatjuk annak módját, hogy mindenkit mozgósítsunk, és a Bizottság elnökével azon kell dolgoznunk, hogy mindenki felismerje, hogy nem lesznek gazdasági hanyatlásra, szenvedésre, szegénységre, és munkanélküliségre kárhoztatva. Ez az energia- és éghajlatcsomag számunkra az abszolút prioritást jelenti. A világ nem várhat: és Európának irányt kell szabnia!
A második pont: a 27 ország közül napjainkra már 24 a schengeni övezet részét képezi. Más szavakkal: 27-ből 24 ország. Azt mondják 23? OK, legyen 23 akkor, de még ez sem rossz arány. És ezek között nincsenek azok az államok, amelyek nem tagjai az Európai Uniónak, de - és erről is gyakran vitatkozunk - tagjai a schengeni övezetnek. Mit is jelent ez? Ez azt jelenti, hogy döntöttünk a schengeni övezet tagjai közötti mozgás teljes felszabadításáról.
Szeretném a Parlament politikai frakciói vezetőinek, és a képviselőknek is üzenni, hogy mi, Franciaországban, Bernard Kouchnerrel és Jean-Pierre Jouyet-vel, olyan döntést hoztunk, amelyet nem volt könnyű megtenni. Július 1-e óta nincs semmiféle akadálya a francia munkaerőpiacra való bejutásnak, köszönhetően azon bejelentésemnek, hogy megszüntetek minden, elődeim által kitárgyalt korlátozást. Az EU bármely országának bármely munkása jöhet, és munkát vállalhat Franciaországban.
(Taps)
Ez nem volt olyan egyszerű, nem volt olyan könnyű. Ugyanis, és a francia képviselők majd kijavítanak, ha tévedek, azt mondták nekem, hogy katasztrofális következményei lesznek majd döntésem bejelentésének. S mint oly gyakran, megszületett a döntést, és nem következett be katasztrófa. Nem igen tett boldoggá a hírhedt, "vízvezeték szerelőről” folytatott vita, amely sem hazámnak, sem Európának nem szolgált előnyére. Nem ez volt az ok, amelyért mi, mindannyian az Európai Uniót építjük.
(Taps)
Most, hogy nincsenek egymástól elválasztó határok, érdemes-e, ésszerű-e mindannyiunk számára elkülönült, saját bevándorlási politikát kialakítani úgy, hogy nem vesszük figyelembe mások igényeit? Az Európai Bevándorlási és Menedékjogi Megállapodás, két okból is, meghatározó dokumentum a francia elnökség számára.
Elsőként - és hadd forduljak itt a Ház baloldalához -, amennyiben mindannyian, az összes európai ország, közös európai bevándorlási politikát követ, akkor a bevándorlás ügye lekerülhet a nemzeti viták napirendjéről, ahol is a szélsőségesek a szegénységet és a félelmet felhasználhatják olyan célok szolgálatában, amelyek nem azonosíthatók a mi céljainkkal. A bevándorlásról folytatott felelősségteljes vita lefolytatásának egyetlen módja az, ha e kérdést európai politikává tesszük. Megszűnnek a különböző érzékenységű országok együttműködése terén jelentkező hátsó gondolatok.
A miniszterek mindegyike által jóváhagyott, és az Állandó Képviselők Bizottsága, illetve az Európai Tanács találkozójának napirendjén szereplő, Brice Hortefeux által javasolt gondolatok nálam elsőbbséget élveznek. Azt igazolják, hogy Európa nem kíván zárt erődítménnyé válni, nem utasítja el emberek befogadását, hogy szüksége van migráns munkavállalókra. Ugyanakkor Európa nem fogadhat be mindenkit, aki földrészünkre szeretne jönni.
Hadd tegyem hozzá, a politikai menedékjogra utalva, hogy értelmetlennek tartom, hogy valaki 27 demokratikus országban 27 kérelmet nyújthasson be, és ne minden esetben ugyanazon választ kapja. Hozzáfűzöm még, az Afrikával való fejlesztési kapcsolatra is gondolva, hogy erősebbé válunk, ha együtt dolgozunk. Ez lesz a francia elnökség második prioritása.
A harmadik prioritás: szeretnénk előrelépni egy, Európában gyakran érintett, de igen lassan kibontakozó kérdésben, az európai védelem terén. Tudatában vagyok annak, hogy igen jelentősek a nézeteltérések e témát illetően, de hadd osszam meg Önökkel gondolataimat. Miként képzelik azt, hogy Európa politikai erővé válhat, hallathatja szavát, ha nem tudja megvédeni magát, nem képes a politikájának alátámasztásához szükséges eszközöket mozgósítani?
Vegyük például Koszovót, ami szerintem európai sikertörténet. Ez olyan európai probléma, amelyet az európaiaknak kell rendezniük. Miként is folytathatják azonban az európaiak a problémák rendezését, ha nem teremtik elő az általunk, közösen meghozott döntések végrehajtatásához szükséges katonai és humán forrásokat? Miként gondolják, hogy Európa a világ legsikeresebb gazdasági térségévé válhat, ha nem képes megvédeni önmagát?
Igen, itt van a NATO. Senkiben sem kérdőjeleződik meg a NATO hasznosságának kérdése, legkevésbé bennem. Itt nem az európai védelmi politika és a NATO közötti választás kérdése vetődik fel, hanem az az igény, hogy álljon rendelkezésünkre a NATO - és azzal az amerikaiakkal való szövetség -, valamint egyidejűleg az önálló európai védelmi politika. Ezek mindegyikére szükségünk van, együtt, és nem az egyikre a másik helyett. Megtoldom ezt még azzal, hogy nem folytatódhat az, hogy Európa biztonságát mindössze négy vagy öt ország hozzájárulására alapozva garantáljuk, míg a többiek e négy-öt ország erőfeszítéseire hagyatkoznak. A tagállamok nem tarthatnak ki amellett, hogy külön-külön gyártanak repülőgépeket, hogy a hadiiparok egymással - néha az összeomlásig és a végelgyengülésig - versengenek, pusztán azért, mert nincs elég erő egy európai védelempolitika kialakítására.
A negyedik prioritás: a közös agrárpolitika végtelenül bonyolult kérdése. Most térek rá azzal kapcsolatos megállapításaimra. Pontosan azért, mert komoly gond az, hogy egyáltalán beszélnünk kell erről. Tökéletesen tudatában vagyok annak, hogy akadnak közöttünk mezőgazdasági országok, amelyek keményen védelmezik gazdálkodóik munkáját, miközben más tagállamok úgy vélik, hogy ez a politika túlságosan sokba kerül.
Hölgyeim és uraim, hadd apelláljak józan eszükre! 2050-ben földünket 9 milliárdnyian lakják. Már most 800 millióan halnak meg az éhezés következtében. Minden harminc másodpercben egy gyermek éhen hal. Józanságra vall-e azt igényelni Európától, hogy mérsékelje mezőgazdasági termelését akkor, amikor a világnak oly nagy szüksége van élelmiszerekre? Nem hiszem, hogy ez ésszerű. Ez nem a francia mezőgazdaságról, hanem a józan észről szól.
(Taps)
Hadd egészítsem ki fentieket egy második ponttal: függetlenül attól, hogy országuk mezőgazdasági jellegű-e, az élelmiszer-biztonság mindenkit érint. Helyes-e, és ésszerű-e átlátható és biztonságos előírásokat tenyésztőinkre és gazdálkodóinkra kényszeríteni, és továbbra is húst behozni Európába olyan országokból, amelyek a gazdálkodóinkra kényszerített szabályok közül egyetlen egyet sem tartanak be?
(Taps)
A harmadik pont: a mezőgazdasági árak sohasem voltak ennyire magasak. Éppen itt az ideje, hogy az árakról, a támogatásokról, a közösségi preferenciákról szót ejtsünk. Úgy gondolom, hogy a közösségi agrárpolitika egészségügyi ellenőrzése és a pénzügyi döntőbíráskodás végletei között képesek vagyunk megállapodni olyan elvekben, mint Európa élelmiszer-ellátottsága és élelmiszer-biztonsága.
Hölgyeim és uraim, seregnyi egyéb téma vár még ránk: például a szociális dimenzió végtelenül bonyolult kérdésköre. Szeretnék egy pontot kiemelni. Esetenként bizonyos ellentmondást tapasztalok: néha a leegyszerűsített megfontolások azt sugallják, hogy Európának nem szabadna mindennel foglalkoznia. Európa csak olyan ügyekbe ártsa magát, amelyek őt érintik. Ugyanazon személyek azonban, akik egyszer azzal vádolják Európát, hogy mindenbe beleüti az orrát, elsőként horkannak fel, ha nem ejtünk szót a szociális dimenzióról. Mindmáig, a tagországok a szociálpolitikát elsődlegesen is nemzeti hatáskörben kívánták tartani, mivel a nyugdíjak és az egészségügy elsődlegesen nemzeti ügynek tekinthetők.
Hölgyeim és uraim, akad néhány szociálpolitikai irányelv, amelyet Barroso elnök úr, helyesen, napirendre tűzött. Az üzemi tanácsokkal, az ideiglenes munkával, és az Európában mindenkire érvényes, némely alapvető szabályra gondolok most. E kérdéseket a francia elnökség prioritásként kezeli majd.
Egyéb témákat is a francia elnökség napirendjére kellene tűznünk, noha azok nem esnek az európai hatáskörön belülre. Hadd említsek fel egy, mindannyiunkat érintő példát, az Alzheimer-kórt. (Cohn-Bendit úr közbevetető megjegyzése: "még nem”) Cohn-Bendit úr, sohasem gondolnám azt, hogy egy Önhöz hasonlóan fiatal ember áldozatává válna, az Önt elkerülő, de európaiaknak millióit érintő betegségnek. Európaiaknak ezen milliói számomra ugyanolyan fontosak, mint az Ön betegsége.
(Taps)
Természetesen, a szubszidiaritás értelmében ez nem tartozik európai hatáskörbe. Ennek ellenére azt szeretném, ha a francia elnökség az összes európai állam összes szakemberének részvételével találkozót szervezne a leghatékonyabb gyógymódokkal kapcsolatos tapasztalatok kicserélése céljából. Ez vezethetne el a kutatók tapasztalatainak összevonásához, elősegítve ezzel a betegség jobb megismerését, a gyógykezelés megoldásának közös feltárását. Képzeljék csak el, miként is vélekednek majd akkor az európaiak Európáról? Azt mondják majd: így jutottunk el e borzalmas betegség orvoslásához! Amit az Alzheimer-kórról mondtam, az alkalmazható a családokat szétszakító rákra is. Nincs értelme, hogy mindenki önmagában keresse a rák ellenszerét, ha együtt több forrással rendelkezhetünk, erősebbekké válhatunk.
(Taps)
Végül a kultúrát és sportot illetően elmondanám, hogy nagy hiba nem beszélni olyan kérdésekről, amelyek európaiak millióinak mindennapi életét érinti. Létezik egy európai kulturális kivételesség. A kultúrát a mindennapos európai viták részévé kell tennünk. Nem engedhető meg, hogy a világ egyetlen nyelv, egyetlen kultúra előtt hajtson fejet. Egyértelműen foglalkoznunk kell a videók és CD-k ÁFÁ-jának kérdésével, amint az történt a könyvek esetében is, és amelyet Önök már lerendeztek.
A politikai megosztottságot háttérbe szorító sportról szólva, szeretném, ha a kulturális kivételességhez hasonlóan, érvényesülne az európai sportbeli kivételesség is. Magam pártolom a személyek és áruk mozgásának szabadságát, de nem fogadom el azt a nézetet, miszerint fizetésre kell köteleznünk futballklubjainkat, és ezzel ellehetetlenítenénk a képzési célokból e kluboknál maradni kényszerülő fiatalokba történő beruházást. Egy olyan sporttal kapcsolatos kivétel, ami azt jelenti, hogy a sport nem válik a piacgazdaságnak alárendeltté, kiérdemli valamennyi képviselő támogatását.
(Taps)
Befejezésül, hölgyeim és uraim, elnök úr - elnézésüket kérve, hogy kétségkívül hosszúra nyúlt hozzászólásom - egy észrevétellel zárnám azt le. S tudom, mivel is kapcsolom össze észrevételemet: az európai demokrácia szívdobbanásával. Európa sokat szenvedett. Szenvedett, mindenekelőtt némelyikünk gyávaságától. Azokétól, akik boldogan engedték, hogy Európa olyan dolgokért vállaljon felelősséget, amely pedig azon politikai vezetők felelőssége volt, akik nem voltak hajlandók nyilvánosságra hozni az általuk Brüsszelben korántsem védelmezett választási lehetőségeket.
(Taps)
Ez gyávaság. Az Európai Parlament és az Európai Bizottság elnökének mondom ezt: az elnökség kéz a kézben fog Önökkel együtt haladni. Amennyiben valamely tagállam nem ért ezzel egyet, szólaljon fel! Amint azt a lengyel elnöknek mondtam, aki maga tárgyalta ki a Lisszaboni Szerződést, és szavát adta akkor. És az ember tartsa be ígéretét! Ez nem a politika, hanem az erkölcs kérdése!
(Taps)
Európa azonban mástól is szenved. Európa szenved a vita hiányától. Ezzel szeretném befejezni, mert ez a kérdés számomra rendkívül fontos. Intézményeink függetlenek, de a függetlenség nem jelent közömbösséget. Amennyiben nekünk, politikai vezetőknek nincs bátorságunk a vitára, kinek lesz? De miről is vitázzunk? Hogy mi a helyes gazdasági stratégia? Mi a helyes pénzügyi stratégia? Mi a helyes árfolyampolitika? Természetesen, mindenkinek jogában áll hitéhez kötődni, és ezt különösen német barátaink felé fordulva mondom. Nincs azonban senkinek joga egy vitát, egy építő szellemű vitát megakadályozni!
Természetesen mindenki szeretne egy megállapodást, mint amilyen a most kitárgyalandó kereskedelmi megállapodás is. Senki se féljen azonban kimondani azt, hogy Európának nem szabad naivnak lennie! Meg kell vitatnunk a szabadkereskedelem előnyeit, de el kell mondanunk a feltörekvő országoknak azt is, hogy nem megalapozott az igényük egyazon jogokat követelni, csak ha vállalják az azonos kötelezettségeket is. Nem szabad megijednünk egy európai vita lefolytatásától sem. Fel kell vállalnunk egy méltóságteljes európai vitát, ne féljünk azonban megvédenünk elképzeléseinket!
Nem kérdőjelezzük meg az EKB függetlenségét azzal, hogy rákérdezünk, ésszerű-e a kamatlábak 4,25 %-ra emelése akkor, amikor az amerikai kamatláb 2 %-on áll. Vitába keveredünk. Békés vitába, amelyben senki sem rendelkezik az igazság monopóliumával. Magam semmi esetre sem, de a szakértők sem, akiknek bizonyítaniuk kell döntéseik hatékonyságát.
Hölgyeim és uraim, ebben a szellemben szeretném magam, a francia miniszterekkel együtt, az elnökséggel járó felelősséget felvállalni. Tudom, ez nem egyszerű. Tudom, hogy amikor valaki a Tanács hivatalban lévő elnöke, akkor nem saját hazája, hanem az Unió érdekeit védelmezi. Tudom, elnök úr, elnök urak, hogy egységes csapatként kell a 27-ek Európájának érdekében fellépnünk, és remélem, hogy hat hónap múlva mindenki elmondhatja majd, hogy "Európa haladást ért el, az Önök részvételének és támogatásának köszönhetően”!
(Hangos tetszésnyilvánítás)
Elnök
Az Európai Tanács hivatalban lévő elnökének köszönöm felszólalását. Kívánjuk, őrizze meg bátorságát, elszántságát, legyenek sikeresek elnökségük során mindvégig - hiszen, ha Önök sikeresek, az Európai Unió is sikeres! És azzal együtt az Európai Parlament is. Biztos lehet abban, hogy amikor határozott erőfeszítéseikkel egy szebb jövő felé kormányozzák az Európai Uniót, akkor az Európai Parlament Önök mellett áll! Az Európai Parlament támogatja Önöket e feladat végrehajtásában!
Szertném köszönteni az Ön társaságában lévő minisztereket is: Bernard Kouchnert, Brice Hortefeux-t, hajdani képviselőtársunkat, és mindenekelőtt Jean-Pierre Jouyet urat, az európai ügyek államminiszterét, aki szinte mindenkor itt van velünk a Parlamentben. A legmelegebben üdvözlöm Önöket az Európai Parlamentben!
(Taps)
José Manuel Barroso
a Bizottság elnöke. - (FR) Elnök úr, a Tanács hivatalban lévő elnöke, hölgyeim és uraim! Örülök, hogy itt lehetek ma Önökkel, az Európai Unió Tanácsa féléves francia elnökségének bemutatkozásakor! Meggyőződésem, hogy ez az elnökség gazdag lesz energiában, eltökéltségben, és konkrét sikerekben is, amelyet mindannyian igyekszünk előmozdítani. Ön vissza akarja hozni Franciaországot Európába, hivatalban lévő elnök úr, és ez feltétlenül kitűnő hír számunkra.
Az európai polgárok és a ma itt ülésező Európai Parlament nagy elvárásokkal viseltetik a francia elnökség iránt. Amint azt július 1-én, párizsi találkozónkon kifejtettem, a Bizottság a francia elnökség mellett áll, azt teljes támogatásáról biztosítja annak érdekében, hogy az Európai Unió az elkövetkező hat hónapban is sikeres legyen. Nem lesz ugyanis hiány a kihívásokban.
Nyakunkon a globalizáció, a verseny mind keményebb lesz. A világ olyan új kihívásokkal kerül szembe, mint a szénhidrogének hiánya és az éghajlatváltozás. Most kell lépnünk, hogy e kihívásokra közös megoldást találjunk. Mindezen tényezők arra utalnak, hogy Európának versenyképességének növelése érdekében meg kell reformálnia gazdaságait, korszerűsítenie kell szociális modelljeit, az oktatásba, kutatásba, innovációba forrásokat kell befektetnie. Európa, a világ egyik vezető kereskedelmi hatalmaként, erős kártyalapokkal rendelkezik. Az igazodáshoz azonban bátorságra van szüksége. Ha partnereknek védelmet kínálunk fel, akkor igazodnunk kell. Ez a kulcskérdés.
Nincs értelme tagadni, hogy Európa nehéz időszakot él meg. Gondoljunk az ír nemleges szavazásra, a globális gazdaság légkörére, az emelkedő olaj és nyersanyagárakra, az élelmiszerárak drasztikus emelkedésére, és a vásárlóerő legnagyobb ellenségét jelentő inflációs nyomásokra. Az infláció egyben a társadalmi igazságosságnak is legfőbb ellensége, hiszen magas infláció mellett az alacsony fizetéssel rendelkezők és a nyugdíjból élők szenvednek a legtöbbet. Mindezen tényezők árnyat vetnek gazdaságainkra, és- mind európai, mind nemzeti szinten - nehéz választások elé állítják politikusainkat. Fel kell vállalnunk, hogy szembenézünk a realitásokkal, és realistán és eltökéltséggel alkalmazkodunk azokhoz.
Most érkeztünk vissza Japánból, a G-8-ak csúcsértekezletéről, ahol megtapasztaltam az Európai Unió befolyását, de azokat az elvárásokat és azt a tiszteletet is, amelyet az Unió a világban kelt. Mindez éles ellentétben áll azzal a borúlátással, amellyel gyakran az EU-n belül találkozhatunk. Elmondhatom Önöknek, hogy - sokkalta erőteljesebben, mint bármikor korábban - az Európai Unióra pozitív és meghatározó szereplőként, a világszínpad rendkívüli befolyással rendelkező játékosaként tekintenek.
Vegyük a G-8-ak csúcsértekezletének figyelmének középpontjában álló két konkrét témát: az éghajlatváltozást és a fejlődést. Két olyan kérdést, amelyet illetően Európa tette meg globális szinten a kezdeményező lépéseket. Az Egyesült Államok most csatlakozott hozzánk az éghajlatváltozás elleni küzdelemben, jelentős mértékben átvéve a mi elgondolásainkat. A múlt évben, Heiligendammban - emlékszem, de Sarkozy elnök úr is ott volt - nagy nehézségekbe ütközött meggyőzni az amerikaiakat és az oroszokat, hogy elfogadják a 2050-re nézve kötelező célkitűzések elvét. Mostanra elértük ezt. Köszönhető volt ez Európa vezető szerepének. Az egyik európai intézmény elnökeként büszkeséggel gondolok erre. Ez megint egy olyan siker, amelyet európai egységünknek tulajdoníthatunk.
A második példa, a fejlődéshez, de különösen a gyorsan emelkedő, a millenniumi fejlesztési célkitűzések (MFC) teljesítését fenyegető élelmiszerárakhoz kapcsolódik. A múlt havi Európai Tanács következtetéseinek köszönhetően, ezen a téren is a katalizátor szerepét tölthetjük be. Az Európai Tanács - idézem - üdvözölte "a Bizottság törekvését olyan új pénzügyi alapra vonatkozó javaslat kidolgozására, amely a fejlődő országok mezőgazdaságának nyújtana támogatást”.
Az Európai Bizottság a jövő héten fogadja el ezt a javaslatot. A költségvetés elfogadásában szerephez jutó mindkét hatóság teljes támogatására számítok, hogy Európa gyorsan - az érintett nemzetközi szervezetekkel szoros együttműködésben - támogatásban részesíthesse a mezőgazdasági vállalkozókat, különösen Afrikában. Ez a támogatás elengedhetetlen az Afrika stabilitásához és fejlődéséhez szükséges "zöld forradalom” végrehajtásához. S mint tudják, Afrika stabilitása és fejlődése Európának is közvetlen érdeke. Az Európai Tanács kérésének megfelelően, javaslatunk a most érvényes pénzügyi kereteken belül marad. Megközelítésünk arra épül, hogy a nemzetközi élelmiszerárak emelkedéséből fakadóan az európai agrár támogatáspolitika keretében keletkező megtakarításokat átirányítjuk az áremelkedés által leginkább sújtottakhoz. A világ minden részében találkozhatunk rendkívüli és katasztrófahelyzetekkel. Ha hallották volna azt, amiként a Világbank elnöke, néhány afrikai és más ország vezetői - szélesebb körű találkozókon - az éhínséget és éhezést a világ oly nagyszámú emberét veszélyeztető valós fenyegetésként írták le, megértenék, hogy mennyire is szükséges és elengedhetetlen az európai segítségnyújtás.
(Taps)
Ezért is hiszem azt, hogy ismét jó példával járhatunk elöl az európai és afrikai gazdák közötti szolidaritás terén, illusztrálva azon tényt, hogy a közös agrárpolitika (KAP) és a fejlesztési politika képes tandemben érvényesülni, amint erre szükség is van. Mert, amint azt Sarkozy elnök úr az imént kifejtette, az élelmiszer-biztonság globális kérdés, és azt együtt kell megoldanunk. Nem egyedül, hanem együtt.
Tény, hogy vannak gondok, amint tény az is, hogy az Európai Unió, sokkalta inkább, mint bármikor korábban, központi szerephez jut azok megoldásában. Ahelyett, hogy elmerülnénk abban, amit én néha "válságofiliának” hívok, illetve az európai hanyatlás jelenségéről szóló polémiákban, hangsúlyozzuk inkább az Unió konkrét és pozitív lépéseinek értékeit. Feltétlenül ez a legjobb módja annak, hogy foglalkozzunk a Lisszaboni Szerződés ratifikálásának írek általi elutasítását követően jelentkező nemzetközi kérdésekkel. Foglalkoznunk kell ezzel, mert a Lisszaboni Szerződés hatékonyabbá, demokratikusabbá tehetné munkánkat. Mindez azonban nem szolgálhat mentségül ahhoz, hogy ne reagáljunk azonnal polgáraink igényeire.
Az európai polgárok válaszokat várnak tőlünk. Az általunk adható legjobb válasz az, ha őszintén szólunk hozzájuk, és igazoljuk, hogy szorult belénk elég politikai bátorság. A francia elnökségre mindkét vonás egyértelműen jellemző.
A próbaidőszakot átélő Európának tanúsítania kell, hogy Európa működik. Olyan politikákra kell összpontosítanunk, amelyek Európát közelebb hozzák polgáraihoz, módosítják mindennapi életüket. Jobban, mint bármikor korábban, olyan irányt kell vennünk, amely a sikerre épülő Európához vezet.
Magam, személyesen, bizakodó vagyok. A francia elnökség prioritásai felkészítik Európát, hogy megfeleljen a legfőbb kihívásoknak, és egyben felkészítse azt a jövőre is.
Üdvözlöm azt, hogy a francia elnökség prioritásként kezeli az energia- és éghajlat-változási politika integrált formában történő elővezetését. Hivatalban lévő elnök úr, Ön megemlítette, hogy ez elnökségük prioritása, és ismerjük az Ön elszántságát, hogy az év végére lezárja az e stratégiai megállapodással kapcsolatos munkálatokat, és ezzel kedvező helyzetbe hozza az Unót az egy év múlva esedékes koppenhágai tárgyalások tekintetében. A Bizottság teljes mértékben támogatást nyújt ahhoz, hogy nagyra törő, de kiegyensúlyozott megállapodás születhessen az Európai Parlament és a tagállamok közreműködésével. Ezt prioritássá tettem saját intézményemben is, és szeretném ismét megköszönni a hivatalban lévő elnöknek az Európai Bizottság által benyújtott energia- és éghajlat-változási csomaghoz nyújtott, fáradhatatlan támogatását.
Előre kell lépnünk egy ellenőrzött európai bevándorlási politika irányában is. Elsőként foglalkoznunk kell a bevándorlással, amelyre a mind korosabbá váló Európának bizonyos kulcságazatokban szüksége van, és amelyet ki kell egészítenünk a társadalmi beillesztés gyakorlatával, hogy humanista Európánkban büszkék lehessünk arra, hogy képesek vagyunk beilleszteni társadalmunkba azokat, akik valóban dolgozni szeretnének nálunk. A "kék kártya” elfogadása a francia elnökség alatt, fontos lépés lenne ebben az irányban.
Kezelnünk kell azonban az illegális bevándorlás, valamint a gyakran azzal összekapcsolható kizsákmányolás kérdését is. Különös tekintettel azok megbüntetésére, akik illegális munkásokat foglalkoztatnak. Ez az a terület, ahol talán a leghatékonyabb fellépésre van szükség, de ne fenyegessük azokat a szegény munkásokat, akik mindössze dolgozni jöttek Európába. Büntessük azokat, akik kihasználják őket! A mostani gyakorlat Európa szégyene. Ne essünk tévedésbe: realistának kell maradnunk a bevándorlási kérdés kezelése során.
Hölgyeim és uraim, mély meggyőződésem, hogy a problémával való komoly és felelősségteljes foglalkozás képtelensége az egyik legnagyobb fenyegetést jelenti Európa számára. Nem oldhatjuk meg a bevándorlás kérdését, ha minden tekintetben elnézőek vagyunk. Ez kiváló ürügyül szolgál a szélsőséges, idegengyűlölő erőknek. Határozottnak kell lennünk az illegális bevándorlás kérdéseiben, de ugyanakkor jeleznünk kell nagylelkűségünket és egységünket abban, hogy befogadjuk azon migráns közösségeket, amelyek hozzá kívánnak járulni Európa növekedéséhez és fejlődéséhez. Úgy vélem, egyértelműnek kell mutatkoznunk e kérdésben, határozottnak kell lennünk a bűnnel szemben, de tiszteletben kell tartanunk az európai civilizáció védjegyét jelentő emberi jogokat, és európai integrációs terveinket.
Természetesen ezek érzékeny témák, amelyek könnyen adnak lehetőséget polémiákra és félreértésekre. Ezért is kívánt a Bizottság egy kiegyensúlyozott javaslatot előterjeszteni, és ez magyarázza, miért is körvonalazott tíz kulcselemet a közös előrelépés előmozdítása keretében. Nagy örömmel láttam, hogy a francia elnökség és a francia igazságügyi és belügyminiszterek - múlt heti, Cannes-i informális találkozójukon - magukévá tették ezt az integrált megközelítést.
Hölgyeim és uraim, feltétlenül szeretnék rámutatni arra, hogy Európában, a schengeni övezeten belül, ahol a mozgás szabadsága a mindennapok valósága, abszurd dolog, hogy 27 különböző bevándorlási politika érvényesüljön. Szükségünk van egy európai bevándorlási politikára.
Napirenden szerepel szociálpolitikánk is. Nem születhet dinamikus, versenyképes gazdasági modell, valódi, a szegénység, a társadalmi kirekesztés, a marginalizáció kockázatát kizáró szociális befektetések nélkül. Franciaország az Európai Bizottság által pár nappal ezelőtt előterjesztett Szociális Napirendet prioritásként kezeli. Üdvözlöm ezt. Ahhoz, hogy az európaiakat felkészítsük a jövőre, lehetőségeket, a minőségi szolgáltatásokhoz való hozzáférést, az oktatást, az egészségügyi gondoskodást, a szolidaritás fenntartását kell számukra biztosítanunk. Európában senkit sem szabad magára hagynunk. Európa nem másról szól, mint a lehetőségekről és a szolidaritásról.
Hölgyeim és uraim, számos más projekt is beindul az elkövetkező hat hónap folyamán. Nincs módom mindegyiket felvázolni, de ha kettőt körvonalazhatok, akkor az európai védelmet és a jövő vasárnap, Párizsban bejelentett Mediterrán Uniót ajánlanám figyelmükre. Ezeket két olyan lehetőségnek ítélem, amelyek révén Európa megerősítheti szerepét a világban. Itt, szintén, rajtunk áll, hogy miként tudjuk elképzelésünket konkrét formákba önteni.
Az elkövetkező, izgalmasnak ígérkező féléves időszakra a Bizottság teljes támogatását garantálva kívánok a Tanács francia elnökségének teljes sikert.
A politikusok elsődleges kötelessége, hogy szembenézzenek a kihívásokkal, és erőfeszítéseik megkettőzésével sikeresen helytálljanak.
Nagyon sok mindent elérhetünk együtt. Szeretném elismerni azokat az erőfeszítéseket, amelyeket az elmúlt hónapokban a francia kormány - a legmagasabb szintet is beleértve - tett azért, hogy szorosan együttműködjék az európai intézményekkel! Az intézményeknek, az elnökségnek, és a tagállamoknak szorosan együtt kell dolgozniuk. Ez az európai polgárok felé kötelezettségként jelentkező közös siker záloga. S szeretném ismét elismerésemet kifejezni a ma is, a hivatalban lévő elnök által megerősített elkötelezettségért, minek révén a Tanács, a Parlament és a Bizottság konkrét megoldásokat találhat a polgáraink számára naponta jelentkező konkrét problémákra.
Joseph Daul
Elnök úr, a Tanács hivatalban lévő elnöke, a Bizottság elnöke, hölgyeim és uraim. Franciaország úgy döntött, hogy elnökségét az elkötelezettség fogalmával teszi beazonosíthatóvá.
Szükségünk van politikai elkötelezettségre az európai integráció előtt tornyosuló nehézségek leküzdéséhez. E gondok között, minden kétséget kizáróan, a legnehezebb a ma reggel már megvitatott ír nemleges szavazás. Be kell vonnunk polgárainkat Európa ügyeinek kezelésébe! Miközben számos ok magyarázhatja fenntartásaikat, így a globalizációval párosuló félelmeik, az emelkedő árak, a hagyományos családi és társadalmi értékekben bekövetkezett változások.
Amennyiben nem tudunk mindenkit meggyőzni arról, hogy az olyan lényegi kérdések, mint a biztonság, az éghajlatváltozás, az energia, a bevándorlás kizárólag európai szinten rendezhetők hatékonyan, továbbá, hogy a világ más térségeihez való viszonyunkban Európának is erősnek kell lennie, hogy képes legyen meggyőzni az Egyesült Államokat, Indiát, Kínát és Brazíliát, akkor aligha számolhatunk békés jövővel.
A francia elnökségnek szüksége lesz politikai eltökéltségre, hogy meggyőzze partnereit arról, a Lisszaboni Szerződés a bennünket érintő összes kérdésben előmozdítja a hatékonyabb és demokratikusabb döntéshozatalt. Képviselőcsoportom Európai Néppárthoz tartozó valamennyi tagja azt szeretné, ha az összes tagállam, amelyik ezt eddig még nem tette meg, a francia elnökség időszakában ratifikálná a Lisszaboni Szerződést. A mérlegelési időszakot követően, minden tiszteletünket megőrizve is azt várjuk, hogy - amint ez történt Franciaország és Hollandia esetében is - Írország tegyen javaslatot 26 partnerének a patthelyzet feloldására. Valamennyi tagországot felkérünk, hogy tartózkodjanak a kivagyiságtól és kezeljék e kérdést felelősségteljesen. Csoportunk szeretné lezárni ezt az intézményi vitát, és bízunk abban, hogy a francia elnökség mindent megtesz e cél elérése érdekében.
Elnök urak, hölgyeim és uraim, miközben kísérletet teszünk arra, hogy hatékonyabb döntéshozatali eszközökkel szerelkezzünk fel, gondjaink csak szaporodnak. Mindez energiákat emészt fel, amelyek jobban is hasznosíthatók volnának a munkahelyteremtés, érdekeink védelme, szociális modellünk erősítése terén, vagy általában az európai ügyekben. Mint említettem, feltétlenül szükségünk lesz politikai elkötelezettségre. Egyértelműsítenünk kell, hogy rendelkezünk azzal az eltökéltséggel, amely a hivatalban lévő elnök úr által az imént beazonosított prioritások kezeléséhez szükséges. Sürgősen lépnünk kell az éghajlatváltozás, az energia, a migráció, az élelmiszer-biztonság és a védelem kérdéseinek rendezése érdekében.
Az éghajlatváltozásról és az energiáról szólva, a választási lehetőségek adottak. Tagállamainknak vagy az a meggyőződése, hogy lépniük kell előre, és példát kell mutatniuk a koppenhágai csúcstalálkozót megelőzően, és ebben az esetben még decembert megelőzően egyértelmű döntéseket kell hoznunk, hogy nemzetközi partnereink részéről a viszonosságot biztosíthassuk. Vagy pedig már eldöntötték, hogy a rosszabbodó éghajlati feltételek és fokozódó energiafüggőségünk ellenére sincs szükség sürgős lépések megtételére. Aligha kell mondanom Önöknek, hogy politikai csoportom melyik választási lehetőséget szorgalmazza.
A migrációt illetően szintén szeretnénk véget vetni az álszenteskedésnek. Miközben a világban néhány ország már kielégítő eredményekkel járó bevándorlási politikát érvényesít, addig a mi tagállamaink többsége késlekedik a választással. Itt az ideje a téma megvitatásának, egy pozitív, emberséges és felelősségteljes döntés meghozatalának. Az októberben megvitatásra kerülő európai bevándorlási és menekültügyi megállapodás tervezete a megfelelő irányban tett lépés, és gratulálok az uniós minisztereknek a Brice Hortefeux úr által készített tervezethez kapcsolódó e heti válaszukhoz. Támogatjuk Önt, Hortefeux úr!
Végül szeretnék két, a szívemhez igen közel álló, a jövő, és függetlenségünk tekintetében létfontosságú témára kitérni: az élelmiszer-biztonságra és a védelemre. Szeretném, ha gondolnánk a legelesettebbekre úgy a világban, mint saját országainkban. Ők azok, akik számára az árak emelkedése valódi gondokat okoz. Szeretném, ha Európa és a francia elnökség ezekben a nehéz időkben erőfeszítéseket tenne megsegítésükre.
A védelem terén mindössze egyetlen kérdést tennék fel: miként lehet Európa megbízható, a nevéhez méltó védelmi képességek nélkül? Szükségünk van védelemre, hogy biztosíthassuk a békét Európában, továbbá, hogy a világban megsegíthessük a legkedvezőtlenebb helyzetben lévőket. Képviselőcsoportunk támogatja a francia elnökség eltökéltségét, hogy határozott elképzelések beterjesztésével e két stratégiai területen felvállalja a vezető szerepét.
Hölgyeim és uraim, az európai integráció elsődlegesen politikai ügy. Nincs kétségem afelől, hogy amennyiben vesszük a bátorságot és vállalkozunk az egyértelmű politikai választásokra, akkor polgárainkban ismét felerősödik Európa szeretete. Teljes mértékben bízom az új elnökségben, hogy bátorítást nyújt az előbbiekhez. És ha a 2009. évi európai választásokat megelőzően sikerül visszaszereznünk polgáraink bizalmát, lényegében nyert ügyünk lesz.
Martin Schulz
Elnök úr, hölgyeim és uraim! Sarkozy úr, vannak olyan gondolatai, amelyeket magunk is osztunk. Elsőként ezek némelyikét szeretném részletesebben érinteni. Örülök, hogy biztonságban és egészségben visszaérkezett Japánból. Hallottunk már az éghajlatváltozással kapcsolatos elkötelezettségek újabb sorozatáról, és ideje volt, hogy beszámolót kapjunk erről.
Önnek igaza van abban, hogy az éghajlatcsomag prioritást képez, és ebben képviselőcsoportunk egyetért Önnel. Abban is igaza van, hogy az egyes országok egyedül nem mennének itt sokra, így még a németek és a franciák sem, és - apropó - azzal sem, hogy egymás között megállapodnak, mint történt ez Straubingben. Még 25 ország érintett e kérdéskörben, és ne feledjük, az Európai Parlament az, amely a végső döntést meghozza. Mi, Önökkel együttműködve tesszük majd ezt, és ne próbálkozzanak semmiféle partizán akcióval, még Angela Merkellel sem, bármennyire jó ötletnek is tűnhet ez.
Miután említette a sportot: ma reggel belenéztem a francia lapokba, hogy mit is írnak Sarkozy úrnak az Európai Parlamentben tett látogatásáról. Semmit! Sokat írnak a Tour de France-ról, és most éppen egy német viseli a sárga trikót.
(Dühös beszólások)
Figyelemmel kísértem felszólalását, hivatalban lévő elnök úr, beleértve a felemlített más pontokat is, így az éghajlatváltozással, de különösen a Lisszaboni Szerződéssel foglalkozókat is. Ha mi valóban meg akarjuk érinteni a polgárokat, akkor ehhez eszközökre van szükségünk. És ez dilemma elé állít bennünket. A polgárok azt akarják, hogy legyünk hatékonyabbak, átláthatóbbak, demokratikusabbak, és azt akarják, hogy a nemzeti parlamentek demokratikusabbak, nagyobb hatással bírók legyenek. Ez mind helyes, de bármikor, amikor közelebb akarunk kerülni a polgárokhoz, a szükséges eszközt - a módosított szerződést - kiragadják kezeinkből.
Igaza van abban, ez azt jelenti, új megközelítésre van szükségünk. Meg kell próbálnunk ezt a szerződést hatályba léptetni. Én igen nagyra tartom azt, hogy elmegy Írországba, és konstruktív módon működik együtt az ír néppel. Ha adhatok egy személyes jó tanácsot, erre az időre hagyja Bernard Kouchnert Párizsban. Az volt a benyomásom, hogy korábbi megnyilvánulásai nem segítettek bennünket az ír nép meggyőzésében.
(Taps, dühös beszólások)
Most olyan témáról szólnék, amelyben teljesen ellentétes nézeteket képviselünk. Ön elnökségük négy prioritásáról tett említést, és én vártam, hogy következik-e egy ötödik is. Majd Ön említést tett még egy sor, fontosnak tartott dologról, nem prioritásról, csak dologról. Ezek között "az egyéb dolgok” között szerepelt a szociális Európa, amelyről úgy szólt, hogy az a nemzetállamok dolga. Úgy vélem, ez súlyos hiba.
(Taps)
El kívánom mondani, hogy mi eltérő megközelítést várunk a francia elnökségtől. A szociális Európa nem azt jelenti, hogy egy társadalombiztosítási irodát kívánunk létrehozni Európában, vagy hogy a családi pótlékokat akarjuk európaivá tenni. A szociális Európa másról szól: hosszú ideig az emberek azt hitték - és helyesen - hogy Európa képes a gazdasági haladásra. 50 év munkája fekszik annak igazolásában, hogy a gazdasági előrelépés Európában gyorsabb növekedést és több munkahelyet eredményez, és mindenkor garantálja a társadalombiztosítás magasabb szintjét.
Mind többen és többen érzik úgy hogy fentieknek éppen az ellenkezője igaz, hogy Európa gazdasági fejlődése néhány hatalmas konglomerátumnak, bizonyos biztosítótársaságoknak, befektetési alapoknak, nagyvállalatoknak kedvez, de nem a népnek. Az Európai Unió feladata, hogy helyreállítsa a polgárokban az érzést, hogy az európai növekedés, a földrész gazdasági fejlődése nem a bankokat és a nagy konglomerátumokat szolgálja, hanem minden egyes polgárt. Továbbá, ha mindennek garantálása az egyes nemzetállamokra hárul, akkor Önnek, mint az Európai Tanács hivatalban lévő elnökének kötelessége, hogy figyelmeztesse állam- és kormányfő társait, hogy nekik kell gondoskodniuk arról, hogy nemzetállamaikban inkább a társadalmi igazságosságot, mint a szabadpiaci radikalizmust kell a középpontba állítani!
(Taps)
Szeretném mindehhez hozzáfűzni, hogy rendelkezésünkre áll egy, naponta ítéleteket hozó Európai Bíróság, amelynek ítéletei módosíthatják az egyes tagállamokban a szociális jólét mértékét anélkül, hogy a tagállamok rendelkeznének a szembenállás bármiféle eszközével. Ezért is van szükségünk a szociális Európára, elnök úr, és ezért is várom el Öntől, hogy decemberig megváltoztassa e kérdést érintő gondolkodását! Másként, az Európai Parlament szocialista frakciója aligha támogathatja majd Önt.
Hivatalban lévő elnök úr, a társadalmi kirekesztés miatti félelem veszélyes helyzeteket teremtett, és ezek egyikének tekinthető, hogy a védekezésre kényszerülő kormányok némelyike úgy véli, hogy elterelheti az emberek gondolatait a szociális kirekesztés miatt félelemről, ha a kisebbségek elleni hajszába kezd. Ezt tapasztaljuk most az Európai Unió egyik tagállamában. Nem tudom, hogy az olasz lakosságnak hányad részét teszik ki a roma gyerekek, de azt jól tudom, hogy az európai alapjogok súlyos megsértését jelenti, ha egy kormány kijelenti, hogy e gyerekek "a rendőrségi nyilvántartó részleg által regisztrálásra kerülnek, és számukra kötelező az ujjlenyomat adása”.
Az Ön országa, Franciaország adta az európai nemzetek közösségének az első alapjogi chartát. Az emberi jogok első nyilatkozata az Ön hazájából érkezett. Mint e köztársaság elnöke, Ön részese hazája hagyományainak. Az Európai Unió Tanácsának hivatalban lévő elnökeként kérem, gyakoroljon nyomást Silvio Berlusconi kormányára, tudatosítsa abban, hogy Európa olyan közösséget képez, amely a törvényességen, és nem az önfejűségen alapszik.
(Hangos taps)
Az Európai Uniónak számos kihívással kell szembenéznie, de ha nem biztosítjuk a szociális jólétet Európában, az emberek elfordulnak ettől az Európától. S ha erre sor kerül, akkor a Lisszaboni Szerződés értelmetlenné válik, akkor egész vállalkozásunk összeomlik. Szükségünk van tehát a bátorságra. Tudom, Ön bátor ember. Mi támogatjuk prioritásait, most támogassa Ön is a mienkét - egy szociális Európát és az éghajlatváltozást, az intézményi reformokat és az emberi jogokat. Ekkor az Ön elnöksége sikeres lesz.
(Taps a baloldalról)
Graham Watson
az ALDE képviselőcsoport nevében. - Elnök úr, felhívnám a hivatalban lévő elnök figyelmét, hogy a Szerződést elutasító ír szavazás az egyébként igen meggyőzően előkészített elnökségi időszakukat jelentős gonddal terheli meg. Ez a szavazás a gyakorlati, probléma-megoldó Európa iránti igényt is minden korábbinál időszerűbbé teszi.
Az energia- és éghajlatcsomag, napról-napra mind sürgetőbbé válik. A HÉA megfejelése rövidtávú enyhítést jelent e tekintetben: Európának mérsékelnie kell a kőolajtól és gáztól való függőségét. Jóval nagyobb beruházásokat kell eszközölnünk a megújítható energiaforrásokba: kisebb, helyi kötődésű projektekbe, amelyek mérséklik a családi energiaszámlákat, és nagyszabásúba, mint amilyen az észak-afrikai magasfeszültségű, a nap hősugárzására alapozódó energiatermelés lehet, utóbbi a Mediterrán Unió közbeiktatása révén.
Kedden, a G-8-ak, amelyek a világ széndioxid kibocsátása közel kétharmadáért felelősek, elfogadták az 50 %-os kibocsátás-csökkentést. A felemelkedő gazdaságok azonban joggal mondhatják, hogy a céloknak magasabbnak kellene lenniük - talán 80 %-osnak - közbenső célkitűzésekkel.
Az élelmiszerárak stabilizálásához jó ötletekre van szükségünk, mint amilyenek Fischer Boel biztos legutóbbi KAP-reformjai is. De nem a protekcionizmusra, bármiként is álcázzuk azt. Az igazság az, hogy az embereket erőteljesebben foglalkoztatja a benzin ára és a kenyérszámla, mint Uniónk magasztos céljai. Ma ne mondja senki, "Qu'ils mangent de la brioche ("Egyenek kalácsot!”).
A hivatalban lévő elnök helyesen állítja a bevándorlás ügyét a középpontba. A bevándorlás azonban csak akkor válik kezelhetővé, ha sikerül leküzdenünk azt a kétségbeesést, amely oly sokakat késztet idejövetelükkel nagyon nagy kockázatok vállalására. Elengedhetetlen, hogy létezzenek a hivatalos bevándorlás útjai, hogy lecsapjunk az embercsempészetre, és mezőgazdasági politikánkat úgy reformáljuk meg, hogy a kibocsátó országokban beindítsuk a gazdasági növekedést. Talán túlságosan optimistának tűnik azt kérni a francia elnökségtől, hogy liberalizálja a piacot. Ahhoz azonban, hogy határainkon belül megteremtsük a biztonságot, az kell, hogy reményt keltsünk határainkon túl is!
Van más módja is, hogy a francia elnökség úttörő szerephez jusson. Franciaország adta nekünk az emberi jogokat. Most Franciaországnak kell annak védelmező élharcosaként fellépni! Otthon, a megkülönböztetésellenes irányelv elfogadtatásának szorgalmazásával. Külföldön: a Balkán békéjének egy európai uniós jövőbe való beágyazásával; a Mediterrán Uniónak az észak-afrikai emberi jogi helyzet javítása érdekében történő felhasználásával; egységes fellépés kialakításával Oroszországot illetően, és Kína ellenzékiekkel szembeni fellépésének elítélésével.
az ALDE képviselőcsoport nevében. - (FR) Hivatalban lévő elnök úr, ne menjen Pekingbe! Legyen csapatjátékos!
(Taps)
Voltaire mondta nekünk: "A halandók egyenlők; nem a születés, hanem pusztán az erények különböztetnek meg bennünket”.
az ALDE képviselőcsoport nevében. - És a vezető szerepet felvállalva Európa igazolhatja saját erényeit, és egyben igényelheti, hogy minden férfi és nő méltósága elismerést nyerjen.
Hivatalban lévő elnök úr, hogy sikeres legyen, konszenzust kell teremtenie. Szüksége lesz arra, hogy a Parlament, a Tanács és a Bizottság együttműködjön a 27 tagország és e Parlament által elfogadott közös napirend teljesítésében. Ha vitatkozunk, akkor e napirendről kell vitáznunk, nem annak hírvivőiről. Ön vitába bonyolódott az EKB elnökével, két bizottsági taggal, miközben ők a mi Uniónkat, az általunk elfogadott politikákat képviselik. Nem európai mentalitást jelent az "oszd meg és uralkodj” stílus. Ragaszkodjunk elveinkhez, de működjünk együtt a közös célok elérése érdekében!
az ALDE képviselőcsoport nevében. - (FR) Elnök úr, tudom, lejár az időm, de kérem, adjon ”soixante petites secondes pour ma dernière minute” Carla Bruni férjével.
(Nevetés)
az ALDE képviselőcsoport nevében. - Hivatalban lévő elnök úr, ha Ön kitart elvei mellett, és lehetővé teszi, hogy együtt dolgozhassunk a közös célok elérése érdekében, amennyiben Ön biztosítja ezt, akkor a liberálisok és a demokraták felsorakoznak Ön mellé!
(Taps)
Cristiana Muscardini
Elnök úr, hölgyeim és uraim, ahhoz, hogy a polgárokat közelebb hozzuk Európához, ahhoz szükség van arra - amint ezt az új szerződéssel foglalkozó Európai Konventben is kifejtettem -, hogy lelke legyen Európának. Olyan lelke, amely tiszteletben tartja a különböző nyelveket és identitásokat, megerősíti a közös gyökereket és értékeket. Hivatalban lévő elnök úr, Ön kísérletet tett arra, hogy mai beszédében tükröztesse ezt a "lelket”.
Mivel Strasbourg a megújult béke szimbóluma, a nemzeti zászlók ott lobognak az európai zászló mellett, és ez a zászló legyen a látható megnyilvánulása annak, hogy minden polgárt egybefog a védelem, a biztonság, a kulturális és gazdasági növekedés közös vállalkozása. Valamint a Központi Bank átláthatósága is, noha ez talán még hiányzik az új Szerződésből.
A politikának határozott célokat kell a fiatalok számára kijelölnie. Nincs gazdasági jövő a környezet tiszteletben tartása nélkül, és nem tartják tiszteletben a jogokat, a kapcsolódó kötelezettségek elismerése nélkül. Reméljük, hogy a francia elnökség célkitűzései közé sorolja a Kötelezettségek Európai Chartáját. A demokrácia és a szabadság a jogok betartásán alapulnak. Az internet nem válhat a terrorizmus, a gyermekkereskedők és az erőszakra való felhívások eszközévé. Szükséges, hogy országaink törvényeit összehangoljuk olyan kérdésekben, amelyek köre a bevándorlástól a kiskorúak védelméig, az energiától a megfeleltethető haladásig terjed.
Új Európa kell az új afrikai kapcsolatok kialakításához. Nem elegendő a zöld bizonyítvány vagy a kereskedelem, de közös növekedésre, az euro-mediterrán projekt együttes kiaknázására is szükség van. Gondolnunk kell a mogadishui terrorista fészkekre, a zimbabwei erőszakra, amelyek akadályozzák a demokrácia kibontakozását. Túl sokat habozunk az Unión belül. Felszólítjuk a Tanácsot, hozzon döntést az "eredet” kérdésbe, hogy a nemzetközi kereskedelmet egyértelmű szabályok igazgassák!
A hamisítás és a jogsértések elleni fellépés gazdasági probléma, de érinti polgáraink egészségét is. A kis- és közepes vállalkozások kulturális értéket képviselnek, amelyet védelmeznünk kell. Határozott támogatásunkról biztosítjuk a francia elnökséget annak érdekében, hogy a remények valósággá váljanak, azt polgáraink élvezhessék. Abban is bízunk, hogy esetleg - a ritka betegségek elleni küzdelemmel kapcsolatos tudományos fejlesztések támogatásával - sikerül majd kezelnünk bölcs barátunknak, Schulz úrnak Berlusconi miniszterelnökkel szembeni kóros ellenszenvét is.
Daniel Cohn-Bendit
Elnök úr, az Ön európai voluntarizmusa, európai törekvései olyan kihívások, amelyet a Zöldek/Európai Szabad Szövetség frakciójában magunk is osztunk. Még azt is mondhatom, egy Ön által is ismert dal parafrázisával élve, hogy "ez olyan gyógyszer, amelyre mindannyian rákaptunk”.
Szeretnék azonban egy dolgot megjegyezni. Amennyiben az egyik percben határozottan állítjuk, hogy el kell fogadnunk az éghajlatcsomagot, majd a másikban meghajlunk a német autógyártó lobbi előtt, akkor elvesztünk, mert mindenki azzal áll majd elő, hogy "ne feledkezzen el rólunk sem”! Ez a gond. Nem panaszkodhatunk arra, hogy a benzin túl drága, amikor lehetővé tesszük a gépjárműiparnak, hogy gázzabáló járműveket állítson elő. Már 15 éve birtokunkban van az energiatakarékos gépkocsik előállításának technológiája, de miután törvényileg nem szorítjuk a gyártókat erre, a fogyasztók azt az árat fizetik a benzinért, amit fizetnek. Ez az igazság ebben az ügyben. Így állnak a dolgok!
(Taps középről és balról)
Felemlítette az Európai Bevándorlási és Menedékjogi Megállapodást. Rendben, legyen Európai Bevándorlási és Menedékjogi Megállapodásunk. Kezdeményezzen párbeszédet: a jogszerűen történő bevándorlásról, engedje, hogy az Európai Parlament az együttdöntési eljárás keretében abban részt vehessen, és így valódi politikai vita folyjék. Egy valóban demokratikus vita. Elegem van abból, Daul úr, hogy amikor elkezdünk a bevándorlásról beszélni, 15 másodpercet követően már az illegális bevándorlásra, a bevándorlás veszélyeire terelődik a szó. Elsősorban, hogy Európa ma az ami, ez azoknak a férfiaknak és nőknek köszönhető, akik velünk együtt azt felépítették. Ez az igazság.
(Taps középről és balról)
Kérem, nem vagyok angyal, de felépítettünk egy házat ajtók nélkül. Így az emberek az ablakon keresztül közlekednek. Azt mondom Önöknek: "Tárjuk szélesre az ajtókat, hogy az emberek Európába jöhessenek, majd ezt követően eldönthetjük, mit csinálunk azokkal, akik illegális úton érkeztek.” Ön azt mondja nekünk: "szükségünk van szakképzett munkaerőre”, de ugyanakkor Európa évente az ide tanulni érkezett diákok tízezreit küldi haza. Hadd maradjanak itt. Ha már itt tanultak, nem illegális bevándorlók.
Rátérve most azokra a pontokra, amelyeknél Ön azt fejtegette, hogy a szociális dimenzió nem tartozik európai hatáskörbe. Hivatalban lévő elnök úr, Ön aligha védelmezi az európaiakat, ha nem működünk együtt a szociális és pénzügyi dömping elleni küzdelemben! Szükségünk van európaiakra e gondok kezeléséhez. Meg kell ezt a folyamatot állítanunk, ki kell itt tartanunk! Tárgyalnunk kell a Központi Bankkal? Akkor tárgyaljunk. Hagyjunk fel azzal, hogy azt mondogatjuk, a szociális dimenzió nem tartozik európai hatáskörbe! Ez így nem folytatható!
(Taps középről és balról)
Most rátérnék a bennünket mélyen megosztó kérdésekre. Ön elutazik Kínába, hogy a kínai elnökkel együtt részt vegyen az olimpiai játékok megnyitóján. Remélem, élvezni fogja! Magam, személyesen azokra a bebörtönzöttekre gondolok majd, akik a kínai börtönökben rohadnak. Mindazokra gondolok majd, akiket letartóztattak. Mindazok a fejemben járnak majd, akiket Tibetben bántalmaztak. Az Ön számára ragyogó lehetőség nyílt arra, hogy a demokrácia és szabadság európai értékeinek védelmében azt mondja: "Nem veszek részt az olimpiai játékoknak, a Kínai Kommunista Párt e komédiájának megnyitóján”. Ezt kívánjuk hallani Öntől.
(Taps középről és balról)
Azt mondhatom, hogy amikor Ön hozzáfog emlékiratainak megírásához, sajnálni fogja amit tesz. Sajnálni fogja, mert azok az emberek, akik ezeket az ártatlan polgárokat bezárták azt mondják nekik: "Látjátok, megtehetünk mindent, amit akarunk: a nyugati világ csak piacainkat akarja!”. Elnök úr, az olimpiai játékok megnyitó ünnepségein részt venni szégyen, és szánalmas!
(Taps középről és balról)
Francis Wurtz
Elnök úr, a Tanács hivatalban lévő elnöke, a Bizottság elnöke, hozzászólásomat a francia elnökség kettős jellegének bemutatására szeretném fókuszálni. Nevezetesen, megkérdőjelezhetetlen, erős pontjaira, valamint teljesen nyilvánvaló gyenge elemeire.
Az Unió szokásos hangnemét tekintve, az elnökségi program erős pontjának tekinthető, hogy nem állítja azt, Európa jól teljesít, és az érvényesülő vonalak mentén kell továbbhaladni, miközben az európaiak növekvő számban gondolják úgy, hogy Európa rossz bőrben van és változásokra van szükség. Ez eddig rendben is van. Hogyan tovább? S itt van a kutya eltemetve. Milyen következtetésre is jut Ön, elnök úr, az Uniót ma érintő, nyilvánvaló legitimációs válság, s különösen gazdasági modelljének és működési rendjének kudarcai alapján?
Ön állítja, hogy szeretné megérteni, és hogy Ön tiszteletben tartja az európaiaknak az Unióval kapcsolatban felvetődő aggodalmait. Eközben Ön nyomást gyakorol az ír népre, hogy hátráljon ki döntése mögül, miközben az írek nem tettek mást, mint hangot adtak - mint a franciák és hollandok - annak, amit más európaiak milliói is gondolnak. Ön, joggal, bírálja azt, ahogy az Európai Központi Bank elefántcsonttornyából az eurót kezeli, de egyszer sem javasolta annak az alapokmánynak felülvizsgálatát, amely mindehhez az EKB-nak hatalmat biztosít, sőt, ezt feladatává is teszi!
A bevándorlási téma kapcsán kinyilvánítja, hogy az Ön törekvése "értékeink szolgálata”, de közben támogatja az ENSZ emberi jogi főbiztosa, az összes emberi jogi szervezet és az európai egyházak által elítélt, az alapvető emberi értékeket sértő, szégyenteljes irányelvet. Figyelmen kívül hagyja a szociális kérdéskört, mondván, hogy annak a tagállamok kizárólagos felelősségi körében kell maradnia, de szót sem ejt az Európai Bíróságról, amely ítéletről ítéletre haladva a különböző szociális modelleket, egymással versenyeztetve, az Unión belülre helyezi át, és eközben a Szerződés 43. és 49. cikkére hivatkozik.
Azt mondja, nem szerette a "lengyel vízszerelő” portréját. Én sem. Ez egy olyan kép volt, amelyet a populista jobboldal tákolt össze, és Bolkestein úr tett népszerűvé a televíziók révén. Én azt mondom: "üdvözöljük valamennyi ország munkásait”, egyenlő alapokon, minden területen.
(Taps a baloldalról)
Pontosan ez az, amit az érvényes európai törvények elutasítanak. Hivatalban lévő elnök úr, emlékeztetném arra, hogy a Bizottság szerint Alsó-Szászországban egyazon építkezésen egyazon munkáért egy más tagállamból érkezett munkavállalónak a fele bér fizethető, mint egy német munkásnak. Ez azt, amit mi nem kívánunk! Tudja, hogy mit gondol egy olyan ember, mint John Monks, az Európai Szakszervezeti Konföderáció főtitkára, akit aligha lehet populizmussal vádolni? Ő az ilyen megoldásokat "igencsak problematikusnak” tartja, mert - azt mondja - "a gazdasági szabadság primátusát szentesítik az alapvető jogokkal és a munkajogi törvények tiszteletben tartásával szemben”. Mi a válasza erre?
Azt állítja, "védelmező” Európát szeretne építeni. Nem hallottuk viszont, hogy bírálta volna azokat a strukturális intézkedéseket, amelyek bizonytalanná tennék az európaiak létét: a közszolgáltatásokat nyújtó vállalatok piaci verseny számára való megnyitásának kötelmét; a Stabilitási Paktumnak a bérekre és szociális kiadásokra gyakorolt hatását; továbbá a Bizottság által készített, a Tanács által elfogadott "irányelveket”, amelyeket oly lelkesen alkalmaz saját hazájában.
Megemlíthetem a 2. sz. irányelvet: a nyugdíj-, a társadalombiztosítás és az egészségügyi rendszer reformjáról. Az 5. sz. irányelvet a munkaerőpiac rugalmasságáról. A 13. sz. irányelvet, a versenyt indokolatlanul megnehezítő, szabályozó, kereskedelmi és egyéb jellegű akadályok felszámolásáról. És még nem is soroltam fel az összes irányelvet.
A francia - és olasz - álláspontok felülvizsgálata tette lehetővé a Tanács számára az önmaga által megszabott kötelezettségen való túllépést, vezetett a 65-órás munkahetet engedélyező irányelv-tervezetben való egyetértést. Ezzel találtuk meg Dickensben Európa új atyját!
Egy utolsó szó, elnök úr: e hétvégén európai vendégei - így a Parlament és a Bizottság elnöke, 2.000 francia jobboldali vezető üzletember - előtt olyan szavakkal zárta beszédét, amelyeket a szakszervezeti mozgalom részéről egészében bicskanyitogatóként, és igen meggondolatlannak értékeltek. Azt fejtegette, hogy most, ha sztrájkra kerül sor, a francia nép már észre sem veszi azt. Egy nappal ezen emelkedett eseményt követően, oktatásügyi minisztere azt magyarázta, hogy "ez volt a módja annak, hogy megnyugtassuk európai partnereinket, köztük a legkiemelkedőbbeket is”. Értem, de, ha Önnek vérig kell sértenie a szakszervezeteket ahhoz, hogy megnyugtassa az európai vezetőket, akkor egyértelmű, hogy eljött a változás ideje Európában.
(Taps baloldalról)
Philippe de Villiers
A Francia Köztársaság elnöke, uram, az európaiaknak mindennapjaikban, sajnálatos módon, kemény küzdelmet kell folytatniuk a brüsszeli és frankfurti európai hatóságok politikáinak katasztrofális következményeivel. Európa népe napról napra csak azt látja, hogy egykori hatalma fokozatosan elolvad, szabadságát elragadják tőle, legyen bár szó a vásárlóerőről, a drága euróról, a GMO-król, adókról, halászatról, a kereskedelmi védelem hiányáról, a bevándorlásról, vagy éppen a futballról, amelyet Ön is megemlített pár perccel korábban. Minden elfolyik kezeik közül, és azt mondhatom Önnek mint köztársasági elnöknek, az Európai Unió elnökének, hogy minden elszivárog az Ön kezei között. Így mondta ezt Ön is, így jelzi, mintegy önkritikaként. Ideje cselekedni, és tetteit saját szavaival összhangba hozni!
Nem sokkal ezelőtt bírálta a közösségi prioritások hiányát. És igaza volt. Hadd emlékeztessem azonban arra, hogy ezeket a Marrakeshi Megállapodás számolta fel, amelyet Ön jóváhagyott. És hiányoznak azok a Lisszaboni Szerződésből is, amelyet viszont Ön dolgozott ki!
Ön elítéli a Központi Bank felelőtlenségét, és vitát kezdeményez. Mi viszont döntéseket akarunk! Talán emlékeztethetem arra, hogy a Központi Banknak ilyetén függetlensége, a mindennapi életben megtapasztalható felelőtlensége a Maastrichti Szerződés révén került kialakításra, és hivatalos elfogadásra. Ön sajnálkozott amiatt, hogy megszerezte Brüsszel egyetértését a fűtőanyag adójának mérsékléséhez, pedig ez pusztán azon Nizzai és Amszterdami Szerződések következménye, amelyeket Önök a parlamenti rutineljárásokkal ratifikáltak.
Röviden, ma, és mindennap olyan hatásokra panaszkodik, amelyeket Ön nap mint nap bátorít is. Más szavakkal, amiatt panaszkodik, hogy a hatalom az Állam kezéből egy poszt-demokratikus, tisztviselők, bankárok és bírák alkotta fórum kezébe kerül. Az, hogy Önök adják az Európai Unió elnökségét, történelmi lehetőséget teremt arra, hogy Európát ismét a helyes irányba, a demokráciát tiszteletben tartó, a nemzetek szabadságában gyökeredző Európa irányába mozdítsuk ki. Ezért is kérjük Öntől, tartsa tiszteletben az ír népszavazást, és nyilvánítsa a Lisszaboni Szerződést túlhaladottnak! Nem az európai népnek kell megbékélnie Brüsszellel, hanem Brüsszelnek kell kibékülnie az európai néppel!
(Taps a felszólaló csoportjából)
Jean-Marie Le Pen
(FR) Elnök Úr, hat hónapra Öné az Európai Unió egymást váltó és rövidtávú elnöksége. A francia választók többségétől eltérően Ön buzgó Európa-pártinak mutatta magát. Még odáig is elment, hogy - a Lisszaboni Szerződés mérsékelten eltérő formájában - visszacsempészte az Alkotmányt, amelyet pedig a hollandokkal együtt a francia nép 2005-ben elutasított. Sajnálatos, hogy az Ön tervei az ír nép akaratának teljes figyelmen kívül hagyását célozzák.
A Lisszaboni Szerződés már érvénytelen, függetlenül mindattól, hogy milyen terveket is sző az uralkodó euró-globalista klikk akaratának az európai népre kényszerítése érdekében.
1957-ben, a parlament fiatal tagjaként ellene szavaztam a Római Szerződésnek, azon folyamat első szakaszának, amelynek - kezdeményezői, többek között Monnet és Coudenhove-Kalergi szerint - az Európai Egyesült Államok létrejöttéhez kellett vezetnie. Ez lenne Bábel tornya, amely csak a nemzet, így mindenekelőtt hazám, Franciaország romjain épülhetne fel. Ezért, kezdetektől fogva határozottan ellenzem e folyamatot.
Azt mondják nekünk, hogy a globalizáció minden területen alapvető változásokat hoz magával, és meg kell hódolnunk az előtt. A valóságban azonban a világ minden részén a lelkes hazafiasságtól támogatottan a nemzetek erőre kapnak. Egyetlen terület jelent kivételt, Európa, ahol a nemzetek és hazák áldozatul esnek, széthullnak és demoralizálódnak egy olyan vállalkozás érdekében, amelynek nincs ereje és nincs identitása. Miközben az idegen bevándorlók különböző hullámokban támadnak, gazdasági határaink megnyitása pedig szabad utat enged a világ más részei felől érkező ádáz versenynek.
Azon ígéretek közül, amelyeket az európai népnek függetlensége, szuverenitása, identitása és kultúrája elvesztésének elfogadtatása érdekében tettek, egy sem teljesült. Sem a fejlődés, sem a teljes foglalkoztatottság, sem a biztonság nem valósult meg, és a nyugtalanság érzése uralkodik el most, hogy itt állunk a kibontakozó rendszerválság, az energia-, az élelmiszer- és a pénzügyi válság küszöbén. Eközben persze a médiacirkusz folytatódik. Tegnap, az európai futballbajnokság, a tenisz a Roland Garroson, holnap a pekingi olimpiai játékok, és ma, egy ikon, Ingrid csodálatos története játszódik le. Ingridé, aki nevet, sír, imádkozik, és jön-megy, karjainkra támaszkodva!
Hogy a felszabadító képében tetszeleghessen, Ön tárgyalásokba bocsátkozott a FARC terroristákkal, de nem Ön, hanem Chavez szabadította ki a kolumbiai szenátort, Betancourt asszonyt. Uribe elnök volt az, aki állhatatosan szembeszállva a globális progresszivista mozgalommal döntő győzelmet aratott a bűnös terrorizmus fölött. Többszöri próbálkozásai kudarcba fulladtak, pedig Ön még oly messzire is elment, hogy a bűnbánó FARC kommunista terroristáknak az idejövetel és a menedékjog lehetőségét is felajánlotta Franciaország részéről. De kivel szemben védelmezné meg őket? Uribe elnökkel, egy demokratával szemben? Ha már ilyen messzire elment, miért nem teszi ugyanezt a talibánokkal, a hetzbolahhal vagy a tamil tigrisekkel? Ön olyan, mint a Césaire számára oly kedves kétfejű kígyó. Elnök úr, ne legyen azonban kétsége afelől, hogy a média mozgatásával kapcsolatos kiemelkedő tehetsége ellenére sem lesz képes elhárítani azokat a közelgő veszélyeket, amelyekkel még az év vége előtt szembe kell néznie!
Európánk egy hajó, amely letér a kijelölt útról, kibillenti a szél, dobálják a hullámok. Ez világunk egyetlen térsége, amely tudatosan lebontotta politikai és erkölcsi építményét, amelynek nincs határa, és amely fokozatosan a tömeges bevándorlási hullámok céltáblájává válik. S mindez csak a kezdet. Az ultraliberalizmus által gazdaságilag tönkretéve, társadalmilag elszegényedetten, demográfiailag meggyengülten, lélek- és védelmi erő nélkül, a legtöbb, amiben reménykedhetünk, hogy az USA protektorátusává válunk. Míg a legrosszabb forgatókönyv szerint a megalázó szolgaság jut osztályrészül. Itt az ideje, hogy túllépjünk a föderalizmus végzetes illúzióján, és felépítsük a nemzetek Európáját, amelyet racionálisabb szövetségek fognak össze, és amely kétségkívül szerényebb, de egyben hatékonyabb is lesz. Az Alkotmány és a Szerződés kettős kudarca szolgáljon figyelmeztetésként! Európa népe nem akar semmit, ami ezekkel a tervekkel összekapcsolódik, és nem engedi, hogy a tervekben foglaltakat rákényszerítsék, mert nem akar meghalni.
(Az elnök megszakítja a felszólalást)
Nicolas Sarkozy
Hölgyeim és uraim, köszönöm hozzászólásaikat.
Elsőként is szeretném Daul úrnak, az Európai Néppárt (Kereszténydemokraták) és Európai Demokraták képviselőcsoportja elnökének megköszönni az ő személyes, továbbá csoportjának támogatását, amely felbecsülhetetlen a francia elnökség számára. Egyetértek elemzésével, és bizonyos vagyok abban megérti, miért is nem megyek végig az általa érintett összes ponton, noha elkötelezettségük a védelempolitikát illetően abszolút szükségszerű lesz.
Schulz úr, engedje meg, hogy azt mondjam, nagyra értékeltem a beszédéből kicsengő felelősségérzetet. Akárcsak Daul úrral, mi találkoztunk, megbeszélést folytattunk, és nincsenek titkaink. A demokrácia nem válhat árnyjátékká. Annak lehetővé kell tennie, hogy összehasonlíthassuk eszméinket, hogy megpróbáljunk kompromisszumot kötni. Biztos lehet abban, akárcsak Daul úr, a francia elnökség nagyra tartja az Európai Parlament szocialista képviselőcsoportjának támogatását is, akárcsak támogatását az egyetértést érintő ügyekben. Sőt, nem látom azt, miért mondjam azt, hogy ez a támogatás kevésbé fontos számomra csak azért, mert az a szocialista frakció vezetőjétől származik, amint azt sem feltételezem, hogy Ön csak azért keresi a konfliktus lehetőségét az elnökséggel, mert én nem ugyanazon politikai meggyőződéssel rendelkezem, mint Ön.
Hadd mondjam el azt, hogy az energia- és éghajlatcsomagot illetően magam tökéletesen tudatában vagyok annak, és ezt jeleztem Daul úrnak is, hogy az utolsó szót a Parlament mondja ki, de ami még ennél is fontosabb, itt nemcsak az utolsó szó kimondásáról van szó. A Parlament mozgósításáról van igazán szó, amely majd nyomást gyakorol azokra a tagállamokra, amelyek nem osztják a Parlament, a Bizottság és az elnökség törekvéseit. Nem mondanám Schulz úr, hogy Önöké lesz az utolsó szó, azt mondom, az Önök elkötelezettsége feltétlenül fontos számunkra.
Cohn-Bendit úrnak is üzenem, hogy nem arról van szó, hogy térden csúszunk bárki, és különösen nem az autóipar előtt, legyen bár az francia, olasz vagy német. Miért állítsuk célkeresztbe a német ipart? Az ilyen esetekben a Tanács hivatalban lévő elnökének számításba kell vennie a tagállamok mindegyikének jogos érdekeit. A mi kötelezettségünk az, hogy ellenálljunk az ipari lobbinak, miközben lehetővé tesszük számára tisztességes feltételek kialakítását, és egyértelműen elmagyarázzuk azt, hogy az energia- és éghajlatcsomag védelme még nem jelenti azt, naivak vagyunk.
Más szavakkal, Cohn-Bendit úr, miközben egyensúlyt szeretnénk teremteni a Földön, nem kívánom azt sem, hogy az áttelepítések támogatásával vádolhassanak bennünket. A dolgok nem a környezet tiszteletben tartásáról és az áttelepítések elfogadásáról szólnak, hanem a környezet tiszteletben tartásáról és az áttelepítések elutasításáról. Az ettől eltérő gondolkodás felér az öngyilkossággal. Ha Ön felszólítja a tagállamokat, hogy válasszanak a környezet és a növekedés között, akkor Ön mindannyiunkat beszorít a sarokba. A fenntartható fejlődés és a környezet tiszteletben tartása a gazdasági növekedés tényezői. Ezért, Cohn-Bendit úr, ne nehezteljen rám, de most, ez alkalommal, előnyben részesítem Schulz vagy Daul urak helyzetelemzését.
Térjünk most rá, Schulz úr, arra a pontra, amelyet Ön nézeteltérésként említett. Hadd mondjam azt, magam ezt nem így látom. Azt is szeretném jelezni Önnek, hogy Európa nem felelős azért, hogy német barátainknak nem sikerült megállapodást elérni a minimálbér kérdésében, hanem éppenséggel a német politikai vita késztette önöket arra, hogy elutasítsák a minimálbért. Ne Európán kérjék számon egy szociálpolitikai kérdés kudarcát, amikor az a nemzeti politikai viták témájául szolgál.
Ebben az esetben, a Tanács hivatalban lévő elnökeként, nem a tisztem, hogy ítélkezzek. Mindössze azt mondhatom, "Ne kérjen bennünket, Schulz úr, olyan problémák megoldására, amelyet Önök, németek nem tudtak magukban megoldani!” Hozzáfűzném még, hogy Franciaországban - a szociális területen - igen nagy fontosságot tulajdonítunk a minimálbérnek. Mit értsünk szociális harmonizáción? Önök, németek, visszautasították a minimálbért. Mi, franciák, fenn kívánjuk tartani a minimálbért. Ebből következően a szociális harmonizáció azt jelenthetné, hogy nekünk, franciáknak el kellene vetnünk a minimálbért, mert a németeknek nincs ilyen. Magam, az általam elképzelt Európa-eszme nevében is, visszautasítom ezt a fajta szociális hátralépést. Köszönöm Önnek, Schulz úr, hogy alkalmat teremtett szociális elkötelezettségem pontosítására.
Szeretném még hozzáfűzni, Schulz úr, Önnek teljes mértékben igaza van abban, hogy emelnünk kell a pénztőke erkölcsi színvonalát, erősítenünk kell azokat a szabályokat, amelyek a hitelminősítő intézmények esetében alkalmazandók, el kell ítélnünk egyes pénzügyi vállalkozások teljességgel elfogadhatatlan magatartását. Szeretnék azonban még valamit mondani: országaink mindegyikében akadtak olyan, nagybanki vezetők, akik szívesen adtak leckét a politikusoknak az államügyekben tanúsítandó szigorral kapcsolatban.
Látván azt, hogy mi is történt a nagy magánbankok sokaságában, azt mondanám, hogy akik a kioktatást adták, aligha voltak erre feljogosítva, és most fel kell készülniük arra, hogy ők részesednek kioktatásban. Szeretném még hozzátenni, Schulz úr - és mindezt Watson úr fürkésző szemei előtt teszem -, hogy én a protekcionizmus ellen vagyok. A szabadságot pártolom, de nem élhetünk tovább egy olyan világban, amelyben nem érvényesülnek szabályok, amelyben a hitelminősítő ügynökségek azt tesznek, amit akarnak, amelyben a pénzügyi vállalkozások egy csoportja pillanatok alatt akar euró milliárdokhoz jutni a tőzsde-parketten spekulálva.
Az általunk kigondolt Európát szem előtt tartva - és Schulz úr, a francia elnökség előterjesztésekkel él majd e témában - javaslatokat terjesztünk elő a pénztőke erkölcsi szintje emelését előmozdító szabályozásra, mert látjuk, hogy a globális növekedés egy évvel ezelőtti leállásának oka a nem elsőrendű válság (sub-prime válság), és az olyan pénzügyi intézményekbe vetett bizalom megingása, amelyek eddig azt tettek, amit akartak, amikor azt akarták, pénzt kölcsönözve bárkinek, bármilyen feltételek mellett. Ha Európának magához való esze van, akkor a "minden megengedett” törvénnyé vált magatartással szemben helyreállítja a rendet. Szeretném elmondani Schulz úrnak, hogy teljes mértékben egyetértek Önnel.
Az Európai Bevándorlási Paktumot illetően azt kívánom Schulz és Cohn-Bendit uraknak mondani, hogy e kérdés kezelésébe a francia elnökség bevonja az Európai Parlamentet. Ez a legjobb módja annak, hogy elkerüljük a túlkapásokat. Ön szólt a túlkapásokról, Schulz úr, amely egyetlen ország gyakorlata, amelynek említése nem az én tisztem, de ha mindannyian egyetértünk a költségek minimális kereteiben, akkor az Ön által felemlített túlkapásokra aligha kerül majd sor. És, Cohn-Bendit úr, biztos vagyok abban, hogy Daul úr egyetért velem abban, hogy miért is ne kerülne az Európai Parlament bevonásra e kérdésbe? Nem vagyok biztos abban, hogy a Parlament kihagyása egyáltalán intézményileg lehetséges volna.
(Cohn-Bendit úr mikrofonon át nem hallható közbeszólása )
Cohn-Bendit úr, ismerem nagylelkűségét. Általában Ön mindig kész tanácsokat adni, különösen nekem. Még akkor is, ha magam nem is rendelkezem az önéhez hasonló szerénységgel, nem tartanék igényt tanácsára. Tudtam, hogy az egyhangúság elérése szükséges. Ettől is függetlenül azonban, nem kell ahhoz egyhangúság, hogy elmondhassam az Európai Parlament előtt, hogy a bevándorlási politika elegendően fontos ahhoz, hogy az Önök politikai fórumán vita témájául szolgáljon, hogy Önök e vita részesévé váljanak még azelőtt, hogy életbe lépne a Lisszaboni Szerződés, vagy annak bármilyen módosított formája. Ez politikai elkötelezettség részemről, és Bernard Kouchnerrel és Brice Hortefeux-vel együtt magam is eljövök Önökhöz, hogy a megállapodást előterjesszem, megvitassam Önökkel. A Parlament elnökével, és lehetséges, hogy az elnökök Konferenciájával megvizsgáljuk, hogy milyen feltételek mellett szeretnék Önök, hogy e kérdést elővezessük.
Watson úr, a nehézségek lehetőségeket teremtenek. Ez nyilvánvaló annak, aki felvállalja egy ország elnöki tisztét, és hat hónapra az Unió elnökségének felelősségét. Amennyiben valaki kerüli a problémákat és nehézségeket, akkor jobb, ha lemond európaiságáról, és kiiratkozik a politikából. Személyesen, én úgy gondolom, hogy a jelentkező nehézségek lehetőséget is teremtenek. Látja, hogy miért? Mert alkalom teremtődik számunkra, hogy túllépjünk nemzeti önzésünkön és a velünk élő előítéleteken.
Hadd mondjam azt, hogy ha minden jól menne, az Európai Parlament előtti felszólalással nem feltétlenül lennék könnyebb helyzetben, hiszen egy évvel a választások előtt, amikor vitorlájukba belekapaszkodik a szél és minden megy a maga útján, akkor mindenki párt- és nemzeti érdekeire összpontosítana. Másrészt, hiszem azt, hogy itt, mindent egybevetve a parlamenti képviselők túlnyomó többsége európai, és tudatában van a helyzet súlyosságának. És mindenkinek erőfeszítéseket kell tennie. Tehát, nem vagyok biztos abban, hogy a mostaninál könnyebb helyzetben Schulz és Cohn-Bendit urak ugyanilyen nyíltak lennének a francia elnökség irányában. Magam úgy vélem, hogy ezek a nehézségek ily módon lehetőséget is teremtenek.
Van egy pont, Watson úr, amelynél egyértelműen hibát követtem el. Hosszasabban kellett volna az európai energiapolitikáról szólnom. Vannak Önök között páran, akik egy különleges pólót viselnek, egy bizonyos hatalmi típussal szembeni tiltakozás jeleként. Tiszteletben tartom az Önök döntését. Mások másként döntöttek. Van azonban egy pont, amely egyesíthet mindannyiunkat. Mégpedig az, hogy szükségünk van egy európai energiapolitikára, a tartalékok átláthatóságával, a napenergiával, a fotovoltaikus energiával, a biomassza energiával, a vízenergiával kapcsolatos források összevonásával. Bocsásson meg, hogy minderről nem beszéltem bevezető felszólalásomban, de az energiapolitika meghatározása - a nukleáris energiához kapcsolódó ellentéteink dacára, ezen ellentétek dacára is - prioritást képez a francia elnökség számára. Nem hiszem, hogy ennek kifejtése Barroso elnök úr ellenvetésével találkozna, hiszen ez a kérdés prioritás számára is. Ez az a kérdés, amelynél nem szabad késlekednünk!
Azt is elmondanám, Watson úr, hogy nem vagyok protekcionista. Sohasem voltam az, és sohasem leszek az. Ugyanakkor a liberálisoknak sem ártana egy dolgon elgondolkodniuk: felnyitjuk határainkat, és ennek élvezzük pozitív hatásait. Ezzel egyidejűleg azonban, mások nem kérhetik azt, hogy tegyünk meg valamit itt, amikor nem értenek egyet azzal, hogy ugyanazt mi megtehessük ott. Kína, India, Brazília, Mexikó - a nagy feltörekvő országok - nem mondhatják azt, hogy "Nyissátok fel határaitokat, csökkentsétek támogatásotokat, de mi azt tesszük, amit mi akarunk!”. Ez nem tekinthető szabadkereskedelemnek, és ez nem valamiféle nekik szóló szolgáltatás. Amint az ember hazájának szeretete nem egyenlő a nacionalizmussal. A reciprocitás elvárása és a védekezés még nem tekinthető protekcionizmusnak. Lehetséges támogatni a szabadkereskedelmet, és ugyanakkor e szabadkereskedelmen belül kiegyensúlyozottságra törekedni.
Watson úr, folytatnunk kell e téma vitáját. Egyesek a hangsúlyt a védelemre, mások a szabadságra helyezik. Talán találkozhatunk félúton.
Végül hadd gratuláljak Önnek, Watson úr. Ami a dalokat illeti, hasonló ízlésünk van.
(Nevetés)
Továbbítom elismerését az érintett személynek, és biztos vagyok abban, dedikálja Önnek legutóbbi CD-jét. Nincs sértődés, Watson úr.
(Nevetés)
Cohn-Bendit úr, már számos kérdésére válaszoltam. Két témát érintenék még. Ez egyik a diákok kérdése, amelyik rendkívül fontos ügyet jelent. Természetesen Európának meg kell nyílnia az egész világ elitjének képzése előtt. Még az a gondolat is átvillant agyamon, hogy az egész világ elitjének képzése azt jelenti, hogy befogadjuk őket egyetemeinkre, és ugyanakkor, lehetőséget teremtünk számukra a kezdeti szakmai tapasztalatok megszerzésében is. Most elsősorban az orvosokra gondolok. Azonban, Cohn-Bendit úr, óvatosan kell eljárnunk, hogy ne fosszuk meg a fejlődő országokat vezető társadalmi rétegüktől. Gondoljon csak bele, hogy Franciaországban ma több benini orvos praktizál, mint ahány orvos magában Beninben található. Úgy vélem, Beninnek szüksége van saját elitjére. Ez nem a bevándorlás elutasítását, hanem a fejlődő világ értelmiségének elrablása visszautasítását jelenti. Ezt a vitát aligha zárjuk le rövid percek alatt. Hálás vagyok Önnek azért a módért, amiként a kérdést felvetette, de Önnek meg kell értenie, hogy mélyreható vitára, és nem kifigurázásokra van szükségünk. Nem arról van szó, hogy az egyik oldalon állnak a bőkezűek, a másikon pedig a lélektelenek. Államférfiak és hölgyek próbálkoznak a legjobb megoldás fellelésével.
Ha megengedik, megemlítenék egy dolgot Kínával kapcsolatban. A kínai kérdés rendkívül komoly és rendkívül bonyolult kérdés. Azt szeretném mondani, Cohn-Bendit úr, hogy minden ittlévőhöz hasonlóan magam is kihallottam szavaiból az érzelmi fűtöttséget, amit az Ön javára írok, és még azt is mondhatom, hogy osztom érzelmeit. Egyben szeretném Watson úr felé is üzenni, aki azt kérte tőlem, hogy legyek csapatjátékos, hogy pontosan ez az, amiként ebben az ügyben cselekedtem. A Tanács hivatalban lévő elnökeként, beszéltem valamennyi tagállammal, megtudakolván azt, miként gondolkodnak ebben az ügyben, és netalán bármelyikük ellenezné részvételemet - egy pillanat múlva foglalkozom a lényeggel, de elsőként a formáról szólok! Azt mondhatom, hogy valamennyi tagállam részéről egyetértést tapasztaltam az olimpia megnyitó ünnepségét illetően. Önök is tudják, hogy bonyolult kérdésről van itt szó, amelyet nagy óvatossággal kell kezelnünk, és nem engedhetjük meg magunknak a rossz döntéseket.
Watson úr azt igényelte, legyek "csapatjátékos”. Szeretném, ha tudnák, az ügyet minden tagállammal megvitattam. Egyikőjük sem ellenezte részvételemet. És közülük tizenhárom képviselteti magát a megnyitón. Ez nem érv, Watson úr, csupán a reakcióm azon felvetésére, hogy legyek csapatjátékos.
S ha megengedik, akkor most rátérek a kérdés lényegére. Megértem azokat, akik felvetik, hogy európaiaknak nem szabadna az olimpiai játékok megnyitóján megjelenni Pekingben. Mindenkinek jogában áll, hogy elképzelésekkel bírjon azt illetően, miként védelmezhetők leghatékonyabban az emberi jogok, és tisztelettel viseltetek azok iránt, akik úgy vélik, bojkottálnunk kellene az ünnepségeket. Személyes véleményem azonban az - és úgy gondolom ezt a véleményt is tiszteletben kell tartani, mert arra érdemes - hogy mi nem Kína megalázásával haladhatunk előre az emberi jogok ügyében, hanem őszinte és közvetlen párbeszéden keresztül. Még szeretném elmondani azt is, hogy nem hiszem, hogy bojkottálhatnánk az emberi népesség egynegyedét. Nem hiszem, a Tanács hivatalban lévő elnöke tisztét és felelősségét viselő részéről értelmes és felelősségteljes válasz lenne az, hogy a világnépesség negyede felé azt az üzenetet közvetítjük, hogy "Nem jövünk el, megalázunk benneteket az egész világ szeme előtt!”. Inkább oda akarok menni, és tárgyalni kívánok!
Az emberi jogok védelmének központi elemét illetően egyetértünk. Elismerem, vita tárgyát képezheti az az út, amelyen keresztül az emberi jogok védelmezhetők. Ez a vita az olimpiai játékokkal sem ér véget. Emiatt is oda akarok menni, szólni akarok az emberi jogokról, meg kívánom azokat védeni. Sőt, még ennél is tovább megyek, Cohn-Bendit úr! Vannak dolgok, amikről nem beszélek Kínában, mivel Kína tiszteletet érdemel. Vannak azonban dolgok, amiket viszont Kína nem mondhat nekünk, és különösen nem Franciaországnak, mert Franciaország és az európai országok is megérdemlik azt a tiszteletet, amit Kína. Nem Kína dolga meghatározni napirendemet és találkozóimat.
Hasonló módon, nem az én feladatom, hogy eldöntsem a kínai elnök napirendjét és találkozóit. Tehát, védelmezni fogom az emberi jogokat, és ugyanakkor, államfőként egyéb vonatkozásokra is odafigyelek. Mi mindig megállapodásokról beszélünk. Én szeretném ezt a hozzáállást megkérdőjelezni, hiszen egy demokratikusan választott államfő számára aligha jogtalan az, hogy védelmezze honfitársainak gazdasági érdekeit és munkahelyeit. De másról is szeretnék megbeszélést folytatni. Kína a Biztonsági Tanács állandó tagja. Szükségünk van Kínára annak érdekében, hogy véget vethessünk a botrányos darfuri helyzetnek, hiszen Kína befolyással bír Szudánban. Szükségünk van Kínára, hogy elszigeteljük Iránt, hogy sem Irán, de más sem, aki azt meri mondani, hogy letörlik Izraelt a térképről, hozzájuthasson atombombához. Miként is mondhatjuk Kínának: "Segíts békét teremteni a világban, biztosítani a világ stabilitását!”, és ugyanakkor bojkottáljuk az országot, amikor az házigazdája egy olyan eseménynek, amely alapvető fontosságú 1,3 milliárdnyi lakosa számára? Ez aligha lenne ésszerű, aligha lenne felelős álláspont, és aligha lenne megfelelő egy önmagát megbecsülő államférfi számára.
(Taps)
Kifejezve nagyrabecsülésemet is Cohn-Bendit úr, és a Parlament valamennyi hasonlóan gondolkodó képviselőjének véleményével és érzéseivel összefüggésben is, szeretném kérni, ők is tartsák tiszteletben azt, amit mások, mint mi is, a hozzám hasonlók gondolnak! Mielőtt továbblépnék jelzem, felvetettem e kérdést Watson úrnál, illetve Schulz úrnál, a szocialista képviselőcsoport vezetőjénél, és úgy gondolom, talán utóbbi nevében is mondhatom, hogy ő is teljes mértékben egyetért velem abban, nem szabad Kínát bojkottálnunk. Ő szocialista, én nem. Feltettem a kérdést Daul úrnál is, aki teljes mértékben egyetért ezzel.
Egy utolsó kérdés. Gondolkodjanak el azon, hogy milyen pragmatizmust is tanúsított Kína Hongkong ügyében! Emlékezzenek arra, hölgyeim és uraim, mennyire különböző ügy is volt az! Tizenöt évvel ezelőtt tüntetések söpörtek végig Hongkongon. Kína pedig pragmatikusnak bizonyult Hongkong gondjainak kezelésében. Tekintsék Makaót! Kína képes volt párbeszéden keresztül megoldani Makaó ügyét. Még ennél is tovább megyek! Tekintsék Tajvan ügyét, amelyet illetően a Hu Csin-tao elnök által elért haladás igen figyelemre méltó! Öt évvel ezelőtt mindenki úgy vélte, hogy a Tajvan és Kína közötti konfrontáció elkerülhetetlen, de nem ez a helyzet most. Mivel késztetjük Kínát a továbblépésre? Őszinte, bátor, közvetlen párbeszéddel, vagy megalázással? Magam a párbeszédet választottam, az őszinteséget és a bátorságot.
(Taps)
Elnök úr, pusztán egy percre, a Wurtz úr iránti tisztelet jegyében! Először is, szeretném elmondani neki, legyen bizonyos abban, hogy én nem sértegetem a szakszervezeteket. Megköszönöm azonban, hogy rámutatott, hogy Franciaország megváltoztatható, amint ez most is történik, anélkül, hogy megbénulna. Sértés a szakszervezetek felé azt gondolni, hogy azok mindössze az ország megbénítására használhatók. A szakszervezeteknek szerepük van a szociális demokráciában, amiként a politikai vezetőknek is. Nem több, nem kevesebb. Amit azonban mondani szeretnék az az, hogy senkinek sincs joga a fogyasztókat túszként tartani. Biztos vagyok abban, hogy egy olyan udvarias ember, mint amilyen Ön is, Wurtz úr, aki sohasem állt másnak az útjába, megérti azt, amit mondok.
A kérdés más vonatkozásait illetően, Wurtz úr, nem értünk egyet. Ez azonban nem akadályoz meg engem abban, hogy nagyra értékeljem azt a módot, amiként Ön véleménykülönbségének hangot ad.
De Villiers úr, szeretném jelezni, hogy megértem közléseit, annál is inkább, mert Ön megkérdőjelezhetetlenül országunk, de Európának is egyik jelentős politikai áramlatát képviseli. Még ennél is többet mondok, de Villiers úr! Személyesen nem tekintem gondolatait Európa ellen irányuló értekezésnek, hanem arra való felszólításként ítélem meg, hogy Európát másként építsük fel. Nem szeretném az "igen” tábort a "nem” tábor ellen uszítani. Pusztán azzal próbálkozom, hogy mindenkit beillesszek egy különböző színezetű, a demokrácián, a békén, a növekedésen alapuló Európába. Jegyeztem észrevételét, tudatosítottam azokat magamban, és majd megpróbálok válaszolni azokra. Nem szavakkal, tényekkel.
Ami Önt illeti, Le Pen úr, amint Önt hallgattam, azt mondtam magamnak, hogy éveken keresztül Franciaország abban a szerencsétlenségben részesült, hogy a legerősebb európai szélsőjobboldali erővel kellett megbirkóznia. Önt hallgatva, Le Pen úr, nagyon boldog vagyok, hogy ez az időszak már elmúlt.
(Hangos taps)
Philip Bushill-Matthews
Elnök úr, üdvözlöm a Tanács hivatalban lévő elnökét! Elsőként is, Uram, a brit konzervatívok csoportja nevében köszönöm múlt heti vendégszeretetét, és elmondanám, hogy várjuk azt, hogy együttműködhessünk Önnel és biztosíthassuk elnökségük sikerességét!
Meggyőződésünk, hogy tele van energiával és elkötelezettséggel, és egy kitűnő könyvet olvasva a minap, bizonyosak vagyunk elképzeléseit illetően is. Természetesen az Ön könyvére, a Témoignage-ra utalok. Azon képviselőtársaknak, akiknek még nem volt alkalmuk e figyelemre méltó munkát elolvasni, javasolnám, hogy tegyék ezt meg. Külön is javaslom, hogy csapják fel a könyvet a 146. oldalon. Ott, ahol Ön leírja a 35 órás munkahét butaságait, és bemutatja előnyeit: élve az UMP-jelszóval, "travailler plus pour gagner plus”. A továbbiakban Ön azt írja, hogy "A 35 órás uniformizált és merev politikával, valamint a 60 éves korban bekövetkező, öngyilkossággal felérő nyugdíjba vonulással szemben, úgy gondolom, honfitársaink a szabad választás politikáját részesítenék előnyben. Azt a politikát, amely lehetővé tenné a többet keresni kívánók számára a továbbdolgozást, illetve biztosítaná, hogy mindenki saját életstílusához igazodva alakítsa munkaidejét.”
Hivatalban lévő elnök úr, jól összefoglalta a dolgot! Ez az igazi szociális Európa. Nem a kormányok feladata, hogy az embereket plusz munkára kényszerítsék, vagy éppen a kevesebb munkára kötelezzék őket. A kormányok dolga, hogy lehetővé tegyék az emberek számára a többletmunkát, ha az emberek emellett döntenek.
Az Ön pártja a szabadság mellett áll, pártja a választási lehetőségeket szorgalmazza, éppen úgy, amiként a brit konzervatívok is teszik. Amennyiben ezek az eszmék vezérlik az Önök elnökségét, akkor mindvégig Önök mellett állunk. Amikor a munkaidőről szóló irányelv felülvizsgálatra kerül, akkor a szabadságot és választási lehetőségeket támogatjuk; amikor az ideiglenes foglalkoztatottakkal kapcsolatos irányelv kerül felülvizsgálatra, szintén a szabadság és a választási lehetőségek mellett szállunk síkra.
Végül hivatalban lévő elnök úr, hadd mondjam el azt, pártjainknak nem pusztán a szabad választás képességéért kell küzdeniük. Pártjainknak tiszteletben kell tartaniuk a nép döntéseit is, amennyiben az már szabadon választott. Ezen az alapon, arra szólítom Önt, tartsa tiszteletben Írország népének a legutóbbi népszavazáson igazolt választását! Arra szólítom, hogy e döntéshez ne kezelendő problémaként, hanem megragadható lehetőségként közelítsen! Lehetőségként Európa számára, hogy ismét összekapcsolódjék saját népével. Ez, természetesen, jelentős munkát kíván Öntől és tanácsbeli kollégáitól. Amint azonban ezt Ön is kifejtette: travailler plus pour gagner plus.
Bernard Poignant
(FR) Elnök úr, francia vagyok, és európai szocialista. Ez azt jelenti, hogy Párizsban nem vagyok támogatóinak egyike, de Strasbourgban nem is állok egyértelműen Önnel szemben. Különösen, amikor látom, hogy Önmagát két szociáldemokratával veteti közre. Bár az elnököm a hibás oldalon áll hazámban, mégis ő az elnököm. Ennél fogva a francia elnökségnek, és így az európai elnökségnek teljes sikert kívánok!
Kezdettől fogva, Önt figyelve, nyugodt vagyok, mert megértem óhaját, hogy bárcsak a francia parlamentben lenne. Akit magam előtt látok, ő egyértelműen egy államfő, de ugyanakkor egy meglehetősen nyitott miniszterelnök is. A szociális fejezetet és az Ön prioritásait illetően, úgy gondolom, elhatárolást kell tennünk. Valóban vannak ügyek, amelyeknek nemzeti hatáskörben kell maradniuk. Példaként a nyugdíjakra gondolok. Viszont minden, a foglalkoztatást érintő kérdést, így az egységes piacot, az egységes valutát, és a szabad mozgást, a lehető legteljesebben harmonizálnunk kell.
Elhatárolást kell tehát tennünk. Hozzáfűzném, hogy ebben a fejezetben szerettem volna, ha nagyobb erőfeszítések irányultak volna a közszolgáltatásokhoz kapcsolódó keretirányelv létrehozására. Megtette ezt az éttermesek számára, és meg kell ezt tennie a közszolgáltatások esetében is.
Végül nem gondolom, hogy az európai válság csak szociális és demokratikus. Úgy vélem, hogy ez identitás válság is. Attól a ponttól kezdve, hogy megszületett a béke, diadalmaskodott a szabadság, és ránk köszöntött a demokrácia, világunk nehezen felfoghatóvá tette polgáraink jelentős része számára az Unió történelmének jelentőségét.
Ezért is az olyan ügyek, mint a kultúra, az oktatás, a művészek, a fiatalok, a diákok mozgása, az ikerintézmények összekapcsolódása, mindezen dolgok alapvető fontosságúak, hiszen az európai tudatosságot már nem vehetjük készpénznek. Az európai tudatosság önmagát hozza létre, és úgy gondolom, hogy ezek a kérdések át kell, hogy hassák a francia elnökséget.
Végül nyilvánvaló, hogy a hat hónap alapján mondunk majd Önökről ítéletet. Egy francia számára ez rendben is van, hiszen Franciaországban ez egy hosszú idő, amint azt Ön is tudja. Tehát decemberben meglátjuk az eredményeket. Ugyanakkor az már bizonyos, hogy a Szerződés ratifikációja egyértelműen nem történt meg. Önök egy egyszerűsített szerződést akartak, és kaptak helyette egy bonyolult helyzetet. Másszanak ki ebből a csávából!
Egy lengyel írótól kölcsönzött mondással zárnám, amely. Elnök úr, ha megengedi, a következőket mondja: "Franciának lenni azt jelenti, hogy figyelembe veszünk mást is, mint Franciaországot.” Ilyen a hírnevünk, és talán egy csöppet az Öné is, elnök úr.
Nicolas Sarkozy
Elnök úr, szeretnék őszintén bocsánatot kérni Cristiana Muscardinitől, mert annyira magával ragadt lelkesedésem, amelyre Poignant úr oly kedvesen utalt, hogy elfeledkeztem válaszolni Önnek, és elmondani, hogy milyen nagy szükségünk is van képviselőcsoportjára.
Tudatában vagyok annak, hogy kik is alkotják azt, és tudom, hogy Ön azok közé tartozik, akik szeretik Európát, és akadnak képviselők, akik hasonló módon szeretik nemzetüket is. Muscardini asszony, Ön biztos lehet abban, hogy megjegyzéseit feltétlenül figyelembe veszem, és hogy az elkövetkező hat hónap során megpróbálok - az európai intézményekkel karöltve - egy olyan Európát építeni, amely választ ad aggodalmaira.
Így Ön az, aki igazolta - alátámasztva Poignant úr igazát - hogy néha elfeledkezem arról, mennyire túlzott is hírnevem.
Marielle De Sarnez
(FR) Elnök úr, pár héttel ezelőtt Írország "nemmel” szavazott, és úgy gondolom, mint mindannyian, hogy ez azt mutatja, növekszik a szakadék az európai polgárok között.
Ezt a "nemet” semmiképpen sem szabad alábecsülni, és azt vélem, hogy éppen ellenkezőleg, e "nemnek” rá kell kényszerítenie minden politikai vezetőt arra, hogy figyelembe vegye az emberek elvárásait és aggodalmait, megpróbáljon választ adni azokra, függetlenül attól, hogy milyen szerződés is van hatályban. Itt nem arról van szó, hogy amennyiben a Lisszaboni Szerződés rendelkezésünkre állna, akkor holnaptól minden gondunk varázsütésre megszűnne.
A francia elnökség négy prioritási területet határozott meg, és azok nyilvánvalóan nagyon hasznosak, különösen az éghajlatváltozást érintő. A jelenlegi mély válság, a pénzügyi- és élelmiszerválság, a nyersanyagárak robbanásszerű emelkedése, a mind szűkösebb és folyamatosan dráguló kőolaj időszakában azonban, úgy gondolom, amit az emberek várnak, az nem csak a konkrét kérdésekhez kötődik, hanem a jövőt érintő víziókhoz is. Amit az emberek várnak, az a távlatok feltárása.
Itt és most, javaslatot tennék három lehetséges alternatíva végiggondolására. Az első identitásunk alapvető, létfontosságú kérdéséhez kapcsolódik. Hiszem, mély meggyőződésem, hogy létezik egy európai modell, hogy van egy európai elképzelés a társadalom milyenségét illetően. Ez az európai modell gazdasági, fenntartható, és egyben szociális jellegű is. Ez az európai modell, például, felvállalja a küzdelmet a növekvő egyenlőtlenségekkel. Létezik tehát egy európai modell, és legyünk büszkék arra, erősítsük azt, fejlesszük, pátyolgassuk, védelmezzük, óvjuk azt. Ez az első alternatíva.
Az átgondolásra szánt második utat az jelenti, hogy újra kell fogalmaznunk a világ szervezettségéről alkotott nézeteinket. Ezt kimondva, mindenekelőtt Afrikára gondolok. A mezőgazdasági termelés jut eszembe. Úgy hiszem, be kellene szüntetnünk mezőgazdasági termékeink kivitelének támogatását, és inkább azért kellene dolgoznunk, hogy Afrika önellátóvá váljon az élelmiszerek és az energia terén. Ez az az új forradalom, amelyre szükségünk van egy tisztességesebb jövőbeni világhoz.
(Taps)
Végezetül, úgy gondolom - és sohasem szabad beszüntetnünk önmagunk emlékeztetését erre -, hogy vannak európai értékek, amelyekről sohasem mondhatunk le. Úgy hívják ezeket, hogy demokrácia és emberi jogok. És ezek érvényesek ránk itt, Európában, és rövidesen érvényesek lesznek a Mediterrán Unióban, ahol mindaddig nem lehet szó az üzleti kérdések kezeléséről, amíg az emberi jogokat figyelmen kívül hagyják. Az emberi jogok kérdése alapvető jelentőségű lesz az elkövetkező évtizedekben. Az emberi jogok mélyen beleivódtak az európai identitásba, és megérdemlik, hogy védelmezzük azokat.
Elnök úr, úgy érzem, felvetéseim kötődnek az előttünk tornyosuló kérdések némelyikéhez. Alapvető témákat érintenek, nevesítve, azon távlatokat és mélyebb értelmet, amelyet Európának nyújtani kívánunk. Ezek a kérdések nem pusztán politikai jellegűek, mert egyben lelkiismereti kérdést is jelentenek.
Brian Crowley
Elnök úr, ismét üdvözlöm Sarkozy urat Strasbourgban, üdvözlöm parlamenti jelenlétét, józan elgondolásait, bár ő jól tudta, hogy elképzeléseit illetően nem találkozik majd teljes egyetértéssel e Házban.
Túl sokáig győzedelmeskedtek rajtunk bukott ideológiák, vallottunk kudarcot az elénk tárulkozó új határok felnyitásában és az előttünk felbukkanó kihívások kezelésében. Biztonsági játékra törekedve, visszavonultunk a múlt imperialista eszméinek vagy a poszt-fasiszta követeléseknek, vagy - kimerem mondani - az emberi életről és az emberi jogokról alkotott új, huszadik századi gondolkodásnak kényelmi zónájába.
Ez a helyzet állt elő, mert világunk bonyolultsága sokkalta eltérőbb és sokkalta változatosabb annál, mint amit egyetlen ideológia vagy egyetlen terv nekünk nyújtani tudna. És Ön jogosan utalt annak fontosságára, hogy kapcsolatban kell lennünk a világ más kormányaival: Kínával, a csádi és szudáni gondok kezelése érdekében, így biztosítva azt, hogy az Afrikához és a fejlődő világhoz kapcsolódó problémákat közvetlenül kezelhessük.
Ma emlékeztünk meg arról a hét szudáni békefenntartóról, akik ENSZ-megbízatásuk során vesztették életüket, pusztán azért, mert a kormányok képtelenek voltak megfelelő módon közbelépni, a megfelelő nyomást gyakorolni a csádi és a szudáni kormányra, hogy védelmezzék a menekültek és a menedékjogot kérők életét.
Nagyon is érthető, hogy itt a Parlamentben ködös szavakkal beszélünk a bevándorlásnak, és az emberek szabad mozgásának fontosságáról. Jobb ugyanis, ha engedjük, hogy az emberek otthon maradjanak. Írországból érkeztem, egy olyan nemzet fiaként, amelynek 12 millió lakosát kellett az elmúlt száz évben "exportálnia”. Közülük senki sem akart távozni. Rákényszerültek az ország elhagyására. Amennyiben megadjuk az embereknek annak esélyét, hogy otthon maradhassanak, támogatást nyújtunk nekik - a kereskedelemben, vagy más területen - az általunk létrehozott politikák mechanizmusán keresztül, akkor e célt elérhetjük.
Végül, hivatalban lévő elnök úr, korábban szólt arról, miért érezte feljogosítottnak magát, hogy hivatali helyzeténél fogva a Lisszaboni Szerződés ratifikációját - egyetlen követhető útként - a parlament elé utalja. Elfogadom döntését. Az megfelelt Franciaország számára. Azonban ugyanilyen törvényes a népszavazás jogát érvényesíteni, és ezt a jogot is tiszteletben kell tartani. Ez nem a vagy-vagy kérdése. Akadnak gondok és nehézségek az ír népszavazás eredményét követően, de ez nem pusztán Írország és Európa kapcsolatainak problémája. Ez egy, a nép és Európa számára mélyebben fekvő gondot jelez!
Mikel Irujo Amezaga
(FR) Elnök úr, a nyelvi különbözőségekkel kapcsolatban szeretném most a francia elnökség álláspontját megtudakolni. A sokszínűség Európa alapvető elve. A világ minden egyes nyelve az emberiség örökségének része, és a közintézmények kötelezettsége, hogy fellépjenek azok védelmében.
(ES) Elnök úr, a Tanács május 22-i következtetésében felkérte a Bizottságot, határozza meg részletes formában e téma kereteit. A Bizottság bejelentette, hogy ezzel őszre készül el.
Mi lesz a francia elnökség álláspontja és magatartása a soknyelvűség politikáját illetően? Milyen álláspontot foglal majd el az elnökség, és milyen szerepet szán majd a "regionális” és "kisebbségi” nyelvnek is nevezett nem-hivatalos uniós nyelveknek?
Ugyanis, elnök úr, a jövő heti francia nemzetgyűlési szavazást várva azt kell mondanom, Franciaország igen negatív példával szolgál mindannyiunk számára, akik hisszük, hogy a nyelvi sokszínűség minden európai közös öröksége.
(A hozzászóló beszédét innentől baszk nyelven folytatta)
Nigel Farage
Elnök úr, szeretnék válaszolni Sarkozy úrnak. Ön kiváló szónok, Sarkozy úr, de nem vagyok bizonyos abban, hogy ugyanolyan kiváló hallgató is. A ma reggel Ön által bemutatott elnökségi program azt jelzi, hogy Ön azt igényli az Európai Uniótól, hogy szó szerint életünknek minden egyes elemét ellenőrizze. Mindent, a közös bevándorlási politikától, kórházaink működtetésén át futballklubjaink irányításáig.
Megjegyzéseiből még arra is következtethettem, hogy szeretne bennünket teljesen elzárni a világ más részeitől, mondván, amennyiben valamely népek nem ugyanazon szabályokat alkalmazzák mint mi, akkor nem kereskedünk velük. Azonban még ennél is rosszabb, és merő arrogancia azt állítania, hogy Ön tudja leginkább, mi is jó az európai vállalkozásunknak. Ön semmibe veszi nemcsak az ír népet, de még a demokrácia eszméjét is, amelynek pedig bajnokaként önmagát beállítja.
Azt mondta, a lengyel elnök tartsa be szavát, és ratifikálja a Szerződést, mert ez volt a megállapodás. Az ír nép is hallatta szavát. Tiszteletben tartja az ír népszavazást is? Tartja önmagát ahhoz a tényhez, amely szerint ez a szerződés halott? Nem hiszem, hogy Ön érti ezt, vagy igen? Európa népei nem kívánnak mélyebb integrációt. Ezért mondtak Franciaországban "nemet”, és mondtak Hollandiában "nemet”, és mondtak Írországban "nemet”, és mondana népünk túlnyomó többsége - ha lenne népszavazás Nagy-Britanniában - "nemet”.
Mi az ára a demokráciának, Sarkozy úr? Július 21-én Dublinba utazik. Kérem, ne próbálja meg az írekkel azt tenni, amit megtett Franciaországban, és ne kíséreljen meg keresztülverni egy második népszavazást, ne próbálja meg rávenni őket a szabályok megváltoztatására, és tisztességtelen eszközökkel elérni a Szerződés ratifikálását! Ez ugyanis a demokrácia teljes semmibevételével érne fel! Kérem, ne tegye ezt!
Margie Sudre
(FR) Elnök úr, hivatalban lévő elnök úr, hogy megfeleljünk saját, és polgáraink elvárásának az Ön által irányított Tanácsnak, de a Parlamentnek is, világos, érthető, és egyértelmű politikai akaratot kell érvényesítenie. Az Ön személye a Tanács élén már önmagában garancia az eltökéltségre. Ebben a tekintetben, már mindannyian megtapasztaltuk itt, Strasbourgban, de Brüsszelben is, a francia elnökségre való felkészülés kiváló minőségét, továbbá, hogy a francia kormány tagjai milyen tekintélyes mértékben állnak rendelkezésünkre.
Az Ön által bejelentett prioritások pontosan azok, amelyekkel az uniós polgárok aggodalmait megválaszolhatjuk. Hasonló módon, az egyéb kihívások kezelésére - így, a nyersanyagok és a szénhidrogének világpiaci árának drasztikus emelkedésével összekapcsolhatóan, az euró övezet gazdasági kormányzására, a Mediterrán-medence szilárd és virágzó övezetté változtatásának végrehajtására is - utaló megállapításai is egyértelműen tükrözik a problémákat hatékonyabban megválaszoló, lakosságunkra jobban odafigyelő Európai Unió iránti elkötelezettségét.
Az esetenként kétségbe eső, a problémák megoldását a nemzeti szintekre való visszavonása kísértésének is engedni látszó közvéleményt meg kell győznünk arról, és ma sokkalta inkább, mint bármikor korábban, hogy földrészünk nagyon sok adottsággal bír, hogy Európa a mind kiszámíthatatlanabb világban a stabilitást felmutatni képes kevés övezetek egyike. Az Európai Uniónak igazolnia kell, hogy globalizálódása folyamatában is védelmet nyújt lakosainak, és magam üdvözlöm az Ön elszántságát ennek igazolására.
Végül miután az Unió súlyos bizalmi válságot él át, őszintén szeretnénk, ha a francia elnökségnek sikerülne lezárni a kibővült Európa működésének reformjára több mint tizenöt éve irányuló erőfeszítéseket. Amint ezt Ön is határozottan képviselte, szükségünk van a Lisszaboni Szerződés mielőbbi hatályba lépésére. Mindannyian bizalommal viseltetünk Ön iránt az írekkel folytatott tárgyalásokat illetően, amint hisszük, hogy sikerül a még habozó tagállamokat egyszer, s mindenkorra rábírni a Szerződés ratifikációjára.
Elnök úr, múlt héten azt mondta, nem hajlandó arra, hogy az európai zászlót a zsebébe süllyessze, és valóban megtapasztaltuk, hogy azt az Arc de Triomphe alatt a francia lobogó mellett vonta fel. Ezt a szimbolikus cselekedetet úgy tekintjük, mint a Közösség szolgálata melletti elkötelezettségének bizonyítékát. Köszönjük Önnek, elnök úr!
Poul Nyrup Rasmussen
Elnök úr, hadd forduljak kizárólag a hivatalban lévő elnökhöz, és elmondhassam, hogy én Első Rasmussen vagyok, nem összetévesztendően Második Rasmussennel, és szeretném egy dologról biztosítani. Ön bölcsen szólt a Lisszaboni Szerződésről, és azt üzenem Farage úrnak, hogy ő elfeledkezett a dán esetről. Mi "nemmel” szavaztunk a Maastrichti Szerződésre, de "igennel” az edinburghi megállapodásra. És sohasem merülne fel bennünk az a gondolat, hogy miután "nemmel” szavaztunk, meggátoljuk Európa más részeinek működését. Sohasem mondanánk ilyent. Farage úr téved: ez nem demokrácia.
Szeretném Önt, hivatalban lévő elnök úr, és Franciaországot is biztosítani arról, hogy találtunk megoldást Dánia számára, és találunk majd megoldást az ír nép számára is.
A második pont: van egy kérésem Ön felé az Európai Szociáldemokrata Párt, valamennyi kollégám, vezetőink, és politikai családunk nevében. Kérésünk az, egészítse ki négy prioritását egy továbbival. Az én prioritásom - és remélem az lesz az Ön számára is, sőt, tudom, hogy az - a munkahelyekhez, a növekedéshez, a fenntarthatósághoz kapcsolódik. Azt mondta - és örömmel hallgattam ezt -, hogy "a pénzpiacok nagyobb szabályozottságára van szükségünk”. Teljesen egyetértettem Önnel. Ebben a Parlamentben éppen most dolgozunk egy jelentés elfogadtatásán, remélve - és felhívással fordulok e tekintetben a PPE-DE és az ALDE képviselőcsoportokhoz tartozó képviselőtársakhoz -, hogy képesek leszünk egy értelmes jelentést a francia elnökség asztalára letenni.
Az átláthatóságról beszélek, a korrektségről, a külön juttatásokról, a részvény-opciókról, s mindarról beszélek, amelyről Ön is oly okosan szólt. A beszámoltathatóságról, a felelősségről beszélek, annak biztosításáról, hogy a pénzpiac hosszú távon képezzen pénzügyi hátteret a munkahelyek számának és minőségének emeléséhez szükséges hosszú távú beruházási szükségleteink kielégítéséhez.
Ezzel összekapcsolódva van még egy ötletem az Ön számára. Helyesen mondja, hogy jelenleg elmarad növekedésünk, munkahelyeket veszítünk, s különösen az Egyesült Királyságban, Spanyolországban, de még Franciaországban is. Miért nem élünk új kezdeményezésekkel a növekedés érdekében, miért nincs új, összehangolt beruházási tervünk? Képzelje el a következőket: amennyiben csak egyetlen százalékkal többet fektetünk be együttesen az oktatásba, a szerkezeti átalakításba, valamennyi kapcsolódó területbe, akkor az elkövetkező négy év során legalább 10 millió új munkahely egészítheti ki a mostaniakat. Képzelje csak el, hogy mire is mehetünk együttesen!
Ön azt mondta, hogy a sport több, mint piacgazdaság. Hozzáfűzném, egyetértek ezzel, és gondolom Európa egésze is. Európa több mint a piacgazdaság. Európa munkahelyekről, az emberekről szól. Gondoskodjunk tehát róluk! Teljes sikert kívánok a francia elnökségnek!
Silvana Koch-Mehrin
(FR) Elnök úr, azt mondta, Franciaország nem ítélkezhet az ír "nem” kérdésében.
(DE) Egyetértek ezzel. Az ír "nemet” tiszteletben kell tartani. Az ír népnek megvan ahhoz a joga, hogy úgy szavazzon, ahogyan tette. Azonban Európa valamennyi országának jogában áll, hogy tovább haladjon a demokratikusabb, átláthatóbb, cselekvőképesebb Európa felé vezető úton. A Lisszaboni Szerződés ebben az irányban mutató lépésként értékelhető. Üdvözlöm tehát azt a tényt, hogy a ratifikáció folytatódik. Azt is gondolom azonban - és itt nem osztom nézetét, nem értek egyet Önnel -, hogy jó volna nyíltan beszélnünk arról a tényről, hogy már a valóságban létezik a többsebességes Európa. Gondoljon az euróra, a Schengeni Egyezményre, az Alapjogi Chartára, és számos más területre. Az Unió tagállamainak érzékenysége és kívánalma tükröződik vissza abban, hogy miként választják meg azon dolgok megvalósításának ütemét, amelyre egyébként együttesen vállalkoznak.
A többsebességes Európa lehetővé teszi az együttesen többet tenni kívánó országok számára, hogy így cselekedjenek. És nagyon fontos, hogy megőrizzük Európa önkéntességének elvét. Fontos, hogy az együtt cselekedni akaró országok ezt önkéntesen megtehessék, és valamennyi ország rendelkezzék a majdani, bármikori csatlakozás választási lehetőségével. Egyetlen országot sem szabad a szolidaritás számára a kívánatosnál nagyobb mérvű elfogadtatásra kényszeríteni.
A többsebességes Európa megkönnyíti a csatlakozási tárgyalások folytatását is. Úgy vélem, hogy helytelen Horvátországot és Törökországot azért büntetni, mert az ír nép "nemmel” szavazott.
Hivatalban lévő elnök úr, Ön jogosan büszke arra, hogy országa az emberi jogok hazája. Az emberi jogok időtlenek, egyben univerzálisak is. Az olimpiai játékok sporteseményt jelentenek, nem egy politikai rendezvényt. Ennél fogva helytelenítem, hogy el akar menni Kínába, és részt kíván venni a megnyitó ünnepségeken. Egyben örülök, hogy Pöttering úr, az Európai Parlament elnöke nem utazik Kínába.
Hivatalban lévő elnök úr, befejezésként hadd idézzem fel, hogy székén Ön számos képviselőasszony üdvözletét találta: egy rózsát és egy levelet. A levél arra kéri Önt, vállaljon szerepet abban, hogy több nő jusson felsőszintű vezetői szerephez az Európai Unióban. A hölgyek nagy reményeket fűznek Önhöz, mint "a hölgyek barátjához”. Hadd fűzzek mindehhez egy kérést is: mint demokratikusan választott képviselő, remélem, hogy támogatja azt, hogy Európai Parlamentünk önálló döntést hozhasson saját székhelyéről.
Adam Bielan
(PL) Elnök úr, a Tanács hivatalban lévő elnöke, mindenekelőtt szeretném legjobb kívánságaimat továbbítani az Európai Unió elnökségének átvétele alkalmából. Nem lesz könnyű elnökség. Nehéz időszaknak nézünk elébe, de sok sikert kívánok! Írország elutasította a Lisszaboni Szerződést. Nem zárhatjuk ki, hogy Írország a jövőben változtat álláspontján, de semmiképpen sem elfogadható, hogy fenyegetésekkel próbáljuk elérni az ír döntés módosítását. Amint a franciákat és hollandokat sem fenyegette meg senki, amikor három évvel ezelőtt elutasították a Szerződést, és ezzel a mostani gondokat életre hívták. Az Unió államait nem lehet jobbakra és rosszabbakra bontani. Ezért is köszönöm Önnek mai megjegyzését, hogy a 27 tagállam egyike sem zárható ki az európai családból, amint azt az előttem felszólaló hölgy, Koch-Mehrin asszony esetleg szerette volna.
Elnök úr, szeretném megragadni ezt az alkalmat is arra, hogy megköszönjem Önnek azt, hogy a közelmúltban megnyitotta a francia munkaerőpiacot, többek között, a lengyelek előtt. Már egy ideje vártuk ennek bekövetkeztét, és ez sokkalta tovább tartott, mint történt ez más országokban. De jobb későn, mint soha!
Egy dologról nem hallottam mai beszédében: a legnagyobb európai szomszédunkra, Ukrajnára történő utalást hiányolom. Remélem azonban, hogy a 2008. szeptember 9-ére, Evianba tervezett csúcstalálkozó jelentősen közelebb visz bennünket az Ukrajnával kötendő társulási megállapodáshoz. Egyértelmű jeladásunk különösen fontos volna ukrán barátaink számára ma, amikor további fenyegetés tapasztalható Oroszország részéről.
Végül a folyamatosan növekvő költségek által súlyosan érintett európaiak millióinak nevében, szeretném megköszönni Elnök úrnak erőfeszítéseit a tűzelőanyagok ÁFÁ-jának mérséklésére. Szeretném remélni, hogy a francia elnökség alatt sikerül ezt az elgondolást elfogadtatnia más vezetőkkel, így hazám, Lengyelország miniszterelnökével is.
Werner Langen
(DE) Elnök úr, hölgyeim és uraim, szeretnék külön is gratulálni a Tanács hivatalban lévő elnökének! A Tanács 29 elnökségét volt módomban közvetlenül megtapasztalni, és fenntartások nélkül állíthatom, hogy sohasem tapasztaltam egy elnökségi program és az európai eszme ilyen meggyőző bemutatását. Ezt teljesen őszintén mondom.
(Taps)
Egyetlen alkalommal részesült egy hivatalban lévő elnök melegebb fogadtatásban, de ez még a kezdetekben volt. Végül semmit sem valósított meg a tervezettekből. Ő a brit miniszterelnök, Tony Blair volt. Meggyőződésünk, Sarkozy elnök úr, hogy Ön hat havi tevékenységét jó eredményekkel zárja le. Az a mód, amiként a dolgokat elmagyarázta, az a mód, ahogy a képviselőink által feltett kérdésekkel foglalkozott, az a tény, hogy vette a fáradtságot és megismerkedett az ügyek lényegével, továbbá, hogy nem kívánságlistával, hanem észérvekkel alátámasztott prioritások sorozatával áll elő, mindez reményt kelt abban a tekintetben, hogy Ön valóban képes ambiciózus programja végrehajtására.
Ha az éghajlatcsomag lezárása pusztán a mi együttműködésünktől függ, akkor Ön számíthat ennek a Parlamentnek a támogatására. Magam azonban attól tartok, hogy a Tanácson belül keletkeznek további gondok. Gondok, a Tanács és az egyes tagállamok felelősségét illetően. Félek, hogy az előirányzott kvótákat ott nem fogadják el. Azzal is egyetértünk, hogy az atomenergiát szerepeltetni kell az éghajlatcsomagban. E Parlamentben egyértelmű többség támogatja az atomenergia polgári célú hasznosítását. Ne hagyja, hogy ezek a pólók félrevezessék!
Amikor arról van szó, hogy Németország és Franciaország érdemi kérdésekben - de nem globális politikai természetű nyilatkozatok révén - át kívánja venni az Európai Unió vezetését, akkor Ön mellett állunk. El kell mondanom Önnek, hogy Koch-Mehrin asszony nyilvánvalóan nem figyelt, amikor Ön magyarázatot adott Kínával kapcsolatos álláspontjára nézve. Véleményével külpolitikai leckét adott Parlamentünk számára, és csak bátorítani tudom, hogy tartson ki, és legyen olyan állhatatos, mint eddig is volt, ezekben az ügyekben.
Robert Goebbels
(FR) Elnök úr, hivatalban lévő elnök úr, a Bizottság elnöke, 10 nemzet állítja elő a globális széndioxid-kibocsátás 60 %-át. E között a 10 ország között egyetlen európai van - Németország. A 27 uniós tagállam mindössze 14 %-át adja a globális kibocsátásnak. Az Egyesült Államok 17 %-ot ér el, míg Brazília, Oroszország, India és Kína együttesen több mint egyharmadát teszi ki a globális széndioxid kibocsátásnak. Mindez azt igazolja, hogy az éghajlatváltozás elleni küzdelemben való európai kezdeményezések hiábavalónak bizonyulnak az amerikaiak, kínaiak és a többi ipari állam hasonló erőfeszítései nélkül.
Amíg erre a megállapodásra várunk, Európának fel kell vennie a küzdelmet a szén-szivárgással. Jelenleg egyetlen nagy ipari csoportosulás sem ruház be Európában. Az ArcelorMittal bezárja franciaországi vállalatát, és beruház Brazíliában, Oroszországban, Törökországban, Indiában és Kínában. A ThyssenKrupp beruház Brazíliában, az osztrák Vöest Group Indiában. Észak-Afrikában jelenleg 10 síküveggyár épül az európai piacra alapozva.
A többi ipari hatalom konkrét elkötelezettségének hiányában, Európának eltökéltséget kell mutatnia ipari hátterének, ipari ismereteinek védelmét illetően. Az áldozatvállalás kikényszerítése az európai polgárok részéről, semmiféle célt nem szolgál, ha a világ másik fele nem követi példánkat!
(Taps)
Jean-Marie Cavada
(FR) Elnök úr, hivatalban lévő elnök úr! Mint az Európai Parlament elnöke, mint oly sok képviselőtársam, magam is a második világháborús vészkorszak gyermeke vagyok, és ezért igen nagyra értékelem azt az eltökéltséget, amit beszéde sugallt, amely fittyet hány a kétkedésnek. A kétkedést magam úgy tekintem, mint ami München szellemét idézi, és ami savként szétmarja az európai akaratot. Külön nagyra értékeltem azt az energiát, amelyet Ön beszédébe fektetett, amelyet - mint az Lulling asszony az imént közölte a televízióban - mi nyíltnak, pontosnak, és a legcsekélyebb részrehajlás nélkül mondhatom, meggyőzőnek találtunk.
A második pont, elnök úr, természetesen az, hogy Önnek igaza van, és ezt itt ki kell mondani. Európa félelme, és Európa veszélyeztetettsége bizonyára jelentős volt az 1950-es évekbeli építkezés során, de miközben e félelmek természete módosult, még mindig nyilvánvalóan sok megmaradt azok közül napjainkra is. Ezért is van szükség egy végtelenül elkötelezett válaszra.
Nagyon elégedett vagyok a prioritásokkal. Őszintén megmondom, hogy azok reálisak, és különösen az a Hortefeux miniszter és a képviselőink által lezárni tervezett bevándorlási politika. Két évvel ezelőtt az a megtiszteltetés ért, hogy az Európai Parlamentet képviselhettem a rabati Euro-afrikai Konferencián. Ez volt az első alkalom, hogy az azonos felelősséggel bíró államok, legyenek bár a bevándorlók kibocsátói, tranzit országok vagy befogadók, összejöttek. És amint azt Watson úr nem sokkal ezelőtt kifejtette, és amint magam is igen fontosnak tartom - mert miért is ne lehetne - felhasználni a Mediterrán Unió struktúráját a közelségre és felügyeletre épülő rugalmas politika kialakítására?
Végül egy utolsó megjegyzés. Elnök úr, ne feledkezzen meg arról hogy Európa sajátos globális befolyásának oka az, hogy ez a kultúra bölcsője. Mert a kultúra az, ami összekapcsolja különbségeinket, mert a kultúra az, ami megerősíti politikai rendszereinket, és ezért tekintenek ránk mások teljesen eltérő módon. Valószínűleg az Ön energiájára akkor is szükség lesz, ha a kulturális területen is felmerül az elhatározottság igénye.
Jan Zahradil
(CS) Elnök úr, mindenekelőtt is szeretném elismerésemet kifejezni amiatt, hogy Franciaország július 1-ével megnyitotta munkaerőpiacát az új tagállamok előtt, és ezzel lebontotta a régi és új tagállamok közötti legutolsó válaszfalak egyikét. Szeretném remélni, hogy Merkel asszony követi e példát. Franciaország, a Cseh Köztársaság és Svédország együtt készült a 18-hónapos elnökségi programra, és örülök annak, hogy e programban prioritásként jelenik meg az abszolút kulcsfontossággal bíró energia-kérdés, valamint a közös agrárpolitika reformja, amely reform kapcsolódik a 2013-at követő pénzügyi keretekhez, és így befolyásolja azt, milyen források is állnak majd rendelkezésünkre a jövőben. Nagyra tartom azt, hogy Franciaország törekszik megoldani e kérdéseket és problémákat, hiszen e gondok foglalkoztatják és érdeklik az embereket.
Az intézményi kérdésekről nem a PPE, hanem a DE képviselőjeként szólnék. Ebből következően aligha okoz meglepetést, hogy nem mindenben értünk majd egyet. Úgy gondolom, nem állhatunk a Lisszaboni Szerződés előtt, mint a reflektorfénybe került nyúl. Ez nem a világvége, és mi nem szeretnénk válsághangulatot teremteni. A helyzetet higgadtan, presszió alkalmazása, bármiféle jogi bűvészkedés nélkül, saját szabályainkkal összhangban kell megoldani. Ezek a szabályok azt mondják ki, hogy egyetlen szerződés sem léphet életbe teljes körű egyetértés hiányában, és jelenleg ilyen egyetértéssel nem rendelkezünk. Nem hiszem azt, hogy lehetetlen a Lisszaboni Szerződés nélkül bővülni. Úgy gondolom, hogy legalább Horvátország befogadható az Unióba, még a Lisszaboni Szerződés nélkül is. Hasonlón, nem hiszem, hogy választanunk kellene Nizza vagy Lisszabon között. Feltétlenül több választási lehetőséggel rendelkezünk, amelyeket józanul, bármiféle hisztéria nélkül, tanulmányoznunk kell, és meg kell oldanunk a helyzetet. Mindenesetre, elnök úr, sok sikert kívánok Önnek az Európai Unió vezetésében.
Pasqualina Napoletano
(IT) Elnök úr, hölgyeim és uraim, figyelemmel kísértük a jövő vasárnapi, párizsi csúcstalálkozó figyelmének középpontjában álló mediterrán uniós kezdeményezést, és reméljük, a kezdeményezés sikeresnek bizonyul.
Szeretnék azonban néhány pontot világosabbá tenni. Ez a kezdeményezés a sokoldalú euró-mediterrán dimenziót hivatott megerősíteni. Úgy vélem, ez helyes, és ebben az irányban kell haladnunk. Azt is gondolom azonban, hogy ha létezik egy kritikai értékelést kívánó politika, akkor az éppen a déli országokkal kialakítandó szomszédsági politika. Ugyanis a szomszédsági politika az egymástól élesen elhatárolódó országokat ténylegesen egymással versenyezteti. Emiatt nekünk ezen országoknak az egymással való integrációján kellene ügyködnünk, majd a köztük és Európa közti együttműködésen. Ez a projekt forrásokat is igényel.
Nyíltan megmondom Önnek, a Tanács hivatalban lévő elnökének, hogy egyáltalán nem örültünk annak - és ezt mondom Barroso elnök úrnak is - hogy beszüntette az Audiovisuel Méditerranée program finanszírozását, mivel az volt az egyetlen kulturális koprodukciós eszköz. Ön azt mondta, hogy létezik egy európai kulturális kivételesség. Magam hozzáfűzném, hogy létezik egy euro-mediterrán kulturális kivételesség is. Amennyiben felidézi a világ húsz legkiemelkedőbb gondolkodóját, az első tízben számos képviselőjét felleli a mohamedán kultúrának, és sokakat az euro-mediterrán személyiségek közül.
Segítsük egymást tehát, hogy hatékony politikák alkalmazásával megváltoztassuk az érintett országokban élő emberek sokaságának, de különösen a reményeiket Európába helyező fiataloknak és nőknek az életét. Nincs szükségünk kiváló diákokra: meg akarjuk változtatni e kapcsolatok jellegét, és a Parlament feltétlenül együttműködik elnökségükkel, ha ebben az irányban szándékoznak elindulni.
José Ignacio Salafranca Sánchez-Neyra
(ES) Elnök úr, a francia uniós elnökség prioritásai reálisak, és megítélésem szerint alkalmasak arra, hogy választ adjanak a Bizottság elnöke, Durão Barroso úr által mondottakra, nevezetesen azokra a bírálatokra, miszerint Európa tehetetlen, és képtelen reagálni polgárai olyan mindennapi aggodalmaira, mint az alkotmányos kérdések, az élelmiszer- és energiaárak, az európai védelem, és a bevándorlás.
Ma, egy bevándorló halála a Csatorna-alagútban, egy hűtőkamionban, vagy a tengerbe vetve egy patera csónakból, úton a Kanári-szigetek felé - mint ez történt néhány órával ezelőtt - korunk egyik legnagyobb tragédiája. Súlyos, sürgős kezelést igénylő gondok, és az Európai Uniónak megfelelő választ kell találnia.
Az Európai Néppárt (Kereszténydemokraták) és Európai Demokraták parlamenti képviselőcsoportjának elnöke, Daul úr annak szükségességéről szólt, hogy erősítenünk kell a politikai akaratot. Úgy gondolom, ennél az elnökségnél abszolút nem lesz hiány a politikai akaratban.
Azonban, elnök úr, a politikai akarat szükséges, de önmagában még nem elégséges: a körülményekkel is számolni kell, és noha a körülmények folyamatosan módosulnak, amíg érvényesülnek, addig hatást is gyakorolnak ránk, korlátozzák tevékenységünket. Üdvözlöm Sarkozy elnök úr bejelentését, hogy a körülményeket lehetőségekké kell átalakítanunk!
Sajnálom, hogy Schulz úr jelenleg nincs körünkben, mert amikor felemlítette a sportot, egy rendkívüli körülményt juttatott eszembe. Szeretném, ha a sárga trikót ismét egy spanyol viselné, amint ez történt a Tour de France első szakaszában.
Önnek azonban igaza van, hivatalban lévő elnök úr, igenis szükség van az európai sport-dimenzióra. Számos képviselőtársam kért azon felvetés továbbítására, hogy fontolja meg, nem volna-e helyes, ha az olimpiai játékokon résztvevő francia sportolók és sportolónők az uniós jelképet is kitűznék a nemzeti zászló mellé, a tagállamok pedig önkéntesen csatlakozhatnának ehhez a kezdeményezéshez?
Hivatalban lévő elnök úr, reméljük, hogy a francia elnökség képes lesz az erőket összekovácsolni, az egyetértést kialakítani, hogy amint Ön is javasolta, elnökségük időszakában az Európai Unió határozottan előrébb juthasson.
Harlem Désir
(FR) Elnök úr, a Tanács hivatalban lévő elnöke, elnökségét egy védelmező Európa jegyében szeretné megvalósítani, és úgy vélem, hogy az európai polgárok körében valóban nagyok az elvárások. Ezért is érzékelem ellentmondásként azt - és Ön jól megértette az Európai Palament szocialista frakciójának kulcsüzenetét -, hogy az európai integráció szociális dimenziója nem nyerte el elnöksége négy prioritása egyikének státuszát sem.
Amiként azt az elmúlt népszavazások alkalmával megtapasztaltuk, az embereket az intézményekről és a szerződésekről kérdezzük, de ők valójában az európai integráció előrehaladását, és végeredményben az európai politikákat megítélve válaszolnak. Úgy vélem, hogy az elmúlt években a gazdasági integráció - helyesen megcélzott - előrehaladása, valamint a szociális dimenzió elakadása közti kiegyensúlyozatlanság ugyancsak közrejátszott az Unió lakosságának kiábrándultságában, az európai intézmények irányában megmutatkozó elégedetlenségében.
Ezért nem az a gond, hogy kimondjuk: Európa foglalkozzon minden szociális témával, hanem, hogy az egységes piac, és azon belül az egységes foglalkoztatási piac megvalósulásakor közös szabályokkal vegyük fel a küzdelmet az egyenlőtlenségek ellen, mert különben azok szociális dömpinget eredményeznek. Emellett biztosítsuk, hogy a konvergencia elemei felfelé hatnak, a legjobb feltételek irányában, és nem lefelé mozdítják el a társadalmi feltételeket.
A Bizottság most tette közzé szociális napirendjét, de ha a Tanács nem kötelezi el magát bizonyos konkrét témák mellett - és Ön egy kézzel fogható Európáról szólt - akkor aligha kerülnek kielégítésre az oltalmi igények. Olyan témákra gondolok, mint az európai munkabizottságok jogkörének megerősítése, az ideiglenesen foglalkoztatottak védelme, a munkások kiküldetésével foglalkozó irányelv megerősítése, stb. - és még azt is hozzá kell fűznöm, hogy - létezik a társadalmi érdekekkel összefüggő közszolgáltatások és szociális szolgáltatások védelméről szóló irányelv is.
Az Önök prioritásainak egyike a bevándorlási lehetőségek Európája, de a bevándorlási lehetőségek Európája nem degradálható le a kitoloncolások Európájává. Ezért kell e témát összekötni egy integrációs megállapodással, amelyről már beszéltünk Hortefeux úrral, valamint egy fejlesztési megállapodással. Most érkezett a G8-ak találkozójáról. Európát és néhány tagországát, beleértve Franciaországot is, bírálat ért amiatt, hogy nem teljesítette a fejlesztési segélyekhez kötődő elkötelezettségét. Biztosítsa elnökségük időszakában, hogy a GDP 0,7 %-os szint felé való elmozdulása megtörténik! Ez feltétlenül hatékonyabb eszköznek bizonyul majd a nemzetközi migráció menedzseléséhez való hozzájárulás terén, mint a szégyenletes "kitoloncolási irányelv”.
Jerzy Buzek
(PL) Elnök úr, a Tanács hivatalban lévő elnöke, a Bizottság elnöke, egyetértek a hivatalban lévő elnök úrral. Európa nehéz időket él meg. Mindannyian érezzük ezt, személyesen is, magamat is beleértve. Amikor felelős voltam hazámnak az Európai Unióhoz történő csatlakozásáról szóló tárgyalásaiért, minden tőlem telhetőt megtettem, hogy a majdani európai együttműködés kedvezően alakuljon. Szeretném azt is kiemelni, hogy örömömre szolgál az, jelenleg nincsenek gondok az Unió és a Szerződés lengyel támogatását illetően. A lengyel parlament tekintélyes többsége a Szerződés mellett szavazott, és a lengyel lakosság 80 %-a támogatja uniós tagságunkat.
Támogatom a hivatalban lévő elnök helyzetértékelését. Polgáraink érdekében és nevében kell cselekednünk. Számunkra, politikusok számára, az energia- és az éghajlatcsomag jelent prioritást, de minden tőlünk telhetőt meg kell tennünk annak biztosítása érdekében, hogy e csomag végrehajtása ne sújtsa az európaiakat magas árakkal, továbbá ne járjon gazdaságunk hatékonyságának csökkenésével. Ezt a csomagot meglehetősen gyorsan el kell fogadnunk, de hiba volna a gyorsaságot előnyben részesíteni az átgondolással szemben. E csomag legyen a bizonyítéka a globális felmelegedés elleni harcban felvállalt vezető szerepünknek. Egyetértek azzal, hogy szükségünk van erre, elsőként Poznańban, majd később Koppenhágában. De tudnunk kell, hogy maga a csomag nem szolgál például senki számára. Senki sem követi majd azt, ha a csomagban foglaltak végrehajtása során az európai gazdaságok helyzete romlik. Örülök, hivatalban lévő elnök úr, hogy érzékeli ezeket a veszélyeket, és úgy gondolja, hogy a kibocsátás-kereskedelem - amiről lényegében az egész csomag szól - tisztességesen kerül átstrukturálásra. A Parlament, a Tanács és a Bizottság közreműködésével - és mindenki javát szolgálva - jelentős mértékben módosította a REACH-szabályokat. Hasonló utat kell követnünk!
Hivatalban lévő elnök úr, gratulálok ahhoz, hogy átvette Európa irányítását. Kívánom, hogy sikeresen birkózzon meg az elkövetkező félév két legfontosabb témájával: a Szerződéssel és az energia- és éghajlatcsomaggal.
Enrique Barón Crespo
(FR) Elnök úr, hivatalban lévő elnök úr, ragadja meg szarvánál a Lisszabonnal kapcsolatos kétségek megtestesítette bikát! Franciaországnak már igen nagy tapasztalata van abban, hogy esetenként előrelendítse, máskor visszafogja az európai integráció szekerét. Kérem, találjon megoldást az írek számára, de eközben ne veszítse szem elöl az európaiak túlnyomó többségének akaratát sem. Utóbbi is számít!
Szeretném azt is elmondani, hogy - szociális szempontból - a Lisszaboni Szerződés magába foglalja az Alapjogi Chartát, amint az európai szociális modellt is. Így például, már több mint egy millió fogyatékkal élő aláírása gyűlt össze. Minden negyedik háztartásban találhatunk fogyatékkal élőt, és ők a Szerződés mellett vannak, hiszen az felszámolja a hivatalos megkülönböztetést. Áll Ön mögött tehát az előrelépést, és a szociális modell elfogadását támogató erő!
A bevándorlás kérdésében Ön a baloldalhoz szólt, de felismeri majd, hogy a baloldali kormányok szorgalmazták azokat az eszméket, amelyek lehetővé tették az Ön számára egy kevésbé zárt és haladóbb szellemű csomag összeállítását. Úgy gondolom, ezt a Parlament még tovább finomíthatja. Mindenesetre, e témán fáradhatatlanul tovább kell dolgoznunk!
Még egy dolog, elnök úr, - és ez közvetlenül kapcsolódik a bevándorláshoz - Ön beszélt a KAP-ról, de nem szólt Doháról. Pedig igen fontos az egyesült Európa számára, hogy képes legyen megoldást találni, illetve megválaszolni a millenniumi célkitűzéseket! Hiszen ez egy és ugyanazon csomagot jelenti, nevezetesen gazdasági képességeink kiaknázását az emberiség előremozdítása érdekében.
Stefano Zappalà
(IT) Elnök úr, hivatalban lévő elnök úr, hölgyeim és uraim, az Európai Néppárt (Kereszténydemokraták) és az Európai Demokraták képviselőcsoportja olasz delegációjának vezetőjeként örömmel fogadom, hogy átvette Európa vezetését, és elégedett vagyok az Ön által elmondottakkal. Ön lelkesedést és büszkeséget sugároz. Ön hisz egy intézményben, Európában, és rábírja az embereket, hogy szintén higgyenek abban, noha Európának számtalan gondja van, és valóban bölcs, felvilágosult és tudatos vezetőkre van szüksége, amilyennek Önmagát is bemutatta.
Olaszország mindenkor szoros kulturális és szociális kapcsolatokat tartott fenn Franciaországgal: ez két olyan ország, amely jelentős áldozatokat hozott Európa megalapozása és felépítése érdekében. Ma Európa minden polgárának kötelessége azt tovább fejleszteni. Az európai intézményben dolgozók mindegyike tudja, milyen sok nehézséggel is kerülünk szembe a fejlesztés és az integráció előmozdításának folyamatában. Hiszen ennek a folyamatnak a különböző történelmű, kultúrájú, társadalmi hátterű és hagyományú népek között kell végbemennie. A Schulz úr által a jelenlegi, igen népszerű olasz kormánnyal összefüggésben kifejtett, politikailag opportunistának ítélhető álláspont aligha segít ebben. Ezzel együtt, ez egy olyan folyamat, amelyet az időnként jelentkező csalódottság ellenére is tovább kell vinnünk.
A Lisszaboni Szerződés, ez a kiváló szerződés a szakadék szélén táncol, és nagy jóakaratra van szükség ahhoz, hogy elrántsuk onnan úgy, hogy közben ne idegenítsük el azokat, akik nem értették meg azt. Egyetértek azonban az Ön által elmondottakkal: a további bővítések előtt új szabályokat kell elfogadnunk, de anélkül, hogy Írországot nehéz helyzetbe hoznánk. Az Európába, de különösen egynéhány tagállamba, így elsődlegesen hazámba és a többi mediterrán országba is irányuló bevándorlási hullámok kérdését kezelni kell! Ezt közös problémaként kell megközelíteni, és nem a megkülönböztetésre ürügyként felhozni, esetleg a helyzetet a már oly sok áldozatot hozók megbüntetésére felhasználni. Országaink népeit védelmezni kell, az integrációt pedig ésszerű alapokon kell felépíteni.
Hivatalban lévő elnök úr, az olasz kormány és nép figyelmesen és bizalommal követi megbízatásának megvalósulását, és bizonyosak abban, hogy az Ön által képviselt történelmi és szociális nézetek reményt és fejlődést hoznak Európa számára.
Zita Gurmai
(HU) Három ügy - mint az egyetlen hozzászóló a berlini fal keleti oldaláról. Csalódott vagyok, mivel az esélyegyenlőség kimaradt az elnöki beszédből. Szerencsére a hét politikai pártból mi nők pontosan leírtuk egy levélben, kedves elnök úr, mit akarunk, c'est la fleur, c'est notre fleur pour vous, cher Président.
Elsősorban üdvözlöm a francia elnökség európai szintű erőfeszítéseit a társadalmi nemek egyenlősége érdekében, ugyanakkor ellentmondásosnak tűnik, hogy a helyi esélyegyenlőséggel foglalkozó intézményeket bezárják. Más politikát javasol európai szinten, mint amit Franciaországban alkalmaz?
Kettő: az elnök úr tájékoztatta a francia állampolgárokat, hogy a következő 5 évben 350000 gyermekgondozási hely kerül kialakításra. Fontos intézkedés, hiszen egyenlő esélyt ad a férfiaknak és a nőknek a munkaerőpiacon és a szakmai és családi élet összehangolására. Ehhez elengedhetetlen a jó minőség, megfizethetőség és elérhetőség mindenki számára, hiszen ez eszköz az esélyegyenlőséghez és az integrációhoz.
A családi életről szólva gondolja, hogy a nők képesek lesznek összeegyeztetni a szakmai és családi elfoglaltságaikat, ha 65 órát dolgoznak hetente? A nők kiszolgáltatottabbak a munkahelyükön és általában nem is szakszervezeti tagok.
Igen, szükségünk van egy közös európai bevándorlási politikára, de ennek az állampolgárok és a bevándorlók jogairól és kötelezettségeiről kell szólnia. A migrációs politikát ki kell egészíteni a befogadó állampolgárság integrációs politikájával. Köszönöm szépen.
Ioannis Varvitsiotis
(EL) Elnök úr, hadd szóljak a Tanács hivatalban lévő elnökéhez: különleges érdeklődéssel vártam felszólalását. Mai állásfoglalása pedig meggyőzött arról, hogy féléves elnöksége során bizony komoly hullámokat kelt majd.
A világ egésze az elmúlt évtizedek egyik legsúlyosabb gazdasági válságával néz szembe, de Európának is megvannak a maga válságai.
Nyilvánvaló, hogy a 27-ek Európája nem működhet ugyanazon szabályokkal, mint amilyenekkel a 15-ök Európája működött. Ez az az intézményi válság, amely most Európát érinti. Az is nyilvánvaló, hogy ma a tagállamok egy része nem törekszik Európa politikai egyesítésére, és nem kívánja elődeink eszméinek beteljesedését. Ez az identitás-válság. Az itnézményi válság megoldásra kerül, de miként oldható fel az identitás-válság?
Félek, hogy erre egyetlen megoldás létezik: a politikai összehangolódást pártoló tagállamok léphessenek tovább, míg az Európát mindössze gazdasági unióként felfogó tagországok maradjanak hátra. Igen, félek attól, hogy amennyiben nem élünk ezzel a megoldással, akkor Európa egy pontot túl megszűnik a nemzetközi sakktábla tisztje lenni!
A válságok nagy előrelépéseket segíthetnek elő, de csak akkor, ha megfelelő bátorság jelentkezik. Úgy vélem, Ön mind a szükséges vízióval, mind a megfelelő bátorsággal rendelkezik. Legyen bátor!
Othmar Karas
(DE) Elnök úr, hivatalban lévő elnök úr, alapvető irányvonalát teljes mértékben támogatni tudom. Úgy gondolom, hogy egy rendkívül feszült időszakban Ön a legalkalmasabb a hivatalban lévő elnök tisztének ellátására. Megfelelő érzékenységet tanúsít az emberek problémái iránt, és ugyanakkor határozott vezető, és békítő. A kérdésekre válaszolva, nem hárította el a felelősséget magáról, nevén nevezte a gyermeket. Nem fordult el, hanem szembenézett a problémákkal.
Külön is szeretném kihangsúlyozni az Ön parlamenti demokrácia melletti elkötelezettségét. Ezekben az időkben, ez az elkötelezettség különösen fontos számunkra, hiszen több tagállamban - így hazámban, Ausztriában is - megtapasztaljuk a közvetlen demokrácia kijátszását a parlamenti demokráciával szemben, és így a parlamenti demokrácia keretein belül a parlamentek európai ügyek terén való megbénítását is. Lépjünk fel együtt a parlamenti demokrácia érdekében, annak ellehetetlenítésével szemben!
(Taps)
Fontos volt számomra az is, hogy néven nevezte a gyávaságot is, vagy azt is mondhatjuk, számos kormány, illetve kormánytag kettős mércéjét az őket is terhelő európai felelősséget illetően. Hiszen ez a kettős mérce az egyik legfőbb oka annak, hogy hiányzik a bizalom, érvényesül az egymásra mutogatás, amelynek pedig végét kellene vetnünk! Nem követelhetjük meg senkitől a bátorságot, de elvárhatjuk mindenkitől a becsületességet és az elvszerűséget.
Még három témát szeretnék felemlíteni. Az első az Ön, Szerződéssel kapcsolatos álláspontját érinti. Ön nem olyan, mint a reflektorfénybe került nyúl. Nem vár Írországra, hanem folytatja a ratifikációs folyamatot, miközben közeledik Írországhoz. Határozottan azt gondolom, hogy csak azt követően jutunk megállapodásra Írországgal, miután a többi 26 tagország már ratifikálta a Szerződést.
Ugyanakkor nem hagyhatjuk Horvátországot sem magára. Üdvözlöm eltökéltségét, hogy az év végéig valamennyi fejezetet meg kívánja nyitni. Menetrendet kell kidolgoznunk Macedónia számára is. Kérem a Tanácsot, hogy a decemberi csúcstalálkozó alkalmával hozzon döntést az "európai kisvállalkozói intézkedéscsomag” kérdésében, miután a meghatározó jogkörök a tagállamoknál maradtak. Jogi kötelmekre, és nem újabb, a közvéleménynek szóló politikai nyilatkozatokra van szükségünk!
Genowefa Grabowska
(PL) Elnök úr, jó híreket hoztam Lengyelországból. Elnök úr, ma egy olyan határozattal véget érő vita folyik a lengyel parlamentben, amely felszólítja a lengyel elnököt, hogy tegyen eleget alkotmányos kötelezettségének, és írja alá a Lisszaboni Szerződést. Ezt kívánja Lengyelország lakosságának az Európai Uniót támogató, és tagságunkkal elégedett 80 %-a. Mutasson még egy országot, ahol az Unió támogatottsága ilyen méreteket ölt! Mindez annak jelzése, hogy Lengyelország eleget tesz szerződéses kötelmeinek.
Másik témára térve: van egy kérésem Ön felé, elnök úr. Lát-e arra lehetőséget, hogy a gyermekek Európai Unión belüli helyzetének kérdését napirendre tűzze, és egy parlamenti biztost, egy ügyészt nevezzen ki a gyermekek ügyeivel való foglalkozásra, az európai emberjogi biztoshoz hasonlóan? Szeretnénk, ha a Tanácson belül sikerülne megállapodni és elfogadtatni ezt az Európa számára oly fontos intézményt!
Hartmut Nassauer
(DE) Elnök úr, hölgyeim és uraim, ha megpróbálnám összefoglalni ma reggeli vitánkat, arra a következtetésre juthatok, hogy jó dolog, hogy jelenleg Franciaország adja az elnökséget, és az is jó, hogy Ön, Sarkozy elnök úr tölti be a Tanács hivatalban lévő elnöke tisztét. Ez jó nap Európa, jó nap a Parlament számára, mert hosszú időt követően ismét velünk van valaki, aki nemcsak észérvekkel, de szenvedéllyel is kiáll Európa mellett. Talán éppen erre van szükségünk az írek meggyőzéséhez, polgáraink ismételt megnyeréséhez: szenvedélyre és józan ítéletekre, és a józan ítélkezés magában hordja azt is, hogy Európát bizonyos határok közé szorítjuk.
Szeretném megosztani Önnel a "siker titkát”: nemcsak a Szerződésre van szükségünk Írországban, hanem a szubszidiaritás új kultúrájára is. Szükségünk van európai határokra a világ többi részével szemben, de szükségünk van határokra Európán belül is. A szubszidiaritás új kultúrája magával hozza Európa újbóli jóváhagyását: e kérdésben teljes mértékben egyetértek Barroso elnök úrral. Sok szerencsét, Sarkozy elnök úr!
Marian Harkin
Elnök úr, üdvözlöm Sarkozy elnök urat az Európai Parlamentben. Egyértelműen nagyra értékeltem átgondolt és érvekkel alátámasztott beszédét.
Ír képviselőként üdvözölöm akkor is, amikor az Unió elnökeként, mint a polgárok életének javítása érdekében gyakorlati lépésekre is vállalkozó elnökként felkeresi Írországot. Utóbbiak egyértelműen kitűntek prioritásaiból.
Nagyra becsültem az élelmiszer-biztonságról, és a saját gazdálkodóinkra és mezőgazdasági termelőinkre vonatkozó szabályozások és korlátozások tekintetében egyensúlyt sürgető megjegyzését is. Amint maga is mondta: legyen védelem, protekcionizmus nélkül!
Felszólalásából és szavaiból kiéreztem Európa melletti elkötelezettségét. Magam, de sok ír honfitársam is osztozik ebben az elkötelezettségben. Az elnök úr beszélt a nehézségek legyőzéséről. Ez időbe telik, és az érintettek mindegyikének kompromisszumkészsége is elengedhetetlen. Nem lehetnek megszabott határidők!
Olyan személyként, aki az "igen” voksok mellett korteskedett, tudom, egyetért velem, amikor azt állítom, hogy az ír "nem” legalább annyira törvényes, mint a francia, holland vagy dán "nem”. Ugyanazon módon kell ezt tiszteletben tartani, majd léphetünk előre is. Van lehetőségünk haladást elérni. Magam is számítok erre, és minden jót kívánok elnökségéhez!
Jan Tadeusz Masiel
(FR) Elnök úr, a Tanács hivatalban lévő elnöke, a francia elnökség világossá tette prioritásait, amelyekhez sok sikert kívánok. Az Önök számára jelentkező legfőbb cél az Európai Unió, illetve annak cselekvési képessége megerősítése kell, hogy legyen. Ezt észben tartva a Lisszaboni Szerződés ratifikációjának elmulasztása elvesztegetett lehetőség volna. Európának szüksége van Franciaországra, s különösen ezekben a nehéz időkben. Szüksége van a francia népszavazást követően Ön által átalakított Franciaországra.
Sajnálatos módon nem Lengyelország az, amely Európát előremozdítja, de egy nap ez is bekövetkezik, és ez hamarosan így lesz. Remélem, hogy Önnel a francia elnökségnek európai integrációs politikája, a kívánatos bevándorlást kezelő politikája, a Balkán irányában végrehajtott, de nem feltétlenül Törökországot érintő bővítési politikája visszaadja az európaiaknak Európába vetett bizalmát, ahhoz való vonzalmát!
Gay Mitchell
Elnök úr, Írországnak 700 év kellett ahhoz, hogy az angolokat eltávolítsa az Ír Köztársaságból. S itt ülve rendszeresen hallgatnom kell olyanokat, akik folyamatosan kioktatnak arról, hogy nekünk mit kellene tennünk Írországban. Úgy gondolom, ez már több a soknál. Kérem, engedjék meg, hogy az Ír Köztársaságban a döntéseket az ír nép hozhassa meg!
Másodszor, szeretném a Francia Köztársaság elnökével közölni, hogy amennyiben meg kívánja változtatni az ír nép véleményét, hozza magával le Pen urat. Ez bőven elegendő lesz ahhoz, hogy az Ír Köztársaság népének álláspontja megváltozzék.
Az Európai Néppárt részét képező Fine Gael választási igazgatója voltam négy európai népszavazás alkalmával: az Egységes Európai Okmánynál, a Maastrichti Szerződésnél, az Amszterdami Szerződésnél, és a Lisszaboni Szerződésnél. Azt kell mondanom, hogy a Lisszaboni Szerződés elvesztése több okkal magyarázható. Az emberek nem értették azt. A kormány 1994 óta van hatalmon, a politikusok vizsgálóbizottságok előtt kénytelenek megjelenni, a meghatározó kormányzati és ellenzéki pártok - a politikai elit - az elfogadás mellett lépett fel. Az emberek aggódtak a honvédelem, a besorozások, az abortusz és az eutanázia kérdéseinek kezelése miatt - és mindezekhez hozzájárultak - az e Ház képviselői által is terjesztett rémhírek - az adózás, a foglalkoztatás és a bevándorlás ügyeiben. Mindezt alapvetően a szélsőjobb és szélsőbal vezényelte le.
Mindössze ezt kívántam a hivatalban lévő elnöknek elmondani. Kérem, készüljön fel írországi látogatására! Amennyiben fontosnak tartja, hogy elősegítse az írországi helyzet megváltoztatását, akkor jöjjön felkészülten, készen arra hogy meghallgassa, amit mondanak! Meleg fogadtatásban részesül, de ez egy bonyolult helyzet, és időbe telik, míg az megoldást nyer!
Adrian Severin
(FR) Elnök úr, az európaiak nagy reményeket fűznek a francia elnökséghez, és ezzel a reménnyel óvatosan kell bánni. Az elnökségnek el kell kerülnie, hogy megalapozatlan vágyálmokat, vagy éppen alaptalan félelmeket keltsen, beleértve a szomszédos és a tagjelölt országokat is.
A Lisszaboni Szerződést illetően, hiányzik a megfelelő diplomáciai bátorítás a ratifikáláshoz. Az elnökségnek, a helyzet rosszabbra fordulását sem zárva ki, segítenie kell egy kilépési vagy védekezési stratégia felvázolását. A legrosszabb elkerülése érdekében már a kezdetektől azt kell jeleznünk, hogy felkészültünk a legrosszabb eshetőségekre is.
Szeretném azzal zárni, hogy pár szóval felhívom a figyelmet az európai újranacionalizálás jelenségének veszélyeire. A nemzeti populizmus ennek a jelenségnek legriasztóbb megnyilvánulása. És ez lelhető fel az ír "nem” mögötti propagandában, az olasz idegengyűlölő rasszizmusban, de a szociálpolitika nemzeti természetéről szóló retorikában is. Európa vagy szociális jelleget ölt, vagy összeomlik. Remélem, hogy a francia elnökség érzékenyen válaszol a dolgoknak ezen oldalára is.
Elnök
Sajnálom, de nem fogadhatok el több felszólalót. Már így is túlléptük időnket. Igen hálás vagyok Sarkozy elnöknek, de természetesen Barroso elnök úrnak is, hogy mai napjukat ránk szánták. Így végezetül szeretném a szót megadni elsőként Barroso elnök úrnak, majd Sarkozy elnök úrnak.
José Manuel Barroso
Elnök úr, azzal kezdem, hogy röviden megismétlem azokat az üdvözlő szavakat, amelyeknek a felszólaló képviselők többsége hangot adott. Gratulálok ahhoz a meggyőződéshez, lelkesedéshez, energiához és politikai akarathoz, amely Sarkozy úrból ma kisugárzott, és amelyet - meggyőződésem - ő és miniszterei a francia elnökség időszakában mindvégig sugározni fognak.
Hadd mondjam el, mindez nem okoz meglepetést számomra. Teljes mértékben az volt korábban is a meggyőződésem, hogy számunkra jó hír az, hogy - ebben a nehéz időszakban - Franciaországra esett a Tanács elnöksége felelősségteljes posztja átvételének sora. Nyilvánvaló, Sarkozy elnök, és mindannyian szeretnénk, ha az intézményi tekintetben a látóhatár tisztább volna, de úgy gondolom, hogy pontosan az ilyen nehéz időszakokban vagyunk képesek felmérni politikai képességeinket, felmérni az erős politikai akarat teljes jelentőségét.
Határozottan pártolom a demokratikus politikai vitát. Számtalan alkalommal kifejtettem, hogy politikailag el kell ismernünk a nézetekben, például itt, a Parlamentben is megmutatkozó különbségeket és sokszínűséget. Tudnunk kell, miként is jeleníthetjük meg ezeket a különbségeket, hiszen Európa eltér a nemzeti politikai rendszerektől. Demokratikus nemzeti rendszereinkben, politikai viták keletkezésekor - bármiként is polarizálódjanak az álláspontok - sohasem vonjuk kétségbe az állam törvényességi alapját. Ugyanakkor Európában igen gyakran előfordul, hogy amikor a hozzánk hasonló Európa-pártiak erőteljesen adnak hangot célkitűzéseinknek, szembekerülnek az Európával szembenállókkal, akik a populizmus minden eszközét bevetik annak érdekében, hogy kárt okozzanak intézményeinknek, és veszélybe sodorják a béke és szolidaritás e hatalmas projektjét, azaz európai vállalkozásunkat.
(Taps)
Ez az oka, hogy miközben valóban engednünk kell minden álláspont kifejtését, aközben - különösen e nehéz időszakban - erősítenünk kell az Európa-párti tábort. Legyen minden egyértelmű: 2009 júniusában sor kerül az európai választásokra. Amennyiben a különböző politikai erők és európai intézmények nem működnek együtt és foglalnak el előremutató álláspontot, akkor muníciót szolgáltatunk azoknak, akik - szélsőséges esetekben - a populizmusban, idegengyűlöletben és nacionalizmusban rejlő lehetőségek kiaknázására törekedve hamis párhuzamot húznak a nacionalizmus és a hazaszeretet között. Gyakran idézek egy nagy francia szerzőt, aki azt mondta: "a hazafiság az ember saját népének szeretete; a nacionalizmus mások gyűlölete”.
Szerethetjük hazánkat, és ugyanakkor - mint Sarkozy elnök úr is kifejtette - meggyőződéssel védelmezhetjük európai projektünket is. Remélem tehát, hogy azok a viták, amelyek várhatóan az elkövetkező félévben sorra kerülnek, megerősítik európai intézményeinket, valamint a jövőbeni Európa építéséhez kötődő vállalkozásunkat is.
Egyetlen konkrét kérdésre szeretnék válaszolni. Ez az egyetlen nekem szegezett kérdés, és természetesen minden más válaszadási lehetőséget a nálam jóval kedvezőbb helyzetben lévő Sarkozy elnök úrnak engedek át. Ez a kérdés Napolitano asszonytól érkezett, és az Euromed kulturális programot érintette.
Szeretném tájékoztatni Önt, hogy a jelenlegi program, az Euromed kulturális program, még mindig 15 millió eurós évenkénti megajánlással rendelkezik. 2009-2010-re vonatkozóan, és ez helytálló, még egyetlen döntés sem született, de tekintélyes nyomás nehezedik a külső kiadásokra, és az ilyen esetekben - őszintén megvallva - az történik, hogy az érintett harmadik ország előtérbe tolja a kétoldalú együttműködést a regionális költségvetések igénybevételének rovására. Ez tehát olyan kérdést jelent, amelyet az Euromed országokkal kell megvitatnunk. A Mediterrán Unió létrehozását célzó francia kezdeményezés egyik érdekes eleme éppen az - és én ezt kezdetektől fogva támogatom -, hogy felerősíti a regionális együttműködési elemet.
Néha megkérdeznek, hogy a Mediterrán Unió mit ad hozzá a barcelonai folyamathoz. Természetesen ez a szorosabb politikai ráfordítások megnyilvánulása - és különösen a kétévente megrendezendő csúcstalálkozóknak köszönhetően - egy politikai felértékelődés. De egyben egy olyan új dimenzió is, amelyet a különleges regionális projektek nyitnak meg. És remélem, hogy ezek olyan különleges projektek lesznek, amelyeknél sikerül igen erős magánszektor-jelenlétet biztosítani, hiszen még több forrásra van szükségünk.
Ez az a különleges terület, amelyen most dolgozunk, és végezetül csupán azt szeretném mondani: "sok szerencsét Franciaország, sok szerencsét kedves barátom, Sarkozy elnök úr!”
(Taps)
Elnök
Szeretnék köszönetet mondani Barroso elnök úrnak, valamint Jacques Barrot alelnök úrnak, hogy megszakítás nélkül, három órán keresztül jelen voltak az ülésteremben.
Nicolas Sarkozy
Elnök úr, először is azt szeretném mondani, hogy szerintem magától értetődik, hogy amikor valaki abban a megtiszteltetésben részesül, hogy a Tanács soros elnöki tisztjét töltheti be, akkor addig van jelen a Parlament színe előtt, ameddig ezt a Parlament kéri és nem csupán az elnökség legelső napján. Tisztelt elnök úr, a képviselőcsoportok elnökei és az elnökök Értekezlete, önöknek mondanám, hogy amennyiben az elnökség időtartama alatt szeretnék, hogy bizonyos időpontokban megjelenjek a Parlament előtt, akkor állok rendelkezésükre. Az európai intézmények játékszabályait be kell tartanunk.
Az Európai Parlament a parlamentáris demokrácia motorja. Itt nem az elérhetőségről, hanem a prioritásról van szó. Az elnökségnek szüksége van az Európai Parlamentre és ezért annak rendelkezésére áll.
(Taps)
Ha a felszólalók megengedik, szeretnék mindegyikükhöz intézni egy pár szót. Először is Bushill-Matthews úrnak mondanám, hogy egyike vagyok azoknak, akik azon az állásponton vannak, hogy Európának igenis szüksége van az Egyesült Királyságra. Sohasem tartoztam azok közé az európai vagy francia polgárok közé, akik szerint vigyázni kellett volna brit barátainkkal. Az Egyesült Királyság sokkal nagyobb hasznára válhat Európának, mint gondolná. Az Egyesült Királyság jelenti az átjárót az angolszász világ felé, a világ vezető nyelvét képviseli, és ahogyan ez az elmúlt években kiderült gazdaságilag is nagyon dinamikus. Konzervatív brit barátainknak azt üzenem, hogy "higgyék el azt, hogy Európának szüksége van önökre; hogy önöknek helyük van itt és Európa gyengülni fog, ha az angolok egyik lába bent van, a másik pedig kint”. Az Egyesült Királyság egy nagy nemzet. Európa részéről semmi félnivalója nincsen és Európa is sokat vár tőle.
Poignant úrnak szeretnék válaszolni, aki mélyen belém látott és ezért azt is megértette, hogy nagyon szeretem a politikát, illetve, hogy a Parlamentet kicsit saját kertemnek tekintem. Azt szeretném mondani neki, hogy igaza van, a Parlament valóban megfelelő hely a demokrácia számára és képtelen vagyok megérteni, illetve tisztelni azokat a politikai vezetőket, akik nem szeretnék elképzeléseiket itt a parlamentáris demokrácia bölcsőjében előadni és védelmezni. Nagyon remélem, hogy megjegyzésében inkább a megbánás, mint a munkaerőpiac harmonizációjának eltúlzott terve volt felfedezhető.
Ugyanez vonatkozik Désir úrra is. Teljes mértékben az ön oldalán állok, ellenzem a teljes harmonizációt hiszen az emberek ezt elutasítanák. Mindazonáltal teljesen természetes, hogy a munkaerőpiac és az egységes gazdasági piac kontextusában léteznek minimális szabályok.
Fontos, hogy mindannyian tisztában legyünk a nehézségekkel. Vegyük például Ausztria esetét, ahol egy szocialista miniszterelnök és kormány van hatalmon. Itt a nyugdíjkorhatár 65 év, a járulékfizetési idő pedig 45 év. Biztosan tisztában vannak vele. hogy milyen nehézségekkel találtam szemben magam, amikor a járulékfizetési időt 40 évben kívántam meghatározni és nem is sikerült egyből elnyernem a Francia Szocialista Párt támogatását.
Magyarázzák tehát el nekem azt, hogy miközben ennyi gondom volt azzal, hogy Franciaországban biztosítsam a 40 éves járulékfizetési időt, európai elnökként csupán hat hónapom van arra, hogy lehetőleg az osztrák 45 év és a francia 40 év közötti eredményt érjek el. Hogyan lehetséges ezt megtenni? Hosszú az út az álomtól a valóságig, de talán pont ez a különbség a Francia Szocialista Párt és az Európai Szocialista Párt között. Néha közelebb érzem magam ez utóbbihoz, mint a Francia Szocialista Párthoz. Beismerem hibámat és természetesen elnézést is kérek érte.
(Mikrofon nélküli felszólalás Schulz úrtól)
Elnök
Ez nem így működik. Nem az ön feladata eldönteni, hogy ki szólalhat fel. A felszólalási időt nem lehet megosztani az Európai Parlament szocialista képviselőcsoportja és a Tanács soros elnöke között. Sarkozy elnök úr, megenged egy kérdést Schulz úrnak? Ha igen, akkor erre megadom az engedélyt.
Nicolas Sarkozy
a Tanács soros elnöke. - (FR) Természetesen elnök úr, feltéve, hogy nem kerülök egy németek közötti vita kereszttüzébe.
Martin Schulz
(DE) Köszönöm szépen, elnök úr, nagyon kedves. Sarkozy elnök úr, rendes dolog öntől, hogy ily módon szeretne közeledni a szocializmushoz. Miután beszédében erősen támogatta a német szociáldemokraták álláspontját és így ugyanakkor elhatárolódott Merkel kancellártól azt javaslom, hogy a következőket tegye: ha ennyire jól érzi magát az európai szociáldemokraták között, akkor először inkább közeledjen a német szociáldemokráciához, mi majd fokozatosan közelebb visszük önt a francia szociáldemokráciához, míg végül igazán jó elvtárs válik önből.
Elnök
Schulz úr, ennek kevésbé van köze a kedvességhez, mint inkább ahhoz, hogy tartsuk tiszteletben az eljárási rendet - hiszen végül is Európában is erre törekszünk.
Nicolas Sarkozy
Elnök úr, láthatja, hogy jobboldalamon már van egy szocialista képviselő, de van hely egy másiknak is a baloldalamon.
(Taps)
Önök is tudják hölgyeim és uraim, hogy nem gondolom, hogy az időt fecsérelnénk, mivel hiszem, hogy az európai szintű politika mentes lehet attól az erőszaktól, amely nemzeti szinten gyakran felbukkan. Ez az európai szint lehetőséget teremt mindenkinek, hogy kicsit eltávolodhasson a brutális, gyakran tisztességtelen és mindenkor nehéz képviselői munkamenettől. Végül pedig az a tény, hogy egy ilyen fórumon, mint amilyen az önöké is, mosolyogva tudunk egymással beszélgetni, miközben tiszteletben tartjuk egymást is egy újabb olyan dolog, amely az embereket közelebb hozhatja az európai eszményhez, bátorítva őket, hogy azt sajátjukká tegyék. Egyáltalán nem gondolom, hogy ez elvesztegetett idő lett volna, és szeretném ha ezzel Poignant és Schulz urak is tisztában lennének.
De Sarnez asszonynak igaza van. Változtatnunk kell a fejlesztési politikánkon és prioritássá kell tennünk az élelmezési mezőgazdaságot. Életbevágóan fontos, hogy az afrikai országok rendelkezzenek azokkal az erőforrásokkal, amelyek segítségével önellátóvá válhatnak az élelmezés területén és nem kétséges, hogy a nagy infrastruktúrák fejlesztésére áldozott pénzek egy részét mezőgazdasági mikro-projektekbe kell fektetnünk. Ebben a kérdésben maximálisan osztom az ön véleményét.
Ön megkért továbbá arra is, hogy vegyem védelmembe Európa jövőképét. Osztozom ebben a törekvésében. remélem, hogy lesz olyan kedves és beavat ennek a jövőképnek a lényegébe. Ön is tisztában van azzal, hogy a némileg elkülönített nagy jövőképet és a mindennapi élet technikai problémáit illetően a gond mindannyiunk számára az, hogy folyamatos döntéseket kell hoznunk az olyan nagyra törő elképzelésekkel kapcsolatban, amelyek jóval meghaladják a polgáraink által napi szinten megtapasztalt nehézségeket. Mindemellett pedig foglalkoznunk kell azon technikai kérdések megoldásával is, amelyek mindennapi életüket érintik. Ez nem egy egyszerű dolog, de azért megpróbálkozom vele.
Válaszképpen Crowley úrnak: valóban fejlesztésre van szükség annak érdekében, hogy elkerülhessük az illegális bevándorlást. Ezen felül mindenki tisztában van azzal, hogy a bevándorlási kérdésre a fejlesztés a legjobb megoldás. 475 millió olyan afrikai van, aki 17 évnél fiatalabb és az Európát és Afrikát összekötő Gibraltári-szoros mindössze 12 km hosszú. Afrika katasztrófái Európa katasztrófái is lesznek és nincsen olyan akadály vagy határ, amely ezt képes lenne megakadályozni. Ez az, amiért valóban szükség van fejlesztési politikára. Megint csak nehéz dönteni a többoldalúság és a kétoldalúság között. Ez egy lényeges kérdés és nagy figyelmet szeretnék ennek szentelni.
Irujo úr szót ejtett a nyelvi sokszínűség kérdéséről. Teljes mértékben egyet értek vele, többek között a hivatalos nyelvek kérdésében is - ha jól értettem ön nem favorizálja a regionális nyelvek kifejezést. Azok közé tartozok, akik úgy gondolják, hogy csupán az önállósági és függetlenségi mozgalmakat segítenénk, ha monopóliumokat biztosítanánk számukra a regionális nyelvek védelmével kapcsolatban és ez egy nagyon súlyos hiba lenne a részünkről. Itt Korzikáról beszélek, amely a Francia Köztársaság része, ahol korzikai emberek laknak, akik falvaikban korzikai nyelvet beszélnek és mindez mégsem veszélyezteti a nemzeti egységet. Meglátásom szerint tehát a nyelvi sokszínűség ugyanannyira fontos, mint a kulturális sokszínűség és meg kell azt is jegyeznem, hogy ha csupán egyetlen egy nyelv lenne, akkor kulturális sokszínűség se lenne.
Farage úr, nagyon tetszett a beszéde, de azt szeretném önnek mondani, hogy a britek nagyon örültek annak, hogy bezártam a sangatte-i tábort, mert hogy valójában én zárattam be és erre önök kértek meg. Lehet ön egy olyan brit polgár, aki nagyon szereti hazáját, akkor sem lesz képes megoldani az ország összes bevándorlási problémáját, és meg kell mondanom önnek, hogy Franciaország nem tervezi, hogy az Egyesült Királyság határőrségének feladatát töltse be. Nincsen azzal semmi gond, ha azt mondják, hogy "az én országomban nem szeretnénk személyigazolványokat használni és nem szeretnénk közös bevándorlási politikát, de ennek ellenére önök örülnek, ha azokat a külföldieket, akiknek nincsenek rendben a papírjaik, már Franciaországban feltartóztatják és így nem jutnak el az Egyesült Királyságba. Franciaországhoz hasonlóan az Egyesült Királyság sem képes egyedül boldogulni.
Hozzátenném továbbá, Farage úr, hogy nagy tiszteletben tartom a lengyeleket, de ön nem volt ott az irodámban kollégáimmal, amikor a Lisszaboni Szerződést tárgyaltuk. Brüsszelben voltunk és ki volt ott az irodámban? Tusk miniszterelnök úr nem volt ott, hiszen akkor Kaczynski úr testvére volt a miniszterelnök. Kaczynski elnök úr volt ott és szeretnék annyit mondani, hogy ő olyan ember, akiben megbízok, és akit tisztelek. Mégis mindamellett Európában, ha aláírunk valamit és utána nem tiszteljük azt, akkor nincs többé Európa, nincsenek tárgyalások, nincsen semmi sem. Amikor valamelyikünk Brüsszelben elkötelezi országát, úgy ezt otthon is meg kell tennie. Ennyit mondtam csupán, se többet, se kevesebbet.
(Taps)
A legnagyobb tisztelettel viseltetek a lengyelek iránt Farage úr, én úgy gondolom megvédtem Lengyelországot. Barroso elnök úr ezt mindenkinél jobban el tudja mondani. Szükségünk van Lengyelországra, de arra is szükség van, hogy tiszteletben tartsuk az emberek adott szavát is.
Sudre asszony, köszönöm szépen támogatását. Teljes mértékben egyetértek elemzésével és hálás vagyok érte. Rasmussen úr - ha jól értettem, akkor ön Rasmussen I és talán tudom is, hogy ki Rasmussen II - annyit szeretnék mondani, hogy Dánia nagyszerű példája egy olyan országnak, amelyik képes volt előre lépni és ez lehetővé teszi számomra, hogy reagáljak minden felszólalónak az ír kérdéssel kapcsolatban.
Természetes, hogy nem szabad kényszerítenünk az íreket és tiszteletben kell tartani őket, de képesnek kell lennünk eléjük állnunk és a következőket mondani: "Tiszteletben kell tartani a többi országot is, akik ratifikálták a Szerződést. Nem szeretnénk kioktatni önöket, de vegyék figyelembe, hogy másoknak is van
véleménye és, hogy valamikor a jövőben szükséges lesz egy közös utat találni. Európa nem szeretne az írek nélkül továbbhaladni, de ugyanakkor nem torpanhat meg teljesen önök miatt.” Mindezt persze maximális tisztelettel mondom egy olyan nemzetnek, amelyik nemmel szavazott.
Mi franciák komoly problémákat és nehézségeket okoztunk önöknek, de eljön az a pillanat, amikor magunk mögött kell hagynunk ezt a szituációt, amelyben mindenki a másikat figyeli és mindenki a másiktól várja a kezdeményezést. A francia elnökség - csakúgy, mint a Bizottság elnökségének, illetve az Európai Parlament elnökségének - feladata, hogy magához ragadja a kezdeményezést. Ezt követően lesznek, akik igent és lesznek, akik nemet mondanak majd. Én személy szerint úgy gondolom, hogy van megoldás, de ez a megoldás semmiképpen sem a status quo megőrzésében rejlik vagy akár abban, hogy kivárunk és reméljük, hogy majd idővel megoldódnak a problémák. Azon a véleményen vagyok, hogy az idő ellenünk dolgozik, Európa már így is éveket várt és nincs értelme tovább várni. Biztos vagyok benne, hogy sikerül megoldást találnunk, ahogyan ez a dánoknak is sikerült.
Kedves Mehrin asszony, nagyon jól esett, amikor a "hölgyek barátjaként” utalt rám. Önre bízom, hogy ezzel pontosan mit is akart mondani, őszintén bevallom nem vagyok teljesen biztos abban, hogy ez mit is jelent, és nem is szeretnék belemenni, nehogy félreértés legyen belőle. Tudom, hogy a többsebességes Európa létezik. Nem vagyunk mindannyian tagjai az euróövezetnek, illetve a Schengeni Egyezménynek. Mielőtt azonban véglegesen kialakítanánk a többsebességes intézményi Európát, szeretném ha ezt mindannyian együtt kísérelnénk megtenni. Ne illessék kritikával az elnökséget azért, mert szeretnének mindenkit bevonni ebbe. Hölgyem, ha még mielőtt elkezdenék ezt már azt mondjuk, hogy "mindegy, nem számít, hagyjuk,” akkor egy nap azt vesszük majd észre, hogy egy szociális kivételről tárgyalunk a britek érdekében, majd egy intézményi kivételről az írek számára, ezután pedig kivételről tárgyalunk a lengyeleknek. Attól félek, hogy ennél a pontnál olyan helyzet állhat elő, amelyben a többi ország is - és hozzátenném teljes joggal - kivételeket kér majd és mi történik majd akkor az Európai Unióval? Mi történik majd azzal a projekttel, amelyet az alapítók elindítottak? Ez az, amiről beszélek. Elképzelhető, hogy kénytelenek leszünk eljutni erre a pontra, de szeretnék azután odaérni, hogy megpróbáltam mindenkit bevonni.
Azoknak mondanám továbbá, akik nyugtalanok Horvátországgal kapcsolatban, hogy természetesen támogatom a tárgyalások folytatását. Úgy gondolom alapvető hiba lenne részünkről bezárni a kaput a Balkán előtt, hiszen a Balkánnak szüksége van arra a békére és demokráciára, amit az Unió megadhat nekik, de nem vagyok hajlandó visszatérni a lisszaboni vitára.
Bielan úrnak annyit mondanék, hogy nem áll szándékomban Írországot fenyegetni, amit egyébként sem tehetnék meg, de ha igen ez akkor sem merülne fel bennem. Oda fogok menni és figyelek majd, de ugyanakkor fontos, hogy mindenki megértse, hogy a szavazások során az emberek 80%-a Európa mellett állt; és mindezek ellenére lehetséges együtt dolgozni velük anélkül, hogy fenyegetnénk őket.
Az üzemanyagokra kivetett HÉA egy francia javaslat, ezt nem szeretném senkire rákényszeríteni. Egész egyszerűen szeretném felhívni a figyelmüket arra, hogy szilárd meggyőződésem, hogy az olaj ára tovább fog emelkedni. Ezt a tényt polgártársainkkal is közölnünk kell.
Évente 3%-kal csökken az olajtermelés a készletek kimerítése folytán és minden évben 2-3%-kal több olajat használunk fel a gazdaságilag felemelkedő országok növekedése miatt. Én csupán arra gondoltam, hogy a HÉA egy olyan adó, amely arányos az árral. Ha holnap egy hordó olaj 175 dollárba fog kerülni, akkor is szó nélkül 20%-os adót szedünk majd a villámgyorsan emelkedő olajárak mellett? Ez az a kérdés amelyet szerettem volna feltenni. Októberben a Bizottság elnökségével együtt egy jelentést fogunk majd benyújtani minderről. Igyekszem majd meggyőződésem szerint szorgalmazni ezt és meglátjuk majd milyen eredményt hoz.
Ami Ukrajnát illeti: lesz egy csúcstalálkozó és előre fogjuk mozdítani a dolgokat. Támogatnunk kell Ukrajnát a demokrácia elé vezető úton és közelebb kell hoznunk az országot az Európai Unióhoz. Ukrajna nem tekinthető kis nemzetnek, hiszen 42 millió lakossal rendelkezik. Itt nem egy apró döntésről van szó. Jelenleg még csupán a társulási szakaszban vagyunk, de bárki aki Kijev utcáin sétálgat láthatja, hogy egy európai fővárosról van szó.
Langen úr, szeretném megköszönni önnek az elismerő megjegyzéseket, amelyek nagyon jól estek. Különösen tetszett a Tony Blairre történt utalás. Nem tudom, hogy emiatt tette-e ezt a megjegyzést, de Tony Blair meglátásom szerint azon államférfiak egyike, akik rengeteget tettek Európáért, akik rengeteget tettek hazájukért és akik - bár nem tudom mennyire örülne annak, hogy ezt mondom - véleményem szerint számos területen is visszaállították a brit és az európai politikai vita hitelét és erejét. Meggyőződésem, hogy Európának vezérekre van szüksége és a maga idejében Tony Blair vitathatatlanul egy ilyen vezér volt.
Mindez úgy állít be engem, mintha a baloldal felé hajlanék, annak ellenére, hogy megfigyeltem, hogy Blair úr felől nem sűrűn érkeznek elismerések a politikai spektrum azon feléről.
Egyetértek Önnel, Goebbels úr, abban, hogy másoknak is kell erőfeszítéseket tenniük, és pontosan ez a kérdés kerül majd napirendre az éghajlatváltozással kapcsolatos tanácskozások során. Ennek ellenére Európának példát kell mutatnia. Nem hiszem, hogy naiv lennék amiatt, hogy ezt mondom. Úgy gondolom, hogy hitelesebbek vagyunk, ha prédikációinknak megfelelően cselekszünk. Egyesek úgy láthatják, hogy jobb lenne várni. Én személy szerint azon a véleményen vagyok, hogy vállalnunk kell a cselekvéssel járó kockázatot. Goebbels úr, az én politikai filozófiám alapvetően az, hogy a tétlenségnél nincsen rosszabb. A legnagyobb kockázattal az jár, ha nem vállalunk semmilyen kockázatot.
Cavada úr, önnek teljesen igaza van: reagálnunk kell ezekre a félelmekre. Nagyon köszönöm támogatását.
Ami az unió a mediterrán térségért kérdését illeti, annyi szeretnék mondani, hogy részemről - Barroso elnök úrhoz hasonlóan - nem illetem kritikával a barcelonai folyamatot. Egy dolgot mindenképpen szeretnék megjegyezni: Barcelona remek ötlet volt, de egy gond azonban így is volt a barcelonai csúcstalálkozón. Ha jól emlékszem mindössze egyetlen arab államfő volt jelen a találkozón, Abu Mazen miniszterelnök úr. Hogyan is lehetünk sikeresek egy olyan, a mediterrán térségért létrehozott unió kialakításában, amelynek célja az északi és déli partok közelebb hozása, ha a déli part egészen egyszerűen nem jelenik meg?
Ha jól tudom - bár Bernard Kouchner úr később kijavíthat - a párizsi csúcstalálkozón minden arab államfő jelen lesz majd. Ez talán egy apró különbség, én azonban rendkívül fontosnak tartom.
Zahradil úrnak továbbá azt szeretném mondani, hogy nem arról van szó, hogy válságot generálunk Lisszabonnal kapcsolatban, de ennek ellenére nem szabad úgy tennünk, mintha nem történne semmi sem. Nem szabad túldramatizálnunk a dolgot, de ugyanakkor mégiscsak aggasztó, hogy a legutóbbi három európai uniós népszavazás nemleges szavazattal zárult, amelynek egyébként minden bizonnyal egyéb okai voltak, de mindez nem változtat azon a tényen, hogy ez egy aggasztó jel.
Napoletano asszonynak ezúttal nem adok választ, mivel Barroso elnök úr ezt már megtette.
Kedves Sánchez-Neyra úr, valóban szükség van egy európai dimenzióra a sporton belül és úgy gondolom, hogy csak haszonnal járhat, ha az olimpiai játékok statisztikáit nem csupán nemzetről nemzetre tartanák számon, hanem lenne egy külön oszlop az európai érmek nyomon követésére is. Ilyen módon láthatnánk, hogy valóban létezik a sport Európája.
Désir úr, önnek már válaszoltam a munkaerő-piaci normákkal kapcsolatban. Ami a szociális politikát illeti, hatalmas vitánk van. A 35 órás munkahét nem elegendő a választások megnyeréséhez vagy a tényleges szociális politikához. Szeretném hozzátenni, hogy pontosan az európai harmonizáció nevében vesződtem annyit, hogy Franciaországban felül tudjak kerekedni a 35 órás munkahét automatizmusán és merevségén, hiszen egyik másik ország sem követte önöket ezen az úton. Egyetlenegy sem, még Európa szocialista kormányai sem. Ezért, ahogyan ön is látja, nem okoz gondot, hogy szociális harmonizációra szólítsak fel mindenkit, de szeretnék annyit mondani francia szocialista barátainknak, hogy a szociális harmonizációba beletartozik az is, hogy Franciaországban nem támogatnak olyan elképzeléseket, amelyeket Európában senki sem támogat, hiszen ez egy kivétel, és ennek országunk issza meg a levét.
Szeretnék köszönetet mondani Buzek úrnak Lengyelország európai elkötelezettsége kapcsán. Én személy szerint ezt soha sem vontam kétségbe. Lengyelország Európa hat legnagyobb népességgel rendelkező országa közé tartozik és pontosan ez az amiért azt mondom Kaczynski elnök úrnak, hogy szükségünk van az aláírására, hiszen Lengyelország nem csupán egy európai ország a sok közül. Egy kiemelkedően fontos nemzet, egy szimbólum és természetesen az intézményi válságot le kell redukálnunk az ír kérdésre.
Tisztelt Barón Crespo úr! Doha, igen ezt mondtam Barroso elnök úrnak, valamint Gordon Brownnak is. Doha, de nem minden áron. Szeretném védelmembe venni ezt a szívemhez oly közel álló elképzelést. Először is úgy hallottam, hogy amennyiben nincsen megállapodás, úgy nem lesz növekedés sem. Bocsássanak meg, de már hét éve nincsen megállapodás, és ennek ellenére az elmúlt hat évben a világ példa nélküli növekedésen ment keresztül. A WTO-megállapodás még mindig jobb, mint ha nem lenne semmilyen megállapodás, de az nem igaz, hogy megállapodás nélkül nincsen növekedés, ahogyan azt az elmúlt hat év is bizonyítja.
Másodszor, amit Barroso elnök úr, a kanadai miniszterelnök és Angela Merkel is állít, jelenleg az az, hogy ez egész egyszerűen nem elég jó. Brazília egyáltalán nem tesz erőfeszítéseket annak érdekében, hogy csökkentsék az iparon belüli vámjellegű kereskedelmi akadályokat, illetve nincsenek erőfeszítések a szolgáltatásokkal kapcsolatban sem. Ezen felül mit lehet mondani a kínai piac bezárásáról? Ebben a tekintetben nincsen francia kivétel. Először is, mint a Tanács soros elnöke, kitartóan és hűségesen kell védelmeznem az Unió álláspontját. Az Unió álláspontjával kapcsolatban azonban senkitől, még a brit kormánytól sem hallottam olyat, hogy megállapodást kellene aláírni a tárgyalások ezen szakaszában. Európa - még ha eltérő okok miatt is -de egyhangúlag látja azt, hogy a dolgok jelen állása nem kielégítő, hogy eddig csupán Európa tett erőfeszítéseket és ezeket nem tudja folytatni, ha a világ többi meghatározó térsége nem elkötelezett az előrelépés mellett. Ezt illetően úgy gondolom mindannyian egyetértünk.
Köszönöm szépen Zappalà úrnak az európai bevándorlási politika kérdésében tanúsított támogatását, Gurmai asszonynak pedig azt szeretném mondani, hogy véleményem szerint a nők és férfiak közötti egyenlőség rendkívül fontos, de nem vagyok biztos abban, hogy megjegyzését hozzám is intézte-e. Bárhogyan is legyen, az a tény, hogy magyar már önmagában tagadhatatlan előnynek számít.
Varvitsiotis úrnak mondanám, hogy teljes mértékben tisztában vagyok azzal, hogy európai identitásválság van és azzal is, hogy az Európai Parlament minden intézménynek segíthetne ebben az ügyben. Pöttering elnök úr, miért nem próbáljuk meg elképzelni, hogy valódi vita folyik arról, hogy pontosan mi is az európai identitás? Az európai identitás kérdése inkább egy európai parlamenti vitára tartozik, mint az államfőkre vagy kormányokra. Az Európai Parlament talán még vitákat is szervezhetne ebben a kérdésben és ha ez bekövetkezik, akkor elmegyünk és elmondjuk véleményünket. Én azon a véleményen vagyok, hogy az európai identitás meghatározása inkább a Parlament, mint a kormányok feladata, akik adott országaikban természetesen a mindennapi ügyvitellel foglalkoznak. Ha valóban van olyan hely, ahol meg kell határozni az európai identitást, úgy ez a hely szerintem - és ezzel remélem Barroso elnök úr is egyetért - nem az Európai Tanács vagy a Bizottság, hanem elsősorban az Európai Parlament.
Szeretnék választ adni Karas úrnak, aki azt mondta, hogy diplomáciáról kell tanúbizonyságot tennem. Igenis, megértettem, igyekszem diplomatikusan viselkedni. Szeretném remélni, hogy nem arra célzott, hogy temperamentumom gátolhat abban, hogy diplomatikusan viselkedjek. Itt nem arról van szó, hogy lehetséges-e gyengének lenni ugyanakkor okosnak, vagy dinamikusnak, de ugyanakkor ügyetlennek. Lehetséges talán, hogy egyszerre tudok dinamikus és ügyes is lenni, de mindenesetre köszönöm a lehetőséget, hogy ezt megmutassam.
(Hangos taps)
Elnök
Köszönöm szépen, Sarkozy elnök úr. 29 éve vagyok az Európai Parlament képviselője és nem emlékszem, hogy valaha is lett-e volna ilyen, hogy a Tanács soros elnöke három és fél órát beszélgetett volna velünk és reagált volna felszólalásainkra. Érdeklődéssel várjuk következő látogatását.
Ezzel lezárom ezt a napirendi pontot.
Írásbeli nyilatkozatok (142. cikk)
Roberta Alma Anastase  
írásban. - (RO) Azon a véleményen vagyok, hogy Franciaország egy rendkívül fontos pillanatban vette át az Európai Unió elnökségét, amikor is Európa számos stratégiai jellegű problémára keres megfelelő válaszokat.
Franciaország feladata, hogy biztosítsa a Lisszaboni Szerződés ratifikálási folyamatának folytonosságát, hogy az energia területére irányítsa figyelmét, illetve, hogy egységesítse az Európai Unió biztonsági és védelmi politikáját. Támogatom a francia elnökség ezen prioritásait és remélem végrehajtásuk sikerrel jár majd.
Mint a Külügyi Bizottság tagja és fekete-tengeri együttműködés témájának előadója, szeretnék egy az EU külpolitikáján belül előmozdítandó igen fontos szemponttal foglalkozni. Üdvözlöm Franciaország azon kezdeményezését, hogy egységesítse az európai szomszédságpolitikát, de ragaszkodok ahhoz, hogy annak európai dimenziója ugyanolyan figyelemben részesüljön, mint a földközi-tengeri dimenzió.
Fontos, hogy ez a célkitűzés vonatkozzon mind a kétoldalú kapcsolatokra - az EU jövőbeni szerződéses kapcsolatait illető tárgyalások kontextusában -, mind pedig a többoldalú kapcsolatokra a Fekete-tengeri szinergián belül.
Legvégül pedig megemlíteném, hogy Franciaország a kultúrák közötti párbeszéd európai évében veszi át az elnökséget és sikeresen kell folytatnia az ezen a területen eddig tett erőfeszítéseket.
Jean-Pierre Audy  
Először is szeretném üdvözölni a Tanács soros elnökének, Nicolas Sarkozynek Európa felé mutatott elkötelezettségét, valamint az Unió előtt álló jelenlegi kihívásokkal kapcsolatos elképzeléseit.
Támogatom azt a politikai beadványt, amely szerint elengedhetetlenül fontosak a Lisszaboni Szerződésre épülő új intézmények, amelyek hiányában felelőtlenség lenne további csatlakozásokról beszélni. Az eredmények Európájának figyelembe kell vennie a polgárok elvárásait és megoldásként kell beállítania magát, nem pedig problémaként.
Támogatom azt az elképzelést, hogy olyan mechanizmus legyen érvényben a határoknál, amely lehetővé teszi majd a tisztességes és torzulásmentes versenyt és amely figyelembe veszi az energia és éghajlat kérdéseivel kapcsolatos környezetvédelmi lépések hatását is.
Az európai törvényes bevándorlási politika prioritása egyben emberi, gazdasági és szociális szükség is. Szeretnék gratulálni Brice Hortefeux úrnak az európai bevándorlási paktum kapcsán végzett nagyszerű munkájáért.
Ami az európai védelmet illeti, az elnök úr merész álláspontjai segítenek majd előrelépni ebben a nehéz kérdésben. Itt elsősorban a teljes lakosságból érkező katonák bevetésére gondolok, valamint az európai fegyveripar érvényesülésének támogatására.
Az elnöknek igaz van a KAP védelmét illetően, amelyre még sohasem volt ekkora szükség.
Legvégül pedig szeretném kihangsúlyozni az EKB-val folytatott politikai párbeszéd javításának szükségességét annak érdekében, hogy olyan európai gazdasági kormányzást lehessen kialakítani, ami összhangban van a jelenlegi globális elvárásokkal.
Alessandro Battilocchio  
Köszönöm elnök úr. Szeretném Sarkozy elnök úr felé jókívánságaimat tolmácsolni most, hogy hat hónapra átveszi a Tanács irányítását. Sajnos gyülekeznek a viharfelhők az EU jövője felett: itt gondolok a paradox ír szavazatra (Írország az EU pénzeknek köszönhetően vált azzá a "kelta tigrissé”, amelyet ma ismerünk), az osztrák kormányválságra, a lengyel elnök nyilatkozataira, ezek egytől egyig aggasztó jelek. Erő és ügyesség szükséges ahhoz, hogy ismét elindítsuk Európát azon az úton, amely újra feléleszti a polgárok lelkesedését és érzelmeit, azokét a polgárokét, akik az EU-ra még mindig, mint egy távoli és homályos dologra tekintenek. Szeretném megragadni ezt a lehetőséget, hogy kihívást intézzek a soros elnök úr felé: ahhoz, hogy a polgárokat közelebb hozzuk az EU-hoz kézzelfogható jelzéseket kell adnunk. Remek lenne ha a francia elnök komoly vitát tudna kezdeményezni a Parlament két székhelyével kapcsolatban. Összpontosítsunk minden tevékenységet Brüsszelben és kerüljük el a havonta történő átköltözést Strasbourgba (amely helyszínt egyéb célokra lehetne használni, itt lehetne például a technikai kiválóság központja): ez a havi rendszerességgel történő költözés valójában nem más, mint a pénzügyi és energiaforrások szertelen és indokolatlan pazarlása.
Ivo Belet  
írásban. - (NL) A francia elnökség sikeresen állapította meg a megfelelő prioritásokat, mint például az éghajlat, a bevándorlás és a védelem kérdését, én azonban egy olyan szempontra szeretnék összpontosítani, amit kevesebb figyelem övez, de ami ennek ellenére kulcsfontosságú az európai fiatalok, valamint az egész európai sportszektor szemszögéből.
A francia elnökség támogatja a "hat plusz öt” szabályt a sporton belül, ami a külföldi játékosok számának korlátozását jelenti. A célkitűzések helyesek: kötelezni a klubokat arra, hogy több pénzt fektessenek az utánpótlás-nevelésbe és ezzel közelebb jutni a kompetitív egyensúly visszaállításához. A Parlament ezzel 100%-ban egyetért.
Pontosan ezért támogatjuk a "saját nevelés” szabályt, amely - bár szerényebb módon, de - ugyanazokat a célokat tűzte ki maga elé. Itt az a kérdés, hogy ez a "hat plusz öt” szabály megvalósítható-e európai-szinten. A szóban forgó szabály ütközik a munkavállalók szabad mozgásával és csak akkor alkalmazható, ha eltérünk az EU Szerződéstől és ettől igen mesze állunk jelenleg. Igen kétséges, hogy az Európai Közösségek Bírósága hajlandó lesz-e valaha is elfogadni egy ilyen dolgot, a Lisszaboni Szerződés sportra vonatkozó cikkének ellenére.
Mi itt a Parlamentben szeretnénk csatlakozni azokhoz az erőfeszítésekhez, amelyek egy, az európai labdarúgás számára előnyös megoldás felkutatására irányulnak. Mi egész egyszerűen csak egy megbízható megoldást szeretnénk látni, olyat amely nem taszítja káoszba a labdarúgást. Senki sem szeretne egy újabb Bosman ügyet.
Ilda Figueiredo  
Sarkozy elnök úr beszédének nagyjából egyharmada a Lisszaboni Szerződés védelmezésével, illetve Írország további kényszerítésével és zsarolásával foglalkozott. A beszéd átsiklott afelett, hogy pont az Európai Unió szabályai mondják ki azt, hogy az új Szerződés hatályba lépéséhez minden tagállam jóváhagyása szükséges. Az ír polgárok többsége elutasította ezt, így tehát a Szerződés egyelőre megfeneklett. A megerősítési eljárásnak nem szabadna folytatódnia. A Szerződés ratifikálásához való ragaszkodás egy demokrácia-ellenes hozzáállás.
További prioritás az egyre súlyosbodó bevándorlási politika, amelyen belül is kiemelkedik a visszatérési irányelv, vagy ahogyan többen is utalnak rá a szégyen irányelv, amely semmibe veszi az alapvető emberi jogokat és bűnözőként kezeli az illegális bevándorlókat, nem pedig hazájukból az éhezés elöl menekülő emberekként, akik csupán egy jobb jövőt keresnek maguknak és családjuknak.
A szociális terület felett teljes mértékben átsiklott a Sarkozy úr figyelme. A soros elnök úr tisztában van azzal, hogy ellenállás van a munkahét irányelv módosítására vonatkozó javaslattal szemben, csakúgy, mint azokkal a Tanács által jóváhagyott és az Európai Parlamentnek továbbított javaslatokkal szemben, amelyek a munkavállalói jogok gyengítését célozzák meg, megnyitva az ajtót a 60, sőt akár 65 órás átlagos munkahét, a foglalkoztatás deregulációja, illetve az alacsonyabb munkabérek előtt.
Bogdan Golik  
írásban. - (PL) Nagyon boldog lennék, ha a francia elnökség elkövetkező hat hónapját gyümölcsöző, hatékony munka jellemezné, amely egy egységes Európa polgárainak javát szolgálná.
Ebben a kritikus pillanatban szeretném kihangsúlyozni a mezőgazdaság jelentőségét az Európai Közösség számára. Lengyelországban például 2005-ben a foglalkoztatott emberek 17%-a a mezőgazdaságban dolgozott. A mezőgazdaság kérdése közvetett fontossággal is bír a tagállamok számára - itt elsősorban az élelmiszer-biztonság problémájára gondolok a világpiacon egyre emelkedő élelmiszertermék-árak kontextusában.
Nagyon remélem, hogy a francia elnökség megoldást talál majd a számos, az európai mezőgazdasági modellel kapcsolatos problémára. Európa nem rendelkezik olyan jó éghajlattal vagy mezőgazdasági feltételekkel, hogy megszüntesse a gazdálkodók támogatását. A hús, tej vagy gabonafélék előállításának vagy termelésének költségei mindig is magasabbak lesznek Európában, mint például Dél-Amerikában, az Egyesült Államokban vagy akár Ausztráliában. Nem szabad elfelejtenünk, hogy ezek az országok is támogatják gazdálkodóikat.
Meglátásom szerint a magasabb mezőgazdasági termékárak fejlesztési lehetőséget biztosítanak az európai mezőgazdaság számára. Fennáll a veszélye azonban, hogy a kiegészítő bevételeket közvetítő ügynökségek tartóztatják fel; más szóval tehát az élelmiszerárak emelkedése aránytalanul növeli a mezőgazdasági termelési eljárás költségét. Ennek eredményeképpen a többlet bevételt elnyelik a közvetítő ügynökségek.
A mezőgazdaság továbbra is egy nagyon fontos gazdasági szektornak számít. A működési feltételek megváltoztak, de a legfontosabb prioritások - mint például elfogadható szintű bevétel biztosítása a gazdálkodóknak és az élelmiszer-biztonság - továbbra is jelen vannak.
Pedro Guerreiro  
Sarkozy úr mindenkit megtévesztett azzal a kijelentésével, hogy tiszteletben fogja tartani az emberek a 2005-ös népszavazás során kinyilatkoztatott, az Európai Alkotmányt elutasító akaratát, de ugyanakkor erőlteti azt a "mini-szerződést”, amely tartalmát tekintve lényegében az elutasított Szerződés leporolása, új formában tálalva, elkerülve ezáltal az újabb népszavazást. Az elnök úr most az Angela Merkel által elindított folyamat élén találja magát, hogy ennek keretében ismét megkíséreljék érvényesíteni azt a szövetségi, neoliberalista, militarista Szerződést, amelyet korábban már három alkalommal is elutasítottak az emberek.
A kapitalizmus egyre mélyülő válsága miatt a nagyvállalatok és az EU legerősebb tagállamai, köztük Németországgal és Franciaországgal, mutatják a "kifelé vezető” utat szövetségi, neoliberális és militarista politikájukkal, valamint ezzel a Szerződés-tervezettel. Céljuk egy "szuperállam” alapjainak megszilárdítása az imperialista intervenciós mechanizmusok megerősítése céljából, szoros együttműködésben az Amerikai Egyesült Államokkal és a NATO-val.
Ennek érdekében növekszik a nyomás és a zsarolás (bővítés, kétsebességes EU, stb.) Az EU süketnek és vaknak tetteti magát az ír nép akaratával szemben és szeretné elérni, hogy 2009-ben - pont az Európai Parlamenti választások előtt -új népszavazásra kerüljön sor Írországban.
Gyula Hegyi  
írásban. - (HU) A francia elnökség egyik legfontosabb feladata lesz a tagállamok klímaváltozási kötelezettségeinek összehangolása. Nagyon fontos, hogy az üvegházhatású gázok kibocsátását uniós szinten csökkentsük. Ez akkor történhet meg, ha komolyan vesszük a kiotói szerződést, s az abban foglaltaknak megfelelően az 1990-es bázisévhez képest folyamatosan, jelentősen csökkentjük a kibocsátást.
Kifejezetten botrányos lenne, ha azok a tagállamok, amelyek 1990 és 2005 között nem csökkentették, hanem növelték a kibocsátásukat, most jutalmat kapnának az Európai Uniótól azzal, hogy a kiotói szerződéssel ellentétes előnyüket továbbra is megtarthatják. Még felháborítóbb lenne, ha a kiotói szerződést komolyan vevő, kibocsátásukat tisztességgel csökkentő tagállamokat - így Magyarországot - büntetés érné újabb megszorítások révén. Remélem, hogy a francia elnökség sohasem fogadja el a kiotói szerződés ilyetén megcsúfolását és az új tagállamok, köztük hazám negatív diszkriminációját.
Mieczysław Edmund Janowski  
írásban. - (PL) Szeretnék köszönetet mondani a francia elnök úrnak beszédéért, amely számos alapvető EU problémára is kitért. Való igaz, hogy el kell gondolkodnunk azon, hogy miképpen lehet Európát kirántani ebből a válságból. Sovány vigaszt jelent, hogy jelenleg a világ többi része is kritikus helyzetben van. Ennek jelentős gazdasági és társadalmi dimenziói vannak. Itt elsősorban arról beszélek, hogy a világ számos térségében éhezés fenyeget, mivel az élelmiszerárak meredeken emelkednek világszerte, de meg kell említeni az energiabiztonságot és a környezet helyzetét is. A világ pénzügyi rendszere egyre labilisabbá válik. Hogy miért is emelem mindezt ki? Mert az álszentség nem áll jól nekünk. Az EU közel 500 millió polgára a világ lakosságának csupán kevesebb, mint 8%-át teszi ki és negyven éven belül ez az arány a választási küszöböt, az 5%-ot is alig fogja elérni. Nem szabad tehát átsiklani az euroatlanti civilizáció fenntartásához kapcsolódó magasabb rend értékei felett. Mindennek erkölcsi dimenziói is vannak.
Az EU minden tagállamában szükség van tehát arra, hogy gondoskodjunk a családról, amely bár egy kicsi közösség, de ugyanakkor az Európai Közösség egyik sarokköve. Ezt nem szabad szem elől veszítenünk. Ha ez mégis bekövetkezik, akkor elvesztjük a kapcsolatot, ahogyan tesszük ezt most is, és olyan egyesülésekre is használjuk a házasság kifejezést, amelyek nem azok. Teljes mértékben igaz, hogy új jogi keretekre van szükség, de fontos, hogy ezeket az emberek meg tudják érteni. Az EU-polgárokat érintik a Parlament, a Tanács, illetve a Bizottság által megtett lépések. Mi nem teszünk mást, minthogy szolgáltatást nyújtunk. Írország esetét pontosan ennek a fényében kell megvizsgálnunk.
Filip Kaczmarek  
írásban. - (PL) Ahogyan arra számítani lehetett a francia elnökség egyik prioritása a Lisszaboni Szerződés ratifikálásának kérdése lett. Többek számára azonban kissé váratlanul a francia elnökség kezdetének főszereplője Lengyelország, illetve nem is igazán Lengyelország, hanem inkább Lech Kaczyński, lengyel elnök. Nem értem a lengyel elnök úr által alkalmazott érveket, amelyekkel megindokolta, hogy miért is nem írta alá a Lisszaboni Szerződés ratifikálásával kapcsolatos dokumentumokat. A szerződést ratifikálta a Sejm és a Szenátus is. Semmi sem történt, ami hátráltathatná az elnök aláírását, a Szerződés például nem került az Alkotmánybíróság elé. Ez tiszteletlenségnek tűnik a Parlamenttel szemben és megszegi a miniszterelnökkel, Donald Tuskkal történt megállapodást. Egyetértek a soros elnök úrral abban a tekintetben, hogy ez az ügy nem politikai, hanem erkölcsi jellegű. Lengyelország részt vett a Szerződéssel kapcsolatos tárgyalásokon, aláírta azt és a nemzetközi jog értelmében köteles végigcsinálni a ratifikálási folyamatot. Nagyon remélem továbbá, hogy a közeljövőben megváltozik a Szerződés ratifikálásával kapcsolatos helyzet, illetve hogy a francia elnökség végére jelentősen javul a most tapasztalt hozzáállás.
Eija-Riitta Korhola  
írásban. - (FI) Elnök úr, tiszteletben tartom a soros elnök, Nicolas Sarkozy azon kívánságait, hogy ambiciózus hozzáállást fogadjunk el az EU energia- és éghajlat-változási csomagját illetően, valamint, hogy erről még a francia elnökség alatt megszülessen az egyezmény. Reményeim szerint ez remekül jelzi, hogy az éghajlatváltozás kihívásai szerves részét képezik a politikának.
Először is azonban szeretném emlékeztetni a Tanács soros elnökét a feladat komolyságára - a kibocsátás-kereskedelem egy nagyon fontos piaci eszköz és olyan sok emberre van hatással, hogy nem engedhetjük meg magunknak, hogy ragaszkodjunk egy olyan politikai órarendhez, amely a környezetvédelem és a fenntartható fejlődés rovására megy. Ellenkező esetben Franciaország felsülhet, és erre nem lesz majd büszke.
Múlt hónapban tartottam egy szemináriumot, amelyen környezetvédelmi szervezetek, kutató testületek és a kibocsátás-kereskedelem által érintett testületek adhatták elő nézeteiket a kibocsátás-kereskedelem gazdasági hatásiról. Mondanivalójuk egyértelmű volt: a Bizottság javaslata sokkal magasabb költségeket fog eredményezni, anélkül, hogy ennek megfelelő környezetvédelmi előnyökkel járna. Itt utalnék McKinsey úr aggasztó elemzésére a kérdést illetően. A kibocsátás-kereskedelmen javítani kell. A helyzet igen komoly. Az európai ipart, amely jól birkózott meg saját problémáival, nem használhatjuk ismét kísérleti nyúlként, hacsak a rendszert nem hanyagul működtetik. Még mindig jobb, ha nem tudunk eredményeket felmutatni, mintha konkrét kudarcot érnénk el.
Hiszem, hogy képesek vagyunk még időben jó megoldással szolgálni, de ehhez életbevágóan fontos igazítások szükségesek. A széndioxid-kibocsátást nem lehet puszta ígéretekkel és ájtatos reményekkel megszüntetni, hacsak nem képezik részét magának az irányelvnek. Szilárdan ki kell tartanunk a kötelezettség csökkentése mellett, de a folyamat továbbra is nyitott a javaslatokra. A Parlamentben nyitottak voltunk a Bizottság szóba jöhető alternatívákkal kapcsolatos megközelítésére. Azt kérem öntől, soros elnök úr, hogy tanulmányozza ezeket az alternatívákat.
Marian-Jean Marinescu  
írásban. - (RO)
Tisztelt elnök úr, ön egy igen ambiciózus programot mutatott be, amely reményeim szerint sikeresen végrehajtásra is kerül.
A bevándorlási paktum egy szükséges prioritás, amennyiben szeretnénk megszüntetni az illegális bevándorlást, illetve ha szeretnénk közös politikát kialakítani a legális bevándorlást illetően.
Mindazonáltal szeretnék kihangsúlyozni egy olyan szempontot, amelyet fontos lenne mérlegelni a tervezett lépések megtétele előtt: a paktumnak olyan lépés sorozatokat kell magában foglalnia, amelyek figyelembe veszik az egyes új tagállamok munkavállalóival szemben érvényes európai munkaerő-piaci korlátozásokat.
Nem normális dolog, hogy a harmadik országok gazdasági migrációja meghaladja az Uniós országok közötti szabad mozgást.
Vannak olyan tagállamok, ahol olyan átmeneti rendelkezések vannak érvényben, amelyek korlátozzák az EU munkavállalók munkerő-piaci hozzáférését.
Amikor érvénybe lép a bevándorlási politika, fennáll annak a kockázata, hogy az európai polgárok hátrányos helyzetbe kerülnek a harmadik országok polgáraival szemben.
Ebből a szempontból gratulálni szeretnék Franciaországnak, hiszen július 1-én megtették az első lépést ebbe az irányba, amikor is megnyitották munkaerő-piacukat a 2004-ben csatlakozott tagállamok polgárai előtt.
Remélem, hogy Románia és Bulgária is a lehető leghamarabb hasonló bánásmódban részesül, és szeretném a többi tagállamot is arra bátorítani, hogy kövesse Franciaország példáját.
Nicolae Vlad Popa  
írásban. - Franciaország magára vállalta azt a feladatot, hogy hat hónapon át vezeti az európai programot ebben a nehéz helyzetben, miután Írország elutasította a Lisszaboni Szerződést.
A francia elnökség programja igen ambiciózus, de fontos, hogy figyelembe vegye a lakosság elvárásait is. A legfrissebb Eurobarométer felmérés azt mutatja, hogy az EU-polgárok mindössze 52%-a tartja hazájuk EU tagságát jó dolognak. Olyan stratégiára van szükség, amely az európai polgárok tudomására hozza azt, hogy gazdasági és politikai szempontból a közös érdekek sokkal fontosabbak, mint azok a dolgok amelyek megkülönböztetnek bennünket.
Természetesen a francia elnökség számára az ír kisiklás helyrehozásának megoldása a prioritás, miközben az európai folyamatnak tovább kell haladnia, hiszen a Nizzai Szerződés nem teszi lehetővé a bővítést.
Ami a francia elnökség második számú prioritását - a közös agrárpolitikát és annak felkészítését a jövő kihívásaira - illeti, meg kell említenünk, hogy Romániában az egységes támogatási rendszer fenntartása már 2013-tól alkalmazható. Románia a KAP kedvezményezettjeként idén 735 millió euró, román gazdálkodóknak szánt közvetlen európai támogatást kap.
Martine Roure  
Két témáról szeretnék beszélni:
27 országban nem lehet menedékjogért folyamodni. Itt van a Dublin II rendelet, amely a befogadó országok felelősségével foglalkozik. Igaz azonban, hogy továbbra is fennállnak eltérések a tagállamok között a nemzetközi védelem elismerését illetően és ez pedig egy nagyon komoly probléma.
A második téma, amellyel foglalkozni szeretnék az emberiség alapvető problémája a mai világban. Hogyan tudunk mindannyian együtt élni ebben a globalizált világban? Szükséges foglalkoznunk azokkal a felszín alatt rejlő okokkal, amelyek miatt egyes kétségbeesett emberek kénytelenek elhagyni hazájukat. Véleményem szerint az európai bevándorlási paktum nem teremt megfelelő egyensúlyt a csempészek elleni harc, a legális bevándorlás előremozdítása és az ambiciózus közös fejlesztési politikák között.
Katrin Saks  
írásban. - (ET) Az idei év lehetőség az Európai Unió számára, hogy tükörbe nézzen és megvizsgálja, hogy vajon a tavaly hozott döntések beváltották-e a hozzájuk fűzött reményeket. Tavaly elindult a környezetvédelmi és energiaügyi cselekvési terv, amely célja az üvegházhatást okozó gázok csökkentése, valamint az éghajlatváltozás elleni harc. Tárgyalásokat folytattunk egy közös bevándorlási politikáról Európa számára, és nem is olyan rég hallhattunk egy vallomástételt az illegális bevándorláson belül bekövetkezett jelentős növekedésről. Kitértünk továbbá számos védelemmel kapcsolatos kérdésre is: egyesült európai erők több katonai hadműveletet is végrehajtottak világszerte és 2004 óta EU-harccsoportokat és vészhelyzeti reagálási egységet hoztunk létre.
Az új elnökség Nicolas Sarkozy elnök úr személyében frissességet és reményt adott az európai politikának, megmutatta nekünk a mini-szerződés eléképzelését és új hozzáállást vett fel az új tagállamokkal szemben. Ennek számos példája is van. Lendülete és kezdeményező készsége minden bizonnyal számos fontos projekt megindítását és felgyorsítását eredményezi majd.
Emiatt szeretném kihangsúlyozni azt, hogy az elnökséget átvevő ország nem külön vezeti az európai ügyeket, annak ellenére, hogy megvan az a joga, hogy bizonyos dolgokat javasoljon a tárgyalási rendben történő megvitatásra. Az a tény, hogy az elnökség nem felelős az Európai Tanácsban meghozott döntésekért alapvető fontossággal bír és az elnökségnek erre kellene összpontosítania, nem pedig egy üres ígéretekkel teli pártra. Mindenekfelett remélem azt, hogy a francia elnökség képes lesz reményt ébreszteni az európai polgárokban egyes projektekkel szemben.
Toomas Savi  
írásban. - Tisztelt soros elnök úr, a legutóbbi Brüsszelben megrendezett európai csúcstalálkozón szóba került az unió a mediterrán térségért létrehozásának kérdése - ez egy nagyon jelentős kezdeményezés a mediterrán térség szemszögéből és egy prioritás a francia elnökség számára.
Nagyon remélem azonban, hogy a francia elnökség alatt ennek az uniónak a kihangsúlyozása nem jár majd a balti-tengeri térség, illetve a balti-tengeri stratégia elhanyagolásával. A Balti-tenger tulajdonképpen az EU egyik tavává alakult át, amelyet 2004 óta nyolc tagállam vesz körbe. A balti-tengeri stratégia a környezetvédelem, kultúra, oktatás és biztonság kérdésével foglalkozik, emellett pedig egy fenntartható tervet kínál a térség fejlődéséhez.
Nagy örömömre szolgálna, ha a francia elnökség venné a fáradtságot és foglalkozna a Balti-tengert érintő kérdésekkel. Örülnék továbbá annak is, ha földközi térség rangsorolása nem járna azzal, hogy elterelődik a figyelem a Balti-tenger térségéről.
Szem előtt tartva, hogy a közeljövőben Svédország veszi át az elnökséget, ésszerű lenne elkezdeni a balti-tengeri stratégiával való foglalkozást, annak érdekében, hogy nagyobb mértékű koherenciát tudjunk kialakítani az elnökségek között.
Silvia-Adriana Ţicău  
írásban. - (RO) Az előttünk álló hat hónap során a francia elnökségnek hatalmas felelősséggel járó feladatai lesznek , amelyek kihatnak majd az Európai Unió jövőjére is.
Az Uniónak szüksége van a Lisszaboni Szerződésre. A jelenlegi intézményi keret, amely egyhangúságot követel bizonyos döntésekben, igen súlyos. Ezen felül a Lisszaboni Szerződés növeli a demokratizálódás mértékét, megnöveli a nemzeti parlamentek hatalmát, valamint a legtöbb területen bevezeti az együttdöntési eljárást.
A francia elnökségnek támogatást kell nyújtania a közös agrárpolitikának is, lehetővé téve ezáltal, hogy az európai gazdálkodók többet tudjanak termelni.
A többi tagállammal vállvetve, a francia elnökségnek megoldást kell találnia az Unió ír népszavazást követő holtponti állapotára.
A francia elnökség bejelentett prioritásait az elkövetkező időszakra: ezek pedig az éghajlatváltozás, a bevándorlás, a közös agrárpolitika kérdései, valamint az Unió védelme és biztonsága.
Jövő ősszel Koppenhágában az Unió részt vesz majd egy nemzetközi, Kiotó utáni időszakra vonatkozó megállapodás tető alá hozásában. Az Uniónak gyakorlatban is példát kell mutatnia az éghajlatváltozás elleni küzdelemben és ezért tartom az energia és éghajlat-változási csomag elfogadását a francia elnökség egyik legfontosabb célkitűzésének.
Bernard Wojciechowski  
írásban. - Az ír népszavazás eredményeinek okait senki sem tudja megindokolni.
Egy szabályból a polgárok univerzális jóváhagyása révén válik törvény. Ennek meg kell felelnie az egységgel kapcsolatos hitnek. Honfitársa, a Panthéonban nyugvó Rousseau írta azt, hogy "minden törvény semmis, ha a nép személyesen nem hagyja jóvá”. Ezért fontos, hogy az emberek irányítani tudják azokat a kormányokat, amelyeknél fennáll a veszélye annak, hogy bitorolják jogaikat. De hogyan vegyék át az emberek az irányítást egy olyan eszköz segítségével, amelyet nem értenek, amelynek struktúrája legalább annyira összetett és zavaros, mint a friss szerződés?
Nincsen kétségem afelől, hogy ön "egy eszmény és a lelkiismeret védelmezőjeként” kíván - Dominique de Villepin szavait használva - az Európai Parlament ezen "templomában” tetszelegni. Én azonban úgy gondolom, hogy önt jobban fogja érdekelni az, hogy információt szolgáltasson a közvélemény felé az európai érdekek közös megvalósításának platformokat illetően, hiszen mindez a média figyelmét átterelheti magánéletéről politikai pályájára.
(Az ülésszakot 13:40-kor felfüggesztik, és 15:00 órakor folytatják)
