

Formanden.
   - Som første punkt på vores dagsorden vil jeg komme med en erklæring om de 70 år efter general Francos statskup i Spanien den 18. juli 1936.
Som bekendt underskrev 200 parlamentsmedlemmer en anmodning til Kommissionen og Rådet om en mundtlig forespørgsel, hvis udtrykkelige formål var en forhandling om en fordømmelse af Francos styre på 70-årsdagen for general Francos statskup.
Formandskonferencen accepterede ikke denne anmodning og fandt, at det var mere hensigtsmæssigt med en erklæring fra formanden fulgt af holdningstilkendegivelser fra de forskellige politiske grupper om denne datos betydning. Det er det, vi gør nu.
Det er allerede en fjern, historisk dato: Der er gået 70 år siden den 18. juli 1936. Det er næsten lige så meget som levetidsforventningerne hos den generation af spaniere, som har spillet en hovedrolle i forbindelse med overgangen til demokrati, en overgang, der anses for eksemplarisk, men hvis succes krævede selektive forglemmelser eller hukommelsesfortrængninger, der nu dukker op igen i en proces, der fylder boghandlerne og giver sig udslag i love.
Som jeg fortalte Dem for to år siden, tilhører jeg denne generation - som mange af de spanske medlemmer, der er til stede her - og det er uundgåeligt, at mit personlige forhold til fortiden bestemmer min erindring. Men dette er en institutionel erklæring, som formand for Parlamentet, og min erindring i dag bør være en politisk handling, som går ud over det personlige. For at bringe vores fortid frem i nutiden er en viljesakt, der især har at gøre med den fremtid, vi ønsker at opbygge, og vi ønsker ikke kun at opbygge den på den enkeltes skrøbelige og forgængelige hukommelse, men på historien, som man ikke husker, men som man lærer, og som derfor kan deles.
Historien fortæller os, at der den dag var en del af den spanske hær - kun en del - der rejste sig mod den Anden Republik, der var demokratisk valgt af spanierne i 1931. På denne måde brast en stor forhåbning, for republikken var kommet med et ønske om at fremme demokratiet og gennemføre nogle nødvendige, omfattende reformer: En landbrugsreform, en militærreform, adskillelse af kirke og stat, etablering af en social sikringsordning, selvstyrevedtægter for regionerne og rettigheder som f.eks. stemmeret for kvinder og skilsmisse i et meget patriarkalsk samfund.
Disse reformer blev til et referencepunkt for mange europæiske lande. Det var en reference for demokratiet i Europa, demokratiets nye grænse i Europa, et demokrati, der dengang befandt sig i en vanskelig situation, fordi det var gået til grunde i Italien, Grækenland, Polen, Ungarn og Tyskland. Derfor blev militærkuppet ikke kun starten på en lang og grusom krig i Spanien, men det gjorde også en ende på det håb for Europa, som André Malraux havde talt om. 
Krigen i Spanien var ikke kun en krig, og den var ikke kun spansk. Det var et sammenstød mellem de to store opfattelser af verden. Ja, Larras og Machados to "Spanien'er" vendte tilbage, og et af disse to "Spanien'er" fik hver eneste spaniers hjerte til at fryse til is. Men en krig mellem spanierne ville ikke have været så lang, den ville ikke have varet så længe, alene fordi vores egne styrker ikke ville have gjort dette muligt. 
Krigen var et afgørende øjeblik for verdens historie. Den fik en enorm international betydning. Fra 1936 begyndte de kommende krigsførende magter i Europa i Anden Verdenskrig at komme i direkte eller indirekte konfrontation med hinanden i den spanske borgerkrig. Spanien var Anden Verdenskrigs første store slag, en prøvebænk for den kommende krig, der skulle hærge Europa. For første gang i historien blev der foretaget bombninger af civilbefolkninger. Vi husker alle Guernica, men der var mange andre "Guernica'er" i Spanien.
Europæerne gav deres liv på begge sider, og deres navne befolker kirkegårdene i Madrid, i Jarama, i Belchite, i Teruel, i Guadalajara, i Ebro-området…, mytiske navne, hvor så mange europæere hviler. De europæiske kammerater fortsatte derefter kampen i hele Europa for at befri det. Den krig var for nogle den sidste store sag, og for andre var den et korstog.
Jeg husker korstoget, og hvordan bisperne hilste på den fascistiske måde, omgivet af generaler ved indgangen til kirkerne. Jeg husker også kirkegårdene, der var fulde af folk fra begge sider, der var blevet skudt. Det var den mest fanatiske krig, hvor det 20. århundredes ideologier for første gang stod over for hinanden: demokratiet, fascismen og kommunismen. Det var en religionskrig, men samtidig var det en klassekamp, en revolution over for en reaktion.
Det var en konfrontation, der skulle fortsætte i Europa, og som også fortsatte i Spanien, efter at krigen var afsluttet, for det var ikke kun en krig, der var også en lang og hård efterkrigstid, hvor det ikke længere drejede sig om at slå fjenden, eftersom at krigen var vundet, men hvor det snarere drejede sig om at udrydde den, for at fastholde et system, der bestod i meget lang tid, og som tvang Spanien til at holde sig på afstand af den demokratiseringsproces og genopbygningsproces, som resten af Europa oplevede takket være Marshall-planen.
Mange kolleger fra de østeuropæiske lande husker den isolering, de blev udsat for som følge af Yalta og det jerntæppe, der adskilte dem fra det frie, demokratiske og fremgangsrige Europa, og sådan har det været. Men man husker i mindre grad, at der i Sydeuropa var lande - Spanien og Portugal - der også var isoleret fra denne bevægelse, og som i lang tid forblev militærdiktaturer.
Jeg husker, at der en gang var et nordamerikansk kongresmedlem, der bebrejdede mig, at vi europæere ikke var taknemmelige for den indsats, som USA havde gjort for at befri Europa. Jeg var nødt til at minde ham om, at med hensyn til Spanien, så brillerede denne indsats ved sit fravær, for netop fordi militærregiment var nyttigt for dem under den kolde krig, glemte de at befri os.
I dag vil jeg gerne gøre de ord, som Salvador de Madariaga har udtalt, og hvis navn står på en af vores bygninger, til mine. "Før 1936" - sagde Salvador de Madariaga - "boede alle spanierne i Spanien og i frihed. I dag" - sagde han i 1954 - "er der ca. hundredtusind, der bor i frihed landsforvist fra Spanien, og resten bor i Spanien, hvor de har fået forvist friheden".
Friheden vendte tilbage i 1975. Vi begyndte at opbygge grundlaget for et samfund, der var baseret på demokrati, frihed og et ønske om at blive en del af Europa. Nye generationer har stillet nye politiske krav med hensyn til fremtiden og til fortiden. De står med en afsluttet krig og et afsluttet diktatur, og når man i dag i Spanien taler om moralsk genoprejsning af ofrene, er det, vi ønsker, en diskussion af vores lands, vores samfunds aktive hukommelse, for at påtage os den fulde byrde af vores fortid, for at ære alle de døde, for ikke i hukommelsen at diskriminere den del, som vi ikke bryder os om, for ikke at begrave dem i fortrøstningsfulde løgne, og for at stå ansigt til ansigt med de sandheder, de afslører. Det er smertefulde sår, der er helet i Europa, men som stadig findes i mange menneskers erindring, fordi det ikke var muligt for dem at uddrive dem i sin tid.
Det er det, der er formålet med denne begivenhed i Europa-Parlamentet i dag, nemlig at stå ansigt til ansigt med en fortid, der lever videre i en del af vores kontinents hukommelse, for ikke at gentage gårsdagens fejltagelser, for kritisk at fordømme de ansvarlige, for at hylde ofrene, for at give udtryk for vores anerkendelse af alle de, der kæmpede for demokratiet, som led under forfølgelse og fremmede Spaniens tilbagevenden til Europa som vores fælles arv.
Jaime Mayor Oreja,
   Hr. formand! Mine damer og herrer, jeg taler på vegne af Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater efter afslutningen af denne erklæring om Spaniens nylige historie. Jeg vil gerne understrege, at vores holdning i det væsentlige bygger på en fuld opbakning til værdierne om forsoning og overvindelse af en tragisk fortid. Det var disse værdier, der fremmede den demokratiske overgang, og som førte til forfatningen fra 1978. 
I morgen, den 5. juli, er det 30 år siden, at den daværende spanske regeringschef, Adolfo Suárez, tiltrådte sit embede og påtog sig ansvaret for at gennemføre vores demokratiske overgang.
For de, der som jeg havde den ære og lejlighed til at bidrage til nævnte projekt, at tage del i partiet Den Demokratiske Centrumsunion, som havde ansvaret for den materielle gennemførelse af projektet i overgangsregeringen, sammen med indsatsen fra andre politiske formationer, med en utvetydig opbakning fra det spanske samfund og med støtte fra hans Majestæt Kongen. Vores friheds- og forsoningsværdier, der er knæsat i den spanske forfatning fra 1978, og opfordringen til at gøre en ende på de to uforenelige "Spanien'er", var dybt forankret i vores bevidsthed. For det sidste århundredes vildfarelse, vanvid og tragedie i Spaniens historie gjorde det nemt for de to "Spanien'er" at genopstå, et fænomen, der altid er til stede i vores land, og som gjorde det nemt for disse to "Spanien'er" at overbevise hinanden om umuligheden af en demokratisk sameksistens.
Vi kender alle Den Europæiske Unions oprindelse og eksistensberettigelse, der bygger på den samme moralske styrke som den spanske forfatning, den moralske styrke hos dem, der slutter sig sammen, så vores nylige fortid ikke skal gentage sig, så der ikke opstår flere verdenskrige på europæisk jord, ikke flere krige, ikke flere diktaturer, ikke flere kommunistiske regimer, ikke flere borgerkrige, som den vi led under i Spanien.
I de nye europæiske nationer kan vi begå fejl, når vi behandler vores nuværende og fremtidige problemer, men der er én fejl, som vi ikke må begå, som vi ikke har ret til at begå, nemlig at gentage historiske fejltagelser og ikke lære af fejltagelserne i vores historie.
Derfor bør forsoning og harmoni ikke trætte os. Vi skal ikke ændre vores holdning, og derfor er vi mange spaniere, der synes, at det er en historisk fejltagelse, at man i dag forsøger at fremme en ny overgang, som om den første er blevet gammel og forældet. Det er en historisk fejltagelse ensidigt at ødelægge essensen af harmoni i vores forfatning. Det er en historisk dumhed i Spanien at begynde at drøfte ret til selvbestemmelse, at oprette nye nationer i Spanien, der aldrig har eksisteret. Det er en historisk fejltagelse, for den fjerner os fra den harmoni, vi har skabt.
Derfor, hr. formand, på 30. årsdagen for den spanske demokratiske overgang, der tog sin begyndelse den 5. juli 1976, og på vegne af Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater vil jeg slutte med at udråbe et leve for forsoningen, et leve for friheden og et leve for den spanske forfatning fra 1978.
Martin Schulz,
   Hr. formand! Som opfølgning på Deres tale vil jeg gerne spørge: Hvilken ånd stod bag Franco og hans regime? Vi kender alle denne ånd. Det er intolerancens ånd, menneskeforagtens ånd, det er ødelæggelsen af de demokratiske institutioner, det er hadet mod alt, som ikke er, som man gerne ville have det. Bag Franco og hans regime stod menneskeforagt og dødelig voldelighed. Betingelsesløs underkastelse under deres egen ideologi eller døden - det var Franco-regimets budskab. Men det var ikke noget spansk budskab, for da Franco tog magten for 70 år siden, havde Tyskland allerede lidt under Hitler-diktaturet i tre år, og Mussolini havde allerede regeret 14 år i Italien. Den fascistiske bevægelse, som Franco var en - især militaristisk - del af, fandtes på dette tidspunkt allerede i hele Europa.
Borgerkrigen var ikke kun en spansk borgerkrig. Den havde især Spanien som territorium og det spanske folk som offer, men den havde også det spanske folk som gidsel for en prøvekørsel til en større krig. En skamplet i Tysklands historie er og bliver Guernica og Legion Condor.
En ærværdig begivenhed i Europas og verdens historie var de unge mennesker, der i 1930'erne rejste til Spanien for frivilligt at forsvare demokratiet. Ernest Hemingway har skabt et uforglemmeligt litterært minde for denne generation. Arthur Miller, den berømte amerikanske forfatter, sagde en gang: I 1930'erne var ordet Spanien en eksplosion. Det handlede om at besejre den klerikale feudalisme og sætte frihedens og tolerancens ånd op over for intolerancens onde ånd.
Når vi i dag tænker på Spanien, så tænker vi venstreorienterede i Europa på de utallige ofre fra vores rækker - men ikke kun fra vores rækker - som mistede livet i denne borgerkrig. Det var også kristendemokrater, det var også liberale, det var også republikanere, som stillede op mod denne intolerance. I hele verden stillede hele åndssamfundet og folkesamfundet op mod Franco og modsatte sig dette totalitære krav om underkastelse, som var forbundet med Franco. Franco tabte.
Når vi 70 år senere kan trække et facit her i Parlamentet, så vil jeg minde om, at tre af Europa-Parlamentets formænd, efter at der blev indført direkte valg, har været spaniere, nemlig en konservativ kristendemokrat og to socialdemokrater. Når en spansk formand af katalansk oprindelse i dag, 70 år senere, på vegne af medlemmer fra 25 europæiske folk kan minde om, at den europæiske integration er en sejr over intolerancen og ufriheden, så kan vi 70 år senere sige, at friheden sejrede, Franco tabte. Noget bedre kunne ikke ske for Europa!
Bronisław Geremek,
   Hr. formand! Europa har en rig historie, og selv om Europa-Parlamentet ikke skal forsøge at påtage sig rollen som den eneste, der kender virkeligheden om fortiden, er det alligevel vigtigt for den europæiske konstruktions fremtid, at Parlamentet føler sig ansvarlig for det europæiske eftermæle, som er den væsentligste faktor for den europæiske enhed. 
Vi befinder os i 2006, og her dukker mindet om arbejdernes oprør i Poznan i juni 1956 op … Og den ungarske revolution i oktober 1956 - de dramatiske begivenheder i kampen for brød og frihed. 2006 … For 60 år siden gennemtvang general Franco et diktatorisk regime mod frihed, demokrati og retsstaten. Spanien, som skulle have været med til at grundlægge EU, befandt sig mod folkets vilje separeret fra resten af Europa i et halvt århundrede.
Når man tænker på disse begivenheder, bør man ikke gøre regnskab over uretfærdighederne, hadet, konflikterne, de menneskelige lidelser under borgerkrigen og diktatorregimet. Vi skal huske på, at denne spanske erfaring er en europæisk erfaring, at det er en af de erfaringer, der ligger til grund for opbygningen af EU. Så sådanne begivenheder aldrig mere kommer til at finde sted.
Europa må ikke glemme, at Spanien var i stand til at afslutte dette dramatiske kapitel ved et forlig, ved en fredelig dialog, i enighed. Vi bør anerkende det spanske folks mod og klogskab. 
I disse årsdage burde Parlamentet og Europa som helhed skælve af den følelse af frihed, de er omfattet af. Europa burde føle sig forenet ud over de politiske opsplitninger og være bevidst om, at vi nu ved, hvorfor Europa eksisterer. Det skylder vi også denne dramatiske begivenhed, som vi i dag mindes med tungsind. Mange tak.
Daniel Marc Cohn-Bendit,
   Hr. formand, mine damer og herrer! 1936, Spanien, det er først og fremmest en lærestreg, eller snarere fire lærestreger, for os europæere. Den første lærestreg er det mod, den selvopofrelse, den ekstraordinære opfindsomhed, et folk, det spanske folk, udviste på dets march mod frihed og demokrati. Hvem har glemt de ekstraordinære sociale skabelser i det fri Catalonien? Hvem har glemt alt det, det spanske folk forsøgte i denne ekstraordinære periode?
Den anden lærestreg er fascismens umenneskelighed. Som det netop er blevet sagt, er Guernica et symbol herpå, et symbol på drab, mord, fængslinger, og et symbol på fascismens internationale projekt, for det er klart, at den spanske fascisme aldrig ville have vundet denne kamp uden nationalsocialismens hjælp. I 1936 var den europæiske plan for fascismens domination allerede synlig.
Den tredje lærestreg er vanskeligere at lægge øre til, for det er fejheden. Europæernes fejhed, franskmændenes fejhed - selv om det var svært for Léon Blum - englændernes fejhed ... Fejheden hos alle dem, der mente, at hvis det spanske folk betalte, ville de ikke selv komme til at betale! Denne holdning har som i München i 1938 vist sig at være en af de store fejltagelser og en af de store lærestreger fra denne periode. Den, der tror, at han kan sænke hovedet og vente på, at uvejret går uden om ham, tager ofte fejl, som historien viser det. Det er en vigtig lærestreg, som mange europæere meget længe har haft meget vanskeligt ved at acceptere. Pacifismen bygger nogle gange rede for grusomhed! Nogle gange er den et symbol på mod! Det er altid meget vanskeligt at vide, hvad man skal vælge. Men når vi taler om fejhed, skal vi også understrege modet. F.eks. det mod, Pierre Cot, minister under Léon Blum, udviste, da han som minister sendte våben til Spanien. Vi husker, at Pierre Cot, som var en helt i denne vanskelige tid, er far til en af vores kolleger, Jean-Pierre Cot, og jeg vil gerne takke sidstnævnte for at have husket mig på disse kendsgerninger.
Endelig den fjerde lærestreg, som er den kommunistiske totalitarismes afskyelige intolerance. For vi må ikke glemme, at der er to vigtige indtryk fra denne spanske borgerkrig. Det første indtryk er de internationale brigader, der ville redde det spanske folk. Men på samme tid var der de kommunistiske brigaders intolerance, som myrdede trotskister, der var medlem af POUM, som myrdede anarkister, fordi de ikke svarede til deres indstilling. Også det er en lærestreg fra den spanske borgerkrig! Denne lærestreg, som siger, at befrielsen ikke er at have ret over for alle, men også at acceptere mangfoldighed og demokrati.
Disse fire lærestreger, kære kolleger, skal EU drage alle mulige konsekvenser af. Disse lærestreger skal vi huske på, når grusomhederne dukker op i Bosnien. Disse lærestreger skal vi huske på, når vi skal udvise solidaritet med undertrykte folk. Hvis vi tager disse lærestreger til os, tror jeg, fremtiden kan blive lidt lysere. 
Francis Wurtz,
   Hr. formand! Parlamentet udfylder sin rolle ved at organisere denne politiske handling i forbindelse med halvfjerdsårsdagen for Francos udløsning af den spanske borgerkrig.
I mere end en henseende vedrører tilintetgørelsen af den unge republik hele Europa. For det første var kupmagerne i 1936 først i stand til at få kål på folkefronten, da de fik afgørende støtte fra det fascistiske Italien og Nazityskland. Det var også i Spanien, at sidstnævnte afprøvede sin kommende Blitzkrieg mod Frankrig. Og Guernica var historiens allerførste eksempel på en massakre mod civilbefolkningen via massive luftbombardementer, men blev også en rædselsvækkende model for hele Anden Verdenskrig.
Europa er berørt af disse mørke år, 1936-1939, men også af en anden grund, nemlig de tilstødende demokratiers lynchning af republikanerne. Den manglende indgriben i 1936 var en forgænger for München i 1938, som udmøntede sig i en kontinental katastrofe fra og med 1939. Og hvad skal man sige om de europæiske og vestlige landes lederes overbærende ligegyldighed generelt over for Franco-regimet efter krigen, da chefen havde slået sig til det godes lejr mod det ondes herredømme.
Endelig er der en sidste grund til, at den spanske tragedie har en europæisk dimension. Det er den hidtil usete internationale solidaritetsstrøm, den har vakt blandt arbejdere og menigmand og blandt de mest fremragende europæiske intellektuelle, som de internationale brigader med deres 40.000 frivillige fra omkring 50 lande er en gribende illustration på.
Omvendt finder man mange spanske republikanere i den franske modstandsbevægelse. Nogle af dem deltog i det parisiske oprør i august 1944 under ledelse af min afdøde ven, Henri Rol-Tanguy. Andre deltog i befrielsen af Strasbourg i november samme år i general Leclerc's hær.
Den europæiske bevidsthed ville uden tvivl ikke være den samme uden de ubeskrivelige lidelser, ofrene under Franco blev påført, uden de spanske modstandskæmperes frygtløse mod og uden den solidaritet, der opstod omkring den unge republik. Lad vores handling i dag ære alle de mænd og kvinder, der fortjener det!
Brian Crowley,
   Hr. formand! På mange måder har jeg meget svært ved at finde ud af, hvad jeg skal sige i dag, fordi jeg til forskel fra mange af mine kolleger kommer fra en generation, der ikke selv har oplevet den tragedie, der dannede selve grundlaget for Den Europæiske Union.
Men jeg læser historiebøgerne og har en vis viden om og forståelse af historien. I dag taler vi om 70-års dagen for Francos kup. Grusomheder eller tragedier på det europæiske kontinent mindes i historiebøgerne hver eneste dag mere end 227 år tilbage i tiden.
Jeg går ud fra, at det, vi virkelig burde fokusere på, er, at fascisme, kommunisme, imperialisme og de totalitære regimer, vi har oplevet på vores kontinent, har en ting til fælles: manglende respekt for menneskers forskellighed og forskellige tanker og intolerance over for dem, der ønsker at gå ad en anden vej. Hvad enten vi taler om Potsdam, Ungarn, Gdańsk, Sibirien, Spanien, Portugal eller Irland, har de, der har forsøgt at påtvinge andre deres vilje, altid lidt nederlag, fordi selve essensen af vores menneskelighed er ønsket om at være frie til at sikre, at vi kan leve og interagere med andre.
Derfor er det særdeles vigtigt, at vi ikke blot tager ved lære af fortidens fejltagelser, men også sikrer os, at vi aldrig gentager dem. I stedet for at kritisere eller pege fingre og sige, at en tragedie var mere dramatisk, mere skadelig eller mere betydningsfuld i europæisk politik end andre, bør vi være enige om, at den fandt sted, og så bruge den som eksempel. I dagens Europa er det lykkedes os at komme ud over disse forskelle; vi har fundet et forum og en vej frem, hvor mennesker fra forskellige lande med forskellige ideologier, forskellig historie og forskellige tolkninger af den samme historie kan mødes og finde fælles fodslag og arbejde for en fælles sag.
Det bedste, vi kan gøre i dag i Europa-Parlamentet, er at opmuntre premierminister Zapatero i hans bestræbelser på at samle tidligere uforenelige befolkningsgrupper om at finde en fælles vej frem i Baskerlandet. Ikke for at tilgive de grusomheder, der er blevet begået, eller for at sige, at disse ugerninger ikke har fundet sted, men for at sige, at man ikke kan blive ved med at leve i fortiden, man kan ikke blive ved med at være bitter. Når muligheden for fred byder sig, skal vi gribe den i flugten.
Jens-Peter Bonde,
   Hr. formand! "De skal standses!" Sådan udbrød min ungdoms store unge digter, Gustaf Munch-Petersen, da han som spaniensfrivillig blev stående alene ved fronten, mens kammeraterne trak sig tilbage mod overmagten. Gustaf efterlod sig kone, barn og familie hjemme i Danmark. Hans handling var hverken forsvarlig eller ansvarlig og kunne ikke holde fascismens pest væk fra Europa. Hans ensomme protest savnede rationale, men tænk, om alle borgere havde handlet med samme mod. Uforfærdet død blev hans livs sidste digt. De fleste var passive, da demokratiet blev truet og mange steder fortrængt, indtil andre modige satte en stopper for nazisme og fascisme.
For mange her i salen blev befrielsen forvandlet til en ny besættelse med jerntæppe og Gulag. Lad os i dag mindes de mange døde med og uden mod. Lad os hylde dem, der gik til modstand som spaniensfrivillige og deltog i forsvaret for demokratiet og viste både mod og dumdristighed i undergrundshære mod regeringers eftergivenhedspolitik over for demokratiets fjender. Mange aktive modstandsfolk har fundet vej til de politiske partier og også til de bevægelser, jeg har repræsenteret her i salen i 27 år. De er næsten alle døde. Min modige nabo, smeden Hans, fablede ved sin død om, at briternes bomber var ramlet ned i den franske skole i stedet for Gestapos hovedkvarter. Hans havde som britisk agent leveret de illegale tegninger. Fejlen var ikke hans, men de døde elever plagede ham til det sidste.
Jeg vil også mindes en ung lektor, som rejste landet rundt for at skabe den første danske modstandsbevægelse, mens regeringen samarbejdede med den tyske besættelsesmagt. Frode Jakobsen blev siden leder af den succesfulde undergrundsregering, Danmarks Frihedsråd. Efter krigen blev han minister, og han deltog i Europabevægelsens store kongres i Haag i 1948, da man startede Europarådet og den europæiske integration. Han var mangeårig formand for Europabevægelsen og socialdemokratisk folketingsmedlem. Alligevel stemte han nej ved alle afstemninger om EF- og EU-traktater. Og han lancerede den demokratiske kritik af EU allerede i 1972.
Vi har opkaldt en pris efter ham. Den uddeles hvert år til personer, som har udvist et usædvanligt politisk mod. Folk som har gjort noget for andre end sig selv på et tidspunkt, hvor det ikke var opportunt, lønsomt eller karrierefremmende. Vi har aldrig haft svært ved at finde kandidater. Der er stadig folk, som udviser usædvanligt politisk mod. Og nogle af dem har ladet sig inspirere af den halve million frivillige verdensborgere, som rejste til Spanien for at sige "No pasarán". Tak til jer, der viste personligt mod og døde for vores frihed. "El pueblo unido jamás será vencido".
Maciej Marian Giertych (NI ).
   - Hr. formand! Når vi i dag har demokrati, borgerlige rettigheder, privat ejendomsret og tolerance i Central- og Vesteuropa, så skyldes det, at kommunismen ikke fik tag i vores kontinent, selv om det kunne være sket. I Østeuropa skabte polakkernes sejrrige kamp mod bolsjevikkerne i 1920 og det katolske Polens beslutsomme modstand mod øget sovjetisk dominans en vold mod kommunismen.
Når kommunismen ikke slog rod i Vesten, skyldes det især den sejrrige borgerkrig, som det traditionelle Spanien udkæmpede mod kommunistiske regeringer. Selv om den spanske venstrefløj kom til magten på en demokratisk måde, opførte den sig på samme måde som venstrefløjen i det bolsjevikiske Rusland, hvor det primære mål for angreb var kirken. Næsten 7.000 præster blev myrdet. Kirker blev skændet, og vejsidekors og helgenstatuer blev beskudt. Traditionelle styrker besvarede omgående dette angreb på det katolske Spanien.
De internationale brigader, som var organiseret af det bolsjevikiske Rusland, kom det kommunistiske Spanien til hjælp. I overensstemmelse med kommunistisk skik var disse brigader fuldstændigt kontrolleret af kommunistiske particeller og deres efterretningstjenester, som hele det republikanske regime var. Takket være den spanske højrefløj, den spanske hær, dens ledere og især takket være general Francisco Franco blev det kommunistiske angreb på det katolske Spanien forpurret. Samtidig blev forsøgene på at sprede den kommunistiske pest til andre lande også bremset.
Det var tilstedeværelsen af personer som Franco, Salazar eller De Valera i europæisk politik, som sikrede, at Europa bevarede sine traditionelle værdier. Vi mangler sådanne statsmænd i dag. Det er med beklagelse, vi i dag ser et fænomen som historisk revisionisme, som fremstiller alt, hvad der er traditionelt og katolsk i et negativt lys og alt, hvad der er sekulært og socialistisk i et positivt lys. Vi må ikke glemme, at nazismen i Tyskland og fascismen i Italien også havde socialistiske og ateistiske rødder.
Den magt, som udøves af den socialistiske og antikatolske blok i Parlamentet, giver anledning til stor bekymring. Vi så klare eksempler på denne magt under afstemningen i sidste måned om teksterne om tolerance og det syvende rammeprogram. Det kristne Europa er ved at tabe kampen mod et socialistisk og ateistisk Europa. Det må ændres!
Martin Schulz (PSE ).
   - Hr. formand! Jeg henviser til muligheden for at komme med personlige bemærkninger efter forhandlinger. Jeg kan ikke lige huske den nøjagtige artikel i forretningsordenen, men jeg beder Dem lade mig komme med denne personlige bemærkning. Jeg har lyttet opmærksomt til den forrige talers kommentarer. Jeg vil ikke gå ind på indholdet i detaljer, men jeg vil for mit eget og min gruppes vedkommende konstatere én ting, nemlig at det, som vi netop har hørt, er hr. Francos ånd. Det var en fascistisk tale, som ikke hører hjemme i Europa-Parlamentet!
Zbigniew Zaleski (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Jeg vil gerne ligesom hr. Schulz benytte min ret som medlem af Parlamentet og tage ordet for en kort bemærkning.
Jeg beklager, at De og formandskonferencen besluttede at afsætte så lang tid til debatten om Francisco Franco, men ikke tillod, at der blev brugt så meget som et minut på at diskutere en anden forfærdelig massakre, som fandt sted i Katyn. Det anmodede jeg om på vegne af polakker og alle dem, som døde der. Jeg beklager dybt beslutningen om ikke at imødekomme min anmodning. 
Hans -Gert Poettering (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Som katolik vil jeg gerne sige, at vi går ind for menneskets værdighed, menneskerettigheder, retsstaten, demokratiet og friheden. Vi mener ikke, at diktatorer og tilhængere af et totalitært regime - om det nu er fascismen, nationalsocialismen eller kommunismen - er egnede til at forsvare vores idealer. Vi forsvarer vores idealer med vores egne overbevisninger.
Formanden.
   - Jeg vil gerne takke alle for deres deltagelse i denne forhandling, og jeg vil gerne takke de medlemmer, der har deltaget i forhandlingen, især de, der ikke er spaniere, for den interesse, de har vist for denne historiske begivenhed, der utvivlsomt var en tragedie. Jeg vil også gerne påpege, at der på tilhørerpladserne sidder nogle personer, hvis historiske erindring har bragt dem hertil.
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende betænkninger:
- henstilling fra Regionaludviklingsudvalget om Forslag til Rådets forordning om generelle bestemmelser for Den Europæiske Fond for Regionaludvikling, Den Europæiske Socialfond og Samhørighedsfonden og om ophævelse af forordning (EF) nr. 1260/1999 (09077/2006 - C6-0192/2006 - 2004/0163(AVC)) (Ordfører: Konstantinos Hatzidakis) (A6-0224/2006),
- henstilling fra Regionaludviklingsudvalget om Forslag til Rådets forordning om oprettelse af Samhørighedsfonden og om ophævelse af forordning (EF) nr. 1164/94 (09078/2006 - C6-0191/2006 - 2004/0166(AVC)) (Ordfører: Alfonso Andria) (A6-0226/2006),
- indstilling ved andenbehandling fra Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender om Rådets fælles holdning med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets ændrede forslag til forordning om Den Europæiske Socialfond og om ophævelse af forordning (EF) nr. 1784/1999 (09060/4/2006 - C6-0188/2006 - 2004/0165(COD)) (Ordfører: José Albino Silva Peneda) (A6-0220/2006),
- indstilling ved andenbehandling fra Regionaludviklingsudvalget om Rådets fælles holdning med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets forordning om Den Europæiske Fond for Regionaludvikling og om ophævelse af forordning (EF) nr. 1783/1999 (09059/4/2006 - C6-0187/2006 - 2004/0167(COD)) (Ordfører: Giovanni Claudio Fava) (A6-0225/2006) og
- indstilling ved andenbehandling fra Regionaludviklingsudvalget om Rådets fælles holdning med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets ændrede forslag til forordning om oprettelse af en europæisk gruppe for territorialt samarbejde (EGTS) (09062/2/2006 - C6-0189/2006 - 2004/0168(COD)) (Ordfører: Jan Olbrycht) (A6-0227/2006). 
Konstantinos Hatzidakis (PPE-DE ),
   Hr. formand! Som græker tror jeg, jeg er berettiget til at sige, at vi i dag har afsluttet et maratonløb af drøftelser og forhandlinger, som ikke startede i 2004, da Kommissionen fremlagde sit forslag til den generelle forordning, men meget tidligere, i 2001, da vi indledte de første drøftelser om strukturfondenes fremtid i perioden 2007-2013.
Parlamentet har været med igennem hele proceduren og har sat sig præg på drøftelserne og forhandlingerne, både de uofficielle, indledende forhandlinger, vi havde med Kommissionen, den tredje samhørighedsrapport, der fulgte efter, samt den foreløbige rapport om forordningen, der blev vedtaget sidste sommer.
Parlamentet har haft to forskellige budskaber under disse forhandlinger. For det første at EU er nødt til at have et troværdigt samhørighedsbudget - og jeg tror, vi var blandt de kræfter, der afværgede de forsøg, som nogle gjorde på at reducere budgettet for den nye planlægningsperiode.
Det andet budskab var, at vi skal have en effektiv forordning uden for meget bureaukrati, men også en forordning, som vil bidrage til en fornuftig udnyttelse af de europæiske borgeres penge.
I januar indledte vi forhandlinger med henblik på at påvirke slutresultatet og inddrage nogle af vores grundlæggende holdninger efter de beslutninger, der blev truffet i Det Europæiske Råd.
Jeg vil gerne fremhæve den konstruktive holdning, vi under disse forhandlinger har mødt hos såvel Kommissionen som kommissær Hübner og hos det østrigske formandskab, og takke begge parter for samarbejdet med Europa-Parlamentet.
I dag skal vi så sige ja eller nej til den tekst, vi har forhandlet os frem til. Som ordfører vedrørende den generelle forordning vil jeg opfordre medlemmerne til i dag at vedtage og sige ja til denne tekst af følgende grundlæggende årsager:
Parlamentet har i forbindelse med forhandlingerne om de finansielle overslag sikret yderligere 300 millioner euro til mellemstatsligt og interregionalt samarbejde. Endvidere har Parlamentet formået at kæde finansiering af projekterne sammen med adgangsmuligheder for handicappede. For første gang fastsættes det, at projekterne kun kan modtage støtte, hvis der på forhånd er sikret adgang for handicappede.
Desuden er det lykkedes os at sikre civilsamfundets deltagelse. Selv om Rådet oprindeligt var imod, skal overvågningsudvalgene have deltagelse af samarbejdspartnere fra miljøområdet, ngo'er og andre organer, der repræsenterer civilsamfundet. Takket være Parlamentets pres kan der også ydes støtte til infrastruktur i regioner, som ikke længere hører under mål 1, konvergensmålet, hvis Kommissionen godkender det, og det har været et ønske fra alle disse regioner.
Vi har også fået indført en særlig artikel om bæredygtig udvikling og miljø. Det er med andre ord lykkedes os at at gøre strukturfondene grønne, som vi har talt om i årevis. Der er et stærkt retsgrundlag, som sikrer, at vi ikke forårsager yderligere skader på miljøet via strukturfondene.
Samtidig har vi styrket politikken for byerne. Medlemsstaterne forpligtes til at have mere konkrete planer for bycentrene og bl.a. fremlægge en særlig liste over byer, som udvælges med henblik på imødegåelse af de relevante problemer. Vi har også fremsat en erklæring sammen med Kommissionen, således at der foranstaltes en undersøgelse af konsekvenserne af bortfald af midler på grund af n+2-reglen eller n+3-reglen midt i perioden, da der muligvis vil opstå problemer på grund af denne regel.
Betyder det, at vi er helt tilfredse? Jeg skal være ærlig og svare nej. Som eksempel kan jeg nævne det britiske formandskabs bonusser, som til en vis grad har ændret ved den grundlæggende tankegang bag forordningen. Jeg kan også nævne, at det ikke lykkedes os at få vores synspunkt igennem vedrørende den såkaldte resultatreserve med genanvendelse af de midler, der frigives på grund af n+2-reglen eller n+3-reglen. Yderligere forsinkelser ville imidlertid også give forsinkelser med iværksættelsen af programmerne, og det ville gå ud over regionerne og de fattigste medlemsstater. Derfor er det også en vigtig grund til, at vi i dag siger ja til denne forordning.
I dag fører vi teorierne ud i praksis. Og vi må se i øjnene, at der kan være problemer med selv den bedste forordning, hvis den ikke gennemføres korrekt. Den store udfordring, vi alle står over for - hovedsagelig Kommissionen, medlemsstaterne og regionerne - er at sikre en korrekt gennemførelse af forordningen. Der er både udfordringer for de gamle medlemsstater, som ikke bør gentage fortidens fejltagelser, og for de nye medlemsstater, som ikke bør gentage de fejltagelser, der er begået af visse gamle medlemsstater i forbindelse med anvendelsen og udnyttelsen af midlerne.
Parlamentet vil være til stede i hele denne procedure for at overvåge den og opfordre til strukturelle tiltag, som hele tiden skal være til gavn for de fattigste medlemsstater og regioner i EU.

Alfonso Andria (ALDE ),
   Hr. formand, kære kolleger! Efter mere end et år er vi nu ved at være færdige med et omfattende stykke arbejde, som vi har udført i tæt samarbejde med mange parlamentsmedlemmer og repræsentanter for Rådet og Kommissionen, som jeg gerne vil takke. Jeg vil også takke det østrigske formandskab, og jeg vil gerne rette en særlig og varm tak til kommissæren, Danuta Hübner, som altid har været lydhør over for Parlamentets ønsker og været villig til debat og til en konstruktiv dialog, der er den sande drivkraft i meningsudvekslingen mellem de to institutioner.
Ved forhandlingsbordet med Rådet og Kommissionen talte Europa-Parlamentet med én stemme uden hensyntagen til politisk tilhørsforhold og nationalitet, og på denne måde lykkedes det Parlamentet at få større indflydelse på forhandlingsresultatet og forbedre det oprindelige forslagsgrundlag betydeligt. Selv om Rådet forkastede nogle af de vigtige forslag, som Parlamentet stillede, er jeg personligt af den opfattelse, at teksterne udgør en fornuftig løsning på det udvidede EU's behov. Takket være de tre institutioners fælles indsats kommer EU med afstemningen her i formiddag til at råde over nogle grundlæggende nye juridiske instrumenter til at styrke solidariteten og den økonomiske og sociale samhørighed.
Hvad angår forordningen om Samhørighedsfonden, som jeg er hovedordfører for, vil jeg gerne understrege vigtigheden af den forøgelse af finansieringsrammen, som Parlamentet har kæmpet for, nemlig fra 18 milliarder for perioden 2000-2006 til lidt over 61,5 milliarder for den næste programmeringsperiode. Hermed imødekommer vi det store finansieringsbehov i de medlemsstater, som nyder godt af fonden på miljø- og transportområdet, idet der lægges særlig vægt på bæredygtig udvikling via en velafbalanceret, men samtidig fleksibel fordeling, hvor fondens indsats kan tilpasses til den enkelte medlemsstats behov.
Ud over de transeuropæiske net bliver det muligt at anvende Samhørighedsfonden til projekter på transportområdet, også når det gælder byer, jernbaner, søtransport og indre vandveje, multimodale programmer og aktioner, som fremmer den bæredygtige udvikling og miljødimensionen, navnlig inden for nøglesektorer som effektiv energiudnyttelse og vedvarende energikilder.
Parlamentets effektive arbejde har givet positive resultater på flere punkter. Jeg vil blot nævne nogle af dem, der vedrører både forordningen om Samhørighedsfonden og den generelle forordning, som hr. Hatzidakis er ordfører for, og som jeg er skyggeordfører for på min gruppes vegne. I artikel 14 i den generelle forordning er der medtaget en specifik henvisning til tilgængeligheden for handicappede, som fra nu af skal kendetegne alle de projekter, der finansieres med EU-midler. Vi har opnået en bedre anerkendelse af miljøbeskyttelsen og den bæredygtige udvikling, sådan som hr. Hatzidakis netop understregede. Jeg er tilfreds med resultatet på disse to punkter, selv om jeg også gerne ville have haft en specifik henvisning i artiklerne i forordningen om Samhørighedsfonden. Under alle omstændigheder er henvisningen medtaget i den generelle forordning, og det er i sig selv vigtigt og betydningsfuldt.
Hvad det såkaldte partnerskab angår, vil man i højere grad inddrage de organer, der repræsenterer civilsamfundet, de ikke-statslige organisationer og de sammenslutninger, der kæmper for ligestilling mellem mænd og kvinder, også i samhørighedspolitikken.
Endelig, hr. formand, vil jeg med hensyn til forordningen om Den Europæiske Fond for Regionaludvikling, som hr. Fava er ordfører for, og som jeg er skyggeordfører for, sige, at jeg ser med meget positive øjne på medtagelsen af en henvisning til den offentlige sikkerhed i forbindelse med konvergensmålet, hvilket er en garanti for, at den organiserede kriminalitet ikke infiltreres i de udgiftsprocesser, der er forbundet med strukturfondene. Desuden har Parlamentets indsats betydet, at vi er mere opmærksomme på den urbane dimension - et spørgsmål, der ligger hr. Beaupuy, mig selv og mange andre af os på sinde - idet vi understreger den saltvandsindsprøjtning, som et godt program for investering og forvaltning af de midler, der er sat af til byerne, kan være for den økonomiske og sociokulturelle udvikling i forstæderne og de omkringliggende landområder, der i høj grad sætter skub i regionernes bæredygtige og varige udvikling.
Til sidst vil jeg gerne tilføje, at jeg ligesom hr. Hatzidakis vil opfordre til, at Parlamentet stemmer for og dermed styrker hele den pakke af forordninger, som vi drøfter i dag. 
José Albino Silva Peneda (PPE-DE ),
   Hr formand, hr. formand for Rådet, hr. kommissær, kære kolleger! Den proces, der går forud for vedtagelsen af den nye forordning om Den Europæiske Socialfond, tjener Europa-Parlamentet til ære.
Ved førstebehandlingen foreslog vi 84 ændringer til Kommissionens oprindelige forslag. Blandt disse ændringsforslag er der ét, som vil jeg særlig vil fremhæve. Kommissionens oprindelige version indeholdt en række finansierede foranstaltninger med forskellige aktioner efter, hvilken type region der var tale om, konvergensmålregioner eller konkurrenceevne- og beskæftigelsesregioner.
Jeg har fra begyndelsen været imod denne regionale sondring, fordi dens gennemførelse ville betyde en Europæisk Socialfond med to hastigheder og dermed indebære en slags indirekte forskelsbehandling af arbejdstagerne efter den region, som de er beskæftiget i. Både Kommissionen og Rådet har godtaget min argumentation.
Andre vigtige ændringer, hvor Rådet og Kommissionen har accepteret vores forslag, angår anvendelse af Den Europæiske Socialfonds midler til finansiering af arbejdsmarkedets parters aktiviteter. Jeg har hele tiden været imod Kommissionens oprindelig forslag og har som alternativ foreslået en mere fleksibel, men også strammere løsning, hvor der afsættes en passende del af Den Europæiske Socialfonds midler til foranstaltninger, der skal styrke arbejdsmarkedets parters kapacitet, men hvor det specificeres, at aktiviteterne skal vedrøre uddannelse, netværksintegration og styrkelse af den sociale dialog. Også dette synspunkt har både Kommissionen og Rådet godtaget.
Hvis den normale procedure for andenbehandlingen af denne nye forordning skulle følges, var der alvorlig fare for, at det nødvendige retsgrundlag ikke ville være til stede, så medlemsstaterne kunne anvende Den Europæiske Socialfonds midler fra den 1. januar 2007. Det østrigske formandskab var klar over dette vigtige forhold og kontaktede mig med henblik på at igangsætte forhandlinger om at afkorte lovgivningsprocedurens sædvanlige frister. Med fremragende bistand fra skyggeordførerne har jeg gennemgået de ændringsforslag, som Rådet ikke havde taget i betragtning, og fremlagt fem punkter, som Rådet ikke accepterede ved førstebehandlingen, men som for os havde stor betydning.
Disse punkter var følgende: forstærket social integration, medlemsstaternes forpligtelse til at støtte prioriterede aktioner og fremme aktioner på innovationsområdet og for transnationalt og interregionalt samarbejde samt tilvejebringelse af et passende beløb til uddannelse og for arbejdsmarkedets parter. Det var med stor tilfredshed, at jeg konstaterede, at Rådet også tilsluttede sig disse forslag. Idet jeg hermed indfrier forpligtelsen over for det østrigske formandskab, anbefaler jeg, hr. formand, at den fælles holdning vedtages uden ændringer.
Hr. formand, globaliseringen og den teknologiske og demografiske udvikling medfører dybtgående forandringer i vores samfundsliv. I dette forløb er det vigtigste politiske spørgsmål de beslutninger, som vi træffer om, hvilken vej disse forandringer skal gå, og her vil jeg gerne sige, at meget af det, som denne betænkning indeholder, ikke blot er frugten af hårdt arbejde, men også af grundige overvejelser ud fra værdier, der i vid udstrækning udtrykker den vision, som jeg har af politik som offentlig tjeneste.
Hvad angår værdier, er jeg blandt dem, der mener, at de frie markedskræfter aldrig af sig selv kan fremme det, der er kernen i det europæiske projekt, som jeg entusiastisk forsvarer, og hvis værdier er fred, social retfærdighed, frihed, demokrati og respekt for menneskerettighederne.
Jeg vil derfor gerne pointere, at den nye forordning om Den Europæiske Socialfond også afspejler disse holdninger. Til slut takker jeg det østrigske formandskab for det meget gode samarbejde under hele denne proces og også kommissær Špidla, der er til stede her i dag. Kommissionens tjenestegrene takker jeg for den åbenhed, som de har udvist for at finde løsninger, der er kommet med i den seneste version, men som ikke var tiltænkt fra begyndelsen. Endelig vil jeg også gerne offentligt give udtryk for min glæde over den støtte, som skyggeordførerne, fru Jöns, fru Schroedter og fru Figueiredo, og næstformanden, hr. Luigi Cocilovo, har ydet i denne sag. 
Giovanni Claudio Fava (PSE ),
   Hr. formand, kære kolleger! Vi er nu nået til vejs ende efter et forløb, der begyndte i juli 2004 med Kommissionens fremlæggelse af forslagene om de nye strukturfonde, som - og det vil jeg gerne minde om - Parlamentet altid har støttet, forsøgt at forbedre og under alle omstændigheder forsvaret ved at insistere på nogle aspekter, som efter vores mening er vigtige, når det gælder kvalitet, udgifter, bæredygtig udvikling, miljøbeskyttelse, lige muligheder, tilgængelighed for handicappede, offentlig sikkerhed og grænseoverskridende samarbejde.
Vi har samarbejdet med Kommissionen og Rådet, så vi hurtigt kunne nå frem til en afslutning på dette forløb, men også - sådan som jeg sagde før - for at forbedre nogle væsentlige punkter, der efter vores mening er vigtige for vores regioners og lokale myndigheders brug af strukturfondene.
Jeg vil hurtigt minde om det bidrag, som vi navnlig har givet på visse punkter. Det gælder først og fremmest samrådsproceduren. Vi kæmpede for, at den blev udvidet og forbedret, så den foruden de institutionelle og administrative aktører kom til at omfatte nye aktører, der har en vigtig lokal betydning. Her tænker jeg på de ikke-statslige organisationer og civilsamfundet. Vi mener, at samråd er et vigtigt udtryk for demokrati og ikke mindst en stor kilde til ansvar. At udvide ansvarsområdet i forvaltningen af strukturfondene er en af EU's store politiske udfordringer.
Vi kom også ind på retfærdigheden, dvs. nødvendigheden af at undgå et Europa med to hastigheder, som giver plads til diskriminerende bestemmelser på geografisk plan. Vi ved, at den europæiske samhørighedsudfordring er en vanskelig udfordring. Udvidelsen gjorde afstanden større mellem de forskellige geografiske områder i Europa. Efter vores opfattelse var det vigtigt at overvinde denne afstand og finde en økonomisk og social ligevægt mellem alle EU-landene, så vi undgår risikoen for et Europa med to hastigheder.
Vi har koncentreret os om visse prioriteringer og godkendt Kommissionens forslag om at undgå, at strukturfondene og Den Europæiske Fond for Regionaludvikling, som jeg er ansvarlig for, bliver til en slags "indkøbsliste", som alle kan benytte sig af til at opfylde de mest forskellige behov, og vi har i stedet koncentreret os om kvaliteten af visse målsætninger og sørget for, at kvalitet går forud for kvantitet, også ud fra de erfaringer, som vi hver især har gjort os.
Vi har bevaret additionalitetsprincippet, eftersom strukturfondene er en merværdi og ikke skal træde i stedet for de løbende, normale udgifter i medlemsstaterne. I den forbindelse skal vi være mere opmærksomme på kvaliteten i de udgifter, som udgør en merværdi.
Endelig er der Lissabon-målsætningerne. Hr. formand, kære kolleger, Lissabon-målsætningerne repræsenterer ikke bare et konkurrencedygtigt Europa, som er i stand til at sætte gang i sin økonomi og forfølge målet om en fuld og god beskæftigelse, men repræsenterer også et Europa, der langt om længe investerer i viden, immateriel infrastruktur, lærdom, processer, teknologisk innovation og alt det, som strukturfondene i dag omfatter.
Europa-Parlamentet har givet et konkret bidrag, også når det gælder visse specifikke punkter, eftersom det har lagt særlig vægt på miljøet, bæredygtig udvikling, bypolitik, de små og mellemstore virksomheder, der udgør rygraden i Europas økonomi, og endelig sikkerheden. Det glæder os, at der er taget højde for en erklæring, som imødekommer vores ønske om at lægge særlig vægt på sikkerheden og gøre EU-midlerne utilgængelige for den organiserede kriminalitet.
Vi er kun delvist tilfredse, hr. formand, for som De og alle parlamentsmedlemmerne ved, mener vi ikke, at budgetmidlerne er tilstrækkelige til den udfordring, vi står over for, på trods af udvidelsen og på trods af den gamle Kommissions forslag, som måske er mere generøst og mere opmærksomt på behovene i et udvidet EU med 25 medlemsstater. Jeg vil endnu en gang understrege noget, som andre parlamentsmedlemmer allerede har understreget, nemlig Europa-Parlamentets ansvarsfølelse. Parlamentet har hele tiden stræbt efter et fuldstændigt og godt samarbejde med de andre EU-institutioner. Det har undgået forligsproceduren, og det har undgået at sætte spørgsmålstegn ved den kommende programmeringsperiode.
Jeg vil gerne takke Kommissionen, kommissær Hübner og det østrigske formandskab, der udviste den samme samarbejdsvilje som os. Nu er det op til medlemsstaterne at gøre en indsats. Vi har de rigtige instrumenter, og nu skal vi bruge dem på en fornuftig måde. 
Jan Olbrycht (PPE-DE ),
   Hr. formand! Lovgivningsarbejdet om pakken af forordninger om samhørighedspolitikken for årene 2007-2013 bliver afsluttet i dag. Vi husker alle den ophedede debat om samhørighedspolitikkens rolle og betydning i EU med hensyn til at nå Lissabon-strategiens mål og forsøgene på gradvist at begrænse samhørighedspolitikken og sågar renationalisere den.
I dag taler vi om disse ting, som om de var et overstået stadium, men det er nyttigt for os i Europa-Parlamentet at huske, at det at gennemføre solidaritetsprincippet bl.a. gennem samhørighedspolitikken er en integreret del af den måde, EU fungerer på. Formen kan ændres, den kan tilpasses til nye mål, men at underminere den er at fornægte det grundlag, som Fællesskabet arbejder på. At gennemføre samhørighedspolitikken er derfor ikke bare ensbetydende med at definere strukturen for visse fonde og den måde, de skal bruges på. Det kræver frem for alt en definition af de aktuelle mål. Det skal så følges op af skridt til at tilpasse den politiske metodik og gennemførelsesstrategier og af praktiske foranstaltninger.
I overensstemmelse med betingelserne i traktaterne kan den sociale og økonomiske samhørighedspolitik gennemføres ved hjælp af fælles finansielle ressourcer. Den kan imidlertid også gennemføres uden disse, ved hjælp af fælles aktiviteter i forskellige medlemsstater med henblik på at opnå lignende mål. Under den nuværende programperiode er fælles grænseoverskridende aktiviteter en del af fællesskabsinitiativet Interreg. Dette initiativ fremmer samarbejde i grænseregioner, transnationalt og interregionalt. Erfaringerne fra Interreg-aktiviteter viser, at grænseoverskridende initiativer, som tages af lokale og regionale myndigheder i flere medlemsstater, er meget vigtige for dem, fordi de skaber samarbejdsnetværk og opbygger gensidig tillid. Vi kan konkludere, at disse aktiviteter, som lægger beslag på begrænsede finansielle ressourcer, giver en betydelig merværdi.
Den nye programperiode bør udnytte disse positive erfaringer. Initiativer, som typisk forbindes med Interreg, er derfor blevet optaget i den centrale samhørighedspolitik inden for rammerne af mål 3. Der er også behov for at skabe nye juridiske og organisatoriske muligheder for samarbejdspartnere. Det er også baggrunden for den nyskabende idé med at skabe et nyt juridisk instrument, som kan støtte alle grænseregions-, transnationale og interregionale aktiviteter. Kernen i dette initiativ er at give samarbejdspartnere, som ikke altid bruger EU-midler, et instrument, som vil gøre det lettere for dem at organisere forskellige aktiviteter, herunder grænseoverskridende offentlige tjenester.
I overensstemmelse med den foreslåede forordning, og når målene og principperne for samarbejdet er blevet fastlagt, vil offentlige myndigheder og de offentlige organer, der med deres bistand oprettes inden for EU, med andre ord regionale, lokale og nationale myndigheder, kunne underskrive en passende aftale, som i forordningen kaldes en konvention. De vil så kunne registrere den nye institution som en europæisk gruppe for territorialt samarbejde. Den vil få en retssubjektivitet, som vil blive anerkendt i hele EU, når alle medlemsstaterne er blevet informeret.
Den nye forordning vil indføre et nyt præjudikat. Det har at gøre med systemrelaterede emner og er derfor blevet mødt med bekymring, forbehold og sågar protester. Arbejdet med forordningen har været et eksempel på støt fremskridt hen mod kompromisløsninger, som har krævet mange indrømmelser og vanskelige beslutninger. Det skal fremhæves, at den foreslåede løsning sikrer medlemsstaterne fuld kontrol over EGTS' oprettelse og virke. Det kompromis, der er blevet opnået, har ikke ændret essensen i den nye løsning eller dens nyskabende form.
Afstemningen i dag afslutter det lovgivningsmæssige arbejde og skaber nye muligheder. Det er især en måde at udtrykke vores påskønnelse af alle dem, som i mange år har opbygget en sand europæisk decentraliseret form for internationalt samarbejde. Som ordfører fra en medlemsstat, som kom med i EU under den seneste udvidelse, har jeg haft lejlighed til at få styr på den komplekse lovgivningsproces. Derfor vil jeg især gerne takke kommissær Danuta Hübner, repræsentanterne for GD Regionalpolitik, repræsentanterne for de vekslende formandskaber, især det østrigske formandskab, sekretariatet i Regionaludviklingsudvalget, de politiske rådgivere og også mine samarbejdspartnere og eksperter fra Polen for deres yderst konstruktive og positive samarbejde. 
Formanden.
   - Det er mig en stor fornøjelse at byde velkommen til det finske rådsformandskab, som er til stede her i Parlamentet for første gang og repræsenteres af hr. Manninen, der er den finske regerings minister for regionale og kommunale anliggender. 
Hannes Manninen,
   Hr. formand, ærede medlemmer! Det er en stor ære at kunne tale her i Deres Parlament som repræsentant for EU's rådsformandskab. Vigtigheden ved denne lejlighed fremhæves af muligheden for at deltage i den endelige udarbejdelse af forordningspakken, som er afgørende for EU's samhørighed og regionaludvikling. Det finske formandskabs målsætninger vil blive præsenteret af premierminister Vanhanen i morgen.
Allerførst vil jeg gerne takke Europa-Parlamentet for det høje samarbejdsniveau med Rådet. Drøftelserne om forordningerne om samhørighedspolitikken har krævet to års hårdt arbejde fra de forskellige institutioners side. Hvis Parlamentets plenum i dag stemmer om forordningspakken i overensstemmelse med udvalgenes anbefalinger, vil reformen af samhørighedspolitikken og gennemførelsen af den nye programperiode begynde som planlagt i starten af 2007.
Europa-Parlamentet har spillet en central rolle i fastlæggelsen af indholdet af EU's nye samhørighedspolitik. Parlamentet har i sin behandling af emnet især understreget vigtigheden af sager, som er afgørende for det offentlige og civile samfund, f.eks. partnerskab, opmærksomhed på miljøværdier og handicappedes deltagelse i gennemførelsen af programmerne. Det var en forudsætning for Parlamentet, at medlemsstaterne skulle tilslutte sig konsistente metoder med hensyn til kriterierne for beregning af samfinansiering i Fællesskabet og forvaltningen af moms. Parlamentet deltog også aktivt i at udarbejde forordningerne omkring en europæisk gruppe for territorialt samarbejde.
Jeg har her kun nævnt nogle få eksempler på sager, som Parlamentet har arbejdet på at fremme. De fleste af Parlamentets ændringsforslag er blevet taget i betragtning under dagens debat om forordningsforslagene.
Foruden vedtagelsen af forordningerne har vi også brug for strategiske retningslinjer om samhørighedspolitikken, før det juridiske grundlag for gennemførelsen af programmerne kan afsluttes. Medlemsstaterne etablerer deres nationale strategiske referenceramme på grundlag af sådanne retningslinjer, og dette vil styre udarbejdelsen af regionale udviklingsprogrammer.
Vi har foreslået en ambitiøs tidsplan for vedtagelse af retningslinjerne om samhørighedspolitikken. Jeg har tillid til, at de forskellige parter vil samarbejde, og jeg håber, at det frugtbare samarbejdsmønster med Europa-Parlamentet vil fortsætte. Parlamentets Regionaludviklingsudvalg afsluttede sin betænkning om de strategiske retningslinjer i maj. Vores mål er at fastlægge Rådets holdning på et tidspunkt i juli, så Europa-Parlamentet kan diskutere dokumentet ved starten af efterårets plenarmøder. Hvis alle parter tilslutter sig en hurtig tidsplan, er der gode muligheder for, at de strategiske retningslinjer for samhørighedspolitikken vil være klar i oktober. I så fald kan Kommissionen vedtage de fælles programdokumenter, så gennemførelsen kan påbegyndes først i 2007.
Under det finske formandskab vil det vigtigste regionaludviklingsmål være at få de strategiske retningslinjer til forordningerne om samhørighed til at træde i kraft.
Europa-Parlamentet har arbejdet med stor beslutsomhed og fleksibilitet med reformen af samhørighedspolitikken. Det har været muligt samtidig at føre forhandlinger om den interinstitutionelle aftale, forordningerne og de strategiske retningslinjer. Jeg vil gerne takke Dem for Deres konstruktive samarbejde. Jeg vil gerne rette en særlig tak til Regionaludviklingsudvalget for dets ekspertarbejde.
Jeg vil også gerne takke de foregående formandskaber og Kommissionen og kommissærerne for deres værdifulde arbejde med at gennemføre reformerne af samhørighedspolitikken. Regionsudvalget og Det Økonomiske og Sociale Udvalg skal også roses for den måde, de har fremmet sagen på ved at tage emner op, som var vedkommende for regionerne og menneskene.
Jeg er sikker på, at det foreslåede lovgrundlag vil være et fremragende udgangspunkt for at gennemføre en europæisk samhørighedspolitik, som er effektiv og tager højde for regionernes særlige forhold.
Danuta Hübner,
   Hr. formand! Først vil jeg gerne takke Dem for Deres fortsatte støtte og opbakning og for den rolle, som Europa-Parlamentet har spillet i forberedelserne af en reform af samhørighedspolitikken.
For det første vil jeg gerne sige, at vi sætter stor pris på Deres rolle med hensyn til at sikre en betydningsfuld økonomisk pakke. For det andet sætter vi pris på Deres bidrag til opbygningen af en ny arkitektur og nye instrumenter til denne politik. De har insisteret på indførelsen af mere ambitiøse geografiske samarbejdsmål. Dette mål har en betydelig og klar europæisk merværdi, navnlig i forbindelse med udvidelsen af Den Europæiske Union. Jeg er sikker på, at forøgelsen på 4 % af de økonomiske ressourcer til dette mål om en styrkelse af det tværnationale og interregionale samarbejde, som blev udsat for de største forringelser ved Det Europæiske Råds beslutning fra december 2005, vil bidrage til at gøre os mere effektive med hensyn til at bringe de europæiske regioner på tværs af kontinentet sammen på en omkostningseffektiv måde.
Desuden vil jeg gerne takke Dem for Deres støtte til oprettelsen af et enestående instrument, der er beregnet til at løse de problemer, som medlemsstater, regioner og lokale myndigheder står over for i forbindelse med grænseoverskridende, transnationale eller interregionale samarbejdsforanstaltninger, uanset om de finansieres via strukturfondene eller ej. For første gang nogensinde vil EU tilbyde en hensigtsmæssig juridisk ramme for et styrket grænseoverskridende, interregionalt og transnationalt samarbejde.
For det tredje sætter jeg pris på Deres rolle med hensyn til at sikre, at samhørighedspolitikken finder anvendelse på alle regioner og medlemsstater, og at den vil bidrage til at skabe flere og bedre arbejdspladser samt hurtigere økonomisk vækst. I den forbindelse glæder det mig også særdeles meget, at De værdsatte vores bestræbelser på at oprette nye støtteinstrumenter som "Jeremy" og "Jessica", der skal bruges til at hente nye partnere og ekspertise ind fra europæiske finansieringsinstitutioner. Dette vil være rettet mod ægte markedsværdier og få strukturfondene til at arbejde langt hårdere.
Jeg vil gerne benytte lejligheden til at takke ordførerne, hr. Hatzidakis, hr. Andria, hr. Silva Peneda, hr. Fava og hr. Olbrycht og udtrykke vores store tilfredshed med fru Krehls rolle som ordfører for de finansielle overslag og hendes arbejde med Fællesskabets strategiske retningslinjer. Jeg vil også gerne takke hr. Beaupuy, uden hvis engagement den bymæssige dimension formentlig ikke ville være så fremtrædende i vores nye politik.
Det var en fornøjelse at samarbejde med hr. Galeote, formanden for Regionaludviklingsudvalget, og jeg vil gerne takke ham mange gange for hans engagement. Han bevarede en meget konstruktiv og samarbejdsvillig indstilling hele vejen, og vi var enige om principperne og prioriteringerne hele vejen igennem forhandlingerne.
Det er lykkedes os at undgå en politik baseret på et system med dobbelte standarder for anvendelsen af reglerne om moms, der ikke kan godtgøres, samt anvendelse af princippet om at benytte de samlede støtteberettigede udgifter som grundlag for samfinansiering.
Vi får ikke to adskilte samhørighedspolitikker i Europa, en i de gamle og en i de nye medlemsstater. Det ville efter min mening stride mod vores bestræbelser på at indføre en effektiv og konsekvent politik med gennemsigtighed, med forsvarlig økonomisk forvaltning og med forenklede forordninger.
De har bakket op om vores insisteren på behovet for at styrke partnerskabsprincippet. Vi har i fællesskab forstærket ngo'ernes, det lokale og civile samfunds og partnerne på miljøområdets rolle i vores politik. Med Deres støtte har vi også styrket bestemmelserne om ikke-diskriminering og bæredygtig udvikling. Men på en række punkter er det ikke lykkedes os at overbevise medlemsstaterne fuldt ud om deres merværdi. Her tænker jeg på princippet med en fællesskabsreserve, vores hensigter om at gøre den bymæssige dimension af vores politik obligatorisk og Parlamentets idé om at genbruge ubenyttede ressourcer, som er afsat til samhørighedspolitikken.
Som Parlamentet ønskede, har Kommissionen udarbejdet en fælles erklæring, hvor Kommissionen forpligter sig til at fremlægge en vurdering af den budgetmæssige gennemførelse af strukturfondene og samhørighedsfonden i programperioden 2007-2013, herunder konsekvenserne af anvendelsen af reglen om frigjorte forpligtelser.
Vores største problem i de kommende måneder er at sikre, at de nye samhørighedsprogrammer af høj kvalitet går i gang til tiden. Der resterer et stort stykke arbejde. Vi samarbejder med det finske formandskab om at sikre, at Fællesskabets strategiske retningslinjer for samhørighed kan vedtages af Rådet, når Europa-Parlamentet har afgivet udtalelse. Jeg har forstået, at dette kan ske i slutningen af september eller starten af oktober. Medlemsstaterne vil så formelt fremlægge deres nationale strategier for, hvordan de planlægger at anvende samhørighedspolitikken, og herefter vil vi så indlede detaljerede drøftelser om de operationelle programmer, som skal vedtages endeligt af Kommissionen.
For at spare tid har Kommissionen allerede indledt uformelle diskussioner. Vi har allerede modtaget udkast til nationale programmer fra 21 medlemsstater.
Vi er lidt efter lidt ved at afslutte forberedelserne til den nye 2007-2013-generation, men vi er nødt til at tænke langsigtet for at sikre, at samhørighedspolitikken fortsat kan understøtte konvergens og den økonomiske og sociale modernisering af Europa. Den fjerde samhørighedsrapport - som skal offentliggøres til næste forår - og samhørighedsforumet, der skal afholdes til den tid bliver vigtige skridt og vil konkretisere disse tanker for fremtiden.
Jeg ser frem til Deres forhandling og er overbevist om, at Deres beslutning i dag vil give os mulighed for at afslutte forberedelserne til den nye generation af vores fælles samhørighedspolitik med held. 
Vladimír Špidla,
   Hr. formand, mine damer og herrer, hr. formand for Rådet! Ligesom min kommissærkollega fru Hübner vil jeg gerne takke Dem for Deres støtte i de seneste år. I dag, næsten to år efter Kommissionens forslag, er De klar til at stemme om pakken af forordninger om samhørighed. Tak for Deres indsats og støtte, dette er en velafbalanceret pakke, som repræsenterer en ægte reform. Den Europæiske Socialfond (ESF), som fylder 50 år i 2007, vil bevare sin rolle. Den vil fortsat være et instrument, som yder direkte støtte til enkelte borgere, og således et centralt element i at bringe EU tættere på borgerne. Fondene, og især ESF, skal imidlertid også fremme EU's prioriteter meget klarere end hidtil. Kommissionens bestræbelser vil blive kanaliseret ind i at sikre, at prioriteterne om finansiering fra fondene og om relancering af Lissabon-strategien går hånd i hånd. Dette har central betydning i en tid, hvor nye opgaver kalder med hensyn til udvidelsen, de demografiske ændringer og globaliseringen. I denne forbindelse vil jeg gerne fremhæve de tre hovedelementer i den nye ESF-forordning.
For det første har vi naturligvis brug for en strategisk model. Under programmeringsprocessen vil Kommissionen blive enig med medlemsstaterne og regionerne om de vigtigste prioriteter og mål, som vil være fuldt ud i overensstemmelse med den relancerede Lissabon-strategi.
For det andet kræves det klart i den nye version, at ressourcerne skal målrettes til Fællesskabets mål under den nye beskæftigelsesstrategi, herunder vigtige mål med hensyn til beskæftigelse inden for områderne social inddragelse, uddannelse og erhvervsuddannelse. Det er en vigtig forudsætning for succes, at ressourcerne koncentreres.
For det tredje vil støtte til menneskelige ressourcer give ESF mulighed for at yde et markant bidrag til at skabe et videnbaseret samfund. Støtte til en veluddannet, kvalificeret og fleksibel arbejdsstyrke og til innovation er helt central, hvis vi skal øge beskæftigelsen, produktiviteten, væksten, den sociale samhørighed og den sociale sikkerhed.
Desuden prioriteres det, også takket være Parlamentets standhaftige støtte, i denne forordning at forbedre den institutionelle kapacitet i konvergensregionerne og lande, som er berettiget til støtte fra samhørighedsfonden. Jeg er fast overbevist om, at denne prioritet vil spille en central rolle i forbindelse med at forbedre den offentlige forvaltnings effektivitet og dermed højne konkurrenceevnen og på sigt styrke udviklingen af bæredygtige job og støtte til social inddragelse. Jeg vil også gerne påpege, at ESF også har til opgave at mindske uligheder i beskæftigelsesvilkår på nationalt, regionalt og lokalt niveau. At skabe passende kvalifikationer på alle disse niveauer er en integreret del af og et bidrag til vækst- og udviklingsstrategien. Disse elementer er naturligvis kun dele af helheden.
Takket være Parlamentet er formuleringerne blevet strammet op på en række områder. Fonden vil fra nu af spille en central rolle i ligestilling af mænd og kvinder og for lige muligheder ved hjælp af særlige projekter og gennemførelse af disse principper på alle livets områder. Fonden vil også støtte projekter, som sigter specifikt mod at bekæmpe diskriminering på arbejdspladsen, hvilket har forbindelse til prioriteten om at forbedre den sociale inddragelse af dårlige stillede borgere, især med henblik på at skaffe dem varig beskæftigelse. Disse praktiske skridt hjælper folk med at udvikle socialt gavnlige foranstaltninger og viser, hvordan fonden fremmer forståelsen for de værdier, som den europæiske sociale model bygger på. ESF vil også yde særlig støtte til arbejdsmarkedets parter i konvergensregionerne. Takket være Parlamentet er den nuværende formulering helt utvetydig, hvilket jeg er meget glad for. Aktiv involvering af arbejdsmarkedets parter er derfor en afgørende forudsætning for en velafbalanceret og harmonisk samfundsøkonomisk udvikling. Desuden vil jeg gerne takke Parlamentet for dets aktive støtte til at sikre, at særlige bestemmelser om partnerskab er kommet med i den nye generelle forordning. Det er et centralt princip, som gælder for alle de fonde, vi taler om. Dette princip giver civilsamfundets aktører mulighed for at blive inddraget på alle trin, nemlig arbejdsmarkedets parter, civilsamfundet, ngo'er og ligestillingsorganisationer.
Man kan således konkludere, at der er opnået ekstraordinære resultater. Derfor vil jeg gerne benytte lejligheden til at takke Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender under ledelse af Jan Andersson, som har ydet stor støtte til Kommissionen. Under førstebehandlingen udarbejdede udvalget næsten 100 ændringsforslag til forordningen, hvoraf Kommissionen accepterede de fleste. I denne forbindelse vil jeg gerne sige tillykke til hovedordføreren Silva Peneda. Vi har samarbejdet om at opnå et godt resultat, og nu vil jeg gerne tale om fremtiden.
I de kommende måneder fremsender medlemsstaterne deres nationale strategiske referencerammer og handlingsprogrammer til Kommissionen. Medlemsstaterne vil altså tage nogle vigtige strategiske beslutninger om kommende investeringer af offentlige midler. De fleste medlemsstater har allerede gjort gode fremskridt med udarbejdelsen af disse dokumenter. Der er imidlertid et særligt aspekt, som stammer fra kontakten med medlemsstaterne, og som efter min opfattelse kan give anledning til bekymring. Det ser ud til, af ESF-investeringer i vores største aktiv, nemlig vores borgere og deres kvalifikationer, i et stort antal medlemsstater ligger noget lavere, end de burde. Det er meget vigtigt, for man skal ramme den rette balance mellem investering i fysisk kapital og investering i mennesker. Den måde, vi nu investerer i vores arbejdskraft på i form af erhvervsuddannelse, så de kan tilpasse sig nye udfordringer, i form af uddannelse for unge og ældre og i form af støtte til arbejdsløse med henblik på hjælp til selvhjælp, vil bidrage til at forme vores fremtid. Det vil i sidste ende være det, der får størst indflydelse på vores borgeres velstand og fremgang. Kommissionen vil gøre alt, hvad der er nødvendigt for at sikre, at der i diskussionerne med medlemsstaterne bliver opnået et afbalanceret resultat, som er i overensstemmelse med prioriteringerne i fællesskabspolitikkerne og med de europæiske borgeres fælles interesser.
Hr. formand, mine damer og herrer, hr. formand for Rådet! Jeg vil gerne endnu en gang give udtryk for min taknemmelighed og påskønnelse for Deres støtte og Deres succesrige bidrag. Jeg er fast overbevist om, at vi i dag tager et stort skridt fremad, som vil føre til en effektiv EU-samhørighedspolitik. 
Jacek Protasiewicz (PPE-DE ),
   Hr. formand! Da vi forberedte udtalelsen fra Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender om forslaget til Rådets forordning om generelle bestemmelser for Den Europæiske Fond for Regionaludvikling, Den Europæiske Socialfond og Samhørighedsfonden, stillede vi 32 ændringsforslag.
I vores udtalelse fokuserede vi primært på, hvordan man kunne tage højde for handicappedes behov i forbindelse med gennemførelse af projekter, som delvist er finansieret med penge fra strukturfondene. Vi opfordrede også til en udvidelse af kvalifikationskriterierne for finansiering inden for rammerne af "regional konkurrenceevne og beskæftigelse" med hensyn til det tilgængelige uddannelsesniveau i en given medlemsstat. Vi krævede også, at de forvaltningsmæssige procedurer omkring brugen af strukturfondene skulle forenkles. Der bør betales større beløb i forskud til støttemodtagerne ved starten af gennemførelsesprocessen for programmerne. Den såkaldte multifinansieringsproces bør opretholdes, hvilket giver mulighed for at opnå finansiering til programmer fra mere end en fond. Vi foreslog også mindre ændringer af rapporteringsprocedurerne, for vi er overbevist om, at overdrevet bureaukrati ikke bidrager til en effektiv anvendelse af EU-midler, som trods alt er grundlaget for udvikling i mange regioner.
Det er naturligvis ikke alle vores anbefalinger, der er blevet accepteret, men det er vilkårene for parlamentsarbejde og kompromis, som er grundlaget for beslutninger i et så mangfoldigt fællesskab som EU. Vi betragter imidlertid resultatet af vores fælles arbejde som positivt. Vi er især glade for løsningerne med hensyn til handicappede, sociale organisationer og ngo'er og for de yderst fornuftige forslag med hensyn til spørgsmålet om støtteberettigelse for moms for visse aktiviteter.
På denne baggrund støtter jeg hr. Hatzidakis' forslag om at stemme for den foreslåede forordning. 
Gerardo Galeote,
   Hr. formand! Jeg vil især gerne lykønske de fire ordførere for regionalfondene, og det gør jeg ikke af ren og skær høflighed, men fordi de har ydet en fremragende indsats, med stædighed og evner, der har haft som resultat, at en lang række ændringsforslag er blevet indarbejdet i den endelige tekst, som Rådet allerede har godkendt. Det har været en ære for mig at lede disse forhandlinger og dermed være et direkte vidne til denne succes.
Det er en skam, at regeringerne i nogle medlemslande har været så uforsonlige, og at Rådet ikke har kunnet tilslutte sig den institutionelle erklæring, der udelukkende har til formål at indlede en forhandling om overskuddene fra samhørighedspolitikken.
Hr. formand, kære kolleger, efter diskussionerne i rådet i december sidste år om de finansielle overslag og nu om forordningerne om fondene, er vi i tvivl om, hvorvidt nogle regeringer ønsker at sætte spørgsmålstegn ved den mest succesfulde, den mest synlige af de europæiske politikker, nemlig samhørighedspolitikken.
Jeg er sikker på, at langt de fleste europæere går ind for solidaritet og for, at vores Parlamentet - altid hånd i hånd med Kommissionen - og jeg vil gerne give udtryk for en særlig anerkendelse af kommissær Hübners indsats, vil være garant for den særlige søjle for den europæisk integration og opbygning. 
Constanze Angela Krehl,
   Hr. formand, fru kommissær Hübner, hr. kommissær Špidla, hr. minister Manninen, kære kolleger! Europa-Parlamentet vedtager i dag efter månedlange forhandlinger og samtaler samhørighedspolitikken i sine forordninger. Efter min opfattelse er samhørighedspolitikken en af EU's vigtigste, mest positive og især mest synlige politikker. Samtidig står vi over for en vældig udfordring.
Forskellene i de enkelte lande er blevet større, og som europæiske politikere har vi dermed et stort ansvar over for befolkningen. Folk er bange for at miste arbejdspladser, de er bange for globaliseringen. Men hvis vi skal udnytte globaliseringens chancer optimalt også for Europa, må vi styrke de svageste i de nye og i de gamle medlemsstater.
Her vil jeg også gerne endnu en gang kraftigt understrege samhørighedspolitikkens sociale aspekter. Vi laver ikke samhørighedspolitik for humankapital, som det hedder i EU-jargonen, vi laver politik for mennesker. Det betyder, at vi skal stille menneskene i centrum og dermed virkelig styrke det sociale aspekt markant.
Vi har brug for veluddannede mennesker. Folk skal have adgang til programmet "livslang læring". De skal integreres, de skal mærke, at vi er der for dem. Jeg mener, at Europa-Parlamentet har haft stor succes ved forhandlingerne. Vi har opnået, at der i fremtiden vil finde større inddragelse sted. Vi har opnået, at medlemsstaterne ikke bliver behandlet forskelligt. Vi skriver bæredygtighed med stort og betragter det ikke som et nødvendigt onde.
Det er lykkedes at styrke den bymæssige dimension og at styrke den territoriale samhørighed, og Parlamentet har markant styrket lige muligheder og antidiskriminering. Det betyder, at vi med ren samvittighed kan sige, at Lissabon-strategien for os står centralt i samhørighedspolitikken, og dermed har menneskene i EU virkelig chancer i fremtiden.
Der er en ting, som desværre ikke lykkedes. Vi har ikke fået de nødvendige midler, som vi havde foreslået, og recycling, genanvendelse af ikke-anvendte finansmidler inden for samhørighedspolitikken, lykkedes heller ikke for os. Men vi skal jo også have noget at lave i de kommende år, og derfor vil vi fortsat kæmpe for, at dette skal lykkes for os.
Hr. Manninen, som ordfører for de strategiske retningslinjer vil jeg sammen med mine kolleger forsøge alt, for at vi kan overholde denne ambitiøse tidsplan, nemlig at vedtage disse politikker i oktober.
Jean Marie Beaupuy,
   Hr. formand, fru Hübner, hr. Špidla, hr. Manninen, mine damer og herrer! Jeg kan bevidne den energi og rigdom, der har været kendetegnende for de drøftelser, der er blevet afholdt i de seneste måneder, i de seneste to år, som har gjort det muligt i dag at nå frem til tekster, som jeg mener, og som mine kolleger håber, at et stort flertal i Europa-Parlamentet vil vedtage om et øjeblik.
Jeg vil gerne understrege, at min gruppe under hele denne debat har lagt megen vægt på, at disse tekster skal være effektive. De forskellige foregående talere har fremhævet de forskellige områder, denne effektivitet netop skal gælde. 
Som fru Krehl netop har nævnt, er strukturfondene et vidnesbyrd om solidaritet med de vanskeligst stillede regioner, så de kan nå op på det samme niveau som en gennemsnitsmedlemsstat. Det er i øvrigt dokumenteret - det vidner Irland, Spanien, Portugal og andre lande om - at udviklingen af de regioner, der modtager støtte fra strukturfondene, takket være de investeringer, de er i stand til at foretage, er med til at styrke udviklingen i hele EU. 
I dag, fru Hübner, hr. Manninen, går vi ind i den anden fase. Efter den teoretiske fase med udformning af strukturfondene går vi nu videre med forberedelsesfasen. Jeg vil gerne have lov til at nævne tre betingelser for, at denne forberedelsesfase bliver en succes på det uddannelsesmæssige plan, på gulerodsplanet, om jeg så må sige, og på stokkeplanet.
På det uddannelsesmæssige plan, fru Hübner, ved jeg, at De allerede sammen med Deres medarbejdere har afholdt en række informationskonferencer. Vi skal virkelig have udviklet denne kommunikation, og det dokument, De netop har offentliggjort, går i denne retning. Vi skal også i vid udstrækning oplyse om de gode fremgangsmåder. Medlemsstaterne, regionerne og de forskellige aktører, som er i gang med at forberede projekterne, skal virkelig have godt indblik i de forskellige fremgangsmåder for at kunne forberede deres projekter godt.
For det andet skal vi vide at håndtere de forskellige gulerødder, vi har til rådighed. De ved - og det af gode grunde - at strukturfondene giver mulighed for at trække på fondene for teknisk bistand. Vi har tidligere konstateret, at en del af disse fonde blev dårligt eller slet ikke udnyttet. Inden udgangen af 2006 og i løbet af 2007 skal fondene for teknisk bistand anvendes til at sikre, at der forberedes gode projekter.
For det tredje, som vi siger i Frankrig, er frygten for gendarmen starten på visdommen. Vi skal huske de forskellige medlemsstater, de forskellige projektledere, regionerne osv. på, at hvis ikke de overholder forordningernes regler, kan de ikke modtage støtte fra strukturfondene. Jeg beklager naturligvis ligesom mine kolleger, at visse medlemsstater for nylig har afvist at genbruge de midler, der ikke kan anvendes inden for de fastsatte frister.
Til slut kan jeg som formand for den tværpolitiske gruppe kun understrege, at EU endelig har anerkendt nødvendigheden af at sætte disse strukturfonde ind i regionerne og byerne. Deri og inden for rammerne af Lissabon-aftalen ligger en forsikring om større succes i de kommende år.
Fru Hübner, hr. Špidla, hr. Manninen, De kan være forvisset om, at vi sammen med vores kolleger i Parlamentet vil hjælpe med at gøre strukturfondene til en succes, uden dog at slække på vores årvågenhed. 
Elisabeth Schroedter,
   Hr. formand, hr. repræsentant for Rådet, ærede kommissærer! Først vil også jeg gerne på min gruppes vegne takke kollegerne og især ordførerne for det gode samarbejde. Det var efter min mening afgørende, at et samlet Parlament under forhandlingerne forsvarede regionernes og deres befolkningers interesser.
Det var især Parlamentet, som sørgede for, at samhørigheden virkelig er og bliver målet med strukturfonden, for hvis man sætter det økonomisk og sociale sammenhold på spil, rammer man EU's integrationsevne lige i hjertet. Der var rigeligt med forsøg på det.
Først kan man nævne gruppen på seks fra medlemsstaterne. De sørgede for, at der skete en massiv nedskæring af strukturfondene og satte dermed som de første spørgsmålstegn ved det økonomiske og sociale sammenhold.
Men så langede også Kommissionen kraftigt ud. Kommissionsformand Barroso ledte efter penge til at finansiere Lissabon-strategien, og dem hentede han i strukturfondene. Pludselig dukkede der ved slutningen af forhandlingerne en liste op i dokumenterne, som lagde medlemsstaterne fast på at bruge strukturfondene til at opfylde Lissabon-strategien. Strukturfondenes egentlige opgave, nemlig at skabe samhørighed mellem regionerne og skabe en bæredygtig udvikling i regionerne, blev pludselig en biting. Jeg synes ikke kun, det er skandaløst, at -listen blev skrevet ind i dokumenterne uden om Parlamentet og uden konsultation, men også at Kommissionen som traktaternes vogter selv - i strid med traktaterne - ofrer det økonomiske og sociale sammenhold. Derfor er det en helt særlig succes for Parlamentet, at i det mindste det horisontale mål om bæredygtig udvikling er forankret i forordningen.
Jeg vil også gerne endnu en gang pege på partnerskabsprincippet, for det er enormt vigtigt, at man ud over arbejdsmarkedets parter også inddrager civilsamfundets aktører, og at det er et must for medlemsstaterne at konsultere miljøorganisationerne og repræsentanterne for lige muligheder for mænd og kvinder. Jeg forventer, at Kommissionen kontrollerer det.
Til sidst vil jeg gerne hilse kommissær Siim Kallas' gennemsigtighedsinitiativ velkommen. Han kan regne med vores støtte. Fremover skal alle medlemsstater offentliggøre, hvem der får strukturfondmidler, og hvordan disse beslutningsprocesser forløber. 
Pedro Guerreiro,
   Siden starten af forhandlingerne om strukturfondene for perioden 2007-2013 har vi påpeget, at en konsekvent regionalpolitik fra Fællesskabets side - med passende finansiering - er en betingelse for at mindske de regionale asymmetrier i EU og fremme reel konvergens mellem medlemsstaterne.
Hvad angår Fællesskabets budget, bør regionalpolitikken være et nødvendigt og retfærdigt omfordelingsinstrument, der i det mindste afbøder det indre markeds negative følger for de økonomisk mindre udviklede lande og regioner. Vi stiller os derfor kritisk over for den generelle forordning om strukturfondene, der er det lovgivningsmæssige udtryk for den interinstitutionelle aftale om beløb, mål og gennemførelsesbestemmelser for strukturfondene i perioden 2007-2013. Aftalen indebærer, at strukturfondene reduceres fra 0,41 % af Fællesskabets BNI i 2000-2006 til 0,37 % af Fællesskabets BNI i 2007-2013, hvor de større samhørighedsbehov på grund af udvidelsen og de stigende økonomiske og sociale forskelle i stedet fordrer, at deres andel øges. Her ligger således også grunden til, at eksempelvis de regioner, der er berørt af den statistiske effekt, som Algarve i Portugal, ikke kompenseres fuldt ud, hvilket vi finder uacceptabelt.
Vi er også imod, at samhørighedspolitikken underordnes den såkaldte Lissabon-strategis mål i kraft af medtagelsen af målet om, at mindst 60 % af midlerne i konvergensregionerne og 75 % i de øvrige regioner skal finansiere projekter under Lissabon-strategien. Hermed bliver samhørighed sekundær i forhold til konkurrence.
Til slut vil jeg gerne tilslutte mig hr. Henins bemærkninger om visse grænseoverskridende regioner som regionen Hainaut i Frankrig og Belgien, der har forskellig adgang til strukturfondene. Også det må hurtigst muligt ændres, så denne region sikres en harmonisk udvikling. 
Mieczysław Edmund Janowski
   , Hr. formand! På vegne af Gruppen Union for Nationernes Europa vil jeg gerne udtrykke min beundring for alle ordførerne. Dette maraton, hr. Hatzidakis, har krævet en stor indsats, men det har ført til et fornuftigt kompromis.
Det er en succes i sig selv, at det er lykkedes os at nå frem til en politisk aftale, som tager højde for de fleste af Europa-Parlamentets forbehold. Vi skal være opmærksomme på, at tiden går hurtigt, og at de enkelte medlemsstater skal bruge tid til at forberede deres lovgivningsmæssige systemer, så de kan gøre brug af fondene, før de finansielle overslag for 2007-2013 træder i kraft. Medlemsstaterne skal koordinere disse aktiviteter med deres nationale strategiske referencerammer. EU-midlerne anvendes i forbindelse med de enkelte medlemsstaters egne finansielle midler samt de regionale og lokale myndigheders finansielle ressourcer. Med denne tilgang til disse fonde er der mange nye muligheder åbne for os. Nogle har sammenlignet disse muligheder for positiv handling med de fordele, der en gang kom med Marshall-planen. Det er ikke nogen overdrivelse. Alle medlemsstaterne satser på disse nye muligheder, også de lande, som uden egen skyld stagnerede gennem mange år bag jerntæppet. Disse lande omfatter Polen, og især dets østlige distrikter.
EU har nu brug for ægte intern solidaritet. Det har behov for politisk, økonomisk, social og territorial samhørighed. Vi lever i regioner, som har markant forskellige niveauer for udvikling og velstand. Man bør huske, at omkring 27 % af befolkningen i EU, nemlig 123 millioner mennesker, bor i områder, hvor BNP pr. person er på under to tredjedele af EU-gennemsnittet. Naturligvis skal vi også tage stilling til udfordringerne fra globalisering, konkurrence, videnskab og teknologi og behandle den demografiske krise, en aldrende befolkning, et voksende antal handicappede og indvandring. Vi skal sikre os, at rigtig anvendelse af disse midler vil bidrage til at løse nogle af disse problemer.
Endelig vil jeg gerne henlede Deres opmærksomhed på behovet for at overvåge den lovgivning, der vedtages, og om nødvendigt reagere hurtigt. Ikke en eneste euro må gå til spilde. Ikke en eneste mulighed må forpasses. Det er den bedste måde at bringe Europa tættere på borgerne på. 
Vladimír Železný,
   Hr. formand! Debatten i dag er afslutningen på en over 14 måneder lang forhandlingsproces om de generelle regler for at trække midler fra fondene. Der foreligger nu et fornuftigt kompromis. For de nye medlemsstater betyder det et mindsket behov for samfinansiering, som har gjort det umuligt faktisk at få glæde af midlerne. Det vil f.eks. betyde en reduktion på 15 % for Den Tjekkiske Republik. Private midler kunne blive en del af samfinansieringen. Ikke-refusionsberettiget moms bliver en støtteberettiget udgift, og den absurde N+2-regel vil i det mindste for en tid blive til N+3. Sociale boligprojekter, som har direkte indflydelse på miljøet, vil blive en støtteberettiget udgift for fondene. Det lyder som de standardbetingelser, som de oprindelige medlemmer af Det Europæiske Fællesskab gjorde brug af i årtier. De 10 nye medlemsstater blev imidlertid nægtet dem, måske i håb om, at det kunne lade sig gøre at komplicere den i forvejen vanskelige proces med at få adgang til EU-midler yderligere, selv om disse midler var en del af det løfte, der blev givet i forbindelse med forhandlingerne om tiltrædelsesvilkårene.
Til alt held for de nye medlemsstater er det ikke kun Parlamentet, som på uretfærdig vis er opdelt i nye og gamle medlemsstater, det gælder også for Rådet, som har indarbejdet dette kompromis i de nye regler. Men hvis vi overlader det til Rådet alene at lave fornuftige kompromiser, bliver vi en overflødig institution, som bare vil bruge de enkelte delegationers stemmeret til at presse regler igennem, som vil medføre en yderligere opsplitning af EU. Den lange og her i Parlamentet frugtesløse 14 måneder lange forhandlingsproces har kun tjent til at vise, hvordan tingene ville gå i EU, hvis vi vedtog den europæiske forfatning med flertalsbeslutning. Flertallet her i Parlamentet fra de oprindelige medlemsstater ville påtvinge de svage, de små, de fattige og de nye regler. En beslutningsproces, som favoriserer konsensus og veto, og som fører til fornuftige kompromiser i Rådet, ville blive fjernet fra dagsordenen. 

Jana Bobošíková (NI ).
   - Mine damer og herrer! Jeg glæder mig over de ændringer af strukturfondene, som Rådet vedtog under de nylige forhandlinger. Til forskel fra Parlamentet udviste Rådet en langt højre grad af realisme og bevidsthed om medlemsstaternes egentlige behov. Det glæder mig meget, at Rådet vil betale ikke-refusionsberettiget moms af Den Europæiske Fond for Regionaludvikling (EFRU). Ligeledes er det gode nyheder for borgerne, at EFRU vil finansiere boligudgifter, om end på en begrænset basis. For det tredje og sidste, og desværre igen takket være Rådet, er der sket en ændring med hensyn til automatisk frigørelse, med andre ord fra den gammelkendte N+2-regel til N+3. Medlemsstaterne har nu langt bedre muligheder for at gennemføre projekter og modtage penge.
Mine damer og herrer! Det eneste, man kan konkludere af dette, er at Rådet har udvist langt større solidaritet end Parlamentet med hensyn til forhandlingerne om strukturfondene. Jeg er overbevist om, at vi bør støtte Rådets holdning i stedet for at udtænke smarte måder at ændre reglerne og budgettet på under finansieringsprocessen. 
Rolf Berend (PPE-DE ).
   - Hr. formand, ærede kommissærer, hr. minister, kære kolleger! Som skyggeordfører vil jeg især koncentrere mig om Den Europæiske Fond for Regionaludvikling.
Europa-Parlamentet vedtog jo under førstebehandlingen mange ændringsforslag og ændrede Kommissionens oplæg betydeligt, særligt med hensyn til styrkelse af den bymæssige dimension, styrket beskyttelse af miljø og kulturarv, ikke-diskriminering samt handicappedes forhold, hvilket også kommer til udtryk i Hatzidakis-betænkningen. Også støttemuligheden for socialt boligbyggeri inden for rammerne af EFRU-støtten er kommet med.
Den fælles holdning, som blev vedtaget enstemmigt i Rådet, er således et tilfredsstillende kompromis. De fleste af de ændringsforslag, som Europa-Parlamentet havde vedtaget, er blevet overtaget enten fuldstændigt, delvist eller i det mindste principielt. En af de vigtigste ændringer, som også afspejler resultatet af decembertopmødet i 2005 om de finansielle overslag, er helt sikkert støtteberettigelse for moms, der ikke kan refunderes, i forbindelse med den private samfinansiering. For at undgå dobbelte standarder - og det er Parlamentets fortjeneste - gælder denne støtte i den kommende periode for alle medlemsstater.
Min gruppe mener derfor, at ikke bare EFRU-forordningen, men den samlede pakke af strukturfondsforordninger i betragtning af sagens hastende karakter skal vedtages så hurtigt som muligt, så der ikke opstår yderligere forsinkelser med udarbejdelsen af de operationelle programmer, som er så vigtige for os i regionerne, og så projekterne i regionerne dermed også kan gå i gang til tiden.
I betragtning af at Parlamentet er kommet så succesrigt ud af forhandlingerne, anbefaler vi, at det vedtager den fælles holdning uden yderligere ændringsforslag. 
Alain Hutchinson (PSE ).
   - Hr. formand, fru Hübner, hr. Špidla, hr. Manninen, kære kolleger! Lad mig allerførst komme med en generel bemærkning. Jeg vil gerne henlede opmærksomheden på den fremragende ånd, der har hersket under Regionaludviklingsudvalgets arbejde i forbindelse med dets gennemgang af de tre forslag til ændring af forordninger, som i dag fremlægges på plenarforsamlingen.
Knapheden af de finansielle overslag 2007-2013 har efter min opfattelse ikke forhindret os i at forbedre lovgivningsinstrumenterne i denne reform, som er grundlæggende for os, de europæiske socialdemokrater, da den er et udtryk for solidaritet mellem regionerne.
Vores arbejde har gjort det muligt at lægge vægt på nødvendigheden af at støtte en bæredygtig udvikling af byerne, sådan som hr. Beaupuy mindede om for et øjeblik siden. Lad os i denne forbindelse understrege europæernes stigende koncentration i byerne. Vi har i øvrigt opnået en bedre hensyntagen til den særlige situation, de regioner, der er ofre for den statistiske effekt, og som kan drage fordel af en midlertidig støttemekanisme, befinder sig i.
Ud over budgetgrundlaget for denne reform vil jeg gerne gøre Dem opmærksom på to skuffelser. Den første er en halv skuffelse, da det drejer sig om den delvise støtteberettigelse til boligudgifter, en støtteberettigelse, jeg har kæmpet indædt for. Det skal vi glæde os over, men samtidig må vi beklage, at støtteberettigelsen kun er mulig i de lande, der er blevet medlem efter den 1. maj 2004. Denne nationale skelnen er farlig i mine øjne. Den er endvidere ubegrundet, for boligkrisen er meget udtalt i visse store byer i de andre medlemsstater.
Den anden skuffelse går på, at jeg ikke kan forstå, hvorfor man har reduceret den periode, i hvilken en virksomhed ikke må udflytte sine aktiviteter, når den modtager støtte fra strukturfondene. Denne periode var fastsat til syv år i Kommissionens oprindelige forslag og blev stadfæstet ved afstemningen i Parlamentet, og i lyset af den seneste tids begivenheder, navnlig de job, europæerne mister som følge af udflytningerne, vil jeg anmode Kommissionen om at læse den betænkning om udflytninger, som Parlamentet vedtog i marts, igennem en gang til. 
Mojca Drčar Murko (ALDE ).
   - Forordningen om en europæisk gruppe for territorialt samarbejde har undergået mange ændringer under debatterne om pakken af samhørighedslovgivning. Der er tale om et juridisk instrument af en ny generation, som kan støtte initiativerne til regionale grænseoverskridende partnerskaber, som er begrænset af de nationale lovgivningers forskellighed.
Det er imidlertid kun den praktiske erfaring, som kan give svaret på, om dette er en god måde at stimulere geografisk samhørighed på. Svaret vil afhænge af omstændighederne i de enkelte lande. Har de et centralt eller et føderalt styresystem? Er de store eller små? Har de været involveret i partnerskaber gennem mange år, eller tager de først nu hul på grænseoverskridende samarbejde?
De nye grupper, som indføres med forordningen, vil efter al sandsynlighed blive opbygget omkring områder af specifik fælles interesse. Fordelen ved dem i forhold til tidligere grænseoverskridende partnerskabsarrangementer er, at de fremmer gennemførelsen af obligatorisk lovgivning og dermed øger partnerskabsorganernes ansvarlighed, samtidig med at der strammes op med hensyn til det finansielle ansvar for forvaltningen af fælles ressourcer.
Vi har grund til at tro, at ekstra budgetressourcer vil være et vigtigt bidrag til den territoriale samhørighed i EU. 
Gisela Kallenbach (Verts/ALE ).
   - Hr. formand! Samhørighedsfonden er et idéelt instrument til at formidle et af EU's vigtigste grundprincipper ud til folk, nemlig solidariteten mellem medlemsstaterne. Det glæder mig meget, at denne støtte nu i højere grad sigter mod bæredygtig udvikling, og at mere bæredygtig bytrafik, energieffektivitet samt anvendelse af vedvarende energiformer nu regnes til nøglesektorerne.
For mig er det imidlertid afgørende, hvordan disse principper bliver gennemført i praksis. Her sætter jeg min lid til Kommissionen. Sammen med de regionale aktører vil vi observere, om de støtteberettigede sektorer på miljø- og trafikområdet virkelig er afbalancerede, om projekterne overtræder miljøforskrifter, om Göteborg-målene bliver respekteret, og om der finder en virkelig inddragelse sted og ikke bare en formel invitation til de relevante partnere ved udarbejdelsen af programmer og projekter. 
Bairbre de Brún (GUE/NGL ).
Jeg glæder mig over Fava-betænkningen og Olbrycht-betænkningen og takker alle ordførerne. Jeg glæder mig især over bestræbelserne på at styrke de sociale og miljømæssige aspekter af forordningerne. Ved behandlingen af disse fonde har vi generelt kæmpet hårdt for at sikre, at ngo'ernes rolle styrkes, og at der tages større hensyn til miljøet, samt betydningen af let adgang for handicappede.
Når jeg hilser hr. Olbrychts betænkning om en europæisk gruppe for territorialt samarbejde velkommen, vil jeg samtidig understrege, at dette bliver en kolossal fordel for grænseregioner og for delte lande som mit eget. Strukturfinansiering bør være fællesskabsbaseret og fællesskabsstyret, og alle dele af Fællesskabet bør inddrages fuldt ud i processen.
I min valgkreds kan vi lære meget af, hvordan andre lande overdrager beføjelser til lokalsamfund og lokale demokratiske strukturer. Jeg ser frem til at overvåge fremskridtene i de nye grænseoverskridende grupper. I Irland vil de få særlig betydning i grevskaberne langs grænsen og i den nordvestlige region, som har oplevet afsavn, underinvestering og arbejdsløshed. 
Formanden.
   - Til kollegernes information vil jeg sige, at denne gang var det ikke tolkenes skyld. Fru de Brún talte gælisk i begyndelsen. Gælisk er nu blevet et officielt sprog. I går besluttede Præsidiet, at der også kan tales gælisk i plenum, hvis det bliver meddelt. 
Guntars Krasts (UEN ).
   Dette er helt klart et eksempel, hvor Kommissionens, formandskabets og Parlamentets arbejde og samarbejdet mellem dem kan vurderes positivt. I dag er der grund til at håbe, at bekymringerne om, at de langstrakte diskussioner om finansplanen ville føre til forsinkelser i gennemførelsen af strukturfondene, vil vise sig at være ubegrundede. Her vil jeg gerne understrege, at det er særligt vigtigt at vedtage de strategiske retningslinjer for samhørighedspolitikken og også at afslutte arbejdet med statsstøtte og lovgivningen om partnerskab mellem den statslige og private sektor. Jeg mener, at det opnåede kompromis for Samhørighedsfonden og de store EFRU-projekter i overgangsfasen, hvor man anvender N+3-princippet, er utilstrækkeligt, og at det skal bibeholdes efter 2010 indtil 2013. Jeg er derfor ikke enig i den opfattelse, der kommer til udtryk i Parlamentets betænkning om Samhørighedsfonden, at N+2-princippet bør anvendes på alle fonde, inklusive Samhørighedsfonden. Det skal tages med i betragtning, at de nye medlemsstater mangler den praktiske erfaring og de menneskelige ressourcer til at forvalte sådanne projekter, og derfor vil det være vanskeligt at gennemføre N+2-princippet. Jeg støtter udviklingen af tættere forbindelser mellem samhørighedspolitikken og Lissabon-strategien. Begge disse politikker sigter mod at øge den økonomiske vækst, beskæftigelsen og konkurrenceevnen. 
Graham Booth (IND/DEM ).
   - Hr. formand! Sidste gang jeg så en trykt udgave af budgettet for strukturfondene og Samhørighedsfonden for perioden 2007-2013, stod der 336 milliarder euro med en nøjagtig fordeling på hver af de 25 medlemsstater plus de to næste i køen, Bulgarien og Rumænien. Når man så på det fra et britisk synspunkt, var det ikke behagelig læsning, så jeg vil gerne stille følgende spørgsmål til Regionaludviklingsudvalget.
Jeg har nøje gennemgået budgettet for 2007-2013 på i alt 336 milliarder euro, som jeg kalder Plan A, og jeg kan se, at 139 milliarder euro af det samlede beløb afsættes til otte af de nyeste medlemmer og andre 22 milliarder euro til Bulgarien og Rumænien, mens blot 12 milliarder euro tildeles Storbritannien i løbet af denne periode. Hvis Storbritannien skulle beslutte at trække sig ud af EU og dermed standse sit bidrag, har De så en Plan B? Der gik naturligvis et suk gennem forsamlingen, men en sådan situation er langtfra umulig.
Når den britiske offentlighed endelig bliver klar over, hvor alle deres penge forsvinder hen, og når især sundhedssektoren mangler finansiering, er det ret sandsynligt, at befolkningen vil kræve, at vi trækker os ud. 
Jan Tadeusz Masiel (NI ).
   - Hr. formand! Genforeningsprocessen i Europa er langtfra afsluttet. Regioner i de nye medlemsstater vil fortsat halte bagefter den "gamle union" med hensyn til niveauet for økonomisk og social udvikling i mange år fremover. Samtidig må vi i EU se globaliseringens udfordringer i øjnene. Derfor har vi akut brug for at tilpasse vores politikområder til en virkelighed, som ændrer sig.
Det glæder mig, at Den Europæiske Socialfond, som kommissæren mindede os om, lægger vægt på uddannelse og på at fjerne uligheder i beskæftigelsen. Den har også besluttet at investere i menneskelige ressourcer og dermed skabe muligheder for handicappede. Nye forordninger om fonde - og fonde har altid givet borgerne grund til optimisme - vil vise, at EU kan fungere effektivt, også uden en ny forfatning, inden for de eksisterende traktaters rammer. 
Ambroise Guellec (PPE/DE ).
   - Hr. formand! Ifølge Parlamentets formand er dette en prosaisk debat, men det er alligevel en prosaisk debat, der tæller, for det er over 35 % af Unionens budget, vi taler om. Og jeg mener, at et sådant emne burde have haft en hel formiddag sat af til det. Det kunne desuden have sparet flere af vores kolleger, der havde et minut til rådighed, for at begive sig ud på en umulig mission. Jeg har ret til to minutter, og det vil jeg gerne takke dem, der har givet mig dem, for.
Regionalpolitikken er af afgørende betydning for de nye medlemsstater, det ved vi. Den er også vigtig for de andre, men lige nu er det gennemførelsen, det gælder, som vores ordfører, hr. Hadzidakis, og kommissæren sagde for et øjeblik siden. Gennemførelsen skal naturligvis sikres, men den skal ikke nødvendigvis være ensrettet. Hindringerne for udviklingen er forskellige, og det er de regionale prioriteter også.
Vi er alle for Lissabon-strategien, men midlerne til at gøre den til en succes - hvilket endnu ikke er tilfældet - kan på ingen måde være ens på hele territoriet. Det gælder samtlige medlemsstater og ikke kun de nyeste medlemmer. Tilgængelighed er en forudsætning for randområdernes konkurrenceevne og dermed for deres eventuelle tilslutning til Unionens overordnede målsætninger.
Derfor ville det efter min opfattelse være en alvorlig fejl at foretage en nøje øremærkning af bevillingerne, som risikerer at forværre de interregionale - og infraregionale - forskelle yderligere. Det er vigtigt, at regionalpolitikken er synlig og sympatisk for vores medborgere, hvis vi vil undgå nye skuffelser, når de bliver spurgt om Unionens fremtid. De skal ganske enkelt føle, at de er en del af regionaludviklingspolitikken. På det plan skal vi stadig gøre store fremskridt. 
Iratxe García Pérez (PSE ).
   - Hr. formand! I dag afslutter vi med denne forhandling Parlamentets arbejde om et så vigtigt spørgsmål som samhørighedspolitikken, en politik, der indebærer mere end 300 milliarder euro, hvilket klart viser, at vi taler om en af prioriteringerne i det europæiske projekt. Fjernelsen af de territoriale forskelle, støtten til infrastrukturer og økonomisk og social udvikling af vores folk og regioner har været grundlaget for dette arbejde.
Fra Parlamentets side har vi indarbejdet vigtige ændringer i de forordninger, der skal sætte denne politik i værk, og som mærkbart har forbedret deres indhold med hensyn til miljø, handicappedes adgang og civilsamfundets deltagelse.
Vi har erkendt forskellene mellem regionerne i EU: Der er landboregioner og byregioner, der er øer og fjerntliggende regioner, der er regioner, der mister befolkning osv. I hver enkelt af disse er der behov for at gennemføre særlige initiativer.
Vi bør være tilfredse med iværksættelsen af en teknologisk fond inden for rammerne af EFRU med henblik på at fjerne teknologikløften, samt for udfasningen af Samhørighedsfonden med det formål at tage yderligere skridt på vejen mod konvergens, idet vi indrømmer, at selv om det er rigtigt, at vi skal prioritere de lande, der har de største behov, er der også andre regioner og medlemsstater, der har brug for at komme videre ad denne vej.
Dette er tilstrækkelig grund til at gå varmt ind for denne politik. Det er den eneste måde, at vi kan komme videre med den tanke, at mere samhørighed også betyder mere Europa. 
Marian Harkin (ALDE ).
   - Hr. formand! Først vil jeg gerne lykønske alle ordførerne med deres beslutsomhed og engagement. Jeg er faktisk enig med hr. Hatzidakis i, at de alle har gennemført et maratonløb.
Generelt må jeg erkende, at jeg er noget skuffet over det endelige budget. Det er bestemt lavere, end Kommissionen og Parlamentet anbefalede. Det vil efter min mening få konsekvenser for fondenes konvergensmål. Jeg er imidlertid tilfreds med Parlamentets arbejde. Det er lykkedes os at opnå mange forbedringer. Jeg vil især gerne nævne partnerskaber, som er vigtige, fordi de omfatter det civile samfund, partnere på miljøområdet og ngo'er, der arbejder tæt sammen med alle partnerne. Dette er et praktisk bevis på, hvordan Europa kan bringes tættere på borgerne ved at inddrage disse i planlægningen og gennemførelsen af programmerne, selv om jeg er enig med fru Kallenbach i, at dette skal være reelt snarere end åbenbart.
Jeg er også særligt glad for, at fondene vil støtte adgangsmuligheder for handicappede og fremme indarbejdelsen af ligestillingsperspektivet. Dette er et praktisk eksempel på, hvordan artikel 13 kan omsættes i praksis. 
Alyn Smith (Verts/ALE ).
   - Hr. formand! Dagen i dag markerer afslutningen på et godt stykke arbejde fra Parlamentets side, et godt stykke arbejde fra Kommissionen og et noget mindre veludført arbejde fra Rådet, navnlig en række medlemsstater i Rådet - desværre er min egen en af dem. Jeg kan forsikre kollegerne om, at jeg ikke vil begynde at undskylde den britiske regerings snæversynede og smålige holdning, for jeg har kun et minuts taletid.
Dette er ikke den pakke, vi ønskede os, men der er mere positivt end negativt i den. Styrkelsen af partnerskabsprincippet skal fortsat forsvares. Den statistiske virkning er af central betydning for regioner over hele Europa. Adgang for handicappede og den vigtige afskaffelse af dobbelte standarder mellem de såkaldt "gamle" og "nye" medlemsstater bør ligeledes hilses velkommen.
Europa handler ikke om kul og stål mere; det handler ikke om landbrug og fiskeri: Det handler om solidaritet og samhørighed, det handler om, hvor EU kan tilføre merværdi til den regionale udvikling over hele EU. Denne pakke bringer os fremad, og min gruppe vil stemme for den. 
Kyriacos Triantaphyllides (GUE/NGL ).
   - Hr. formand! Som EU fører strukturpolitik i dag, giver den kun begrænsede resultater, da den i bund og grund er udtryk for en socialpolitik efter den frie konkurrences økonomiske model, som er en følge af Lissabon-strategien og Göteborg-strategien.
Med udvidelsen i 2004 opstod et akut behov for at ændre de gældende kriterier for at stille midler til rådighed, så der tages højde for den øgede sociale og økonomiske divergens i de 25 medlemsstater. Divergensen bliver større og har nået det punkt, hvor der er regioner, der falder uden for kriterierne, selv om de stadig har de samme strukturelle problemer.
Desværre har Kommissionen og Rådet ikke taget egentlige skridt i denne retning. Vi må ikke glemme, at Kommissionen, da der var 15 medlemsstater, først og fremmest sørgede for at imødekomme de gamle medlemsstaters ønsker med hensyn til fordelingen af midlerne og beregningen af de enkelte medlemsstaters bidrag.
Hvad der er vigtigst her, og som de nye forslag ikke tager højde for, er imidlertid den ændrede filosofi bag strukturfondene fra den bistandskarakter, de har i dag, til et redskab til reelt at fremme den sociale og økonomiske udvikling, så de bliver et faktisk socialpolitisk redskab og et redskab til at udligne skævhederne mellem lande og mellem regioner. 
Zbigniew Krzysztof Kuźmiuk (UEN ).
   - Hr. formand! Jeg har bedt om ordet i debatten om forordningen om anvendelsen af strukturfondene for at pege på tre alvorlige forsømmelser i denne forbindelse. For det første er midlerne til engagementer under sektion 1B, nemlig udgifter til vækst og beskæftigelse, over 30 milliarder lavere end oprindeligt foreslået. Det må have ført til alvorlige nedskæringer i ressourcerne til de enkelte lande. I Polens tilfælde løber disse nedskæringer op i over 3 milliarder euro.
For det andet har diskussionen i Rådet, som stod på i mange måneder, ført til en alvorlig forsinkelse i vedtagelsen af de finansielle overslag. Det har været medvirkende til, at vi først diskuterer forordninger om strukturfondene i anden halvdel af 2006. For det tredje vil denne forsinkelse betyde, at EU's såkaldte strategiske retningslinjer først vil blive udarbejdet i efteråret 2006, og de nationale strategiske referencerammer, som udarbejdes af de enkelte medlemsstater, vil først blive udarbejdet i 2007. Denne situation vil betyde, at procedurerne til programmering af ressourcer fra specifikke fonde vil blive forsinket betydeligt. Resultatet vil desværre være, at 2007 i vidt omfang vil være et spildt år med hensyn til at udnytte strukturfondene effektivt. 
Georgios Κaratzaferis (IND/DEM ).
   - Hr. formand! Alle disse pakker er i virkeligheden nytteløse, medmindre vi slækker på Maastricht-indikatorerne. Maastricht-indikatorerne er lige så kvælende, som hvis vi tilbød et glas vand til en person, som vi lige havde lagt en løkke om halsen på.
Mit land er det eneste land i Europa, som er under tilsyn, i stil med en valutafond! Det betyder, at vi ikke kan deltage i finansieringen i pakkerne, så vi kan få dem. Vi er gået glip af en tredjedel af den tredje pakke med den konsekvens, at vi sælger ejendom, bygninger og virksomheder for at kunne eksistere som stat. Og vi kan heller ikke få penge fra den fjerde pakke, fordi vi er under opsyn.
Lad os dog slække på Maastricht-indikatorerne, så vi kan opbruge midlerne og være aktive som borgere og som stat. Det nytter jo ingenting! Lige nu svarer de beløb, som vi ikke fik fra den tredje pakke, til halvdelen af landets udgifter til sundhed og uddannelse.
Nu må I altså forbedre vores levevilkår! 
Peter Baco (NI ).
   - Mine damer og herrer! I dag diskuterer vi, og i morgen vil vi blive bedt om at godkende de velforberedte betænkninger om strukturfonde for 2007-2013. I denne forbindelse og som borger i Slovakiet, som er en af EU's nye medlemsstater, er jeg klar over, hvor vigtig strukturstøtten fra de økonomisk stærke medlemmer til de nye medlemmer er. Vi sætter virkelig pris på denne hjælp til Den Slovakiske Republik. Vi er taknemmelige for denne hjælp. Det glæder mig især, at aftalen mellem Europa-Parlamentet og Rådet støtter de initiativer, som er foreslået af de nye medlemsstater, også kendt som N+3-reglerne, som handler om spørgsmål som moms og boliger. Det er en god og længe tiltrængt løsning, hvilket også ses af, at alle parlamentsmedlemmerne fra de nye medlemsstater stemte for disse forslag under førstebehandlingen i Parlamentet. Derfor er Greens-betænkningen om generelle bestemmelser for Samhørighedsfonden et dokument, som vi ville være bedre tjent uden, og jeg anbefaler ikke at stemme for den. 
Markus Pieper (PPE-DE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer! Den europæiske strukturpolitik har et sikkert perspektiv for 2007-2013. Endelig! Kompromiset var besværligt, men vi kan bestemt være resultatet bekendt. De svageste regioner vil profitere af det europæiske solidariske fællesskab. I de økonomisk stærkere regioner støtter vi den regionale konkurrenceevne. I grænseregionerne markerer EU sig gennem støtten til det grænseoverskridende samarbejde.
Europa vil på den måde bidrage til at klare strukturændringerne og overvinde den høje arbejdsløshed. Det er en udfordring netop med vækstrater, som i mange lande ligger under det forventede, men midlerne udgør kun nogle få procentpoint af modtagerlandenes bruttonationalprodukt.
Desto mere må vi nu insistere på, at EU-midlerne bliver brugt efter de europæiske bestemmelser, at pengene altså ikke bliver anvendt til konsumudgifter, at vi ikke finansierer følgeeffekter ved virksomhedsetableringer, eller at pengene sågar bliver misbrugt af statslige eller halvstatslige myndigheder til andre formål end strukturpolitiske.
Derfor har vi brug for en gennemførelsesforordning til strukturfondene, som skaber gennemsigtighed. Vi må og vil vide nøjagtigt, hvad de europæiske skatteyderes penge bliver brugt til. Parlamentet skal støtte Kommissionen i dette fornuftige initiativ, for struktur- og regionalpolitik kan kun være en succes, hvis vi kontrollerer EU-midlerne og anvender dem målrettet til de mest presserende problemer. 
Karin Jöns (PSE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær Špidla, fru kommissær Hübner! Det taler virkelig til fordel for Parlamentets gode arbejde, at Kommissionen og Rådet har tilsluttet sig de fleste af Parlamentets ændringsforslag om reformen af socialfonden. Men det taler også til fordel for det østrigske formandskabs gode forhandlingsledelse, at vi også i sidste ende fandt frem til et godt kompromis om alle de punkter, som der var uenighed om. Alle 25 stater kan virkelig være fuldt ud tilfredse med resultatet af denne reform.
Også fremover vil uddannelse og efteruddannelse samt omskoling til fremtidsorienterede fag blive støttet. Men for første gang støttes også udvikling af koncepter til at sikre et bedre samspil mellem familie og arbejdsliv, for som vi alle ved, handler det ikke længere kun om vuggestue- og børnehavepladser, når det gælder om at få flere kvinder i arbejde. Det, vi har brug for, er helt specifikt nye arbejdspladsmodeller og støtteformer af en ny art, som indtænker dette aspekt.
Men det handler også om en tættere forbindelse til den europæiske beskæftigelsesstrategi og om at inddæmme den sociale udstødelse. Med 20 millioner arbejdsløse i EU og 68 millioner mennesker, som lever i fattigdom, skal der også fremover være særligt fokus på integration af socialt dårligt stillede grupper. Det samme gælder for handicappede og efter pres fra Parlamentet nu også for asylansøgere, ikke kun for anerkendte flygtninge.
Her skal det også bemærkes, at der naturligvis også fremover er mulighed for projekter, som skal modvirke fremmedhad og racisme på uddannelsessteder og arbejdspladser.
Grundlaget for en god erhvervsuddannelse er imidlertid en solid almen uddannelse, og derfor kan midlerne fra socialfonden nu også anvendes til reform af uddannelsessystemerne. Og for de nye medlemsstater tror jeg, det er særligt vigtigt, at vi har indskrevet en styrkelse af den sociale dialog og dermed af arbejdsmarkedets parter. Her vil ingen fremover kunne smyge sig udenom, erfaringerne taler for sig selv. I de tilfælde, hvor arbejdsmarkedets parter konkret har deltaget i udviklingen af beskæftigelsespolitiske programmer, har accepten også været større.
Paavo Väyrynen (ALDE ).
   - Hr. formand! De lovgivningsmæssige reformer om strukturfondene har fået et tilfredsstillende resultat. Det var ikke noget let opgave, for de nye og de gamle medlemsstaters opfattelser og interesser skulle forenes. På den anden side skal der tages højde for behovene i de sydlige og nordlige regioner af de gamle medlemsstater.
Som det medlem i udvalget, der repræsenterede det nordligste land, forsøgte jeg især at sikre, at de tyndt befolkede regioner i det nordlige Sverige og Finland fik en rimelig stilling. Udvalget nåede frem til en holdning, som støttede tanken om at trække en parallel mellem disse nordligste regioner og de perifere regioner. Samarbejdet mellem Kommissionen, Rådet og Parlamentet sikrede, at der blev fundet en løsning på finansieringen, som sikrer de tyndt befolkede regioners stilling i den efterfølgende finansieringsperiode. Fremover vil vi skulle sikre, at denne støtte bliver lige så permanent som de naturbetingelser, som er grundlaget for den. 
Luca Romagnoli (NI ).
   - Hr. formand, kære kolleger! Vi stemmer for en ny fordeling af midlerne på baggrund af henstillingerne fra ordførerne, som har forsøgt at optimere fordelingen af ressourcerne ud fra hovedmålsætningerne, ikke mindst i betragtning af et magert budget.
Udvidelsen betyder, at der bliver flere ugunstigt stillede regioner, som skal støttes, og at der således er færre ressourcer end tidligere til de ugunstigt stillede regioner i de lande, der blev optaget først. Dette kan ikke benægtes, selv om det ofte sker.
Selv om jeg kun støtter nogle af forslagene delvist, er målsætningen om at støtte regionalpolitikker, der er baseret på konkurrenceevne, beskæftigelse, miljøbeskyttelse og støtte til handicappede, efter min mening rigtig.
Også det transeuropæiske transportnet er blandt prioriteringerne. I den forbindelse er jeg ked af at måtte sige, at det for Italiens vedkommende overhovedet ikke står klart, om den nuværende regering er i stand til at samordne de forskellige instrumenter på en sådan måde, at Italien ikke bliver udelukket fra det transeuropæiske transportnet, hvilket også ville betyde, at Italien fik en marginal rolle i Middelhavsområdet.
Jeg stemmer for, eftersom Den Europæiske Fond for Regionaludvikling, Den Europæiske Socialfond og Samhørighedsfonden stadig udgør en mulighed for Syditalien. 
Oldřich Vlasák (PPE-DE ).
   - Hr. formand, kommissærer, mine damer og herrer! Efter de mange måneders endeløse forhandlinger om de finansielle overslag har vi nu et endeligt forslag til en forordning om strukturfondene. Alligevel må man indrømme, at disse dokumenter repræsenterer et kompromis, som er opstået under store vanskeligheder på trods af indbyrdes konkurrerende nationale interesser. Derfor vil jeg gerne rose ordførerne, især hr. Hatzidakis og hr. Olbrycht, som ledte den vanskeligste del af diskussionen, for deres indsats, deres hjælpsomhed og deres evne til at tage højde for alle de involveredes interesser.
Jeg mener personligt, at hvis folk skal identificere sig med EU, skal de gøres helt bevidst om bidraget i de enkelte medlemsstater. Boligspørgsmålet er et af de mest presserende spørgsmål i behovenes hakkeorden. Hvis ikke der kan leveres sikre boliger af høj kvalitet, kan folk ikke arbejde ordentligt. Derfor glæder det mig, at det i forbindelse med forhandlingerne med Rådet og Kommissionen er lykkedes os at få vores ændringsforslag igennem med hensyn til støtteberettigelse for udgifter inden for renovering af socialt boligbyggeri. Jeg mener også, at det er afgørende at bane vejen for større investeringer i sundhedssystemet. Her gælder det indlysende princip, at kun raske mennesker kan være økonomisk aktive. Som tidligere borgmester glæder det mig også, at Kommissionen understreger den bymæssige dimension ved strukturpolitikken, som er stærkere i den nye lovgivning. Det drejer sig i sidste ende om vores byer, og de ved bedst, hvilke aktiviteter og projekter, der bør støttes til gavn for den endelige bruger. Jeg er imidlertid bange for, at den bymæssige dimension og partnerskabsprincippet kun vil blive holdt i hævd på papiret. Når det gælder Den Tjekkiske Republik, ved jeg, hvor uvillig staten er til at invitere vores byer til at træffe beslutninger om, hvilken form de operationelle programmer skal have - og det gælder også for regionerne. Derfor tror jeg, det ville være nyttigt, hvis Kommissionen ville analysere, i hvor høj grad den bymæssige dimension bliver opnået i de enkelte medlemsstater. 
Zita Gurmai (PSE ).
   - Robert Schumanns og Jacques Delors' drøm bliver til virkelighed. EU har ikke længere grænser, som deler folk og nationer og skaber konflikt, er en hindring for handelen og for politisk og kulturel tilnærmelse.
Europas borgere kan i stigende grad leve inden for de naturlige regioners grænser, som ikke er formet gennem politisk tyranni og skiftende grænser efter krige, men er et resultat af den naturlige og historiske udvikling. I subsidiaritetens ånd bruger regioner ofte grænseoverskridende samarbejde til at udføre deres daglige forretninger. Det er en af EU's største landvindinger.
Når Rumænien og Bulgarien tiltræder EU i 2007 og Kroatien senere kommer til, vil dette grænseoverskridende samarbejde få endnu større betydning for Ungarn. For ungarske samfund i nærheden af Ungarn, men uden for dets grænser, en ungarsk befolkning på flere millioner mennesker, som lever i Rumænien, Slovakiet og andre nabolande, har fælles udvikling stor indflydelse på at ændre grænser til virtuelle grænser.
Fælles planlægning og gennemførelse styrker deres identitetsfølelse, ligesom samarbejdet med folkeslag, som har levet sammen side om side gennem århundreder. Det bidrager til at fordrive fordomme, som har skabt etniske problemer og mindretalsproblemer i lang tid. De historiske regioner, hvor de centraleuropæiske folk og nationer har levet sammen i århundreder, bliver genetableret. Økonomisk nødvendighed styrker samhørigheden mellem de nationer, der lever i den fælles europæiske familie.
Grænseoverskridende samarbejde i Europa er en logisk og god løsning med henblik på at etablere et fornuftigt samarbejde mellem de mangefacetterede civile organisationer og lokale myndigheds- og regeringsorganer forskellige steder og med henblik på at udbrede princippet om lige muligheder. Det kan jeg kun støtte, og det glæder mig, at EU støtter det markant. 
Nathalie Griesbeck (ALDE ).
   - Hr. formand, fru Hübner, mine damer og herrer! Også jeg glæder mig over den pakke på knap 308 milliarder euro, som alene udgør over en fjerdedel af Unionens samlede budget.
Selv om nogle af Parlamentets medlemmer beklager Rådets afvisning af resultatreserven, som ville have gjort det muligt at forbedre den økonomiske løftestangseffekt, kan vi her til formiddag være af den opfattelse, at de betænkninger, der er blevet forelagt på plenarforsamlingen, er tilfredsstillende, i det omfang de giver os mulighed for at gå videre og være operationelle i januar 2007. Det er nu op til os at optimere bevillingernes anvendelse. Det er endvidere op til os at tilgodese de projekter, der er forbundet med størst mulig merværdi, og især at gøre dem gennemsigtige med henblik på at vise vores medborgere, hvad Unionen gør for dem.
Endelig vil jeg til slut - for vi skal fatte os i korthed - gerne minde om, at efter den lange kamp om de finansielle overslag skal vi nu vinde slaget om Unionens egne indtægter. Når vi kræver flere penge, er det fordi vi er mange, der er overbevist om, at det Europa, vi opbygger, ikke blot er et Europa for fred eller samhørighed efter udvidelsen, men også tidens bedst egnede rum til at bekæmpe alle globaliseringens effekter og ikke blot fremme væksten, men også beskæftigelsen for vores europæiske medborgere. 
László Surján (PPE-DE ).
   - ... og takket være gode ordførere er det lykkedes at indhente det. Det er nu op til de nationale regeringer, om den nye regionalpolitik kan blive søsat i 2007. Det er deres opgave at sikre, at de nationale udviklingsplaner er klar og bygger på konsensus, og især i de nye medlemsstater at kompensere for de manglende fremskridt, vi har set i de seneste år. Det er ikke gået så godt indtil videre, men de kan opnå succes nu.
Det glæder mig, at det udvalg af "julegaver", som de nye medlemsstater har fået - under Rådets forhandlinger i december kun med det formål at opnå stemmer - nu også bliver gjort tilgængelige for EU-15. Disse goder er nu tilgængelige for alle medlemsstater. Det glæder mig, at Parlamentet også har fundet en måde at støtte en systematisk genopretning af kvarterer på, som bebos af mindre velstillede borgere. Dermed er det også lykkedes at tage fat på det specifikke problem med den hurtige og overdrevne privatisering af boliger i en række af de nye medlemsstater.
Jeg støtter alle bestræbelser for at sikre total gennemsigtighed. Hvor der er støtte involveret, er der også risiko for korruption. Åbenhed er særligt vigtig i lande, som gennem årtier har været kontrolleret af et etpartisystem, for at undgå at det ser ud, som om de regerende partier fortsætter det tidligere etpartisystems forvaltnings- og bevillingsmetoder.
Der bliver udarbejdet gode love, men vi må have en midtvejsevaluering af, hvor effektiv samhørighedspolitikken er. Hvis det er nødvendigt, er vi parat til at gøre den endnu bedre. 
Magda Kósáné Kovács (PSE ).
   - Jeg glæder mig ligesom mine kolleger over det konstruktive samarbejde mellem Rådet og Parlamentet.
Det glæder mig, at Rådet og Parlamentet inden for Den Europæiske Socialfond ikke bare har støttet effektivitet og konkurrenceevne, men også inddragelsen af de sårbare grupper i samfundet. Faktisk kan konkurrenceevne og social samhørighed kun opfattes som fælles mål, og det er derfor, vi er europæere. På denne måde kan vi sikre, at opdelingerne ikke splitter Europa i to dele - de nye og de gamle medlemsstater, som det er blevet forudsagt af mange - og samtidig sikre, at de interne tilfælde af fattigdom og mangel på fremtidsudsigter også forsvinder i de enkelte medlemsstater.
På grundlag af rammeforordningen kan vi nu spørge, hvad der ville kunne sikre en europæisk livskvalitet for alle europæiske borgere. Jeg vil selv forsøge at bidrage til at besvare dette spørgsmål. 
Antonio López-Istúriz White (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Dette forslag fra Kommissionen og Rådet, som vi i dag forhandler her i Parlamentet ved andenbehandlingen, er et klart resultat af den forpligtelse, vi har påtaget os over for udvidelsen af EU.
Nuvel, jeg kan og bør ikke lade være med at give udtryk for min bekymring over for Dem, fordi man ikke har vedtaget anmodningerne fra EU's øområder om at anerkende de strukturelle problemer, de lider under, og som skyldes deres særlige geografiske, naturlige og permanente betingelser og forhold, der svækker deres økonomiske udvikling.
I Amsterdam-traktatens erklæring 30 om øområder anerkendtes det, at de strukturelle ulemper, som øerne lider under, burde kompenseres ved hjælp af særlige foranstaltninger til gavn for disse regioner for bedre at integrere dem på det indre marked på vilkår, der svarer til de øvrige europæiske regioners, at forbedre deres adgang til de kontinentale markeder og opnå en territorial, sektoriel og tidsmæssig ligevægt i deres økonomiske aktivitet.
Men i dette tilfælde er der endnu en gang ikke blevet truffet de nødvendige særlige foranstaltninger for at afbøde de naturlige, strukturelle, geografiske og permanente ulemper, som disse øområder lider under. Det er netop denne permanente karakter, der gør, at disse særlige foranstaltninger er nødvendige for at afbøde og rette op på de uundgåelige ekstraomkostninger ved at være en ø.
Derfor vil jeg gerne, hr. formand, fordømme, at man ved udformningen af forordningerne om fondene ikke har taget hensyn til behovet for at anvende en mere intensiv samhørighedspolitik i de regioner, der lider under naturlige ulemper, f.eks. øerne, og som man har gjort med hensyn til regionerne i EU's yderste periferi, som man har givet denne begunstigelse.
Det, vi kræver for andre øområder, selv om de ikke ligger så langt fra det kontinentale Europa, er den samme slags foranstaltninger, som de fjerntliggende regioner har. Det drejer sig ikke om at give privilegier, men om at kompensere for de åbenbare vanskeligheder, som vores øer har. 
Bernadette Bourzai (PSE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg vil allerførst gerne takke ordførerne og Parlamentets medlemmer for deres store stykke arbejde, som har gjort det muligt at forbedre Kommissionens forslag ud fra et synspunkt om partnerskab, ikke-forskelsbehandling og især ligevægt mellem regionerne i de gamle og de nye medlemsstater.
Det er imidlertid beklageligt, at de beløb, der er blevet afsat til denne for EU så vigtige politik, ikke er på højde med vores ambitioner.
Bypolitikkerne har været genstand for adskillige drøftelser. Det samme kan ikke siges om landdistrikterne, hvis fremtid fra nu af hænger sammen med den fælles landbrugspolitiks anden søjle, hvis bevillinger ikke desto mindre er faldet drastisk. Vi skal derfor sikre, at strukturfondene lokalt forbindes med den nye fond for udvikling af landdistrikterne. 
Endelig beklager jeg Rådets beslutning om massivt at øremærke bevillingerne til regionalpolitikken i overensstemmelse med Lissabon-målene, og dette desuden uden at høre Parlamentet vedrørende klassifikationen af udgifterne.
Vi skal være omhyggelige med at sikre, at de operationelle programmer i regionerne er tilstrækkeligt fleksible til at tage højde for de stadig nødvendige strukturinvesteringer og den sociale solidaritet.
Endelig skal jeg minde om, at nok skal denne reform medvirke til at nå målene om konkurrenceevne, men den skal også og især medvirke til at nå målene om økonomisk, social og territorial samhørighed. 
Francesco Musotto (PPE-DE ).
   - Hr. formand, kære kolleger! Med beslutningen i dag investerer Europa i en perspektivrig samhørighedspolitik, idet vi sætter 308 milliarder euro af til målene om konvergens, social samhørighed og fremme af den territoriale samhørighed.
I et EU med 25 medlemsstater bor 123 millioner mennesker svarende til 27 % af den samlede befolkning i regioner med et BNP pr. indbygger på under 75 % af EU-gennemsnittet. Ud af disse bor to femtedele i regioner, der ligger i de gamle medlemsstater. Samhørighedspolitikken er med til at fordele de gavnlige aspekter af Europas økonomiske udvikling, foregribe ændringerne og hjælpe de områder, der - ofte af strukturelle eller geografiske årsager - befinder sig i en vanskelig situation. Denne samhørighedspolitik er med til at begrænse de negative konsekvenser af globaliseringen.
Man kan kun være enig i den nye reform af strukturfondene, som er væsentlige instrumenter i samhørighedspolitikken. Reformen sørger for større effektivitet, gennemsigtighed og ansvar. Forvaltningssystemet er blevet forenklet, idet man har indført differentiering og proportionalitet i forbindelse med en sund finansiel forvaltning og dermed har efterkommet ønskerne om forenkling fra samhørighedspolitikkens hovedaktører, nemlig medlemsstaterne.
Den nye reform bygger på Lissabon- og Göteborg-prioriteringerne, dvs. beskæftigelse, forskning, innovation og bæredygtig udvikling. Man har ønsket at investere i menneskelig kapital, innovation, fremme af vidensamfundet, iværksættervirksomhed, miljøbeskyttelse og meget andet. Det er nemlig mange nyheder, f.eks. indførelsen af tre nye målsætninger om en reduktion af antallet af strukturfonde, en styrkelse af partnerskabet, større finansielle ressourcer til øer og regioner med geografiske handicap og beskyttelse af udfasningsregionerne, som snart ikke længere vil være støtteberettigede under konvergensmålet. 
Lidia Joanna Geringer de Oedenberg (PSE ).
   - Hr. formand! Debatten i dag er kulminationen på to års arbejde med reformen af strukturfondene. I dag kan vi sige, at vi efter vanskelige forhandlinger om de finansielle overslag og hele lovgivningspakken om samhørighedspolitikken har nået et godt kompromis. I perioden 2007-2013 er næsten 36 % af EU's budget øremærket til strukturfondene. Det løber op i 308 milliarder euro. Dette tal er mindre, end vi havde håbet, men det giver et grundlag for at udarbejde langsigtede udviklingsplaner, hvilket især er vigtigt for de fattigste regioner i Europa.
Nye forordninger vil gøre det lettere at føre en mere enkel samhørighedspolitik, som er tættere på borgerne, og som især tager højde for problemerne i de nye medlemsstater. Disse problemer omfatter støtteberettigelse for moms, bymæssige spørgsmål, lige muligheder for handicappede og hensyntagen til deres behov. Det bliver ikke nogen let opgave at skabe territorial samhørighed i et EU med store forskelle i udviklingsniveauet. Selv om vi allerede har en lovramme og øremærkede fonde, vil det kræve et helhjertet engagement fra vores nationale og lokale regeringers side at få det bedst mulige ud af den enestående mulighed, vi sammen har skabt for at skabe regional udvikling i EU. Jeg vil gerne lykønske alle ordførerne. Dette er endnu et vigtigt skridt fremad i Europas historie. 
Ria Oomen-Ruijten (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Arbejdsløsheden i eurozonen er lavere end nogensinde, men ligger alligevel stadig på 8,8 %. Derfor er det nødvendigt at bruge strukturfondene og Socialfonden til at forbedre vores europæiske borgeres jobkvalifikationer. Jeg er taknemmelig for de ændringer, der er foretaget, og jeg takker også ordføreren, José Silva Peneda, som særdeles engageret og meget energisk har taget debatten op.
Socialfonden koncentrerer sig nu om globaliseringen og forbedringen af menneskers jobkvalifikationer. Fonden kan hjælpe dem med at få adgang til arbejde, undgå arbejdsløshed, forlænge arbejdslivet og øge især kvinders og ældres deltagelse på arbejdsmarkedet. 
Gábor Harangozó (PSE ).
   - Samhørighedspolitikken kunne stå som et symbol for en europæisk mentalitet, fordi den bygger på åben solidaritet, som omfatter hver eneste region i Europa, især hvis midlerne ledsaget af forordninger, som sørger for, at selv de fattigste regioner i Europa kan gøre brug af støttemulighederne.
For to år siden tiltrådte 10 nye medlemsstater EU, typisk med fattigere regioner. Regionerne i disse lande har fulgt en anden udviklingsvej end dem i vores vestlige medlemsstater. Derfor har de også forskellige problemer, som vi har skullet løse. Gennem vores arbejde i de sidste to år, som har omfattet store debatter og kampe, er det lykkedes os at skabe en fleksibel og effektiv lovgivning, som også kan løse de nye regioners problemer. Vi har al mulig grund til at fejre denne aftale.
Hvis vi vinder afstemningen i morgen, vil vi kunne skitsere hidtil usete fremtidsmuligheder for alle regioner i Europa. Vi kan skabe job, vi kan bygge veje, vi kan renovere boliger. Faktisk kan vi begynde at bygge et nyt Europa, og vi kan bringe Øst- og Vesteuropa tættere på hinanden ikke kun politisk, men også når det gælder borgernes livskvalitet. 
Lambert van Nistelrooij (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Regionalpolitikken omfatter, efter landbrugsbudgetterne, den vigtigste europæiske investering, der sigter på integration og opfyldelse af Lissabon- og Göteborg-målene. F.eks. udgør midlerne til konkurrencepolitik - mål 2 - sammen med budgetterne til forskning og udvikling grundlaget for udvikling af samhørighedspolitikken indtil 2013, men formodentlig også derefter.
Vi har i dag hørt, at gennemsigtighed og fremvisning af resultater står centralt i de kommende år, også i debatten om midtvejsvurderingen i 2010. Men de europæiske borgere ønsker, at Europa skal være synligt og konkret. Det er det, Plan D - D står for (udvikling) - drejer sig om. Det er mere end blot at få pengene fra fonde til at cirkulere, i modsætning til hvad de nationale medlemsstater siger. De indkasserer bare pengene og ønsker knap nok at aflægge regnskab for dem. De undlader at føre kampagne for Europa.
Jeg har et spørgsmål til fru Hübner. Kan De inden for disse rammer tage supplerende initiativer til gavn for borgerne? Det har regioner og byer allerede gjort. Borgerne og partnerne i regionalpolitikken ...
Stavros Αrnaoutakis (PSE ).
   - Hr. formand! Jeg vil gerne komplimentere ordførerne for det fremragende stykke arbejde, de har gjort under hele forløbet. Samhørighedsredskaberne, strukturfondene, er det, der bringer Europa tæt på borgerne.
Det er særlig vigtigt, at det, via lange og svære forhandlinger, er lykkedes Europa-Parlamentet at indføre betydelige forbedrende ændringer af teksten i forordningerne, som også vil bidrage til at forbedre borgernes livskvalitet, til at udforme aktiviteter og projekter, som ikke skaber divergens, og ændringer, der fremmer bæredygtig udvikling og demokratiske procedurer ved anvendelsen af fondene via udvidede partnerskabsforhold og deltagelse af repræsentanter for civilsamfundet.
I en tid med krise og europæisk skepsis er succeser som disse vigtige og kræver, at vi alle arbejder ikke kun for at fremme dem, men også for at sikre en korrekt gennemførelse af dem.
Den nye planlægningsperiode er vanskelig. De midler, der er afsat til samhørighed, er utilstrækkelige, og der er akutte udviklingsskævheder. Derfor er det særlig vigtigt, at alle disse midler, via decentraliserede, fleksible og mindre bureaukratiske procedurer, kan nå frem til den endelige modtager i de mindst udviklede regioner i de nye og gamle medlemsstater i stedet for at vende tilbage til de rige lande. 
Hannes Manninen,
   Hr. formand! Jeg vil gerne takke Europa-Parlamentets medlemmer for deres vidtrækkende og seriøse bidrag. Det viser, at Parlamentet har engageret sig grundigt og bredt i disse spørgsmål.
Det har været positivt at konstatere, at en ting, der forener, er opfattelsen af, at samhørighedspolitikken ikke bør gennemføres som et mål i sig selv. Hovedformålet er derimod at skabe lighed mellem mennesker, til gavn for dem, og at opnå konkrete resultater.
Et andet centralt spørgsmål, som jeg nævnte i mit indledende indlæg, er partnerskab og civilsamfundet. Et tredje vigtigt spørgsmål er miljøet, bæredygtig udvikling og sikkerhed. Alle disse faktorer vil bringe EU tæt på borgerne som et middel til at hjælpe dem, og de vil være en lejlighed til at uddybe forholdet mellem offentligheden og EU.
Jeg vil gerne komme med en kort kommentar, især om to spørgsmål, nemlig genbrug af ubrugte midler og Lissabon-målene og strukturfondene.
For første gang har Rådet vedtaget en holdning til spørgsmålet om genbrug af ubrugte midler, da det diskuterede den interinstitutionelle aftale, og den holdning var negativ. Efter gentagne opfordringer fra Regionaludviklingsudvalget har det land, som havde formandskabet på det tidspunkt, taget sagen op til fornyet debat i Rådet i De Faste Repræsentanters Komité. Komitéen forkastede på det tidspunkt Europa-Parlamentets forslag næsten enstemmigt. Delegationerne nægtede også at udtale sig om sagen.
Som jeg forstår det, vil Parlamentet og Kommissionen komme med en fælles udtalelse om dette spørgsmål. Det synes jeg er en god fremgangsmåde. Rådet vil imidlertid ikke kunne tilslutte sig indholdet i udtalelsen, for der er ikke noget ægte ønske i medlemsstaterne om at diskutere genbrug af ubrugte midler midtvejs i programperioden.
Lissabon-målene for vækst, konkurrenceevne og beskæftigelse bør efter min mening ikke opfattes som modsætninger inden for den sociale og regionale dimension. Tværtimod vil Lissabon-målene, når de er rigtigt gennemført, sikre, at der bliver taget højde for særlige regionale forhold, og at der også fremover vil blive ført en effektiv samhørighedspolitik.
Min opfattelse af sagen kan drøftes mere detaljeret på mødet i Regionaludviklingsudvalget næste mandag i Bruxelles, som jeg vil deltage i. Til sidst vil jeg varmt takke alle for deres store samarbejdsvilje.
Danuta Hübner,
   Hr. formand! Jeg vil gerne ganske kort komme ind på fem punkter.
For det første vil jeg gerne sige, at processen, der har bragt os til denne fase i forberedelsen til næste generation af samhørighedspolitikken, entydigt beviser, at fællesskabsmetoden virker, og at de europæiske institutioner har evnen til at nå til enighed, når der er behov for det.
For det andet kan jeg i dag se, at vi har en politik for hele Den Europæiske Unions område, en politik, der er tilpasset udfordringerne ved globaliseringen, ved udvidelsen, ved øget mangfoldighed, som er i overensstemmelse med lighedsprincippet, som kan tilpasses yderst forskellige regionale sammenhænge, og som er en reaktion på regioners og byers behov.
For det tredje går jeg fra denne forhandling med fuld indsigt i Deres ønsker: vedrørende specifikke situationer i enkeltregioner, vedrørende behovet for fleksibilitet inden for forskellige aspekter og vedrørende sammenhængen mellem Lissabon-dagsordenen og samhørighedspolitikken. Dem vil vi huske på, både mens vi forhandler om programmerne og under gennemførelsen.
For det fjerde er jeg sikker på, at Europa-Parlamentets medlemmer vil spille en aktiv rolle med hensyn til at gøre reklame for denne politik i deres valgkredse gennem dialog med borgerne og med alle partnere. Vi stoler i høj grad på Dem.
For det femte består udfordringen nu i at arbejde i retning af en rettidig gennemførelse, at styrke forvaltningsstrukturerne og de finansielle kontrolstrukturer i medlemsstaterne og regionerne for at videreformidle de erfaringer, man allerede har gjort, for at maksimere udbyttet ved gode erfaringer og for at fjerne risikoen for, at problemerne opstår på ny.
Vi har gjort denne politik til et vigtigt bidrag i Plan D, og vi er indstillet på at fortsætte samarbejde med Dem på dette område. 
Vladimír Špidla,
   Mine damer og herrer! Jeg har deltaget i Deres debat med interesse, og jeg glæder mig over den betydning, den sociale samhørighed tillægges. Jeg mener, at det vigtigste i øjeblikket er at bane vejen for den mest effektive praktiske gennemførelse af Europas struktur- og samhørighedspolitik. Vi må også føre en dialog med borgerne, som er så åben som muligt, og udvikle et så vidtrækkende koncept for partnerskab som muligt, hvilket også er blevet understreget og fremsat i forslagene. Jeg tror, at når først vi går over til gennemførelsesfasen, vil vi gå ind i den næste vigtige fase, nemlig forberedelsen af yderligere strategier. Jeg glæder mig meget til at samarbejde med Dem om gennemførelsen af disse strategier og udarbejdelsen af kontrolmekanismer samt om at finde nye strategier. Livet står ikke stille, og der vil helt sikkert komme nye udfordringer. 
Formanden.
   - Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted om få minutter.
Alessandro Battilocchio (NI ).
   - Regionerne er Europas byggesten, og kulturforskellene og de forskellige regionale situationers fremme er et af EU's væsentligste særpræg. Derfor glæder det mig, at over en tredjedel af EU's budget er sat af til strukturfondene for den nye periode, nemlig 2007-2013.
At støtte den regionale identitet og samtidig forfølge målsætningen om konvergens på europæisk plan, når det gælder udvikling og forbedring af betingelserne for vækst og beskæftigelse, er nemlig en absolut forudsætning for, at vi kan nå Lissabon-målsætningerne og fremme økonomien, ikke mindst på lokalt og regionalt plan. Det er nemlig de små virksomheder, som holder gang i markedet i Europa, og idéen om at styrke konkurrenceevnen og inddragelsen på dette niveau ved at fremme partnerskabet mellem de offentlige, private og ikke-statslige aktører, der opererer på regionalt plan, kan kun være med til at sætte skub i økonomien, hvilket EU ville nyde godt af som helhed. Jeg håber, at regionerne tager denne udfordring op og er i stand til at gøre EU-institutionernes retningslinjer og ressourcer til konkrete planer for den økonomiske og sociale udvikling, ikke mindst ved at satse på fuld beskæftigelse og på en intelligent og bæredygtig udnyttelse af de menneskelige, kunstneriske og naturlige ressourcer, som de råder over, både i store mængder og af god kvalitet.
Richard Corbett (PSE ).
   - Strukturfondene er vigtige for at sikre, at den øgede fremgang, som det fælles marked i Europa skaber, fordeles mere ligeligt, og at mindre fremgangsrige regioner får hjælp til at indhente de andre.
Oprettelsen af et marked på europæisk plan indebærer et europæisk ansvar for at sikre, at alle regioner kan drage fordel af det.
Min egen valgkreds Yorkshire and Humber har haft kolossal gavn af de europæiske strukturfonde. South Yorkshire har haft det højeste støtteniveau - "Mål 1". Størstedelen af den øvrige region har også modtaget bistand. Vi vil byde kommissær Hübner velkommen til regionen senere i år, hvor han skal se på nogle af de imponerende projekter, der har modtaget støtte.
Selv om de nye medlemsstaters tiltrædelse har medført et nyt fokus for disse fonde, glæder det mig, at den nye pakke, som er aftalt for de kommende syv år, vil betyde en fortsættelse af finansieringen til Yorkshire and Humber på et højt om end reduceret niveau.
Bogdan Golik (PSE ).
   - Jeg vil gerne udtrykke min støtte til Kommissionens forslag om at oprette et EU-retsinstrument i form af en europæisk gruppe for territorialt samarbejde (EGTS). Jeg støtter dette initiativ af hele mit hjerte. Det stammer fra et behov for at forbedre de nuværende løsninger og overvinde vanskeligheder ved det territoriale samarbejde, som skyldes forskellige retssystemer og procedurer.
Jeg er overbevist om, at dette ny initiativ vil gøre det grænseoverskridende, interregionale og internationale samarbejde lettere og mere effektivt. Traktatens mål om at opnå større social og økonomisk samhørighed blev særligt vigtigt efter 1. maj 2004, da EU bød 10 nye medlemsstater velkommen, herunder Polen. De fattigste regioner i EU ligger netop i disse nye medlemsstater. Vi kan imidlertid ikke kun betragte dem ud fra en økonomisk synsvinkel. Vi skal også se disse regioners kulturelle arv og se, hvor meget de kan tilbyde deres partnere i et samarbejde. Juridiske og forvaltningsmæssige problemer bør ikke have lov til at hindre fremskridtet og bør løses på en mere effektiv måde, end de hidtil er blevet.
Jeg håber, at forordningen om oprettelse af en europæisk gruppe for territorialt samarbejde, som repræsenterer næsten to års lovgivningsarbejde, sammen med den fælles holdning, som Rådet har udarbejdet, og hr. Olbrychts fremragende betænkninger, som Europa-Parlamentet har vedtaget, vil gøre det muligt for os at nå dette mål og skabe en model for europæisk integration, som bygger på solidaritet og harmoni.
Margie Sudre (PPE-DE ).
   - På Det Europæiske Råds møde i december 2005 blev rammerne for programmeringen af strukturfondene udstukket frem til 2013. Bevillingerne til de fire franske oversøiske departementer er blevet fastholdt i forhold til perioden 2000-2006 takket være et beløb på 2,83 milliarder euro.
Jeg vil gerne lægge vægt på dette nærmest uforanderlige tal, som kan forklares med, at de oversøiske departementer er omfattet af konvergensmålene, og med deres status af yderste randområde, mens støtten til alle de franske regioner i hovedlandet og til mange af Unionens regioner desværre falder markant. 
Frankrig, Spanien og Portugal har fået oprettet en særlig bevilling med henblik på at tage højde for de ekstraudgifter, der er forbundet med de yderste randområders handicap. Jeg beklager denne nye foranstaltnings manglende synlighed i den generelle forordning.
Jeg anmoder Kommissionen om at udvise en vis fleksibilitet i forbindelse med gennemførelsen af denne støtte, som reguleres ifølge forordningen om EFRU, idet sådanne ekstra driftsudgifter vanskeligt lader sig fastlægge med en aritmetisk kvantificering.
De oversøiske departementer er gode til at forvalte den europæiske strukturstøtte, for de bruger de midler, de får stillet til rådighed, regulært og med velberådet hu. Det er op til dem at fortsætte med at bruge midlerne fornuftigt. 

Formanden.
   - Vi går nu over til afstemning

Diana Wallis (ALDE ),
   Hr. formand! Det er blot et lille ændringsforslag for at komme uden om en fejl, der havde sneget sig ind i teksten til betragtning G. Vi ønsker blot at erstatte ordet "foretagende" med ordet "tilsynsmyndighed", således at betragtningen får følgende ordlyd: "der henviser til, at de spørgsmål, som undersøgelsesudvalget beskæftiger sig med er af generel betydning og går videre end den særlige situation, som de direkte berørte europæiske borgere befinder sig i, navnlig om det indre marked for forsikringsprodukter fungere hensigtsmæssigt, om EU-retten er blevet gennemført korrekt, og om de regresmuligheder, som borgerne har navnlig i grænseoverskridende situationer, hvor tilsynsmyndigheden kontrolleres af hjemlandet, er hensigtsmæssige". 


Joseph Muscat (PSE ),
   Efter ordene "kræver, at der oprettes" indføjes sætningen "et vismandsudvalg inden udgangen af 2006". Derefter fortsætter sætningen som normalt: "og aflægger rapport seks måneder efter udvalgets oprettelse". Denne ændring gennemføres efter også at have været rundt i skyggekabinetterne. 


Caroline Lucas (Verts/ALE ),
   Hr. formand! Jeg vil blot gerne indsætte ordene "inden for struktur- og samhørighedspolitikken" i dette ændringsforslag. Disse ord bør stå på Deres afstemningslister. Vi er i bund og grund enige om, at isolerede områder har problemer, men vi mener, at dette bedre kan løses gennem struktur- og samhørighedspolitikker, så jeg vil gerne stille dette mundtlige ændringsforslag. 

Caroline Lucas (Verts/ALE ),
   Hr. formand! Jeg vil se, om jeg har større held med dette mundtlige ændringsforslag. Jeg vil gerne af med ordet "på et givet tidspunkt". I øjeblikket indeholder ændringsforslaget formuleringen "herunder på et givet tidspunkt Nox-emissioner", men jeg vil gerne have ordet "på et givet tidspunkt" taget ud. GUE/NGL-Gruppen, som har stillet dette ændringsforslag, er indforstået med dette. 

Jeanine Hennis-Plasschaert (ALDE ).
   - Hr. formand! Jeg er stor tilhænger af en hurtig integrering af luftfartssektoren i EU's emissionshandelsordning. Den endelige udgave af dette beslutningsforslag kan jeg imidlertid ikke støtte, især på grund af de afsnit, der henviser til en ligebehandling af de forskellige transportformer og indførelsen af beskatning af flybrændstoffer. Jeg vil derfor anmode om, at mit navn som ordfører for udtalelsen i dette beslutningsforslag trækkes tilbage. 
Chris Davies (ALDE ).
   - Hr. formand! Jeg vil blot slå det fast, at dette ikke er udtryk for holdningen i hele ALDE-Gruppen.
Formanden.
   - Afstemningen er afsluttet.
Andreas Mölzer (NI ).
   - Hr. formand! Ulovlig indvandring til Europa og den dermed forbundne kriminalitet bliver i stigende grad til et akut problem i lyset af regelrette migrationsstorme. Vi kan kun skåne disse ulovlige indvandrere for at omkomme på rejsen eller friste en tilværelse under slavelignende forhold i EU, hvis vi driver et relevant oplysningsarbejde i oprindelseslandene og konsekvent sender ulovlige indvandrere tilbage. Det er tidens tegn, hvilket vi også bør konkludere af Cavada-betænkningen. 
Hubert Pirker (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Her er der tale om afgørende foranstaltninger mod menneskesmugling. Menneskesmuglere tjener i dag lige så store penge som narkodealere. EU har vedtaget mange foranstaltninger i kampen mod menneskesmugling, men det er ikke tilstrækkeligt. Derfor glæder det mig, at EU nu har indledt forhandlinger med FN og har underskrevet en tillægsprotokol, som sikrer, at der fremover samarbejdes ud over EU med andre stater i kampen mod menneskesmugling.
Jeg har derfor støttet EU's underskrivelse af tillægsprotokollen, fordi der dermed skabes endnu et våben i kampen mod menneskesmugling og dermed også mod organiseret kriminalitet. 
Hubert Pirker (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Det handler om det andet område, nemlig om menneskehandel. Også her har EU underskrevet en tillægsprotokoll. Menneskehandel er også en af den moderne tids store forbrydelser, hvormed der opnås millionfortjenester på enkelte menneskers bekostning.
EU træffer egnede foranstaltninger, men er ikke i stand til at klare problemet alene. Derfor er det nødvendigt at søge tilstrækkeligt samarbejde ud over EU. Med FN's protokol har vi fået et nyt folkeretligt instrument til at træffe mere velegnede foranstaltninger end hidtil for alle berørte stater i kampen mod menneskehandel. Dermed udfører vi på den ene side en humanitær handling, og på den anden side bekæmper vi internationalt organiseret kriminalitet med et meget effektivt tillægsinstrument.
Carlos Coelho (PPE-DE ),
   Menneskehandel har antaget et helt alarmerende omfang. Det antages, at omkring 700.000 mennesker bliver ofre for denne forbrydelse hvert år.
Det er et grænseoverskridende fænomen, der nødvendiggør en samordnet indsats fra det internationale samfunds side, som skal koordineres mellem de forskellige aktører. Der må etableres et effektivt samarbejde inden for bekæmpelse af organiseret kriminalitet gennem harmonisering af de forskellige nationale retssystemers definitioner på lovovertrædelser, gensidig retshjælp og fælles undersøgelser.
Det internationale samfund har taget et stort skridt fremad med vedtagelsen af De Forenede Nationers konvention om bekæmpelse af grænseoverskridende organiseret kriminalitet, ratificeret af 121 lande samt EU, der er det første juridisk bindende instrument på området til bekæmpelse af kriminelle netværk.
Jeg glæder mig over, at Portugal er et af disse lande, og håber, at de syv medlemsstater, der endnu ikke har ratificeret konventionen, vil gøre det snarest muligt.
Jeg bifalder protokollens konklusion, der indeholder strenge foranstaltninger til bekæmpelse af menneskesmugling og menneskehandel, særlig handel med kvinder og børn, ved at beskytte dem mod slaveri, seksuel udnyttelse og ulovlig beskæftigelse. Den indeholder også bestemmelser, der skal sikre ofrene både retshjælp og materiel støtte, og om foranstaltninger med henblik på fysisk og psykisk rehabilitering.
Véronique Mathieu (PPE-DE ),
   Over 800.000 mennesker berøres af menneskehandel hvert år. Denne form for smugling, der er forbundet med den organiserede kriminalitet, er lige så lukrativ som international handel med våben og narkotika. Menneskehandel, som sigter mod seksuel eller økonomisk udnyttelse, er en moderne form for slaveri, som krænker de grundlæggende rettigheder til den menneskelige værdighed. Det er vanskeligt og kostbart at komme denne plage til livs, for netværkerne er ofte internationale, og smuglerne drager fordel af de forskellige nationale love og manglerne i samordningssystemet.
Jeg har stemt for Rådets forslag om indgåelse af to supplerende protokoller til FN-konventionen om bekæmpelse af grænseoverskridende organiseret kriminalitet, da de styrker koordineringen og harmoniseringen af procedurerne.
Selv om der er konstateret fremskridt med hensyn til forebyggelse og retsforfølgelse af smuglerne, er det fortsat afgørende, at beskyttelsen af ofrene skærpes. Ofrenes status som offer og de dermed forbundne rettigheder skal anerkendes og anvendes bedre, og der skal systematisk tilbydes juridisk, materiel og psykologisk bistand og udstedes midlertidige opholdstilladelser eller tilbydes støtte til hjemsendelse. De ofre, der har haft mod til at angive deres smuglere, skal ydes særlig beskyttelse, for alt for ofte lever de i evig angst for repressalier. 
Gérard Deprez (ALDE ),
   Hvert år markedsføres der ca. 800.000 t bilbatterier, 190.000 t industribatterier og -akkumulatorer og 160.000 t bærbare batterier i EU. Men disse batterier indeholder tungmetaller (kviksølv, bly og cadmium), som er skadelige for miljøet og menneskets sundhed.
For øjeblikket har imidlertid kun seks medlemsstater indført en national ordning for indsamling og genvinding af de udtjente batterier. Blandt disse finder man Belgien, hvis indsamlingsrate nærmer sig de 60 %!
Jeg er for det direktiv, vi skal stemme om, som netop har til formål at indføre en sådan ordning i hele EU inden 2008.
Enkelte af de foreslåede foranstaltninger fortjener især vores støtte, nemlig det generelle forbud mod markedsføring af batterier eller akkumulatorer, som indeholder en for stor mængde tungmetaller, definitionen af indsamlings- og genvindingsprocenter, forpligtelsen til at angive den reelle levetid på mærkatet med henblik på forbrugeroplysning og støtte til forskning i mere miljøvenlige batterier og nye genvindingsteknikker. 
David Martin (PSE ),
   Eftersom næsten halvdelen af alle bærbare batterier, der sælges i EU-15, endte med at blive brændt eller bortskaffet på lossepladser i 2002, er denne betænkning et vigtigt stykke miljølovgivning.
Hovedpunkterne i betænkningen dækker de vigtigste foranstaltninger til mindskelse af skadevirkningerne ved batteriaffald.
I betænkningen kræves det, at medlemsstaterne skal sikre, at producenterne udformer udstyr på en sådan måde, at brugte batterier og akkumulatorer let kan tages ud, og at udstyret ledsages af en vejledning, der også indeholder forbrugeroplysninger. Producenterne vil nu skulle finansiere alle nettoudgifter til indsamling, behandling og genbrug af brugte batterier og akkumulatorer, uanset hvornår disse er blevet markedsført. Kapacitetsmærkningen af alle bærbare batterier, bilbatterier og akkumulatorer vil blive indført senest 12 måneder efter direktivets gennemførelsesdato.
Jeg er enig i, at man i betænkningen bør fremme forskning, der skal gøre batterierne mindre skadelige for miljøet og fremme udviklingen af nye genbrugsteknologier, og at der bør fastsættes et genbrugsmål på 50 % for ikke-skadelige batterier. 
Jeffrey Titford (IND/DEM ),
   Kræver de gode borgere dybt inde i det mørkeste East Anglia et direktiv, der gør genbrug af batterier obligatorisk? Nej. Jeg tror, at de færreste overhovedet har overvejet det, og selv om de bliver opmærksomme på dette seneste eksempel på overdrevet nidkærhed fra EU-lovgivernes side, vil de alligevel smide de flade batterier fra deres transistorradioer i skraldespanden.
I præamblen til dette direktiv hedder det: "Det er ønskværdigt at harmonisere de nationale foranstaltninger vedrørende batterier og akkumulatorer". Hvem har besluttet, at det er "ønskværdigt"? Det er da et besynderligt udtryk at bruge i denne sammenhæng. En kvinde kan være "ønskværdig", men endnu et sæt dumme regler til harmonisering af vores håndtering af batterier og akkumulatorer - jeg tror det ikke.
Men med denne lovgivning lægges hele den økonomiske byrde for indførelsen af disse nye genbrugs- og bortskaffelsesfaciliteter over på producenten. I en verden ved sine fulde fem, dvs. en verden uden EU, bliver køberen af et produkt ansvarlig for, at det bortskaffes på forsvarlig vis. "Producenten-skal-betale-for-bortskaffelsen-princippet" er en del af EU-tankegangen.
Hold op med at opfinde nye metoder til at øge udgifterne ved fremstilling af alting. Virksomhederne har ikke råd til at betale disse ekstraudgifter. 
Ilda Figueiredo (GUE/NGL ),
   Denne betænkning støtter Rådets fælles holdning af den 12. juni 2006 om Den Europæiske Socialfond for 2007-2013. Den fælles holdning omfatter nogle positive, men utilstrækkelige aspekter, og andre, som vi er imod.
Blandt de positive aspekter fremhæver vi social integration og lighed mellem kønnene, men de er utilstrækkelige, især hvad angår fremme af arbejdets kvalitet og en stærkere indsats for at mindske indkomstforskelle og social ulighed med henblik på at indfri målet om reel økonomisk og social samhørighed.
Det er en holdning, der fortsat begrænser gennemførelsesomfanget til politikker snævert forbundne med den europæiske beskæftigelsesstrategis og Lissabon-strategiens retningslinjer og henstillinger, der som bekendt har medvirket til at uddybe ulighederne og fremme deregulering af arbejdsmarkedet.
Medlemsstaterne skal dog definere deres prioriteter og finansieringsområder, hvorfor der er et vist manøvrerum, som landene kan udnytte til at gennemføre rigtige foranstaltninger.
Vi har derfor undladt at stemme. 
Thomas Mann, (PPE-DE ),
   Jeg har stemt for hr. Silva Penedas betænkning. Tre fjerdedele af ændringsforslagene fra Beskæftigelses- og Socialudvalget blev først accepteret af Rådet med kvalificeret flertal og derefter også af Kommissionen. Igen har det østrigske formandskabs gode arbejde givet resultater, idet formandskabet arbejdede afgørende for kompromiset. Det har fyldt begrebet "flexicurity" med liv - at satse på fleksible arbejdsmarkeder og social sikkerhed samtidig og medtage folk i beskæftigelse og arbejdsløse.
ESF bidrager til det økonomiske og sociale sammenhold og er kompatibelt med den nye Lissabon-strategi. Den fremmer beskæftigelsesevnen ved at opbygge lokale partnerskaber og beskæftigelesselskaber, især i struktursvage områder. Den hjælper med til at bekæmpe ungdoms- og langtidsarbejdsløsheden, at udligne manglen på kvalificeret arbejdskraft og at reducere social udstødelse og diskriminering.
Jeg glæder mig over viljen til at inddrage arbejdsmarkedets parter mere i udformning og gennemførelse af projekter. ESF skal udvikle sig til et kvalitetsmærke, som ikke erstatter nationale programmer, men supplerer dem effektivt. Den yder vigtige bidrag til at klare udfordringerne fra globaliseringen og den demografiske udvikling og til at fremskynde meget nødvendige reformer af medlemsstaternes økonomiske og sociale politik. 
David Martin (PSE ),
   I den seneste programmeringsperiode og nu i den udvidede Union har der været en fornemmelse af den voksende betydning af at beskytte miljøet, samtidig med at man sikrer økonomisk vækst, forbedrer handicappedes adgang til offentligt finansierede faciliteter, der skal sikre ligebehandling og afskaffe diskrimination af enhver art.
I denne betænkning har man især fokuseret på at give flere ugunstigt stillede og underudviklede regioner mulighed for at indhente de mere udviklede. Den regionale konkurrenceevne og beskæftigelsesmålet er ligeledes fortsat et centralt aspekt af regionalpolitikken, og mange af de tilgængelige ressourcer vil blive koncentreret om disse prioriteringer.
Parlamentet har ved forhandlingerne samarbejdet med både formandskabet og Kommissionen, og et af Parlamentets største resultater var, at man opnåede en betydelig forøgelse af de økonomiske ressourcer, der afsættes til territorial samhørighed, et vigtigt mål i forbindelse med udvidelsen.
Parlamentet har ikke kun haft succes på ovennævnte områder, men dets stemme er også blevet hørt i forbindelse med partnerskabsaspektet. I henhold til hovedforordningen vil det være ønskeligt, at det civile samfund og ngo'erne inddrages i højere grad. Kommissionen vil fremsætte en erklæring om organiserede kriminelles misbrug af strukturfondene. 
Brigitte Douay (PSE ),
   Jeg har stemt for Hatzidakis-henstillingen om generelle bestemmelser for strukturfondene, da det glæder mig at se, at den nye generation af programmer vil kunne starte i begyndelsen af 2007, hvilket er væsentligt for kontinuiteten af aktionerne i medlemsstaterne.
Jeg beklager imidlertid, at de beløb, der er sat af til strukturpolitikken i perioden 2007-2013, som følge af aftalen om de finansielle overslag ligger under Parlamentets og Kommissionens oprindelige krav.
Mere specifikt hvad angår forordningerne, kan Parlamentet glæde sig over, at Rådet har efterkommet flere af dets krav, navnlig kravet om større hensyntagen til de handicappede og om bæredygtig udvikling.
De nye forordninger vil gøre det muligt at fortsætte EU's samhørighedspolitik, som sigter mod at udvikle de fattigste områder og forbedre hele Unionens konkurrenceevne. 
Emanuel Jardim Fernandes (PSE ),
   Vedtagelsen i dag af lovgivningspakken om samhørighed, navnlig forslaget til forordning om generelle bestemmelser for fondene, er af allerstørste betydning for, at EU's medlemsstater og regioner kan færdiggøre de nationale referencerammer og operative programmer og begynde at anvende de europæiske fonde fra den 1. januar 2007.
Som resultat af de frugtbare forhandlinger med Rådet medtager forslaget til forordning næsten alle de væsentlige punkter, som Europa-Parlamentet havde rejst i den foreløbige betænkning, der blev vedtaget i 2005.
Det skal beklages, at det beløb, som Kommissionen oprindelig foreslog - og som havde Europa-Parlamentets utvetydige støtte - for specifikt at finansiere integrationen af regionerne i den yderste periferi i det indre marked og kompensere for deres særlige begrænsninger, ikke er blevet fastholdt.
Ud over en tillægsfinansiering til regionerne i den yderste periferi er der dog fastsat en højeste medfinansieringsrate på 85 % af de berettigede omkostninger.
Meget vigtigt er der blevet vedtaget en særlig og mere fordelagtig overgangsordning for indfasningen af det nye regional konkurrenceevne- og beskæftigelsesmål for Den Autonome Region Madeira.
Jeg stemmer derfor for denne henstilling. 
Jean-Claude Fruteau (PSE ),
   Selv om jeg beklager, at Europa-Parlamentet den 17. maj i år validerede de kommende finansielle overslag for perioden 2007-2013, må vi i dag forlige os med de magre bevillinger, den indebærer, med henblik på at definere strukturfondenes rolle og vægt i de kommende år.
I denne forbindelse glæder jeg mig over den nye opbygningsmæssige gennemsigtighed af den europæiske regionalpolitik, som navnlig er rettet mod tre nye, mere sammenhængende og lettere identificerbare mål. 
Jeg glæder mig desuden over, at den markante nedgang i de bevillinger, som EU for fremtiden råder over, ikke har katastrofale konsekvenser for de yderste randområder, hvis specifikke handicap og forsinkede udvikling gør, at støtten fra Fællesskabets solidaritetsinstrumenter er altafgørende.
De yderste randområder kan således fortsat modtage støtte under målet om konvergens, konkurrenceevne og territorialt samarbejde (tidligere mål 1). Den specifikke ekstrabevilling på 35 euro pr. indbygger vil desuden gøre det muligt delvist at imødekomme deres behov. Endelig vil målet om europæisk territorialt samarbejde give de yderste randområder mulighed for at videreføre det allerede udførte arbejde med at udvikle synergier med nabostaterne i Det Indiske Ocean og Vestindien.
Af alle disse grunde har jeg stemt for Hatzidakis-betænkningen. 
Pedro Guerreiro (GUE/NGL ),
   Den fælles holdning, der blev vedtaget i dag, er udtryk for den interinstitutionelle aftale om de finansieringsrammen for 2007-2013, hvor strukturfondene reduceres med 28 milliarder euro i forhold til Kommissionens oprindelige forslag, en reduktion fra 0,41 % af Fællesskabets BNI til 0,37 % i den kommende finansieringsramme, hvilket bringer egentlig økonomisk og social samhørighed, reel konvergens og fællesskabets omfordelingseffekt i fare.
Der kan konstateres et afgørende skift i strukturfondenes mål, hvor konkurrenceevne og erhvervsinteresser prioriteres over samhørighed i overensstemmelse med den neoliberale Lissabon-dagsorden. Fondenes centrale mål er således offentlig-private partnerskaber, kommercialisering af viden og forskning samt arbejdskraftens tilpasning og mobilitet.
N+2-reglen er fastholdt, og der er fra Rådets side ingen garanti for, at de midler, der er skåret væk, eller som ikke anvendes, fortsat kun vil blive brugt på dette område.
Jeg vil også gerne fremhæve, at de indrømmelser, som Rådet gav i december 2005, hvad angår støtteberettigelseskriterier for samhørighedslandene til gengæld for beskårne midler, nu udstrækkes til de øvrige medlemsstater.
Derfor stemmer vi imod. 
Carl Lang (NI ),
   For Frankrig er forøgelsen af strukturfondene, som i perioden 2007-2013 kommer til at udgøre 35,7 % af EU's budget, dvs. 307,9 milliarder euro, et bedrag af tre grunde.
Mens over 16 % af budgetindtægterne i Bruxelles kommer fra de franske skatteydere, bliver den andel af de europæiske regionale udgifter, der går til Frankrig, mindre og mindre og er gået fra 10 % i 1994 til mindre end 8 % i dag. Det betyder, at de franske Hainaut-kantoner, som ikke desto mindre er ramt af massiv arbejdsløshed, ikke har været berettiget til støtte fra strukturfondene under mål 1 i de seneste seks år.
På den anden side sker forøgelsen af regionalbudgettet på bekostning af den fælles landbrugspolitik, under hvilken Frankrig fortsat er det største modtagerland.
Den europæiske regionalpolitik er især et økonomisk bedrag. Strukturfondene i Frankrig er primært rettet mod de industriområder, der er i tilbagegang, og mod omstillingen af landdistrikterne, dvs. ofrene for Bruxelles-politikken, som bærer et tungt ansvar for vores landbrugs ruin og ødelæggelsen af hele sektorer af vores industri. 
Dimitrios Papadimoulis (GUE/NGL ),
   Jeg stemte hverken for eller imod den ændrede Hatzidakis-betænkning, fordi Parlamentet med denne betænkning faktisk går på kompromis med sine grundlæggende holdninger i alle større spørgsmål og tilslutter sig Rådets fælles holdning, som svækker politikken for regional og social samhørighed.
Det drejer sig konkret om følgende:
- Der sker en væsentlig reduktion af de tilgængelige midler fra 0,41 % for perioden 2000-2006 til 0,37 % for perioden 2007-2013. Midlerne er blevet reduceret med 28 millioner euro i forhold til Kommissionens oprindelige forslag, som for Parlamentet var mindstekravet til finansiel støtte til samhørighed og miljø.
- Parlamentet opgiver sit standpunkt vedrørende genanvendelse, til regionalpolitiske formål, af de midler, der går tabt på grund af den strenge anvendelse af n+2-reglen. På denne måde vil de tabte midler, som forventes at være store beløb, vende tilbage til de rigeste medlemsstaters nationale budgetter, hvilket rammer de fattigste lande og regioner.
- Man accepterer en klart svækket finansiel støtte både til de 16 regioner, der bliver ofre for den såkaldte "statistiske konvergens", herunder tre græske regerionger (Attika, det centrale Makedonien og Vestmakedonien), og til de 12 regioner med "naturlig konvergens", herunder to græske (det græske fastland og øerne i det sydlige Ægæerhav).
- Man godtager en udvidelse af n+2-reglen til projekter under Samhørighedsfonden, hvilket vil give flere vanskeligheder og tab.
Carl Schlyter (Verts/ALE ),
   Midlerne fra disse fonde bør udelukkende gå til de allerfattigste dele af Europa. Som det ser ud i dag, går pengene til regioner, der relativt set er rige. Det er ikke acceptabelt. 
Georgios Τoussas (GUE/NGL ),
   Rammeafgørelsen om strukturfondene udnyttes af EU og centrumhøjre- og centrumvenstreregeringerne til at fremskynde målsætningerne i den arbejderfjendtlige Lissabon-strategi, styrke konkurrenceevnen og øge kapitalens profit, hvilket gennemføres ved hjælp af kapitalistiske omstruktureringer og ved at ramme arbejdstagernes lønmæssige og sociale rettigheder.
Strukturfondenes midler ledes ud til sektorer, som tjener kapitalens profit, og samtidig giver man nogle småpenge for at dæmme op for folkets skuffelse og manipulere arbejderbevægelsen.
Samtidig med at de sociale og regionale skævheder øges i EU, mindskes strukturfondenes andel af budgettet for perioden 2007- 2013 fra 0,41 % til 0,37 %. Samtidig udnyttes EU's udvidelse og bystatistikken til at fjerne regioner med store økonomiske problemer og infrastrukturelle mangler fra støttemulighederne.
KKE's gruppe i Europa-Parlamentet stemmer imod rammeafgørelsen. 
Pedro Guerreiro (GUE/NGL ),
   I Rådets fælles holdning om den nye forordning om Samhørighedsfonden er overførsler fra fonden ligesom i den tidligere finansieringsramme fortsat gjort afhængige af, om stabilitetspagten og de nominelle Maastricht-konvergenskriterier opfyldes. Det indebærer, at et samhørighedsland med et lavere økonomisk udviklingsniveau straffes dobbelt. Hvis det er i krise og ikke opfylder stabilitetspagtens krav, risikerer det ydermere at blive frataget samhørighedsmidlerne. Det er en helt uacceptabel form for afpresning.
Vi er også klart imod, at N+2-reglen (N+3-reglen) udtrækkes til Samhørighedsfonden i betragtning af denne fonds særlige karakter og mål. Det skal erindres, at denne regel, som Tyskland fik indført i den tidligere finansieringsramme 2000-2006 for de øvrige strukturfonde, medfører, at midler, der ikke er anvendt inden to (tre) år, skal trækkes tilbage, hvilket direkte modarbejder strukturfondenes udgiftsmål. Denne nye sammenkædning kan få endnu større effekt i Samhørighedsfonden, der finansierer store projekter, med betydelige gennemførelses- og finansieringsvanskeligheder til følge. 
James Nicholson (PPE-DE ),
   I dag havde vi forhandlingen om struktur- og samhørighedsfondene og det grænseoverskridende samarbejde. Hvad sidstnævnte angår har vi gennem mange år gjort os erfaringer i Nordirland, og det har virket. Men det har ikke været tilfældet på det seneste. ICBAN - en af de ældste finansieringsorganer er kommet ud af balance ved den seneste ændring. ICBAN's bestyrelse har 20 medlemmer, hvoraf kun tre nu kommer fra det unionistiske samfund. Dette organ er ikke længere i balance og diskriminerer nu imod det unionistiske samfund. Det har ikke længere støtte fra unionisterne i området. Dette organ har ansvaret for at bruge 25 millioner i de kommende år. Det er en uacceptabel situation, som må bringes til ophør. Hvis denne diskrimination fortsætter, må ICBAN's midler fastfryses, indtil den totale retfærdighed er genoprettet. 
Charlotte Cederschiöld, Christofer Fjellner, Gunnar Hökmark og Anna Ibrisagic (PPE-DE ),
   Vi har stemt for to betænkninger, hvis formål er at reformere EU's strukturpolitik. Det arbejde, som er påbegyndt for at reformere dette politiske område, er et vigtigt skridt i den rigtige retning.
Generelt set er vi dog tilhængere af en mere restriktiv holdning til EU's regionalstøtte. Vi støtter ikke regionalbidrag, som anvendes til at finansiere boliger eller turistaktiviteter. Vi støtter heller ikke det forslag om forskning, der går ud på at sprede et og samme forskningsområde på forskellige uddannelsespladser i stedet for at koncentrere det på færre steder. 
Ian Hudghton (Verts/ALE ),
   Jeg stemte for ændringsforslaget fra Verts/ALE-Gruppen, hvorved man søgte at indføre retningslinjer for retfærdig konkurrence, sociale standarder og arbejdsmarkedsstandarder samt miljøbeskyttelse for trampfart. I disse ændringsforslag forsøgte man også at tage hensyn til den særlige situation for små og mellemstore skibsredere.
Desværre blev disse ændringsforslag forkastet. Den resulterende betænkning går alt i alt imod Kommissionens forslag, der har til formål at afvikle karteller inden for søtransport. Derfor stemte jeg imod den endelige betænkning, fordi Kommissionens oprindelige forslag efter min mening var bedre egnet til at nedbringe priserne på søtransport uden at bringe tjenesternes regelmæssighed i fare. 
Fernand Le Rachinel (NI ),
   Søtransport udgør ca. 45 % af EU's udenrigshandel i værdi og ca. 75 % i mængde. Anvendelsen af de generelle konkurrenceregler på international trampfart og cabotagesejlads er i virkeligheden ikke noget problem, for disse aktiviteter er allerede liberaliseret og fungerer med udgangspunkt i loyal konkurrence.
Kun fjernelsen af den fritagelse for konkurrencereglerne, som linjekonferencerne blev tildelt i 1986, har reelt været genstand for intense drøftelser blandt alle sektorens aktører. I den forbindelse er løsningsforslagene i min egen og i fru Wortmann-Kools betænkning efter min mening perfekt afbalancerede og tilgodeser de interesser, der står på spil.
Der findes i dag intet bevis for, at linjekonferencerne skulle have behov for beskyttelse mod konkurrencen for at kunne levere deres tjenesteydelser.
Derudover - og det for at bevare retssikkerheden i søfartssektoren - har det vist sig at være nødvendigt at opstille retningslinjer, som burde give operatørerne mulighed for at tilpasse sig den ny lovgivningsramme og bidrage til at sikre en glidende overgang til en konkurrencepræget ordning. Hvis alle de forholdsregler, Parlamentet har opstillet i denne sag, respekteres, er der ingen tvivl om, at søtransporten vinder ved det. 
Hynek Fajmon (PPE-DE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg vil gerne forklare, hvorfor jeg stemte imod Lamassoure-betænkningen om ordningen for Fællesskabernes egne indtægter. Jeg stemte på denne måde sammen med de øvrige medlemmer fra det tjekkiske civildemokratiske parti (ODS). Jeg er fast overbevist om, at den reform af EU's ordning om egne indtægter, som Rådet og Kommissionen er blevet enige om, er et fornuftigt kompromis, som Parlamentet ikke burde have torpederet. Tværtimod ville Parlamentet have gjort klogt i at vise sin støtte til et sådant fremskridt. Frem for alt er vi glade for, at der ikke bliver indført nogen europæisk skat inden for en overskuelig fremtid. Generelt fungerer det nuværende system, og det sikrer ordentlig finansiering af EU. Der er derfor ikke nogen egentlig grund til at kaste det over bord for at erstatte det med et nyt system. Jeg kan derfor ikke acceptere den kritiske holdning i Lamassoure-betænkningen.
James Hugh Allister (NI ),
   Selv når den britiske rabat regnes med, vil EU ifølge beregningerne koste Det Forenede Kongerige 4.298 millioner engelske pund i 2006. Eftersom nettoudgiften har ligget i denne størrelsesorden hvert eneste år, er det svimlende beløb, vi har hældt i det sorte hul, der hedder EU. Og til hvilken nytte? Tænk på de konkrete ændringer af infrastrukturen, som dette enorme beløb kunne have betydet, hvis det var blevet brugt indenlands på Det Forenede Kongeriges faktiske behov siden 1973.
Selv om der nu er 25 medlemsstater, vil Det Forenede Kongerige i år bidrage med en ottendedel (12,4 %) af de samlede budgetindtægter på 83 milliarder engelske pund til finansiering af EU i 2006. Det er intet under, at euroskeptikerne bliver flere og flere. På et tidspunkt med akut pres på vores sundhedssektor og den vitale uddannelsessektor er det forfærdende, at vi spilder så mange af skatteydernes penge på en falleret politisk union. Når nu Blair er gået med til at opgive den britiske rabat lidt efter lidt, og de faktiske udgifter til udvidelsen bliver stadig større, kan situationen kun blive værre.
Jean-Pierre Audy (PPE-DE ),
   Jeg har stemt for den fremragende betænkning fra min kollega, hr. Lamassoure, om forslag til Rådets afgørelse om ordningen for De Europæiske Fællesskabers egne indtægter. For at fortsætte opbygningen af et politisk EU er det ved at være nødvendigt at reformere dets budgetramme. Den smertefulde indgåelse af en aftale om de finansielle overslag for perioden 2007-2013 på Det Europæiske Råds møde i december 2005 og Kommissionens forslag gør ikke Unionens finansiering mere gennemsigtig, og man har en fornemmelse af, at man fjerner sig fra princippet om budgetretfærdighed, som er det aktuelle fundament for medlemsstaternes bidrag til Unionens drift. Forhandlingerne om Unionens egne indtægter med udsigten til et føderalt Europa som baggrundstæppe bliver sandsynligvis et af de mest brydsomme politiske spørgsmål, der skal behandles i fremtiden. I lyset af den aktuelle mangel på europæiske finanser og manglen på finanser hos de største nettobidragsydere spørger jeg imidlertid mig selv, om ikke tiden er inde til at sætte et stort europæisk investeringslån i værk for at finansiere alle de store infrastrukturer (rummet, motorvejene, højhastighedsjernbanenettet, kommunikationsteknologierne, havnene, lufthavnene osv.), der er nødvendige for økonomisk udvikling og social fremgang.
Charlotte Cederschiöld, Christofer Fjellner, Gunnar Hökmark og Anna Ibrisagic (PPE-DE ),
   Vi har i dag stemt imod hr. Lamassoures betænkning om Rådets afgørelse om ordningen for De Europæiske Fællesskabers egne indtægter. Det er vigtigt, at der skabes en mere effektiv og gennemsigtig budgetprocedure for Unionen. Vi afviser dog enhver tanke om, at EU i fremtiden skal beskatte f.eks. energi, moms eller virksomheders overskud. 
Lena Ek (ALDE ),
   Jeg har valgt hverken at stemme for eller imod, når der skal stemmes om betænkningen om Rådets afgørelse om ordningen for De Europæiske Fællesskabers egne indtægter.
I takt med at problemer og muligheder bliver mere og mere grænseoverskridende, bliver EU et vigtigere og vigtigere forum til at løse disse problemer og på bedste måde udnytte disse muligheder. Samtidig med at processen "bedre lovgivning" forhåbentlig kan eliminere en hel del spørgsmål, som efter min mening hører til på nationalt og derfor ikke på regionalt niveau, ser jeg, at de fleste områder, som er så vigtige for Europas borgere, skal håndteres i fællesskab.
Det handler bl.a. om miljø, forskning, udvikling og energi, hvor vi kan skabe mere bæredygtige omgivelser med flere job og langsigtet vækst. Derfor er jeg i princippet for et nyt finansieringssystem for Fællesskabet. Derimod mener jeg ikke, at dagens bidrag fra medlemsstaterne, som beror mere på evnen til at forhandle rabatter end til at spejle de behov, landene ser i EU, skal erstattes med et nyt finansieringssystem for EU, som omfatter en primær energi-, moms- eller skattebaseret indtægt, som Kommissionen foreslår. Det betyder ikke større retfærdighed. Store dele af den betænkning, vi stemmer om, støtter jeg imidlertid. Øget gennemsigtighed og en forenkling er selvfølgelig velkomne. 
Jean-Claude Fruteau (PSE ),
   Ud over den politiske aftale om de finansielle overslag for perioden 2007-2013 har de forhandlinger, der prægede Rådets møder den 15. og 16. december 2005, bekræftet behovet for at få ændret ordningen for EU's egne indtægter.
Mens den europæiske konstruktion ser ud til at være gået i stå, navnlig på grund af en tendens til national egoisme og afstand mellem befolkningerne og Fællesskabets institutioner, har uigennemsigtigheden af disse lange forhandlinger frem og tilbage og de enkelte medlemsstaters ønske om kun at se budgetspørgsmålet ud fra deres egne interesser påvist, at det haster med at få indført en klar og gennemsigtig ordning for EU's egne indtægter, som i videst muligt omfang frigør Unionen fra de aktuelle nationale budgettilfældigheder. 
Det er et krav, at Europa-Parlamentet, folkenes repræsentant, deltager i denne proces. Lamassoure-betænkningen, som i dag er under afstemning, rummer flere af disse aspekter, og dens konklusioner, som stemmer overens med en stor del af ovennævnte bekymringer, går i den rigtige retning, nemlig i retning af et Europa, som er herre over sine finansielle midler og er tættere på borgerne.
Selv om jeg gerne havde set, at muligheden for en europæisk selskabsskat som ny egen indtægt for Unionen allerede nu blev nævnt, har jeg stemt for denne tekst. 
Bruno Gollnisch (NI ),
   Lamassoure-betænkningen handler grundlæggende om, at EU skal have omfattende egne indtægter, som er på højde med Unionens forhåbninger, og som ikke er afhængige af bidrag fra medlemsstaterne. Dette skal naturligvis ske inden 2008 og uden at afvente afslutningen på den flerårige budgetprogrammering. Af alt dette kan man udlede, at Parlamentet vil have en europæisk skat, og det hurtigst muligt.
Hvad tænker det på? Det er et ægte demokratisk holdop. De spilleregler, der først lige er blevet opstillet for de kommende seks år, vil blive ændret om knap to år! Lige efter de forventede regeringsskift i flere medlemsstater, navnlig der, hvor befolkningerne har forkastet forfatningen. Man forsøger nu på empirisk vis at skabe en stat uden at sige det. For når man taler om retten til at opkræve skatter, taler man om en stat, uden forfatning, uden legitimitet, men alligevel en stat med beføjelser til at kræve høje skatter af skatteyderne, som kommer oven i medlemsstaternes beføjelser på skatteområdet. 
EU har haft reelle egne indtægter, som hang sammen med Unionens kompetencer på handelsområdet, nemlig toldafgifterne, men lige siden EU blev stiftet, har det bestræbt sig på at ophæve dem. Jamen så indfør dem dog igen! EU vil udvise god fornuft ved at beskytte de europæiske økonomier mod den illoyale konkurrence og ved at øge sine egne indtægter. 
Pedro Guerreiro (GUE/NGL ),
   Rådet har, hvad angår ordningen for de egne indtægter for 2007-2013, besluttet at fastholde den britiske check (undtagen for udvidelsesudgifterne) og give de øvrige nettobidragydere - Tyskland, Østrig, Holland og Sverige - tilsvarende privilegier ved at reducere momsbidragstaksten og de direkte BNI-bidrag og øge tilbageholdelsen af de traditionelle egne indtægter, hvortil kommer "checks" under struktur- og landdistriktsudviklingsfondene.
Disse reduktioner skal betales af de øvrige medlemsstater, heriblandt samhørighedslandene, der straffes dobbelt, fordi de skal betale større bidrag til fællesskabsbudgettet, men vil modtage mindre fra struktur- og samhørighedsfondene.
Det er uretfærdigt og uacceptabelt - og grund nok til at, vi stemmer imod.
Der er så forslag om at indføre en ny ordning for de egne indtægter baseret på europæiske skatter, hvilket vi modsætter os.
Vi mener, at en retfærdig ordning for de egne indtægter må baseres på BNI og medlemsstaternes relative velstand, så budgetbidraget bliver det samme for alle EU's medlemsstaters borgere. Solidaritet og omfordeling vil derefter ske over udgifterne med henblik på at indfri målet om reel konvergens og økonomisk og social samhørighed. 
David Martin (PSE ),
   Jeg stemte hverken for eller imod Lamassoure-betænkningen om egne indtægter, selv om den indeholdt mange gode idéer til forbedring af det nuværende system. Jeg var ikke enig i ordførerens synspunkter om Det Forenede Kongeriges rabat. Jeg er fortsat overbevist om, at den er velbegrundet under det nuværende system, og at der skal gennemføres yderligere reformer, inden der foretages yderligere ændringer af Det Forenede Kongeriges rabat. 
Jean-Claude Martinez (NI ),
   Et samlet budget på under 1.000 milliarder euro i perioden 2007-2013 er naturligvis en uholdbar situation, når USA's budget for blot et år er på 2.500 milliarder dollars.
For at få lidt spillerum uden at øge budgettet skaffer Kommissionen i første omgang lidt efter lidt den fælles landbrugspolitik og bønderne af vejen med henblik på at bjærge de fleste af landbrugsbudgettets 45 milliarder om året. Det har ligget til grund for de europæiske forhandleres besynderlige holdning, da de den 30. juni 2006 i WTO i kulissen accepterede at sænke vores toldafgifter med 50 % og dermed overlod fødevaremonopolet til Brasilien. Men det grundlæggende problem er uforandret. Enhver ved, at Bruxelles-Europa fra 2014 vil være nødsaget til at øge sit budget og oprette en europæisk skat.
Bag det tekniske røgslør indeholder Lamassoure-betænkningens egne indtægter således det politiske spørgsmål, som nu har stået i stampe siden 1951, fra det fælles marked til den fælles mønt, om den empiriske dannelse af en politisk stat. Det, euroen ikke har gjort, det, det ikke lykkedes forfatningen at gøre, fordi befolkningerne var vågne, det skal skatten gøre fra 2014-2019. Så er skatteyderne advaret. 
Andreas Mölzer (NI ),
   I diskussionen om EU's budget har man hidtil udelukkende koncentreret sig om løbende at forhøje budgettet og søge efter nye indtægtskilder. I stedet for straks at råbe på en EU-skat skulle man hellere se nærmere på udgiftsstrukturen. Nu som før forsvinder milliarder fra vores fælles budget i sorte kanaler eller bliver smidt ud af vinduet til ingen nytte.
Vi har derfor brug for for det første en top-bedrageribekæmpelse, for det andet en begrænsning af forvaltningsudgifterne f.eks. ved at spare et hjemsted for Parlamentet og afregne udlæg efter de faktiske udgifter, og for det tredje er der mulighed for at spare milliarder på udvidelser, som vores borgere ikke ønsker. 
Frédérique Ries (ALDE ),
   I lyset af den meget tekniske betænkning fra min kollega, hr. Lamassoure, om Unionens egne indtægter synes jeg, det er vigtigt at minde om den idé, Belgien og Guy Verhofstadt fremsatte for nogle år siden, om at give Unionen reel finansiel uafhængighed via det, man kaldte indførelsen af en europæisk skat.
Endnu en skat? Bestemt ikke. Men man betaler det, man skal betale til Europa, til Europa, i stedet for at betale det til nationalstaten, hvilket muliggør direkte finansiering fra de europæiske borgere i lighed med de amerikanske borgere og den føderale stat. Et projekt, der rent finansielt ville være fuldstændig neutralt for de europæiske borgere, men som rent symbolsk ville være hårdt, for samtlige borgere ville så blive opmærksomme på, hvor stor en del af deres skatter der går til den europæiske konstruktion. Jeg skal i forbifarten minde om, at Europa hver dag koster alle de europæiske borgere 26 cent.
Selv om projektet har fået en god modtagelse i visse medlemsstater (Østrig, Luxembourg), vægrer andre sig stadig for et instrument, som ikke desto mindre skulle bringe Europa tættere på europæerne. Det ville også gøre det muligt at få os ud af den sterile debat mellem de nettobetalende og de nettomodtagende stater. Så ville Europa uden tvivl få midler, der står mål med de europæiske ambitioner. 
José Albino Silva Peneda (PPE-DE ),
   Fællesskabets nuværende finansieringsmetode er passé og har i de seneste år mere og mere vist sine mangler.
De seneste budgetdebatter har været en ydmygende øvelse, hvor man næsten linje for linje har diskuteret, hvem der er nettobidragyder, og hvem der ikke er. Den nuværende ordning med dens mange undtagelser og fravigelser er blevet uigennemskuelig og alt for kompleks.
EU har således et akut behov for at reformere sit finansieringssystem.
Jeg glæder mig derfor over, at det i forhandlingerne om de seneste finansielle overslag (2007-2013) lykkedes Europa-Parlamentet at indføre en midtvejsevaluering 2008/2009, der bliver en enestående mulighed for at foretage en dybgående revurdering af ordningen for de egne indtægter.
Ligesom betænkningens ordfører, Alain Lamassoure, går jeg ind for en finansieringsordning af fællesskabsbudgettet, der er gennemsigtig, retfærdig og rimelig, og som giver EU en finansieringsramme, der modsvarer Unionens aktuelle prioriteter og legitime ambitioner.
Rettesnoren for enhver fremtidig reform må være at øge EU's finansielle uafhængighed i forhold til medlemsstaternes nuværende overførsler og styrke budgettets europæiske karakter for derved at undgå, at debatterne i fremtiden igen bliver kampplads for visse medlemsstaters nationale interesser. 
Ilda Figueiredo (GUE/NGL ),
   De fem største multinationale ikke-finansvirksomheder på top 7-listen siden 1990 rådede i 2003 over aktiver på ca. 1.280 milliarder dollar, dvs. mere end 3 % af verdens BNP. Den største multinationale finansvirksomhed, Citibank, havde alene det samme antal aktiver, hvilket tydeligt viser den vægt, som finanssektoren har i realøkonomien.
Når der tales om konsolidering af sektoren for finansielle tjenesteydelser, er formålet derfor at konsolidere det indre marked for finansielle tjenesteydelser og integrere finansmarkederne for at fjerne de sidste barrierer for kapitalens fri bevægelighed og fremme fusioner og overtagelser af virksomheder især inden for banksektoren, så de kan konkurrere på det globaliserede marked.
Vi er imod denne tendens, der kommer til udtryk i Europa-Parlamentets beslutning, og som euroen er et redskab for, og hvis mål fremgår af aktionsplanen for de finansielle tjenesteydelser.
Den fremadskridende underlægning af realøkonomien under den finanssektoren har ikke blot betydet tab af mange job, men har også virket som en parasit på realøkonomien ved at bortlede produktive investeringer, ligesom den har befordret finansielle og derpå økonomiske kriser på grund af de finansielle markeders store flygtighed og de spekulationsbobler, som skabes. Denne kasinoøkonomi har kun betydet større profitter til de store børsmæglere og især til bankerne.
Vi har derfor stemt imod. 
Malcolm Harbour (PPE-DE ),
   De britiske Konservative stemte hverken for eller imod ved den endelige afstemning om denne betænkning. Vi støtter mange af forslagene i Szejna-betænkningen om den seneste udvikling og udsigter i relation til selskabsret, navnlig behovet for at anvende bedre reguleringsprincipper, nødvendigheden af at tage højde for SMV'ernes behov samt betydningen af at udvikle en bedste praksis, hvor man respekterer medlemsstaternes forskellige traditioner og systemer. Vi støtter ligeledes mange af de detaljerede forslag til forbedring af gennemsigtigheden og interessenternes rettigheder.
Men den indeholder en række forslag, som vi ikke kan støtte, eftersom de vil medføre yderligere EU-lovgivning på områder, hvor der ikke vil være påviselige fordele for udviklingen af et effektivt indre marked for finansielle tjenesteydelser. Vi støtter også, at der skabes fordele for virksomheder, hvor medarbejderne inddrages i beslutningstagningen på arbejdspladsen, men afviser indførelsen af en ensartet lovbestemt model for medarbejderdeltagelse. Derfor stemte vi imod stk. 3 og betragtning F. 
Ivo Strejček (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Jeg vil gerne forklare min stemmeafgivelse i forbindelse med Lucas-betænkningen, som i lighed med de andre medlemmer fra det tjekkiske civildemokratiske parti (ODS) var en stemme imod. Der er sket en hastig udvikling i lufttransporten i de seneste 40 år, som har ført til et fald på over 40 % i emissioner og støj. Der er ikke noget videnskabeligt bevis for, at vi har brug for så overdreven regulering som foreslået i Lucas-betænkningen. Hvis man forhøjer brændstofafgifterne, vil det forringe de europæiske luftfartselskabers konkurrenceevne og betyde stigende priser for forbrugerne. Hvis man svækker luftfartens konkurrenceevne, vil det yderligere forværre EU's position på verdensmarkedet. Dette er ganske enkelt endnu et eksempel på den nuværende mode for miljøbekymringer, og derfor har vi stemt imod. 
Robert Evans (PSE ).
   - Hr. formand! Jeg stemte for Lucas-betænkningen om mindskelse af klimapåvirkningerne fra luftfarten. Det er vigtigt, at alle brancher påtager sig deres ansvar, også luftfartsbranchen.
Men vi skal sikre, at de foranstaltninger, vi foreslår, er både fornuftige og praktiske. Bare at hæve skatter og afgifter vil ikke i sig selv nedbringe emissionerne. Luftfarten kan heller ikke handle emissioner med sig selv: Det skal ske i samarbejde med andre brancher.
Naturligvis rejser flere og flere ad luftvejen, fordi det ikke længere kun er en rejseform for middelklassen og de rige. Alene i Det Forenede Kongerige rejser 30 millioner mennesker - dvs. halvdelen af befolkningen - f.eks. med fly mindst en gang om året. Disse mennesker glædede sig alle over de europæiske initiativer, hvor man tilskyndede til oprettelse af lavprisflyselskaber og tvang de største selskaber til at sænke deres billetpriser. Den europæiske befolkning støtter således ikke målsætningen hos nogle af kollegerne her i Parlamentet, som ønsker at forbyde lavprisselskaber eller tvinge dem ud af markedet.
Den samme befolkning er imidlertid også bekymret over klimaforandringerne. De ønsker et retfærdigt og fornuftigt afgiftssystem og foranstaltninger, der gennemføres i et samarbejde mellem myndighederne og erhvervslivet. Alle disse foranstaltninger skal overvejes i sammenhæng med behovene og ønskerne hos forbrugerne, og på en måde så man sikrer, at miljøhensynene står allerøverst på dagsordenen. 
Liam Aylward (UEN ),
   Jeg glæder mig over Kommissionens meddelelse fra september 2005, hvor man begynder at undersøge, hvordan man mest effektivt kan håndtere den internationale stigning i drivhusgasemissioner på 73 % mellem 1990 og 2003.
Udvidelsen af EU's ordning for handel med emissioner til luftfartsektoren er måske den bedste metode til at begrænse disse emissioner og sikre, at luftfarten i lighed med alle andre sektorer bidrager til at reducere de skadelige drivhusgasser.
Det vigtigste spørgsmål fremover er at undersøge effektiviteten af de tekniske designændringer, der skal sikre politikken dens fulde potentiale i retning af at skabe miljømæssig og økonomisk effektivitet, samtidig med at man lægger særlig vægt på situationen i Irland og andre isolerede områder, der er særligt afhængige af lufttransporttjenester, både hovedstadsregioner og regionale områder.
Desuden skal indvirkningen på priserne og tildelingen af emissionsrettigheder undersøges nærmere. I lyset af de geografiske forhold i Irland er flyvning en central bestanddel af vores infrastruktur, idet lufttransporttjenester er af vital betydning af økonomiske og sociale årsager. Derfor er konkurrence mellem de forskellige operatører på markedet for lufttransport en nødvendighed for Irlands økonomiske konkurrenceevne. 
Charlotte Cederschiöld, Christofer Fjellner, Gunnar Hökmark og Anna Ibrisagic (PPE-DE ),
   Vi moderate ønsker, at luftfarten indlemmes i den europæiske emissionshandelsordning. Dette er en effektiv og fair måde at internalisere de miljøomkostninger på, som luftfarten forårsager, i overensstemmelse med princippet om, at forureneren betaler.
Vi beklager, at den svenske regering har valgt at indføre en særløsning for flyskatter i Sverige. Dette forvrider konkurrencen og svækker Sveriges konkurrenceevne, samtidig med at det betyder små eller ingen miljøgevinster, jf. indførelsen af handel med emissionsrettigheder for luftfarten.
At der i betænkningen tales for indførelsen af en separat ordning for handel med emissionsrettigheder, gør, at vi moderate ikke kan støtte den. Med en separat ordning risikerer vi at få en mindre samlet reduktion af udslip af drivhusgasser og desuden betydeligt højere omkostninger end nødvendigt. Vi moderate mener, at handel med emissionsrettigheder skal indføres, men på den rigtige måde.
At prisen på flyvninger er reduceret drastisk i Europa, er egentlig noget positivt, som skaber velstand, bevægelsesfrihed og kontakter mellem mennesker. Vi beklager, at ordføreren og Parlamentets flertal synes at være af den modsatte opfattelse. Derfor er vi heller ikke enige i betænkningens krav til yderligere skatteforhøjelser af forskellige slags på flyvninger. 
Robert Evans, Mary Honeyball og Linda McAvan (PSE ),
   Labour-medlemmerne af Europa-Parlamentet støtter fuldt ud indsatsen for at bekæmpe flyvningens indvirkning på klimaforandringerne. Vi støtter princippet om, at emissioner fra lufttransport skal medtages i ordningen for handel med emissioner og beder Kommissionen fremlægge nogle praktisk gennemførlige forslag. Vi stemte hverken for eller imod nogle af punkterne i betænkningen, som var selvmodsigende, eller hvis konsekvenser ikke var prissat fuldt ud eller helt gennemarbejdet. 
Glyn Ford (PSE ),
   Jeg vil stemme for denne betænkning om mindskelse af klimapåvirkningerne fra luftfarten. Luftfart er en af de hastigst voksende kilder til drivhusgas.
Jeg er næsten fuldkommen enig med ordføreren i, at dette vigtige tema skal tages op. Alligevel er nogle af hendes forslag, f.eks. en umiddelbar indførelse af brændstofafgift eller moms på alle flyvninger inden for EU eller oprettelse af en særlig ordning for handel med emissioner inden for luftfarten, hverken blevet prissat eller konsekvensvurderet.
Samtidig betyder problemerne med min egen region South-West Englands perifere beliggenhed, at man bør være særligt opmærksom på de mest isolerede områder, såsom Cornwall og Isles of Scilly i min region. For Gibraltars vedkommende er der opstået et særligt kompleks bestående af geografisk og politisk isolation som følge af de spanske myndigheders holdning. Derfor ser jeg frem til, at Kommissionen bruger denne betænkning som grundlag for udarbejdelse af prissatte og gennemførlige forslag til konkrete foranstaltninger. 
Françoise Grossetête (PPE-DE ),
   Ja, luftfarten bidrager til klimaændringerne. Flybrændstoffets effektivitet er blevet bedre og bedre i de seneste 40 år, men på samme tid er det samlede forbrug af brændstof vokset som følge af en voldsom stigning i lufttrafikken. Vi skal undgå, at luftfartens emissioner på lang sigt kommer til at få omfattende indvirkninger på klimaændringerne.
Der findes ingen hurtig teknisk løsning. Derfor er det afgørende at integrere luftfartens indvirkning i EU-ordningen for handel med emissioner og samtidig satse på forskning, forbedring af forvaltningen af lufttrafikken og beskatning af energiprodukter.
Men dette nye afsnit i bekæmpelsen af klimaændringerne må ikke gennemføres for enhver pris.
Den ordning, der bliver indført, må ikke straffe vores europæiske luftfartsselskaber på det internationale marked, og vi skal undgå enhver form for illoyal konkurrence med de øvrige transportformer.
De valg, Kommissionen om kort tid træffer i sit lovforslag, er således af afgørende betydning. De forskellige muligheder skal vurderes nøje.
Jeg kræver, at Kommissionen stiller rationelle løsningsforslag både i økonomisk og miljømæssig henseende. Vi skal for enhver pris undgå at indføre en skadelig ordning, hvor bureaukratiets vægt tvinger vores luftfart til at give op på det internationale marked. 
Caroline Jackson og Timothy Kirkhope (PPE-DE ),
   De britiske Konservative har stemt for denne betænkning, fordi vi erkender den betydning, som emissioner fra luftfarten kan have på klimaforandringerne. De tegner sig for omkring 4 % af CO2-emissionerne i EU, og lufttrafikken ventes at blive fordoblet i 2020 sammenlignet med 2003.
Vi går ind for at medtage emissioner fra luftfarten i ordningen for emissionshandel, enten ved at udvide den nuværende ordning eller evt. ved at indføre en mere begrænset ordning. Dette vil give flyselskaberne mulighed for at samarbejde med de nationale myndigheder og EU om at anvende regler, der opfylder deres målsætning om indførelse af de højest mulige miljøstandarder uden at straffe de EU-rejsende unødigt, og hvis de anvendes på flyvninger til og fra EU, vil selskaberne ikke skulle betale mere end deres konkurrenter uden for EU. En hvilken som helst EU-ordning vil i sidste ende fungere bedst som led i et globalt system.
Vi går ikke ind for at indførelse af en brændstofafgift eller for at inddrage luftfart under momssystemet. Vi ønsker ikke at skade EU's luftfartsbranche og befolkningens berettigede forventninger om billigere lufttransport.
Vi håber, at Kommissionen vil tage ved lære af sine tidligere fejltagelser inden for ordningen med emissionshandel, og at den vil indføre en ordning for emissionshandel for luftfarten som et pilotprojekt. 
Caroline Lucas (Verts/ALE ),
   I dag er luftfarten det mest benyttede middel til at tilbagelægge lange afstande, hvilket medfører alvorlige indvirkninger på miljøet, ikke mindst i form af drivhusgasemissioner.
Jeg mener, at opkrævning af afgifter for udledte emissioner og handel med emissionstilladelser er en hensigtsmæssig måde at imødegå dette problem på. Derudover finder jeg det positivt, at dette forslag omfatter fly såvel inden for som til og fra EU, og at der indføres et fælles europæisk luftrum, der vil gøre det muligt at reducere luftruterne.
Jeg mener dog, at der bør tages hensyn til isolerede og fjernt liggende regioner, der er vanskeligt tilgængelige og derfor afhængige af luftfart.
Jeg støtter derfor kun denne betænkning, fordi der er blevet vedtaget en ændring om, at der skal tages særligt hensyn til regionerne i den yderste periferi og de fjerntliggende regioner. Det ville være til alvorlig skade for disse regioner, hvis de nye luftfartsafgifter blev gennemført ensartet i hele det europæiske område. 
Sérgio Marques (PPE-DE ),
   Luftfart er det mest benyttede middel til at tilbagelægge lange afstande, men luftfartens emissioner går imod det globale mål om at reducere emissionerne.
Jeg mener, at de foranstaltninger, der foreslås i denne betænkning, især opkrævning af afgifter for udledte emissioner og handel med emissionstilladelser, er en hensigtsmæssig måde at imødegå problemet med luftfartens miljøpåvirkning på.
Det er også meget vigtigt, at forslaget omfatter såvel alle interne fly som alle fly til og fra EU for ikke at skabe markedsubalancer. Det indebærer ligeledes, at der indføres et fælles europæisk luftrum, som vil gøre det muligt at reducere luftruterne, der kan blive mere direkte og derved færre drivhusgasemissioner.
Der er dog en detalje, der bør tages hensyn til, nemlig de særlige forhold for de isolerede og fjernt liggende regioner. Jeg støtter derfor denne betænkning, fordi der er blevet vedtaget en ændring om, at der skal tages særligt hensyn til regionerne i den yderste periferi og de fjerntliggende regioner, som det ville være til alvorlig skade for, hvis de nye luftfartsafgifter blev gennemført ensartet i hele det europæiske område. Disse regioner er vanskeligt tilgængelige, og transporttiden er lang, hvorfor de er meget afhængige af luftfart. 
David Martin (PSE ),
   Jeg stemte for Lucas-betænkningen om klimapåvirkningerne fra luftfarten. Jeg støtter fuldt ud indsatsen for at bekæmpe flyvningens betydning for klimaforandringerne. Jeg støtter også princippet om, at emissioner fra lufttransport skal medtages i ordningen for handel med emissioner, og beder Kommissionen fremlægge et praktisk gennemførligt forslag. Jeg stemte hverken for eller imod en række punkter, ganske enkelt fordi jeg ikke mener, at konsekvenserne af de pågældende forslag er blevet evalueret til bunds. Jeg stemte f.eks. hverken for eller imod opfordringen til momsfritagelse for lufttransport, fordi det ikke er klart, hvorvidt det vil bidrage til at afhjælpe klimaforandringerne eller blot vil være til skade for mindre velhavende rejsende. 
Claude Moraes (PSE ),
   Jeg støtter fuldt ud indsatsen for at bekæmpe luftfartens klimapåvirkning. Jeg støtter princippet om, at emissioner fra lufttransport skal medtages i ordningen for handel med emissioner, og støtter opfordringen til Kommissionen om at fremlægge nogle praktisk gennemførlige forslag. Jeg stemte hverken for eller imod nogle af punkterne i betænkningen, som var selvmodsigende, eller hvis konsekvenser ikke var prissat fuldt ud eller helt gennemarbejdet. 
Frédérique Ries (ALDE ),
   For over et år siden underskrev jeg sammen med 13 af mine belgiske kolleger i Europa-Parlamentet et carte blanche i , som anmodede de 25 stats- og regeringschefer om at gå ud over målene i Kyoto-protokollen.
Blandt de stillede forslag var der et, det vigtigste, om at indlemme emissionerne fra luftfartssektoren og søtransporten i de kommende planer om klimabeskyttelse.
I lyset heraf glæder jeg mig i dag over den ambitiøse afstemning om Lucas-betænkningen, som fastsætter en lang række foranstaltninger til bekæmpelse af luftfartens miljøpåvirkning, og især ophævelsen af momsfritagelsen for brændstof til lufttransportsektoren.
Den aktuelle situation er bekymrende. Emissionerne fra luftfarten ødelægger en tredjedel af de magre resultater fra kampen mod drivhusgasser. Lad mig sige det helt klart. Det handler ikke om at indføre voldsomme afgifter, men om at sætte en stopper for en forvridning, som ikke i tilstrækkelig grad opfordrer luftfarten til at investere i nye teknologier, og som vores miljø er det største offer for. Jordens opvarmning er det 21. århundredes største udfordring, og Europa skal fortsætte med at gå forrest! 
Peter Skinner (PSE ),
   Jeg er enig i hovedtrækkene i denne betænkning, men jeg mener, at der fortsat er betydelige problemer med resultatet af dagens afstemning: for det første at konsekvenserne af forslagene stort set ikke er prissat og rammer skævt; for det andet at lufttransport bør medtages i ordningen for handel med emissioner, men at der ikke bør være tale om en særlig ordning, der kører sideløbende med denne ordning. Dette vil undergrave det nuværende system for emissionshandel.
Nogle dele af denne betænkning var i modstrid med de meget anvendelige forslag fra Kommissionen og gav således kun meget lidt mening. 
Margie Sudre (PPE-DE ),
   Selv om målet om at mindske klimapåvirkningerne fra luftfarten, navnlig mindskelsen af CO2-emissioner, er yderst anbefalelsesværdigt, er det efter min opfattelse af største vigtighed, at Parlamentet tager højde for situationen i Unionens yderste randområder.
Ophævelsen af den momsfritagelse, der for øjeblikket gælder for luftfarten, og indførelsen af en afgift på flybrændstof, hvis en sådan virkelig en dag bliver overvejet, ville få katastrofale konsekvenser for økonomien i de mest isolerede områder og for deres befolkningers mobilitet. 
Det er bl.a. tilfældet med øområderne, som hverken har adgang til resten af Unionen pr. vej eller jernbane. Det er i endnu højere grad tilfældet med de yderste randområder, hvor personbefordringen udelukkende sker med lufttransport.
Jeg vil gerne takke Parlamentets medlemmer for at have vedtaget mit ændringsforslag, hvori jeg anmoder om, at fællesskabslovgivningen lægger særlig vægt på de mest isolerede territorier, som er stærkt afhængige af lufttransport, især de yderste ø- og randområder, hvor alternativerne til lufttransport er ekstremt begrænsede eller ikke-eksisterende. 
Glenis Willmott (PSE ),
   Jeg støtter fuldt ud foranstaltninger til bekæmpelse af luftfartens klimapåvirkninger inden for ordningen for emissionshandel, og jeg beder Kommissionen fremlægge praktisk gennemførlige forslag.
Jeg stemte hverken for eller imod nogle af punkterne i betænkningen, som var selvmodsigende, eller hvis konsekvenser ikke var prissat fuldt ud eller helt gennemarbejdet.
Jean-Pierre Audy (PPE-DE ),
   Jeg stemte for fru Korholas aldeles glimrende betænkning om det kompromis, der blev opnået med Rådet om Parlamentets og Rådets forslag til en forordning om informationsudveksling, offentlig deltagelse og domstolsadgang i miljøsager. Det glæder mig, at man har anvendt kløgt i forbindelse med dette vanskelige emne, hvis juridiske kompleksitet har betydet en markant forsinkelse at dets politiske vedtagelse. Den gennemsigtighed, der er opnået i de programmer, som er finansieret af Den Europæiske Investeringsbank, er fremragende. Ngo'ernes rolle er med rette blevet defineret i dette lovforslag ved at referere til "ansvarlige" ngo'er. Det kompromis, som Parlamentets delegation under ledelse af hr. Vidal-Quadras opnåede, er grundlæggende tilfredsstillende og velafbalanceret. En vedtagelse under tredjebehandlingen er i sidste ende en succes for Parlamentet.


Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er redegørelse fra Kommissionen om økonomiske og sociale konsekvenser af virksomhedsomlægninger i Europa.
Günther Verheugen,
   Hr. formand, mine damer og herrer medlemmer! Rekordoverskud på den ene side, lukning og flytning af virksomheder på den anden side. Og mange mennesker i EU i dag stiller hver dag det bange spørgsmål: Hvornår rammer det mig, hvornår rammer det min arbejdsplads, hvornår er det min tur?
Allerede i transformationsprocessen i Øst- og Centraleuropa brød hele økonomier sammen, og millioner af arbejdspladser forsvandt. Det forstod folk imidlertid, det var konsekvensen af kommunistisk dårlig forvaltning. Men mange kan ikke forstå, hvad der sker i nogle industrigrene i de gamle EU-lande. Tekstil, sko, møbler, husholdningsapparater, den farmaceutiske industri og biler - sektorer, som man hidtil har betragtet som sikre, kommer på slingrekurs.
De færreste er forberedt på denne strukturændring, som vi er vidne til. Derfor er det på høje tid at hjælpe de mange, som har mistet orienteringen, på ret køl. Betydningen af dagens diskussion går langt videre end til en eventuel lukning af en bilfabrik i Portugal. Det er en diskussion om arbejdets fremtid i Europa.
Nu er det tiden også inde til at sige nogle sandheder klart og tydeligt.
For det første befinder vi os i en ny konkurrencefase, og strukturændringen vil accellereres yderligere. Det må vi ikke lukke øjnene for. Konkurrence er og bliver konkurrence, hvad enten vi vil lege med eller ej. Spørgsmålet er heller ikke, om vi overlever konkurrencen. Vores tids store sociale spørgsmål er, hvor mange livschancer denne konkurrence vil koste os, dvs. vores tids store sociale spørgsmål er spørgsmålet om vores arbejdspladsers fremtid.
Og det spørgsmål må vi langt om længe se i øjnene. Hvis man stadig tror, at andre spørgsmål er vigtigere, så forstår man ikke verden af i dag og dens udfordringer. Vi har brug for mere bæredygtig miljøvenlig vækst, og vi har brug for flere og bedre arbejdspladser - ellers vil Europas sociale ansigt blive et koldt og kynisk ansigt, et ansigt, som ikke passer til vores europæiske idéer om livet. Denne idé bygger nemlig på deling af ansvaret mellem den enkelte og samfundet. Den bygger på solidaritet, på social udligning og socialt sammenhold.
Nøgleordet for det europæiske samfund i det 21. århundrede, som vil give menneskene nye livschancer, er konkurrenceevne. Vi ved jo, at et Fort Portugal, et Fort Tyskland, et Fort Polen eller Europa ikke er en mulighed i det 21. århundredes åbne verden. Vi må stille op til den åbne konkurrence og lede den, og vi må føre konkurrencen om toppen, om den bedste løsning, den bedste teknologi, den højeste standard.
For det andet har vi indført en fælles europæisk politik for vækst og beskæftigelse. Denne politik skal nu gennemføres energisk - europæisk, nationalt, regionalt - ellers vil vi igen og igen stå måbende over for nye rester af vores sociale model i form af lukkede fabrikker og udvandrede forskningslaboratorier, for også det findes allerede. Jeg advarer mod at tro, at vi kan tage det let, at produktionen udvandrer, for forskning og udvikling bliver jo hos os. Hvis først produktionen er væk, følger forskning og udvikling efter.
En politik for vækst og beskæftigelse kan kun være en politik, som giver virksomhederne gunstige vilkår - jeg sagde, virksomhederne. Det er i erhvervslivet, i virksomhederne der opstår arbejdspladser, og det er i virksomhederne, arbejdspladserne forsvinder. Det kan ingen bestemmelse fra en enkelt medlemsstat eller hele EU ændre en tøddel ved. Der er imidlertid noget, vi kan gøre - vi kan føre en politik, som skaber de ydre betingelser for at gøre det attraktivt for virksomhederne og gør det muligt for dem at gøre deres arbejde, at vokse, at investere og skabe arbejdspladser i Europa. Det er i ordets egentlige forstand virksomhedsvenlig politik.
For det tredje er en aktiv industripolitik, som holder industrien i Europa, mere nødvendig end nogensinde. Forestillingen om, at industrien hører hjemme på verdens museer, er lige så forkert som forestillingen om, at industrien især er den store forurener i verden. Jeg råder alle, som stadig tænker sådan, til at revidere deres holdning. Hvis man vil fordrive industrien fra Europa, leger man med de menneskers fremtid, som er beskæftiget i industrierne, man leger med fremtiden for dem, som arbejder i de industrinære serviceerhverv - det er ikke kun millioner, det er mange millioner - man leger med fremtiden for de små og mellemstore virksomheder i den lange kæde af leverandører, man leger med hele Europas fremtid!
Vi har også fremover brug for en stærk industri i Europa, med virksomheder, som står stærkt på verdensplan. Det handler ikke kun om europæiske mestre, vi har brug for virksomheder, der er førende på verdensmarkedet, for der er faktisk tale om et verdensmesterskab. Heller ikke denne opgave kan nogen stat udføre, det må virksomhederne selv klare. Men vi kan give dem rygstød.
Derfor var der arbejdsgruppen Cars 21. 12 millioner arbejdspladser i EU er direkte eller indirekte knyttet til bilindustrien. Vi har talt med alle involverede om, hvad der er nødvendigt og muligt, for at bilindustrien i Europa fortsat kan være stærk. Jeg håber, Parlamentet forstår, hvorfor jeg plæderer for, at man i spørgsmålet om fremtidige standarder for udstødningsgas ikke fører en politik, hvor man bare lukker øjnene og klør på, men i stedet stiller de forslag, som vi kan på et givet tidspunkt, vidende om, om vores høje krav er teknologisk ladesiggørlige, og om de også er betalelige for de fleste mennesker.
Mine damer og herrer! Allerede i dag kan vi lave en bil med nul emission. Men ingen, som jeg kender personligt, ville have råd til en sådan bil - nok heller ingen i Parlamentet. Vi må gøre vores til, at det fortsat er muligt at producere og sælge europæiske biler - ikke af hensyn til bilerne, ikke engang af hensyn til dem, som køber eller kører i bilerne, men af hensyn til de mennesker, som har brug for arbejdspladserne.
Desuden standser en aktiv industripolitik ikke ved det gamle EU's grænser, den gælder også for de nye medlemsstater. Udvidelsen er ikke en forbandelse for de europæiske arbejdspladser, og den er heller ikke årsagen til strukturændringen. Sandheden er, at i 17 af 20 industrisektorer er det gamle Europa langt stærkere, kun i tre sektorer har de nye medlemsstater opnået konkurrencefordele. Ja, bilindustrien er en af dem. Men det vil hjælpe os, når Kina og andre lande i udvikling bliver stærkere konkurrenter i denne branche.
Konkret med hensyn til bilindustrien, som jo har udløst denne debat, vil jeg sige, at jeg er overbevist om, at vi på sigt vil beholde bilindustrien i Europa, og den vil også være stærk, men den vil se anderledes ud om 10 år, end den gør i dag. Der vil komme konsolideringer. De behøver jo kun læse aviserne i dag for at høre om transatlantiske samtaler i denne forbindelse.
Det, vi kan forudsige nogenlunde sikkert, er et blandet budskab - blandet for Vesteuropa og for Øst- og Centraleuropa. I Vesteuropa får vi ikke nogen væsentlig mængdevækst i bilindustrien. Efterspørgslen vil kun stige lidt. Produktiviteten vil formentlig stige mere end efterspørgslen, og hvad det betyder, det ved enhver, som forstår lidt økonomi. Det betyder, at presset på arbejdspladserne i bilindustrien i de gamle medlemsstater vil tage yderligere til.
Så vidt vi ved, planlægger de store europæiske producenter - og det gælder også for General Motors - ikke at flytte kapacitet fra Vesteuropa til andre steder. De vil imidlertid - og det er det afgørende punkt - skabe ny kapacitet de steder, hvor der opstår størst efterspørgsel. Denne trend er allerede i dag tydeligt synlig for hele den europæiske bilindustri.
Derimod ser vi på den positive side, at forsknings- og udviklingskapaciteten ikke bare hos europæiske producenter, men også hos internationale producenter, igen i stigende grad koncentreres i Europa, og især på de gamle lokaliteter - også det gælder for General Motors med deres europæiske aktiviteter.
Mine damer og herrer! Virksomheder har et stort socialt ansvar for Europa, og det skal være synligt over en bred front. Jeg kritiserer ikke på forhånd enhver virksomhedsbeslutning, som betyder en ny placering. Det tilkommer ikke mig. Det ville også være dumt, for internationaliseringen af produktion og forskning er uundgåelig, hvis man vil klare sig i konkurrencen på lang sigt. Jeg kritiserer dem, som sætter den kortsigtede profit over den bæredygtige løsning. Jeg kritiserer dem, som, når de kommer under pres, ser den billigste løsning i at flytte, uden at tage hensyn til de mennesker, som de sætter på gaden. Jeg kritiserer dem, som udbetaler høje lønninger til sig selv og ikke er en cent værd som ansvarligere ledere, fordi de har kørt deres virksomheder inklusive arbejdspladserne i sænk.
Jeg vil have virksomheder i Europa, som altid kæmper for førerpositionen, som fremmer innovation, som kan ændre deres profil, som kvalificerer deres ansatte, så de også kan løse andre nye opgaver. Og naturligvis har vi en opgave i at hjælpe med det. Men vi skal også præcisere grænserne for politikken. Virksomhedsbeslutninger om lukninger eller flytninger er virksomheders beslutninger, og det kan ingen stat og intet EU blande sig i. Heller ikke i Azambujas tilfælde.
Men vi har nogle meget klare regler, og vi skal energisk sørge for at få disse regler overholdt. Det omfatter f.eks. et så centralt spørgsmål som den sociale dialog. Og den sociale dialog i forbindelse med lukning eller flytning af en fabrik omfatter også spørgsmålet om, hvad virksomheden har gjort for at give de berørte mennesker en ny fremtid, f.eks. med hensyn til kvalificering, efteruddannelse og omskoling. Og det omfatter også spørgsmålet om, hvad vi har gjort for at hjælpe med det.
Vi har også instrumentet med støtte til virksomheder, som er kommet i vanskeligheder, og det er også blevet benyttet i Azambujas tilfælde. Der blev ydet støtte i 2002. Fabrikkens vanskeligheder er altså ikke helt nye. Jeg vil imidlertid understrege, at den statsstøtte, der blev givet i dette tilfælde - der er tale om investeringsstøtte fra det portugisiske budget - blev givet efter europæiske regler, og det betyder, at den modtagende virksomhed i mindst fem år efter afslutningen af investeringen skal blive på det sted, som den har fået investeringsstøtte til.
Den portugisiske regering undersøger i øjeblikket efter anmodning fra Kommissionen, om der også er ydet midler fra europæiske fonde til denne fabrik. Hvis det er tilfældet, må vi også her - og jeg kan love Dem, at Kommissionen vil gøre det - sørge for, at vores betingelser bliver nøje overholdt. Europæiske skattemidler skal anvendes til at styrke etableringssteder, ikke til at ødelægge arbejdspladser.
José Albino Silva Peneda,
   Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger! De virksomhedsomlægninger, som vi er vidne til, er i stor udstrækning en følge af globaliseringen. Det første, man kan bemærke, er, at denne nye æra har medvirket til at nedbringe fattigdommen i verden.
Alene af hensyn til den økonomiske vækst, som mange lande i verden oplever på en bæredygtig måde, bør man blive ved med at fremme den fri udveksling af goder, varer og mennesker. Vi skal dog ikke gøre markedet til noget helligt. Blandt de værdier, der styrer vores politiske indsats, anerkendes også markedskræfternes mange muligheder, men vi mener, at det offentlige har en uerstattelig rolle at spille, hvad angår markedernes regulering og funktion.
Det er en rolle, som EU og Europa-Parlamentet ikke bør ignorere. Derfor fastholder vi i det udkast til betænkning om den europæiske sociale model, som plenarforsamlingen skal debattere til september, at EU over for tredjelande med stor økonomisk vækst skal indtage en holdning, der fremmer demokrati, frihed, respekt for menneskerettighederne, miljøbeskyttelse, social retfærdighed og regulering af arbejdsmarkedet.
Det er efter vores mening Europas opgave at stille sig i spidsen for at finde en balance mellem økonomisk vækst og stræben efter højere sociale og miljømæssige standarder i de nye verdensmagter, der er ved at opstå. Disse retningslinjer bør være de fremherskende eksternt, men internt skal de væsentligste bestræbelser koncentrere sig om at styrke konkurrenceevnen. I denne sammenhæng vil jeg gerne udtrykke min støtte til kommissærens bemærkninger her i dag.
Hvad der skal gøres, fremgår af Lissabon-strategien. Med hensyn til, hvordan det skal gøres, vil jeg gerne nok en gang fremhæve, at jeg mener, at det ville være en god idé at styrke Kommissionens rolle i denne strategi. Globaliseringen fremstår som en mulighed for de europæiske virksomheder, men den rummer - som Kommissionen har nævnt - også farer for Europa. En af disse farer er, at regioner og sektorer, hvis økonomiske grundlag er fremstillingsvirksomhed, kan risikere at forsvinde fra det europæiske industrielle landkort.
Jeg mener derfor, at der på europæisk niveau må interveneres i definitionen og gennemførelsen af de offentlige politikker, der skal fremme regional og social samhørighed og forebygge udstødelsesfænomener. Dette er af allerstørste politiske betydning, fordi vi, hvis vi ønsker at vinde borgerne for det europæiske projekt, ikke må lade følelser af håbløshed eller mistillid brede sig i regioner og befolkningsgrupper. Jeg glæder mig derfor meget over Kommissionens initiativ om at oprette en globaliseringstilpasningsfond. Virksomheder - ligesom levende væsner - fødes, vokser og dør. Når det handler sig om at skabe beskæftigelse, er det vigtigste, at virksomhedernes fødselshyppighed altid er højere end deres dødelighed.
Hvad angår EU's og dens institutioners rolle, mener jeg, at de ikke bør støtte politiske initiativer, der sigter på at kunstigt at holde liv i industrier eller fabrikker, der på mellemlang sigt ikke er lønsomme. Det ville være en forkert vej, en slagt flugt fremad, der vil skabe tomme illusioner. Den rigtige vej er at styrke den europæiske økonomis konkurrencevene, hvilket forudsætter balance i de offentlige regnskaber, effektive uddannelsessystemer, et hurtigt arbejdende retsvæsen, konkurrencedygtige skattesystemer, større fleksibilitet på arbejdsmarkederne og en kraftig stimulering af forskningen.
Uden konkurrencedygtige økonomier er der ingen investeringer. Uden investeringer er der ingen beskæftigelse eller social retfærdighed. Europa-Parlamentet bør koncentrere sin indsats om at diskutere og definere de politiske redskaber, der kan medvirke til at øge EU's konkurrenceevne og regionale og sociale samhørighed. Vi støtter selvsagt alle initiativer med henblik på at kontrollere private virksomheders anvendelse af offentlige midler, og vi mener, at denne type støtte bør være forbundet med mellemfristede målsætninger for beskæftigelse og regional udvikling. Jeg mener ikke, at Europa-Parlamentet skal udtale sig om enkelttilfælde, som synes at have givet anledning til denne debat.
Jeg slutter derfor med en opfordring til dialog mellem de berørte parter med henblik på en løsning, der efter de seneste oplysninger, jeg har modtaget, kan stille alle tilfreds. 
Martin Schulz,
   Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg er meget glad for kommissærens udtalelser. De rammer helt centralt i den debat, som vi må føre om det europæiske erhvervslivs fremtid.
Azambuja er jo et enkelt tilfælde, men det er repræsentativt. Det er repræsentativt for en fejludvikling i den europæiske industripolitik. Det er helt klart, at vi skal bevare vores konkurrenceevne, og at det kræver optimeringer, at det kræver produktivitetsforbedringer, og at disse produktivitetsforbedringer - når de er ensbetydende med nedlæggelse af arbejdspladser i en virksomhed - skal opvejes af innovative investeringer andre steder eller i samme region for at skabe nye arbejdspladser. Det er helt klart. Det kræver, at vi investerer målrettet. Men hvad der ikke må og kan være vores politik, og hvad vi som socialdemokrater i Europa vil bekæmpe, det er den brutalitet, som store, verdensomspændende koncerner behandler menneskers skæbne med!
Jeg har i min politiske karriere som borgmester i en tysk by oplevet, hvordan virksomheder iskoldt spiller stater, regioner og byer ud mod hinanden, når det handler om investeringer i etableringssteder. Der er ingen grænser for koncerndirektionernes fantasi, når det handler om at få offentlige investeringsmidler som støtte til etableringsstedet. Og den manglende fantasi, når det handler om at påtage sig et socialt ansvar i krisetilfælde, er tilsvarende kæmpestor. Det oplever vi jo netop med General Motors.
Jeg er glad for, hvad De sagde til os. De undersøger, om der er givet EU-midler, og hvis der er givet EU-midler, så skal de blive på dette etableringssted. Det er en god nyhed. Men hvad er det, der sker i Portugal? Det er den samme film, som vi så for nogle måneder siden, da de svenske ansatte blev spillet ud mod de tyske ansatte i samme koncern. De, der skærer mest ned på sociale standarder, de der skærer mest ned på lønnen, de får ordren! Færre sociale rettigheder og lavere løn er det grundlag, som afgørelser om etableringssteder træffes på. Det er en form for kapitalisme, som menneskene i Europa ikke ønsker, og som vi må kæmpe imod.
Når en virksomhed, som det er sket i Tyskland - og ikke en virksomhed i bilindustrien, men finansvirksomheden Allianz - laver et overskud på 4,4 milliarder euro og derefter siger, nu afskediger vi 8.000 højtkvalificerede medarbejdere, så vores aktionærer kan få deres udbytte, så er det ikke bare umoralsk - jeg kan ikke forvente moral af en kapitalist, det gør jeg heller ikke - det er også socialt uansvarligt. Vi må overveje, hvordan vi i den nationale lovgivning og gennem EU-lovgivning kan begrænse den form for virksomhedspolitik. I store koncerner, som opererer i hele verden, er det naturligvis virksomhedsbeslutninger, som træffes i virksomheden, og som vi ikke har indflydelse på. Men konsekvenserne af disse virksomhedsbeslutninger er af samfundsmæssig natur. Derfor er økonomisk demokrati for os også demokratiets medvirken ved sådanne beslutninger.
Hedge fonds køber i dag virksomheder som en vare. Vi lever i en økonomisk virkelighed, hvor store fonds køber store virksomheder for at ændre dem så hurtigt som muligt og sælge dem videre med fortjeneste så hurtigt som muligt. På den måde bliver virksomheden, etableringsstedet og hele regionen til en handelsvare! Det kan ikke være Europas økonomiske fremtid! Derfor er spørgsmålet om, hvordan omstruktureringen af den europæiske økonomi sker, et spørgsmål, som er afgørende for det sociale sammenhold i Europa.
Idéen med EU, idéen med det indre marked, som vi lever i i dag, var i anden halvdel af det 20. århundrede, at det økonomiske og tekniske fremskridt blev koblet med det sociale fremskridt. I dag er vi i en fase, hvor profitforøgelse er koblet med nedskæring i social sikkerhed. Hvis ikke vi stopper det og vender tilbage til det, vi gjorde med succes i anden halvdel af det 20. århundrede, nemlig at kombinere økonomisk vækst med social sikkerhed, så vil vi miste den sociale stabilitet i Europas samfund. Og social destabilitet er altid forudsætningen for politisk destabilitet. Sidstnævnte fører til sammenbrud af sikkerhed. Derfor er omstrukturering af virksomheder i Europa en udfordring, som vi må tage op socialt.
Lena Ek,
   Hr. formand! Følelserne hos de mennesker, der mister deres arbejde, behøver ingen forklaring. Det kræver ikke megen fantasi at forestille sig håbløsheden, frygten for fremtiden og de økonomiske bekymringer, de gennemgår dag efter dag. I denne sag står Parlamentet samlet: på tværs af politiske partier, på tværs af de europæiske lande er der opbakning til den europæiske sociale model samt støtten til arbejdstagere og arbejdsløse.
Når det drejer sig om, hvad der helt konkret skal gøres, er vi temmelig uenige. Jeg tror fuldt og fast på, at det er en alvorlig misforståelse at forsøge at beskytte arbejdspladser ved at forhindre modernisering, omstrukturering og globalisering. Det er måske godt i dag, men kan være katastrofalt i morgen. Vores svar på globaliseringen må ikke være undvigemanøvrer og konservatisme, men at tage udfordringen op og forberede vores borgere på den. Den må ikke hindre omstruktureringen, men gøre overgangen lettere for de berørte.
Dette er udgangspunktet for Alliancen af Liberale og Demokrater i Parlamentet, når vi skal tage de udfordringer op, som den industrielle omstrukturering og globaliseringen stiller os over for. Vi mener, at Den Europæiske Union kan og bør spille en rolle, men vi skal samtidig lette overgangen i stedet for at hindre den. Vi er ikke modstandere af forandringer. Vi er tilhængere af forandringer. Ellers vil alle vores arbejdspladser om 10 år befinde sig i Kina eller andre behagelige regioner uden for Europa. Vi går ind for samarbejde, uddannelse og økonomisk vækst, men disse ting skal gennemføres ved hjælp af social og miljømæssig ansvarlighed. Det er vores opgave i Parlamentet.
Der findes en række spørgsmål, hvor vi har brug for europæisk politik, ikke kun for at bevare arbejdspladser, men også for at skabe nye arbejdsplader overalt i Unionen. Et centralt aspekt i denne forbindelse er Lissabon-dagsorden. Den drejer sig først og fremmest om at styrke det enkelte menneske. Europa kan hjælpe med ved at fremme og finansiere programmer for livslang uddannelse, sprogfærdigheder og kulturudveksling for blot at nævne nogle enkelte eksempler. De er et led i udviklingen af et arbejdsmarked i en overgangsfase, hvor kun få arbejdspladser er sikret på livstid. Der findes ikke længere arbejdspladser for livet, men man kan udmærket være i beskæftigelse for livet.
For det andet drejer det sig om at styrke det europæiske erhvervsliv, så det kan være konkurrencedygtigt i det 21. århundrede. Ved at give adgang til et endnu større indre marked til støtte for europæisk forskning og innovation skaber vi nye muligheder, der efterhånden vil skabe nye arbejdspladser.
For at opnå dette har vi for det tredje brug for en styrket social dialog, hvor man tager problemerne ved omstillingen op, f.eks. behovet for at virksomhederne letter overgangen for de mennesker, der mister deres arbejde, samt miljøbestemmelser med henblik på at skabe en bæredygtig økonomisk udvikling.
Det har meget at gøre med europæisk lederskab, med at forklare de udfordringer, vi står over for, og om at gøre, hvad vi kan, for at lette rejsen til fremtiden ved at forberede personer og virksomheder; men ikke at afgive falske løfter, beskytte arbejdspladser og håbe på kortsigtede politiske gevinster.
Det er det liberale svar på udfordringerne med globalisering og reformer inden for erhvervslivet. 
Pierre Jonckheer,
   Hr. formand, hr. kommissær! Jeg har lyttet meget opmærksomt til Dem. Jeg har også læst hos nyhedsbureauerne, at Kommissionen har erklæret, at Opels proces med omlægning og udflytning blev opfattet som værende normal og var i overensstemmelse med de forskellige europæiske fondes regler. 
Jeg mener, og Deres ord var klare, at det er en smule unødvendigt, at Parlamentet og visse af vores kolleger måned efter måned gentager den samme kritik af den globale kapitalisme eller den totale kapitalisme. Vi lever i en verden, hvor konkurrencen bliver hårdere og hårdere, og hvor bilindustriens fremtid uden tvivl bestemmes mere af alliancer mellem Renault, Nissan og GM som varslet end af de operationer, vi taler om i dag.
Hvis vi vil have en rolle at spille, kunne jeg imidlertid godt tænke mig, at De som kommissær med ansvar for disse anliggender i Kommissionen, besvarede fire specifikke spørgsmål. 
Det første: Vi har altid forsvaret idéen om det europæiske samarbejdsudvalg og industriadministrationsobservatorier for at foregribe denne form for ændringer. Her i Parlamentet har vi ønsket at forbedre ordninger som f.eks. det europæiske samarbejdsudvalg. Mener De ikke i denne forbindelse, at Kommissionen bør tage nogle initiativer med henblik på at skærpe denne lovgivning?
Andet spørgsmål: Barroso-Kommissionen har stillet forslag om en tilpasningsfond i tilfælde af omstruktureringer som følge af globaliseringen - jeg ved ikke, om Opel-sagen falder herindunder - men hvordan ser den nøjagtige situation ud? Kan De forsikre os om, at denne fond rent faktisk i en overgangsperiode skal hjælpe de arbejdstagere, der lider under denne form for operation, med henblik på at give dem mulighed for at genopbygge en erhvervsmæssig fremtid i kraft af uddannelsesforanstaltninger?
Tredje spørgsmål: De henviste med rette til programmet CARS 21, Kommissionens opmærksomhed omkring forsknings- og udviklingsprogrammerne og fremtidens biler. Hvis man antager - og det gør jeg ikke - at personbilen er en bæredygtig udviklingsform for det 21. århundrede og navnlig for vores europæiske byer, er det trods alt forvirrende at konstatere, at den bæredygtige bil for de kommende 25 år skal have en hybridmotor, ligesom Toyotas -model, og at de europæiske fabrikanter fortsat halter bagefter på dette område. Hvordan vurderer De forsknings- og udviklingsprogrammerne med hensyn til markedsføring af denne type produkt?
Endelig det fjerde spørgsmål. Det er helt klart - og eksemplet Opel er naturligvis chokerende ud fra denne synsvinkel - at vi er vidne til konkurrence mellem naboterritorier som Portugal og Spanien. Mener De ikke, at det under overholdelse af konkurrencereglerne er Kommissionens og EU's opgave at gennemtvinge fælles minimumsregler for de virksomheder, der arbejder på Fællesskabets område, og her tænker jeg især - uden at sige, at det ville være et universalmiddel - på en harmonisering af selskabsskatten?
Det er fire typer foranstaltninger, som Kommissionen som traktaternes vogter og den ledende kraft bag de europæiske fælles interesser bør opmuntre til. I denne forbindelse beklager jeg at måtte sige, hr. kommissær, at vi fortsat finder Deres Kommission for lidt bevidst og for lidt ambitiøs omkring de forskellige punkter, jeg netop har nævnt. 
Ilda Figueiredo,
   Denne debat er særdeles vigtig, men den vil blive endnu vigtigere, hvis der træffes konkrete foranstaltninger, der forhindrer, at det altid er arbejdstagerne og befolkningerne, der skal betale omkostningerne ved de omstruktureringer og udflytninger, som virksomhederne og de økonomiske grupper foretager, der indtjener millionprofitter, sådan som det er sket i Portugal.
I øjeblikket gennemlever de ansatte ved Opel Portugal, under General Motors-gruppen, som vi hilser gennem deres tilstedeværende repræsentanter, stor uvished og følger opmærksomt denne debat i håbet om, at der også i Europa-Parlamentet og Kommissionen er den solidaritet, som de har modtaget fra de ansatte ved General Motors i forskellige EU-lande, deriblandt Sverige, Tyskland og Spanien, over hvem der også hviler truende fremtidsudsigter.
Mens medierne bringer nyheder om forhandlinger mellem virksomheder i bilindustrien under General Motors og andre, lever de ansatte ved Opel Portugal, deres familier, befolkningerne og de lokale og regionale institutioner i Azambuja og de tilstødende kommuner under truslen om arbejdsløshed og blokeret udvikling, der vil blive følgen, hvis virksomheden lukkes. Det er en endnu mere dramatisk situation, når der er tale om et land, hvor arbejdsløshed og fattigdom uophørligt vokser. Man må derfor så meget mere beklage hr. Silva Penedas ufølsomme bemærkninger.
Der må rettes større opmærksomhed imod virksomhedssammensmeltninger og -omstruktureringer. Fællesskabsstøtte må gøres betinget af langsigtede aftaler om beskæftigelse og lokal udvikling. Der må gives prioritet til beskyttelse af de ansatte, når forarbejdningsvirksomheder omlægges, herunder fuld garanti for, at de får den fornødne information og inddrages med afgørende indflydelse under hele processen.
Vi ved, at der er alternativer til en lukning af Opel Portugal. Vi ved, at det, hvis der er politisk vilje, vil kunne lade sig gøre at sikre fortsat normal aktivitet på en virksomhed, der har produktivitetsforudsætninger, og hvor der er blevet indgået aftaler, som de ansatte har overholdt. General Motors må overholde sin del, og Kommissionen må træffe alle nødvendige foranstaltninger for at sikre normal aktivitet på Opel Portugal og beskæftigelse med rettigheder. 
Zdzisław Zbigniew Podkański,
   . Hr. formand! Omlægningen af virksomheder i Europa skyldes en voksende produktionskapacitet, indførelse af ny teknologi og hele økonomiens globalisering. Denne proces har alvorlige sociale og økonomiske konsekvenser. Produktionen koncentreres i økonomisk og teknologisk stærke regioner, på bekostning af de mindst udviklede regioner. Det er særligt synligt i de nye medlemsstater, hvor hele industrisektorer er forsvundet. I Polen er f.eks. letindustrien og i høj grad bilfremstilling, elektronik og minesektorer forsvundet, og sammen med dem er jobbene forsvundet.
Den fremadskridende globalisering af produktionen og liberaliseringen af markederne har ført til en yderligere forværring af økonomiske og sociale skel. Regioner, som har et højt niveau for landbrugsproduktion og et udviklet netværk af landbrugs- og fødevarevirksomheder som f.eks. sukker, frugt og grønsager og især frostindustrien, taber mest. Her er Polen igen et af de lande, som har lidt mest, og som ligger i en af de hårdest ramte regioner. Men hvem har gavn af det? De "gamle" medlemsstater og økonomisk magtfulde industriregioner har gavn af det og vil fortsat have det, især da EU bruger de fleste af sine kræfter på at opnå gevinst på handel med tredjelande med industriprodukter, som udgør 85 % af vareudvekslingen. Landbrugsprodukter udgør kun 15 % af omsætningen. Dette rejser det grundlæggende spørgsmål om, hvilken forbindelse der er mellem EU-myndighedernes industripolitik og EU's grundlæggende principper som europæisk solidaritet, lige muligheder, bæredygtig udvikling og menneskerettigheder. 
Philip Bushill-Matthews (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Først vil jeg gerne takke kommissæren for hans kloge og eftertænksomme bemærkninger som indledning til denne forhandling og især, fordi han lagde hovedvægten på mennesker, for det er af central betydning for det emne, vi diskuterer.
Jeg vil gerne fremhæve to af de vigtige punkter, han var inde på. Det ene drejede sig om strukturforandringer. Jeg er fuldstændig enig i, at strukturforandringer er kommet for at blive, og at udviklingen i denne retning rent faktisk vil blive intensiveret. Så problemet ligger ikke i, hvordan vi stopper det, men hvordan vi inddæmmer og administrerer det.
Det andet vigtige punkt er, at svaret ikke er protektionisme, enten ved at landene forsøger at opstille hindringer, eller ved at virksomhederne forsøger at beskytte gamle arbejdspladser, når markedet har bevæget sig videre.
Jeg er enig med fru Ek i, at i dag har folk måske ikke en arbejdsplads hele livet, men jeg mener, at folk stadig har ret til at forvente, at de kan få et liv, hvor de er i arbejde. Spørgsmålet er derfor, hvad man kan gøre for at hjælpe, og hvad man ikke bør gøre.
Jeg mener, at vi som MEP'er ikke bør have denne form for forhandling, hver gang en større virksomhed lukker eller skærer ned, så vi politikere kan vise, at det berører os - og det gør det naturligvis - og kan vise "at vi gør noget" i de enkelte tilfælde, idet vi fremhæver enkelte navngivne virksomheder. Jeg mener ikke, at regelmæssige forhandlinger på dette grundlag er nyttige. Det bør ikke handle om, at vi skal forsøge at komme i overskrifterne derhjemme.
Jeg mener, at det, vi kan gøre og i højere grad bør gøre, er at sikre, at vi kan bidrage til at skabe et administrativt klima, hvor iværksætterne kan blomstre, så der kan skabes flere nye og reelle arbejdspladser; når en dør lukkes, kan andre døre tilskyndes til at åbne sig.
Jeg mener også, at den bedste form for jobsikkerhed, som man kan få, er at have en færdighed, som man kan udvikle, og det er disse ting, vi bør prioritere. Vi skal sikre os, at når man taler om investeringer, skal virksomhederne erkende, at investeringer i mennesker er den vigtigste investering, de kan foretage. Landenes investering i mennesker er også den vigtigste investering, de kan fortage. Hvis vi gør det rigtigt, er vi kommet et langt stykke i retning af at håndtere udfordringerne ved forandringerne. 
Jan Andesson (PSE ).
   - Hr. formand! Jeg vil koncentrere mit indlæg om de principielle aspekter af omstrukturering. Jeg vil dog sige, at jeg støtter de portugisiske arbejdere i deres bestræbelser på at beholde og udvikle deres beskæftigelse. Jeg ved også fra tidligere, at GM, som Martin Schulz nævnte, ikke altid har været god til at føre en social dialog, f.eks. i tilfældet mellem den tyske fabrik og den svenske fabrik, hvor man spillede arbejderne i forskellige lande ud mod hinanden. Det er en adfærd, som jeg ikke synes om.
Jeg er enig i den opfattelse, at omstrukturering ikke er noget nyt. Vi har altid levet med omstrukturering. I min by var der engang en gummifabrik, som ikke eksisterer længere. Næsten alle arbejdede dér. Der vil også fremover finde omstruktureringer sted. I nogle tilfælde går omstruktureringen dårligt. Det fører til tab af job og til, at regioner rammes. Men der er også gode eksempler på omstrukturering, hvor det har betydet, at der er blevet skabt nye job, og at regioner har kunnet overleve og oven i købet udviklet sig med en mere langsigtet beskæftigelse til følge. Hvad er hemmeligheden? Ja, der er nogle forhold, der gør sig gældende: Det er langsigtede planer, deltagelse og socialt ansvar.
Der er først og fremmest de langsigtede planer. Virksomheder, der ikke selv har nogen langsigtet udviklingsplan for, hvordan de skal klare den globale konkurrence, og som kun deltager kortsigtet for siden at forlade regionen, giver jeg ikke meget for. Desuden skal man deltage med det vigtigste, man har i virksomheden, nemlig de ansatte. De ansatte er den vigtigste ressource og skal ikke bare informeres og høres, når der sker forandringer. De skal tage del i omstruktureringsprocessen, kunne være med og påvirke den. Så behøver man ikke at gå ud på gaderne og demonstrere. Så kan man skabe de nye job. Det handler endelig om at tage et socialt ansvar allerede tidligt, om at uddanne sine ansatte for at kunne klare de langsigtede udfordringer i fremtiden og for regionerne, for det er ofte virksomhederne, som spiller en stor rolle i regionerne, hvor man må tage et socialt ansvar.
Hvad angår bilindustrien, er den blevet mere og mere globaliseret og omfatter færre og færre virksomheder. Der vil blive brug for omstruktureringer. På europæisk niveau kan vi gøre en del ting. Vi kan styrke samarbejdsudvalgene, som Pierre Jonckheer sagde, og direktivet om samarbejdsudvalg. Vi kan arbejde med information og høring. Jeg mener, at vi har brug for rammeaftaler mellem brancher og faglige organisationer på europæisk niveau for at kunne håndtere forandringer i fremtiden. Det bliver vigtigere og vigtigere. Omstruktureringer må vi leve med, men de kan foretages med succes, hvis de ansatte inddrages, og hvis virksomhederne tager et socialt ansvar.
Roberto Musacchio (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, kære kolleger! Vi skal huske, at vi taler om mennesker af kød og blod, som lytter til os lige nu, og som således beder om nogle konkrete svar.
For et år siden talte jeg her i Parlamentet om stålværket i Terni, en italiensk by, hvis eksistensgrundlag stod på spil som følge af et multinationalt selskabs beslutninger. Parlamentets udtalelse i den forbindelse var meget nyttig. I dag skal jeg tale om en anden fabrik, nemlig Eaton i Piemonte. Også her risikerer arbejdstagerne at blive afskediget som følge af et multinationalt selskabs beslutninger. Jeg vil også nævne Getronix, og som vi hørte, var der andre, som nævnte Opel.
I alle disse tilfælde kan og skal vi hjælpe, sådan som vi gjorde med Terni. Vi skal også gøre en indsats for, at alt dette ikke gentager sig, dvs. at multinationale selskaber - der i øvrigt opnår en fortjeneste og måske også nyder godt af offentlig støtte og EU-støtte - bruger Europa på en sådan måde, at de sætter det ene land op mod det andet, og at de sætter arbejdstagerne op mod hinanden.
Vi skal beslutte, at der skal træffes konkrete foranstaltninger for at bekæmpe dumping og virksomhedsflytning, som ikke har noget med konkurrence og med markedet at gøre, men som tværtimod underminerer den sociale samhørighed og har nogle urimelige omkostninger for os alle sammen.
Derfor er det nødvendigt med nogle konkrete løsninger, og en af disse er, at man virkelig bør styrke de europæiske samarbejdsudvalg. Ved at give flere beføjelser til arbejdsgiverne og fagforeningerne er vi også med til at skabe en idé om, hvordan Europa skal udvikle sig.
Nogle anser dette spekulationsmarked for at være pålideligt og mener, at det måske får en positiv indvirkning på beskæftigelsen, hvilket dog ikke er tilfældet. Efter min mening skal politikken være rettet mod den europæiske produktion og således også mod en indsats på dette område.
De, der ønsker at opbygge Europa, bør efter min opfattelse vide, at de europæiske arbejdstageres enhed - og ikke deres splittelse - er nødvendig for at skabe et forenet Europa, og at det derfor ikke er dumping, men en harmonisering af bestemmelserne og rettighederne efter højeste fællesnævner, som Parlamentet skal satse på. 
Malcolm Harbour (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Det er ikke noget tilfælde, at min kollega hr. Bushill-Matthews og jeg selv har bedt om ordet ved denne forhandling. Vi kommer fra West Midlands-regionen i Det Forenede Kongerige, en region, der historisk har været meget afhængig af bilindustrien, som har været igennem mange faser med fabrikslukninger og forandringer.
Forleden dag talte jeg på en skole i Coventry, og jeg sagde til børnene: "I ved, hvor Blockbuster-videobutikken og supermarkedet ligger? I 1980'erne arbejdede jeg på en bilfabrik der med 20.000 ansatte".
Det er der ikke noget nyt i. Vi behandler det, som om det var nyt. Investeringer skaber arbejdspladser og leverer løsningen på de problemer, som mange kolleger på denne side har talt om: investeringer i nye biler, investeringer i nye fabrikker, investeringer i robotter, der kan nedbringe produktionsomkostningerne og investeringer i kvalitet. Jeg spørger hr. Schulz, hvor de investeringer skal komme fra. De skal komme fra overskud. Bilindustrien mangler ikke blødende hjerter; den har brug for større overskud til at investere i de nye produkter. Sådan foregår det i de virksomheder, der har succes.
En anden fabrik, hvor jeg arbejdede i løbet af mine 30 år inden for branchen - Oxford-fabrikken under det tidligere British Motor Corporation - er nu en af de mest succesfulde bilfabrikker i England, hvor man fremstiller Mini'en. Man ser dem overalt, man ser dem også i Amerika. BMW - ejerne af denne fabrik, et tysk selskab - investerer 250 millioner engelske pund for at fremstille en ny bil der, og det takker vi BMW for. Det vil skabe yderligere 1000 arbejdspladser. En motor, der tidligere blev fremstillet i Brasilien, skal nu fremstilles i min valgkreds i Birmingham.
Jeg vil sige til mine venner i Portugal - og mange af dem skal snart tale om disse emner: Kom og snak med dem af os, der har været igennem det samme problem tidligere. En af de tristeste dage i mit liv var, da jeg tog af sted til Longbridge-bilfabrikken for at møde bobestyreren for denne fabrik, der var gået konkurs. Jeg begyndte at arbejde der i 1967, hvor der var 25.000 ansatte, og nu gik jeg ind i en tom fabrik.
Det er realiteterne inden for erhvervslivet. Sådan har det været i mange år. Spørgsmålet er, hvordan vi håndterer det. Vi har brug for bedre beskæftigelse, vi har brug for fuld beskæftigelse, vi har brug for omskoling, og vi må hjælpe de mennesker, der er blevet arbejdsløse med at finde et nyt arbejde. Hvis noget ikke kan reddes, har vi svaret på dette. Vi var med på Longbridge, hvor 5.000 mennesker blev afskediget. Vi arbejder i øjeblikket på Peugeot og også andre steder. Kom og snak med os om de praktiske ting, vi laver, og hold op med at klage over problemerne her i Parlamentet. Vi har alle været igennem dem hver dag. Lad os undgå endnu en forhandling som denne. Lad os tænke over en positiv vej fremad. 
Jean-Louis Cottigny (PSE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg er fristet til at gentage hr. Harbours ord. Han har kendt til afskedigelser og omstruktureringer, og jeg er selv blevet afskediget tre gange af økonomiske årsager og som følge af omstruktureringer i Nord Pas-de-Calais, i Frankrig. Socialdemokraterne er for en politik, som sætter virksomhederne i stand til at skabe nye job, at modernisere sig og fremme den økonomiske udvikling. Men når socialdemokraterne taler om økonomisk udvikling, taler de også om sociale ledsageforanstaltninger for at skabe rigdom, men også for at fordele den. Europa skal vise sin europæiske sociale model frem.
Derfor har vi arbejdet kollektivt, og derfor har vi med et flertal på over 80 % vedtaget en betænkning om omstruktureringer og beskæftigelse, hvor vi siger, at der ganske vist skal gennemføres ledsageforanstaltninger, men at vi også skal oplyse Europa om det, vi er, og det, vi gør. Vi har med et meget stort flertal besluttet at sige, at hvis Europa yder økonomisk støtte og stiller offentlige midler til rådighed, og hvis man på et tidspunkt finder ud af, at der finder en slags støtteturisme sted, ja så skal disse penge betales tilbage. Det er General Motors i dag et eksempel på, som vi undrer os over, da over 500.000 arbejdstagere sidste år blev ramt af omstruktureringerne. Vi klager ikke, men vi mener, at vi skal respektere alle, og især arbejdstagerne.
Omstruktureringerne er nødvendige for at opretholde vores virksomheders økonomiske konkurrenceevne. Men det betyder ikke, at de ikke har alvorlige konsekvenser. Hvad angår General Motors i dag og mange andre omstruktureringssager, forventer de europæiske borgere et slagkraftigt svar fra Unionens side. Hr. Barroso har givet os dette svar ved at anmode det nye finske formandskab om at inkarnere et resultaternes Europa. Ja, men et resultaternes Europa starter her, i denne sal, med et klart signal til de arbejdstagere, der i dag er i nød. Og ja, der skal iværksættes ledsageforanstaltninger, hvad angår uddannelse og støtte, men vi skal allerede i dag spørge os selv, hvordan de offentlige midler, der er blevet fordelt, vil blive betalt tilbage igen.
Helmuth Markov (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, hr. kommissær! Virksomhedslukninger som nu i Portugal er jo ikke noget enestående. I 2005 forsvandt over en halv million arbejdspladser som følge af omstruktureringer i EU.
De børsnoterede virksomheder noterer sig - uanset i hvilket land - de største overskud nogensinde. Omsætningen eksploderer, og arbejdskraften nedskæres dramatisk. Produktitiveten i de DAX-orienterede virksomheder er i de sidste tre år steget med gennemsnitligt 6,5 %. Det betyder vel, at de er konkurrencedygtige! Når vi taler om, hvad der skal gøres, må vi spørge, om det er det rigtige grundlag, vi giver støtte på.
Jeg vil komme med nogle forslag, som hidtil ikke har fået så stor opmærksomhed. Kan man ikke tage som udgangspunkt, at støtte primært skal gives til produkt- og procesinnovationer, til ny forskning og udvikling og ikke så meget til anlæg og udstyr? Det kan man efter min mening begrænse kategorisk.
Det andet spørgsmål er, om det er fornuftigt at begrænse krav om tilbagebetaling til fem år. Udstyr afskrives som regel over 10-15 år. Altså skal virksomhederne betale tilbage, indtil afskrivningerne er foretaget.
Det tredje spørgsmål er, om ikke man ved vurderingen af, om der skal gives støtte eller ej, skulle tage udgangspunkt i og kontrollere, om de internationalt opererende virksomheder på alle deres etableringssteder overholder retningslinjerne fra WHO og ILO samt emissionskravene. Gør man ikke det, får man ingen støtte.
Det fjerde spørgsmål er, om det er fornuftigt at give støtte til virksomheder, som ikke har overenskomst, og som fagforeningerne ikke har indflydelse på. På den måde finansierer de europæiske skatteydere jo dobbelt. Vi finansierer virksomhedernes forskning og udvikling, vi finansierer deres udgifter til udstyr, og bagefter afskediger de arbejdskraften, og så skal de europæiske skatteydere igen være med til at finansiere disse arbejdsløse. Det kan da ikke være nogen samfundsøkonomisk løsning!
Et andet spørgsmål er, at hvis vi vil føre en egentlig struktur- og regionalpolitik, så må der etableres en meget tættere sammenhæng mellem forudsætningerne for en støtte, som ikke kun kommer virksomheden, men også regionen til gode. 
Edite Estrela (PSE ).
   - General Motors er ved at kaste tusinder af europæiske arbejdstagere ud i arbejdsløshed. Sidste år blev der nedlagt 9.000 arbejdspladser i Tyskland. I år har man meddelt, at 900 arbejdspladser skal nedlægges i Storbritannien, og for nylig, at der skal ske lukning af fabrikken i Azambuja i Portugal, der har eksisteret i årtier, og hvor der arbejder 1.200 mennesker.
Jeg benytter lejligheden til at hilse repræsentanterne for de ansatte på fabrikken i Azambuja, der her er til stede, og vise dem vores solidaritet. Når vi taler om tusinder af arbejdsløse, er det ikke kun store tal, ikke kun statistik, ikke kun procenter, det er tragedier for mennesker, for familier, og jeg konstaterer indigneret, at visse medlemmer ikke synes at blive berørt af denne situation.
Lukningen af fabrikken i Azambuja angår os alle, fordi det kan være endnu et skridt i nedlægningen af General Motors' andre fabrikker i EU og deres udflytning mod øst, til Rusland og til Asien. Derfor er denne debat vigtig. Jeg takker hr. Schulz for at have taget initiativ til at sætte den på dagsordenen, så vi kan finde nogle løsninger.
Hvad skal der for det første gøres for at forhindre lukningen af fabrikken i Azambuja? Denne debat bør også medvirke til, at de multinationale virksomheder forstår, at de ikke bare kan bruge og smide væk, at de ikke kan modtage fællesskabsmidler, skattebegunstigelser osv. i en medlemsstat og derpå flytte til en anden for at få ny støtte og nye fordele. At lukke fabrikker må ikke være det normale. Det må kunne undgås, og vi skal selvfølgelig gøre mest muligt, og Kommissionen skal gøre mest muligt for at sikre, at det ikke sker igen, og globaliseringstilpasningsfonden tages i brug, hvis tingene skulle blive værre. 
Pier Antonio Panzeri (PSE ).
   - Hr. formand, kære kolleger! De spørgsmål, som kommissæren rejser i sin redegørelse, er meget vigtige. Når det gælder de ændringer, der er sket - og som stadig finder sted - i de nationale og europæiske produktionssystemer, skal Europa tage stilling til spørgsmålet om, hvordan man styrer de industrielle omlægningsprocesser, der har meget alvorlige konsekvenser for arbejdstagerne i de forskellige regioner.
Hr. Harbour spurgte for lidt siden, hvad fremtidens spørgsmål bliver, og til det vil jeg svare, at fremtidens spørgsmål bliver, hvordan vi skal styre disse processer. Der er efterhånden mange tilfælde, som skaber problemer, og som går under navnet virksomhedsflytninger, manglende overholdelse af fagforeningsaftaler og tab af arbejdspladser.
Det gælder både General Motors, mange små og mellemstore virksomheder og det, der f.eks. sker lige nu på Eaton-fabrikken i Piemonte, hvor omlægningsprocessen og den manglende overholdelse af fagforeningsaftalerne bringer arbejdspladserne i alvorlig fare. Derfor er det nødvendigt, at vi fastlægger nogle klare europæiske retningslinjer, der giver sig udslag i en effektiv styring af disse processer, også for at være mere konsekvent med hensyn til Lissabon-målsætningerne og den sociale dialog, der anses for at være en af grundsøjlerne i denne strategi.
Jeg opfordrer således til, at vi fastlægger en fælles holdning for at give styrke og indhold til EU-institutionernes og ikke mindst Parlamentets indsats på dette område.
Der er endnu et aspekt, som jeg gerne vil understrege, nemlig at det i dag er særdeles tydeligt, at omlægningsspørgsmålet kræver en revidering af de fællesskabsinstrumenter, der er til rådighed. Jeg vil blot komme med et enkelt eksempel, og jeg vil gerne høre kommissærens mening i den forbindelse. Hvis vi virkelig ønsker at styre disse processer, er det absolut nødvendigt at styrke de europæiske samarbejdsudvalg og foretage en reform af dem. Det er nødvendigt at ajourføre direktivet, hvis vi skal opfylde de nye behov på dette område.
Jeg håber, at hele Parlamentet og Kommissionen kan nå frem til en fælles holdning i den forbindelse. 

Joel Hasse Ferreira (PSE ).
   - Hr. formand, kære kolleger! Situationen i Azambuja er bekymrende. Tusinder af arbejdstagere, nogle af dem til stede her, risikerer at miste deres arbejde. Det er ikke kun de ansatte på General Motors. Det er tusindvis af beskæftigede hos underleverandører. Det er også mange af deres familiemedlemmer i Azambuja og dens nabokommuner.
Sammen med min kollega fru Madeira har jeg for nylig mødtes med arbejderkomitéen og borgmesteren, men jeg vil gerne fremholde, at spørgsmålet har videre betydning og angår hele Europa. Vi er bekendt med General Motors' strategiske vanskeligheder og med, at man har bedt Renault Nissan om at træde til, men det frikender ikke selskabet selv for ansvar.
I den beslutning, som vi foreslår, konfronteres General Motors med dets europæiske ansvar, og der er en eksplicit og præcis henvisning til situationen i Azambuja. Hr. formand, kære kolleger, strategiske dispositioner og virksomhedsomlægninger må tage hensyn til, at de ansatte er mennesker og ikke kun en produktionsfaktor. EU må have en klar strategi, så vi bedre kan håndtere disse problemer, hvis vi ønsker en europæisk social model, der faktisk virker. Den beslutning, som vi foreslår, er et godt skridt i den retning. 
Jamila Madeira (PSE ).
   - Den situation, som de foregående taler har beskrevet, og som de ansatte på General Motors' fabrik i Portugal er udsat for, har desværre flere gange været tilfældet andre steder i EU, som det også er nævnt.
Virksomhederne modtager støtte og tilskyndelser fra Fællesskabet og dets medlemsstater til at etablere sig i bestemte regioner og lande, men mod alle regler for passende adfærd flytter de uden nogen hensyn og respekt for hundredvis eller tusindvis af ansatte og ofte hele familier, der kastes ud i arbejdsløshed fra den ene dag til den anden. Den lette jagt på mere profit og globaliseringen kan ikke retfærdiggøre den økonomiske og sociale tragedie, som de svageste led i produktionskæden udsættes for.
Hr. kommissær, den globaliseringstilpasningsfond, som Det Europæiske Råd vedtog i december, har ikke til formål og heller ikke kapacitet til at klare alle de tilfælde af denne art, der er forekommet i Europa, da det er en fond, der kun sigter på et lille antal afskedigelser og lande som følge af ændringer i den internationale handel. Der må mere til. EU må derfor klart definere, hvordan de virksomheder bør forholde sig, der producerer i Europa, eller som ønsker at komme ind på dette marked med 455 millioner forbrugere med deres produkter. Hvis vi skal være et eksempel for verden, må vi starte med at kræve respekt for den europæiske sociale model og respekt for menneskerettighederne, og derfor selvfølgelig gøre det på en anden måde. 
Günther Verheugen,
   Hr. formand, mine damer og herrer medlemmer! Jeg har to korte bemærkninger. Med hensyn til den sag, som har spillet en stor rolle i de sidste indlæg, altså Azambuja, så er beskyldningen mod virksomheden om, at den har lavet store profitter på arbejdstagernes og de europæiske skatteyderes bekostning, forholdsvis svær at opretholde, for hos General Motors er det længe siden, man har kunnet tale om overskud - hverken i Europa eller andre steder i verden. Hvis jeg er rigtigt orienteret, lå underskuddet sidste år på 10 milliarder amerikanske dollars, det er ikke småpenge. Derfor må man vurdere denne sag lidt anderledes end de sager, som f.eks. Martin Schulz sigtede til, da han talte om visse former for den moderne kapitalisme, som har socialt skadelige konsekvenser, hvilket intet fornuftigt menneske vil bestride.
For det andet er der jo åbenbart enighed i Parlamentet om, at strukturændringen er uundgåelig, og der er også enighed i Parlamentet om, at man ikke bare skal acceptere den som regn eller solskin, men at man godt kan gøre noget med hensyn til strukturændringer, ja at man faktisk er nødt til at gøre noget, fordi det handler om mennesker. Det afgørende, som moderne økonomisk politik kan gøre i dag, er at forme strukturændringen på en sådan måde, at menneskene ikke bliver ofre. Netop det er målet for vores politik.
Her er der blevet stillet en række meget interessante forslag. Jeg vil i det mindste tage et af dem op og udtrykkeligt understrege, at også jeg personligt er fast overbevist om, at en styrkelse af arbejdstagernes rettigheder i Europa ville føre til, at strukturændringen kan udformes bedre. 
Formanden.
   - Jeg har modtaget fem beslutningsforslag(1), jf. forretningsordenens artikel 103, stk. 2.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder torsdag kl. 12.00.
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning af Pilar del Castillo Vera for Udvalget om Industri, Forskning og Energi om gennemførelse af Fællesskabets Lissabon-program: Mere forskning og innovation - investering i vækst og beskæftigelse: En fælles tilgang (2006/2005(INI)) (A6-0204/2006).
Pilar del Castillo Vera (PPE-DE ),
   Hr. formand! Mine damer og herrer, hr. kommissær, den betænkning vi nu skal drøfte, hænger meget tæt sammen med den, vi netop har drøftet.
Hidtil har vi drøftet de konsekvenser, som omstruktureringerne, især inden for industrisektoren, har for de europæiske økonomier, og især for arbejdstagerne. Den betænkning, vi om lidt skal drøfte, har at gøre med de foranstaltninger, tilgange eller politikker, der kan have positive virkninger, når vi skal løse den arbejdsløshedssituation, som de arbejdstagere, der har arbejdet i industrier, der lukkes eller udflyttes, kommer i.
Den betænkning, vi nu skal drøfte, har at gøre med den faktor, der er afgørende for enhver mulig løsning af disse situationer, og som har afgørende indflydelse på udviklingen i de europæiske økonomier og derved på de europæiske samfunds muligheder for fremgang, dvs. innovationsbegrebet.
Innovation er et nøgleord. Innovation er det begreb, der kan give os en mulig løsning på de problemer, der er blevet behandlet under den forrige og andre forhandlinger, eller som tværtimod kan fjerne os definitivt fra denne løsning.
I denne forbindelse og ud fra et bredere perspektiv om genoplivning af Lissabon-dagsordenen forelagde Kommissionen en beretning, der forsøgte at integrere en række beslutninger, der var blevet taget fra 2000 og indtil for nylig, og som vedrører innovation og foreslår en række foranstaltninger til forbedring af innovationen i de europæiske økonomier.
Jeg vil gerne nævne tre væsentlige forhold, der behandles i den betænkning, jeg har været ordfører for. For det første uddannelse og erhvervsuddannelse, hvortil jeg gerne vil tilføje mentalitet. Der er et alvorligt holdningsmæssigt problem, når vi taler om innovation. For det andet planlægning for at forbedre udviklingen i innovationen og for det tredje finansiering.
Med hensyn til uddannelse og erhvervsuddannelse mener jeg, at de - som nogle af de kolleger, der har talt under den forrige forhandling, har sagt - er afgørende. Livslang uddannelse, fleksibel uddannelse, uddannelse, der gør det muligt for folk at tilpasse sig markedets nye behov, er helt essentielt, hvis vi ønsker et samfund, hvor der reelt findes muligheder for alle i tilfælde af forandringer.
Jeg synes også, at der er et grundlæggende holdningsmæssigt problem. Et samfund, der har nedprioriteret værdien af evnen til at sætte i værk, til at gøre en indsats, til at stille krav til sig selv og ikke mindst til at være innovativ, hvilket hænger sammen med alle de andre, kan ikke overleve.
I denne henseende skal vi, mine damer og herrer, være meget bevidste om, hvad det er, vi står over for. Nogle er bagefter os, andre har haft succes i lang tid, men det europæiske samfund, eller en stor del af det europæiske samfund, slikker konstant sårene, det beklager sig konstant, med det paradoksale resultat, at det er dem, der har flest sår, der i sidste ende befinder sig i den værste situation.
Det er derfor absolut nødvendigt at fremme en mentalitetsændring, som igen prioriterer de værdier, der gjorde de europæiske samfund til store samfund, der førte os fremad, og som stod i spidsen for alt det, der er sket for menneskeheden.
Jeg mener oprigtigt, at dette er meget vigtigt, og blandt alle de aspekter, vi kunne drøfte, og som står i denne og andre betænkninger, vil jeg i dag holde mig til denne væsentlige dimension: Europa-Parlamentet, Kommissionen og Rådet er nødt til at nå frem til en stor aftale, en stor pagt, så de værdier, der støtter evnen til at gøre en indsats, til at stille krav til sig selv, til at udvirke og til at sætte i værk bliver indprentet i europæerne fra fødslen af og under deres uddannelse. I modsat fald sakker vi bagud. Tiden løber også her. Hvis vi ikke kommer fremad, bliver de europæiske samfund hægtet af, og vi vil bære en stor del af ansvaret herfor. 
Günther Verheugen,
   Hr. formand, mine damer og herrer! Denne debat knytter direkte an til den debat, som vi netop havde om strukturændringer med bilindustrien som eksempel.
Vi var enige om, at strukturændringen har fulgt os længe og også vil blive ved med at følge os længe endnu. Jeg havde også indtryk af, at de fleste her i salen mener, at det rigtige svar på strukturændringen er innovation. Strukturændring indtræder, når et produkt eller en metode ikke længere er moderne nok. Svaret kan ikke være at give op og overlade slagmarken til andre, svaret må være at gå ind i denne konkurrence gennem innovation.
Kommissionen vil gerne opnå, at innovationsevne og innovationsvilje bliver opfattet som et ledende politisk, samfundsmæssigt og økonomisk princip i EU. Det er ikke nogen teknisk øvelse! Innovation er virkelig noget, som man først må forstå med hovedet, og som man skal ville. Dertil hører også viljen til at acceptere ændringen. Vi har af gode grunde sat innovation i centrum for vores vækst- og beskæftigelsesstrategi, fordi en økonomisk orden, som er ikke-protektionistisk og bygger på frihed, kun kan overleve gennem innovation.
Den har brug for et samfund, som støtter og fremmer innovation, og den har brug for en politisk ramme, som fremmer innovation. Det er netop det, vi gør. Vi gør det på to niveauer. Vi gør det på medlemsstaternes niveau, og det er meget vigtigt, at innovationspolitikker og innovationsinitiativer efterhånden indtager en ganske stor plads i de nationale reformprogrammer til gennemførelse af Lissabon-strategien, og at Kommissionn i år vil prioritere innovation højest ved fremskrivningen af Lissabon-strategien.
På EU-niveau har vi i den seneste tid allerede fremlagt en lang række initiativer, som alle har som mål at fremme innovation - startende med støttereglerne, som nu - som det også blev krævet i debatten her - er specifikt rettet mod innovation, over generelle finansieringsinstrumenter til etablering af unge, innovative virksomheder til spørgsmål om bedre udnyttelse af immaterielle ejendomsrettigheder og udvikling af forsknings- og udviklingskapacitet.
Vi stræber efter en helstøbt innovationspolitik. Det glæder mig at kunne fortælle Dem, at innovation på Kommissionens møde i går med det finske formandskab om forberedelse af formandskabsprogrammet for andet halvår 2006 blev behandlet som det første og vigtigste emne. Jeg har stor tillid til, at netop det finske formandskab vil kunne fremme emnet innovation, for Finland er et mønstereksempel på, hvordan en bevidst, målrettet og intelligent ført innovationspolitik kan føre til en gennemgående modernisering af et land og gøre det internationalt konkurrencedygtigt.
Jeg går altid ind for, at vi lærer af andres gode eksempler, og det bør vi også gøre i dette tilfælde. 
Maria Μatsouka (PSE ),
   Hr. formand! På vegne af Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender vil jeg først og fremmest komplimentere ordføreren og takke hende, fordi hun har medtaget næsten hele mit udvalgs standpunkt i sin betænkning.
Fremme af teknologisk forskning og erhvervelse af videnskabelig viden er de store udfordringer for det 21. århundredes Europa. Forskning, udvikling og innovation er imidlertid i sig selv komplicerede, krævende og udgiftskrævende procedurer, der kræver særlig politisk, økonomisk og social forvaltning. For at nå det konkrete mål kræves således, blandt andre ting, gennemførelse af banebrydende beslutninger og udformning af højrisiko-investeringsprogrammer.
Først og fremmest kræves dog en konstruktiv mobilisering af samfundene og en dynamisk deltagelse fra arbejdstagernes side, både i produktion og reproduktion af videnskabelig viden og i de nye muligheder, der hermed skabes.
Denne konstatering kan ganske kort omsættes i de fire følgende indsatsområder:
- permanent forbedring af uddannelsesinstitutioners og forskningscentres strukturer og aktiviteter, eftersom drivkraften bag udvikling er menneskets erhvervelse af viden;
- formidling af videnskabelig indsigt til produktionssektoren med en redefinition af såvel infrastrukturer som arbejdstagernes færdigheder og kvalifikationer;
- gennemførelse af en politik for flere arbejdspladser og en retfærdig indkomstfordeling, da en høj produktivitet og fattigdom fører til afmatning og arbejdsløshed;
- en væsentlig nedsættelse af arbejdstiden, så arbejdstageren kan genfinde deres kreativitet og genoprette balancen mellem arbejdsliv og familieliv.
Den teknologiske revolution skaber to diametralt modsatte økonomiske og sociale perspektiver: dels en kreativ udfordring, dels truslen om større skævheder. Vores politiske valg er afgørende for, om vi vil skabe og udnytte den videnskabelige viden, så vi igen kan fremvise et Europa med udvikling, viden, solidaritet og lighed. 
Guy Bono (PSE ),
   Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Jeg vil gerne have lov til at takke ordføreren, fru del Castillo Vera, for det arbejde, hun har udført om dette for Unionens fremtid meget vigtige emne, og på vegne af Kultur- og Uddannelsesudvalget vil jeg gerne henlede Deres opmærksomhed på tre punkter.
Det første punkt vedrører forskning. Jeg skal endnu en gang minde om Unionens forsinkelser med hensyn til gennemførelsen af Lissabon-strategien inden for området uddannelse og erhvervsuddannelse. Det understregede jeg i øvrigt i vid udstrækning i min betænkning med titlen "Uddannelse som hjørnesten i Lissabon-processen", der blev vedtaget i oktober sidste år. Vi må imidlertid konstatere, at tingene går alt for langsomt fremad inden for dette område, som ikke desto mindre burde være en prioritet for EU's fremtid, sådan som kommissæren understregede det.
Det andet punkt vedrører universiteternes rolle inden for forskning og hjerneflugten. Jeg synes, det mere end nogensinde før bør understreges, at universiteterne spiller en afgørende rolle for skabelsen og udbredelsen af viden. I denne forbindelse anbefaler vi på det kraftigste, at deres indflydelse øges ved at udvikle synergier mellem videregående uddannelser, forskning, livslang uddannelse og den produktive sektor. Det er bydende nødvendigt, at EU bekæmper hjerneflugten effektivt og iværksætter alle nødvendige foranstaltninger for at trække fortrinligheden til Europa.
Endelig vil jeg som det sidste punkt understrege jobskabelsen. Det er ligeledes bydende nødvendigt, at medlemsstaterne sikrer en bedre anvendelse af de europæiske midler, de får tildelt. Her vil jeg gerne henlede opmærksomheden på de medlemsstater, der med rette har sat jobskabelsen i centrum for deres projekt og har investeret over 35 % af deres bevillinger fra Den Europæiske Socialfond i at modernisere deres uddannelses- og erhvervsuddannelsessystem. 
Jerzy Buzek,
   Hr. formand! Vi taler om vækst og beskæftigelse, nemlig Lissabon-strategien. Forskning og innovation er en integreret del af Lissabon-strategiens succes, ligesom samarbejde mellem forskningen og industrien er det, med andre ord en videnbaseret økonomi. Fru del Castillo Veras betænkning, som jeg ønsker hende tillykke med, og Kommissionens forslag fremhæver meget præcist, hvad det er, vi mangler i Europa.
Frem for alt mangler vi finansielle ressourcer. På budgettet for 2007-2013 blev der skåret mest i punkt 1 a, konkurrenceevne. Det blev skåret ned med næsten det halve. Lad os gentage, at vi ikke han opnå succes for Europa uden investeringer i forskning og innovation. Vi er nødt til at øge midlerne til forskning og ny teknologi i alle lande. Denne opgave er det vigtigste mål for hele Det Europæiske Råd og kommende formandskaber. De nationale budgetter er lige så vigtige som de europæiske budgetter. For det andet mangler vi måder at udbrede og dele viden på. Det er afgørende at skabe et ægte partnerskab inden for og mellem medlemsstaterne og at udnytte hele EU's potentiale inden for rammerne af store konsortier. Det er afgørende at skabe et europæisk forsknings- og innovationsområde, for innovation er et vigtigt ord i denne sammenhæng, og at gøre optimal brug af ressourcerne. Kun gennemsigtighed og udveksling af information kan sikre synergi mellem forskellige programmer på EU-, nationalt og regionalt niveau. For at opnå dette er det nødvendigt at skabe et fælles informationsteknologiprogram for hele EU.
Der er imidlertid også en anden nøgle til succes for Lissabon-strategien, nemlig et ægte indre marked for varer, arbejdskraft, tjenesteydelser og kapital. Uden et indre marked får vi svært ved at opnå succes inden for forskning og innovation, videnskab og ny teknologi. Kun et ægte indre marked vil give os bedre muligheder for vækst og beskæftigelse. 
Britta Thomsen,
   Hr. formand! Hr. kommissær, kære kolleger! Forskning og udvikling er af afgørende betydning for at øge Europas vækstpotentiale og for skabelsen af nye job. EU kan ikke blive konkurrencedygtig ved at nedsætte lønningerne, men skal derimod satse på udvikling af ny teknologi og udvikling af den humane kapital. På trods af Lissabon-strategiens mål om at gøre Europa til den mest dynamiske videnbaserede region i verden, så halter Europa stadig efter USA og Japan, når det handler om forskning og innovation. Jeg synes, at vi i denne rapport meget præcist får sat fingeren på de områder, hvor Europa forsømmer at leve op til sine egne målsætninger. Europa skaber ikke viden nok, deler ikke sin viden effektivt og finansierer ikke viden tilstrækkeligt.
Forskning er vigtig, men vi skal også holde os for øje, at de fleste virksomheder i Europa ikke er højteknologiske gazellevirksomheder, men små traditionelle virksomheder. De virksomheder skal også være innovative og blive bedre til at udnytte nye markedsmuligheder for nye produkter og skabe nye virksomhedsprocesser med bedre udnyttelse af medarbejdernes potentiale. Det lykkes i rapporten at anlægge et bredt perspektiv på videndannelsen. Jeg er særlig glad for den integrerede tilgang til arbejdsmarkeds- og uddannelsespolitik, da vi kun ved at sammensætte virksomhedernes innovationsvilkår med uddannelses-, social- og arbejdsmarkedspolitik kan skabe rum for medarbejdernes kreative potentiale. En højt kvalificeret arbejdsstyrke tilpasser sig bedre virksomheders hurtigt skiftende behov, og uddannelse bidrager også til spredning af viden. Europa har brug for flere og bedre investeringer i uddannelse.
Jeg vil også gerne understrege, at jeg anser ligestilling for at være en hel central dimension i EU's Lissabon-strategi. Vi har ikke råd til at se bort fra ligestillingsperspektivet, hvis vi skal nå vores mål for EU's konkurrenceevne. Det vurderes, at EU skal tiltrække og uddanne mellem 600.000 og 700.000 nye forskere for at opfylde vore forskningsbehov, og dette tal tager ikke højde for mange seniorers tilbagetrækning fra arbejdsmarkedet. Vi har simpelthen ikke råd til at se bort fra det forskningspotentiale, der ligger i den kvindelige halvdel af befolkningen.
Til allersidst vil jeg gerne bemærke, at jeg mener, at vi bør indtænke bæredygtighed både i forhold til miljøet og social inklusion i vores innovationsstrategi. Bæredygtighed bør være det grundlæggende princip, således at vi sikrer, at EU går foran og tænker både langsigtet og globalt. Her har Europa et klart forspring, som i sig selv kan være med til at sikre, at vi når de mål, som vi har sat i Lissabon-strategien. 
Jorgo Chatzimarkakis,
   Hr. formand, hr. kommissær Verheugen! De talte om emnet innovation. I disse dage, hvor det handler om verdensmesterskabet i fodbold, får man associationer til billedet af japanerne, som spillede vidunderligt indtil straffesparksfeltet, men som ikke scorede noget mål. Eller kampen mellem Brasilien og Ghana, hvor ghaneserne måske var det bedste eksempel på et afrikansk hold, men der blev ikke scoret mål. Det er sådan, det ser ud med innovationen hos os europæere. Vi er helt fantastiske til at opfinde ting. Vi er helt fantastiske til at nå frem til straffesparksfeltet. Men vi forvandler ikke tingene.
Derfor er jeg meget taknemmelig for Deres ord, hr. kommissær, og for ordførerens betænkning. Jeg vil også gerne sige et rosende ord til ordføreren, som måtte operere med skiftende flertal i udvalget. Derfor er der både lys og skygge i denne betænkning, og jeg vil begynde med skyggen.
Der er for det første spørgsmålet om patentlovgivningen. Det klare krav lyder, at medlemsstaterne nu langt om længe skal afslutte sprogstriden, så vi kan få det europæiske patent. Denne formulering er for svag. Det handler jo om meget mere end sprog. Det handler om at finde en smart, interessant og intelligent kombination mellem London-konventionne og , altså et stridssystem, hvor vi helt klart også etablerer en domstol, som skal behandle patentret.
Et andet punkt er den rapporteringspligt, som vi kræver for SMV'erne. Vi kræver af Kommissionen en rapporteringspligt om, hvordan innovationspotentiale bliver målt. Dermed skaber vi jo helt klart nyt bureaukrati! Hvis vi forlanger af Kommissionen, at den skal kræve disse rapporter, så vil den gøre det hos de små og mellemstore virksomheder, som så bliver belastet med endnu mere bureaukrati. Det er den forkerte vej!
Til gengæld er de punkter rigtige, som også vil få bredt flertal her i Parlamentet. Det er f.eks., at vi støtter virksomhedsånden i Europa, at et mislykket forretningsforetagende også er en del af spillet, og at vi anerkender og accepterer det, sådan som det kendes fra det angelsaksiske område. Eller de foranstaltninger, som skal forhindre, at gode forskere og gode innovatorer udvandrer fra Europa, de infrastrukturer, vi skal skabe, for at de europæiske forskere atter skal føle sig hjemme. Der er rigtig mange rundt om i verden, som gerne vil tilbage til Europa. Eller ekstra støtte til særligt kreative små- og mellemstore virksomheder.
Parlamentet vedtog sammen med Kommissionen innovations- og konkurrenceevneprogrammet CIP - tak til alle, fordi det lykkedes under førstebehandlingen - hvor vi også stiller , altså risikovillig kapital til rådighed for denne særlige startfase.
Og så er der naturligvis standarder. Det glæder mig, at vi tager spørgsmålet om standarder op her, for gennem standardisering og bedre mekanismer til standardisering kan vi gentage den succeshistorie, som vi kan se på eksemplet GSM - det var kommissær Bangemann, der startede det.
Lissabon er ikke død, men jeg kunne bedre lide Liverpool, for Liverpool-processen ville betyde, at man kunne være bagud 3:0 i finalen i og alligevel vinde. Det er netop der, vi står. 
David Hammerstein Mintz,
   Hr. formand! Idet jeg fortsætter sammenligningen med fodboldverdenen, har vi også set et hold som det brasilianske, der har spillet med store spillere - kæmpestore - men som ikke har spillet som et hold.
Her er vi i forbindelse med innovationspolitikken nødt til at spille sammen, både de store og de små. Holdet er Europa, og vi har brug for at forene alle kræfterne for at få succes.
Jeg vil gerne lykønske fru Castillo Vera med hendes fremragende betænkning og takke for hendes åbne og forenende væremåde ved udformningen af dette forslag.
Jeg vil også gerne understrege tre punkter. For det første at småt er smukt, når vi taler om innovation. Hvis vi ønsker at skabe stabil beskæftigelse, hvis vi ønsker at fremme en ny innovationskultur, skal den trænge ind i de tusindvis af små og mellemstore virksomheder i hele Europa. Derfor anbefales det i betænkningen at lægge særlig vægt på dette punkt for at sikre disse små og mellemstore virksomheders deltagelse og for at kunne opnå den nødvendige forandring på innovationsområdet.
For det andet vil jeg gerne nævne, at innovation også betyder åbenhed. Det betyder at fremme informationsstrømmen, det betyder, at vi har brug for en innovativ strategi, hvor der er balance mellem beskyttelsen af den industrielle ejendomsret og den frie udbredelse af teknisk knowhow og en fri og uhindret konkurrence. På denne måde kan vi fremme solidaritet, knowhow og en større social samhørighed.
Endelig vil jeg gerne sige, at innovationen er grøn. Innovation betyder nye metoder til styrkelse af energieffektiviteten, økoteknologier og ren produktion for på denne måde at opnå en mere konkurrencedygtig økonomi, der skaber mere miljø- og samfundsmæssig velstand. 
Eva-Britt Svensson,
   Hr. formand, hr. kommissær! Jeg vil ikke fortsætte med at referere til fodboldverdenen. Derimod påstår jeg, at Lissabon-strategien er mislykket, når det handler om vækst og beskæftigelse. Ofte skyder politikere skylden på globaliseringen, som om den var en anonym upåvirket udvikling. Det er den ikke. Det er politiske beslutninger, som grundlæggende styrer, hvilken effekt globaliseringen har. Hvad angår forskning og udvikling, er det en investering for fremtiden.
I denne betænkning påvises imidlertid område efter område inden for forskning og udvikling, hvor EU ikke hidtil har haft succes. I betænkningen fremhæves faktorer, som er betydningsfulde for at ændre situationen. Jeg vil sige, at baggrunden for al vellykket forskning og udvikling er en stor frihed i forskerverdenen med så få regler og styring som muligt. Frihed for enkelte forskere, men også frihed til statslig og regional støtte til forskning og udvikling. Det er ofte dér, evnerne er. Derfor er der en vis bekymring over det omfattende regelsæt, der foreslås. Forskningen har ikke brug for flere regler, forskningen har brug for større forskningsfrihed og flere ressourcer.
Politiken om forskning og udvikling er - ligesom al anden politik - ikke kønsneutral. Kvindelige forskere har store problemer, dels ved rekrutteringen af nye forskere, dels hvad angår adgangen til forskningskapital. Denne skævvridning har naturligvis store konsekvenser for forskningen og udviklingen. Skal Lissabon-strategiens forsknings- og udviklingsprogram blive vellykket, skal kvindelige forskeres kompetencer udnyttes. Jeg er enig i den opfattelse, der fremgår af betænkningen, nemlig at man med fremtidig forskning skal prioritere miljø og bæredygtig udvikling. Det sammen med udnyttelsen af kvindelige kompetencer i forskningen kan være forskellen på fremgang og manglende succes. 
Andreas Mölzer (NI ).
   - Hr. formand, hr. kommissær! I innovationens tidsalder kræves der stadig videreudvikling og forskning, for gammelkendte teknikker er nu forældede. Vi må ikke gro fast, vi har brug for løbende fornyelser. Det er logik for høns.
Vores forsknings- og udviklingsindsats har som bekendt i mange år ligget langt bagefter de førende lande USA og Japan. Selv om dette efterhånden er ved at ændre sig, er der stadig meget at gøre. Vi må skabe bedre rammebetingelser for innovationer. Det kræver unge forskere, som er internationalt konkurrencedygtige. Vores lave andel af kandidater fra tekniske og naturvidenskabelige studier og hjerneflugten til konkurrerende økonomier, som lokker med selvbestemt forskning, bør give os stof til eftertanke, og det samme gælder vores universiteters problemer med at holde på en kvalificeret lærerstab.
Desuden bliver vi nødt til endelig at bekende os til vores små og mellemstore virksomheder, for det er her, det største potentiale for innovation og nye arbejdspladser ligger. Disse små og mellemstore virksomheder vil ellers reducere deres forsknings- og udviklingsaktiviteter, fordi de ikke er i stand til at drage fordel af vores komplicerede EU-støtteprogrammer. 
Νikolaos Vakalis (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Jeg glæder mig over Kommissionens nye tiltag, hvor den behandler europæisk forskning set i sammenhæng med, hvad der sker inden for innovation. Jeg vil gerne komplimentere fru del Castillo og derefter kommentere to punkter, som efter min opfattelse kan gøre innovationen i Europa mere dynamisk.
For det første er man nødt til at inddrage de små og mellemstore virksomheder i netværk med de store virksomheder og industrien. Hvorfor? Fordi små virksomheder er særligt innovative, ofte mere innovative end de store. Men som regel mangler de stabil og tilstrækkelig finansiering. På den anden side råder industrien og de store virksomheder over kapital, men er ikke altid åbne over for at investere tid og menneskelige ressourcer i eksperimenter. Derfor kan et sådant samarbejde give store fordele for både små og store virksomheder.
For det andet skal der lægges større vægt på offentlige kontrakter. Hvorfor? Fordi jeg tror, at offentlige kontrakter kan øge efterspørgslen og rette op på mangler og huller på markedet. Og fordi jeg bl.a. mener, at vi alvorligt bør undersøge, hvordan vi fremmer europæiske offentlige udbud efter amerikansk model. Derfor er medlemsstaterne og Kommissionen nødt til at sondere terrænet og undersøge, hvilke muligheder der findes.
Endelig vil jeg i anledning af denne betænkning spørge Dem, hr. kommissær, hvilke europæiske strukturer der i dag støtter innovation i EU. Er der behov for yderligere initiativer eller ikke? 
Reino Paasilinna (PSE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær! Tak for en fremragende redegørelse. Trods alle de fine taler investerer vi stadig ikke nok i forskning og udvikling i Europa. De nyeste data viser, at vi stadig ligger bag både USA og Japan, og de nye konkurrenter er ved at hale ind på os, som det blev nævnt for et øjeblik siden.
Penge alene kan imidlertid ikke omdanne forskning på topniveau til innovation og beskæftigelse - vi skal skabe et innovativt klima, som kommissæren også talte om. Det vil være det vigtigste træk ved et moderne industrisamfund. Det får man ikke ved at sparke rundt med en bold, og det er ikke et spørgsmål om, hvem der løber hurtigst, men snarere om hvem der tænker hurtigst. Det er et spørgsmål om vores holdning og vilje til at indføre en sammenhængende strategi for at opnå resultater. Hvis der ikke er noget innovativt klima, penge eller strategi, er betingelserne for fiasko til stede. Offentlig forvaltning, universiteter og erhvervslivet bør forene deres kræfter og specialisere sig. Problemet er faktisk, at forskellene mellem medlemsstaterne er enorme, og den hastighed, tingene har, er meget forskellig.
Det ville være en god idé at skabe et indre marked for forskere. De bedste forskere skal være der, hvor de kan udføre den bedste forskning og det bedste innovationsarbejde. Flere særlige EU-programmer, f.eks. Descartes og Aristoteles, har øget forskernes mobilitet, men der er stadig barrierer, som faktisk tvinger forskerne til udlandet. Den europæiske forskningspolitik skal omfatte investeringer i forskernes arbejdsforhold. På den måde kan vi skabe innovationsbaseret konkurrenceevne. Finland har med sit eksempel vist, at det er muligt at skabe konkurrenceevne, som bygger på forskning og innovation og på et velfærdssamfund. 
Arūnas Degutis (ALDE ).
   - Jeg vil gerne takke fru del Castillo Vera for hendes initiativ til at tage spørgsmål op, som er så vigtige for Europa.
Jeg vil gerne understrege, at information er en grundlæggende faktor, som Europa kan bruge til at øge sin internationale konkurrencefordel. Den bedste måde, EU kan bidrage til at forbedre det videnskabelige forskningspotentiale i Europa på, er ved at skaffe ressourcer og sikre et konkurrencedygtigt miljø, for det er ikke bare ineffektivt, hvis medlemsstaterne selv gennemfører sådanne programmer, det er også for dyrt.
EU bør bekæmpe hjerneflugten mere effektivt ved at tilbyde sine bedste videnskabsfolk, som er på vej til USA, bedre videnskabelige forskningsbetingelser og midler.
Jeg er enig i, at universiteterne spiller en vital rolle med hensyn til at skabe og udbrede information, og man bør derfor styrke samarbejdet mellem højere uddannelse, forskning og fremstillingssektoren.
Med henblik på at øge investeringerne i videnskabelig forskning, forbedre den europæiske konkurrenceevne og skabe flere job har vi brug for øgede og mere effektive bidrag til information og innovation. Selv om hver enkelt stat generelt har ansvaret for at opmuntre til øgede og forbedrede investeringer og for at arbejde for et fælles marked, bør EU bidrage til disse bestræbelser med midler fra sit eget budget og på den måde stimulere til en hurtigere udvikling af videnskabelig forskning og innovation. 
Erna Hennicot-Schoepges (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Jeg vil gerne takke ordføreren, som har rejst de væsentligste punkter, og som i sit indlæg talte om en forbedring af miljøet. Jeg mener, at det kreative miljø rækker langt videre end det innovative miljø.
Hr. Verheugen har - og det med rette - satset på det finske formandskabs opfindsomhed. Der vil blive lejlighed til at studere det finske uddannelsessystem, og man vil få at se, at dette land har turdet gå videre end til (beskæftigelsesegnethed), denne hæslige term, som er blevet dannet af det europæiske bureaukrati for at fremme opfindsomheden, og det allerede fra barnsben af.
Dernæst, hr. kommissær, mener jeg, at Lissabon-strategien er et smukt eksempel på den måde, Det Europæiske Råd leger Ole Lukøje på. I 2000 fremførte Rådet en blændende idé, og fem år senere må man konstatere, at der ikke er blevet fulgt op på idéen, at budgetterne ikke har taget hensyn til statschefernes ønske om at øge forskningsbevillingerne.
Så vi skal først og fremmest gøre vores arbejde! Jeg vil gerne takke ordføreren for at have nævnt Det Europæiske Råds årsberetning, som anmoder om, at der føres kontrol med disse bevillinger, som vi får stillet i udsigt år efter år, men som aldrig kommer. Tiden er inde til, at de nationale budgetter tilpasser sig, så vi endelig kan få skabt synergier på forskningsområdet. Og her vil jeg gerne sende en ny appel. Man har ladet mig vide, at det nye europæiske forskningsråd, som skulle oprettes under det syvende rammeprogram, skulle medføre et monstruøst bureaukrati.
Hvis det er tilfældet, hr. formand, hr. kommissær, mener jeg, det ville være at gå ud over det, både Rådet og Parlamentet ønskede. 
Teresa Riera Madurell (PSE ).
   - Hr. formand! Jeg vil indlede med at lykønske Kommissionen med betimeligheden i et dokument, der bidrager med praktiske og vigtige aktioner med henblik på at opnå en videnskabelig og teknologisk politik, der er i stand til at nå Lissabon-målene. Jeg lykønsker også ordføreren med hendes betænkning, der giver et meget realistisk billede af de hindringer, som EU skal overvinde, for at nævnte aktioner giver de ønskede resultater.
Jeg vil komme ind på tre spørgsmål. For det første behovet for at skabe et fælles marked, der er attraktivt for forskerne. Det er klart, at EU for at nå de mål, det har sat sig, behøver flere veluddannede forskere, og det skal bruge sine menneskelige ressourcer til fremme af det transnationale samarbejde.
Derfor er det nødvendigt at kæmpe hårdt mod hjerneflugten, opfordre de bedste udenlandske forskere til at komme til Europa for at arbejde, fremme en videnskabelige karriere blandt ungdommen, forbedre arbejdsbetingelserne for forskningspersonalet, fjerne hindringerne for bevægeligheden og sikre de nødvendige betingelser, så kvinderne deltager på det videnskabelige og teknologiske område på lige fod med mændene. Her kan vi ikke bruge sammenligningen med fodboldverdenen, for holdet er nødt til at være blandet, hvis vi skal gøre fornuftige fremskridt.
For det andet vil jeg nævne behovet for at støtte de små og mellemstore virksomheders forskningskapacitet. I denne henseende vil jeg gerne understrege de instrumenter, der er foreslået i CIS og i det syvende rammeprogram for at forbedre de små og mellemstore virksomheders adgang til finansiering, hvilket er den største hindring, når de forsøger at forbedre deres innovationskapacitet.
Endelig vil jeg gerne fremhæve forslaget om at styrke de strukturfonde, der er rettet mod forskning og innovation. Strukturfondene har styrket forsknings- og udviklingsstrukturerne på grundlag af en territoriel fordeling af ressourcerne med udgangspunkt i konvergenskriterierne. Det er derfor vigtigt at tilskynde til koordinering mellem de forskellige fællesskabsprogrammer til forskning og udvikling og strukturfondene, der er et vigtigt politisk regionaludviklingsinstrument.
Det var, hr. formand, de tre punkter, jeg gerne ville fremhæve i et dokument, der kan blive meget nyttigt for os i vores kommende arbejde. 
Ján Hudacký (PPE-DE ).
   - Lad mig begynde med at takke ordføreren fru del Castillo for hendes betænkning, som beskriver hele spændvidden i spørgsmålet om udvikling inden for forskning og innovation og foreslår en række nye idéer til at forbedre den nuværende situation.
I mit indlæg vil jeg gerne understrege den meget vigtige rolle, som gennemførelsesstrukturer har, som kan have afgørende indflydelse på udfaldet af EU's støtteprogrammer inden for forskning, udvikling og innovation, herunder det syvende rammeprogram og programmet for konkurrenceevne og innovation. Om disse programmer, som vi har så store forventninger til, bliver en succes, vil afhænge af, hvor godt de er tilpasset behovene hos målgrupperne, især små og mellemstore virksomheder, universiteter, forskningscentre og institutioner.
Hvis mine informationer er korrekte, arbejder Kommissionen, nemlig GD Erhvervspolitik og Industri, på en ny og mere effektiv model for netværk til støtte for erhvervslivet - Euro Info Centres og Innovation Relay Centres - med det formål at mindske den administrative byrde. Det er hensigten, at disse netværk skal omstruktureres gennem udviklingen af konsortier på NUTS I- eller NUTS II-niveau. Jeg mener, at Kommissionens skridt til at fremme effektiviteten og mindske bureaukratiet er helt korrekt.
På den anden side vil jeg gerne opfordre Dem til, hr. kommissær, når De gennemfører disse skridt at tage hensyn til behovet for tæt interaktion mellem entreprenører, forskningscentrer og universiteter på den ene side og formidlende institutioner på den anden side. På regionalt niveau er NUTS II til oprettelse af konsortier minimumsniveauet for at skaffe tilstrækkelig geografisk dækning for den omfattende række af tjenesteydelser, som er vigtige for arbejdet med en vellykket gennemførelse af europæisk politik på dette område. En beslutning, som favoriserer NUTS I eller med andre ord det centrale niveau, kunne måske mindske den administrative byrde på Kommissionen, men den ville bestemt ikke bidrage til at mindske bureaukratiet på nationalt niveau, den ville tværtimod mindske chancerne for, at målgruppen kunne få fleksibel adgang til støtteprogrammer, især i perifere regioner.
Et lige så vigtigt krav for de planlagte konsortier ville være at sikre et omfattende udbud af støttetjenester af høj kvalitet. Oprettelse af konsortier gennem et fælles netværk af Euro Info Centres og Innovation Relay Centres vil stimulere et omfattende og fleksibelt udbud af tjenester og samtidig opfylde disse centres oprindelige formål og skabe den hårdt tiltrængte synergi. 
Pia Elda Locatelli (PSE ).
   - Hr. formand, kære kolleger! Først vil jeg gerne lykønske ordføreren, fru del Castillo Vera, med hendes betænkning. Jeg vil tage to emner op, nemlig indførelsen af det europæiske forskningsrum og de små og mellemstore virksomheder.
At skabe et europæisk forskningsrum er ensbetydende med at skabe et indre marked for den mest værdifulde af alle varer, nemlig viden. Derfor skal vi arbejde for dets indførelse med samme beslutsomhed, som EU i sin helhed udviste i forbindelse med indførelsen af Den Monetære Union og det indre marked for andre varer.
Om et par måneder iværksætter vi det syvende rammeprogram, og EU udgør stadig et yderst broget - eller rettere alt for broget - kludetæppe af nationale og regionale forsknings- og innovationssystemer. Der er således ikke tale om teamwork. Dette går ud over det systematiske samarbejde og effektiviteten. Hvis vi ønsker at nå Lissabon-målene, skal alle de involverede aktører - både offentlige og private, og både på regionalt, nationalt og europæisk plan - give et bidrag ved hjælp af synergiaktioner og komplementære aktioner og ved at udarbejde systemer og politikker, der er konsekvente og forenelige med hinanden.
Hvad angår de små og mellemstore virksomheder, er årsagen til faldet i produktiviteten og således også i den italienske økonomis konkurrenceevne ifølge flere kilder, at der i Italien mangler innovation. Det skyldes, at mange italienske virksomheder anser ny teknologi for i det store og hele at være unødvendig eller overflødig. Dette negative fænomen hænger sammen med de italienske virksomheders ringe størrelse, da de i gennemsnit har fire ansatte, men selv om fænomenet er særlig alvorligt i Italien, vedrører det også en stor del af Europa. Derfor foreslår jeg, at vi foruden de forskellige støtteforanstaltninger til de små og mellemstore virksomheder, der er taget højde for i fru del Castillo Veras betænkning - som jeg er helt enig i - sørger for uddannelsesinitiativer, som specifikt er rettet mod små erhvervsdrivende, så de bliver klar over, at innovation er en nødvendighed, hvis de skal overleve.
Endelig vil jeg opfordre medlemsstaterne og regionerne til, at de giver forskning og innovation høj prioritet, og at de ikke spilder for meget tid med bestemmelsernes gennemførelsesprocedurer og med at iværksætte de forskellige programmer. Når det gælder innovation, er tiden nemlig kostbar. 
András Gyürk (PPE-DE ).
   - Vi ungarere er stolte af, at vi gennem det seneste århundrede har givet verden omkring et dusin nobelpristagere. Det er imidlertid ikke så tit, vi husker, at disse fremragende intellektuelle næsten uden undtagelse vandt denne anerkendelse langt fra deres hjemland. De fleste af disse videnskabsfolk modtog denne æresbevisning, mens de udførte forskning i USA.
Efter nogen tid blev et team af ungarske videnskabsfolk på det berømte forskningscenter Los Alamos i USA omtalt som marsmænd. Faktisk omtalte alle i USA dem senere spøgende som marsmænd, fordi de med deres overlegne intelligens syntes at stamme fra en anden planet. Men de kom ikke fra et andet univers, men bare fra et andet kontinent, nemlig Europa. Det var de bedre forskningsvilkår og den større anerkendelse, som fik dem til at rejse til USA med den viden, de havde erhvervet i deres hjemland.
Dette er en historie fra det 20. århundrede, men vi skal ikke tro, at hjerneflugten er stoppet. Europa frembringer stadig de mest fremragende intellektuelle kæmper. Men hvis vi ser på statistikkerne over forskning og udvikling, så er den alarmerende konklusion, at vi stadig er alvorligt bagud på dette område i sammenligning med USA og Japan.
I den foreliggende betænkning slås det helt rigtigt fast, at dette efterslæb på den ene side skyldes, at Europa ikke producerer tilstrækkeligt mange forskningsresultater, som efterfølgende kan anvendes i erhvervssektoren. Gabet mellem teoretisk viden og den praktiske anvendelse er en alvorlig hæmsko for Europas konkurrenceevne. Den anden årsag til dette efterslæb er fortsat manglende ressourcer. Det forekommer allerede helt illusorisk, at man skulle nå op på målet om at afsætte 3 % af EU's BNP til forskning i 2010.
Det er klart, hvad der skal gøres - der skal afsættes flere midler, anvendt forskning skal styrkes, og der skal gives større anerkendelse til forskning som profession, for hvis vi ikke gør det, vil vi ikke kunne gennemføre Lissabon-strategien. 
Adam Gierek (PSE ).
   - Hr. formand! Det er et europæisk paradoks, at selv om vi har et højt niveau af grundforskning, har vi et forholdsvis lavt innovationsniveau. I Polen er dette forhold også blevet påvirket af, at mange industrigrene er blevet overtaget af udenlandske selskaber, som har deres forskningsinstitutter, designafdelinger og laboratorier i deres egne lande.
Vores industrielle forskningsbase er faktisk blevet nedlagt i de seneste år. Forskningsresultater er ikke blevet omsat effektivt til strømlinede produktionsmetoder og tjenester eller innovation. Det skyldes til dels, at multinationale selskaber vælger at konkurrere inden for forskning og innovation. Opfindere af nye idéer og patenter har også haft svært ved at opnå rimelige overskud. Andre problemer har været, at internationale selskaber som f.eks. Microsoft har blokeret for mulige konkurrenter fra EU ved hjælp af patenter, begrænsede budgetressourcer og begrænsede finansielle midler til militær forskning.
Derfor bør vi frem for alt forenkle de mekanismer, som giver opfindere mulighed for at opnå personlig vinding ikke bare på patenterbare opfindelser, men også på andre opfindelser. For det andet bør vi begrænse monopolerne for internationale selskaber, som bruger deres patenter til at blokere for europæiske konkurrenter. Hvis et patent udstedt i EU blokerer for vækst og innovation på et givet området som følge af bevidst ikke-anvendelse i en bestemt periode, vil jeg foreslå, at idéen bag opfindelsen bør gøres tilgængelig for andre brugere uden vederlag. For det tredje bør alle store selskaber have pligt til at bruge deres overskud til at skabe en teknisk fremskridtsfond for strømlining og innovation. Det er en løsning, som allerede er blevet gennemført i Polen tidligere. Små og mellemstore virksomheder kunne imidlertid koncentrere deres ressourcer ved hjælp af organisationer som handelskamrene. 
Zita Pleštinská (PPE-DE ).
   - Hr. kommissær, mine damer og herrer! Innovation, forskning og vækst udgør den største udfordring for EU som helhed. Jeg glæder mig derfor over ordførerens optimisme og anstrengelser, idet hun har forsøgt at identificere nye måder at opfylde Lissabon-strategiens mål på i denne initiativbetænkning. Hvis Europa skal kunne konkurrere med USA og Japan, de førende lande inden for anvendelse af informations- og kommunikationsteknologien, skal vi gøre det mere attraktivt at vælge en forskningskarriere ved at tilbyde incitamenter, et attraktivt miljø og belønningssystemer, som kan motivere studerende til at arbejde med forskning, mens de studerer på universiteterne. Medlemsstaterne forventes at spille en særlig rolle med hensyn til at investere i forskning og udvikling og samtidig lette og udbrede partnerskaber mellem den offentlige og private sektor, især med universiteter.
Nøglen til Europas succes er de vigtige små og mellemstore virksomheder, som står for 65 % af det europæiske BNP. Disse virksomheder har særlig brug for støtte inden for innovation og forskning, for de understøtter væksten i tjenesteydelser og markeder, der er baseret på nye teknologier. En grundlæggende forudsætning for at etablere rammerne for et frugtbart erhvervsmiljø er, at der er adgang til tilstrækkelige midler fra EU-budgettet. F.eks. skaber støtte til brugen af risikovillig kapital muligheder for at akkumulere finansielle ressourcer til udvikling af kreative idéer og sikrer dermed virksomheders konkurrenceevne ved starten af deres operationer. Vi skal huske at dyrke iværksætterånden fra en tidlig fase, da den fremmer innovationen og fremmer offentlighedens efterspørgsel efter innovative varer og tjenester. Det er afgørende at gøre information om forskning og innovation tilgængelig for erhvervslivet i bred forstand, og vi må derfor opbygge og støtte informationscentre også på regionalt niveau. Disse centre kan så bidrage til at forbedre det nationale og grænseoverskridende samarbejde. Lad mig afslutningsvis bemærke, at 2010 nærmer sig med hastige skridt, og det er tydeligt, at EU må omdanne målene i Lissabon-strategien til handling, og det skal ske så hurtigt som muligt.

John Attard-Montalto (PSE ).
   - Fru formand! Det er indlysende, at USA og Japan har overhalet Europa på tre afgørende områder. Det er vækst, forskning og produktion.
Vi ved, at Europa kan udvikle meget mere, end det gør i øjeblikket. Vi ved også, at arbejdsløshedskøerne er for lange. Og vi har indtaget en holdning, hvor vi peger fingre af nyligt industrialiserede lande. I dag taler vi om Kina, i morgen om Indien og i overmorgen om Brasilien. Det er imidlertid ikke sandt; sandheden er, at Europa ikke har taget initiativet i egne hænder eller har forstået vigtigheden af renovering, forskning, teknologi og informatik.
Vi har faktisk pålagt os selv et mål på 3 % af BNP. Nu siger vi, at det er et vanskeligt mål at nå, og de lande - jeg slutter her - de lande, som nyder godt af strukturfondene, bør afsætte en del af dette beløb til at opnå dette mål. 
Zdzisław Kazimierz Chmielewski (PPE-DE ).
   - Fru formand! Ordføreren har meget rammende beskrevet den vigtigste præmis i meddelelsen. Hun ser i den en ny stimulus for princippet bag Lissabon-dagsordenen, som mange europæere stadig betragter som EU's varemærke. I meddelelsen anbefales det ganske enkelt, at EU skal fortsætte med at fremme forskning og innovation som vitale stimuli for ændringer i det moderne samfund, noget som er blevet erklæret for en prioritet i mange år, og at EU frem for alt bør betragte økonomisk udvikling som et afgørende instrument til at stimulere jobmarkedet.
De 10 nye medlemsstater støtter standhaftigt skabelsen af stadig mere attraktive arbejdsvilkår for moderne forskningscentre i Europa. Der er bestemt visse bekymringer, som støttes af, at der stadig er tydelige juridiske og administrative hindringer for forskere fra Øst- og Centraleuropa, som ønsker at deltage i denne forskning. Det er derfor så meget mere glædeligt, at Udvalget om Industri, Forskning og Energi har accepteret de ændringsforslag, der er fremsat til betænkningen. Disse ændringsforslag er fremsat med tanke på forskerne fra denne region, især dem, som står ved begyndelsen af deres karriere.
Det bør også understreges, at udvalget har vist stor interesse for de problemer, som små og mellemstore virksomheder står over for. I ordførerens betænkning finder vi endda et forslag om at tage særligt hensyn til den særlige situation, som mikrovirksomheder og små virksomheder befinder sig i. Den videnskabelige verden betragter dette som en passende ramme for at lægge pres på Kommissionen for at oprette en informationsdatabase, som vil give et overblik over den videnskabelige forsknings aktuelle niveau. Det vil også være en form for garanti i betragtning af de voksende forventninger i den videnskabelige verden om, at intellektuelle ejendomsrettigheder vil blive beskyttet.
Denne form for ny økonomisk politik bør skabe nye muligheder for et fleksibelt valg af økonomiske instrumenter, som i overensstemmelse med det budskab, der udgår fra vores debat, vil sikre fortsat vækst i beskæftigelsen. 
Lidia Joanna Geringer de Oedenberg (PSE ).
   - Fru formand! Seks år efter begyndelsen på den tiårige Lissabon-strategi er det stadig vanskeligt at kalde EU den mest dynamiske økonomi i verden. Det er fortsat en ambition at indhente USA eller Japan, en drøm. Det er næppe overraskende, at ordene ikke følges af handling. EU har kun øremærket 1,93 % af sit BNP til videnskabelig forskning og udvikling, hvorimod USA har afsat 2,59 % og Japan 3,15 % af BNP til dette område.
Lave investeringer i forskning og udvikling samt manglen på tilstrækkelig støtte til innovation vil ikke øge potentialet for vækst og beskæftigelse i EU. Derfor er det ekstremt vigtigt at garantere passende budgetmidler til støtteinstrumenter til små og mellemstore virksomheder, som f.eks. konkurrenceevne- og innovationsprogrammet eller Jeremie-initiativet.
Ligesom vi skal dyrke iværksætterånden og stimulere innovation, skal vi også løbende investere i videnskabelig udvikling. Videnskabsfolk bør have passende karrieremuligheder og finansielle vilkår til at udføre deres forskning. Ellers vil institutioner i USA eller Japan fortsat have held til at friste højt kvalificerede europæiske eksperter med bedre tilbud, og det vil være for disse lande, de vil vinde fremtidens nobelpriser. 
Marie Panayotopoulos-Cassiotou (PPE-DE ).
   - Fru formand! Der er ingen tvivl om, at anvendelsen af teknologi og innovation inden for økonomiske, virksomheds- og handelsaktiviteter på afgørende vis bidrager til en stigende forøgelse af arbejdskraftens produktivitet og til at sikre nye arbejdspladser af høj kvalitet. Derfor fremhæver ordføreren - som, jeg synes, fortjener stor ros for sin grundige redegørelse i dag - med rette, at EU som helhed fortsat undlader at udnytte mulighederne i tilstrækkelig grad, både med hensyn til menneskelige ressourcer og med hensyn til finansieringskapacitet, selv om de europæiske institutioner anerkender, hvor vigtigt det er at fremme forskning og innovation.
I de nationale reformprogrammer anerkender man naturligvis de udfordringer, der ligger i politikkerne for forskning og innovation og anvendelsen heraf. Hvad finansieringen angår, mener jeg ikke, det er så vigtigt, at man opnår den størst mulige procentdel. Det er vigtigere, at der sker en reform af de offentlige forskningssystemer, som skal ske i sammenhæng med en omstrukturering og fremme af de videnskabelige institutioners og forskningsprogrammernes effektivitet og, mere generelt, sammen med at der skabes interesse for viden og forskning i nye uddannelsessystemer og effektive programmer for livslang læring.
Tiltag, der letter samarbejdet mellem den offentlige og den private sektor og det tværnationale samarbejde, er lige så vigtige investeringer, som skaber mere forskning og giver resultater i form af udbredelse af innovation. Sideløbende med statsstøtten forventes Fællesskabets budgetmidler og finansielle midler med Kommissionens stempel samt adgang til lån fra Den Europæiske Investeringsbank at sikre øget forskningsaktivitet hos især små og mellemstore virksomheder.
Inden for rammerne af den regionale konvergens med hensyn til teknologiske fremskridt og udvikling og gennemførelsen af det fælles arbejdsmarked forekommer intentionerne om at inddrage små og mellemstore virksomheder i europæiske teknologiplatforme at være positive. De største resultater fås dog ved at styrke de menneskelige ressourcer ved hjælp af kvalitet og ved et kreativt samarbejde mellem højere uddannelse og livslang læring på den ene side og virksomheds- og fremstillingssektoren på den anden. På denne måde opnår Europa global konkurrenceevne inden for forskning, sådan som det har inden for fodbold. 
Wiesław Stefan Kuc (PSE ).
   - Fru formand! Den diskussion, der sluttede for få minutter siden, handlede om lignende emner. Alle talerne beskrev situationen vældig godt. For at kunne udvikle må man investere. Det indbefatter investeringer i forskning og innovation. Parlamentets beslutningsforslag indeholder denne selvfølgelighed og en detaljeret analyse af situationen og den retning, som fremtidige handlinger bør gå i. Imidlertid har udtalelserne om, at Europa ikke forsøger at opnå ny viden, at det ikke formår at dele viden, og at det ikke støtter viden økonomisk en meget ildevarslende klang.
Det må ændres! Vi må begynde at investere mere i grundforskning, og vi må udvide målet for offentlige midler til forskning og udvikling. Ellers kan vi komme til at skyde os selv i foden. Hvis ikke vi tager de nødvendige skridt, vil vi gå fra at være et moderne og dynamisk Europa, som betragtes som attraktivt af mange borgere i andre lande, til at være et teknisk, teknologisk og økonomisk dødvande, som europæerne ikke vil ønske at bo eller arbejde i eller kunne lide. 
Romana Jordan Cizelj (PPE-DE ).
   - Først vil jeg gerne takke ordføreren, fordi hun har bevist, at vi kan vende globaliseringen til vores fordel ved at reagere rigtigt på de nuværende sociale processer, selv om dette ord genlyder over Europa som en trussel.
Hun har især gjort os opmærksomme på tre svage områder, nemlig skabelse af ny viden, samarbejde om at skabe og anvende ny viden, samt finansiering. Jeg vil også gerne pege på tre områder, som efter min mening vil være afgørende for en vellykket gennemførelse af Lissabon-dagsordenen, nemlig først og fremmest forskning, for det andet at skabe synergi mellem de nationale og de europæiske politikker og endelig det europæiske teknologiske institut.
For det første har Kommissionen i samarbejde med Europa-Parlamentet og Rådet fremsat et rimeligt forslag til det syvende forskningsrammeprogram. Vi må afslutte forhandlingerne om dette forskningsprogram så hurtigt som muligt, så vi kan begynde at gennemføre det i rette tid. De finansielle midler til dette program er blevet beskåret betydeligt under forhandlingerne om de finansielle overslag, og det er derfor nødvendigt at gennemføre forskningsbudgettet som helhed. Der er ingen begrundelse for yderligere nedskæringer af disse midler.
For det andet kan foranstaltninger på EU-niveau opmuntre de enkelte medlemsstater til at træffe deres egne foranstaltninger. Vi kan kun opnå tilfredsstillende resultater, hvis vi kombinerer handling på EU-niveau med handling fra de enkelte medlemsstaters side. Jeg opfordrer derfor Kommissionen til nøje at følge de enkelte staters handlinger og offentligt fremhæve eksempler på succesrige stater eller succesrige modeller.
For det tredje er det også vigtigt at skabe synergi mellem uddannelses-, forsknings- og udviklingsområdet på den ene side og økonomien på den anden. Det er vigtigt, at Kommissionen gør noget for at fremme et sådant samarbejde - jeg tænker her på det europæiske teknologiske institut. Hvis dette forslag ikke blot skal være et politisk projekt, skal vi være meget opmærksomme på alle de interesserede parters holdninger. Vi skal skabe ægte vækst i det europæiske forskningsområde og forhindre, at de finansielle midler bliver beskåret yderligere og brugt til at udvide bureaukratiet. Tak. 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.30.
Gábor Harangozó (PSE ).
   - Denne initiativbetænkning om gennemførelsen af Lissabon-programmet kommer på det helt rigtige tidspunkt, nu hvor vi står foran at skulle afslutte forhandlingerne om den nye lovgivningspakke om samhørighedspolitikken. Genoplivningen af Lissabon-strategiens vækst- og beskæftigelsesmål er et vigtigt aspekt af disse nye lovgivningsmæssige rammer, idet der allerede har været for mange forsinkelser med gennemførelsen af målsætningen om at gøre Europa til den mest dynamiske og konkurrencedygtige videnbaserede økonomi. I den henseende kan jeg kun støtte betænkningen fra fru del Castillo Vera og dens fokusering på at forbedre det europæiske forsknings- og innovationsmiljø. Mere specifikt vil jeg gerne udtrykke tilfredshed med fokuseringen på de små og mellemstore virksomheders potentiale for at nå målene i Lissabon-dagsorden samt kravet om at fremme den offentlige og private finansiering til optimering af Fællesskabets økonomiske støtte. Endelig er det værd at understrege, at der ifølge fru del Castillo Veras initiativbetænkning virkelig er et tvingende behov for en bedre harmonisering af koordineringen og samarbejdet mellem de forskellige nationale strategier, hvis vi virkelig ønsker at højne Europas vækst- og beskæftigelsespotentiale. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning af Joan Calabuig Rull for Udvalget om Industri, Forskning og Energi om politiske rammer til styrkelse af fremstillingsindustrien i EU - mod en mere integreret industripolitisk strategi (2006/2003(INI)) (A6-0206/2006). 
Joan Calabuig Rull (PSE ),
   Fru formand! Inden jeg indleder mit indlæg, vil jeg komme med en kort bemærkning om den alvorlige ulykke, der fandt sted i Valencia i går, og som kostede 41 personer livet.
Som nogle kolleger ved, er jeg født og opvokset i byen Valencia, og derfor vil jeg gerne indlede med at give udtryk for min oprigtige kondolence og solidaritet med alle familierne til ofrene i denne tragiske ulykke, idet jeg naturligvis samtidig ønsker, at alle de sårede hurtigt kommer sig igen.
Det er imidlertid uforståeligt, at et drama af dette omfang kan finde sted i vore dage, og jeg håber, at vi får et indgående kendskab til de konkrete årsager til ulykken, så der ikke er nogen familier, der igen skal opleve en sådan tragedie.
Med hensyn til den betænkning, vi forhandler i dag, vil jeg gerne indlede med at lykønske Kommissionen, især kommissær Verheugen og hans hold, for dens meddelelse om fremtiden for fremstillingsindustrien.
De udfordringer, vi står over for, tillader hverken passivitet eller en defensiv holdning, men vi skal også huske på, at markedets usynlige hånd heller ikke giver os et tilstrækkeligt svar. Der er derfor brug for et initiativ, der igen sætter industripolitikken på dagsordenen og fremmer de betingelser, der er nødvendige for at sikre EU's fremstillingsindustris fremtid.
Europa bør tilstræbe fortsat at være en stor industrimagt og ikke tage til takke med blot at udvikle servicesektoren, hvis fremtid i mange tilfælde er nært knyttet til eksistensen af en solid industriel basis. Det er derfor nødvendigt, at medlemsstaterne og regionerne ikke venter med at handle, indtil der kommer svære tider, med de heraf følgende uafvendelige konsekvenser for industrien.
Vi taler i dag ikke om en støttepolitik for store industrielle dinosaurer. Den model var et bundløst hul for de offentlige midler og hæmmede skabelsen af nye muligheder for at skabe stabil og fremtidssikret beskæftigelse.
Den europæiske fremstillingsindustri står over for flere vigtige udfordringer på samme tid, f.eks. udvidelsen, globaliseringen og udflytningerne. Men der er ingen tvivl om, at EU's største udfordringer kommer udefra, især dem, der skyldes globaliseringen, og nærmere bestemt konkurrencen fra de asiatiske vækstlande. Disse udfordringer tvinger os til at ændre mentalitet og udnytte nye muligheder.
Den nuværende industrielle struktur af EU's økonomi som helhed sætter os ikke i den bedste position til at tackle den nuværende globaliseringsproces. EU's handel er stadig koncentreret omkring de mellem- og højteknologiske sektorer og omkring lave eller middelhøje personlige kvalifikationer, hvilket udsætter EU for konkurrence fra producenterne i vækstlandene.
Vores konkurrencefordele skal komme fra knowhow og kvalitet og ikke fra lave priser. Men det betyder i mange tilfælde sektorielle tilpasninger med sociale konsekvenser. Selv om det er den private sektor, der har det endelige ansvar, skal disse konsekvenser følges op med konkrete midler, f.eks. Den Europæiske Fond til Globaliseringstilpasning.
Det anerkendes i denne meddelelse, at de enkelte sektorers kontekst og særlige kendetegn i hvert enkelt tilfælde kræver en tilpasset brug af industripolitikkens forskellige instrumenter.
Kommissionen foreslår også syv nye intersektorielle politiske initiativer af stor betydning, nemlig en forøgelse af beskyttelsen af den intellektuelle ejendomsret og beskyttelse mod forfalskning, nedsættelse af en gruppe på højt niveau om konkurrenceevne, energi og miljø samt støtte til adgangen for vores produkter til nye markeder på fair og gensidige betingelser.
Denne nye politik skal naturligvis være et supplement til det arbejde, der gøres i medlemsstaterne, og i denne henseende har vi gjort opmærksom på, at det bliver nødvendigt at gå i dybden med problemerne i de nye medlemsstater.
Denne nye tilgang skal søge at opnå konsensus ved at knytte de centrale aktører, arbejdsmarkedets parter og staterne, til den politiske beslutningsproces i en tidlig fase. Den nye industripolitik skal fremme investeringen i arbejdsstyrkens kvalifikationer, så den kan tilpasse sig forandringerne og udnytte de nye muligheder, som opstår. Uddannelse og fleksibilitet er netop EU's vigtigste konkurrencemiddel og -parameter.
Vi taler om en kompetence baseret på forskning og udvikling, på innovation, kvalitet og design, på infrastrukturer og på nye måder at organisere produktionen og på investering i avancerede sektorer. Disse foranstaltninger haster, for den europæiske industris konkurrenter bevæger sig hurtigt i denne retning.
Endelig vil jeg gerne understrege behovet for at øge overførslen af knowhow og anvendelsen af forskningsresultaterne til nye produkter og processer. I forbindelse med dette mål er de teknologiske platforme, som har haft stor succes, særlig vigtige, men der skal findes veje til, at de små og mellemstore virksomheder kan få adgang til deres resultater og anvende deres nyskabelser. 
Günther Verheugen,
   Fru formand, mine damer og herrer! Jeg er meget taknemmelig for ordføreren Calabuig Rulls betænkning, som gengiver Kommissionens intentioner rigtigt og også vurderer dem fair og rimeligt.
Vi er altså enige om, at Europa skal og vil fortsætte med at være et stærkt industriområde. Industri er fortsat en afgørende økonomisk faktor for Europa, måske den afgørende økonomiske faktor. 34 millioner personer i Europa er direkte beskæftiget i produktionserhvervene, tre fjerdedele af alle eksportvarer i EU stammer fra produktionserhvervene, over 80 % af alle udgifter til forskning og udvikling i den private sektor i EU kommer fra industrisektoren, og naturligvis er en stor del af alle tjenesteydelserne afhængig af produktionserhvervenes styrke og præstationsevne.
I øvrigt behøver vi heller ikke skamme os i Europa. Den europæiske industris præstationsevne er overlegen på mange områder. Der er ikke tale om, at vi er faldet af på den. Der er nogle områder, hvor konkurrencen er blevet hårdere, og hvor vi har vanskeligheder, men der er overraskende mange områder, hvor Europa er ledende på verdensmarkedet, også teknologisk.
I forbindelse med fremlæggelsen af en industripolitik for det 21. århundrede var vi enige om, at vi ikke må falde tilbage til statsstyring, bureaukrati og interventionisme, men at det må handle om at styrke rammebetingelserne for industriel virksomhed i Europa på en sådan måde, at Europa fortsat kan være attraktivt som etableringssted for industrien eller kan blive det - et helt klart nej til protektionisme og statsinterventionisme, men et klart tilbud om at bidrage til at fremme og udvikle en større konkurrenceevne.
Det er målet for de forskellige horisontale og sektorale initativer, som ordføreren allerede har nævnt. Jeg vil især understrege, at blandt de horisontale initiativer, som Kommissionen foreslog sidste år, er nogle nu blevet meget aktuelle spørgsmål, f.eks. forbedring af innovationsevne, forsvar af de immaterielle ejendomsrettigheder eller adgang til tredjemarkeder - det store spørgsmål, som i øjeblikket drøftes i Doha-forhandlingerne.
Jeg vil især henlede Deres opmærksomhed på den betydning, som spørgsmålet om bedre lovgivning har for en moderne industripolitik. Hvis der er et område i den europæiske økonomi, som klager over for meget bureaukrati og for mange og omstændelige regler, så er det dette område. Dette spørgsmål har vi, som De ved, omhyggeligt taget op. Også her vil jeg gerne gentage, at den aktuelle gennemgang af fællesskabslovgivningen ikke har til formål at reducere nogle standarder, f.eks. mindre miljøbeskyttelse eller mindre forbrugerbeskyttelse, men at gøre bestemmelserne så effektive og moderne som muligt, så vores virksomheders konkurrenceevne styrkes.
Jeg er helt enig i ordførerens opfattelse med henblik på kvalifikationsproblemet. Jeg er meget taknemmelig for, at han har fremhævet det så stærkt. Det vil i stigende grad være afgørende for produktionserhvervene i Europa at have tilstrækkelig kvalificeret arbejdskraft til rådighed. Vi har allerede et kvalifikationsproblem i nogle medlemsstater, og en del af arbejdsløsheden i Europa skyldes også, at visse kvalifikationer ikke findes der, hvor der faktisk er brug for dem. Også på dette punkt er der helt sikkert brug for yderligere koordinerede aktiviteter både fra EU's og medlemsstaternes side. 
Ilda Figueiredo (GUE/NGL ),
   Hr. kommissær! Jeg håber, at denne debat vil få Kommissionen til at vise større opmærksomhed over for de forskellige industrisektorer i EU og deres afgørende bidrag til velstand og beskæftigelse. De eksisterende virksomheder må derfor styrkes, og der skal ydes en særlig indsats over for de mest sårbare industrier og de følger, som liberaliseringen af verdenshandelen bringer med sig.
Vi kan ikke tillade os at fastholde en forhandlingspolitik i Verdenshandelsorganisationen, der ikke tage hensyn til de forskellige industrielle sektorer, beskæftigelse med rettigheder, regional udvikling samt økonomisk og social samhørighed.
Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender har søgt at gøre opmærksom på disse spørgsmål i den udtalelse, som jeg forelægger, og som Udvalgets flertal har støttet. Jeg vil særlig gerne fastholde, at de ansatte må nyde beskyttelse, når fremstillingsvirksomheder omlægges, herunder fuld garanti for, at de får den fornødne information og inddrages med afgørende indflydelse under hele processen. 
Werner Langen,
   Fru formand! Først vil jeg gerne takke hr. Calabuig Rull for et godt og resultatorienteret samarbejde. Jeg vil gerne inkludere Kommissionen i denne tak, især kommissær Verheugen, for det oplæg, som Kommissionen er kommet med, er generelt brugbart og et godt udgangspunkt for en nyorientering i industripolitikken.
Vores gruppe støtter beslutningsforslaget fra Udvalget om Industri, Forskning og Udvikling. Vi har medvirket, og vi kan se vores spor i forslaget. På den anden side vil vi i forbindelse med nogle ændringsforslag bede om delt afstemning de steder, hvor der gribes ind i medlemsstaternes kompetence. Den risiko ønsker vi ikke. Det er ikke Kommissionen, der har ansvaret, men på mange punkter også medlemsstaterne selv, og de skal påtage sig dette ansvar.
For os er moderne industripolitik et middel til at bevare Europa som et attraktivt etableringssted og sikre konkurrencedygtige rammebetingelser i forbindelse med globaliseringen. Uden en stærk industri kan vi ikke styrke servicesektoren. Det har hr. Calabuig Rull peget på. Industripolitik er altså grundlaget og ikke modsætningen på vejen mod nye markeder inden for serviceområdet. Industrien har været og er fortsat med sine høje kvalitetsstandarder og et godt teknologisk fremskridt motoren for den økonomiske udvikling i Europa, og alle initiativer inden for miljø og klimabeskyttelse skal også inden for energipolitikken lade sig måle på, om de bidrager til at forbedre rammebetingelserne.
Men når man siger, at medlemsstaterne har ansvaret for mange initiativer, så må vi på enkelte punkter overveje, om ikke vi går for vidt. Ja til bedre koordinering, men nej til europæisk ansvar, ja til sektorale ekspertgrupper, nej til kompetence- og strategiplaner for virksomheder og regioner. Ja til inddragelse af arbejdstagerne, men nej til generelle vetorettigheder for virksomhedsråd. Jeg mener, at vi med disse eksempler kan forbedre den foreliggende betænkning yderligere, og at vi generelt sammen med Kommissionen kan udarbejde en brugbar handlingsanvisning for den fremtidige industripolitik i spændingsfeltet med andre politiske områder. 
Reino Paasilinna,
   Fru formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Tak til ordføreren for en fremragende betænkning, som vi støtter.
Vil vi virkelig være den førende videnbaserede økonomi i Europa og i hele verden, eller vil vi hellere forsøge at klare os ved at holde fast i de gamle metoder, ved hjælp af subsidier? Det er spørgsmålet. Selv de gamle industrisektorer kan trives og være konkurrencedygtige, hvis der er økonomisk støtte til modernisering af dem. F.eks. kan uddannelse og innovation bidrage til at skaffe en god arbejdsstyrke for fremtiden.
Nokia er et godt eksempel. Vidste De, at Nokia for mange år siden var en kendt sko- og støvlefabrikant? Der er langt fra sko og støvler til mobiltelefoner.
I den accelererende og stadig mere konkurrenceprægede globale økonomi kan den europæiske konkurrenceevne kun opretholdes ved at investere i forskning, udvikling og innovation. Det er vi alle enige om, men det sker bare ikke.
Konkurrenceevnen er imidlertid også blevet opretholdt med uholdbare midler som massefyringer og pludselige flytninger af produktionen. Det svarer til, at vi kommer til en sø og fisker den tom, hvorefter vi går videre til en anden sø og fisker den tom også. Denne form for europæisk overfiskeri kan ikke opfattes som et klogt træk. Ansatte i virksomheder er fleksible, og i mange lande endda meget fleksible, men manglen på beskyttelse i ikke-manuelt arbejde fungerer som en bremse i et innovativt samfund.
Jobtilfredshed og de ansattes evne til at magte opgaverne er vigtigt, og de kan bidrage til at sikre, at vi har en effektiv og stabil arbejdsstyrke. Ifølge den seneste rapport fra Eurofound, Det Europæiske Institut til Forbedring af Leve- og Arbejdsvilkårene, er den jobrelaterede stress i stigning og har været det konstant i de seneste år. Resultatet er fravær på grund af sygdom, dalende arbejdseffektivitet og endda mennesker, som lader sig udelukke fra arbejdsmarkedet. Det er særligt bekymrende, at arbejdets krav er vokset, især i de kvindedominerede sektorer. Selv om kineserne arbejder sig selv ihjel, bør vi i det mindste arbejde med et smil. 
Patrizia Toia,
   Fru formand, kære kolleger! Der er bred enighed om, at den europæiske udviklings fremtid i stor udstrækning afhænger af evnen til at indføre et vidensamfund og en videnøkonomi, men desværre undervurderer man ofte, at vi i forbindelse med dette ambitiøse perspektiv er nødt til at gennemføre, relancere og styrke en politik, der er rettet mod vores produktionssektorer - også de traditionelle sektorer - og hele det europæiske produktionssystem, lige fra landbrugssektoren til den tertiære sektor og lige fra fremstillingsindustriens grundlæggende virkelighed til byggeindustrien. Vi kan nemlig ikke have en økonomi, der kun består af immaterielle net, information og software, og som ikke bygger på et solidt produktionsgrundlag, hvor der fremstilles primære produkter, lige fra færdigvarer til maskiner og lige fra nødvendige varer til luksusvarer.
Et økonomisk system er solidt, hvis det medfører økonomisk vækst på alle produktionsområder, er i stand til at tilføre en stadig større teknologisk innovation, flere processer og flere produkter, også på de traditionelle områder, og giver plads til en massiv forskning, diversificering og evne til at følge med tiden, så vi fastholder vores position på det globale marked og forsvarer betydningen af Europas handelsbalance.
Kommissionens og medlemsstaternes støtte til deres egne strategiske sektorer er - sådan som De sagde, hr. kommissær - ikke centralstyring og offentlig interventionisme, som er forældede politikker på det integrerede marked og det frie europæiske marked og verdensmarked, men et bevis på evnen til at fremme industripolitikker, der kan imødegå ændringerne, forebygge dem eller styre dem, og som skaber et attraktivt miljø for de internationale investeringer. Den er kort sagt i stand til at ledsage de mange kriser i det europæiske produktionssystem og tage fremtidige udfordringer op.
Der var to nyheder, som blev understreget af ordføreren og de andre talere, og som jeg også vil komme ind på. Efter flere år, hvor det lod til, at man var gået bort fra den sektoropdelte indfaldsvinkel, har man nu endelig forstået, at vi er nødt til at kende situationen i Europas strategiske sektorer. Hvad det andet punkt angår, er man klar over, at en industripolitik er en integreret politik, der har brug for konkrete integrerede aktioner, men den skal også udarbejdes - og her beder vi Kommissionen om at gøre en ekstra indsats - med hensyntagen til alle de forskellige aspekter, både de rent industrielle og forsknings-, energi- og handelsaspekterne.
Vi ved godt, at hvis vi skal klare os på verdensmarkedet, skal vi ruste os stadig bedre og også sørge for en stærk indsats fra Kommissionens side. Det så vi for tekstilsektorens og visse andre sektorers vedkommende. Alle parlamentsmedlemmerne i de forskellige europæiske lande skal dog vide, at de investeringer, som tekstilsektoren har foretaget - dvs. den omfattende produktion til meget lave omkostninger fra visse dele af verden - også kan foretages af andre sektorer, som er vigtige for Europa. Vi beder derfor om, at man gør en indsats i den retning, og vi beder om, at også Globaliseringsfonden tager højde for dette aspekt, der vedrører sektoromlægningerne, evnen til at hjælpe arbejdstagerne med at uddanne sig til andre erhverv og den erhvervskompetence, som er nødvendig for et integreret system, der kan forny sig, sådan som de andre parlamentsmedlemmer var inde på.
Desuden vil jeg nævne de små og mellemstore virksomheder. Vi ved alle, at de udgør rygraden i den europæiske fremstillingsindustri, og at det ikke kun gælder produktionen, eftersom de også sætter gang i lokalområderne og styrker regionalpolitikkerne.
Jeg vil gerne sige, hr. kommissær, at det er en sådan Kommissionen, vi sætter pris på, og ikke en Kommission, der forholder sig passivt til Europas problemer og forandringer, men som tør spille en stærk koordineringsrolle. 
Rebecca Harms,
   Fru formand, kære kolleger! Man kan ikke lægge hr. Calabuig Rull svaghederne i Kommissionens forslag til last. Den egentlige svaghed er efter vores mening, at denne ramme ikke har nogen strategisk rækkevidde. Vi mener, at grundlaget for en vellykket strategi ville være - og her er jeg enig med den foregående taler - at afklare vekselvirkningen mellem industri-, regional-, konkurrence-, handels- og ikke mindst miljøpolitikken.
I forbindelse med disse analytiske svagheder, som vi beklager, bekymrer det os, at industripolitikken bliver bestemt af , som i den seneste tid er myldret op af jorden i Bruxelles som svampe, men som domineres af nogle få store industrivirksomheder. Her er det efter vores mening et problem, at den demokratiske kontrol på dette område er svækket, og et andet problem er, at små og mellemstore virksomheder, som i den forarbejdende industri beskæftiger 50 % af alle arbejdstagere, næsten ikke har noget at skulle have sagt i disse .
Når industrivirksomheder i Europa i de seneste år har lidt nederlag, fordi de ikke var i stand til at forny sig, så skyldes det på ingen måde altid dårlig politik, men det forhold, at nogle virksomhedsledere overhovedet ikke har set innovationspotentialet hos deres medarbejdere eller behovet for innovation i sig selv. 
Lydia Schenardi (NI ).
   - Fru formand! På overfladen indeholder denne betænkning flere fornuftige idéer. I betænkningen taler man om industriens afgørende rolle i en moderne økonomi, mens myten om det postindustrielle samfund, der er fuldstændig rettet mod tjenesteydelser, har været fremherskende i årevis. Man anmoder om, at der i WTO-forhandlingerne tages hensyn til de særlige karakteristika for hver sektor og de problemer, de enkelte medlemsstater står over for, hvilket er en kulturrevolution (!), men aldrig vil blive gennemført af Kommissionen, for hvem EU er en enhedsenhed. Man tilkendegiver, at man har tillid til, at de bilaterale aftaler kan løse de problemer med markedsadgang, som Deres fabrikanter står over for, navnlig i vækstlandene, og anvendelsen af gensidighedsprincippet i den internationale handel, hvilket er i modstrid med den tro på multilateralisme, der ved adskillige lejligheder er blevet givet udtryk for her. Man revser meget moderat den illoyale konkurrence og forfalskningerne, som Bruxelles kæmper så kraftesløst imod. Ja, men det er ikke andet end frasemageri, og intet har ændret sig!
I Europa-Parlamentets betænkning såvel som i Kommissionens meddelelse stilles der stadig forslag om de samme gamle fortærskede, katastrofale fremgangsmåder. Den sædvanlige konkurrence- og liberaliseringspolitik, navnlig vedrørende energimarkedet, opfølgningen på effekterne af en globalisering, der skønnes at være uafværgelig og i grunden til gavn for aktionærerne, moderniseringen af den intellektuelle ejendomsret, hvis symbol er softwarepatentet - som brugerne og sektorens SMV'er har forkastet - og forenklingen af lovgivningen, f.eks. i form af direktivet Reach - denne usammenhængende smøre på 1.200 sider, der bringer den europæiske kemiske industri i fare!
Politikernes sædvanlige lirumlarum, som vi har hørt på i årevis, der skal få folk til at tro, at vi vil have en europæisk industripolitik, som ikke er fastsat i traktaterne, og som især skal forhindre medlemsstaterne i selv at tage hånd om tingene i lyset af den heraf afledte afindustrialisering og sociale opløsning. 
Formanden.
   - Vi afbryder forhandlingen om dette emne. De øvrige talere vil få taletid i morgen aften.
Formanden.
   - Næste punt på dagsordenen er spørgetiden (B6-0312/2006).
Vi behandler en række spørgsmål til Kommissionen
Formanden.
Er Kommissionen klar over, at den kan have bragt mange af mine vælgere i en vanskelig situation som følge af sin seneste indblanding i fodboldtransmissionsrettighederne i Det Forenede Kongerige? I nogle tilfælde er det nu ekstremt dyrt at se fodbold, eftersom folk er nødt til at betale for mere end ét abonnement hos mere end én udbyder for at se visse kampe. Er dette en rimelig beslutning, i betragtning af at det forhindrer folk i at nyde en sport af økonomiske årsager? Hvordan kan folk med lav indkomst få råd til at følge deres hold, hvis de er nødt til at betale for mere end ét abonnement?
Neelie Kroes,
   - Kommissionen mener, at resultatet af auktionen over medierettighederne til Premier League, som blev gennemført i overensstemmelse med Kommissionens beslutning 38173, vil få gavnlige virkninger for engelske fodboldfans.
BskyB's langvarige monopol på direkte transmissioner fra Premier League-kampe er slut som et resultat af denne auktion. Ved auktionen købte BSkyB fire pakker - 92 direkte kampe - og Setanta købte to pakker - 46 direkte kampe. Setanta er nu trådt frem som en levedygtig konkurrent og vil kunne udøve både et kommercielt og prismæssigt pres på det tidligere monopol BSkyB. Valgmulighederne for fans af engelsk fodbold og sport er også blevet bedre. Setanta har nu mulighed for at tilbyde et attraktivt og alternativt sportsprogram, herunder direkte transmissioner af Premier League-kampe.
Kommissionen handlede i nøje overensstemmelse med EF's konkurrenceregler og til fordel for de engelske forbrugere. Nu må vi se, om prisen for forbrugerne reelt vil stige. På et marked med mindst to aktører er de enkelte operatører nødt til at overveje meget nøje, hvorvidt de kan fortsætte med at hæve priserne på deres pakker uden at miste kunder. Det er også langtfra sikkert, at det ville have ført til lavere priser for de engelske fodboldfans, hvis en enkelt operatør havde købt rettighederne til alle direkte transmissioner fra Premier League-kampene.
I mangel af pres fra konkurrenter er det ikke umuligt, at en enkelt operatør ville have hævet priserne på sportsudbuddet uden at kompensere for den højere pris gennem et bedre udvalg, som der er tale om nu.
Kommissionen bemærker ligeledes, at engelske fodboldfans, som i sidste sæson ønskede at se flere end de 88 direkte kampe, som BSkyB tilbød i sin grundpakke med sport, også skulle abonnere på en anden kanal fra BSkyB, Prem Plus. Princippet med to separate betalingskanaler er derfor ikke nyt for fodboldfans i Det Forenede Kongerige. 
Claude Moraes (PSE ).
   - Dette er et ret spændende spørgsmål for nogle af os.
Der er faktisk ikke tale om håndteringen af monopoler, for vi støtter Kommissionen i denne første målsætning. Spørgsmålet i dette tilfælde drejer sig om, at en handicappet person i min valgkreds; han ser tv og ønsker kun at se én betalingskanal. Jeg vil gerne sige til kommissæren, at vi måske har en lov med utilsigtede konsekvenser her. De har forsøgt at gøre det rigtige med Deres håndtering af monopolet BSkyB, men med Setanta har De skabt en situation, hvor mine vælgere er nødt til at betale to abonnementer for at kunne se den samme mængde fodbold. Er det noget, som Kommissionen kan undersøge? 
Neelie Kroes,
   Spørgsmålet er helt klart. Et af vores primære mål var at afslutte BSkyB's langvarige monopol på direkte transmission af Premier League-kampe, og det mål har vi efter min mening nået. Der er nu sket det, at Setanta er trådt frem som en levedygtig konkurrent og vil kunne udøve et kommercielt og prismæssigt pres på BSkyB. Salget af rettigheder til direkte tv-transmission til to rivaliserende selskaber giver allerede forbrugerne flere valgmuligheder end tidligere. Hvor stor indvirkning dette vil have, afhænger af BskyB's og Setantas kommercielle strategier.
Det er alt for tidligt at sige, hvorvidt den konkurrence, som dette har medført, er tilstrækkelig. Men hvis forbrugerne ikke får fordel af FA Premier Leagues nuværende procedure, vil holdningen hos tredjepart og de nationale myndigheder betyde, at der uvægerligt vil opstå flere diskussioner på nationalt plan om disse spørgsmål fremover, og på det tidspunkt kan man så tage sig af Premier League.
Kommissionens artikel 9-beslutning kan og skal ikke forhindre dette. Som det ærede medlem er klar over, er ikke alle konkurrenceproblemer blevet løst, og jeg ønsker heller ikke, at beslutningen skal anvendes over for de nationale myndigheder eller domstole, hvis de skulle ønske at gribe yderligere ind. Jeg er fantastisk glad for indsatsen, hjælpen og støtten fra OFT og Ofcom i denne sag. 
Glyn Ford (PSE ).
   - Mange tak, fru kommissær, på denne lovende aften for tysk - eller muligvis italiensk - fodbold. Må jeg spørge, om De mener det alvorligt? Forsøget på at bryde tv-monopolet på Premier League-fodbold har været noget værre rod. Som fodboldfan har jeg stadig ikke nogen valgmuligheder overhovedet. Jeg er nødt til at abonnere på BSkyB og en anden kanal, hvis jeg ønsker at følge mit hold. Er Kommissionen klar over, at 90 % af befolkningen ikke ønsker at købe et tilfældigt udvalg af fodboldkampe? De ønsker at følge deres hold. Hvorfor har De skåret kagen på denne måde? Den skal skæres, så jeg kan vælge at følge mit holds kampe, og ikke så jeg får et par af dem og så 20 kampe, som jeg ikke gider se. Vil De kigge på dette en gang til? 
Neelie Kroes,
   Jeg skal besvare det første spørgsmål. Om jeg mener det alvorligt? Ja, jeg mener det helt alvorligt. Jeg er klar over, at nogle gange er ikke alle de ærede medlemmer glade for en sådan beslutning, men jeg er også klar over, at jeg er nødt til at tage mit ansvar alvorligt.
Jeg tager ønskerne fra de britiske forbrugere og fra det ærede medlem meget alvorligt, fordi jeg ønsker at nedbringe udgifterne og øge udbuddet for forbrugerne og ikke det modsatte. Men jeg mener også, at resultatet af Premier League-auktionen vil have gavnlige virkninger for de engelske fodboldfans på kort og langt sigt. Forbrugernes velfærd kan ikke udelukkende måles ved at kigge på situationen for en person, der ønsker at følge alle kampe, som et bestemt hold er med i.
Britiske sportfans får nu mulighed for at se et betydeligt antal Premier League-kampe og andre sportsbegivenheder gennem Setanta, som i øjeblikket tilbyder syv kanaler, herunder f.eks. direkte skotsk fodbold, direkte europæisk fodbold og direkte rugbytransmissioner. Det er muligt uden at skulle abonnere på Sky Sports, en mulighed som ikke fandtes tidligere.
Det er også værd at bemærke, at ifølge presseforlydender overvejer Setanta at vise kampe via en betalingstjeneste på den digitale luftbårne platform Freeview, således at Premier League-kampene for første gang bliver tilgængelige på digitalt jordbaseret tv, så de har virkelig noget at byde på. 
Μanolis Μavrommatis (PPE-DE ).
   - Fru formand! De multinationale selskaber har i mange år haft fjernsynsrettighederne til sportsbegivenheder i kikkerten, og det samme gælder datterselskaber af de store sportsklubber. Da betalingsfjernsyn kom ind i borgernes liv, betød det radikale ændringer af den sociale rolle. I dag er borgerne bl.a. nødt til at betale for at nyde sportsbegivenheder, og mobiltelefoni og internet banker nu på døren til dette nye fænomen.
Hvordan ser Kommissionen på dette stormløb? Betyder det, at borgere, der ikke har det nødvendige abonnement, ikke har ret til at se OL-kampe, verdensmesterskaber og internationale arrangementer? Hvad bliver der egentlig af den liste over sportsgrene, som skal transmitteres i en gratis tv-kanal og ikke en betalingskanal, som medlemsstaterne skulle stille forslag om og meddele det relevante EU-udvalg? 
Neelie Kroes,
   Jeg vil gerne endnu en gang understrege, at i forbindelse med anvendelsen af fællesskabslovgivningen inden for idræt er det vigtigt at skelne mellem sport som kilde til erhvervsaktiviteter og sportsreglerne som sådan.
Med hensyn til sporten som erhvervsaktivitet er den underlagt fællesskabsretten, herunder det indre marked og konkurrencereglerne på samme måde som alle andre erhvervsaktiviteter. Så langt, så godt! Naturligvis tager Fællesskabet i henhold til Nice-erklæringen højde for de iboende sociale, uddannelsesmæssige og kulturelle aspekter af sporten, når det træffer foranstaltninger i henhold til traktaten. Kommissionen har fulgt denne linje ved anvendelsen af Fællesskabets konkurrenceregler i enkeltsager, og denne metode er blevet godkendt af de europæiske domstole. Når beslutningsorganerne i sportsverdenen indgår i en økonomisk aktivitet, skal det som for alle andre foretagender ske i overensstemmelse med Fællesskabets konkurrenceregler.
Jeg sagde, at ikke alle konkurrenceproblemer blevet løst, og jeg ønsker heller ikke, at beslutningen skal anvendes over for de nationale myndigheder eller domstole, hvis de skulle ønske at gribe yderligere ind. Det er klart, at konkurrence i sig selv skaber økonomisk aktivitet; dette gør konkurrenterne mere opmærksomme, og det er gavnligt for forbrugeren og i de fleste tilfælde skaber det større mangfoldighed, bedre kvalitet og bedre priser. 
Formanden.
Hvilke umiddelbare ændringer i forholdet mellem EU og Montenegro påtænkes, set i lyset af den nyligt afholdte folkeafstemning, og hvilken supplerende støtte overvejer Kommissionen at yde landet?
Olli Rehn,
   Efter folkeafstemningen den 21. maj 2006, som blev gennemført i overensstemmelse med internationale standarder og resulterede i, at uafhængighedstilhængerne vandt, den efterfølgende uafhængighedserklæring fra det montenegrinske parlament samt Den Europæiske Unions reaktion ved Rådets (almindelige anliggender og eksterne forbindelser) møde den 12. juni er Montenegro og Den Europæiske Union nu på vej til at oprette diplomatiske forbindelser.
Kommissionen har til hensigt snart at fremsætte et forslag over for Rådet, hvor vi beder om tilladelse til at forhandle om en stabiliserings- og associeringsaftale baseret på forhandlingsdirektiverne af 3. oktober 2005, der vedrørte den tidligere statsunion Serbien og Montenegro.
I samme forbindelse vil jeg gerne meddele Parlamentet, at vi vil fremlægge et ændret forhandlingsmandat for en stabiliserings- og associeringsaftale med Serbien. Begge lande, Montenegro og Serbien, har et konkret europæisk perspektiv, som andre lande på Vestbalkan. Her er stabiliserings- og associeringsaftalen det første skridt, hvor endemålet for denne proces er EU-medlemskab på et senere tidspunkt, når de enkelte lande opfylder de nødvendige betingelser. Dette europæiske perspektiv for Vestbalkan blev bekræftet af Det Europæiske Råd midt i sidste måned.
Kommissionen vil intensivere sin overvågning af udviklingen i Montenegro, som nu alene skal bære hele ansvaret for sit forhold til Den Europæiske Union, herunder gennemførelsen af den europæiske partnerskabsaftale og behovet for en betydelig styrkelse af sin administrative og institutionelle kapacitet.
Til efteråret udsender Kommissionen en separat årsrapport for Montenegro, som vil indeholde specifikke anbefalinger for landets fremtid.
Montenegro vil som andre lande i regionen modtage bistand under det kommende finansielle instrument for førtiltrædelsesfasen fra 2007. Endelig vil Kommissionen snart åbne et kontor i Montenegro, som får ansvaret for dialogen med myndighederne og det civile samfund, overvågningen af reformerne og gennemførelsen af det finansielle instrument for førtiltrædelsen. 
Robert Evans (PSE ).
   - Jeg vil gerne korrigere Dem, fru formand. De sagde, at spørgsmålet drejer sig om "problemet" Montenegro. Jeg mener, at det er en udfordring snarere end et problem.
Jeg glæder mig over at høre kommissæren sige, at Kommissionen overvejer at åbne et kontor i Podgorica. Jeg sætter stor pris på dette initiativ. Mener De, at dette vil bidrage til at fremme turismen i Montenegro? Jeg mener, at Adriaterhavskysten der rummer store muligheder. Han talte om et muligt medlemskab af Den Europæiske Union. Har han nogen idé om tidsperspektivet? Hvor lang en periode foretrækker han, før der kommer en ansøgning om EU-medlemskab fra Montenegro? 
Olli Rehn,
   Spørgsmålet fra det ærede medlem er særdeles relevant og vigtigt, navnlig for Republikken Montenegro og dens borgere. Den primære opgave for Kommissionens kontor i Montenegro bliver at fremme den europæiske integration og styrke forbindelserne mellem Montenegro og Den Europæiske Union. På den måde vil det indirekte bidrage til at lette den økonomiske og sociale udvikling, herunder udviklingen af turistaktiviteterne, der med tiden vil gavne landet og borgerne.
Spørgsmålet om, hvornår Montenegro vil kunne opfylde alle betingelser for medlemskab og dermed komme med i Den Europæiske Union vil jeg overlade til bookmakerne. For Kommissionen og Europa-Parlamentet er det vigtige, at de tilstræber kvalitet frem for hastighed i tiltrædelsesprocessen. Vi må fremhæve substansen mere end tidsplanen, når vi taler om tiltrædelsesforhandlingerne eller førtiltrædelsesfasen, som Republikken Montenegro nu befinder sig i. 
Bernd Posselt (PPE-DE ).
   - Hr. kommissær! Jeg vil bare endnu en gang bede Dem præcisere, at der for Montenegro gælder nøjagtig samme Thessaloniki-tiltrædelsesperspektiv som for alle andre stater i regionen, og at Montenegro, ikke mindst med hensyn til mindretalsspørgsmål, har en forbilledlig mindretalspolitik.
For det andet vil jeg kort spørge, hvordan det ser ud med Serbien. Hvilket niveau forhandler De med, med det hidtidige føderale niveau eller med det hidtidige republikniveau i Serbien? 
Olli Rehn,
   Det ærede medlem tager et meget vigtigt spørgsmål op. Jeg kan forsikre ham og Dem alle om, at Republikken Montenegro har de samme udsigter til endemålet EU-medlemskab som de øvrige lande på Vestbalkan. Landet befinder sig i samme situation som alle andre lande i regionen.
Mindretalsrettigheder er en central betingelse. De er relevante for alle lande i regionen, og vi understreger, at det er nødvendigt, at mindretalsrettighederne respekteres i denne region såvel som i andre kandidatlande. Det nævnes i vores rapport, som vi fremlægger til efteråret, sandsynligvis i oktober eller november.
Hvad angår niveauet for forhandlingerne med Serbien, har vi indtil for nylig forhandlet med Serbien og Montenegro på to niveauer i henhold til en todelt procedure, med statsunionen om spørgsmål, der faldt inden for statsunionens kompetence og med de to republikker om spørgsmål, der faldt inden for de to republikkers kompetence. Nu vil vi gerne konsolidere de hidtidige resultater af forhandlingerne. Når Rådet har vedtaget det nye forhandlingsmandat for Montenegro og det ændrede mandat for Serbien, kan vi fortsætte forhandlingerne på grundlag af dette konsoliderede resultat - for Serbiens vedkommende naturligvis når landet samarbejder fuldt ud med Den Internationale Straffedomstol for det tidligere Jugoslavien.
Med denne metode minimerer man alle tekniske afbrydelser og i forhold til Serbien kan vi f.eks. genoptage forhandlingerne om stabiliserings- og associeringsaftalen, så snart Serbien samarbejder fuldt ud med Den Internationale Straffedomstol. 
Formanden.
I løbet af sidste måned har Kommissionen udført inspektioner på stedet af en række større energiforsyningsvirksomheder med for at fastslå, hvordan konkurrencen på det europæiske gas- og energimarked udvikler sig. Sikring af fair konkurrence på energimarkedet er af afgørende betydning for sunde europæiske økonomier. Eftersom vi samtidig med disse foranstaltninger også diskuterer muligheden af at eventuelt at indføre en fælles europæisk energipolitik, og resultaterne af disse inspektioner skal bruges til udarbejdelsen af denne strategi, foreslår jeg, at vi offentliggør inspektionsforløbet på det passende plan med henvisning til de opnåede resultater.
Hvordan er det gået med undersøgelsen af denne sektor, og hvilke vigtige resultater har de hidtidige foranstaltninger ført til? Hvornår kan der forventes et endeligt resultat? Har Kommissionen planer om yderligere skridt med henblik på fuldendelse af det indre energimarked?
Neelie Kroes,
   Som Kommissionen bekræftede den 17. maj 2006, har den for nylig foretaget inspektioner på stedet af en række større energiselskaber i Europa. Det er ikke muligt at kommentere disse igangværende undersøgelser yderligere.
Som De ved, foretages inspektionerne i henhold til artikel 20 og 21 i EF-forordningen, og de udgør en naturlig del af Kommissionens håndhævelsesaktiviteter på konkurrenceområdet. Generelt foretages inspektionerne, fordi Kommissionen har grund til at tro, at de pågældende selskaber muligvis har overtrådt kartelreglerne i traktatens artikel 82 og 81.
Ifølge artikel 28 i forordningen må Kommissionen ikke afsløre oplysninger, som indhentes under en inspektion, undtagen i særlige tilfælde. Men som krævet i forordning (EF) nr. 1/2003 offentliggør Kommissionen alle sine beslutninger inden for de givne frister.
Kommissionen udfører også sektorundersøgelser af konkurrenceforholdene på EU's gas- og elmarkeder. Denne proces er adskilt fra de enkelte undersøgelser og inspektioner, som det ærede medlem henviser til, men de omfattende oplysninger om energimarkedernes funktion, der indsamles under sektorundersøgelsen, vil naturligvis danne grundlag for alle foranstaltninger til håndhævelse af reglerne, som Kommissionen måtte gennemføre i enkeltsager.
De vigtigste foreløbige resultater af sektorundersøgelserne blev offentliggjort i februar 2006, og her identificerede man en række hindringer for konkurrencen. De nationale engrosmarkeder for energi er f.eks. stadig særdeles koncentrerede, og kun få nye aktører kommer ind i sektoren. Der er også alt for begrænset integration mellem de nationale markeder. Infrastruktur- og leveringsfunktioner er så tæt forbundne, at det er vanskeligt for nye leverandører at komme ind på markedet, hvilket betyder, at forbrugerne ikke har nogen valgmuligheder. Der er mangel på gennemsigtighed, så nye aktører på markedet kan heller ikke finde frem til oplysningerne. De er nødt til at kunne få foden indenfor.
Endelig synes priserne ikke at reagere på ændringer i udbud og efterspørgsel. Løsningen af disse problemer kræver en kombination af lovgivningsmæssige og strukturelle reformer og en håndfast håndhævelse af konkurrencereglerne. Kommissionen lægger vægt på at gennemføre alle nødvendige håndhævelsesforanstaltninger, hvis det viser sig at være nødvendigt.
Sektorundersøgelsen vil blive afsluttet ved udgangen af året. Derefter vil Kommissionen så beslutte, hvorvidt der er behov for yderligere foranstaltninger for at forbedre konkurrencebetingelserne på gas- og elmarkederne. De oplysninger, der indsamles ved sektorundersøgelsen, vil også spille en vigtig rolle ved den igangværende udformning af en fælles europæisk energipolitik, som det blev aftalt på forårsmødet i Det Europæiske Råd.
Kommissionen er også i gang med en revision af gennemførelsen af europæiske lovgivningsforanstaltninger inden for energisektoren. Dette arbejde ledes af kommissæren med ansvar for energiområdet hr. Piebalgs, og Kommissionen vil aflægge rapport til Parlamentet og Rådet ved årsskiftet. I denne rapport vil vi også tage stilling til eventuelle yderligere foranstaltninger, som måtte være nødvendige for at færdiggøre integrationen af det europæiske energimarked.
Alle de oplysninger, der indsamles under sektorundersøgelsen og revisionen af gennemførelsen af liberaliseringsdirektiverne vil sammen med andre oplysninger, som fremkommer ved høringer med interessenterne, naturligvis spille en nøglerolle ved uformningen af en fælles europæisk energipolitik. 
András Gyürk (PPE-DE ).
   - Tak for Deres svar, hr. kommissær, selv om De ikke var i stand til at fortælle mere detaljeret om undersøgelserne. Hvis De tillader det, vil mit tillægsspørgsmål også være af generel karakter. Jeg er enig med Dem i, at der kan være problemer forbundet med udviklingen af det interne energimarked. Mit spørgsmål er følgende: Vil de konkurrencepolitiske instrumenter alene kunne løse disse problemer fremover, eller mener Kommissionen, at det kan være nødvendigt at etablere et europæisk reguleringsorgan på energiområdet, der naturligvis fortrinsvis skal regulere grænseoverskridende transaktioner? Mange tak. 
Neelie Kroes,
   Det ærede medlem spurgte med rette, om dette er nok. Jeg har forklaret det ærede medlem, at Kommissionen allerede har iværksat en række undersøgelser, hvor der er tegn på, at konkurrenceforvridende adfærd bidrager til de problemer, som man har identificeret ved undersøgelsen af energisektoren. Men konkurrencelovgivningen kan ikke åbne markederne alene, som medlemmerne vil være klar over. Vi må supplere vores håndhævelse gennem forbedrede juridiske rammer, øge gennemsigtigheden, forbedre det grænseoverskridende samarbejde osv.
Der kan være behov for at ændre lovgivningen, før vi kan opnå det fulde udbytte af vores energimarkeder. Når vi har hele rapporten fra undersøgelserne af konkurrenceforholdene inden for energisektoren, vil vi overveje, hvilke ændringer der måtte være behov for. Min kollega, hr. Piebalgs, undersøger udstrækningen af den nuværende gennemførelse af de eksisterende liberaliseringsdirektiver inden for energisektoren. Afhængigt af resultaterne af denne revision vil vi overveje yderligere foranstaltninger til liberalisering af markederne. En fuldstændig strukturel adskillelse er en af de muligheder, man kan overveje. Det ærede medlem kan roligt konkludere, at vi vil gennemføre foranstaltninger, når vi kan se, at der er noget råddent i landet. 
Paul Rübig (PPE-DE ).
   - Fru kommissær! I øjeblikket opnås der internationalt store fortjenester ved forretninger med energi, især import af energi. Det diskuteres i øjeblikket, at disse fortjenester skal geninvesteres i Europa. Det betyder, at OPEC køber op i Europa, russerne køber op i Europa, måske meget snart også kineserne. Hvordan ser De den fremtidige situation med hensyn til konkurrencen?
Et praktisk eksempel er, at Gasprom opkøber større energikoncerner i Europa. Hvilke initiativer vil Kommissionen tage på dette område for at sikre fremtidens energiforsyningssikkerhed? 
Neelie Kroes,
   Som det ærede medlem med rette var inde på, er der sket en hel del ændringer på hele energimarkedet. Europa har også brug for stabile forbindelser med de vigtigste producenter uden for EU. Men dette må ikke forhindre os i at sikre, at vi har et integreret og konkurrencebetonet marked i EU.
Et åbent og konkurrencebetonet, fleksibelt og sammenhængende indre marked i EU vil garantere en sikker energisituation for fremtiden, eftersom det vil gøre det europæiske marked attraktivt for eksterne leverandører; så det er alt sammen en del af spillet.
Et sådant marked vil også give mulighed for at indføre nye energimix. Det vil kunne mønstre den indre styrke, der er nødvendig for at håndtere de internationale udfordringer på dette område. 

Formanden.
   - Spørgsmål nr. 37 vil ikke blive behandlet, da det omhandler et emne, som allerede er på dagens dagsorden.
Formanden.
   - Spørgsmål nr. 38 og 39 behandles under ét, da de vedrører samme emne.
Hvordan bedømmer Kommissionen situationen i Rusland, for så vidt angår menneskerettighederne og vilkårene i fængslerne, især for de fængslede Platon Lebedev og Michail Khodorkovsky?
Kommissionen bedes udtale sig om krænkelserne af menneskerettighederne i Den Russiske Føderation og oplyse, hvordan den på baggrund heraf vurderer fangers situation i Rusland, især fangerne Platon Lebedews og Michael Chodorkowskis situation.
Benita Ferrero-Waldner,
   Kommissionen følger menneskerettighedssituationen i Rusland nøje, og gennem EU's politiske dialog med Rusland og de regelmæssige menneskerettighedssamtaler kan vi tage spørgsmål vedrørende demokrati, menneskerettigheder og retsstatsprincippet op over for Rusland.
Vi har udtrykt bekymring over situationen for russiske fanger ved menneskerettighedssamtalerne, og vi har mindet de russiske myndigheder om det nødvendige i at respektere internationalt anerkendte standarder. I den henseende vil Ruslands accept af at offentliggøre rapporterne fra Europarådets komité for forebyggelse af tortur være et skridt i den rigtige retning.
Med hensyn til den specifikke situation for hr. Khodorkovsky og hr. Lebedev er vi opmærksomme på den bekymring, der blev udtrykt med hensyn til retsprocessen - dommen og strafudmålingen - og deres nuværende situation. Den Europæiske Union har gentagne gange understreget behovet for, at retssystemet skal opfattes som værende retfærdigt og gennemsigtigt, hvis det skal indgyde tillid hos såvel den russiske befolkning som det internationale samfund. Vi vil fortsat overvåge spørgsmålet om forholdene i de russiske fængsler, herunder situationen for de to omtalte herrer. 
Bernd Posselt (PPE-DE ).
   - Fru kommissær! Mange tak for det udførlige svar. Jeg vil blot spørge, om Kommissionens repræsentation i Moskva allerede har taget kontakt til fangernes familier, eller om den kunne gøre dette.
For det andet findes der åbenlyst uberettigede straffe mod fangerne, som også er i strid med russisk lovgivning, sanktioner, som kan forlænge deres fængsling, og fjernelse fra hjemegnen er i strid med russisk lovgivning. Jeg vil blot bede Dem om at påpege dette over for de russiske myndigheder. 
Benita Ferrero-Waldner,
   De to herrers advokat var så sent som i sidste uge igen i kontakt med vores delegation. Der er naturligvis en løbende kontakt. Jeg vil gerne tage det op, som De nævnte i det andet spørgsmål, altså om sanktioner med hensyn til forlængelse af fængslingen og fængsler, som ligger for langt fra familierne, er for strenge. Det vil vi gerne tage op. 
Milan Horáček (Verts/ALE ).
   - Ser De ikke en sammenhæng mellem eksemplerne på overtrædelse af mediefriheden, begrænsning af civilsamfundet med den nye ngo-lov, overtrædelserne af menneskerettighederne i Tjetjenien og disse fængslingsbetingelser? De er virkelig ikke i overensstemmelse med russisk lovgivning. De blev dømt i Moskva-regionen, og der bør de også sidde. Men efter den skueproces, som jeg selv overværede, kan jeg se en sammenhæng. Her lader man hånt om alt, hvad man kan lade hånt om. 
Benita Ferrero-Waldner,
   Alle disse tilfælde skal ses særskilt, fordi der er tale om meget forskellige ting, som naturligvis alle sammen har noget at gøre med generelle menneskerettigheder og med menneskers grundlæggende frihedsrettigheder, det har De ret i.
Spørgsmålet om f.eks. nog'erne bliver imidlertid undersøgt meget klart, og lovgivningen svarer i det store og hele til, hvad der også findes i andre lande. Det kommer an på, hvordan lovene bliver gennemført! Det gælder til dels også fængslingsbetingelserne. Også her er det i høj grad et spørgsmål om gennemførelsen. Og det er der, vi skal sætte ind. 
Justas Vincas Paleckis (PSE ).
   - Jeg vil gerne stille et spørgsmål om Khodorkovsky-sagen. For nylig talte Anatoly Yermolin, som er medlem af den russiske duma, i Europa-Parlamentet og erindrede os om angrebet på Mikhail Khodorkovsky. Han blev såret for nylig. Hr. Yermolin erklærede, at kun opmærksomhed fra de demokratiske kræfter i Rusland og navnlig de demokratiske lande i Vesten kan redde hans liv. Mener De, at Kommissionen er tilstrækkeligt opmærksom på denne sag? 
Benita Ferrero-Waldner,
   Jeg kan bekræfte, at Kommissionen fortsat vil følge spørgsmålet om forholdene i de russiske fængsler, som jeg netop har påpeget, herunder situationen for hr. Khodorkovsky og Hr. Lebedev. Den vil også gøre dette for at se, hvorvidt EU som helhed skal tage dette spørgsmål om ved den næste runde af menneskerettighedssamtaler. 
Paul Rübig (PPE-DE ).
   - Konflikten omkring hr. Chodorkowski er jo i sidste ende udgangspunktet for den nuværende energipolitiske situation, da præsident Putin har lagt pres på med statsliggørelsen og monopoliseringen af energisektoren.
Mit spørgsmål er, hvordan man kan fortsætte de bilaterale samarbejde med Rusland inden for energipolitikken. 
Benita Ferrero-Waldner,
   Jeg kan sige til medlemmet, at vi med hensyn til energispørgsmålet kun står ved begyndelsen af forhandlingerne, men at vi allerede på topmødet i Sotji meget klart nævnte de vigtige spørgsmål om gennemsigtighed, gensidighed og generelle afbalancerede ordninger. De vil naturligvis være en meget vigtig del af den partnerskabs- og kooperationsaftale, hvis mandat vi netop har vedtaget i Kommissionen, så snart vi begynder at forhandle med russerne. Disse grundprincipper vil altså indgå, og senere vil der så komme særskilte sektoraftaler om dem. 
Formanden.
I de senere år har Irak lidt under et foruroligende højt antal gidseltagninger. De fleste rapporterede tilfælde er tilfælde, der tiltrækker stor opmærksomhed, fordi der er tale om udenlandske hjælpearbejdere, journalister og bygningsingeniører. Og dog er antallet af kidnapninger af udlændinge i Irak reelt meget lavt i sammenligning med de tusinder af irakere, der tages som gidsler. Eksperter er enige om, at gidseltagning i Irak udføres af et stort antal kriminelle grupper og terrorgrupper af en lang række forskellige årsager, men at begrundelsen som oftest er finansiel. Den seneste tids tegn på, at en række EU-lande har betalt enorme løsesummer til kriminelle grupper og terrorgrupper til gengæld for frigivelsen af deres kidnappede borgere er derfor særlig bekymrende. Betaling af løsepenge er et særlig uvelkomment og kortsigtet skridt, da det langt fra at have en afskrækkende virkning i stedet fremmer udbredelsen af gidseltagning og således udsætter såvel udlændinge som irakere for en endnu større risiko. 
Hvilke skridt kan Kommissionen i denne forbindelse tage for at fastsætte fælles retningslinjer og adfærdskodekser for EU-landene, når de bliver stillet over for denne trussel i Irak og andetsteds?
Benita Ferrero-Waldner,
   Naturligvis beklager vi den kritiske sikkerhedssituation i Irak dybt, en situation, der gør livet ekstremt vanskeligt for både irakerne og udlændingene i landet. Vi fordømmer alle former for vold, der skaber hindringer i dagligdagen for de almindelige irakere og hindrer landet i at få den fred og stabilitet, det virkelig fortjener.
Gidseltagning er en alvorlig trussel for befolkningen. Ifølge uformelle rapporter rækker årsagerne til kidnapningerne lige fra politiske til rent kriminelle motiver, og der er ingen undskyldninger for det. Kidnapninger er ødelæggende for alle involverede, og vores medfølelse går til familier, venner og kolleger, ja, alle, der er ramt. Men det er medlemsstaternes ansvar at forfølge enkeltsager, hvor EU-borgere tages som gidsler.
Med hensyn til irakiske statsborgere er det meget vigtigt, at premierminister al-Maliki forsøger at sætte en stopper for volden gennem nationale foreningsinitiativer, om end vi også er nødt til at indrømme, at situationen endnu ikke er stabil. Vi befinder os i en vanskelig situation. At betale løsesum er ikke engangbar løsning på problemet med gidseltagninger i Irak, og Kommissionen har gjort det klart, at den fraråder noget sådant. 
Baroness Nicholson of Winterbourne (ALDE ).
   - Fru kommissær, tak for Deres udtømmende svar, som jeg fuldt ud tilslutter mig. Jeg ønskede at gøre Dem opmærksom på, at Taiseer Najeh Awad al-Mashhandani, der er medlem af parlamentet og minister, blev kidnappet i lørdags. Og desværre blev en anden minister, viceminister for elektricitet, hr. Raad al-Hareth, kidnappet her til morgen med 19 livvagter. Som jeg sagde i mit spørgsmål, og som De også har sagt, kidnappes mange tusinder af irakere, som ikke har mediernes bevågenhed, hver eneste dag.
Kidnapning er en forbrydelse, som også fører til børneslaveri, menneskelig prostitution på internationalt plan og børnesoldater samt den elendighed i Irak, De allerede nævnt. Jeg ved, at FN's konvention mod grænseoverskridende organiseret kriminalitet, der blev vedtaget i september 2003, førte til udarbejdelsen af en vejledning, som offentliggøres i år. Jeg mener, at dette initiativ, hvor der kun tales om flere hundrede kidnapninger om året, simpelthen ikke er godt nok i FN.
Kan Kommissæren opfordre Kommissionens delegerede i FN til på alles vegne at udtrykke sig meget klart imod denne særligt afskyelige form for kriminalitet?
Benita Ferrero-Waldner,
   Jeg kan kun sige, at jeg bestemt vil støtte et sådant initiativ, og jeg vil anmode Kommissionens delegation i FN om at undersøge, om der kan gøres mere. Jeg er helt enig med Dem. Der foregår så forfærdelig mange afskyvækkende handlinger, at vi skal gøre, så meget vi kan.
Men jeg må gentage, at det naturligvis i sidste instans også er den enkelte medlemsstats ansvar, men vi vil bestemt forsøge at støtte de initiativer, som FN allerede har taget. 
Richard Seeber (PPE-DE ).
   - Vi ved, at Irak også har en enorm betydning for vores økonomiske liv, altså ikke kun menneskerettighedssituationen, men også for den økonomiske situation. Hvad kan EU gøre for at øge stabiliteten i dette land? Hvilke EU-programmer og samarbejdsprogrammer kan man lave for at gøre Irak mere stabilt og sikkert? 
Benita Ferrero-Waldner,
   Her findes der en mangfoldighed af programmer. Siden 2003 har vi arbejdet meget intensivt for Iraks stabilisering, og vi har allerede brugt 513 millioner euro på sagen. Der er afsat yderligere 200 millioner euro for indeværende år, og jeg må sige, at programmerne er meget bredt anlagt.
På den ene side er der tale om programmer, som kører via Verdensbanken og FN-fonde, og som er rettet mod befolkningens grundlæggende behov, f.eks. uddannelse, sundhed, vand.
Men på den anden side er det også programmer, som især sigter mod at opbygge de vigtigste ministerier, nemlig handels- og energiministeriet.
Der er også planlagt aktiviteter til demokratisering af det irakiske samfund, f.eks. de valg og folkeafstemninger, som er afholdt under FN's opsyn. Her har Kommissionen ydet finansiel støtte, og vi vil naturligvis fortsat bestræbe os på også at bidrage til den nationale dialog og til forsoning.
I år er der afsat yderligere 200 millioner - altså et ganske stort beløb. 
Formanden.
Det forberedende arbejde med henblik på at forny partnerskabs- og samarbejdsaftalen mellem EU og Rusland bør påbegyndes, da denne aftale udløber i 2007. Hvad er Kommissionens opfattelse af den nye aftale? Vil man begrænse sig til de fire fælles områder? Vil aftalen få en større eller mindre rækkevidde? Hvordan vil bestemmelserne om den europæiske energipolitik, som defineres i grønbogen "En europæisk energistrategi: bæredygtighed, konkurrenceevne og forsyningssikkerhed", der blev vedtaget af Kommissionen i 2006, komme til udtryk i den nye aftale?
Rusland har sendt forskellige signaler om en eventuel ny aftale. Visse russiske politikere og politologer vurderer, at partnerskabs- og samarbejdsaftalen mellem EU og Rusland, som blev undertegnet i 1997, ikke har gavnet Rusland, da den efter deres mening var urimelig og blev dikteret af Bruxelles. Hvad mener Kommissionen om sådanne udtalelser?
Benita Ferrero-Waldner,
   Så sent som i dag har vi vedtaget en henstilling til Rådet med udkast til forhandlingsmandater for en ny aftale med Rusland. Efter interne drøftelser i EU har Kommissionen gennemført indledende drøftelser med Rusland, som nu har ført til en bred konsensus om en generel tilgang.
Efter det seneste topmøde mellem EU og Rusland i Sochi enedes vi om følgende. For det første er målet at indgå en ny, retligt bindende, meget bred og omfattende aftale, som skal være varig og lette en videreudvikling af vores forbindelser. For det andet har vi aftalt at undgå et retligt tomrum. Det betyder, at man ikke kan trække sig ud af den nuværende partnerskabs- og samarbejdsaftale. Vi har begge givet tilsagn om at gennemføre køreplanerne for de fire fælles rum.
Denne aftale skal være en strategisk tilgang til vores forhold og understrege, at respekt for fælles værdier er et vigtigt grundlag. Den skal også bygge på målsætningerne for disse fire rum. Især ønsker vi at inddrage videreudviklingen af vores handelsforbindelser, afhængigt af det fremskridt Rusland gør med tiltrædelsen af WTO. Naturligvis ønsker vi, som jeg har sagt tidligere, at konsolidere energiforholdet på grundlag af de vigtigste principper, nemlig gensidighed, retfærdighed og lighed. 
Justas Vincas Paleckis (PSE ).
   - Tak for Deres svar, fru kommissær.
Der er visse tegn på, at Rusland øger presset med hensyn til energipolitikken. Et polsk selskab køber f.eks. et litauisk raffinaderi, Mažeikių Nafta, og Rusland har med det samme afbrudt olieforsyningen. Er det muligt på G8-mødet i Skt. Petersborg at gøre opmærksom på energipolitikken? 
Benita Ferrero-Waldner,
   Det er meget vigtigt at sige, at dette energispørgsmål viser, at vi i dag står i et gensidigt afhængighedsforhold til Rusland. Det betyder, at vi er en vigtig kunde for Rusland. Vi køber 25 % af deres gas, 27 % af deres olie og noget af deres uran. Det er også utroligt vigtigt for Rusland. Så det bliver bestemt et af de vigtige spørgsmål, der vil blive drøftet på G8-mødet med Rusland. Det var også et meget vigtigt og centralt spørgsmål på topmødet i Sochi.
Med hensyn til de øvrige spørgsmål bliver der en slags overvågningscenter, som omhyggeligt vil overvåge og tjekke, had der gøres på den anden side. Men jeg synes, det vigtigste er, at vi finder de rette principper. De principper skal knæsættes, og så kan vi justere disse spørgsmål i sektoraftaler, hvor vi kan være mere konkrete. 
Piia-Noora Kauppi (PPE-DE ).
   - På mødet i går med den finske regering i Helsinki sagde hr. Barroso, at en frihandelsaftale med Rusland er mulig. Men nogle regeringer mener, at den kun kan opnås, hvis Rusland bliver et fuldgyldigt medlem af WTO.
Hvad mener Kommissionen om dette, og hvad sker der fremover med hr. Barrosos initiativ fra i går? 
Benita Ferrero-Waldner,
   Jeg har sagt det før, at på længere sigt er der mulighed for en videreudvikling af vores samhandel, men det afhænger af, at Rusland gør fremskridt i retning af WTO-medlemskab. Dette afhænger naturligvis først og fremmest af WTO. Så må vi se, hvordan vi kan føre frihandelstanken videre. Det er bestemt et mål på mellemlangt til langt sigt, det er klart. 
Agnes Schierhuber (PPE-DE ).
   - Fru kommissær! De skildrede situationen med hensyn til Rusland meget udførligt, og det takker jeg Dem for. Mit spørgsmål er, om De respektive Kommissionen mener, at netop Rusland og andre stater i dette område fremover kan være pålidelige partnere med hensyn til energiforsyningen. Og - De nævnte jo selv tallene - i hvor høj grad er EU afhængig af Rusland eller Ukraine? Kan man satse på pålidelighed her? 
Benita Ferrero-Waldner,
   I betragtning af de erfaringer, som vi har gjort med Rusland gennem mange år, kan vi gå ud fra, at Rusland er en pålidelig partner. Vi må imidlertid også se i øjnene, at det var en brat opvågnen, da der opstod vanskeligheder med Ukraine.
Derfor er det meget vigtigt at finde en markedsorienteret, men gennemsigtig løsning for energileverancerne. I Kommissionen mener vi principielt, at der nok skal være markedsbestemte priser, men at f.eks. tilpasningen til markedspriserne i Ukraine bør ske gradvist og ikke fra den ene dag til den anden, og at man ikke må lægge pres på her. 
Formanden.
Med henvisning til direktiv 2004/38/EF(1) er det glædeligt at konstatere, at denne tekst har bidraget til en bedre integration af EU-borgerne.
Imidlertid er det beklageligt, at der i den franske udgave anvendes udtrykket "droit de séjour permanent" (dansk: "ret til tidsubegrænset ophold"), eftersom der på fransk er tale om en modsigelse, da udtrykket "séjour" (dansk: "ophold") nødvendigvis er forbundet med noget midlertidigt.
Kan Kommissionen i øvrigt garantere, at det forhold, at EU-borgerne behandles helt på lige fod med de nationale borgere, indebærer, at der udstedes et ægte identitetskort og ikke længere et "carte de séjour" (dansk: "opholdskort"), som det er tilfældet i f.eks. Belgien, når det tages i betragtning, at dette "opholdskort" ikke har samme værdi som et identitetskort, og at denne betegnelse er chokerende og endog sårende for borgere, der er indrejst for flere årtier siden og har levet deres arbejdsliv og familieliv i værtslandet?
Franco Frattini,
   Fru formand! Kommissionen er af den opfattelse, at udtrykket "droit de séjour permanent" (dansk: "ret til tidsubegrænset ophold") ikke nødvendigvis er en selvmodsigelse, da termen "séjour" (dansk: ophold) forstået som den periode, man opholder sig et givent sted, kan være lang eller tidsubegrænset. Det er i øvrigt et begreb, der ikke har været genstand for bemærkninger i den her nævnte retning, hverken under Kommissionens forberedelse af teksten eller under drøftelserne af direktivet i Rådet eller her i Parlamentet. 
Hvad angår det andet spørgsmål, skal Kommissionen indledningsvis bemærke, at som det fastsættes i traktatens artikel 18 og er blevet stadfæstet af Domstolens retspraksis, er opholdsretten direkte afledt af traktaten for unionsborgerne, hvis bopælsdokumenter udelukkende har til formål at konstatere denne ret. 
I linje med denne idé har et af de primære formål med direktiv 2004/38/EF været at forenkle de administrative formaliteter, der er forbundet med opholdsretten. I overensstemmelse med denne tekst skal unionsborgerne ikke indhente et opholdskort i deres bopælsstat, da det er tilstrækkeligt at blive registreret hos de kompetente myndigheder, hvilket i øvrigt udelukkende er nødvendigt, hvis værtsstaten finder det nødvendigt. I dette tilfælde udstedes der øjeblikkeligt en registreringsattest til de unionsborgere, der forelægger deres identitetskort eller deres pas samt et bevis for, at de opfylder de betingelser, der er forbundet med opholdsretten. Efter fem års lovlig bopæl opnår unionsborgerne ret til tidsubegrænset ophold, som ikke er underlagt nogen betingelser, og hvis de anmoder om det, skal værtsstaten udstede et dokument, som bekræfter denne ret.
Endelig udsteder eller fornyer medlemsstaterne i overensstemmelse med deres lovgivning et identitetskort eller pas til deres statsborgere med angivelse af deres nationalitet, hvilket ligeledes fastsættes i samme direktiv 2004/38/EF. Det betyder, at et værtsland ikke kan udstede et identitetskort i ordets egentlige forstand til en unionsborger, som ikke er statsborger i landet. En sådan unionsborger skal altid have sit identitetskort eller pas med angivelse af borgerens identitet og nationalitet på sig, som er udstedt af det land, han eller hun er statsborger i, og hvis værtslandet kræver det, en attest, som konstaterer unionsborgerens opholdsret. 
Marc Tarabella (PSE ).
   - Tak, hr. kommissær, for denne forklaring. Jeg har ønsket at tale på vegne af de mange ikke-belgiske unionsborgere, der bor i Belgien, og som nogle gange er indrejst for flere årtier siden og har levet deres aktive, erhvervs- og familieliv i landet, og som ganske rigtigt med hensyn til betegnelsen "séjour" (dansk: ophold) finder det chokerende, fordi de ikke er "på ophold". De har valgt dette land, som er deres værtsland, og det til deres dages ende. Det, der kan være chokerende, er navnlig, at når disse borgere rejser med fly fra Belgien til et andet unionsland, bliver det dokument, de har fået udstedt, ikke opfattet som et identitetskort. De bliver bedt om at vise deres pas. 
Franco Frattini,
   Fru formand! Der er ingen tvivl om, at denne situation - der blev betegnet som chokerende - er en af konsekvenserne af dette direktivs gennemførelse.
Det er klart, at vi også følger de tilfælde, som De med rette kalder for konkrete tilfælde, og jeg kan forsikre Dem for, at såfremt der sker overtrædelser i forbindelse med gennemførelsen af dette direktiv - som det stadig ikke er alle medlemsstaterne, der har omsat til national lovgivning - vil Kommissionen gøre brug af sine beføjelser på dette område. 
Formanden.
Under mødet i Wien den 27.-28. maj lykkedes det ikke EU's udenrigsministre at nå til enighed om et forslag fra Kommissionen om at anvende Nice-traktatens passerelle-bestemmelse til at flytte en række kompetencer på området retlige og indre anliggender fra tredje til første (Fællesskabs) søjle.
Hvad er Kommissionens reaktion på dette, og hvilke andre konkrete forslag vil den fremlægge for at fremme effektivitet, demokrati og gennemsigtighed i beslutningstagningen på områder, der angår retlige og indre anliggender?
Franco Frattini,
   Kommissionen er overbevist om, at tiden er inde til fuldt ud at udnytte mulighederne i de nuværende traktater og navnlig passerelleklausulerne. Det vil skabe de nødvendige betingelser, så vi kan nå vores mål i den mellemliggende periode, indtil forfatningstraktaten træder i kraft.
Men Kommissionen kan bekræfte, at den overordnet set er parat til at bidrage til diskussionen om anvendelsen af passerelleklausulerne, hvilket den har bevist ved at medtage dette spørgsmål i den politiske revision af Haag-programmet, som blev fremlagt den 28. juni. De første reaktioner fra det store flertal af medlemsstaterne har været meget positive, og det viste sig efter det uformelle udenrigsministermøde den 27. og 28. maj, at de fleste medlemsstater støtter Kommissionens indfaldsvinkel, som blev beskrevet i meddelelsen af 10. maj om Europas fremtid.
Denne beslutsomhed med hensyn til at gøre fremskridt blev bekræftet i konklusionerne fra Det Europæiske Råds møde i juni 2006, hvor man opfordrer det kommende finske formandskab til i tæt samarbejde med Kommissionen at undersøge mulighederne for at forbedre beslutningstagningen og foranstaltningerne inden for området med frihed, retfærdighed og sikkerhed på grundlag af de eksisterende traktater.
Men dette er helt klart et spørgsmål, som skal forberedes omhyggeligt på højeste politiske plan. Kommissionen glæder sig over det finske formandskabs hensigt om en tilbundsgående diskussion som det næste logiske skridt.
Kommissionen er overbevist om, at Parlamentet vil bidrage til at stimulere denne diskussion, således som det er sædvane i institutionelle anliggender. Jeg ved, at Deres formand hr. Borrell for nylig på ny opfordrede Kommissionen til at vælge denne fremgangsmåde. Jeg er overbevist om, at det er en sag af yderste vigtighed for Parlamentet og en enestående mulighed for at bringe spørgsmålene om frihed, sikkerhed og retfærdighed tættere på borgerne og derved øge effektiviteten, gennemsigtigheden og ansvarligheden i lovgivningsprocessen.
De ved sikkert, at den finske premierminister så sent som i går på vores møde i Helsinki bekræftede, at han og det finske formandskab er fast besluttede på at afholde yderligere diskussioner begyndende med indenrigsministrenes uformelle møde, der finder sted i Tampere sidst i september. 
Sarah Ludford (ALDE ).
   - Tak, kommissær Frattini. I løbet af de seks uger, siden jeg indgav dette spørgsmål, er der sket meget, navnlig Frattini-pakken fra sidste uge, hvis vi kan kalde den det. Jeg lykønsker virkelig Dem og Kommissionen med denne fremragende pakke med fire dristige og ambitiøse dokumenter.
Har De overvejet, hvordan vi kan nå ud til borgerne med en kommunikationsstrategi, der skal sikre, at de forstår situationen - ikke de små detaljer, men at de f.eks. forstår, at medlemsstaterne ikke har gennemført antiterrorlovgivningen? Der må lægges pres på deres regeringer for at få dem til at omsætte retorikken til handling, at skabe fremskridt i kampen mod kriminalitet og terrorisme og kampen for menneskerettigheder. 
Franco Frattini,
   Ja, naturligvis tænker vi over denne kommunikationsstrategi. Efter min mening viser man bedst befolkningen, hvor vigtigt det er at afskaffe vetoretten, ved at komme med konkrete eksempler. Et sådant eksempel er et initiativ vedrørende en minimumsstandard for processuelle rettigheder, hvor vi stadig befinder os i et dødvande efter to års diskussion, netop på grund af systemet med enstemmighedskrav. Og ligeledes i spørgsmålet om grænseoverskridende politisamarbejde er vi stadig blokeret efter 18 måneder med meget vanskelige diskussioner på grund af kravet om enstemmighed. Dette er konkrete eksempler til befolkningen. Mener befolkningen, at det er nyttigt at have processuelle rettigheder eller politisamarbejde på europæisk plan? Så vær venlige at hjælpe os. 
Margarita Starkevičiūtė (ALDE ).
   - Hvordan vil De foreslå, at dette samarbejde gennemføres, og at offentligheden informeres, så længe Kommissionen stadig er bagud med forberedelserne af et informationssystem, der skal sikre, at Schengen-aftalen virker i de nye og gamle medlemsstater, således at der kan udveksles oplysninger? I Litauen har vi hørt, at de nye medlemsstater ikke vil være i stand til at tilslutte sig Schengen-samarbejdet i henhold til tidsplanen, og den pakke, De netop har foreslået, vil sandsynligvis være vanskelig at gennemføre, da det informationssystem, der skal indeholde de nødvendige data, ikke er færdigudviklet. 
Franco Frattini,
   Fru formand! Jeg vil blot bekræfte det, som blev fastlagt på Det Europæiske Råd for et par dage siden, nemlig løftet om at gøre den størst mulige indsats for, at den fastsatte tidsfrist, dvs. efteråret 2007, bliver overholdt.
Jeg er klar over, at der er visse tekniske problemer, men jeg er også bevidst om den politiske beslutning, som Det Europæiske Råd bekræftede for et par dage siden, og som vi er tvunget til at overholde og sørge for overholdelsen af. Dette er vores løfte. 
Formanden.
Der bliver ikke vist særlig megen interesse for spørgsmålet om handicappede, der afsoner fængselsdomme. I alt væsentligt er der ikke noget EU-program - selv ikke programmer som f.eks. programmet om bekæmpelse af social udelukkelse, programmet om bekæmpelse af forskelsbehandling, programmet om foranstaltninger til fremme af beskæftigelsen, eContant eller Den Europæiske Socialfond - der omfatter spørgsmålet om social rehabilitering af handicappede indsatte. Ydermere er der meget få oplysninger at finde i EU-dokumenterne fra 2003, der som bekendt var Europæisk Handicapår.
Der er således tydeligvis et behov for, at Rådet, Kommissionen og Parlamentet behandler dette vigtige spørgsmål. Kan Kommissionen oplyse, hvor langt man er nået med henblik på at udarbejde passende EU-bestemmelser vedrørende handicappede i fængsler? Et af de mest presserende behov er at få indført passende uddannelsesprogrammer med henblik på at gøre det muligt for disse personer at tilpasse sig arbejdsmarkedets krav.
Franco Frattini,
   Generelt er det medlemsstaterne, der i medfør af subsidiaritetsprincippet har kompetence på handicapområdet. I alle Fællesskabets politikker er der for at sikre ligebehandling taget hensyn til alle handicappedes behov. Det gælder også handicappede, der har afsonet fængselsdomme.
Vigtigheden af at skabe beskæftigelsesmuligheder for handicappede er almindelig anerkendt og afspejles ikke blot i den europæiske beskæftigelsesstrategi, men også fra Det Europæiske Råds side. De husker sikkert konklusionerne fra Det Europæiske Råds møde i foråret 2006.
Med hensyn til andre programmer beskriver Kommissionen i sin handlingsplan for handicappede, der findes i Kommissionens meddelelse KOM(2005)604, de initiativer, der er taget på handicapområdet i Den Europæiske Union.
Vedrørende Den Europæiske Unions eventuelle kompetence under den tredje søjle findes der for indeværende ingen EU-lovgivning om status for handicappede, der afsoner en fængselsstraf. Det skyldes navnlig, at retligt samarbejde om straffesager, der sigter mod at tilnærme medlemsstaternes lovgivning, i henhold til det nugældende retsgrundlag er betinget af et krav om, at et sådant samarbejde skal være nødvendigt for at forbedre samarbejdet mellem medlemsstaterne.
Mange af Kommissionens forslag i Haag-handlingsplanen har til formål at lette lovovertræderes genindtræden i samfundet, også selv om de ikke specifikt er rettet mod rehabilitering af handicappede fanger. F.eks. har Østrig, Finland og Sverige fremsat et projektforslag om overførsel af fanger.
Jeg vil sammen med min kollega hr. Špidla undersøge, hvordan der kan ydes støtte til trufne eller planlagte foranstaltninger på dette kompetenceområde, eller hvordan de kan suppleres med foranstaltninger, der kan træffes under tredje søjle. 
Zdzisław Kazimierz Chmielewski (PPE-DE ).
   - Fru formand! Jeg vil gerne stille et generelt spørgsmål. Hvis handicappede i henhold til retsstatsprincippet med rette er forpligtet til at overholde loven som alle andre statsborgere - de kan f.eks. komme i fængsel - hvorfor finder disse principper om lige deltagelse så ikke anvendelse på arbejdsmarkedet? Hvorfor får handicappede ikke fuldt ud mulighed for at bruge deres kvalifikationer? Hvorfor kan moderne demokratier ikke opfylde de standarder, der forventes af civiliserede samfund på dette område? 
Franco Frattini,
   Fru formand! Jeg er helt bevidst om disse konkrete problemer. Jeg tror, at der kan finde en europæisk indsats sted - dog ikke i form af obligatoriske europæiske bestemmelser, da det ikke er muligt på dette område - i forbindelse med bekæmpelsen af diskrimination.
Vi er rede til at undersøge alle muligheder - hvilket jeg som sagt vil gøre sammen med min kollega, hr. Špidla - også for projekter, der tager sigte på at fremme den sociale rehabilitering af mennesker, der har været i fængsel, og som er blevet dømt, men som støder på større vanskeligheder, fordi de er handicappede. 
Formanden.
Selskabet Wackenhut Security Transport A.E.'s afskedigelse af fagforeningsaktivisten Petros Kefalas, generalsekretær for Foreningen af Ansatte i Aktieselskaber og Kontorer og ledende medlem af foreningen af ansatte i virksomheden, for at have protesteret til selskabets generaldirektør over den uretfærdige afskedigelse af en kollega var en hævnaktion, der havde til formål at skræmme arbejdstagerne og bekæmpe fagforeningsarbejde på arbejdspladserne. Denne afskedigelse blev udvirket gennem et "trepartssamarbejde mellem arbejdsgivere, arbejdstagere og regeringen", som nu forsøger at "legalisere" denne aktion med "støtte" fra SEB (den græske industrisammenslutning), hvis medlemmer udsætter arbejdstagerne for trusler og fornærmende beskyldninger.
Hvad mener kommissionen om disse hævnafskedigelser af fagforeningsmedlemmer, skabelsen af et terroriserende klima på arbejdspladserne og skridt til at få genoprettet fagforeningsbeskyttelsen af Petros Kefalas?
Franco Frattini,
   Fru formand! Foreningsfrihed er et generelt princip i fællesskabsretten, og Domstolen har klart anerkendt dette princip.
Desuden er der en vigtig artikel i chartret om grundlæggende rettigheder, nemlig artikel 12, hvor der står, at enhver har ret til foreningsfrihed på alle niveauer, navnlig i forbindelse med faglige sammenslutninger. Foreningsfriheden skal således altid respekteres.
Der står dog endvidere i traktatens artikel 137, at disse bestemmelser ikke gælder for foreningsretten. Hvad betyder dette? Det betyder, at der er foreningsfrihed, hvilket er meget klart fastlagt i EU's charter om grundlæggende rettigheder, men at traktaten ikke giver Kommissionen mulighed for at gribe ind, f.eks. over for en privat virksomhed, som krænker foreningsretten. I sådanne tilfælde er det nemlig de nationale myndigheder og navnlig retsmyndigheden, der skal sikre, at denne ret respekteres.
Det er naturligvis et spørgsmål, der skal løses ved en domstol, og det er ganske enkelt, fordi der ikke eksisterer nogen konkrete bestemmelser i traktaten, som giver Kommissionen interventionsbeføjelser. 
Georgios Τoussas (GUE/NGL ).
   - Hr. kommissær! Hævnafskedigelser af arbejdstagerer bliver mere og mere almindelige. Efter at selskabet Wackenhut havde afskediget fagforeningsmanden Petros Kefalas, begyndte det at forfølge Nikos Besis, og sagen kører stadig.
Jeg kommer lige fra en høring af fagforeningsfolk, der repræsenterer arbejdstagere i Opel-bilindustrien. Ud over de konkrete uoverensstemmelser, der er, truer Opel også med at afskedige flere tusind arbejdstagere.
Vi mener, at den nye arbejdslovgivning, der er under udarbejdelse, skaber og forstærker afskedigelser af flere tusind arbejdstagere. Hvilke foranstaltninger træffer Kommissionen for at sikre fagforeningsrepræsentation og anvendelse af arbejdslovgivningen på arbejdsmålsætninger? 
Marie Panayotopoulos-Cassiotou (PPE-DE ).
   - Fru formand! De har lukket mig ude! Mit spørgsmål var blevet varslet! Hvis det er kommissærens ønske, bøjer jeg mig for det, men hvis det er Deres valg, fru formand, skal De vide, at det virkelig er uacceptabelt således at fratage et parlamentsmedlem muligheden for at diskutere med kommissæren. Jeg kan oplyse, at det faktisk er seks måneder siden, at De sidst gav mig ordet! 
Formanden.
   - Fru kollega! Det kan ikke passe, for vi har haft spørgetid sammen mange gange, og jeg ved, at jeg har givet Dem ordet mange gange, for De er en af dem, der deltager meget i spørgetiden, hvilket jeg er meget glad for. Men ikke desto mindre har vi altid kun mulighed for at stille spørgsmål i 20 minutter pr. kommissær. Det står i vores forretningsorden, og i anden del med hr. Frattini kom vi langt over 20 minutter. Her må jeg så afbryde. Spørgsmålene bliver besvaret skriftligt. Vi er gået over til tredje del af spørgetiden. Det er reglen i forretningsordenen. Jeg beklager. Det er ikke ond vilje. 
Franco Frattini,
   Fru formand! Jeg vil blot bekræfte over for hr. Toussas, at definitionen af fagforeningsrepræsentation og dermed også beskyttelsen af fagforeningsrepræsentation er noget, der er taget højde for i langt størstedelen af medlemsstaterne, og det står således klart, at denne definition giver mulighed for en konkret beskyttelse.
Jeg deler Deres generelle bekymring, når det gælder hævnafskedigelser af fagforeningsmedlemmer. I mange lande er domstolenes indsats meget konkret og effektiv. Når det er påvist, at der er tale om en hævnaktion, er det efter min mening rimeligt, at domstolene griber ind og træffer nogle yderst effektive foranstaltninger. Det er den eneste mulighed, som dog ikke er tilladt for EU-institutionerne. 
Formanden.
Ifølge artikel 20 i lov 3301/2004 (det græske statstidende 263/23.12.2004) er den græske stat, de lokale myndigheder og de offentligretlige juridiske personer fritaget for forpligtelsen til at udføre visse typer af domstolsafgørelser, såsom forsikringsmæssige foranstaltninger og betalingsordrer. Med artikel 4E i lov 3388/2005 (det græske statstidende 225/12.9.2005) blev den ovennævnte undtagelse udvidet til privatretlige juridiske personer inden for den offentlige sektor i bred forstand. Visse juridiske kredse beskylder disse bestemmelser for at krænke borgernes rettigheder. På min forespørgsel herom (E-4752/05) svarede Kommissionen, at den må afslutte sin gennemgang af dokumentationen, som den først lige har modtaget, og at den endvidere om fornødent må anmode den græske regering om nærmere redegørelser, før den kan kommentere denne lovgivning. 
Har Kommissionen undersøgt sagen? Hvad er dens kommentarer til disse lovbestemmelser? Mener Kommissionen, at de er forenelige med fællesskabsretten og de internationale aftaler? Hvilke foranstaltninger agter den at træffe?
Franco Frattini,
   Fru formand! Vi har svaret på en skriftlig forespørgsel tidligere. Jeg kan kun bekræfte over for spørgeren, at vi for relativt kort tid siden modtog supplerende dokumentation fra klageren.
Der er et tale om et yderst komplekst spørgsmål, eftersom det involverer forskellige områder af fællesskabsretten. Derfor er Kommissionens tjenestegrene - sådan som jeg har fået oplyst - endnu ikke færdige med behandlingen af den supplerende dokumentation. Jeg kan forsikre spørgeren for, at vi agter stærkt at fremskynde behandlingen af disse supplerende oplysninger og endelig at give et svar, selv om der juridisk set er tale om et yderst komplekst spørgsmål. 
Dimitrios Papadimoulis (GUE/NGL ).
   - Omtrent det samme svar gav De mig også for ca. et år siden, nemlig at De var ved at undersøge spørgsmålet. Derfor vil jeg stille Dem følgende spørgsmål: Når vi har love, der forbyder udførelsen af græske domstolsafgørelser, som giver arbejdstagere medhold i forsikringsmæssige foranstaltninger og betalingsordrer, hvordan kan Kommissionen have ret til at forhale og forsinke spørgsmålet og på den måde retfærdiggøre den græske regerings forsøg på at sætte sig over de græske domstole?
For lidt siden sagde De i et svar til hr. Toussas, at det er et anliggende for domstolene. Når loven hindrer gennemførelse af domstolsafgørelserne, vil Kommissionen så igen forholde sig passiv? 
Franco Frattini,
   Fru formand! Hr. Papadimoulis, jeg vil gerne give udtryk for min beklagelse i den forbindelse. Jeg forstår godt Deres skuffelse.
Vi begyndte at undersøge denne supplerende dokumentation, lige så snart vi modtog den, dvs. ved udgangen af sidste år, nemlig i december 2005. Ligesom De er jeg udmærket klar over, at der er gået lang tid, men ifølge det, jeg har fået fortalt, er der nogle juridiske problemer, som ikke bare vedrører den lovgivning, der efter klagerens mening er blevet overtrådt.
Der er andre bestemmelser, som bliver berørt, og jeg kan kun fortælle Dem, at jeg vil lade anmodningen om en betydelig fremskyndelse af den tekniske undersøgelse gå videre til det ansvarlige generaldirektorat og hr. Špidla. Jeg er - ligesom De - bevidst om denne situation. 
Rodi Κratsa-Tsagaropoulou (PPE-DE ).
   - Fru formand! Mit spørgsmål er ikke et tillægsspørgsmål til dette spørgsmål. Jeg vil også blot sige, at jeg er overrasket, fordi jeg havde spørgsmål nr. 54, og dette er min anden periode i Europa-Parlamentet, men jeg har aldrig før oplevet, at man ikke overholdt den rækkefølge af spørgsmål, som er blevet meddelt.
Derfor vil jeg spørge Dem, fru formand, om dette er et enkelttilfælde fra Deres side eller noget, De plejer at gøre og har ret til at gøre, for så behøver vi heller ikke tage rækkefølgen alvorligt og holde os parat til at komme ind for at høre kommissærens svar.
På forhånd tak, og jeg håber ikke, der sker noget lignende igen, for det er at holde os for nar, eftersom vi har stillet vores spørgsmål i tide og respektfuldt har ventet, til det blev vores tur. 
Formanden.
   - Det var ikke noget tillægsspørgsmål, som De selv sagde. Men jeg vil bede Dem om endnu en gang at se i forretningsordenen, hvordan spørgetiden er organiseret. Det er foregået helt korrekt, og vi laver ikke om på rækkefølgen. De spørgsmål, som ikke kommer på mundtligt, bliver besvaret skriftligt, og Deres spørgsmål nr. 54 vil være blandt de skriftlige svar. 
Μarie Panayotopoulos-Cassiotou (PPE-DE ).
   - Fru formand! Jeg vil opfordre kommissæren til at give medlemmerne et kursus i, hvad der hører under landenes beføjelser, og hvad der hører under Kommissionens, så medlemmerne ikke hele tiden beder Kommissionen om at være vogter i nationale anliggender. 
Franco Frattini,
   Fru formand! Svaret er enkelt: Jeg kunne ikke drømme om at belære nogen om noget, og slet ikke Parlamentet. Jeg lytter med respekt til det, som De fortæller mig. 
Georgios Τoussas (GUE/NGL ).
   - Fru Formand! Det er en alvorlig sag, at et græsk medlem udtaler sig sådan i plenum om sine kolleger.
Lad mig sige det sådan uden politisk udenomssnak og i fuld erkendelse af ansvaret og tiden, der er værdifuld for os alle: Kommissionen og Rådet og mange medlemmer fra den anden fløj er meget pragmatiske i deres engagement for at løse problemer, som har at gøre med arbejdsgiverne, og Kommissionens, Rådets og medlemsstaternes mekanismer bliver hurtigt sat i gang.
Hvad angår arbejdstagernes problemer, ser vi en bevidst forhaling ...
Formanden.
   - Kære kollega! Det er ikke et indlæg til forretningsordenen, og jeg fratager Dem hermed ordet
Formanden.
Kan Kommissionen i forlængelse af sit svar på min forespørgsel H-0060/06(2) under mødeperioden i februar II oplyse, hvilket svar den har modtaget fra de irske myndigheder efter sin anmodning om en yderligere afklaring vedrørende Irlands gennemførelse af direktivet om udstationering af arbejdstagere (96/71/EF) (3) ?
Mener Kommissionen nu, at direktivet er blevet korrekt og fuldstændigt gennemført i Irland i overensstemmelse med de kriterier, der er fastlagt i Domstolens retspraksis?
Hvilke foranstaltninger har Kommissionen truffet eller foreslår den at træffe i dette spørgsmål
Franco Frattini,
   Efter Kommissionens svar på det ærede medlems forespørgsel tidligere på året har vi bedt de irske myndigheder om en redegørelse for gennemførelsen af direktiv 96/71/EF i Irland. Fristen for de irske myndigheders indsendelse af bemærkninger er endnu ikke udløbet. Når Kommissionen har modtaget disse bemærkninger, vil den vurdere dem og naturligvis om nødvendigt beslutte, hvilke skridt der måtte skulle tages.
I mellemtiden har vi vedtaget en ny meddelelse om retningslinjer for udstationering af arbejdstagere inden for rammerne af levering af tjenesteydelser. I denne meddelelse annoncerer vi, at vi i foråret 2007 vil vedtage en rapport om situationen i alle medlemsstater, naturligvis også Irland. 
Proinsias De Rossa (PSE ).
   - Kan Kommissæren være enig i, at det på et tidspunkt, hvor der er en stigende migration i Den Europæiske Union, er tvingende nødvendigt at gennemføre direktivet om udstationering af arbejdstagere for at sikre, at der landene ikke forringer de eksisterende vilkår, og at arbejdstagerne ikke udnyttes skruppelløst af arbejdsgiverne? Det er desværre, hvad der sker i Irland for tiden, fordi den irske regering ikke har gennemført direktivet om udstationering af arbejdstagere korrekt. 
Franco Frattini,
   Fru formand! Hr. De Rossa, jeg er så afgjort enig med Dem i, at det er nødvendigt med en konkret og fuldstændig gennemførelse af direktivet om udstationering af arbejdstagere.
Også jeg er overbevist om, at vi helt og holdent bør undgå vanskeligheder for arbejdstagere, der er udstationeret. Derfor vil vi som sagt ikke nøjes med at undersøge enkelte tilfælde ligesom det, der fandt sted i Irland, og som vi foretager en konkret vurdering af. Vi har netop besluttet at foretage en samlet vurdering for de enkelte lande, når det gælder direktivets gennemførelsesgrad, da vi - sådan som De sagde - ikke kan nøjes med det konkrete tilfælde, der fremstår som en krisesituation, men er nødt til at vide, om medlemsstaterne har gennemført dette meget vigtige direktiv fuldt ud, og hvordan de har gjort det. 
Mairead McGuinness (PPE-DE ).
   - Med hensyn til at forringe de eksisterende vilkår vil jeg bede Dem om at kommentere, hvad Taoiseach, Bertie Ahern, sagde om udvidelsen, nemlig at når den finder sted til januar, er han ikke sikker på, at Irland åbner markedet for arbejdstagere fra Rumænien og Bulgarien, fordi andre medlemsstater ikke gør det, og på grund af bekymring for, hvad der vil ske med det irske marked i relation til denne udvikling i retning af laveste fællesnævner og arbejdstagernes rettigheder. Kan De sige noget om det i særdeleshed, og kan De opfordre andre medlemsstater til at gøre, hvad Irland gjorde i forhold til de nye medlemsstater, der allerede er kommet med? 
Franco Frattini,
   Fru formand, mine damer og herrer! Jeg kan kun sige, at Irland, som hidtil har været et af de få EU-lande, der har anerkendt den fulde ret til bevægelighed for arbejdstagerne fra de nye EU-lande, ikke har haft nogen særlige problemer på grund af denne beslutning.
Som De ved, fru McGuinness, opmuntrer Kommissionen kraftigt alle medlemsstaterne - dvs. EU's gamle medlemsstater - til at åbne deres arbejdsmarked for EU's nye medlemsstater og deres arbejdstagere.
Vi har konstateret - hvilket hr. Špidla har gjort i et af sine dokumenter - at strømmen af arbejdstagere fra de nye medlemsstater til de gamle medlemsstater, der allerede nu gør dette muligt, ikke har været så stor, at den har ændret arbejdsbetingelserne og det indre marked for beskæftigelse i disse lande, som Irland er et af.
Jeg vil ikke kommentere premierministerens ord, men blot sige, at efter Kommissionens opfattelse bør borgerne i de nye medlemsstater - evt. efter en overgangsperiode, som forhåbentlig er kort - have ret til fri bevægelighed. 
Jim Higgins (PPE-DE ).
   - Det punkt, jeg gerne vil tage op over for kommissæren, drejer sig om hele spørgsmålet om omsætning og gennemførelse af direktiver. Et af problemerne, når medlemsstaterne afviser at gennemføre eller omsætte direktiver, er, at Kommissionen meget sent indfører sanktioner over for sådanne medlemsstater. Hele processen med at gennemføre effektive foranstaltninger over for de lande, der nægter at gennemføre fællesskabslovgivningen, skal sættes kraftigt op i fart. 
Franco Frattini,
   Fru formand, mine damer og herrer! Jeg tror, at Kommissionens holdning afspejler nødvendigheden af at have kendskab til situationen, før der træffes en beslutning.
Det spørgsmål, som vi behandler, er komplekst. Når vi til næste forår får en samlet vurdering af direktivets gennemførelsesgrad, vil vi skride ind over for de lande, der ikke har gennemført direktivet, eller som ikke har gennemført det korrekt. Dette udelukker ikke, at hvis svarene i enkelte tilfælde - såsom Irlands tilfælde, som der gøres rede for her - ikke er tilfredsstillende, og hvis det på trods af den irske regerings svar fremgår, at der er tale om en krænkelse eller en manglende gennemførelse af direktivet, har Kommissionen særlige beføjelser over for det pågældende land.
Det ligger dog fast, at før der tages nogen initiativer - navnlig hvis der er tale om initiativer, som munder ud i et sagsanlæg mod en medlemsstat - er Kommissionen nødt til at vide helt nøjagtigt, hvordan det forholder sig.
Der er tale om et af retsstatens nøgleprincipper, for hvis nogen bliver anklaget - f.eks. et land - skal de have lov til at forsvare sig, før der kan foretages en vurdering. 
Formanden.
   - Tak, hr. kommissær! Den tid, der er afsat til spørgetiden, er udløbet.
Spørgsmål, der på grund af tidnød ikke var blevet besvaret, ville blive besvaret skriftligt (se bilag).
Jeg vil gøre Dem opmærksom på, at spørgsmål 69 og 86 er blevet afvist, og de vil derfor ikke blive besvaret
Jeg ønsker Dem en god pause, og til dem, der har mulighed for at se en spændende fodboldkamp i aften, vil jeg sige, at de ikke skal hidse sig op, for der er kun én vinder. 

Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning af Joan Calabuig Rull for Udvalget om Industri, Forskning og Energi om politiske rammer til styrkelse af fremstillingsindustrien i EU - mod en mere integreret industripolitisk strategi (2006/2003(INI)) (A6-0206/2006).
Pilar del Castillo Vera (PPE-DE ).
   - Hr. formand! I dag taler vi i virkeligheden om det samme i alle de forhandlinger om betænkninger, der har fundet sted. For det første om omstrukturering og udflytning af industrien og virkningen af de fonde, der skal afhjælpe denne situation. For det andet taler vi om innovation, og for det tredje taler vi nu endnu en gang om en styrkelse af EU's fremstillingsindustri.
Hr. kommissær, mine damer og herrer, der er ingen tvivl om, at den europæiske industri i dag står over for en økonomisk globaliseringsproces, der gør konkurrenceforholdene endnu hårdere. Efter min mening er der ingen tvivl om, at jo større konkurrencen er, jo bedre bliver slutpriserne for borgerne. Men imidlertid er beskæftigelsen i nogen af de europæiske industrisektorer, især i de små og mellemstore virksomheder, truet af strukturproblemer, som det er nødvendigt at tage fat på.
Kommissionens meddelelse er et vigtigt skridt til at sikre, at Lissabon-strategien omfatter fremstillingsindustrien. Europa har en fornuftig grad af åbenhed over for udlandet, men EU's eksport stammer primært fra sektorer med et middelhøjt teknologisk niveau til forskel fra de nordamerikanske eller japanske, der er præget af højteknologi.
På den anden side adskiller vores specialiseringsgrad sig fra vores vigtigste konkurrenter, og det gør os sårbare inden for en række sektorer. Vi har for nylig set, hvordan f.eks. tekstilindustrien, skoindustrien, møbelindustrien, byggeindustrien og den keramiske industri befandt sig i en sådan ugunstig situation.
Der er naturligvis brug for politiske initiativer på tværs af sektorerne for at forbedre denne sektors betingelser i forbindelse med forskning, uddannelse, innovation, patenter, adgang til markeder i tredjelande, bekæmpelse af illoyal konkurrence, når en sådan finder sted, og gensidighed på udenrigshandelsområdet.
Mange tak til ordføreren og de øvrige kolleger for de nye idéer, de er kommet med til dokumentet. 
Pia Elda Locatelli (PSE ).
   - Hr. formand, kære kolleger! Den europæiske industrisektor er en grundsøjle i EU's økonomiske system. Inden for denne sektor beskæftiger fremstillingsindustrien, der udgør en femtedel af produktionen, ca. 34 millioner mennesker og tegner sig for tre fjerdedele af de eksporterede produkter.
Vi kan således definere fremstillingsindustrien som den afgørende faktor for vores økonomi, og derfor mener jeg, at størstedelen af produktionen bør forblive i Europa. Det er ikke noget, der sker af sig selv. Det er nødvendigt at skabe betingelserne for det, og her er de grundlæggende faktorer investeringer, forskning og innovation.
Selv om fremstillingssektoren investerer i forskning og industriel innovation, er det investerede beløb ikke tilstrækkeligt til at konkurrere med de andre lande. Det er nødvendigt med flere ressourcer, og vi har brug for et europæisk forskningsrum og et indre marked for forskere. Forskning og innovation er dog ikke tilstrækkeligt til at sikre en stærk europæisk industri. Det er også nødvendigt med andre politikker, som er sammenhængende og konsekvente. Her tænker jeg på, at vi skal finde ud af, hvilken international praksis der kan have en negativ indvirkning på de europæiske virksomheder.
Kommissionen har for nylig offentliggjort et dokument, hvor den bekræfter, at der er beviser for en alvorlig konkurrenceforvridning, f.eks. med hensyn til skotøjssektoren i Kina, og jeg vil gerne tilføje, at det ikke er det eneste tilfælde. Man taler ligeledes om et direkte indgreb fra staten i virksomhederne forvaltning, skattelempelser og rentefrie lån.
Jeg er - ligesom kommissær Mandelson - modstander af centralstyring og protektionistiske politikker, og jeg er tilhænger af et frit marked, men det skal være et frit marked, hvor reglerne gælder for alle og ikke kun for nogle.
Jeg anmoder om, at dette princip kommer til at ligge til grund for de europæiske politikker og ikke mindst for de internationale handelspolitikker, navnlig når man opdager tilfælde af illoyal konkurrence og forfalskning. 
Danutė Budreikaitė (ALDE ).
   - Hr. formand! Den globale økonomi stiller også den europæiske industri over for en række udfordringer, der skal imødegås hurtigt.
Det glæder mig, at Kommissionen har reageret på den europæiske industris situation og stillet forslag om politiske tiltag med henblik på at styrke fremstillingsindustrien i EU. Kommissionen understreger især, at visse industripolitiske problemer skal løses på EU-niveau. Der er tale om konkurrencepolitiske spørgsmål, regulering af det fælles marked og samarbejde på det sociale og økonomiske område.
Vi har i virkeligheden brug for en ny tilgang til industripolitik. EU er ved at udvide sektorer på grundlag af nationale og virksomhedsmæssige kompetencer, hvor der anvendes mellem- og højteknologi og lavt- eller mellemkvalificeret arbejdskraft, og er derfor ved at blive mindre konkurrencedygtig i forhold til lande med voksende økonomier. Gennemførelsen af en ny strategi kræver imidlertid en langsigtet indsats.
Medlemsstaterne kan ikke reorganisere deres økonomier på én dag. Det gælder navnlig for de nye medlemsstater. Under WTO-forhandlingerne om Kinas medlemskab blev EU repræsenteret ved Kommissionen, der ikke tog højde for kommende medlemsstaters industrielle forhold. Paradoksalt nok har EU en fælles handelspolitik, men ingen fælles industripolitik.
De prognoser for lædervare-, fodtøjs- og møbelbranchen, der er indeholdt i Kommissionens meddelelse, er udelukkende baseret på forskning i konkurrenceforhold, den økonomiske situation og fremstillingssted, mens det på horisontalt niveau forventes, at disse sektorer vil blive reorganiseret. Denne mulige reorganisering vil imidlertid være til gavn for de virksomheder, der har flyttet produktionen, eller for de lande, der ikke mener, at industrien har en fremtid i EU. Dette kommer til udtryk i Kommissionens undersøgelser på antidumpingområdet, hvor der tages hensyn til virksomheder, der har flyttet produktionen uden for EU. I mellemtiden udsættes medlemsstaternes industri for uretfærdig konkurrence.
Kommissionen bør således ikke forberede afgørelser, der er i strid med en meddelelse, som den selv har udarbejdet, og gennemføre protektionistiske foranstaltninger på vegne af særlige erhvervsinteresser. Jeg opfordrer derudover Kommissionen til at udarbejde en langsigtet prognose og langsigtede retningslinjer for den europæiske industris konkurrenceudvikling i perioden 2030-2050.
Νikolaos Vakalis (PPE-DE ).
   - Hr. Formand! Jeg synes, det er meget væsentligt, at Kommissionen griber dette emne an på en så systematisk og analytisk måde. Jeg synes også, der trækkes nogle vigtige punkter frem i betænkningen fra Udvalget om Industri, Forskning og Energi. Jeg vil ridse nogle af dem op, som jeg har stillet ændringsforslag til, og som udgør en del af teksten.
1. Handel: Handel er et vigtigt led i forarbejdningskæden og bør sammen med tjenesteydelser have den fornødne opmærksomhed.
2. Evaluering: Systematisk evaluering af initiativerne, f.eks. i grupper på højt niveau, innovationspaneler og arbejdsgrupper, kan give os nyttige resultater.
3. Nanovidenskab og nanoteknologi: Deres rolle kan blive afgørende for alle den europæiske industris sektorer, hvilket bør tages i betragtning.
4. Den primære rigdom, forskningskapaciteten og alle andre forholdsmæssige fordele i de enkelte områder bør tages alvorligt i betragtning i de lokale strategiplaner.
Endelig vil jeg sige, at jeg beklager, at nedenstående to punkter ikke er kommet med, da jeg finder dem vigtige:
For det første mener jeg, at det ville være hensigtsmæssigt at gøre miljøteknologi til en særskilt sektor blandt de 27 sektorer, der undersøges.
For det andet finder jeg det nødvendigt at kæde den uddannelse, der tilbydes, sammen med markedets dynamiske behov, både med hensyn til, hvor mange der uddannes, og uddannelsens indhold.
Til sidst vil jeg gerne rose og takke ordføreren, som har grebet emnet meget seriøst an. 
John Attard-Montalto (PSE ).
   - Hr. formand! Det ville være en tragedie, hvis Europa begrænsede sig til kun at udvikle servicesektoren. Som vi alle ved, sker der i dag en sammenblanding af de forskellige sektorer, dvs. både fremstillings-, service- og handelssektoren.
Det fremgår af dokumentet, at fremstillingsindustrien i Europa skaber beskæftigelse til 34 millioner mennesker og tegner sig for 20 % af EU's produktion. Jeg synes ikke, der er nogen grund til at være stolt over de tal. De burde være meget større. I mit eget land - det mindste i Den Europæiske Union - er de relative procentsatser endnu højere.
Men vi må også se på den positive side. For det første opfattes fremstillingsindustrien som en generator for nye, innovative produkter, og for det andet er der udviklingen af en sammenhængende industripolitik på europæisk plan. På den negative side kan strukturfondene i høj grad styrke industrien, og derfor er jeg fuldstændig uenig i, at der skal skæres i det beløb, som tildeles under de finansielle overslag. Jeg mener, at lande, der er mindre rige, kan nå op på den tærskel på 3 %, som vi har lagt os fast på, ved selv at udnytte strukturfondene, hvilket vil styrke samhørigheden.
For det andet skal der lægges større vægt på adgang til markeder. Det kan ikke betale sig at have en forretning med de allernyeste produkter, hvis der ikke er nogen kunder.
Vi må have tiltro til Europas fremstillingsindustri. Den har potentialet til at skabe velstand og arbejdspladser. Men vi også nødt til at træffe nogle vanskelige beslutninger, beslutninger om at ændre og tilpasse industrien til virkeligheden, som den ser ud i dag. 
Alessandro Battilocchio (NI ).
   - Hr. formand, kære kolleger! Jeg taler på vegne af PSI, Italiens nye socialistparti. I forbindelse med Lissabon-strategien og de ambitiøse målsætninger om udvikling og konkurrenceevne, som vi sætter os i denne strategi, og i betragtning af de små og mellemstore virksomheders centrale rolle i Europas økonomiske scenario er nogle af ordførerens betragtninger efter min mening af afgørende vigtighed. Det gælder navnlig komplementariteten mellem den globale indfaldsvinkel og den lokale indfaldsvinkel.
Jeg er enig med det kompetente udvalg i, at de regionale særpræg samt produkternes og forarbejdningens type udgør rygraden i den europæiske fremstillingssektor og den merværdi, som gør, at de har en fremtrædende plads på den internationale handelsscene.
Udnyttelsen af de særpræg, som de enkelte landes materialer og menneskelige ressourcer har, bliver således et redskab til at bekæmpe en forfladigelse af kompetencerne i Europa og et tab af viden og kvalifikationer i de respektive tilhørsregioner.
Med udgangspunkt i disse særpræg bliver det muligt at fremme nogle stadig mere effektive indgreb over for dumpingfænomenet og give konkret støtte til det indre markeds vitalitet. Integrerede strategier og handlingsplaner ligesom dem, som EU og USA har iværksat mod forfalskning og piratkopiering af den intellektuelle ejendomsret, finder de rette instrumenter i de lokale strategiplaner. Ud fra disse bliver det muligt at gøre en indsats for at beskytte alle arbejdstagerne og deres specifikke behov, hvilket er en konstant nødvendighed i forbindelse med reguleringen af Europas handel og verdenshandelen. 
Gunnar Hökmark (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Når vi diskuterer den europæiske industri, kan der være en grund til at stille sig følgende spørgsmål: Hvor er vores førende industrier i dag? De findes på de områder, hvor vi har åbnet for en global økonomi. Europa har sin absolut stærkeste industri i de områder og i de virksomheder, som virker i hele verden. Jeg synes med andre ord, at der er grund til at fremhæve den debat, som føres her i dag, dvs. at den europæiske økonomi er mere afhængig af den globale økonomi end andre dele af verden. Hvis man ser bort fra den globale økonomi, ville Europa ikke have den fremstillingsindustri, vi har i dag.
Det er på den baggrund, at jeg vil sige, at der findes tre vigtige punkter, når vi diskuterer den europæiske industris fremtid. Først og fremmest er der konkurrencen, som er den bedste grund til innovationer og til nye industrielle strukturer. Hvis vi ser tilbage, er det helt tydeligt, at det er ved at være åben over for iværksætterånden og iværksættere, at Europa har set sine store stærke industrier vokse frem. Desuden er det vigtigt, at vi sørger for at åbne for den næste generation af virksomheder - hvad enten det er fremstillingsindustri eller tjenesteydelsesindustri, som desuden vokser sammen. Det siger en hel del om, hvad vi må gøre i forbindelse med de forskellige frihandelsforhandlinger og WTO-forhandlingerne.
Vi må ikke føre en politik, som indebærer, at vi beskytter den gamle industri, hvor fremtidens nye job ikke skabes. Vi skal i stedet åbne for europæiske virksomheder ved at virke over hele verden. Det gælder ikke mindst i den globale økonomi, hvor vi vil se milliarder af mennesker dukke op som stærke forbrugere. Hvis ikke Europa og den europæiske industri har fuld adgang til det marked, som vokser frem dér, vil vi ikke kunne have verdens førende industri. Så dømmer vi os til at være en regional økonomi. Derfor skal vi have en åbenhed, som gør, at Europa kan være en førende økonomi i verden.
Paul Rübig (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Vi diskuterer i dag et emne, som vedrører vores fremtid, og vores fremtid er klart defineret med Lissabon-dagsordenen. Vi ønsker ny beskæftigelse, vi ønsker vækst, og for at opnå det har vi ganske enkelt brug for de globale markeder. Vi skal kunne afsætte vores produkter og tjenesteydelser på markederne.
Vi oplever netop en meget intensiv krise i Doha-forhandlingerne, som jo virkelig satser på toldreduktion, kvotereduktion, markedsåbning, de såkaldte . Jeg tror, at en stor del af vores industripolitik naturligvis også bliver afgjort på det globale marked. Derfor er der også stor bekymring om, om Doha-forhandlingerne bliver ført til ende. Hvordan ser det ud med Kyoto? Har vi allerede gennemført alle de samfundsøkonomiske analyser, som giver os sikkerhed for, at gennemførelsen af Kyoto-målene bidrager til vækst og til at Lissabon-strategien lykkes? Det investeringsvolumen, der står til rådighed her, og den beskæftigelse, der bliver skabt i Europa, når op på trecifrede milliardbeløb.
Vi har diskuteret vores budget frem til 2013 i årevis og arbejdet meget nøjagtigt. Når det gælder de store beslutninger som Kyoto, savner jeg helt ærligt en indholdmæssig debat. Vi har haft diskussionen om Basel II-pakken, som nu bliver gennemført i Europa, men ikke i andre områder af verden. Vi må bestræbe os på at beskytte vores industri, netop når det gælder immaterielle ejendomsrettigheder, men samtidig skal vi bruge disse rettigheder til at onpå større succes internationalt.
Vi har i formiddag også haft en debat om, hvordan vi strukturelt kan forbedre vores industri. Her er traditionen med familievirksomheder, som der investeres i over generationer, og som skaber markeder gennem generationer, meget vigtig, og vi må frem for alt ikke glemme de små og mellemstore virksomheder. Dette bør være vigtigt for vores fremtid. 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted onsdag kl. 12.30.
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er indstilling ved andenbehandling fra Transport- og Turismeudvalget om Rådets fælles holdning med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om fastsættelse af tekniske forskrifter for fartøjer på indre vandveje og om ophævelse af Rådets direktiv 82/714/EØF (13274/1/2005 - C6-0091/2006 - 1997/0335(COD)) (Ordfører: Renate Sommer) (A6-0208/2006). 
Renate Sommer (PPE-DE ),
   Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Alle er til fodbold, og jeg ville også gerne være der, for kampen bliver spillet i min valgkreds, i det smukke Ruhr-område, men man må heller ikke glemme, at det direktiv, vi beskæftiger os med nu, har noget gammelt og ærværdigt over sig, og det må man hellige sig. Det parlamentariske arbejde må naturligvis ikke lide under denne fodboldbegivenhed.
Ved andenbehandlingen af dette direktiv om de tekniske forskrifter for fartøjer på indre vandveje har vi at gøre med en rest fra forrige århundrede, for allerede i december 1997 havde Kommissionen stillet et forslag om det tidligere direktiv 82/714/EØF, som allerede dengang var forældet, men som stadig gælder i dag. Førstebehandlingen fandt så sted i oktober 1998 i Europa-Parlamentet. Den 1. maj 1999 kom så Amsterdam-traktaten og dermed medbestemmelse på trafikområdet. Derfor måtte førstebehandlingen gentages i september 1999, men Parlamentet bekræftede her sin udtalelse fra den første førstebehandling. Uendeligt!
Kort efter århundredskiftet, i juli 2000, stillede Kommissionen et ændret forslag, som tog hensyn til Parlamentets ønsker.
Hvad handler det om? Det handler om langt om længe at få skabt fælles betingelser for den europæiske skibsfart på de indre vandveje. Ved hjælp af ajourførte tekniske bestemmelser skal det sikres, at trafikken på Europas indre vandveje glider sikkert og let. Derfor måtte Fællesskabets tekniske forskrifter bringes i harmoni med standarderne for skibsfart på Rhinen, for af sikkerhedsgrunde har centralkommissionen for skibsfart på Rhinen hidtil ikke anerkendt den tekniske godkendelse for skibe på grundlag af det gamle direktiv.
Desuden har direktiv 82/714/EØF nogle andre mangler, bl.a. gælder det ikke for passagerskibe og flydende udstyr som f.eks. byggefartøjer, og sikkerhedskravene ligger naturligvis på niveauet fra 1970'erne. Det er imidlertid en forudsætning for fri skibsfart på alle EU's indre vandveje, at de tekniske forskrifter og sikkerhedsstandarderne harmoniseres på det højeste niveau. Det gælder både for den frie vareudveksling og for sikring af høje sikkerheds-, miljø- og sociale standarder.
Hidtil har fællesskabsretten fundet sine grænser dér, hvor reguleringsområdet for Mannheim-akten begyndte. Denne akt blev underskrevet den 17. oktober 1868 og bestemmer de overvejende stadigt gældende principper for skibsfarten på Rhinen, og konstitueringen af den centrale kommission for skibsfart på Rhinen går helt tilbage til et bilag til slutaftalen fra Wien fra 1815. Derfor har EU hidtil ikke kunnet lave bestemmelser for Rhinen, selv om 80 % af alle de varer, der bliver transporteret på indre vandveje i Europa, netop bliver transporteret på Rhinen.
Først efter ikrafttrædelsen af en tillægsprotokol til Mannheim-akten i december 2004 er der mulighed for gensidig anerkendelse af skibscertifikater. Og dette er da også det egentlige vigtigste indhold i det nye direktiv, nemlig at indføre et fælles skibscertifikat for skibe på de indre vandveje inden for EU's område. Det har noget med retssikkerhed at gøre.
Til slut var der også nogle problemer med inddragelsen af lystbåde op til 20-24 m, som muligvis både hører under gyldighedsområdet for det foreliggende direktiv og under gyldighedsområdet for det såkaldte lystbådsdirektiv, direktiv 94/25/EF. Dette lystbådsdirektiv regulerer imidlertid handelen med lystbåde og er altså et direktiv om det indre marked, som regulerer markedsadgangen for lystbåde. Det reviderede direktiv om de tekniske forskrifter for trafikken på de indre vandveje går kun ud over bestemmelserne i lystbådsdirektivet på de punkter, hvor det er nødvendigt af hensyn til sikkerheden på de indre vandveje. Det er således ikke i strid med bestemmelserne i lystbådsdirektivet.
Erfaringerne med lystsejlads på Rhinen viser i øvrigt, at ejerne af lystbådene ikke har problemer med bestemmelserne på Rhinen, som er sammenlignelige med det kommende reviderede direktiv om de tekniske forskrifter.
Trafikudvalget mente, at de tekniske forskrifter i bilaget til direktivet, bl.a. til kapitel 15 om særlige bestemmelser for passagerskibe, som på grund af de langvarige forhandlinger og på grund af lange oversættelsestider befinder sig på forhandlingstrinnet fra 2004, bør være omfattet af udvalgsproceduren. Udvalget har støttet et tilsvarende ændringsforslag. Kun på den måde kan det sikres, at harmoniseringen af de eksisterende retssystemer kan gennemføres omgående, og der dermed kan skabes retssikkerhed for industrien og erhvervet. Derfor beder jeg Dem støtte dette ændringsforslag også ved andenbehandlingen.
Afslutningsvis vil jeg benytte lejligheden til at takke Rådet og Kommissionen samt naturligvis kollegerne for det gode samarbejde om denne sag. Jeg takker for opmærksomheden og siger: Skib ohøj! 
Jacques Barrot,
   Hr. formand, fru Sommer, som så heroisk er her på dette sene tidspunkt, mine damer og herrer! Det glæder mig, at der i dag hersker bred enighed om Kommissionens forslag og det takket være alle parters politiske vilje og de tekniske eksperters samarbejde.
Jeg vil gerne takke Dem, fru Sommer, for Deres store personlige bidrag til opnåelsen af denne enighed.
Den fællesskabslovgivning, der harmoniserer de tekniske forskrifter for fartøjer på indre vandveje, stammer fra 1982. Denne lovgivning indeholder bestemmelser om et certifikat, med hvilket et fartøj må sejle på alle de indre vandveje i Fællesskabet, undtagen Rhinen. Men to tredjedele af al transport ad indre vandveje i Europa foregår på Rhinen!
Vores forslag, som stammer fra 1997, har derfor tre formål.
For det første at ajourføre de tekniske forskrifter med henblik på at tilpasse fartøjernes sikkerhed til den teknologiske udvikling.
For det andet i fremtiden at sikre den gensidige anerkendelse af fællesskabscertifikatet til sejlads på Rhinen.
For det tredje at oprette en udvalgsprocedure for på regulær vis at tilpasse lovgivningen til den fremtidige teknologiske udvikling og udviklingen af de for sejlads på Rhinen gældende regler. 
Denne sag har længe været blokeret i Rådet på grund af spørgsmålet om adgang til Rhinen for de fartøjer, der var i besiddelse af fællesskabscertifikater. Men da det punkt var blevet løst, nåede Rådet frem til en politisk aftale.
Vedtagelsen af dette direktiv er et stort skridt fremad for reglernes harmonisering, sådan som vi ønsker det inden for handlingsprogrammet NAIADE. Den vil gøre det muligt at indføre en fælles ordning for alle EU's vandveje. De tekniske forskrifter vil blive harmoniseret på et højt sikkerhedsniveau, navnlig for passagerskibe.
Fællesskabscertifikatets fremtidige gyldighed på Rhinen vil fremme konkurrencen og skabe helt retfærdige betingelser for flodtransporten i det indre marked. Og vi fastholder dette niveau i fremtiden i samarbejde med Centralkommissionen for Sejlads på Rhinen.
Vi støtter det ændringsforslag, Transport- og Turismeudvalget har vedtaget, og det glæder mig, at der er blevet indgået et kompromis mellem de tre institutioner.
Jeg vil gerne benytte lejligheden til at forsikre Dem om, at Kommissionen er bevidst om de bekymringer, enkelte ejere af store fritidsfartøjer i visse medlemsstater har givet udtryk for. Den tekst, De vedtager, vil gøre det muligt at tage højde for de fleste af disse bekymringer.
I modsætning til direktiv 94/25/EF, som vedrører markedsadgangen for fritidsfartøjer i Fællesskabet, vedrører det nye direktiv om tekniske forskrifter for fartøjer på indre vandveje sikkerheden i skibsfarten på alle vandveje. Et fartøj med en længde på 20 meter berettiger til supplerende forskrifter ud over dem, der gælder den blotte markedsføring.
Desuden ville udelukkelsen af fritidsfartøjer med en længde på under 24 meter - og ikke 20 meter - fra direktivets anvendelsesområde gøre reglerne for Rhinen forskellige fra reglerne på andre vandveje i Fællesskabet. Det kunne vanskeliggøre anerkendelsen af fællesskabscertifikatet til sejlads på Rhinen og hindre mulighederne for at få ét enkelt certifikat for fartøjer i Fællesskabet, altså fællesskabscertifikatet.
Endelig åbner direktivet op for et vist antal dispensationer for eksisterende fritidsfartøjer. Her svarer jeg især hr. Watson, som havde henledt min opmærksomhed på dette punkt. De eksisterende fritidsfartøjer kan fortsat sejle, forudsat at deres manglende overholdelse af forskrifterne ikke udgør nogen åbenlys fare. Jeg skal tilføje, at artikel 7 giver de medlemsstater, hvis indre vandveje ikke er forbundet med andre medlemsstaters vandveje, mulighed for at få dispensation fra hele eller en del af dette direktiv.
Mine damer og herrer! Jeg kan under alle omstændigheder forsikre Dem om, at Kommissionen vil sørge for under udvalgsproceduren at lægge særlig vægt på afsnittet om fritidsfartøjer, både for at undgå enhver form for selvmodsigelse og uforenelighed med direktiv 94/25/EF og for at præcisere og belyse eventuelle unøjagtigheder. 
Reinhard Rack,
   Hr. formand! Det der tager lang tid, bliver godt, sagde ordføreren indledende, og hun har ikke uret. Den tekst, der nu foreligger, og især det, som Parlamentet har kunnet bidrage med, kan fremme den frie skibsfart på de indre vandveje. Og vi har brug for denne frie skibsfart! Vi har brug for fornuftige og indbyrdes afstemte regler for trafikken på de indre vandveje, hvis vi generelt vil gøre trafikstrømmene i Europa mere miljøvenlige, og det holder Kommissionen udtrykkeligt fast i i sin - næstformand Barrot, jeg hørte meget godt efter sidste gang!
Der er imidlertid ikke kun tale om en enkelt ordning, men om en sammenkædning af alle regler for skibsfarten på de indre vandveje. Vi skal forbedre ruteplanlængingen, altså TEN, støttekoncepterne, bl.a. Marco Polo II, og ikke mindst de tekniske regler og føre dem ajour.
Det som tager lang tid, bliver godt! Vores gruppe, Det Europæiske Folkeparti og Europæiske Demokrater, takker ordføreren Renate Sommer for hendes værdifulde arbejde. Vi håber på store flertal i morgen, og vi vil gøre vores til det.
Der er stadig noget at gøre på netværket. Hr. næstformand, som De allerede har nævnt, er Naiades den næste lovtekst, hvor vi skal sørge for, at mulighederne faktisk bliver udnyttet, og at vandvejene i Europa generelt kan yde et vigtigt og konstruktivt bidrag til afviklingen af trafikstrømmene.
I denne forbindelse er det vigtigt, især også i forbindelse med Naiades, at vi ikke kun må koncentrere os om Vesteuropa, tværtimod skal vi netop nu, hvor Donau atter er åben, sikre, at hele det europæiske net af vandveje vokser sammen til en god, fornuftig og sikker enhed. 
Ulrich Stockmann,
   Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger! Handlingsprogrammet Naiades er allerede blevet nævnt, og med det, som endnu ikke bliver forhandlet i dag, får skibsfarten på de indre vandveje endelig den opmærksomhed og støtte fra de europæiske lovgivere, som den fortjener.
I dag handler det ganske vist om en mindre spektakulær, men alligevel længe ventet og vigtig afgørelse. Europa-Parlamentet vil ved andenbehandlingen vedtage harmoniseringen af tekniske forskrifter for skibe på de indre vandveje. Dermed afsluttes en lovgivningsproces, som nu har varet i ni år.
Med det foreliggende direktiv tilpasses EU's standarder til de mere vidtrækkende standarder i akten om skibsfarten på Rhinen. Dermed sikres det efter vores opfattelse, at der finder en fri konkurrence sted på alle indre vandveje og med samme høje sikkerhedsstandarder.
Parlamentet og Rådet foretog ved førstebehandlingen og i den fælles holdning diverse ændringer. Ligesom ordføreren, som jeg takker varmt for betænkningen, mener jeg også, at disse ændringer alt i alt er acceptable og supplerer det oprindelige forslag fra Kommissionen på en fornuftig måde.
Vi ser også den parallelitet i lovgivningen med hensyn til visse skibstyper, som nævnes i hr. Groschs og fru Wortmann-Kools ændringsforslag. Vi har nu fået forklaret, at der alligevel er tale om forskellig lovgivning. Alligevel finder vi forslaget godt, og vi har brug for hurtigst muligt at få fjernet tosporetheden gennem en revision af de tekniske bilag til de enkelte direktiver.
I øvrigt ønsker også jeg og min gruppe en hurtig afslutning på lovgivningen. 
Johannes Blokland,
   Hr. formand! Indlandssejladsen vokser, og det er udmærket. Et væsentligt bidrag til bæredygtig, sikker og konkurrerende transport gennem Europa må vi i Parlamentet være meget tilfredse med. En sådan transport er imidlertid ikke en selvfølge. Det er vigtigt, at der skabes de rette forudsætninger for den. Fru Sommers betænkning sørger for en af de nødvendige komponenter, for harmoniserede tekniske forskrifter for sejlads på de indre vandveje betyder lige vilkår for alle, hvilket fører til en ren, pålidelig og sikker flåde.
Denne betænkning giver anledning til endnu større begejstring, fordi den betyder en afslutning på en proces, der har varet godt 10 år. Jeg er især glad for, at de institutionelle forhold inden for sektoren for indlandsskibsfart ikke har blokeret denne aftale. Jeg synes, at det åbenlyst frugtbare samarbejde skal udvides til andre områder. Det vil vi tale om på et senere stadium.
Hvad indholdet angår, er jeg tilfreds med de krav, der stilles til skibene. Selv om sektoren bør gøre sig de nødvendige bestræbelser for at opfylde disse krav, betyder det, at flådens kvalitet er hævet over enhver tvivl. I betragtning af mulighederne for transport til vands er dette et meget velkomment og væsentligt element.
Jeg er ligeledes tilfreds med proceduren for yderligere tilpasning og forbedring af direktivet. Det er bestemt ikke forkert at overlade et sådant teknisk emne til specialister. Så vidt jeg forstår, foreligger der i øjeblikket en række ændringsforslag. Jeg håber, at eksperterne også finder en løsning på den mulige uoverensstemmelse mellem dette direktiv og direktiv 94/25/EF. Ændringsforslaget herom støtter jeg fuldt ud.
Til sidst vil jeg takke fru Sommer for hendes bestræbelser. Jeg håber, at dette skridt vil yde et positivt bidrag til indlandssejladsens kvalitet. 
Inés Ayala Sender (PSE ).
   - Hr. formand! Fodboldlidenskaben, der er blevet en global og europæisk lidenskab her til aften, har givet mig anledning til at give udtryk for min lidenskab for europæiseringen, også inden for transportsektoren. Jeg taler som medlem fra en medlemsstat, Spanien, hvis floder desværre ikke har kunnet besejles meget længe, og som lider under en tørke, der er ved at blive strukturel, hvilket gør det stadig vanskeligere at få nævnte sejlbarhed tilbage. Jeg taler derfor med udgangspunkt i en sund europæisk misundelse af de lande, som har sejlbare vandveje, såvel for passagerer som for varer.
Som tysk gift kan jeg tydeligt huske den beundring og det indtryk, det gjorde på mig at se Rhinen for et par år siden, for indtil da havde jeg kun hørt tale om flodmotorvejene, selv om jeg havde arbejdet med området, men jeg viste reelt ikke, hvordan de var. Det var indtrykket af at se Rhinen med denne så velregulerede, organiserede, langsomme og på samme tid så effektive trafik, der viste mig, hvad vi talte om, og hvordan Europa var ved at få styr på disse vigtige vandveje.
Derfor glæder jeg mig som europæer over, at denne forhandling endelig er blevet afsluttet med succes, takket være fru Sommer og min kollega Ulrich Stockmann. Det vil gøre det muligt at harmonisere sejladsen på floderne, såvel med hensyn til miljøreglerne som reglerne om social sikkerhed, der er indeholdt i et forslag om ikke-reduktion i de lande, hvor denne fare findes.
Nu håber jeg blot, at min by, der i 2008 netop afholder den internationale Expo-udstilling om vand og bæredygtig udvikling, kan gennemføre projekter for at genetablere sejlbarheden, bl.a. på Ebro-floden, som et kollektivt transportmiddel for passagerer og naturligvis for at fremme flodens brug til sports- og turistformål. Jeg glæder mig derfor over, at de sociale og sikkerhedsmæssige normer også finder anvendelse.
Min drøm er, at de varer, der krydser Pyrenæerne fra Spanien mod Frankrig via en central tunnel, i en ikke alt for fjern fremtid kan fortsætte via Midi-kanalen og de franske net af kanaler, indtil de når frem til Rhinen, hvis optimale og vise regulering vi i dag gør til europæisk standard. 
Jacques Barrot,
   Hr. formand, fru Sommer, mine damer og herrer! Jeg vil gerne takke Dem for disse berigende drøftelser, som har bekræftet, at Kommissionens 1997-forslag fortsat er højaktuelt.
Jeg skal takke Deres ordfører, fru Sommer. Parlamentet har således bekræftet dets engagement med hensyn til sejlads på de indre vandveje, og dette direktiv vil lette indførelsen af en fælles ordning for alle EU's vandveje. 
Denne aftale er en vigtig etape, som er et led i vores strategi for harmonisering af reglerne på europæisk plan, som der henstilles til i handlingsprogrammet NAIADE, og den vil således skærpe konkurrenceevnen for sejladsen på de indre vandveje i Fællesskabet.
Hr. formand, jeg ville blot komme med disse anerkendende ord til alle de parlamentsmedlemmer, der har deltaget i dette fremragende stykke arbejde. 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted onsdag kl. 12.30.
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er indstilling ved andenbehandling fra Transport- og Turismeudvalget om Rådets fælles holdning med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets forordning om ændring af Rådets forordning (EØF) nr. 3922/91 om harmonisering af tekniske krav og administrative procedurer inden for civil luftfart (13376/1/2005 - C6-0090/2006 - 2000/0069(COD)) (Ordfører: Ulrich Stockmann) (A6-0212/2006).
Ulrich Stockmann (PSE ),
   Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger! Fru Sommer har jo allerede nævnt et tysk ordsprog. Det som tager lang tid, bliver godt! Det tror jeg også, man kunne anvende på lovgivningen om EU-OPS.
Jeg vil ikke bruge lang tid på at lade den lange viljesdannelsesproces passere revy, som vi har gennemgået i de sidste seks år med to førstebehandlinger og forskellige kommissionsforslag. Det er undervejs blevet klart for mig, at vi parlamentsmedlemmer er procesarbejdere, og der er virkelig mange, der har medvirket til denne proces.
Her vil jeg gerne endnu en gang takke for Brian Simpsons gode arbejde i sidste valgperiode. Jeg vil også gerne takke for det konstruktive samarbejde med alle kolleger i denne valgperiode. Ligeledes takker jeg for Kommissionens gode formidlingsarbejde, særligt hr. Salvaranis, der ligesom jeg ikke kan se fodbold i dag - tak, fordi De er her - og ikke mindst for Rådets kompromisvilje.
Det resultat, man har forhandlet sig frem til, kan vi være bekendt, og det bringer en europæisk merværdi. Efter liberaliseringen af den europæiske lufttrafiksektor og den store udvidelse i 2004 er det nu endelig lykkedes os at harmonisere alle sikkerhedsrelevante tekniske standarder og forvaltningsforskrifter inden for den civile luftfart. Og det var også på høje tid, når man ser på den vedvarende vækst i lufttrafikken.
På næsten 500 sider er der reguleret sikkerhedsrelevante forskrifter, fra konstruktion over forskrifter for instrumenter til regulering af transport af farligt gods. Lige til det sidste var der strid om afsnit O og Q, som handler om kabinepersonalets uddannelse og piloternes tjeneste-, flyve- og hviletider. Det er ikke så mærkeligt, for her berører de sikkerhedsrelevante spørgsmål også de pågældendes sociale forhold. Alligevel mener jeg, at det også på dette område er lykkedes os at definere en foreløbig platform, som for mange lande betyder en klar højnelse af de eksisterende sikkerhedsstandarder.
Nogle vigtige ændringer fra Transportudvalget før andenbehandlingen er for det første en sikkerhedsklausul for at forhindre, at der i lande med højere retlige eller tarifmæssige standarder sker en automatisk forringelse af disse standarder med følger for sikkerheden og flypersonalets sociale forhold. Det er lykkedes os.
For det andet blev det klart under høringer og gennem mange undersøgelser, at der også efter det aktuelle resultat er behov for yderligere undersøgelser af spørgsmålet om træthedsophobning hos piloter ved uhensigtsmæssige flyveplaner. Rådet har foreslået at sætte denne problematik på dagsordenen igen om tre år. Det er efter Parlamentets opfattelse utilstrækkeligt. Det lykkedes os at få igennem, at der for begge afsnit - også for afsnit O - skal foreligge en ny videnskabelig medicinsk undersøgelse allerede efter to år.
For det tredje blev kabinepersonalets ønske om at opnå en højnelse af deres status lige til det sidste præsenteret for medlemmerne, og jeg tror, at vi med vores ændringsforslag tager højde for dette ønske i det omfang, det er sikkerhedsrelevant. Under forhandlingerne med Rådet opnåede vi, at den fortsatte harmonisering og kvalitetsmæssige forbedring af uddannelsen fortsat er et emne, og at dette punkt også bliver gjort til genstand for en undersøgelse.
Desuden mener jeg, at sikkerhedsklausulen er anvendelig på den helt forskellige håndtering af certifikater og licenstildelinger i Europa, således at vores lovgivning heller ikke her fører til forringet status i enkelte lande.
For det fjerde var den særlige situation for natfragt-eksprestjenester taget ud af de indledende arbejder til EU-OPS. Også det fandt vi et kompromis om med alle involverede, som sikrer en rimelig behandling af deres særlige flytjenesteplaner med samme sikkerhedsniveau som på andre områder.
Mit facit er altså, at det som tager lang tid, bliver godt. Om det så også bliver meget godt, det vil det videre arbejde med gennemførelsen af denne forordning vise. Jeg beder alle grupperne om at stemme for dette kompromis med Rådet. 
Jacques Barrot,
   Hr. formand, mine damer og herrer! I dag er vi på nippet til at nå frem til en aftale med Rådet under andenbehandlingen om et så følsomt forslag.
Det skyldes først og fremmest det fremragende stykke arbejde, ordføreren, hr. Stockmann, har udført, og det vil jeg gerne sende ham en stor tak for.
Jeg vil gerne have lov til at minde om det, der ligger til grund for forslaget til forordning. Det handler først og fremmest om at opretholde et højt sikkerhedsniveau og samtidig sikre en loyal konkurrence mellem luftfartsselskaberne.
Det ændrede forslag fra 2004 indførte på den ene side bestemmelser om besætningens flyvetid og hviletid, der i daglig tale går under betegnelsen , og tilgodeså således anmodningen fra Parlamentet, der var bekymret over de nationale forskelle på dette område. Piloternes faglige organisationer og flere luftfartsselskaber har gennem længere tid alvorligt kritiseret disse forskelle, som er til skade for sikkerheden og konkurrencens almindelige gang. 
Mange undersøgelser, der er blevet udført efter ulykker, har påvist, at en træt besætning er en af faktorerne for disse ulykker. Bestemmelserne for flyvetid er nogle gange for fleksible og giver luftfartsselskaberne mulighed for at lade personalet arbejde i overdrevent lang tid på bekostning af sikkerheden og de selskaber, der er underlagt en mere stram lovgivning.
Det ændrede forslag fra 2004 indebærer på den anden side en certificering af kabinepersonalet med udgangspunkt i minimumskrav, som det er tilfældet i USA, og som det pågældende personale og en del af industrien krævede. Disse minimumskrav skal være med til at forbedre luftfartssikkerheden, idet de højner personalets kvalitetsniveau. De skal endvidere tilnærme luftfartsselskabernes konkurrencebetingelser og lette personalets mobilitet på et helt liberaliseret marked for lufttransport.
Rådet har ganske vist haft meget vanskeligt ved at nå til enighed som følge af medlemsstaternes meget forskellige synspunkter. Men endelig lykkedes det Rådet at nå frem til et kompromis om en fælles holdning i slutningen af februar 2006. I sin fælles holdning bemærker Rådet, at Parlamentets ændringsforslag er blevet overtaget uændret bortset fra enkelte mindre omarbejdelser. Kommissionen accepterer naturligvis Rådets holdning, og Rådet er klar til at overtage de væsentligste elementer i Parlamentets forslag. På visse punkter, navnlig vedrørende begrænsningen af kabinepersonalets flyvetid, skal vi blot have foretaget en videnskabelig og medicinsk vurdering, før vi træffer en beslutning på området. Denne analyse vil blive overdraget til Det Europæiske Luftfartssikkerhedsagentur.
Siden Rådet fremlagde sin fælles holdning, har vores tre institutioner arbejdet indædt for at nå til enighed under andenbehandlingen. Der er blevet tilføjet forklaringer og forbedringer til den fælles holdning takket være Parlamentets ændringsforslag, og jeg skal især takke hr. Stockmann for denne tekst.
Den første forbedring vedrører de selskaber, hvis virksomhed udelukkende er baseret på natflyvninger.
Kommissionen mener i lighed med Parlamentet, at der skal foretages en vurdering af de konsekvenser, der er forbundet med sikkerheden og trætheden som følge af bestemmelserne om begrænsning af flyve- og hviletiden. Med udgangspunkt i denne vurdering vil Kommissionen foreslå de nødvendige ændringer for at tage højde for disse specifikke driftsmodeller.
Den anden forbedring vedrører den videnskabelige og medicinske vurdering af bestemmelserne om flyvetidsbegrænsninger og kabinepersonalet. Denne vurdering vil blive udført af Det Europæiske Luftfartssikkerhedsagentur. Jeg kan bekræfte, at jeg allerede har anmodet Det Europæiske Luftfartssikkerhedsagentur om at indlemme denne vurdering i dets arbejdsprogram for 2007 med henblik på at udarbejde et udkast til foranstaltninger til Kommissionen. På dette grundlag kan analyseperioden nemlig mindskes, hr. Stockmann, til to år, ligesom Parlamentet foreslår.
Kommissionen kommer med en udtalelse for bedre at forklare arten af disse undersøgelser, navnlig med hensyn til kabinepersonalets opførsel og uddannelse i nødsituationer.
Til slut det tredje punkt. Kommissionens forslag har til formål at opstille harmoniserede minimumssikkerhedsregler på højeste niveau, som gælder i hele Fællesskabet. I visse medlemsstater kan der imidlertid gælde strengere nationale bestemmelser. Kommissionen er enig i, at intet i denne forordning må medføre en forringelse af højere sikkerhedsstandarder i de lande, hvor sådanne allerede findes.
Jeg skal slutte af, hr. formand. Kommissionen kan således uden problemer acceptere de ændringsforslag, der afspejler disse tre principper, og støtter således kompromisændringsforslagene, dvs. ændringsforslag 19-25. Til gengæld kan Kommissionen ikke tilslutte sig ændringsforslag 11, 16 og 17, da de er overlappende og rent faktisk er dækket af kompromisændringsforslagene. Det samme gælder ændringsforslag 12-15 samt ændringsforslag 18. De drejer sig om tekniske ændringer til forskellige dele af bilaget, som rent faktisk vil blive ordnet via udvalgsproceduren, der er fastsat i forordningen.
Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg synes, at dette arbejde, som repræsentanterne for luftfartssektorens arbejdstagere værdsætter, bærer præg af det parlamentariske arbejde. Det vil jeg gerne takke ordføreren og Parlamentets medlemmer for. 
Roland Gewalt,
   Hr. formand, mine damer og herrer! Harmoniseringen af de meget forskellige tekniske forskrifter inden for den civile luftfart i Europa, særligt med hensyn til flypersonalets tjenestetider, er højst tiltrængt.
I disse dage rejser millioner af europæere atter på ferie med fly. Netop flyrejseaktiviteten er steget eksplosivt i de sidste 20 år. Der findes praktisk talt ingen nationale grænser mere inden for lufttrafikken. Derfor er det en anakronisme, at der stadig findes meget forskellige forskrifter for luftsikkerhed i de enkelte lande.
Formålet med forordningsforslaget er i det mindste at opnå en tilnærmelse. Dette mål støttes så vidt jeg ved også af alle grupper i Parlamentet. Derfor kan vi nøjes med at foretage ændringer nogle få steder, f.eks. i forbindelse med bestemmelser, som stiller fragtfly dårligere. Her må der foretages ændringer.
Vi må imidlertid ikke begå den fejl at bygge rent sociale eller arbejdsretlige aspekter ind i en teknisk forordning om flysikkerheden. En sammenblanding ville føre til uklarhed om målet og dermed svække forordningen.
Man skal heller ikke forsøge at trænge ind i arbejdsretlige kollektive aftaler mellem fagforeninger og arbejdsgivere. Arbejdsretlige kollektive aftaler kan ikke være genstand for statens ageren, heller ikke for EU's ageren.
Hvis vi ikke glemmer, at denne forordning udelukkende tjener sikkerheden i lufttrafikken, så er jeg sikker på, at passagererne fremover kan forvente sammenlignelige sikkerhedsstandarder på det tekniske område - uanset i hvilken lufthavn i EU, de stiger på flyet. Alene af den grund betaler det sig at støtte denne forordning.
Jeg takker hjerteligt for ordføreren hr. Stockmanns velfunderede arbejde. 
Gilles Savary,
   Hr. formand, hr. kommissær! Vi er nu ved at være ved vejs ende på denne lange, meget lange tur for dem, der har været med siden 1999. Vi har været vidne til dette forslag til forordnings meget vanskelige udvikling, først med betænkningen fra hr. Simpson - som ikke er her, men som vi alligevel skal takke - og dernæst med hr. Stockmanns ekstremt omhyggelige og knivskarpe arbejde, som i dag gør det muligt at bringe arbejdet til ophør.
Jeg synes, at Parlamentet, som De sagde, hr. kommissær, kan være stolt over at have givet dette forslag til forordning en hæderlig social dimension.
Som De sagde, spiller den menneskelige faktor inden for luftfartssikkerhed som så ofte en afgørende rolle. Der manglede kun at blive løst et problem, der kunne virke sekundært. Den menneskelige faktor, det er ganske vist piloterne, men også kabinepersonalet. Vi har haft vanskeligt ved at slutte af, for vi ville afslutte arbejdet her under andenbehandlingen for ikke at skulle videre til en forligsprocedure. Det er grunden til, at vi er 37 medlemmer fra forskellige politiske horisonter - fru De Veyrac - der har stillet ændringsforslag om, at subpart O klart og udtrykkeligt skal integreres i vurderingsarbejdet og det videnskabelige undersøgelsesarbejde.
Jeg tror, at disse ændringsforslag i sidste ende takket være hr. Stockmanns mellemkomst har overbevist om, at det var muligt at nå frem til et kompromis, og har fået Rådet til at acceptere det uden at gå videre.
Det betyder, at hvis kompromisændringsforslagene, som de er blevet udfærdiget i ugens løb, vedtages - jeg tænker på ændringsforslag 22, 25 og 19 - er der ingen som helst grund til, at vi vedtager de ændringsforslag, der er blevet stillet af 37 medlemmer i overensstemmelse med forretningsordenen.
Det er således mit ønske med en følelse af, at vi har gjort vores pligt, og at vi i denne uge har fået tingene til at skride afgørende fremad. Jeg vil gerne takke Kommissionen for dens åbenhed i denne forbindelse. 
Dirk Sterckx,
   Hr. formand! Hr. kommissær! Jeg tror, at tiden nu er inde til at tage et skridt fremad i denne sag. Vi har jo beskæftiget os med den meget længe, og vi er i øjeblikket tæt på en aftale, som kan sætte os i stand til at bringe sikkerheden op på et højt niveau og gøre konkurrencen mellem luftfartsselskaber ærligere.
Nu er spørgsmålet, om dette kompromis er et godt kompromis. Vi ved alle - og det er også sagt et par gange - at det ikke er ideelt, men sommetider er det sådan, at man ved, hvad man har, men ikke hvad man får. I øjeblikket må vi imidlertid tage, hvad vi kan få, for dette kompromis indeholder trods alt noget positivt. Der er nemlig ingen nivellering nedefter, der er regler for kabinepersonalet, regler for fragtflys natflyvninger og hurtigst muligt resultater af EASA's undersøgelse, efter to år i stedet for tre år.
Nu må vi gribe chancen til at fortsætte i to etaper. For det første må vi vedtage kompromiset nu, og det glæder mig at høre, hvad Gilles Savary netop sagde, nemlig at hvis kompromiset vedtages, går vi ikke endnu længere. Når vi har vedtaget dette kompromis, har vi et europæisk grundlag, som vi kan arbejde på, og som Kommissionen kan begynde at arbejde videre på, men så skal det være for alle og ikke for visse medlemsstater, som kan tillade sig at stille højere krav. Det er første etape.
For det andet skal vi, når først vi har denne europæiske ordning, forbedre den og arbejde på visse punkter for at højne niveauet for alle - og igen ikke for visse medlemsstater, som kan tillade sig det. Det er den måde, vi skal arbejde på, i disse to etaper. Hvis vi går glip af den første etape, hvis vi ikke indgår kompromiset nu, så kan vi ikke komme videre.
Jeg forstår udmærket den kritik, som nogle mennesker i visse personalekategorier har, og de spørgsmål, som de stiller. Det er i sikkerhedens interesse, at de stiller disse spørgsmål. Når jeg spurgte dem, om de hellere ville have dette end ingenting, svarede de hver gang, at de ville have noget. Ordføreren har efter min mening gjort alt for at flytte grænserne så langt væk som muligt. Den mulighed, vi nu har for at indgå et kompromis og for at starte med en europæisk ordning, er en chance, som vi under alle omstændigheder må gribe.
Hvis vi afviser dette kompromis, er jeg ligesom skyggeordførerne og ordføreren overbevist om, at vi ikke har noget som helst, og at vi er meget længere fra det mål, vi vil nå. Jeg vil i hvert fald udtrykkeligt takke ordføreren og ligeledes kommissæren for det arbejde, han har gjort.
Jeg synes, det er ærgerligt, at Rådet på en række punkter ikke vil gå videre, og at det fastholder en slags argumentation, som jeg ikke rigtig forstår. Hvis vi vedtager det kompromis, vi har udarbejdet, er der i hvert fald ingen risiko for, at vi ender uden resultat, og at vi gør situationen værre i stedet for bedre. Jeg takker derfor hr. Savary og alle andre kolleger. Jeg tror, vi får et godt resultat i morgen. 

Eva Lichtenberger,
   Hr. formand! Vi har her at gøre med en kæmpepakke, og af denne pakke er der i de seneste måneder kun blevet nogle få, men meget vigtige punkter tilbage.
Rådet har i seks år filet på dette kompromis og i den forbindelse åbenbart i vidt omfangt glemt problemerne for det flyvende personale. Det har da også været piloternes flyvetider og kabinepersonalets arbejdssituation, som har været de åbne og omstridte punkter i vores diskussion i udvalget.
Jeg vil gerne takke vores ordfører, som virkelig har gjort et stort arbejde for at skabe et godt sagligt grundlag. I forslaget kom man ikke ind på problemerne med skifteholdsarbejdet og den såkaldte , altså de fysiologiske og psykologiske følger af uregelmæssige arbejdstider, som naturligvis har konsekvenser for sikkerhed.
Den funde løsning, som er, at der nu skal stilles et forslag inden for to år, er et kompromis. Det ville have været bedre, hvis man med det samme var blevet enige om det, men vi skal være glade for, at vi har nået dette kompromis, også med Rådet.
Det er nu op til Kommissionen at yde et positivt arbejde, tage højde for disse utvivlsomt uomgængelige faktorer og fremlægge et nyt forslag. I denne forbindelse er jeg ikke så glad for undtagelsen for fragtflyverne, men af hensyn til kompromiset vil jeg stemme for det, for jeg håber, at Kommissionen vil gå ansvarligt frem ved analysen af arbejdstiderne.
Et vanskeligt punkt var naturligvis forringelsesforbudet. Her var Rådet ikke indstillet på dialog. Medlemsstaterne var ikke i stand til at give efter. Nu er det op til dem - og de vil have ansvaret for det - om arbejdsforholdene bliver bedre eller dårligere de steder, hvor de er bedre end i vores forslag, om de forbliver uforandrede, eller om man endelig kan indhente det de steder, hvor der hersker dårlige arbejdsforhold. 
Georgios Τoussas,
   Hr. formand! EU's politik fungerer med autopilot, også i luftfartsindustrien, hvor man styrker monopol-luftfartskoncernernes konkurrenceevne, så de kan øge deres profit. Jeg mener, der er to grundlæggende faktorer, der har direkte relation til forbedringen af flysikkerheden, nemlig den menneskelige faktor og flyenes tilstand eller luftdygtighed.
Selv om der gennem tiden flere gange har været officielle udtalelser fra repræsentanterne for faglige sammenslutninger, hvor de har givet udtryk for stærk bekymring over arbejdspresset på arbejdstagerne, de udmattende arbejdstider og forringelsen af den uddannelse, kabinepersonalet får, som også fremmes med den relevante forordning, bliver der desværre ikke taget hensyn til disse faktorer. Det er velkendt, at kabinepersonalets pressede arbejdstider øger flysikkerhedsrisikoen.
En anden grundlæggende faktor, som er omhandlet i et brev fra autoriserede flymekanikere hos Olympic Airways, dateret den 8. oktober 2004, og i en svarskrivelse fra hr. Barrot, dateret den 18. januar 2005, som jeg har foran mig, drejer sig om inspektion før flyvning.
Her vil jeg gerne henlede opmærksomheden på en meget alvorlig ting. I andet afsnit af hr. Barrots brev som svar til fagforeningsrepræsentanterne for de mekanikere, der har ansvaret for at kontrollere flyenes luftdygtighed, står der, at hvad angår inspektion før flyvning, bekræfter en gennemgang af gældende lovbesstemmelser på EU-plan (lov 2042/2003), at inspektionen før flyvning ikke anses for en teknisk inspektion.
Det står slemt til, hvis inspektion før flyvning ikke er teknisk, for hvad er den så? Vi mener, at inspektion af flyene bør tilbage til tidligere status og udføres af organiserede flymekanikere i overensstemmelse med Part-66 (Aircraft Maintenance Personnel Licensing). 
Roberts Zīle,
   Hr. formand, hr. kommissær! Jeg vil gerne indledningsvis takke ordføreren, hr. Stockmann, for hans fremragende indsats med henblik på at finde frem til et kompromis mellem mange og meget divergerende holdninger. Jeg mener, at det vigtigste for de tilstedeværende medlemmer, mest af alt for medlemmerne af Transport- og Turismeudvalget, er at nå frem til en afgørelse efter seks års arbejde under denne behandling, der kan accepteres af Rådet. Jeg mener ikke, at vi fortsat kan tillade os, eller at det fortsat er tilgiveligt, at trække tiden i langdrag med ændringsforslag og bestemmelser om tekniske krav og administrative procedurer, når det drejer sig om en så hurtigvoksende erhvervssektor som luftfart. Vi må af samme årsag, nemlig hensynet til sektorens udvikling, insistere på, at evalueringen i part Q gennemføres inden for en tidsfrist på to år. Hvad angår kompromiset indgået med Rådet vedrørende den såkaldte garanti mod forringelse, mener jeg, at den er tilstrækkelig, og jeg er ikke enig i den mistillid, der er blevet udtrykt over for visse EU-medlemsstater, som nogle mener evt. vil sænke sikkerhedsstandarder vedrørende flyvetid til de laveste obligatoriske standarder. Endelig vil en anerkendelse på EU-plan af uddannelsesprogrammer for stewarder og evt. certificering af stewarder også være af afgørende betydning for en øget luftfartssikkerhed, og dette aspekt drøftes ofte i Parlamentet, navnlig af venstrefløjen. Dette vil også gøre det muligt for de ansatte i erhvervet at konkurrere inden for Fællesskabet og opnå lige løn og sociale garantier, uanset om de kommer fra gamle eller nye medlemsstater. Jeg ønsker ikke at opbruge min taletid, da den ærede ordfører skal have mulighed for at se sit hold spille. 
Georg Jarzembowski (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. næstformand, kære kolleger! Lad os bare være glade! Vi har med Parlamentets vedholdenhed og Kommissionens støtte opnået, at denne sag faktisk er blevet færdig. Bag os ligger fem år, meget arbejde og meget sved. Lad os bare være glade!
For det andet, hr. kommissær, vær modig! Vi beder om, at De endnu en gang undersøger særreglen for natekspres-flytjenester. Rådet ville sige, at det opfattede det som en undskyldning for ikke at gøre noget. Vær modig, gør noget, stil forslag. Jeg tror, at de faktiske livsforhold for piloter på passagermaskiner og piloter på fragtmaskiner ganske simpelt er forskellige.
Endelig beder jeg næstformanden og alle kollegerne have forståelse for, at jeg ikke udnytter mine to minutter. Vi er jo alle enige, og der er noget meget spændende i fjernsynet, og jeg beder om forståelse for, at jeg nu vil gå over til det spændende. 
Ewa Hedkvist Petersen (PSE ).
   - Hr. formand! Det synes måske, som om det er et teknisk anliggende, vi diskuterer, men egentlig handler det om to meget fundamentale spørgsmål, som vi har beskæftiget os med i Europa-Parlamentet. Dels handler det om sikkerheden ved den transportform, luftfarten, som vokser for hver dag. Flere og flere mennesker er afhængige af luftfarten i deres hverdag, men det er også vigtigt for industrien. Samtidig handler det om, hvor grænserne går for menneskets formåen under svære og risikofyldte forhold. Hvor meget kan man arbejde på ubekvemme arbejdstider og samtidig bevare et højt sikkerhedsniveau? Det er disse spørgsmål, som har været vigtige for Europa-Parlamentet, og som gør, at vi har brugt så meget tid på dette anliggende. Jeg vil takke Ulrich Stockmann for det fantastisk fine samarbejde, som vi har haft, og det gode kompromis, som vi nu er kommet frem til. Jeg tilhører også dem, der synes, at vi skal stemme for kompromiset, for vi har brug for bestemmelser på europæisk niveau.
Piloter og kabinepersonale er nøglepersoner i luften, hvad angår sikkerhed. For os passagerer er det aldrig acceptabelt, at der ændres på sikkerheden for at reducere priserne, eller for at selskaber skal kunne udkonkurrere hinanden. Piloternes arbejdsvilkår er blevet nøje undersøgt tidligere, men konkurrencen må ikke føre til, at deres vilkår forringes. Derfor er en revision efter to år meget vigtig. Tjenestetidsbestemmelser bør støttes medicinsk og videnskabeligt i EASA af Europas dygtigste eksperter på området tjenestetider, hvile, søvn og træthed.
Kabinepersonalet skal også have stor viden og uddannelse, og det gælder alt kabinepersonale. Deres arbejdsopgaver har ændret sig og er blevet vigtigere og vigtigere efter den 11. september. Derfor skal vi også medvirke til høje sikkerhedsniveauer og stor kompetence, hvad angår kabinepersonalet. Det gør vi i kompromiset. Til sidst er aftalerne forskellige i forskellige medlemsstater. Jeg synes, det er vigtigt, at de medlemsstater, som har bedre lovgivning eller kollektivaftaler, ikke skal tilpasse sig nedefter. Vi har brug for . 
Mieczysław Edmund Janowski (UEN ).
   - Hr. formand! Jeg vil gerne udtrykke min glæde over hr. Stockmanns betænkning. Han behandler et meget bredt og vigtigt spørgsmål vedrørende vedtagelsen af Parlamentets og Rådets forordning om harmonisering af tekniske krav og administrative procedurer inden for civil luftfart. Vi bør navnlig være opmærksom på at sikre en samlet tilgang til et spørgsmål, der er meget afgørende for en velfungerende luftfartssektor, og vi bør inkludere sikkerhedsstandarder og sund konkurrence.
Behovet for en grundig tilgang kan udledes af selve dokumentet, der er på ca. 480 sider. De procedurer, der beskrives i forordningen, er specifikke og præcise. De vedrører selve flyet, herunder navigations- og kommunikationsudstyr og procedurer for det tekniske personale. De vedrører også flyparametre og kabinepersonalet. Lovgivningen vedrører spørgsmålet om certificering, begrænsninger af flyvetider og personalepligter såvel som personalets uundværlige hviletid. De vedrører også spørgsmål relateret til lufthavne og bestemmelser om luftfartsselskabers aktiviteter, herunder spørgsmål vedrørende flybrændstof.
Forordningen vedrører derudover meteorologiske forhold og retningslinjer for procedurer, der skal følges i tilfælde af begrænset sigtbarhed eller andre farlige situationer. Det er helt klart målsætningen at fastholde eksisterende eller indføre nye fælles principper og kriterier, hvor de endnu ikke er fuldt ud obligatoriske, for fastlæggelse og gennemførelse af passende tekniske vilkår med henblik på at sikre et optimalt luftfartssikkerhedsniveau.
Som følge af den meget voldsomme vækst, som vi har set inden for luftfart, er det nødvendigt, at procedurerne overholdes fuldt ud, og at der opretholdes en streng teknisk disciplin. Det er derfor påkrævet at harmonisere driftsbestemmelser inden for kommerciel luftfart. Det er også vigtigt at sikre, at EU-bestemmelserne overholdes i alle medlemsstater, og at luftfartsselskaber og luftfartsoperatører uden for EU, der flyver til EU-medlemsstaterne, er forpligtet til at overholde disse fuldt ud.
Jeg har en del kendskab til dette spørgsmål, da jeg har en PhD i teknisk videnskab med speciale i luftfart, og jeg har haft lejlighed til at undervise studerende inden for dette område på Rzeszów Polytechnic, herunder fremtidige piloter inden for civil luftfart. Jeg har derfor belæg for at sige, at den foreslåede kompromisløsning er ansvarlig og relevant. Det vil naturligvis også være meget vigtigt at gennemføre en systematisk og omfattende overvågning af den vedtagne lovgivning. Jeg støtter i denne forbindelse den foreslåede kompromisløsning og opfordrer medlemmerne til at vedtage denne. 
Reinhard Rack (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Michael Ende lod virkelig ikke sin "Den Uendelige Historie" ende, der er vi noget bedre i Parlamentet. Efter Sommer-betænkningen er vi nu også næsten så vidt med EU-OPS. Brin Simpsom og Ulrich Stockmann har ydet et flot arbejde. Det takker vi dem for.
Arbejds-, sociale og især sikkerhedsforskrifter inden for flytrafikken skal naturligvis føres op til dagens niveau. Men hr. Gewalt pegede med rette på den begrænsede rolle, som tilkommer EU-lovgiverne på alle disse områder. Det hele har taget nogen tid, men nu foreligger der en god betænkning, det bedst muligt kompromis mellem flyselskaberne og fagforeningerne, som mange kolleger har bekræftet. Forslaget dækker området flyve-, tjeneste- og hviletid for cockpit- og kabinepersonalet som helhed og begrænser den maksimale daglige flyvetjenesteperiode til 13 respektive 11 timer.
Disse bestemmelser må de involverede i branchen - virksomheder og fagforeninger - nu få det bedste ud af. Kommissionen opfordres til at intensivere sit arbejde på dette område og med relevante sikkerhedsforskrifter at sikre, at de mennesker, som i disse dage rejser på ferie, kan føle sig sikre, når de benytter færdselsmidlet fly. 
Inés Ayala Sender (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne takke min kollega og ordfører, hr. Stockmann, for den generøsitet, han har udvist ved at anerkende værdien af Brian Simpsons indledende arbejde. Jeg vil gerne komme med en oprigtigt hyldest til ham, fordi han har ført det sikkert i havn, med en stædighed og fleksibilitet, der er den store succes, vi alle ønsker, værdige.
Ved starten af denne debat, som jeg oplevede sammen med Brian fra en anden funktion, kan jeg stadig huske, hvordan vi modtog en tekst om harmonisering af de tekniske normer og administrative procedurer for den civile luftfart, dvs. at gå fra JAR-OPS til EU-OPS, og til vores overraskelse opdagede vi, at det var en tekst med et sort hul: Der manglede underafsnit Q, der netop drejede sig om begrænsninger i flyvetiden og aktiviteten og om hviletidskrav.
Det blev begyndelsen på en af disse fascinerende historier om europæisk integration, der, hvis vi en dag fandt en god fortæller eller en god filmmager, helt sikkert ville give vores borgere deres europæiske passion tilbage.
Der lå en tekst i en skuffe hos Kommissionen, som voksede i mørket, som blev forbedret, men reelt vidste vi ikke, hvad den indeholdt. Og der var en gruppe af europæiske piloter og kabinepersonale, der ønskede, at denne tekst endelig skulle se dagens lys, og nogle selskaber, der under presset fra en voksende konkurrence ikke mente, at det var vigtigt at drive sektoren således, at det ville få nye konkurrenter til at opstå, og som gjorde ethvert forslag om begrænsninger, selv i sikkerhedens navn, til et alvorligt åg. Desuden havde de opbakning fra deres medlemsstater.
Løsningen så vanskelig ud, men ikke desto mindre har vi takket været vores lidenskabelige og fælles indsats, og takket være Europa-Parlamentets vilje, formået at få vedtaget en komplet tekst med essentielle sikkerhedsaspekter, der er rettet mod personer, piloter og kabinepersonale, med krav om uddannelse, faglig anerkendelse og en nøje overholdelse af flyve- og hviletidsbestemmelser, som det er nødvendigt at regulere og harmonisere for fuldt ud af hensyn til sikkerheden, uden forsinkelse, inden for en sektor, der vokser eksponentielt, og som er helt åben og konkurrencedygtig.
Derfor hilser vi her til aften denne forudgående forpligtelse, der bliver et første skridt i den nødvendige konsolidering af de europæiske borgeres tillid til den civile luftfart, velkommen.
Det er også et mandat til Det Europæiske Luftfartssikkerhedsagentur om at udvise ansvarlighed, og vi håber, at agenturet snarest vil begynde at anvende alle Europa-Parlamentets anbefalinger. 
Christine De Veyrac (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Jeg vil gerne takke ordføreren, hr. Stockmann, for det formidable stykke arbejde, han har udført ved at forhandle en aftale på plads med Rådet og Kommissionen, som er mere end blot tilfredsstillende. Vi kan glæde os over dette resultat i flere henseender.
For det første er denne aftale afslutningen på en sag, som har ligget på bordet i seks år, og det er en god ting således at undgå forligsproceduren og yderligere forsinkelser, selv om seks år er alt for lang tid for et område som luftfartssikkerhed, hvor det er vigtigt at handle hurtigt.
For det andet indeholder de ændringsforslag, Rådet og ordførerne er blevet enige om, de væsentligste elementer af de anmodninger, vi havde rettet til Transport- og Turismeudvalget. Det mener jeg er vigtigt, navnlig med hensyn til bestemmelserne om ikke-forringelse, som sikrer, at denne tekst ikke kan medføre et fald i sikkerheden i de stater, hvor standarderne er højere end de grundlæggende standarder, der fremgår af forordningen.
Endelig glæder jeg mig i særlig grad over bestemmelserne vedrørende kabinepersonalespørgsmålet. Jeg har sammen med hr. Savary og flere andre kolleger stillet to ændringsforslag om bekymringerne inden for dette erhverv. Det glæder mig at kunne konstatere, at kompromisændringsforslagene tager højde for disse bemærkninger, og jeg er overbevist om, at den således ændrede forordning er en kohærent og velafbalanceret tekst. Jeg håber, den bliver vedtaget i morgen med et stort flertal.
Uden for protokollen vil jeg gerne sige til vores tyske og italienske kolleger, at jeg bevidst har fattet mig i korthed for at give dem mulighed for at følge de sidste minutter af denne aftens vigtige begivenhed. 
Jörg Leichtfried (PSE ).
   - Hr. formand, hr. næstformand! Jeg vil først benytte lejligheden til at ønske ordføreren Ulrich Stockmann hjerteligt tillykke med denne vellykkede betænkning. Det er særligt glædeligt, at det trods den vanskelige grundproblematik, de forskellige interessepositioner og den lange tid nu endelig er lykkedes hr. Stockmann at føre denne betænkning sikkert til afstemning.
EU-OPS er en vigtig milepæl i flysikkerhedens historie, af følgende grunde. Den europæiske flytrafik vokser støt videre, og det europæiske luftrum er et af de mest overbelastede luftrum i verden. For fortsat at kunne sikre flypassagerernes sikkerhed i hele Europa er det yderst påkrævet at udvikle fælles høje sikkerhedsstandarder.
Den sorte lister, der blev offentliggjort for nogle måneder siden takket være fru de Veyrac, har allerede sat høje standarder for især ikke-europæiske flyselskaber, og nu gælder det om at gennemføre tilsvarende høje sikkerhedsstandarder også for europæiske flyselskaber. Med EU-OPS aflastes piloter fra nogle EU-stater som følge af de nye rammebetingelser inden for tjeneste- og hviletid, og dette fremmer igen flypassagerernes sikkerhed.
Det vil Det Europæiske Agentur for Flysikkerhed EASA udarbejde en medicinsk videnskabelig undersøgelse om, som Kommissionen skal bruge som grundlag for revisionsforslagene. I min egen betænkning vil jeg beskæftige mig udførligt med EASA's opgaver og kompetencer.
Jeg vil allerede her sige, at flypassagerernes og hele besætningens sikkerhed for mig har højeste prioritet, og at jeg altid vil have dette for øje ved udarbejdelsen af betænkningen. Det har Ulrich Stockmann allerede bidraget væsentligt til og allerede nu gjort den civile luftfart en del sikrere. Jeg vil forsøge at yde min del ved at skabe klare regler for fordelingen af kompetencen i samarbejde mellem de forskellige agenturer for flysikkerhed samt klare regler for, hvem der skal følge agenturernes anvisninger. 
Jacques Barrot,
   Hr. formand! Vi skal spare på kræfterne, så jeg skal gøre det kort. Indledningsvis vil jeg gerne takke Parlamentet for at acceptere et kompromis, der er blevet forhandlet på plads mellem de tre institutioner, og jeg vil gerne takke ordføreren, hr. Stockmann.
Parlamentets bidrag har gjort det muligt at gøre store fremskridt. Det har således gjort det muligt at indgrænse de områder, hvor arbejdet skal fortsættes i samarbejde med bl.a. Det Europæiske Luftfartssikkerhedsagentur. I denne forbindelse vil jeg gerne sige, at vi på linje med kompromisændringsforslaget skal undersøge de specifikke forhold omkring natflyvning meget omhyggeligt. Hvad angår kontrollen, har vi kontrol på to plan. Den kontrol, der udføres af Det Europæiske Luftfartssikkerhedsagentur, for at se, om de euroæiske regler gennemføres korrekt i medlemsstaterne, og den, der udføres af medlemsstaterne selv. Vi skal sørge for at få kontrollen skærpet.
Hr. formand! Jeg håber, at denne tekst bliver vedtaget med et stort flertal og således gør det muligt at forbedre luftfartssikkerheden i Europa, sikre loyal konkurrence og lette personalets mobilitet i Fællesskabet. Jeg vil gerne endnu en gang takke Parlamentet for dets bidrag. 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted onsdag kl. 12.30.
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning af Seppänena for Udvalget om Industri, Forskning og Energi om forslag til Rådets direktiv om overvågning af og kontrol med overførsel af radioaktivt affald og brugt brændsel (KOM(2005)0673 - C6-0031/2006 - 2005/0272(CNS)) (A6-0174/2006).
Andris Piebalgs,
   Hr. formand! Forslaget i hr. Seppänens betænkning har til formål at ændre og erstatte direktiv 92/3/Euratom, der fastlægger en ensartet administrativ procedure på EU-plan for overførsel af radioaktivt affald.
For det første vil jeg gerne erindre om formålene med dette forslag, nemlig at sikre sammenhæng med anden EU-lovgivning om strålingsbeskyttelse, at sikre sammenhæng med internationale konventioner, at afklare procedurer, at forenkle strukturen og ordlyden i det eksisterende direktiv og at forbedre sikkerheden, dels ved udtrykkeligt at medtage overførsler af brugt brændsel med henblik på oparbejdning - den samme kontrolprocedure finder nu anvendelse på alle overførsler af brugt brændsel - og dels ved at generalisere den automatiske samtykkeprocedure. En medlemsstats samtykke til overførsel og destination formodes at foreligge efter en rimelig tidsfrist.
Forslaget tager hensyn til erfaringerne fra anvendelsen af det eksisterende direktiv. Det tager desuden hensyn til udtalelsen fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg af 9. juni 2005 og de uformelle drøftelser i Rådet og Parlamentet i løbet af 2005.
Jeg vil gerne takke ordføreren, hr. Seppänen, for den fremragende betænkning, han har udarbejdet, som har mødt stor opbakning i Udvalget om Industripolitik, Forskning og Energi. Med ændringsforslagene søger man navnlig at uddybe Kommissionens forslag, og derfor er de velkomne.
Jeg er derfor overbevist om, at Rådet vil tage behørigt hensyn til Parlamentets udtalelse, i det omfang at den kan bidrage til at forbedre direktivet. Kommissionen er positivt indstillet over for at medtage ændringsforslagene i hr. Seppänens betænkning i direktivet.
Jeg vil gerne opfordre Dem til at vedtage henstillingerne fra ITRE-udvalget, da det er den bedste måde at fremme vores fælles målsætninger på. Det øger sikkerheden med hensyn til den ensartede procedure, der gælder for kontrol med overførsel af radioaktivt affald og brugt brændsel.
Jeg ser frem til den kommende forhandling. 
Esko Seppänen (GUE/NGL ),
   Hr. formand, hr. kommissær! Tak for Deres interessante synspunkt. Betænkningen blev vedtaget af udvalget med et meget stort flertal, og jeg ønsker at takke udvalgsmedlemmerne, der stillede mange gode ændringsforslag til forslaget, for det meget fine samarbejde.
Under udarbejdelsen af betænkningen mente jeg, at det var vigtigt, at vi insisterede på, at det nedfældes i fællesskabslovgivningen, at den enkelte medlemsstat har ret til at forbyde importen af brugt brændsel til deponering. Dette princip er nedfældet i IAEA's fælles konvention om sikker håndtering af brugt brændsel og radioaktivt affald. Parlamentet har godkendt vedtagelsen af den fælles konvention, og Euratom er bundet af denne konvention. Der er således en generel accept i EU af princippet om, at en medlemsstat ikke bør være tvunget til at modtage brugt brændsel fra andre lande til deponering på eget territorium imod sin vilje.
Selv om spørgsmålet i princippet er enkelt, er dette ikke tilfældet i praksis. Der har været modstand i Kommissionen mod at omsætte en medlemsstats ret på dette område til fællesskabslovgivning. Det er muligt at Kommissionen er begrænset af en tankegang, ifølge hvilken den frie bevægelighed for varer, der er nedfældet i traktaten, også bør gælde for brugt brændsel til deponering. I henhold til denne tankegang rangerer brugt brændsel på niveau med enhver anden vare. Da varer i henhold til fællesskabstraktaterne skal kunne bevæge sig frit i Unionen, bør medlemsstaterne ikke i henhold til EU's basisretsakter have tilladelse til at forbyde importen af brugt brændsel fra udlandet, når den deponer sit eget brugte brændsel på eget territorium. Selv inden for denne sektor synes der at være et stærkt ønske om frihandel.
Medlemmerne af vores udvalg støttede ordføreren på dette punkt. Medlemsstaternes ret til at forbyde importen af brugt brændsel er nu blevet indskrevet i direktivets artikler i Parlamentets betænkning. Da den er blevet indskrevet i artiklerne, er bestemmelsen juridisk bindende. Hvis den blot var blevet indskrevet i præamblen, ville den ikke have haft den samme retlige status, idet der så blot ville være tale om en politisk hensigtserklæring uden retskraft.
Dette princip og hele betænkningen blev vedtaget af et meget enigt udvalg, således at det overhovedet ikke var nødvendigt at behandle ændringsforslag til betænkningen i plenar. Jeg støttede imidlertid Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliance, der anmodede om at få behandlet spørgsmålet om ændring af direktivet i plenar. Efter min mening bør de forklare, hvorfor medlemsstaterne selv bør håndtere deponering af brugt brændsel, og hvorfor det ikke bør være tilladt at eksportere radioaktivt affald eller brugt brændsel til lande uden for EU til oparbejdning eller deponering.
Jeg vil begrunde min anmodning med henvisning til EU's ekspertise inden for nuklearteknologi, der er af meget høj kvalitet, og dens strenge sikkerhedsbestemmelser. Jeg frygter, at der er lavere standarder og lempeligere bestemmelser i potentielle eksterne modtagerlande. Anvendelsen af kernekraft er forbundet med enorme radioaktive risici, og disse risici bør kontrolleres af de lande, der anvender kernekraft. Problemer, der muligvis kan løses i samarbejde inden for EU, kan ikke overføres til tredjelande. Jeg støtter derfor de mange ændringsforslag, der er blevet stillet af De Grønne, selv om de ikke blev støttet generelt i udvalget. 
Werner Langen,
   Hr. formand! Jeg vil gerne takke Kommissionen, fordi den var villig til at trække det første forslag tilbage og tage hensyn til diskussionen i Parlamentet i sit andet forslag. Vi er altså gået hinanden i møde. Det gælder også for ordføreren, som var villig til - han er nu gået lidt bort fra denne vilje - at finde en fornuftig vej sammen med de store grupper og Kommissionen.
Den betænkning, der nu foreligger, er fornuftig. Vi kan støtte den. Vi mener imidlertid ikke, at forslagene fra De Grønne fortjener vores støtte. PPE-DE-Gruppen støtter generelt hr. Seppänens forslag til betænkning. Men vi vil generelt forkaste de ændringsforslag, som bliver fremsat igen i strid med vores oprindelige aftale. Grundlaget er artikel 31 og 32 i Euratom-traktaten, som handler om sundhed og sikkerhed. Jeg vil gerne pege på, at der ikke er tale om fælles beslutningsprocedure, men kun om en høringsprocedure.
Der er blevet indført nye synspunkter, f.eks. det udvidede gyldighedsområde for brugte brændselselementer, endelig lagring eller oparbejdning eller metoden med automatisk godkendelse til transport og skelnen mellem transport inden for og uden for Fællesskabet.
Det, De Grønne har foreslået, kan vi ikke støtte. Især ændringsforslag 23, som indeholder en meget vidtgående informationspligt på forhånd, kan kun ses som en opfordring til omfattende demonstrationer. Det understregede fru Harms jo. Det er allerede mislykkedes for hende en gang. Nu har hun taget det op igen. Vi er meget mere ærlige over for hinanden, hvis vi behandler det uafklarede spørgsmål om endelig deponering sammen og ikke bider os fast i, at den ene side af Parlamentet har ret, og at den anden kun begår fejl.
Jeg takker hr. Seppänen, fordi han var villig til at komme os i møde, og jeg tror, at vi i vidt omfang kan stemme for betænkningen i den foreliggende form. 
Vincenzo Lavarra,
   Hr. formand, kære kolleger, hr. kommissær! Kommissionens forslag til direktiv om overvågning af og kontrol med overførsel af affald er velafbalanceret og indeholder mange af de angivelser, som Europa-Parlamentet kom med under debatten om det tidligere forslag.
Det er prisværdigt, at man forsøger at ajourføre det tidligere direktiv og skabe klarhed ud fra et proceduremæssigt og terminologisk synspunkt. Det er ligeledes prisværdigt, at man i direktivets anvendelsesområde medtager brugt radioaktivt brændsel. Derfor er PSE-Gruppen i det store og hele enig i denne tekst, og vi lykønsker ordføreren, hr. Seppänen, med hans betænkning og hans bidrag.
Vi har bedt om en særskilt afstemning om ændringsforslag 6, da vi ikke mener, at man kan undlade at medtage de restriktioner og kontroller, som går igen i hele direktivet, i lovbestemmelserne i transitlandenes regulativer.
De ændringsforslag, som De Grønne har stillet, rejser nogle fornuftige spørgsmål. Jeg mener dog, at vi med Kommissionens tekst - nærmere betegnet artikel 13 - allerede sætter grænser for eksporten, navnlig til de lande, som ikke råder over de tekniske, juridiske og administrative ressourcer til at garantere en sikker håndtering af radioaktivt affald. Derfor stemmer vi imod De Grønnes ændringsforslag.
Jeg mener, at der er tale om et fornuftigt grundlag, og derfor vil jeg gerne takke Kommissionen og hr. Seppänen. 
Marios Matsakis,
   Hr. formand! Jeg vil gerne lykønske ordføreren med det store arbejde, han har lagt i udarbejdelsen af en fremragende betænkning, der handler om et vanskeligt og kontroversielt emne. Ændringsforslagene i denne betænkning er uden tvivl en betydelig forbedring af Kommissionens seneste forslag og bestemt en vigtig forbedring af det oprindelige direktiv om overvågning af og kontrol med overførsel af radioaktivt affald.
Et af ordførerens mest bemærkelsesværdige bidrag til en betydelig forbedring af Kommissionens forslag er hans holdning til, at enhver stat skal have en fast forankret ret til at forbyde indførsel af brugt brændsel fra udlandet til endelig deponering på dens område. Denne ret er grundlæggende og af afgørende betydning.
Efter min mening er der nu kun et meget begrænset antal temmelig komplicerede spørgsmål tilbage. Jeg vil kun nævne to af disse problemområder, som for øvrigt også hænger sammen. Vi har endnu ikke en nøjagtig definition af radioaktivt affald og radioaktivt brugt brændsel, hvorfor noget radioaktivt affald alt efter den tilsigtede anvendelse undertiden kan betragtes som radioaktivt brugt brændsel og omvendt. Det kan føre til forvirring. Under alle omstændigheder betragtes begge disse farlige stoffer mærkeligt nok stadig rent juridisk som varer, hvad angår EU-lovgivningen. En medlemsstat er som følge heraf efter kun at være blevet informeret undertiden forpligtet til at tillade, at ekstremt farlige ladninger transporteres gennem dens område som landtransport eller ad sø- eller luftvejen, hvorved landets borgere udsættes for den potentielle fare for en katastrofal ulykke med radioaktiv forurening. Det sker, uden at denne stat overhovedet har ret til at hindre sådanne transporter.
Jeg ved, at det ikke bliver let at finde en løsning på dette problem og at gennemføre den, men på en eller anden måde er vi nødt til at finde en måde, så medlemsstaterne kan få det sidste ord, efter at de er blevet fuldt informeret, med hensyn til, om de vil tillade transport af radioaktivt affald eller ethvert andet farligt stof for den sags skyld gennem deres område. 
Rebecca Harms,
   Hr. formand, mine damer og herrer! Først vil jeg gerne takke Esko Seppänen, fordi han er så bevidst om problemerne med hensyn til markedsbetingelserne for en så vanskelig vare som atomaffald og brugte brændselselementer.
Jeg vil endnu en gang begrunde to ændringsforslag fra min gruppe, som optager mig særligt. Det er ændringsforsalg 24 og 25, som især omhandler eksport af atomaffald og brugte brændselselementer til tredjelande. Her er jeg især optaget af eksporten til Rusland. De, som beskæftiger sig med sagen, har hørt om stederne Majak eller Tjeljabinsk. Oparbejdningsanlæg i Ural, som har været i drift i årtier, og som ikke kun oparbejder sovjetisk affald, men i stigende grad også europæisk affald, eller modtager det til endelig deponering. I disse anlæg er der gentagne gange sket fejl.
Ikke kun i forbindelse med fejl, men også ved normal drift sker der uhyre store udslip af radioaktivitet. Floder og søer ved Ural er stærkt belastet, og det er i en langt større størrelesorden end f.eks. i det afspærrede område ved Tjernobyl. Vi har nået en situation, hvor vi ikke længere kan anvende to forskellige standarder. Sådanne anlæg ville ikke kunne drives i EU, og så må europæerne heller ikke sende deres affald derhen til deponering, bortskaffelse eller oparbejdning. Ingen kan rigtig dokumentere, at der virkelig er tale om oparbejdning, altså om genanvendelse af disse atomare stoffer, da der slet ikke kan laves et pålideligt regnskab for oparbejdning og genanvendelse.
Hvis vi tillader, at der fortsat bliver eksporteret tusindvis af t atomaffald fra EU til Rusland, så påtager vi os et stadig større ansvar. Og jeg vil understrege, at vi allerede i dag - eksporten er jo ikke noget nyt fænomen - bærer et ansvar for den beklageligt dårlige tilstand for miljøet og befolkningens sundhed i regionen omkring Majak og Tjeljabinsk. Jeg er fast overbevist om, at ansvaret for at løse atomaffaldsproblemerne fuldt ud må overtages af de lande, som skaber disse problemer. Rusland er ikke ansvarligt for vores atomaffald, det er vores egne lande. 
Kartika Tamara Liotard,
   Hr. formand! Først og fremmest vil jeg naturligvis lykønske min gruppefælle, Esko Seppänen, med hans fortræffelige betænkning. Med rette fremhæver han, at medlemsstater i første række selv har et ansvar, når det gælder opbevaring og forarbejdning af atomaffald. Det gælder især for retten til at afvise affald udefra. Denne fundamentale ret må under ingen omstændigheder undermineres af europæisk lovgivning, men efter min mening går landes eget ansvar endnu længere. Den, der producerer atomaffald, har et vedvarende ansvar for at sørge for, at dette forarbejdes og opbevares på den rette måde, også hvis dette sker i et andet land.
Den måde, hvorpå EU-lande nu fragter deres affald med skib til f.eks. Rusland, hvor det dernæst opbevares under elendige omstændigheder, er fuldstændig skandaløs. Den lokale befolkning og miljøet er offer for europæisk efterladenhed, når det gælder atomaffald. Hvis lande vælger at bruge en farlig og miljøuvenlig energikilde som atomenergi, bør de også selv rydde deres affald op i stedet for at belemre befolkningen i fattige lande uden for EU med det.
Den, som imidlertid virkelig vil gøre noget ved problemet med atomaffald i Europa, skal først og fremmest koncentrere sig om kilden, ellers er det spild af tid og kræfter. Det er særdeles foruroligende at se, hvordan atomenergi, efter med rette at have befundet sig ude på sidelinjen i energidebatten i nogen tid, igen har sneget sig ind på den europæiske dagsorden. Atomenergi er imidlertid hverken miljøvenlig, sikker eller billig og derfor ikke et acceptabelt alternativ. Det er affaldsproblemet et godt eksempel på. 
Kathy Sinnott,
   Hr. formand! Jeg vil gerne sige til Kommissæren, at når jeg ser på denne betænkning, der klart identificerer radioaktivt affald som dødbringende, forstår jeg ikke, hvorfor vi stadig opfatter atomkraft som en mulighed, eller endog, som jeg har set nogle lobbyister forsøge på, at kalde atomkraft for "grøn energi".
Direktivet fokuserer kun på medlemsstater, som er aktive deltagere i fremstillingen af atomkraft, og på dem, som kan acceptere affaldet. Irland hverken fremstiller eller oparbejder radioaktivt affald. Vi er ikke medtaget i denne betænkning, men alligevel skal vi beskyttes, fordi vi har Sellafield, et britisk oparbejdningsanlæg, der ligger meget tæt ved vores kyster.
Det Irske Hav - den smalle stribe vand, som adskiller os fra Sellafield - er på grund af Sellafield blevet verdens mest radioaktive vandområde. Sellafield udvider og bliver gjort klar til at modtage mere og mere radioaktivt affald til oparbejdning. Affald fra kontinentet vil sandsynligvis blive transporteret gennem Det Irske Hav og dermed udsætte os for yderligere risiko. Det ser ikke ud til, at vi i Irland har noget at skulle have sagt i denne sag. Vi opfattes som passive tilskuere. Ingen spørger os om tilladelse. Vi kan afvise brændslet, men ikke afvise risici, når vores naboer accepterer det. Som land har vi valgt at leve uden atomkraft. Det bør respekteres, både hvad angår modtagelsen af affald og risikoen for, at der transporteres affald gennem vores farvande.
På rygeområdet har vores lovgivere erkendt passiv rygnings betydning og har truffet foranstaltninger for at forsvare de mennesker, der opholder sig i nærheden af rygere. Vi er nødt til at erkende følgerne af og risikoen ved oparbejdning, overførsel og transittransport for alle, ikke kun oprindelses- og modtagerlandet, som tjener penge på radioaktivt affald. 
Alejo Vidal-Quadras Roca (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Hr. kommissær, mine damer og herrer, jeg glæder mig over, at hr. Seppänens betænkning efter mere end halvandet års behandling i Parlamentet endelig kommer til afstemning i plenarforsamlingen. I udvalget har vi opnået et bredt konsensusflertal ved udarbejdelsen af de ændringsforslag, der var nødvendige for at forbedre Kommissionens forslag, og som vi mener, at Rådet er parat til at acceptere.
Jeg vil særlig fremhæve det nye system til notifikation og autorisation af forsendelser af radioaktivt affald og brugt brændsel, der efter min mening maksimerer nytten af den automatiske godkendelsesprocedure, der i sin tid blev fremhævet af Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg som et væsentligt element til sikring af, at det indre marked kunne fungere ordentligt.
Desuden opfylder de ændringsforslag, der blev stemt om i udvalget, fuldstændigt forslagets oprindelige mål, der går ud på at tilpasse den gældende lovgivning til Det Internationale Atomenergiorganisations fælles konvention. I denne henseende har Parlamentet bestræbt sig på trofast at gentage konventionens definitioner samt direktivets anvendelsesområde.
Med hensyn til de ændringsforslag, som fru Harms har stillet, vil jeg gerne komme med et par kommentarer. For det første, at det står meget klart i konventionen, hvilke betingelser medlemsstaterne skal opfylde for at eksportere radioaktivt affald og brugt brændstof, og for det andet, at hendes insisteren på, at informationen om forsendelsen af disse stoffer skal være offentlig, i høj grad modsiger hendes argument i udvalget, hvor hun advarede om risikoen for, at stofferne faldt i hænderne på de forkerte. Jeg er sikker på, at fru Harms forstår den risiko, som det ville indebære, hvis denne følsomme information var frit tilgængelig.
Hr. formand, jeg vil gerne takke hr. Seppänen og alle de stedfortrædende ordførere for deres fremragende indsats og samarbejde under hele processen og gentage min støtte til de ændringsforslag, der er vedtaget i udvalget. Lad os håbe, at Parlamentet er bevidst om, at det, der skal stemmes om i morgen, ikke er et spørgsmål om ja eller nej til atomkraft, men et forslag til at gøre transporten af disse stoffer mere sikker. 
Justas Vincas Paleckis (PSE ).
   - Hr. formand! Jeg vil gerne lykønske ordføreren og understrege, at det pågældende direktiv er vigtigt for alle EU-medlemsstaterne, navnlig for de stater, der har atomkraftværker. Kommissionens forslag om at samarbejde om transport og deponering af radioaktivt affald eller brugt brændsel afspejler EU's solidaritet og fremsynethed. På den anden side er der ingen tvivl om, at kontrollen med transport af radioaktivt affald og tilladelsesprocedurerne bør strammes op.
Efter nedlukningen af den første reaktor i kernekraftværket ved Ignalina og i lyset af planerne om at nedlukke den anden om ca. tre år står Litauen over for et problem i forbindelse med deponering af brugt brændsel. For øjeblikket deponeres affaldet midlertidigt på særlige områder. Hvis det besluttes, at der skal bygges et nyt, moderne kernekraftværk ved Ignalina med støtte fra nabolande, vil nærværende direktiv blive endnu mere relevant for hele regionen.
Jeg vil gerne understrege, at det er nødvendigt at fremme videnskabelig forskning i neutralisering af atomaffald. Dette kunne også være en prioritering under EU's syvende rammeprogram for forskning. 
Marie Anne Isler Béguin (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Frankrig rejste en bølge af forargelse, da landet klassificerede transport af radioaktivt affald som en statshemmelighed. Landet nægtede således dets valgte og lokalbefolkningerne ret til information om, at konvojer indeholdende yderst farligt radioaktivt materiale krydsede deres område.
Endnu den 16. maj 2006 blev et medlem af det franske civilsamfund tilbageholdt, fordi han var i besiddelse af en konsekvensanalyse om, hvorvidt EPR-projektet kunne modstå et linjeflys styrt, som også var klassificeret som en statshemmelighed.
Idet det diskret overtager den franske idé om, at "oplysninger om overførsler (...) håndteres med behørig omhu og beskyttes mod ethvert misbrug", foreslår Parlamentets Udvalg om Industri, Forskning og Energi faktisk at institutionalisere statshemmeligheder på europæisk plan. 
Vil Europa-Parlamentet, som er verdensmester i alle kategorier med hensyn til at fremme og kræve gennemsigtighed og demokratisk kontrol på den internationale scene, fornægte sit ord og gøre en undtagelse på det radioaktive område? Sikke et troværdighedstab, Parlamentet ville lide, hvis det tilsluttede sig obskurantismen som regel i forbindelse med yderst radioaktivt affald.
Vi ved, at nedgravning ikke er nogen løsning for håndtering af radioaktivt affald. Derfor afviser vi projektet med at bygge en europæisk radioaktiv affaldsspand i Bure, i min region, og alle andre steder. I øvrigt er det ikke ansvarligt at uddelegere håndteringen af radioaktivt affald til tredjelande - f.eks. Ukraine og Rusland - som det foreslås. Idéen er etisk og moralsk forkastelig, når det drejer sig om radioaktivt affald, som skal overvåges for evigt, det må vi ikke glemme.
I mellemtiden består den acceptable løsning - og det er det svar, jeg gerne vil give mine kolleger fra Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater - i at opbevare affaldet i atomkraftværkerne. Det er det eneste sted, det er i sikkerhed, og så ville det sætte en stopper for de "affaldsturister", der gennemkrydser Europa pr. landevej eller jernbane.
Spørgsmålet er følgende: Hvor længe skal de europæiske borgere vente på, at gennemsigtigheden af oplysninger også kommer til at gælde inden for atomkraftområdet? 
Romana Jordan Cizelj (PPE-DE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer! Hvis vi ikke sikrer et stabilt system, vedtager klare regler og opfylder vores internationale forpligtelser på energiområdet, vil enhver tale om økonomisk vækst, stigende beskæftigelse og større konkurrenceevne i EU ikke have bund i virkeligheden.
Uanset om vi bryder os om det eller ej, er gennemførelsen af Lissabon-strategiens mål uløseligt forbundet med energispørgsmålet, herunder nuklear energi. Nuklear energi repræsenterer rent faktisk over 30 % af den el, der produceres af 154 reaktorer i Europa. Hver gang modstanderne af nuklear energi og tillige medlemmer af offentligheden konfronteres med disse tal, rejser de spørgsmålet om nukleart affald. Tiden er nu inde til at ændre det eksisterende direktiv fra 1992 om overvågning af og kontrol med overførsel af radioaktivt affald og brugt brændsel i overensstemmelse med det moderne samfunds udvikling, hvilket netop er hensigten med Kommissionens forslag.
Jeg glæder mig navnlig over forenklingen af det eksisterende direktiv, den klare definition af procedurer og klarlægning af spørgsmålet om valg af sprog. Som følge af den hurtige teknologiske udvikling i dag er det desuden nemmere at genanvende og genvinde helt op til 96 % af alt højradioaktivt affald. Jeg støtter derfor forslaget om harmonisering af forvaltningen af brugt brændsel, uanset hvilke procedurer, der anvendes i den kommende periode. Jeg er overbevist om, at vi bør støtte denne betænkning.
Jeg vil gerne afslutningsvis give udtryk for mit håb om, at vi vil handle konsekvent og konstruktivt, og at vi vil støtte indstillingen fra det kompetente udvalg, Udvalget om Industri, Forskning og Energi. Jeg håber derudover, at Parlamentet ikke vil bebyrde ovennævnte direktiv unødigt med tilføjelser eller ændringsforslag, der gør det vanskeligt at gennemføre dette allerede fra starten. 
András Gyürk (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Artikel 31 og 32 i Euratom-traktaten danner ikke blot grundlag for den lovgivning, der er ved at blive ændret, men de forpligter os desuden på sundheds- og sikkerhedsområdet. 
Vi er nødsaget til at ajourføre lovgivningen på det nukleare område af hensyn til de europæiske borgeres sundhed og sikkerhed. Jeg er overbevist om, at vi opfylder denne forpligtelse i tilstrækkelig grad, og at vi gør direktiv 92/3/Euroatom mere effektivt, hvis vi godkender Seppänen-betænkningen. 
Jeg mener, at det på mange måder er yderst vigtigt, at lovgivningen er tilpas afbalanceret. For det første sikres en tæt overvågning af radioaktivt affald og brugt brændsel, der nu kan genanvendes uden ubegrundede restriktioner og forbud. For det andet garanteres borgernes sikkerhed, uden at de økonomiske operatører dermed pålægges uforholdsmæssig store byrder.
Endelig bryder lovgivningen ikke med subsidiaritetsprincippet, selv om den udvider lovgivningens anvendelsesområde. Selv om den nye lovgivning giver borgerne nye garantier, er medlemsstaterne med andre ord fortsat ansvarlige for udarbejdelsen af bestemmelser tilpasset særlige nationale forhold samt for de myndigheder, der garanterer håndhævelsen af disse bestemmelser. Sidstnævnte forpligtelse indebærer imidlertid også, at det - ud over samarbejde om forbedring af retsgrundlaget på sikkerhedsområdet - desuden er nødvendigt at sikre, at den nationale myndighedsstruktur fungerer effektivt, således at alle borgere i EU kan drage fordel af den større sikkerhed, der ligger i dette nye direktiv.
Alle ovenstående aspekter er også af afgørende betydning for EU's fremtidige energiforsyning, da vi bør være bevidst om, at denne komplekse operations succes også er afgørende, hvis vi skal sikre, at borgerne har tillid til nuklear energi. 
Paul Rübig (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Først vil jeg gerne takke Kommissionen for initiativet, for det er på tide, at Kommissionen bekymrer sig om de vigtige ting i EU såsom sikkerhedsstandarderne og de ekstreme risici, der findes i denne teknologi, og at man gør sig bevidst, at de nuværende sikkerhedsstandarder er helt forskellige og i mange tilfælde kræver en bedre kontrol, en såkaldt eller en anden metode for objektiv og gennemsigtig kontrol.
Det er i det hele taget et spørgsmål, hvordan det ser ud med Kommissionens, Parlamentets og de kompetente medlemsstaters medindflydelse på dette område. Hvordan ser det ud med den nye strategi, hvor Rådets nukleare arbejdsgruppe de facto varetager kompetencerne alene og behandler de andre partnere, som vi har i den europæiske beslutningsproces, på en måde, som ikke længere er tidssvarende? Vi bør forsøge at finde en velafbalanceret situation, hvor vi i forbindelse med kontrol og gennemsigtighed, som bliver stadig mere nødvendige på dette yderst følsomme område, påtager os ansvaret i dag og ikke venter, til der sker en ulykke, og der bliver råbt på de ansvarlige og skyldige.
Vi bør også tage konkurrenceaspekterne alvorligt, nemlig hvilke omkostninger der opstår i forbindelse med bortskaffelse og endelig deponering samt til sikkerhed og sikring af transporterne, og hvilke standarder der opereres efter. Her må EU handle, og jeg anmoder alle til i betragtning af 50-årsdagen for Euratom-traktaten at gå ind i en seriøs debat og sætte sikkerheds- og gennemsigtighedsspørgsmål i centrum. 
Andris Piebalgs,
   Hr. formand! Som dagens forhandling har vist, er der bred opbakning til ordførerens betænkning. Jeg vil gerne atter takke hr. Seppänen for hans fremragende betænkning, der støttes af et stort flertal i Udvalget om Industripolitik, Forskning og Energi.
Med hensyn til problemet med forbud mod enhver eksport af radioaktivt affald og brugt brændsel ud af EU vil jeg erindre om artikel 13, stk. 1, litra c), i forslaget til direktiv, som indeholder et forbud mod eksport af radioaktivt affald og brugt brændsel til lande, der ikke besidder den nødvendige administrative og tekniske kapacitet til at garantere en sikker forvaltning af det brugte brændsel eller radioaktive affald. Kommissionen vil udstede strenge kriterier for at beslutte noget sådant.
Det er op til medlemsstaterne at beslutte, om de vil tillade en overførsel til et tredjeland fra sag til sag og i overensstemmelse med Kommissionens retningslinjer. Det er svaret på det spørgsmål, der er blevet rejst under forhandlingen.
Jeg er helt overbevist om, at vi skal have størst mulig åbenhed, når vi behandler energispørgsmål. Det gælder også for atomkraft. 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted onsdag kl. 12.30

