Naufragii de migranţi în apropierea coastelor libiene (dezbatere)
Preşedinta
Următorul punct îl reprezintă declaraţia Comisiei privind dispariţia în largul coastelor libiene a unor vase cu emigranţi.
Jacques Barrot
Doamnă preşedintă, Comisia Europeană a aflat cu consternare de naufragiul unui vas care transporta emigranţi către Europa, care s-a produs duminică seara în Marea Mediterană, în largul coastelor Libiei. Potrivit unor surse, acest vas transporta 257 de oameni la bord, marea majoritate dintre aceştia fiind daţi dispăruţi.
Comisia doreşte să îşi exprime compasiunea pentru victimele acestui dezastru uman şi sentimentele de furie în faţa acestei tragedii. Fără îndoială că există numeroşi factori care au dus la producerea dezastrului, însă principala responsabilitate trebuie să le revină acelor organizaţii criminale care dirijează acest trafic ilegal, cu consecinţe fatale, de pe coastele Libiei, şi care se îmbogăţesc cu preţul suferinţei umane. Comisia consideră inacceptabil faptul că acest fenomen, care pare să se intensifice de-a lungul anilor, continuă să se dezvolte. Aceasta invită toate părţile implicate să îşi mobilizeze eforturile pentru a pune capăt acestui fenomen.
Libia deţine un rol extrem de important în această situaţie. Aceasta trebuie să adopte un angajament mai hotărât şi mai eficient de a lupta împotriva traficanţilor care îşi desfăşoară activitatea pe teritoriul său, de a împiedica plecările ilegale de pe coastele sale, de a căuta şi salva vasele aflate în primejdie în apele sale teritoriale şi de a oferi protecţie internaţională acelor imigranţi care solicită acest lucru, în conformitate cu obligaţiile sale stipulate în convenţia Organizaţiei Unităţii Africane din 1969 privind protecţia refugiaţilor, la care este parte semnatară.
În ultimii ani, Uniunea Europeană a solicitat în repetate rânduri autorităţilor libiene să îşi asume responsabilităţile şi să adopte măsuri eficiente, în cooperare cu Uniunea Europeană şi statele sale membre. Trebuie să menţionez faptul că am oferit Libiei un ajutor financiar sporit şi este evident faptul că autorităţile libiene trebuie să utilizeze acest ajutor pentru a eficientiza lupta împotriva traficului de migranţi şi alte categorii de persoane de pe teritoriul lor şi pentru a intensifica controalele la graniţa sudică. De asemenea, autorităţile libiene trebuie să pună la punct un sistem de primire a migranţilor care să fie în concordanţă cu legislaţia internaţională.
Este adevărat că Uniunea Europeană este pregătită să coopereze şi să contribuie la interceptarea şi, dacă este nevoie, la salvarea vaselor de pe Marea Mediterană. Lansarea în lunile următoare a operaţiunilor navale Nautilus şi Hermes, care sunt organizate şi finanţate de Frontex, agenţia europeană pentru frontierele externe, va costa circa 24 milioane EUR. Comisia invită toate statele membre ale Uniunii Europene să coopereze în vederea punerii în aplicare a acestor două acţiuni. De asemenea, statele membre trebuie să dea dovadă de solidaritate în practică cu Italia şi Malta, care sunt foarte expuse fluxului de migranţi din Libia. Mai mult, Libia trebuie să îşi asume responsabilităţile în ceea ce priveşte reprimirea migranţilor ilegali care i-au traversat teritoriul.
Am observat că autorităţile italiene cred că, începând cu 15 mai, va fi posibil să înceapă acţiuni comune de patrulare alături de marina libiană în apele teritoriale libiene cu scopul de a intercepta sau de a asista vasele ilegale. Salutăm sprijinul acordat de autorităţile italiene în vederea dezvoltării capacităţilor navale libiene în acest scop.
Cu toate acestea, în afară de aceste măsuri de urgenţă, Comisia consideră că o acţiune prioritară trebuie să aibă în vedere întreaga dimensiune umană a acestor probleme. Migranţii care îşi încredinţează vieţile unor traficanţi fără scrupule sunt, în marea majoritate a cazurilor, oameni care fug din calea războiului sau a persecuţiilor. Sperăm că evenimentele din ultimele zile vor determina toate statele membre să conştientizeze cât de gravă este problema şi că, alături de acestea şi cu sprijinul Parlamentului European, vom putea pregăti astfel un program Stockholm care să consacre o mare parte a priorităţilor sale acestei abordări globale a migraţiei. Abordarea globală este necesară pentru punerea la punct a unei strategii pe termen lung pentru gestionarea fluxurilor migratorii, care să acorde o atenţie sporită împrejurărilor şi cerinţelor ţărilor de origine.
Mai mult, această strategie trebuie să ne permită să aprofundăm dialogul cu partenerii africani, în special în cadrul Procesului de la Rabat, în contextul relaţiei dintre Uniunea Europeană şi Uniunea Africană. Împreună trebuie să identificăm răspunsuri comune la această provocare, dar şi să profităm de oportunităţile oferite de migraţia legală, care, de fapt, ar putea reprezenta o şansă atât pentru Europa, cât şi pentru ţările de origine. Această strategie trebuie, de asemenea, să mobilizeze resurse suplimentare prin sporirea cooperării cu ţările de origine şi de tranzit pentru a le întări capacitatea de a anihila organizaţiile de trafic de persoane şi de a trata emigranţii cu demnitate, respectându-le drepturile.
În sfârşit, această strategie trebuie să ne permită să gestionăm şi să organizăm mai eficient sosirea solicitanţilor de azil legitimi pe teritoriul statelor membre prin includerea dezvoltării capacităţilor de protecţie a refugiaţilor în cooperarea noastră cu ţări terţe.
Doamnă preşedintă, doamnelor şi domnilor, în urmă cu două săptămâni am fost în Lampedusa şi în Malta. Trebuie să vă spun că am putut vedea şi auzi personal tragediile acelor oameni care sunt încurajaţi în acest fel de contrabandişti fără scrupule să îşi rişte viaţa traversând zone maritime. În lumina acestui ultim incident, cred că pot spune că trebuie să luăm aceste probleme foarte în serios şi să determinăm fiecare stat membru să conştientizeze pe deplin gravitatea, dar şi creşterea acestor fenomene care periclitează vieţile oamenilor în condiţii îngrozitoare.
De aceea, doresc să mulţumesc Parlamentului European pentru că a solicitat această declaraţie din partea Comisiei. Am făcut această declaraţie pe baza tuturor cunoştinţelor de care dispun şi în conformitate cu convingerile mele şi îmi exprim din nou în faţa Parlamentului angajamentul personal pentru următoarele luni de a evita repetarea unor astfel de tragedii.
Agustín Díaz de Mera García Consuegra
Doamnă preşedintă, astăzi simţim cu toţii durere şi tristeţe din pricina morţii atâtor imigranţi care erau plini de speranţă, disperaţi şi poate şi înşelaţi. Ei sunt victimele nevinovate ale unei situaţii pe care nu au ales-o, ale unor împrejurări care le-au fost impuse. Cunosc foarte bine problema. Coastele Mării Mediterane şi ale Insulelor Canare din Oceanul Atlantic au devenit rute către un "El Dorado” inexistent pentru multe persoane care nu au nimic, pline de riscuri pe parcursul tranzitului şi frustrări şi pedepse la sosire.
Uniunea Europeană şi statele membre trebuie să dea dovadă de mai multă sensibilitate pentru a evita aceste tragedii. Facem multe, dar fără niciun rezultat. Rezultatele sunt extrem de dure, după cum s-a văzut pe coastele Libiei, şi ele trebuie să ne determine să luăm în considerare eficienţa limitată a politicilor noastre.
Nu există reţete magice pentru găsirea unor soluţii absolut eficiente la astfel de tragedii, însă există politici durabile şi ferme. Trebuie să încurajăm adoptarea unor politici solide de cooperare cu ţările de origine şi de tranzit; cooperarea şi colaborarea trebuie să fie cele două feţe ale aceleiaşi monede. Trebuie să organizăm şi să facem mai bine cunoscute avantajele imigraţiei legale într-o manieră coerentă, chiar şi în vremuri de criză. Trebuie să colaborăm şi să cooperăm cu ţările de origine şi de tranzit în ceea ce priveşte controlul frontierelor acestora, pe baza unor acorduri detaliate. De asemenea, trebuie să depistăm traficanţii în cadrul reţelelor lor cu ajutorul serviciilor de informaţii şi al forţelor speciale şi, în acelaşi timp, să înăsprim legislaţiile penale din ţările de destinaţie. Trebuie să dotăm mai bine Fondul pentru frontierele externe; este evident că suma de 1 820 miliarde EUR pentru o perioadă de şapte ani este insuficientă, în ciuda oricăror eforturi de imaginaţie.
De asemenea, trebuie să reuşim să consolidăm Frontex şi să ne asigurăm că nu vom lăsa catalogul de echipamente, CRATE (Registrul centralizat al echipamentelor tehnice disponibile) la stadiul de declaraţie de intenţie, ci că acesta va fi un instrument eficient pentru controlul şi supravegherea coordonate ale punctelor critice de presiune ale activităţii clandestine.
Dle comisar, Nautilus, Hermes şi 24 milioane EUR presupun un angajament sporit şi mai multe echipamente. Ar trebui să încetăm să spunem "trebuie” şi să ne asumăm această grea responsabilitate, cu sau fără un acord global.
Pasqualina Napoletano
în numele Grupului PSE. - (IT) Doamnă preşedintă, doamnelor şi domnilor, avem de-a face cu pierderea a peste 500 de vieţi: cea mai mare tragedie maritimă de la al Doilea Război Mondial. Cifrele sunt şocante şi, cu toate acestea, Europa şi guvernele sale par a nu acorda importanţă. Unele ţări, inclusiv Italia, au crezut că şi-au asigurat protecţia prin semnarea unor acorduri bilaterale precum recentul tratat cu Libia; lucrurile nu stau aşa. Acordul în cauză regrupează diverse chestiuni, precum recunoaşterea crimelor comise în perioada colonială, conţinând promisiuni de investiţii, în schimbul angajamentelor de controlare a migraţiei. În prezent, se pare că tocmai mirajul investiţiilor italiene în Libia atrage mii de tineri din Africa de Vest. Este uşor de prevăzut că, dacă nu vor sosi cele 5 miliarde USD promise, atunci vor sosi oamenii.
Ce se poate spune atunci despre interesele Franţei în Niger, legate de stocarea de uraniu, care reprezintă o cauză de conflicte între tuaregi, favorizând astfel traficanţii de persoane? Mai mult, acest lucru se întâmplă în plină zi, fiind consemnat de jurnalişti.
Aceasta înseamnă cu anumite guverne europene se joacă cu focul. Dacă toate acestea nu se vor schimba, şi dacă nu se vor schimba rapid, dacă Europa nu decide să adopte politici pozitive, în conformitate cu valorile noastre, nu va fi suficient să ignorăm ştirile aşa cum facem în prezent. Marea Mediterană se transformă într-o groapă comună, departe de imaginile retorice care o descriu. Să ne amintim însă că această mare este legată de soarta Europei înseşi.
Gérard Deprez
Domnule preşedinte, doamnelor şi domnilor, ]n numele grupului meu aş dori să aduc un omagiu acestor ultime victime ale sărăciei, exploatării criminale şi cinismului de stat. Cu toate acestea, compasiunea nu este de ajuns. Trebuie să vedem lucrurile aşa cum sunt.
Realitatea, domnule preşedinte, este că graniţele reale din sud ale Uniunii Europene nu se mai află cu adevărat în Europa acum, ci pe continentul african. Odată ce ambarcaţiunile părăsesc coastele africane, nefericiţii pasageri nu mai au de ales, îndrăznesc să spun, între a muri, în cazul în care condiţiile sunt adverse, şi a avea statutul de imigranţi ilegali, împreună cu sărăcia asociată acestui statut, dacă au şansă şi ajung mai întâi, pe ţărmurile europene, în majoritatea cazurilor fiind deportaţi.
Aceste tragedii repetate nu vor înceta până când Uniunea Europeană nu va avea puterea şi voinţa de a negocia acorduri reale de parteneriat cu ţările de origine şi de tranzit care să cuprindă cel puţin trei elemente: controale serioase la frontiere, dar şi, mai presus de toate, asigurarea unei imigrări legale, precum şi o secţiune însemnată de codezvoltare. În lipsa acestor acorduri, domnule preşedinte, cimitirele mărilor vor continua să se umple pentru multă vreme de acum înainte, în ciuda izbucnirilor noastre superficiale şi neputincioase de compasiune.
Hélène Flautre
Domnule preşedinte, cine erau aceste persoane? Câte erau? De unde veneau? Erau acolo şi copii, femei, refugiaţi? Gărzile de coastă au împiedicat călătoria ambarcaţiunilor? Pescarii s-au întâlnit cu ei? Atâtea întrebări fără răspuns. Costul uman al tragediei este necunoscut, însă au dispărut sute de persoane, alăturându-se miilor de migranţi care s-au înecat în Marea Mediterană.
Haideţi să avem decenţa, precum în seara aceasta, de a nu da vina pe vreme. Sute de migraţi au luat calea exilului în condiţii inumane şi foarte periculoase. Din ce motiv? Pentru că fug din zone devastate, pentru că drumurile mai puţin periculoase le sunt închise şi pentru că nu au renunţat la speranţa de a trăi.
Da, cauza o reprezintă, într-adevăr, mecanismele antimigraţie care încurajează migranţii să aleagă rute din ce în ce mai riscante pentru a fugi de situaţia tristă din ţările lor. Nu a fost oare anunţul care urmează să apară, cu privire la patrulele comune din Italia şi Libia, cel care a grăbit plecarea ambarcaţiunilor către Europa în ultimele săptămâni?
Da, obsesia Europei de a-şi strânge toate forţele la frontiere şi hotărârea sa de a concentra majoritatea administraţiei sale asupra ţărilor terţe care distrug libertatea este letală. Securitatea şi ordinea exagerată, patrulele şi sârma ghimpată nu le vor învinge dorinţa de a evada.
Atunci întrebarea este următoarea: este Europa gata să-şi asume responsabilitatea pentru consecinţele unei astfel de alegeri? Nu, nu este, şi de aceea solicit Comisiei şi statelor membre:
în primul rând, să facă tot posibilul pentru a localiza şi, dacă este posibil, pentru a salva persoanele care au dispărut pe mare şi pentru a investiga circumstanţele acestui naufragiu;
în al doilea rând, să reafirme dreptul maritim internaţional care obligă la acordarea de asistenţă oricărei persoane aflate în pericol, în timp ce cei şapte pescari tunisieni se află încă în proces;
în al treilea rând, să oprească toate negocierile asupra aspectelor legate de migraţie cu ţările care nu prezintă nici o garanţie în ceea ce priveşte respectarea drepturilor omului;
în al patrulea rând, să respecte dreptul oricărei fiinţe umane de a părăsi orice ţară şi de a cere protecţie internaţională în orice ţară. Aveţi dreptate, persoanele care au dispărut pe mare nu sunt migranţi ilegali;
în al cincilea rând, de a pune capăt politicii restrictive de obţinere a vizelor, care de multe ori este arbitrară şi injustă;
şi în cele din urmă, să analizeze cu atenţie, din punct de vedere al dezvoltării ţărilor terţe, toate politicile Uniunii Europene, de la jefuirea resurselor miniere la dumping-ul agricol, inclusiv acordurile de liber schimb, comerţul cu arme sau chiar cooperarea îngăduitoare cu autocraţii.
Giusto Catania
din partea Grupului GUE/NGL. - (IT) Domnule preşedinte, doamnelor şi domnilor, ceea ce s-a întâmplat acum două zile nu este decât ultima dintr-un şir lung de tragedii infame care au luat dimensiuni epocale. Moartea emigranţilor în apele mării, în încercarea de a ajunge pe ţărmurile noastre, este fără nici o urmă de îndoială cea mai mare violare a dreptului la viaţă care a avut loc într-o Europă civilizată. Aceste tragedii arată faţa înspăimântătoare a fortăreţei noastre. Poate că ar trebui să începem să reflectăm asupra responsabilităţii noastre pentru moartea bărbaţilor şi femeilor a căror unică ambiţie a fost aceea de a găsi o viaţă mai bună şi a scăpa de foamete şi război.
De aceea, ar trebui probabil să analizăm faptul că cei care au naufragiat în Marea Mediterană nu reprezintă o anomalie a mecanismului care determină apariţia imigraţiei clandestine; ei sunt mai degrabă o consecinţă previzibilă a politicii de imigraţie a Uniunii Europene şi a statelor sale membre. Omuciderea din Marea Mediterană este cauzată de către filozofia represivă, de politicile de înapoiere a oamenilor pe mare, de sârma ghimpată virtuală de-a lungul coastelor noastre, de practicile prohibiţioniste implementate în cadrul politicii de imigraţie a Uniunii Europene şi a statelor sale membre, inclusiv Italia şi Malta. Nu există nici o altă cale de a intra în Europa; nu există canale legale de acces la piaţa europeană a locurilor de muncă sau de recunoaştere a dreptului sacrosanct la azil. Speranţa este încredinţată valurilor furtunoase ale Mării Mediterane; drepturile se află în mâinile marinarilor lipsiţi de scrupule, care au devenit singurele mijloace, sau cel puţin cele mai accesibile, de a intra în Uniunea Europeană. Aceasta este cauza reală a deceselor în largul coastelor libiene de acum câteva zile. Acesta este motivul pentru care, în ultimii 20 de ani, zeci de mii de migranţi au murit în încercarea de a ajunge în Europa. Bărbaţi şi femei fără chip şi fără nume transformaţi în hrană pentru peşti.
I-am solicitat Preşedintelui Pöttering să deschidă sesiunea de azi cu un minut de reculegere, în semn de doliu şi recunoştinţă pentru aceste victime. Îi mulţumesc că mi-a admis solicitarea. Consider că aveam datoria să facem acest lucru, dar în mod clar nu este suficient. Dovedeşte indignarea noastră, dar va trebui să încercăm să pregătim o politică în această cameră, o politică concretă, care să înceapă să spună niciodată, nu trebuie să mai existe niciodată victime în Marea Mediterană.
Jacques Barrot
Domnule preşedinte, o să fiu scurt.. Este importam să acţionăm şi evoc astfel ceea ce a spus dl Deprez. Trebuie, de fapt, să ne îndreptăm spre această abordare globală, spre acorduri de parteneriat, deoarece nu vom reuşi să rezolvăm problemele de manieră unilaterală. Cu această ocazie admit, aşa cum aţi evidenţiat şi dumneavoastră, că avem responsabilităţi în calitate de europeni. De asemenea, în ceea ce priveşte chestiunea migraţiei legale, trebuie să dăm dovadă de un spirit de deschidere. Pe lângă aceasta, trebuie să ne îndeplinim datoria de a primi persoanele care fug de persecuţie şi război.
Acestea fiind spuse, permiteţi-mi să spun şi să reamintesc Parlamentului European în mod onest că responsabilitatea este şi a unor ţări terţe, cu care negocierile sunt foarte dificile. Înseamnă că ar trebui să renunţăm la negocieri? Nu! De exemplu, trebuie să ne asigurăm că Libia are, în sfârşit, un sistem de azil. Trebuie să ne asigurăm că Libia ne poate ajuta să oprim câţiva traficanţi care îi forţează pe aceşti bieţi oameni să rişte în mod inutil. Am auzit chiar eu autorităţile malteze declarând că Libia lăsa un anumit număr de ambarcaţiuni să plece în condiţii deplorabile şi că ulterior, marina malteză era obligată să meargă şi să găsească şi să salveze aceste persoane nefericite exploatate de către traficanţi. Aşadar trebuie să ne asumăm responsabilitatea, dar în acelaşi timp trebuie să dăm dovadă de o anumită fermitate în negocierile cu anumite state care nu-şi îndeplinesc obligaţiile internaţionale.
Eu cred că acest lucru este suficient pentru a ne mobiliza cu toţii în vederea prevenirii unor astfel de incidente tragice.
Preşedinte
Dezbaterea a fost închisă.
