Kalóztámadások a tengeren (vita)
Elnök
(EL) A következő napirendi pont a Tanács és a Bizottság nyilatkozatai a tengeren történő kalóztámadásokról.
Dominique Bussereau
a Tanács soros elnöke. - (FR) Elnök asszony, biztos úr, hölgyeim és uraim! Szeptember 14-én, szombaton - tehát alig néhány nappal ezelőtt - kalózok üldözőbe vettek egy francia tonhal-halászhajót Szomália partjaitól 420 mérföldre. Az eset nem egyedülálló. Július eleje óta 10 vízi járművet foglaltak el, és 250 tengerészt ejtettek túszul. A halászhajók emiatt - érthető módon - nem hajlandók üzemelni, és az a nagyjából 50 francia és spanyol tonhal-halászhajó, amelyek korábban a Seychelles-szigeteknél és Szomáliánál halászott, most úgy döntött, hogy visszatér a Seychelles-szigetcsoporthoz.
Attól a ténytől eltekintve, hogy egyre gyakrabban fordulnak elő ilyen kalózcselekmények, az is egyértelműnek látszik, hogy már nem korlátozódnak a part menti területekre, hanem egyre távolabb, a nemzetközi vizeken is terjednek, így nemcsak az áthaladó halászhajók és áruszállító hajók tevékenységét zavarják meg, hanem - és ez igen súlyos dolog - a humanitárius programok, különösen a Világélelmezési Program keretében üzemelő hajókét is, amely létfontosságú segélyt szállít Szomália rengeteg. lakóhelyének elhagyására kényszerült lakosának.
Ez a jelenség globális szinten is aggodalomra ad okot. A francia elnök, Sarkozy úr nemrégiben azt mondta, hogy ezek már nem elszigetelt esetek, hanem egy bűnöző iparág, amely alapvető szabadságaink egyikét, a közlekedési szabadságot, és a nemzetközi kereskedelem szabadságát kérdőjelezi meg. A francia elnök befejezésképpen azt mondta: "ez elfogadhatatlan a világ számára!”
A fentiek fényében az Egyesült Nemzetek Biztonsági Tanácsa májusban és júniusban elfogadta 1814. és 1816. sz. határozatát. A helyzet romlására való tekintettel kidolgozás alatt van egy új határozat, amelynek célja a nemzetközi közösség mozgósítása annak érdekében, hogy alkalmazzák hatékonyabban a tengerjogi egyezmény és a Biztonsági Tanács határozatai keretében rendelkezésre álló visszaszorító és megelőző eszközöket.
A maguk részéről az EU tagállamai ezt már korábban elhatározták, és május 26-én kinyilvánították, hogy eltökélt szándékuk együttesen fellépni a Szomália partjainál történő kalóztámadások ellen. A Tanács augusztus 5-én jóváhagyott egy válságkezelési koncepciót. A Tanács nemrégiben, az Általános Ügyek és Külkapcsolatok Tanácsa szeptember 15-i ülésén elfogadta egy stratégiai katonai fellépés lehetőségét azzal, hogy az európai biztonság- és védelempolitika keretében sor kerülhet egy esetleges haditengerészeti műveletre. Szeretném hivatalosan emlékeztetni Önöket arra, hogy egyértelműen fennáll egy haditengerészeti művelet lehetősége, amint azt a francia elnökség a Parlament Külügyi Bizottságának múlt hét kedden az említett tanácsi ülés végén elmondta.
Addig is, amíg erre sor kerül, az ügy sürgősségére való tekintettel a Tanács megtette az első lépést azzal, hogy létrehozott egy haditengerészeti koordinációs egységet. Az egységet egy spanyol főtiszt vezeti, és négy tengerészeti szakértőből áll, akik azt a feladatot kapták, hogy rendszeres vagy alkalmi jelleggel segítsék elő a területen közlekedő kereskedelmi flották és hadihajók között az információcserét. A brüsszeli székhelyű egység felelős azokért a felügyeleti és védelmi intézkedésekért, amelyeket a tagállamok Szomália partjainál tesznek. A kezdeményezés három részre tagozódik: kíséret biztosítása az Ádeni-öblön áthaladó bizonyos sebezhető hajók számára, a Világélelmezési Program Szomáliába tartó humanitárius konvojainak a védelme, valamint a Szomália déli partjainál fekvő halászati térség felügyelete. Kérjük azokat a tagállamokat, amelyeknek haditengerészeti egysége működik a szomáliai partoknál, hogy tájékoztassák erről az egységet, mivel így jobb eséllyel védhetjük meg a legsebezhetőbb kereskedelmi hajókat.
Elnök asszony! Az Európai Unió ezzel párhuzamosan az európai biztonság- és védelempolitika keretében folytatja a felkészülést egy esetleges haditengerészeti műveletre. Jelenleg a régióban tartózkodik egy információgyűjtő misszió, amely az Európai Unió Katonai Törzsének és a Tanács Főtitkárságának európai szakértőiből áll, és egy stratégiai terv finomításán dolgozik. Következtetései szeptember 29-re várhatók.
Meg fogják látni, hölgyeim és uraim, hogy az Európai Unió nemcsak megmutatja, hogy elhatározta magát a cselekvés mellett, hanem megerősíti a kalózkodás elleni nemzetközi küzdelem egyik élharcosaként meglévő pozcióját. Meg kell találnunk a gyors és összehangolt fellépéshez szükséges forrásokat egyrészt a kereskedelmi érdekek miatt, és természetesen egy globális elv, a közlekedés szabadsága érdekében, végül pedig humanitárius céljaink érdekében is.
Antonio Tajani
Elnök asszony, soros tanácsi elnök úr, hölgyeim és uraim! A Bizottság határozottan elítéli a világ bizonyos régióiban az uniós tagállamok érdekei ellen rendszeresen elkövetett bűncselekményeket, mind a tengeri kalóztámadásokat, mind a hajók ellen a tagállamok valamelyikének joghatósága alá tartozó vizeken elkövetett fegyveres rablásokat.
Az ilyenfajta cselekmények nemcsak a tengeri szállításra vannak hatással, hanem a nyílt tengeri halászatra és a tengeri idegenforgalomra is. Ráadásul ezek a cselekmények még veszélyesebbé teszik a tengerészek életkörülményeit, akik már egyébként is nehéz körülmények között végzik a munkájukat. Ennélfogva - minthogy nem elég az ilyen cselekményeket elítélnünk, hanem cselekednünk is kell - tisztában kell lennünk azzal, hogy milyen kockázatokat rejt magában, ha évszázadokat visszalépve visszatérünk egy olyan helyzetbe, ahol bűnügyi hálózatok és kalózok szervezetten működnek, elsősorban négy területen: a Dél-kínai-tengeren, a Malacca-szoros és Szingapúr környékén, a Guineai-öbölben és Afrika szarvánál. A bűncselekmények zömét ezeken a területeken követik el, a támadások intenzitása és súlyossága pedig folyamatosan változik.
További aggodalomra ad okot a kalózkodás fejlődése, sőt, átterjedése a világ más területeire, ami tulajdonképpen azt bizonyítja, hogy nem csupán alkalmi incidensekről van szó, hanem meggyőződésünk szerint egy szervezett bűnözői hálózat működik, amely szakavatott módon készül áruszállító hajók, turistahajók és személyszállító-hajók megtámadására.
Tekintettel arra, hogy az Európai Közösség tagja az Egyesült Nemzetek 1982. évi tengerjogi egyezményének, az Európai Bizottság mindig is vállalta, hogy minden szempontból előmozdítja a hajózás szabadságát, és a hajók elleni jogellenes cselekmények megakadályozását szolgáló megfelelő eszközök kidolgozását. A Bizottság ezzel összefüggésben módszeresen támogatta a tagállamok és általában a nemzetközi közösség arra irányuló kísérleteit, hogy fogalmazzanak meg színvonalas jogalkotási eszközöket az Egyesült Nemzetek és annak a tengeri szállítási ágazatra szakosodott testülete, a Nemzetközi Tengerészeti Szervezet keretében.
Az ENSZ tavaly júniusi óceánokról és tengerjogról folytatott nem hivatalos konzultációs eljárása - ahol főként az elfogott kalózokkal szembeni jogi bánásmódról volt szó - keretében végzett munka után folytatódnak az erőfeszítések, ezúttal az IMO kalózkodás és hajók ellen elkövetett fegyveres rablás megelőzését szolgáló három jogi eszközének felülvizsgálatával. A felülvizsgálat várhatóan 2008 decemberében fejeződik be.
Az Európai Közösség a hajók és kikötői létesítmények biztonságáról szóló jogszabályainak alkalmazásával - amelyek átvették a közösségi jogba az IMO egyik eszközét, az ISPS szabályzatot - elősegíti e tengerbiztonsági szabványok nemzetközi partnerei körében történő előmozdítását, különösen az euro-mediterrán partnerei körében a Safemed II. programon keresztül. Hasonló módon, az ASEAN regionális fórum keretében folynak a témában egy magas szintű szeminárium előkészületei az Európai Unió és Indonézia társelnöksége alatt. Egyre fontosabb szerepet kap tehát az Európán kívüli országokkal folytatott együttműködés.
A Bizottság egy hasonló fogalmi körben tanulmányozza annak a lehetőségét, hogyan lehetne a stabilitási eszközt a meglévő vagy a kidolgozás alatt lévő, a Nemzetközi Tengerészeti Szervezet által támogatott regionális kezdeményezések előmozdítására felhasználni egyrészt a Malacca-szoros, másrészt Afrika szarva környékén, a tengeri hajózás biztonságának előmozdítása érdekében az európai érdekek és szállítások szempontjából stratégiai jelentőségű területeken.
Szeretném kiemelni azt a folyamatos fejlesztési támogatást, amelyet az Európai Közösség nyújt a veszélynek kitett területekkel szomszédos országoknak életszínvonaluk javítása érdekében, ami elengedhetetlen előfeltétele a jogállamiság betartásának. Így ez ahhoz is létfontosságú, hogy a munkaerőt sikerüljön kivonni a bűnszervezetekből, melyek ki tudják használni a bizonyos embercsoportok által megélt rendkívüli szegénységet.
Ami a tengeri kalóztámadások és hajók ellen elkövetett fegyveres rablások visszaszorítását illeti, a Bizottság örömmel értesült az ENSZ Biztonsági Tanácsa a Szomália partjainál folytatott kalóztámadások és fegyveres rablások visszaszorításáról szóló, 1816. sz. határozatának elfogadásáról, és természetesen az Európai Tanács által tett fontos lépésről, amely 2008. szeptember 15-i ülésén részletes cselekvési tervet fogadott el. Bussereau úr kiemelte, hogy mik ezek a kezdeményezések, és milyen kötelezettségeket vállal az Európai Unió és a tagállamok, mi pedig osztozunk ezekben a kötelezettségvállalásokban és támogatjuk azokat.
A kalóztámadások számának folyamatos növekedése felvet még egy kérdést: vajon a kalózcselekmények a nemzetközi terrorizmus finanszírozását szolgálják-e? Fel kell tennünk magunknak ezt a kérdést, és meg kell rá találnunk a választ, még akkor is, ha jelenleg nincsen arra bizonyíték, hogy a terrorizmust váltságdíjakból finanszíroznák; semmi nem indokolja, hogy előzetesen kizárjuk ezt a lehetőséget. Bizonytalanok vagyunk tehát abban, hogy elvethetjük-e ezt az elméletet, különösen, ha arra a nyilvánvaló kapcsolatra gondolunk, amely bizonyos, a kalózoknak menedéket nyújtó országok és a terrorista csoportok titkos bázisai között fennáll.
A Bizottság mindazonáltal vizsgálatot indít ebben a témában, hogy világosabb képet kapjon a tengeri kalóztámadások jelenségéhez kapcsolódó pénzmozgásokról. A terrorizmus elleni küzdelemben soha nem lehetünk elég óvatosak, ezért mindenfajta gyanút gondosan mérlegelnünk kell akkor is, ha nem tudunk eleve ítéletet alkotni, és meg kell tennünk minden megfelelő intézkedést, amivel megakadályozhatjuk, hogy a terrorizmus kihasználja a bűnszervezetek segítségét, valamint szervezeti és gazdasági támogatását. Ez az, amiért folytatjuk a munkát, egyetértésben a tagállamokkal, a Tanáccsal és azokkal az Európán kívüli országokkal, amelyek különösen érintettek a kalóztámadások elleni küzdelemben.
Georg Jarzembowski
Elnök asszony, soros tanácsi elnök úr, bizottsági alelnök úr! Teljesen egyetértek az alelnök úr kijelentéseivel. Szét kell választanunk a szorosokat, ahol vannak felelős országok, akikkel együttműködhetünk a kalózok letörésében, és azokat a hajózási műveleteket, amelyek esetében nincsen felelős ország - ilyen például Szomália -, ezért nekünk magunknak kell valamit tennünk.
Soros elnök úr! Úgy vélem, hogy amit Ön elmondott, az őszintén szólva igen kevés volt. Egy válságkezelő egység felállítása és csatarendbe állítása mindig jó dolog, de semmit nem segít. A válságkezelő egység itt van Brüsszelben, vagy valahol másutt. Amire igazán szükségünk van, az egy összehangolt haditengerészeti művelet, ott, a helyszínen, az uniós tagállamok azon hajóinak a részvételével, amelyek már a térségben vannak. Fel kell kérnünk azokat a tagállamokat, akiknek még nincsen ott hajója, hogy vegyenek részt egy közös haditengerészeti műveletben.
Nem kerülhetünk olyan helyzetbe, hogy két kalóz anyahajó úszik vidáman ezeken a vizeken, megtámadják halászhajóinkat és kereskedelmi hajóinkat, nekünk pedig örökösen hajszolnunk kell őket és várni, hogyan lehetnénk urai a helyzetnek. Kíváncsian várom, mit mond a tábornok, aki rövidesen érkezik, de most egy világos stratégiai és taktikai helyzetértékelésre van szükségünk, és elegendő emberre, akik képesek megfékezni a kalóztámadásokat, mivel a kéréssel semmire nem megyünk. A kalózokat kézre kell kerítenünk, el kell fognunk őket, különben az egész nem működik.
Az európai import 90%-a, amelytől függünk, tengeri útvonalakon érkezik. A kölcsönösen elfogadott szerződésekkel összhangban nagyfokú felelősséggel tartozunk a tengerészekért és az idegen partok mentén halászó halászokért, és meg kell védenünk ezeket a halászokat és tengerészeket, akárcsak a turistákat. Sajnos azokon a területeken, amelyek nem tartoznak egyetlen kormány fennhatósága alá sem, ez csak akkor működik, ha az ENSZ határozatai alapján kidolgozzuk saját európai intézkedéseinket.
Soros elnök úr! Ebből a szempontból jó dolog a válságkezelő egység felállítása, de a következő fázisban jól meghatározott műveleti bázist és jól meghatározott hadműveleteket várunk.
Rosa Miguélez Ramos
Hölgyeim és uraim! Ezt a problémát sürgősen meg kell oldanunk. Az én adataim még annál is rosszabbak, mint amiket az imént Bussereau úrtól hallottunk: jelenleg állítólag 13 hajó és 300 tengerész van kalózok fogságában.
Egy dolog világos: ha ezt a jelenséget nem állítjuk meg, akkor, ahogy eddig is, egyre nagyobb méreteket ölt majd, és természetesen magától sem abbamaradni, sem javulni nem fog.
Mások mellett a francia és a spanyol kormány állhatatossága, valamint e Parlament állhatatossága meghozta a gyümölcsét. Rövid időn belül megszületett a jelenségről egy ENSZ határozat, amely kiterjed a büntetőeljáráshoz való jogra is, megalakult továbbá egy egység a műveletek európai szintű koordinálására.
Tudniuk kell azonban, hogy feltétlenül dolgoznunk kell először is azon, hogy meghosszabbítsák az ENSZ mandátumát, mivel az csupán három hónapig érvényes, és ha nem hosszabbítják meg, akkor a mi vadonatúj koordinációs egységünknek december elején le kell húznia a rolót.
Ami a miniszterek határozatának második részét, a stratégiai katonai fellépés lehetőségét illeti, a műveletnek meg kell valósulnia, és a lehető leghamarabb minél több tagállamnak jeleznie kell, hogy kész abban részt venni, és támogatom azt, amit Jarzembowski úr mondott. Hölgyeim és uraim! Ez lenne az európai biztonság- és védelempolitika első európai katonai haditengerészeti művelete, és Európa láthatóságának fontos jele.
A körülmények ezt követelik. A kalózkodás az Indiai-óceánon jelenleg rendkívül kifizetődő üzlet, és napról napra növekszik. Valakitől azt hallottam ma, hogy a kalózkodás, mint foglalkozás társadalmi státusza, bármilyen hihetetlenül is hangzik, az Indiai-óceánnal határos országok némelyikében egyre magasabb.
Meg kell állítanunk ezt a spirált, meg kell védenünk a sebezhető hajókat, legyenek akár kereskedelmi, akár szabadidős hajók, és meg kell védenünk a térségben halászó számtalan halászhajót. Védelmet és kíséretet kell biztosítanunk a Világélelmezési Program hajónak, mert szeptember 27-én Kanada mandátuma lejár, és még mindig nem tudjuk, melyik ország veszi át a helyét.
Philippe Morillon
Elnök asszony! A tengeri kalóztámadások fokozódása nem olyan alkalom-e, amikor az Európai Uniónak használnia kellene az értékei és érdekei védelmét szolgáló eszközöket, ahol és amennyiben ez szükséges?
Mindenesetre ne mondják azt a halászainknak, akiknek múlt héten a Seychelles-szigeteken, Mahé kikötőjében kellett menedéket keresniük, vagy kereskedelmi és óceánjáró hajóink legénységének, akik számára egyre nagyobb fenyegetést jelentenek Szomália felségvizei, hogy ehhez Európának semmi köze! Ez azt jelentené, hogy elfelejtik, mit várnak az európai polgárok Európától: elsősorban biztonságot, és főként biztonságot a tengeren.
Ez az oka, biztos úr, hogy olyan széles körben kedvező fogadtatásra találtak a Bizottság arra irányuló kezdeményezései, hogy hajtsunk végre egy, a tengerekre és óceánokra vonatkozó európai politikát. Ezért gyanítom, soros elnök úr, hogy a konzultáció végén - amely, ha jól tudom, még tart - a Parlament jelentős többséggel jóváhagyja majd az Ön által javasolt intézkedéseket.
Az emberek manapság azt mondják, hogy ez nem olyan egyszerű, hogy először talán inkább tanácskoznunk kellene a világ különböző részein lévő szövetségeseinkkel, és végig kellene gondolnunk, hogy a nemzetközi jog szerint mi a jogszerű. A Ponant és a Carré d'as túszainak szabadon bocsátása érdekében tett intézkedések azt mutatják, hogy megvannak az eszközeink a hatékony fellépéshez, feltéve, hogy az akarat is megvan. Soros elnök úr! Azt kívánom, bárcsak ez az akarat széleskörű konszenzus tárgya lehetne a Tanácsban!
Raül Romeva i Rueda
(ES) Szomália partvidéke nyilvánvalóan a világ egyik legveszélyesebb partvonala, amint azt a számok is mutatják, különös tekintettel arra a tényre, hogy csupán az elmúlt évben legalább 25 hajó esett áldozatul különféle kalóztámadásoknak.
A Playa de Bakio esete ezek közül talán az egyik legismertebb, legalább is Spanyolországban, de nyilván nem ez az egyetlen.
Ma már az is nyilvánvaló, hogy a szomáliai átmeneti szövetségi kormány nem rendelkezik azokkal a forrásokkal illetve eszközökkel, amelyek az ország békéjének és biztonságának megteremtéséhez szükségesek, így tehát nem igazán képes garantálni a biztonságot a vizein illetve az azokhoz közeli területeken, ezért ehhez nemzetközi támogatásra van szükség, összhangban azzal, amit az ENSZ, mint azt az előző felszólalók említették, júniusban megállapított.
Engem személy szerint valami más is aggaszt, amit most szeretnék megemlíteni: azok a jelentések, amiket időnként külföldi hajókról kapunk, melyek némelyike talán európai hajó, és amelyek kihasználják ezt a helyzetet, az ellenőrzés hiányát, hogy jogellenes módon halásszanak a térség egyik leggazdagabb halászati területén, sőt, olyan veszélyes hulladéklerakó helyként is használják, amelyet a szövetségi kormány szintén nem képes ellenőrizni.
Ezért úgy vélem, hogy a legfontosabb - hangsúlyozom -, hogy garantáljuk azoknak a hajóknak a biztonságát, amelyek a térségben jogszerűen üzemelnek, összhangban a nemzetközi jogszabályokkal, ugyanakkor legalább ennyire, ha nem jobban, elsőbbséget kell élveznie annak, hogy elkötelezetten próbáljuk meg megoldani az országot sújtó konfliktust annak érdekében, hogy a terület biztonságának megóvását végül független, legitim, elismert szomáliai intézmények vehessék majd át.
Luis de Grandes Pascual
(ES) Nem szeretném a már elhangzott tényeket megismételni. Jellemezni szeretném őket: botrányosak, és társadalmi riadalmat okoznak polgáraink körében, akik bizonyos fokig nyilvánvalóan védtelennek érzik magukat. És akkor még nem is említettük halászaink érzéseit, akik érthető módon félelemmel gondolnak a munkájukra, sőt, fizikai biztonságukra is, tekintve, hogy a kalózok nem érik be üres fenyegetéssel, és a dolgozóktól senki nem várja el, hogy a munkájukért kockára tegyék az életüket.
Ráadásul a hajótulajdonosok is súlyos gazdasági károkat szenvednek el, amire biztosításuk nem mindig nyújt fedezetet, hiszen a körülmények rendkívüliek, így általában a biztosítási kötvények ezeket az eseteket nem fedezik.
Mit tehetünk a kalózok ellen? Természetesen bármit, leszámítva azt az amatőr szellemet, ami a külügyminiszterek tanácsa szeptember 15-i ülésén eluralkodott. A kalózok ellen meggyőző fellépésre van szükség, két szinten: a diplomácia területén azzal, hogy támogatjuk a valódi maffiák jelenlététől szenvedő afrikai országokat, amelyek erőszak alkalmazásával és emberrablással zsarolják a világ egyik részéről származó halászokat és kereskedőket; a jogszerű erőalkalmazás területén visszatartó erejű eszközök alkalmazásával, amely talán az egyetlen nyelv, amit a kalózok megértenek.
Ezek után hol, és milyen szinten kellene cselekednünk? Nemzeti, európai vagy nemzetközi szinten? Úgy gondolom, hölgyeim és uraim, hogy először nemzeti szinten kell cselekednünk, amint azt Franciaország példamutató módon tette a nemzetközi jog védelmével, és hatékonyan tette, ami példa értékű volt.
Sajnálom, hogy a spanyol/francia javaslatokat a Tanács nem fogadta el, mivel amiben végül megállapodtak, az elégtelen volt. Úgy gondolom, hogy bizalmat kell szavaznunk a francia elnökségnek: javasoljon olyan európai fellépést, amely képes megvédeni az érdekeinket, és remélem, hogy ha itt lesz az ideje, akkor ebben az összefüggésben működhet majd a NATO ajánlata, egy globális és nemzetközi fellépés.
De cselekedjünk csak úgy, ahogy máskor is szoktunk, haladjunk előre, hozzunk döntéseket, aztán várjuk meg, amíg mások segítenek nekünk! Ne maradjunk tovább védtelenek, mert a polgárok úgy érzik, hogy nem vagyunk képesek megvédeni magunkat.
Gilles Savary
(FR) Elnök asszony! Először is szeretnék köszönetet mondani a Tanácsnak és a Bizottságnak, amiért elfogadták a Parlament kérését, hogy tartsunk vitát erről a témáról: a kérdés meglehetősen időszerű, és valamennyiünket érint. Beszéltünk erről a Közlekedési és Idegenforgalmi Bizottságban, ahol tiszteletét tette De Rossa úr is, aki megvilágította számunkra a probléma nagyságát. Azt mondhatom, hogy gratulálnunk kell magunknak ahhoz, hogy az érintett tagállamok ilyen gyorsan reagáltak - Franciaországra és Spanyolországra gondolok -, és ahhoz, amit az ENSZ és a Tanács eddig tett. Úgy vélem, hogy a válasz meglehetősen gyorsan jött.
Szerintem több dolgot is el kell kerülnünk. Először is, nem szabad megengedni, hogy civil hajók felfegyverkezzenek. Számítok arra, hogy lesz a részükről ilyen kérés, és óvatosnak kell lennünk, mert tudjuk, hogy ez csak még veszélyesebbé tenné a helyzetet. Másodszor, komolyan kell vennünk a helyzetet, nem szabad engednünk, hogy az átcsússzon terrorizmusba. Arra gondolok, hogy meg kell akadályoznunk, hogy különböző képviselőcsoportok is beszálljanak, mivel ez teljesen megváltoztatná az arányokat. Harmadszor, nem alakulhat ki olyan helyzet, ahol a tagállamok külön-külön cselekszenek.
Ezzel kapcsolatban elgondolkodtam a stabilitási paktumon. Nyilvánvalóan megköveteljük, hogy bizonyos tagállamoknak ne legyen fizetésimérleg-hiánya, de éppen ezek a tagállamok azok, amelyektől mindig védelmet kérünk, mert nekik vannak meg hozzá az eszközeik. Azt hiszem tehát, hogy egy kicsit több szolidaritást kellene tanúsítanunk ebben a kérdésben uniós szinten, hogy azok, akik nem rendelkeznek a védelemhez szükséges eszközökkel, védelmet kaphassanak azoktól, akiknek megvannak erre a katonai eszközeik. A jelen esetben hadd vonjunk le minden szinten olyan következtetést, amilyet szeretnénk.
Szeretném azt is elmondani, hogy valóban nagyon sürgősen be kell vetni valami elrettentő eszközt, olyan intézkedéseket, amilyeneket például a francia kormány tett, amiket a Ponant és a Carré d'as esetében láttunk, ugyanakkor tudjuk nagyon jól, hogy a bűnözés benne rejlik az emberi természetben, de akkor kap létjogosultságot, amikor az emberek nagyon el vannak keseredve. Nagyon fontos tehát, hogy diplomáciai lépéseket tegyünk az érintett országok irányába, és megtaláljuk a módját, hogyan segíthetnénk nekik mind a biztonság, mind a fejlődés szempontjából. Akkor nem kell majd örökösen korgó gyomorral az előttük elhaladó bőségtálakat nézniük.
Josu Ortuondo Larrea
(ES) Elnök asszony, miniszter úr, biztos úr! Az európai polgárok nem értik, hogy a technológia, távközlés, műholdak stb. korában hogyan fordulhatnak elő kalóztámadások, amelyek mintha visszavinnének bennünket négy-öt évszázaddal ezelőttre a történelemben.
Számomra elfogadhatatlan, amit mások mondanak arról, hogy milyen elégedettek a válaszlépésekkel. Évek óta mondogatom itt az Európai Parlamentben, hogy tarthatatlan a helyzet az Indiai-óceánon, és tarthatatlan Szomália partjainál is az európai halászok és az ott működő és dolgozó hajók számára, és nem sok minden történt. Tényleg nagyon örülök annak, hogy a Tanács végre megtette az első lépést - bár szerintem ennyi nem elég -, és létrehozta ezt az egységet Brüsszelben, amely azt a feladatot kapta, hogy kíséretet biztosítson a halászok számára, védje a humanitárius segélyeket - amire Szomáliának nagy szüksége van -, és megállapodásokat hozzon létre a halászati területekről.
Úgy vélem, hogy az alapján, ami eddig létrejött, és amiről eddig megállapodás született, nem lehet mindezeket az ambiciózus célokat megvalósítani. A tenger hatalmas, akár csak az Indiai-óceán partvonala, nekünk pedig az összes európai ország hozzájárulására és együttműködésére szükségünk van, mert a kérdés nem az, hogy a halászok vagy a hajók franciák, baszkok, spanyolok vagy hollandok. Az számít, hogy európaiak, és hogy ebben valamennyiünknek részt kell vállalnunk.
Angelika Beer
(DE) Elnök asszony, hölgyeim és uraim! Valamennyien őszintén a szívünkön viseljük a tengerészek védelmét, mégis veszem a bátorságot, és megkérdem, hogyan tudjuk ezt a legjobban biztosítani?
Határozottan nem értek egyet a francia elnökség ajánlásával, mivel politikai és technikai szempontból is elfuserálták a dolgot, elejétől a végéig. Szeretném kifejteni, hogy miért. A tengerpolitikáról szóló zöld könyv részeként folytatjuk most ezt a vitát. Rámutattunk, hogy a kalóztámadások problémát jelentenek, és hogy hosszú távú stratégiára van szükségünk ahhoz, hogy a jelenség ellen felvegyük a küzdelmet.
Bátorkodom arra is rámutatni, hogy a jelenség az i.e. VI. század óta létezik. Aztán jön Sarkozy úr, véget vet az egésznek, és arról beszél, hogy csatarendbe kell állítani a haditengerészetet. A német védelmi miniszter, Franz Josef Jung már fényesítteti a fegyvereket a hadihajóin, és van egy EBVP-misszió, amelyről az illetékes bizottságok - a Külügyi Bizottság és a Biztonsági és Védelmi Albizottság - eddig még csak nem is tárgyaltak, csak a Közlekedési és Idegenforgalmi Bizottságban volt róla szó. Miféle játék ez? Ez egyáltalán nem szakszerű!
Az a benyomásom, hogy dühödten, ad hoc módon próbálunk reagálni egy olyasvalami legitimmé tétele érdekében, aminek nagyon-nagyon hosszú távú, szerteágazó nemzetközi következményei lesznek. Ha a tengerészek védelmében felsorakoztatjuk a haditengerészetet, akkor beszélnünk kell a következményekről is. Mit akarunk? Ágyúnaszád-politikát? Leadni egy figyelmeztető lövést? Hajókat akarunk elsüllyeszteni? Ha valóban van kapcsolat a nemzetközi terrorizmus és ez között, akkor hol van a hosszú távú stratégáink? Mindezt csak figyelmeztetésképpen mondom. Alaposan ki kell ezt elemeznünk, és október második hetében remélhetőleg ennél sokkal szakszerűbb következtetésre jutunk, amely révén több segítség nyújtható a térségben lévő embereknek.
Carmen Fraga Estévez
(ES) Éppen most vettem részt a távolsági flottával foglalkozó regionális tanácsadó testület ülésén, és láttam, milyen óriási az aggodalom a Közösség Indiai-óceánon halászó tonhalhalászó flottájához tartozó 51 hajó és mintegy 1 500 fős legénység sorsa miatt.
A flotta évek óta jelent a Szomáliával szomszédos területekről különböző kalóztámadásokat, de sajnos még a spanyol tonhalhalászó hajó, a Playa de Bakio áprilisi elfogása sem volt elég ahhoz, hogy egyes kormányok - a sajátomat is beleértve - időben reagáljanak, mindaddig, míg aztán nemrégiben a flottának vissza kellett vonulnia Victoria kikötőjébe, és attól kezdve tettek bizonyos, egyáltalán nem megfelelő intézkedéseket.
Látnunk kell, hogy a halászok különösen veszélyes körülmények között élnek, mert igaz ugyan, hogy a területen áthaladó összes hajó ki van téve bizonyos veszélynek, de a kereskedelmi hajók általában meghatározott útvonalon haladnak, ami jobb lehetőséget kínál arra, hogy az áthaladás során figyelemmel kövessék őket.
Az említett 51 halászhajó azonban elszórtan helyezkedik el, és a tonhalak mozgását követik egy több mint 3 200 négyzetmérföldes területen, ami öt napos hajóútnak felel meg, ezért sokkal sebezhetőbbek, a haditengerészeti műveletre tehát feltétlenül és sürgősen szükség van.
Túl azon, amit a Malacca-szoros környékéről és Szomália partjairól hallottunk, a halászflottától kapott újabb jelentések szerint kalóztámadások történtek a Mozambiki-csatornánál és az Indiai-óceán valamint a Karib-tenger bizonyos területein is.
Nem maradhatunk tehát tétlenek, reagálnunk kell, többre van szükség kormányaink és a Tanács esetleges válaszlépéseinél. Valamennyi közösségi intézmény részt vesz egy, a nemzetközi kalózveszély leküzdését szolgáló összehangolt stratégia létrehozásában.
Javasoltam tehát képviselőcsoportomnak, az Európai Néppárt (kereszténydemokraták) és az Európai Demokraták képviselőcsoportjának egy költségvetési módosítást, amelynek értelmében egy millió eurót juttatnánk a stratégia végrehajtását elemző megvalósíthatósági terv tanulmányozására, és kérem a Parlamentet, hogy adjon a javaslatnak zöld utat annak érdekében, hogy a Közösség polgárai, legyenek bárhol, azt az üzenetet kapják, hogy az Európai Unió mellettük áll, és mindenekelőtt megvédi őket.
Margie Sudre
(FR) Elnök asszony, soros tanácsi elnök úr, biztos úr, hölgyeim és uraim! Az elmúlt néhány hónapban tanúi voltunk a kalóztámadások fokozódásának, különösen Szomália partjainál. A támadások során alkalmazott módszerek sokkal kifinomultabbak, vagyis egy nagyhatalmú maffia jelenlétére utalnak. Képviselőtársaimhoz hasonlóan én is aggódom az európai halászokért, akik rendkívül sebezhetőek.
Az Európai Unió azonban megteremtette azokat az eszközöket, amelyekkel válaszolhatunk ezekre a támadásokra. Az európai külügyminiszterek szeptember 15-i találkozója meglátásom szerint igen jelentős eredményeket hozott. Egyfelől, a 27 tagállam jóváhagyta egy koordinációs egység létrehozását, másfelől a miniszterek elfogadták egy stratégiai katonai fellépés lehetőségét, amely megnyitja az utat egy esetleges uniós haditengerészeti művelet előtt.
Felmerül időnként magán védelmi ügynökségek megbízásának a lehetősége. Nekem ez nem tűnik jó megoldásnak. Az egyetlen hosszú távú megoldás, amint azt Savary úr is mondta, a diplomáciai és politikai megoldás egyesítése. A kalózkodás a kormányok gyengeségének köszönhetően virágzik. Csak azzal vethetünk véget ennek a csapásnak, ha segítjük az érintett országokat az illegális tevékenységek felszámolásában azáltal, hogy segítjük őket a politikai stabilitás megteremtésében és a szegénységből való kitörésben. A Malacca-szorosban ezzel a módszerrel szabadultak meg a kalózoktól néhány évvel ezelőtt.
Nyilvánvaló, hogy az Európai Unió egyedül nem cselekedhet, mint azt Sarkozy úr is említette. Mozgósítani kell a nemzetközi közösséget, különben nem leszünk képesek garantálni a hajózás biztonságát, különösen, mert a tengeri kalóztámadások nem csak Szomália partjainál mindennaposak. Az Európai Unió kezdeményezést tett egy összehangolt fellépésre. Most már az egész nemzetközi közösségen a sor, hogy kivegye a részét a felelősségből.
Daniel Varela Suanzes-Carpegna
(ES) Soros tanácsi elnök úr, biztos úr, hölgyeim és uraim! Nagy örömömre szolgál, hogy sor került erre a vitára. A Parlament 2005 óta figyelmezteti mind a Bizottságot, mind pedig a Tanácsot a Szomália környéki vizeken való hajózás veszélyeire, a nemzetközi vizeket is beleértve.
Az Európai Unió számos különböző hajó-eltérítés és fegyveres rablás után most létrehozott egy koordinációs egységet. Remek; legalább végre felismerték, hogy probléma van. Attól tartok azonban, hogy a probléma ettől az egységtől még nem fog megszűnni.
Amíg nem valósul meg tényleges együttműködés és egy valódi közös kül- és biztonságpolitika, addig azok a tagállamok, amelyeknek az érdekei sérülnek, kénytelen lesznek továbbra is megvédeni magukat, és megvédelmezni jogos nemzeti érdekeiket. Nyilvánvaló, hogy Franciaország megértette ezt, és gratulálok neki eltökéltségéhez, bátorságához és a hatékonyságához.
Spanyolország szintén reagált, és egy felderítő repülőgép kiküldését tervezi, más szóval, egy fegyvertelen gépet küldene a felfegyverzett kalózok elriasztására. Szégyen, hogy ez a gép nem lesz elég ahhoz, hogy halászainknak megfelelő védelmet és oltalmat nyújtson, ha fegyveresek lépnek a flottánk fedélzetére.
Fokozottabb együttműködést kell kérnünk és biztosítanunk az érintett tagállamok között, ki kell használnunk, hogy a Tanács élén francia elnökség áll, és több forrást kell juttatnunk erre a célra annak érdekében, hogy a jogszerű halászat a nemzetközi vizeken a jövőben ne legyen nagy kockázattal járó tevékenység a kalóztámadások miatt, amelyek a XXI. században elképzelhetetlenek a nemzetközi társadalomban.
Geoffrey Van Orden
Elnök úr! Megjegyzéseimet kifejezetten a Tanács elnökségének fogom címezni.
Teljes mértékben támogatok egy hathatós nemzetközi fellépést a nyílttengeri kalóztámadások megoldására. Gratulálok a francia kormánynak a francia kommandósok hó eleji akciójához. Talán emlékeznek, hogy akkoriban, amikor Britannia igazán erkölcsös külpolitikát folytatott, akkor a Királyi Haditengerészet kisöpörte az óceánokról a kalózokat. Kipucolta őket a vízből, mi pedig egyúttal megszabadultunk a rabszolga-kereskedelemtől is.
Most mintha tehetetlenek lennénk. Haditengerészeteink állapota leromlott, mi pedig nem merünk cselekedni, nehogy beleütközzünk valamiféle emberi jogi jogszabályba, vagy hosszadalmas bírósági eljárásba keveredjünk.
Az EU reakciója az, hogy próbáljunk meg kitalálni egy új katonai műveletet egy bizottság, az úgynevezett uniós koordinációs egység felállításával, amely - mint mondja -, katonai műveleteket fog koordinálni az Afrika szarva környéki tengereken. De azokon a vizeken folyik már egy katonai művelet. Úgy hívják, hogy "Egyesített Erők 150”, és abban részt vesz az USA ötödik flottája és a NATO hajóhadának hadihajói, jelenleg dán vezetés alatt.
Szeretnék feltenni egy kérdést a Tanács elnökségének. Miért avatkozik be az EU? Ez a NATO dolga, és még konkrétabban, mit akarnak tenni a NATO európai szövetségesei annak érdekében, hogy több hadihajó álljon rendelkezésre erre a feladatra? Nekik vannak fegyverhasználati szabályaik, ettől hatékonyak, és létezik olyan ENSZ-szintű nemzetközi jogszabály, amely rendelkezik az elfogott kalózokról anélkül, hogy saját országaink nyakába varrná őket.
Tobias Pflüger
(DE) Elnök úr! Itt van velünk a közlekedési biztos úr és a Tanács francia soros elnöke, aki a közlekedési ügyekért is felelős. Mi most mégis nagyon konkrét katonai szerepvállalásról beszélünk. Az illetékes bizottságot, a Biztonsági és Védelmi Albizottságot nagyon későn tájékoztatták, jóllehet a kalózok elleni EU misszióról szóló sajtójelentések már augusztus óta keringenek. Ez elfogadhatatlan. Időben meg kell kapnunk az alapvető információkat ahhoz, hogy megfelelő döntést hozhassunk.
A BBC-től származó információk szerint Franciaország általános meghatalmazást szeretett volna, amely az egész világra érvényes, nem csak Szomáliára, sajnos azonban ezt nem sikerült elérnie. Most első alkalommal beszélünk itt a tengeri szuverenitás megnyirbálásáról, és a nemzetközi jog nyilvánvaló megsértése is szóba került. Ezt nagyon világosan meg kellene határoznunk. Arról beszélünk, hogy közvetlen támogatást nyújtunk Szomália úgynevezett kormányának, amit Etiópia és az Egyesült Államok is támogat. Közvetlenül együttműködünk a Tartós Szabadság hadművelettel, ami elfogadhatatlan, a finanszírozás pedig a tervek szerint az Athenán keresztül valósul meg. Erről sincsen semmiféle információnk.
Közvetlen tájékoztatást kellene kapnunk. Ez a dolog nem szól másról, mint a nyersanyagokhoz való hozzáférés katonai védelméről, amit nem lehet ilyen módon csinálni. Meg kell találnunk a módját, hogyan oldhatjuk meg ezt a problémát katonai eszközök nélkül.
Giorgos Dimitrakopoulos
(EL) Elnök úr! Engedje meg, hogy ebben a nagyon fontos vitában két, szerintem lényeges pontra összpontosítsak. Az egyik a dolog jogi oldalával kapcsolatos. Úgy vélem, eljött az ideje a tengerjogi egyezmény korszerűsítésének, hogy javíthassuk a probléma leküzdésére szolgáló különböző módszerek végrehajtásának jogi alapjait.
A második pont a dolgok operatív oldala. Fontosak a kérdéshez kapcsolódó tengeri szempontok, de nem eléggé. Szükség van egy operatív tervre; tengeri és légi erőket is be kell vetni a hatékony fellépés érdekében.
Végezetül, van egy sor egymással kölcsönösen összefüggő dolog. Tajani biztos úr azt mondta, hogy vizsgálják a kalózok és a terrorizmus közötti kapcsolatot, ezt pedig ki kell egészítenem egy újabb dimenzióval: meg kell vizsgálni a kalóztámadások és a szervezett bűnözés közötti összefüggéseket is.
Ioannis Varvitsiotis
(EL) Elnök úr! Figyelemmel hallgattam a felszólalókat. Helyes volt minden, amit elmondtak, most azonban olyan problémával állunk szemben, amely azonnali cselekvést követel. Nem várhatunk az új tengeri szabályzatra, és nem tehetünk úgy, mintha ez a helyzet nem létezne.
Szeretném kiemelni, hogy a ΝΑΤΟ beavatkozik, és eljátssza egy nemzetközi rendőrség és a fogadatlan prókátor szerepét. Nem lehetne itt a mi támogatásunkkal legalább közbelépnie, és létrehozni egy tengeri és légi erőkkel rendelkező egységet az összes tagállam részvételével? Ha itt most mi, európaiak, akik nem rendelkezünk közös védelmi politikával, addig várunk, amíg mi magunk meg tudunk alakítani egy ilyen egységet, akkor szerintem elkésünk.
Mivel a NATΟ eljátssza a rendőrt ott is, ahol az nekünk nem tetszik, kérjük meg, hogy tegye ezt akkor is, amikor az megfelel az igényeinknek.
Dominique Bussereau
Elnök úr, biztos úr, hölgyeim és uraim! Először is szeretném megköszönni Önöknek ezt a rendkívül színvonalas vitát.
Őszintén hiszem, hogy a kalóztámadás a terrorizmus egyik formája, és hogy korlátlan méreteket kezd ölteni. Az igazság az, hogy ha semmi nem történik, akkor teljesen megszűnhet a hajózás szabadsága az Ádeni-öbölben és Szomália partjainál, ami természetesen igen súlyos következményekkel járna. Örömömre szolgál, hogy az Európai Unió elsőként vállalt ezért felelősséget. Szeretném hozzátenni, hogy - mint azt Önök is tudják - a kalóztámadások a világ más részein is problémát jelentenek, különösen a Malacca-szorosban és Szingapúr környékén. Ez legalább ilyen fontos és nehéz kérdés Európa számára. El kell tudnunk dönteni, hogy folytatjuk-e egy haditengerészei művelet megtervezését október elején az európai biztonság- és védelempolitika keretében.
Több felszólaló is említette a NATO szerepét. A kalózprobléma megoldása nem tartozik a NATO feladatai közé. A NATO felhatalmazása a terrorizmusra terjed ki. Lehet, hogy a kettő hasonlónak látszik, de nem ugyanaz. Októberig a koordinációs egység tölti be a támogató szerepkört a tagállamok felé annak érdekében, hogy megpróbáljuk javítani a térségben a biztonsági feltételeket. Savary úr említette a szomáliai szegénységet, ezért szeretném hangsúlyozni, hogy a Világélelmezési Program áruszállító hajóit is el kell oda juttatnunk. Szomáliának és lakosságának nagy szüksége van rájuk.
Ezzel párhuzamosan lépéseket kell tennünk annak érdekében, hogy létrehozzunk egy közös jogi keretet az egész nemzetközi közösség számára, hogy ezek a kalózcselekmények hatékonyabban kerülhessenek az igazságszolgáltatás elé. A kalózok közül néhányat letartóztattak, és európai börtönökbe vittek. Nyilvánvaló, hogy meg kell vizsgálnunk a kérdéshez kapcsolódó igazságszolgáltatási szempontokat és jogi keretet is.
Szeretném elmondani, hogy egy korábban felszólaló képviselővel ellentétben én elégedett vagyok azzal a konkrét fellépéssel, amelyben számos tagállam részt vett. Ez a konkrét fellépés igen erőteljes jelzést küld, ami életeket menthet, hiszen a kalózok nemcsak váltságdíjat követelnek, hanem ölnek is. Néhány nappal ezelőtt rálőttek pár halászhajóra. A helyzet tehát veszélyes, ezért a katonai választ helyesnek tartom.
Végezetül pedig átveszem azt a remek kifejezést, amelyet képviselőtársuk, Morillon úr használt: itt érdekeink és értékeink védelméről van szó. Értékeink védelme alapos és valós ok arra, hogy Európa cselekedjen!
Antonio Tajani
Elnök úr, hölgyeim és uraim! Számomra ez a vita nagyon hasznosnak tűnik, mivel kétséget kizáróan megmutatta a Parlament, a Bizottság és a Tanács azon óhaját, hogy közösen lépjenek fel egy egyre aggasztóbbá váló jelenség, nevezetesen a kalóztámadások kezelése érdekében, és választ adjanak az európai polgároknak ebben a kérdésben.
Egyetértek a vita során kialakult elemzéssel: kevés önmagában a katonai fellépés - ami egyébként alapvető pont -, az is fontos, hogy ez gyors legyen, és nem hiszem, hogy túl sok időt kellene eltölteni azzal, hogy az illetékesség kérdésén gondolkozunk; legyen az az Európai Unió vagy a NATO - nem szabad vesztegetnünk az időt. Úgy gondolom, hogy javítanunk kell a koordinációt, de kötelességünk beavatkozni, és megakadályozni, hogy a kalózszervezetek megerősítsék a pozíciójukat.
Fontos ugyanakkor, hogy lépéseket tegyünk a jelenség terjedése mögött álló lehetséges okok és a kalózok toborzásának megelőzése és felszámolása érdekében. Valaki azt mondta a vita során, hogy a kalózkodás egyre nyereségesebb, és nyilvánvaló, hogy azokon a területeken, ahol nagyon nagy a szegénység, könnyű a kalózszervezeteknek embereket toborozni, különösen fiatalokat, akik készek bármit megtenni, és készek beállni ezekbe a katonai jellegű szervezetekbe.
Ez az oka, hogy miközben intézkedéseket teszünk a jelenség kézben tartása és elfojtása érdekében, amelyet az EU országainak meg kell tenniük, és elégedett vagyok azzal, ami eddig történt, egyes fejlődő országok gazdasági növekedésének elősegítése érdekében is cselekednünk kell - és ebben fontos szerepe van a Bizottságnak -, megakadályozandó, hogy a szegénység a kalózkodást előmozdító eszközzé váljon.
Dolgoznunk kell természetesen azon is, hogy megértsük - és a Bizottság szerepe itt is nagyon fontos -, mi húzódik meg a kalóztámadások mögött, milyen kapcsolatban áll a fundamentalizmussal és a terrorizmussal; hol vannak az erősségek, mik az okok. A Bizottság ebben jelentős segítséget nyújthat a többi európai intézménynek.
Nyilvánvaló, hogy nem állhatunk készenlétben, természetesen nem várhatunk, és - szintén természetesen - a Parlament határozott fellépésével, amivel a Tanácsot és a Bizottságot cselekvésre ösztönzi, garantálnunk kell a tengeren dolgozók biztonságát, és garantálnunk kell az Európai Unión kívülről érkező áruk biztonságát, amelyek az Európai Unió ellátását szolgálják. Nemcsak ott kell mindezt garantálnunk - úgy helyes, ha nemcsak az Európai Unióhoz legközelebb eső tengereken foglalkozunk a problémával -, ahol halászok is dolgoznak, és Fraga asszony aggódva beszélt nekünk olyan eseményekről, amelyek hozzánk még közelebbi helyeken történnek.
Meg kell vizsgálnunk azt is, hogy mi történik a világ többi részén, mert a kalóztámadások sokszor igen távoli tengereken is érintik az EU országok lobogója alatt közlekedő hajókat. Ezért nem szabad tovább vesztegetnünk az időt, de én úgy látom, hogy ma világosan megmutatkozott, mi az Európai Unió - és különösen a Tanács - kívánsága, amelyet a Bizottság is támogat: beavatkozni, és további határozott lépéseket tenni, hogy megakadályozzuk, és úgy vélem, hogy stratégiai projekteken keresztül megakadályozhatjuk, a terrorcselekmények számának növekedését.
A Bizottság ezért támogatni fogja a Tanács minden terrorizmus elleni küzdelemre és annak megelőzésére irányuló kezdeményezését; meg akarjuk előzni és le akarjuk győzni a kalóztámadásokhoz - mondjuk így - kötődő terrorizmust. Ezért úgy vélem, hogy ez az együttműködés a Parlament figyelő tekintetétől kísérve pozitív eredményekhez vezethet. Ami a védelmet illeti, én is osztom Bussereau úrnak barátunk, Morillon tábornok szavaival kapcsolatos véleményét: itt nemcsak az Európai Unió érdekeit, hanem az értékeit is meg kell védenünk.
Elnök
A vitát lezárom.
A szavazásra az októberi ülésig nem kerül sor.
(Az ülést 17.50-kor felfüggesztik és 18.00-kor folytatják.)
