En ny strategi for Afghanistan (forhandling) 
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning af hr. Arlacchi for Udenrigsudvalget om en ny strategi for Afghanistan.
Pino Arlacchi
Fru formand! Den betænkning, som vi har behandlet i dag, er nærmest blevet vedtaget enstemmigt i Udenrigsudvalget. Det er resultatet af ét års arbejde i et team, jeg har ledet, og bygger på omfattende høringer i Kabul og Bruxelles.
Den foreliggende betænkning er et forsøg på at forklare et paradoks: Hvorfor er der opnået så lidt i Afghanistan på trods af ni års internationalt engagement? Siden 2001 har militære operationer i landet kostet mere end 300 mia. EUR og flere tusinde menneskeliv, og der er yderligere brugt mindst 40 mia. EUR på civile opgaver, dvs. i alt mere end 30 gange det nuværende afghanske BNP.
På trods af denne enorme indsats er Afghanistan stadigvæk den førende producent af narkotika. Det er stadigvæk et af de fattigste lande i verden, hvor livet - for hovedparten af den afghanske befolkning - er kort, brutalt og hæsligt, sådan som det var på vores kontinent for 500 år siden. Der er i Afghanistan flere ofre for moderdødelighed alene end for krigen, nemlig over 20 000 om året i modsætning til 2 300. Reaktionen på denne paradoksale situation er ikke så ligetil. Der skal tages højde for opiumproblemet og oprørskræfternes styrke samt den illusion, der var dominerende i de første år af den internationale tilstedeværelse, om en hurtig militær sejr. Desuden er centralforvaltningens legitimitet blevet overvurderet, og det samme gælder for effektiviteten af den internationale hjælp til genopbygning af landet.
Det er med den foreliggende betænkning ikke hensigten at forsimple alle disse ting. Der er fuld erkendelse af udfordringen, og dette dokument er et forsøg på at foreslå nye veje for vores politikker. Der anlægges i betænkningen en europæisk synsvinkel på situationen. Det betyder, at den afghanske krise betragtes ud fra en vinkel, som ikke blot er en afspejling af den amerikanske opfattelse. Europæiske værdier og principper spiller en rolle. De påvirker den måde, hvorpå de europæiske borgere ser på det afghanske problem, og de tror i princippet ikke på en militær løsning, fordi vi for mere end 65 år siden opgav idéen om, at krig og besættelse af fremmede lande er nogen god løsning.
EU af i dag bygger på en aversion mod krig, og den foreliggende betænkning afspejler denne holdning. Vedrørende den specifikke problemstilling i Afghanistan støtter EU-borgerne på det kraftigste en civil tilgang som et alternativ til brugen af magt. Vores tilgang er ikke naiv. Den er ikke, som det er blevet sagt, Venus' eftergivenhed over for Mars' styrke. Den er i stedet baseret på fornuft, på menneskelig solidaritet - og finder anvendelse i en krise som den afghanske, der ikke kan løses med en forsimplet løsning og mentalitet.
Den foreliggende betænkning indeholder et forslag til en strategi, der ikke udelukker begrænset anvendelse af tvangsforanstaltninger. Det afghanske folks sikkerhed i forhold til terrorister og kriminelle overgreb er en forudsætning for landets udvikling, og Parlamentet mener, at kombinationen af fredsbevarende interventioner, multilateralt diplomati, interne fredsforhandlinger, effektive fattigdomsbekæmpelsesforanstaltninger, etablering af demokratiske institutioner og beskyttelse af kvinders rettigheder er grundpillerne i en ny vinderstrategi i bl.a. Afghanistan.
Jeg håber, at den strategi, der er redegjort for her, vil blive gennemført omhyggeligt af det nye system, og jeg benytter lejligheden til at opfordre Baroness Ashton til at gøre fælles sag med Parlamentet med hensyn til disse bestræbelser.
Catherine Ashton
Fru formand! Jeg vil gerne begynde med at hylde eftermælet efter Richard Holbrooke, der var en engageret diplomat, en fredsforkæmper og en mand, jeg var stolt over at kunne kalde for min ven. Jeg vil gerne udtrykke min store anerkendelse over for hr. Arlacchi for den omfattende betænkning og for det arbejde, jeg ved, han har gjort, og som har afstedkommet en udbytterig drøftelse her i Parlamentet i de sidste par måneder. For mit eget vedkommende ser jeg frem til at arbejde tæt sammen med ham og andre parlamentsmedlemmer i de kommende måneder, når vi kommer ind i det, jeg vil beskrive som en afgørende fase i vores engagement i Afghanistan.
Som hr. Arlacchi sagde, vedrører de problemer, som Afghanistan står over for, i en vis forstand os alle. Voldelig ekstremisme rækker ud over regionen. Narkotika, der dyrkes og produceres i Afghanistan, finder vej til Europas gader. Vores engagement er ansporet af behovet for at hindre Afghanistan i at blive et fristed for terrorisme og kriminelle aktiviteter. Men det er lige så vigtigt, at vi fremmer en bedre, mere sikker og blomstrende fremtid for befolkningen i Afghanistan. Uden denne fremgang kommer der ikke nogen løsning.
På baggrund af disse udfordringer vil jeg gerne begynde med at sige, sådan som jeg har sagt det mange gange før i andre sammenhænge, at EU's tilstedeværelse i Afghanistan er langsigtet. Vi har et bistandsprogram op til 2013 - og jeg er sikker på, det vil fortsætte - og vi har nu øget grundlinjen for vores bistand til 200 mio. EUR om året, hvilket er en stigning i forhold til det tidligere beløb på 150 mio. EUR om året.
Med den finansiering er vi i stand til fortsat at støtte sundheds- og socialvæsenet samt god regeringsførelse og retsstatsprincippet, og på trods af at sikkerhedsmæssige problemer ligger os alle meget på sinde, har vi efter min mening gjort nogle mærkbare fremskridt på centrale sociale områder.
Jeg har allerede her i Parlamentet nævnt sundhedssektoren, hvor der f.eks. i 80 % af landet nu er en eller anden form for adgang til primær sundhedspleje sammenlignet med under 10 % i 2001. Det er også sandt, at helbredsindikatorerne i Afghanistan stadig er blandt de allerdårligste i verden, så vi har lang vej endnu. Når det så er sagt, ved vi fra FN's tal, at der i forhold til 2001 dør 40 000 færre spædbørn hvert år i Afghanistan, og det skyldes væsentlig forbedret pleje under svangerskabet.
Vi bliver også ved med at kanalisere en så stor del af vores bistand som muligt via de afghanske statslige strukturer for at sikre, at vi får afghansk lederskab af reformprocessen. Ca. 50 % af vores bistand går enten via nationale programmer eller via trustfonde, der direkte støtter den afghanske regering. Dette er godt for donorkoordinering, godt for opbygning af lokal kapacitet og godt for styrkelse af afghansk ejerskab. Det statuerer også et godt eksempel for mange andre bidragydere.
Men der er altid plads til forbedringer af den internationale koordinering. Vi er nødt til at gøre mere, og vi er nødt til at gøre det bedre. Men hvis man kigger på, hvad EU gør, synes jeg, vi har gjort reelle fremskridt, og resultatet er i høj grad blevet forbedret, efter at EU's nye særlige repræsentant og delegationsleder, Vygaudas Ušackas, tog til Afghanistan i april.
Vores politiske budskab er mere sammenhængende, og vi forbedrer samordningen af vores udviklingsindsats internt i EU via den handlingsplan for Afghanistan og Pakistan, som Ministerrådet godkendte i oktober sidste år.
Handlingsplanen bringer de instrumenter, som anvendes kollektivt og af de enkelte medlemsstater, i overensstemmelse med vores politiske prioritering - især på de områder, der var resultatet af Kabulkonferencen, som jeg var med til i juli.
Det er et centralt punkt i planen, at vi afstemmer vores indsats og vores tilgang. Der er i planen angivet nogle områder, hvor vi i EU mener, at vores indsats vil være mest effektiv. Faktisk drøftede EU's udviklingsministre med mig som formand lige netop disse spørgsmål i sidste uge i Bruxelles.
Det bringer mig på en måde hen til det hovedbudskab, jeg gerne vil komme med i dag, nemlig at gennemførelsen af vores eksisterende strategier skal have høj prioritet. De strategiske rammer er på plads på både det militære og det civile område.
Sammen med begge formænd deltog jeg sidste måned i ISAF-mødet i Lissabon, hvor der blev opnået enighed om overdragelsen af sikkerhedsansvaret i henhold til NATO-overgangsplanen. Jeg har truffet general David Petraeus tre gange i de sidste par måneder, og selv om der stadig er meget, som skal gøres, er jeg fortrøstningsfuld med hensyn til, at den nuværende strategi så småt får en reel indvirkning.
Hvad det civile område angår, havde vi den vellykkede Kabulkonference. Den afghanske regering skal have ros for tilrettelæggelsen af og omdrejningspunktet ved arrangementet i juli. Det var ikke den sædvanlige liste med anmodninger og donorløfter. Tværtimod handlede dagsordenen primært om, hvordan man bedst prioriterer vores eksisterende ressourcer og forpligtelser og kan indarbejde vores indsats i vedtagne nationale programmer, som er blevet udviklet af afghanerne selv.
Disse nationale prioritetsprogrammer banede vejen for overgangen på en lang række forskellige områder, og vi er nødt til at støtte dem, hvilket præcis er det, vi gør med vores handlingsplan. Vi ved alle, at der ikke kan blive tale om nogen holdbar militær exit fra Afghanistan uden en civil ramme for stabilitet, som kan holde sammen på landet. Mere effektive statsinstitutioner, bedre regeringsførelse, adgang til grundlæggende serviceydelser, domstolsadgang og retsstatsprincippet er lige så vigtige punkter som "hård sikkerhed".
Vi vil således styrke vores indsats for at styrke den afghanske kapacitet og vil arbejde sammen med den afghanske regering for at fremme effektive og ansvarlige statsinstitutioner, især på det regionale plan. Faktisk vil vi på alle de områder, vi er engageret i - udvikling af landdistrikterne, retshåndhævelse, grænseforvaltning og kampen mod narkotikahandel - arbejde på at opbygge lokale afghanske institutioner, idet vi lægger vægt på at fremme retsstatsprincippet og god regeringsførelse samt kampen mod korruption.
Vedrørende spørgsmålet om afghanske institutioner vil jeg gerne slutte med et par ord om afghanske forpligtelser. Vores indsats på udviklingsområdet vil kun bære varig frugt, når den afghanske regering bliver mere ansvarlig og rummelig. Vi er nødt til at opfordre dem til at anlægge en sådan langsigtet holdning. I øjeblikket er halvdelen af den menneskelige kapacitet i landet marginaliseret, og ikke desto mindre har vi set andre eksempler i verden på, at inddragelse af kvinder i regerings- og udviklingsprocesserne er af grundlæggende betydning. Det slog mig, hvor uudnyttet dette potentiale var, da jeg i juli mødtes med kvindegrupper i Kabul. Dette vil fortsat være et centralt aspekt ved vores engagement i Afghanistan, det være sig i form af politisk støtte til kvindelige medlemmer i det nye afghanske parlament eller via vores støtte til kvinders deltagelse i lokale udviklingsprojekter som f.eks. det bredt anerkendte nationale solidaritetsprogram, som vi siden 2002 har finansieret gennem Verdensbanken.
Afslutningsvis vil jeg gerne takke hr. Arlacchi for, at han i den foreliggende betænkning har kastet lys over så mange væsentlige spørgsmål. Betænkningen kommer efter min mening på et virkelig belejligt tidspunkt, hvor der står så meget på spil med hensyn til både vores militære og vores civile forpligtelser.
Charles Goerens
Fru formand! Afghanistan har ikke længere så mange valgmuligheder.
For det første er status quo ikke længere nogen realistisk mulighed, i og med at NATO-styrkerne én for én bebuder, at de trækker sig ud af Afghanistan, men ikke desto mindre ved vi stadig ikke, om landet kan garantere for sin egen sikkerhed.
For det andet kan man spørge, om en tilbagevenden til situationen inden 2000 er en mulighed. Desuden ville vi, hvis vi skaber et fristed for terroristnetværk, atter udsætte landet for en styrkeprøve med de fremmede militærstyrker.
For det tredje er det et spørgsmål, om der skal overdrages magt til de moderate Taliban-tilhængere. Jeg kan ikke sige, hvad jeg synes om denne mulighed, for der er ingen, som kan fortælle, hvad en moderat Taliban-tilhænger er. Lad os spørge de afghanske kvinder, der er undsluppet fra helvede og netop har genfundet noget af deres frihed.
For det fjerde er det, der udestår, at man forfølger indsatsen for at konsolidere det, der er blevet opnået, og fortsætter kampen for mere demokrati og større udvikling. Karzai, der forsøger at personificere den valgmulighed, er stødt på en væsentlig forhindring, nemlig hans egen person. Indtil der er fundet et troværdigt alternativ, er det den eneste valgmulighed, vi har.
Ioannis Kasoulides
Fru formand! Vores standpunkt i den foreliggende betænkning er oprørsbekæmpelsesstrategien i EU's handlingsplan, og jeg takker hr. Arlacchi for at have forstået dette.
Denne strategi skal have tid til at virke ifølge den tidsplan, som præsident Obama har fastlagt, og hvor 2014 er fristen for fuldstændig "afghanisering" af militær- og politiaktiviteter. Den afsluttende fase vil afgjort være politisk, hvor man via forhandling skal nå til enighed med samtlige afghanske parter i konflikten.
Kontakt med Taliban er et afghansk anliggende, men det skal man gå i gang med, når oprørerne ikke længere føler sig styrkemæssigt overlegne. Uddeling af bistand og anvendelse af private leverandører skal genovervejes, således at det kommer den lokale befolkning til gode - og så afgjort uden at der betales beskyttelsespenge til lokale oprørere for adgang til forsyningsruterne.
Der skal også - sammen med sikkerhedsspørgsmålet - af hensyn til de unge i Europa lægges lige så stor vægt på narkotikaområdet. Vi er stærke modstandere af punkt 71, der fordømmer anvendelse af droner - hvilket er et nøgleelement i oprørsbekæmpelsesstrategien. Hvad vil de europæiske soldater i felten ikke tænke, hvis Parlamentet fordømmer et så effektivt våben i deres kamp mod oprørerne? Jeg opfordrer kraftigt mine kolleger til at stemme imod den tredje del af punkt 71.
Norbert Neuser
Fru formand, Baroness Ashton! EU er inddraget i en række missioner i Afghanistan på baggrund af FN-resolutioner. Alt for mange unge soldater fra Europa har mistet livet i Afghanistan. Et stort antal er blevet alvorlig såret eller lider af psykisk stress som følge af militærtjeneste. Tusindvis af civile hjælpearbejdere fra Europa sætter hver dag deres liv på spil for at være med til at skabe en bedre fremtid i Afghanistan. Alle disse personer og alle vi andre har ret til at vide, hvordan Europas engagement i Afghanistan kan bringes til en vellykket og varig afslutning, og hvor længe vi fortsat vil have en militær tilstedeværelse i landet.
Hvad skal gøres anderledes eller forbedres, og hvad er målene i den nye EU-strategi for Afghanistan? Vi skal gøre en større indsats vedrørende civil genopbygning. Vi skal langt om længe gøre fremskridt med hensyn til at efteruddanne den afghanske politistyrke og personalet i retssystemet. Vi ved, at der ikke kommer nogen militær løsning, og vi skal derfor øge vores indsats med at gennemføre en politisk løsning på konflikten ved hjælp af EU og en fælles udenrigspolitik.
Vi skal vise beslutsomhed og presse på med den interne forsoningsproces i Afghanistan og inkludere moderate medlemmer af Taliban. Vi er nødt til at iværksætte specifikke initiativer, især på regionalt plan, for at stabilisere situationen. Det indebærer navnlig effektive midler til bekæmpelse af narkotikaproduktion og -handel. Vores strategi indeholder nogle gode forslag. Vi opfordrer den afghanske regering til at vise, at den har viljen til at indføre en bedre styreform uden korruption.
Den nye EU-strategi kan imidlertid kun blive en succes, hvis den ikke længere spiller en passiv rolle, men aktivt inddrager nabolandene. Vi knytter vores håb til Dem, vi sætter vores lid til Dem, og De har vores fulde opbakning, Baroness Ashton.
Ivo Vajgl
Fru formand! Tak for hyldesten til ambassadør Richard Holbrooke. Det er med rette, at vi mindes ham i dag, nu hvor vi taler om Afghanistan, i taknemmelighed for det, han gjorde for at fremme freden.
For hele verden, for EU og for os alle er Afghanistan et problem, som vi forholdsvis hurtigt og effektivt kunne løse, hvis tiderne og metoderne var anderledes. Det er indlysende i dag, at dette problem, nu hvor vi undersøger andre løsningsmuligheder, ikke kan løses med militære midler. Den foreliggende betænkning, der blev udarbejdet af professor Pino Arlacchi, som er en lydhør ekspert i afghanske forhold og i verdenspolitikkens skyggesider, er med til at gøre disse andre løsninger mulige. Ikke desto mindre ser vi, at der er nye dødsofre hver dag, både blandt civilbefolkningen og de uniformerede krigere.
Betænkningen giver indsigt i oplysninger om forspildte investeringsmuligheder, uregelmæssigheder i forbindelse med og misbrug af humanitær bistand, profitter til netværk bag international narkotikahandel og de illusioner, som de militære ledere har næret. Det står i dag klart, at Al-Qaedas tilstedeværelse i Afghanistan ikke længere er det centrale problem. Det er imidlertid et problem, der vil eksportere kampen mod international terrorisme til nabolandene og -regionerne, lige så længe som kampene i Afghanistan fortsætter.
Der advares i betænkningen om, at reelle og langsigtede løsninger i Afghanistan som f.eks. de tiltag, der forbedrer menneskerettighedssituationen og kvindernes stilling samt giver børnene nogle fremtidsudsigter, der minder mere om den standard, vi kender, kun kan lade sig gøre, hvis de afghanske myndigheder, religiøse ledere og civilsamfundet inddrages på en aktiv og markant måde. Vi skal være mere overbeviste end tidligere om, at de formår at opbygge et samfund og en stat på et grundlag, som ligger tæt på deres definition af frihed og deres traditioner og værdier.
Den foreliggende betænkning er et velfunderet forsøg på at definere de centrale problemer og mulige løsninger for Afghanistan. Betænkningen er et incitament til en ansvarlig og kreativ EU-politik i Afghanistan.
Nicole Kiil-Nielsen
Fru formand, fru Ashton! Jeg vil gerne benytte denne lejlighed til at takke hr. Arlacchi for den konstruktive stemning, der har hersket omkring arbejdet.
Den foreliggende betænkning giver en meget ærlig, meget fair analyse af minusserne ved den internationale indsats i Afghanistan siden 2001. Vi bifalder hovedbudskabet, nemlig at der ikke findes nogen militær løsning. Krigen har nogle enorme omkostninger. Krigen koster menneskeliv både blandt soldaterne og i befolkningen, og krigen tjener blot til at styrke Taliban.
Den eneste løsning er af politisk karakter. Det, afghanerne venter på, er reel investering i deres lands udvikling, i støtte til god regeringsførelse og i etablering af et retssystem. Problemet med grundlæggende rettigheder, frem for alt kvinders rettigheder, er fortsat uløst.
Den ganske nye rapport fra FN's mission i Afghanistan viser den afghanske regerings manglende evne til fuldt ud at sikre kvinders og pigers rettigheder. Jeg citerer: "Så længe kvinder og piger er udsat for forskellige former for praksis, der skader dem, nedværdiger dem og fratager dem deres rettigheder, kan der ikke ske de store væsentlige eller varige fremskridt i Afghanistan".
For at sikre de afghanske kvinders rettigheder har vi ikke alene brug for skriftlige juridiske og forfatningsmæssige garantier, men nok så vigtigt, at de på hurtig og passende vis bringes i anvendelse.
Det nationale parlament har ringe indflydelse på landet, idet magten for størstedelens vedkommende er koncentreret i præsident Karzais hænder. Hvis det ikke er for sent, skal EU yde urokkelig støtte til de forskellige institutioner og især til det nyvalgte parlament med henblik på at befæste demokratiet og retsstaten.
Struan Stevenson
Fru formand! Jeg har i det forgangne år fungeret som personlig stedfortræder for formanden for OSCE Kasakhstan og har udarbejdet en detaljeret rapport om de centrale miljøspørgsmål, der vedrører Centralasien. Jeg har sendt en kopi af min rapport til Dem, Baroness Ashton.
Et af de nøglepunkter, der vedrører hele Centralasien, er naturligvis spørgsmålet om vandudnyttelse på tværs af grænserne. Som bekendt er der store og konstante spændinger vedrørende vandressourcerne mellem nationerne i Centralasien, alt efter om de ligger op ad eller ned ad en given flod.
Men et aspekt af denne problemstilling, der kom frem ved min undersøgelse, er efter min mening blevet overset af mange beslutningstagere i Vesten. Fundamentet for den afghanske økonomi er landbruget, og enhver genopbygning af økonomien i Afghanistan efter konflikten vil indebære enorme investeringer i landbruget, hvor man f.eks. tilskynder landbrugerne til at gå over til at dyrke granatæbler i stedet for opiumvalmuer. Det vil til gengæld medføre en kæmpestor yderligere udnyttelse af de i forvejen knappe vandressourcer. Ved at være med til at løse den nuværende konflikt i Afghanistan kan man med andre ord uforvarende komme til at skabe en række mini-Afghanistan'er længere nede ad floderne, idet den akutte mangel på vand forværres.
Vi skal sørge for, at alle nye kunstvandingsprojekter er godt gennemarbejdet, og at der anvendes betonstøbte kanaler og bassiner samt drypvandingsanlæg svarende til dem, der benyttes af landbrugerne i Spanien. Desuden skal alle større energiprojekter, der omfatter vandkraftværker, projekteres og konstrueres med omhu for at sikre, at de ikke giver nogen ulemper for vandbrugerne længere nede ad floderne i nabolandene.
Joe Higgins
Fru formand! Den krig, USA og NATO fører i Afghanistan, er en komplet katastrofe for det afghanske folk, hvoraf der alene sidste år skønsmæssigt blev dræbt 30 000. Det er også en katastrofe for de unge mænd og kvinder, som tvinges til at være med og kæmpe i landet i NATO's og USA's styrker, hvoraf der i år nok allerede er blevet dræbt 500 personer.
Som det meget tydeligt fremgår af hr. Arlacchis betænkning er den økonomiske og sociale situation i Afghanistan efter ni år særdeles alvorlig. Antallet af mennesker, der lever i fattigdom, er steget markant. Sikken en skandale det er, i betragtning af at 300 mia. USD i den periode er blevet sjoflet væk på masseødelæggelsesvåben og krig og gået tabt til korruption. Den amerikanske invasion i Afghanistan skete ikke for at fremme det afghanske folks interesser, men af hensyn til USA's geostrategiske interesser i Centralasien, hvor der jo er masser af energi, olie og gas.
De fremmede tropper skal trækkes ud af landet, og den rigdom, der findes i Afghanistan, skal fratages Karzais regering, korrupte jordbesiddere og krigsherrer og på demokratisk vis overdrages til organisationer bestående af landarbejdere, arbejdere og de fattige med henblik på virkelig at udnytte disse ressourcer og arbejde videre med dem til gavn for folket.
Bastiaan Belder
Fru formand! Som ordfører med ansvar for formuleringen af EU's holdning til Iran har jeg i forbindelse med beslutningen om Afghanistan fokuseret på den islamiske republiks rolle på den afghanske krigsskueplads.
I beslutningen kommer man imidlertid kun meget perifert og efter min mening også med ringe hensyntagen til fakta ind på den interessante indflydelse, Iran har. I mellemtiden står vi tilbage med det afgørende spørgsmål om, hvordan EU vurderer Irans reelle indflydelse på Afghanistan, og hvilke politiske konsekvenser EU forudser som følge deraf. Jeg vil derfor stille den højtstående repræsentant tre spørgsmål, og jeg vil gerne have fru Ashton til at besvare dem skriftligt. Jeg vil også foretrække at få nogle konkrete svar.
1. I hvilket omfang har Irans masseudvisning af afghanske flygtninge en destabiliserende indvirkning på det vestlige Afghanistan? Jeg tænker her på Nimruz og Herat.
2. Er De enig i den officielle afghanske udlægning, nemlig at Iran forsøger at infiltrere landet med udenlandske terrorister under dække af disse udvisninger?
3. Hvilken form for bistand yder EU til de afghanske myndigheder med hensyn til at modtage et stort antal flygtninge fra Iran for at forhindre Teheran i politisk at misbruge denne ømtålelige humanitære problemstilling og i at instrumentalisere den med henblik på at gøre Kabul uafhængig og udøve et politisk pres.
Nick Griffin
(EN) Fru formand! Den foreliggende betænkning gør en ende på den britiske politiske klasses løgne om krigen i Afghanistan. Jeg kender ikke navnene på nogen af de uskyldige afghanske ofre for denne ondsindede krig, men jeg ved, at den intet har med britiske interesser at gøre. Og jeg kender navnene på de 18 tapre unge mænd fra min valgkreds, der alene i det seneste år har betalt for dette vanvid med deres liv.
Korporal Simon Hornby, Liverpool, chefsergent David Markland, Lancashire, menig Sean Dawson, Stalybridge, korporal Harvey Holmes, Hyde, korporal Terry Webster, Chester, underkorporal Andrew Breeze, Manchester, marineinfanterist Steven Birdsall, Warrington, marineinfanterist Paul Warren, Preston, sergent Steven Darbyshire, Wigan, menig Alex Isaac, Wirral, menig Douglas Halliday, Wallasey, oversergent Martyn Horton, Runcorn, menig Thomas Sephton, Warrington, sergent David Monkhouse, Cumbria, ingeniørsoldat Darren Foster, Carlisle, underkorporal Jordan Bancroft, Burnley, menig Darren Deady, Bolton, civilgardist Christopher Davies, St Helens.
Sikken et forbryderisk spild af tapre unge menneskers liv!
Det kommer naturligvis ikke EU ved, hvilke krige Storbritannien skal eller ikke skal udkæmpe. Det er op til det britiske folk og vores folkevalgte repræsentanter i vores parlament i Westminster at beslutte, ligesom det vil være op til os en skønne dag at beslutte at lægge sag an mod Tony Blair, Gordon Brown og David Cameron for krigsforbrydelser, fordi krigen i Afghanistan fuldstændig som krigen i Irak er en forbryderisk krig.
Mario Mauro
(IT) Fru formand, mine damer og herrer! Jeg er enig med ordføreren i forestillingen om, at de enorme problemer, der den dag i dag stadig er i Afghanistan, skal håndteres på en ny måde, dvs. med en anden definition af indsatsområder i forhold til tidligere.
Jeg deler hans glæde over, at den afghanske præsident, hr. Karzai, har sat året 2014 som mål for indledningen af den periode, hvor de afghanske nationale sikkerhedsstyrker alene vil gennemføre militære operationer i alle de forskellige provinser, og den afghanske regerings forpligtelse til en gradvis overgang til fuld myndighed over sikkerheden i landet.
Alt dette bør dog ikke betyde, at verdenssamfundet afskriver Afghanistan. Partnerskabet med Afghanistan bør i stedet styrkes på alle mulige måder. For det første skal vi fremme investeringerne i økonomien, fordi det i virkeligheden indebærer, at man investerer i landets stabilitet. Dette skal ske på den rigtige måde, dvs. ved at udarbejde en samarbejdsmodel på baggrund af en dialog, der er åben for alle sociale organisationer og lokale institutioner.
Som der ganske rigtigt står i betænkningen, er det springende punkt imidlertid, at der ikke kommer stabilitet eller fred i Afghanistan, uden at staten kan stå på egne ben og frem for alt garantere befolkningens sikkerhed.
I den forbindelse opfordrer jeg ordføreren, hr. Arlacchi, til om muligt, evt. ved hjælp af et mundtligt ændringsforslag, at revidere punktet om anvendelse af droner i felten og gøre det mere operationelt. Det er med andre ord én ting at sige, at det er forbudt at anvende droner, mens det er noget helt andet at sige, at vi så vidt muligt vil begrænse anvendelsen af dette teknologiske instrument og derefter måske tilføje, at det er for ikke at ramme civilbefolkningen. Jeg er sikker på, at vi kan nå frem til et kompromis. Hr. Arlacchi har efter min mening indsigten og handlekraften til at gøre dette. Vi vil med glæde støtte ham i forbindelse med dette arbejde.
Kristian Vigenin
(BG) Fru formand! Det, vi drøfter i dag, er formentlig en af de vigtigste betænkninger om udenrigspolitik og sikkerhed i 2010. Jeg vil gerne rose hr. Arlacchi for hans indsats og de resultater, han er nået frem til. Vi kan bedømme resultaterne af vores nuværende Afghanistanpolitik ud fra de chokerende tal for stigende spædbørnsdødelighed, faldende forventet levetid og voksende analfabetisme og fattigdom. Til sammenligning koster fem dages krig det samme, som det ville koste at udrydde fattigdommen, og en uges krig koster det samme som 6 000 skoler. Jeg er godt klar over, at den slags sammenligninger ikke er så ligetil, men de giver os begreb om det dilemma, vi i øjeblikket befinder os i. Samtidig har en lang række rapporter vist, at der er alvorlige brist, bedrageri og korruption i forbindelse med uddeling af international hjælp. Siden 2002 har alene EU og medlemsstaterne hældt over 8 mia. EUR i landet uden nogen håndgribelige resultater.
Lige så foruroligende er det, at udvælgelsen og uddannelsen af nye folk til det afghanske politikorps slet ikke lever op til minimumsstandarderne, idet 90 % af de ansatte i politikorpset består af analfabeter, og en femtedel af dem er narkotikamisbrugere. Jeg nævner dette, fordi vi ikke kan tale om en ny strategi for Afghanistan, medmindre vi ser realiteterne i øjnene. Der findes ingen nemme løsninger eller opskrifter, men vi understreger kraftigt, at alle skal være klar over, at den eneste løsning er af politisk karakter, nemlig en løsning, hvor man understreger et stærkt engagement fra de afghanske institutioners og borgeres side i deres eget lands udvikling, hvilket kan få den langsigtede virkning, at der skabes stabile forudsætninger for at få standset opiumproduktionen og udryddet fattigdommen.
Carl Haglund
(SV) Fru formand! Først vil jeg gerne takke hr. Arlacchi, der har gjort et fremragende stykke arbejde med denne strategi. Jeg synes, den på en fantastisk måde viser de udfordringer, vi står over for, men også de fejl, vi indtil nu har begået. Vi kan forhåbentlig lære noget af dette dokument med henblik på at forbedre vores indsats i Afghanistan.
Der er et par punkter, det er værd at overveje nærmere. For det første er der den på sin vis vidtgående, men vigtige tanke om faktisk at føre seriøse forhandlinger med de såkaldte moderate Taliban-medlemmer. Det er sikkert den eneste udvej. Samtidig mener jeg, at mange af os ville have svært ved præcis at definere, hvad et moderat Taliban-medlem egentlig er, og hvem det er. Jeg tror derfor, at vi har grunde til at føre drøftelser på dette område, og begivenheder i den seneste tid har efter min mening vist, at dette ikke rigtig står klart for os alle.
Et andet spørgsmål, jeg gerne vil berøre, er spørgsmålet om bistandspenge, og hvordan man arbejder videre med dem. Jeg synes, det er positivt, at vi fremover tør kanalisere dem via den afghanske regerings budget. Det er trods alt nok den eneste måde at håndtere det på, selv om jeg mener, at det skal gøres med eftertanke. Vi har grund til at vise vælgere i vores egne medlemsstater, at vi holder øje med dette, og at misbruget af bistandspenge ikke bliver for stort.
Sidst, men ikke mindst synes jeg, det er godt, at Pakistans rolle nævnes, fordi det også er af helt afgørende betydning. Det er vi vist alle sammen enige om, og her spiller verdenssamfundet en betydningsfuld rolle ved at lægge pres på Pakistan for at få pakistanerne til at gøre det, de bør gøre.
Afslutningsvis vil jeg gerne sige, at jeg kommer fra et land, hvor debatten om Afghanistan, som tingene ser ud lige nu, udelukkende handler om, hvorvidt de finske tropper skal blive der eller ej, og det er ikke synderlig konstruktivt. Man debatterer ikke sagens kerne, men kun om tropperne skal være der eller ej. Det samme gælder f.eks. vores naboland Sverige, og derfor er sådanne initiativer som denne her seriøse strategi et godt indlæg i debatten for fremtiden.
Ryszard Czarnecki
(PL) Fru formand! For fire år siden var jeg observatør ved valget til Den Palæstinensiske Myndighed, og jeg mener Den Palæstinensiske Myndighed. Jeg mindes den uvirkelige udtalelse fra en af de mere fremtrædende personligheder i Parlamentet. Vedkommende sagde til mig: "Hold da op, hvor folk fra Hamas i bund og grund er pæne, kultiverede, venlige mennesker. Vi burde måske forhandle med dem." I dag hører jeg det samme. Jeg hører i dag, at vi måske bør forhandle med de moderate tilhængere af Taliban. Der opstår så bare spørgsmålet om, hvem de moderate tilhængere af Taliban er - og er dette begreb ikke også alt for fleksibelt? Jeg vil mane til forsigtighed med at indtage en sådan holdning.
Det er klart, at rigtig mange soldater er blevet dræbt i Afghanistan - herunder soldater fra mit hjemland, fra Polen - alt for mange af disse soldater er blevet dræbt, vores strategi koster alt for mange penge, og NATO's strategi er også tvivlsom. Jeg vil dog ikke kaste barnet ud med badevandet, og jeg advarer imod dialog med mennesker, der i virkeligheden har mål, som er fuldstændig anderledes end vores mål.
Philippe Juvin
(FR) Fru formand! Jeg er klar over, at hr. Arlacchi, kender Afghanistan godt. Af medlemmerne her i Parlamentet er han antagelig en af dem, der kender dette land og den komplekse region bedst.
Men lad os sige det uden omsvøb, at denne tekst i sin nuværende formulering udgør et alvorligt problem. Jeg er ikke enig med alle de parlamentsmedlemmer, der er begejstret og klapper sig selv på skulderen over dette tekstforslag. Jeg skal fortælle hvorfor.
Jeg synes, at dette tekstforslag for det første har den store skavank, at man for enhver pris ønsker at vi her i Vesten skal stilles til ansvar for de dårligdomme, der rammer Afghanistan. Jeg vil give tre eksempler. For det første skriver hr. Arlacchi, at sundhedssituationen - næsten som ved et rent tilfælde - er blevet værre, siden vi kom til landet. Det er overraskende. Fru Ashton sagde lige det modsatte. Ingen tog notits af dette.
Mit andet punkt er, at de vestlige styrker i betragtning B - læs det, kære kolleger - omtales som besættelsesstyrker. De medlemsstater, der er repræsenteret her i Parlamentet, og som har levet under besættelser, ved, hvad et ord som dette betyder.
Mit tredje punkt vedrører punkt 71, som handler om spørgsmålet om dronerne. Jeg var for to år siden officer i Afghanistan som militærlæge. Jeg behandlede tyske, britiske, polske, italienske, franske, allierede afghanske soldater. Jeg behandlede endda Taliban-krigere. Jeg kan sige, at hvis man i morgen sagde til vores soldater, at man ikke må bruge droner, ville det svare til at sige til dem, at man skulle tage kontakt til fjenden og påtage sig nogle risici. Jeg ved ikke, om det er vores ansvar som politikere at sige det til vores soldater.
Jeg undervurderer ikke, hvor kompleks situationen er. Jeg ved, at krig er grusom, men vi skal efter min mening holde op med denne antimilitarisme, denne forsimplede antiamerikanske holdning, denne selviscenesatte afstraffelse af de vestlige styrker, hvilket gør dem til årsagen til alle dårligdomme i Afghanistan.
Jeg tror, at det hele er meget mere ligetil end som så. Fjenden er Taliban, ikke amerikanerne og ikke de vestlige styrker. Det er alt sammen meget kringlet, men vi skal være påpasselige med, hvordan vi fremlægger tingene.
Thijs Berman
(EN) Fru formand! Jeg vil gerne tilslutte mig Baroness Ashton og hylde Richard Holbrooke. Jeg beundrede ham for Dayton-aftalen og traf ham en gang til en yderst interessant middag i Bruxelles, og han gjorde virkelig indtryk på mig.
(NL) Fru formand! Ingen strategi, der primært er af militær karakter, har nogen som helst chance for at blive en succes i Afghanistan. Antallet af vores tropper i landet er steget fra 20 000 i 2001 til 150 000 nu, og alligevel er usikkerheden kun blevet større.
Vi ser flere civile ofre, flere døde soldater og en koalitionshær, som, hvis min kollega hr. Juvin vil have mig undskyldt for at udtrykke det på den måde, et stigende antal afghanere nu i realiteten ser som en besættelsesstyrke.
Strategien skal have fokus på at genopbygge landet, lokalforvaltningen, retsvæsenet, uddannelsessystemet, sundhedsvæsenet, herunder også for kvinder, og udvikle landdistrikterne, men uden opiumdyrkning. Koalitionen skal tage sine egne principper alvorligt. Vi har hørt en række fine ord om bekæmpelse af korruption, men der er intet gjort vedrørende korruptionen i og omkring præsidentpaladset. Det er ved at gøre afghanerne desillusioneret, og det skal der laves om på.
EU skal styrke indsatsen mod korruption i det afghanske politikorps, og EU skal i gang med at få indsat offentlige anklagere. Afghanistan kan ikke undvære et pålideligt forvaltningsapparat.
Zbigniew Ziobro
(PL) Fru formand! Det vil ikke være muligt at etablere et effektivt bistandsprogram for Afghanistan, uden at den interne situation i landet bliver mere stabil. Det vigtigste punkt i forbindelse med disse foranstaltninger skal være at garantere sikkerhed og sejr i kampen mod oprørsstyrkerne. Til dette formål er det nødvendigt at udvide engagementet for de europæiske stater, som er en del af NATO-missionen, og styrke Europols styrker, der som bekendt endnu ikke er nået op på det antal, der blev stillet i udsigt. Det er også uhyre vigtigt at afskære Taliban-styrkerne fra deres baser i Pakistan og Peshawar.
Det amerikanske udenrigsministerium har i sine rapporter vist, at handel med narkotika er en væsentlig kilde til finansiering af guerillaernes aktiviteter. Det er endnu et område, hvor EU skal gribe ind, og hvor EU burde stille flere midler til rådighed for at motivere landbrugerne til at holde op med at dyrke valmuer. Jeg mener ikke, at idéen i betænkningen om at støtte general Petraeus' program er berettiget. Der skal skaffes midler regionalt, men myndigheden skal være central. En yderligere opsplittelse af Afghanistan kan føre til en "somalisering" og en opdeling af landet blandt de stammer, der bekriger hinanden.
Marietta Giannakou
(EL) Fru formand! Situationen i Afghanistan er et yderst interessant emne for verdenssamfundet, ikke alene fordi der er militære styrker til stede, men også fordi der er og fremover vil blive indsat kræfter dér, som vil iværksætte terrorangreb og skabe problemer for verdenssamfundet. Sagens kerne er, og det må vi acceptere, at der har været kræfter som disse, dvs. fundamentalister og terrorister, i Afghanistan siden det 14. århundrede.
For 24 år siden vedtog Parlamentet en betænkning fra Undersøgelsesudvalget om Narkotika, som indeholdt et særligt afsnit om Afghanistan og nogle forudsigelser om den nuværende situation, der desværre har vist sig at holde stik. Narkotikaproblemet kan ikke holdes nede ved hjælp af andre afgrøder. FN's afgrødeprogram er i praksis slået fejl. Opium fra Afghanistan, der (ifølge specialisterne) anses for at være den bedste, finansierer alle aktiviteter i bl.a. Afghanistan og Pakistan.
Dyrkning af opium skal derfor udryddes, men nok så vigtigt er der som nævnt brug for en udviklingsindsats - en indsats på sundhedsområdet og for at nedbringe spædbørnsdødeligheden. Vi er med andre ord nødt til at vise disse mennesker en model, som de vil synes om, og som de vil elske og ønske af hensyn til deres livskvalitet fremover, og som de kan integrere i deres livsopfattelse. En model som denne vil naturligvis gøre det nemmere for kvinderne, fordi den tilstand, som Taliban hensatte kvinderne i, er en kolossal stor problemstilling. Kvinderne befinder sig i forvejen i en forfærdelig situation og er under frygtelig stort pres i muslimske lande. Her er tingene endnu værre. EU skal blive i landet, Baroness Ashton, og Deres indgreb skal være af vedvarende karakter og fortsat være med europæisk fingeraftryk, sådan som De præcis selv sagde.
Ana Gomes
(PT) Fru formand! Richard Holbrooke, som jeg også gerne vil hylde af hele mit hjerte, sagde, inden han døde, at vi må standse krigen i Afghanistan. Kendsgerningen er, at dette land er af vital betydning for Europas og den globale sikkerhed, og vi skal derfor, som Pino Arlacchi så udmærket præciserer i sin betænkning, rette op på de enorme fejltagelser, der er begået i forbindelse med udspillet om at investere i en "afghanisering" og sætte den afghanske befolknings menneskelige sikkerhed i første række, hvilket indebærer et ansvar for at beskytte de tilstedeværende fremmede styrker.
Lad os ikke narre os selv. Retsstatsprincippet og demokratiske institutioner kan ikke opbygges af korrupte krigsherrer, som i folkets øjne er bragt i miskredit. En afslutning på krigen i Afghanistan afhænger også af den kontrol, som den demokratisk valgte regering har over den militære magt i nabolandet Pakistan, der er en atommagt, som står uden for traktaten om ikke-spredning af kernevåben. Forudsat at man holder op med at føre en politik, hvor man stikker hovedet i busken, for så vidt angår disse grundlæggende politiske spørgsmål, kan europæerne i EU og NATO måske medvirke til at standse krigen i Afghanistan og også derouten mod helvede i Pakistan.
Carlo Fidanza
(IT) Fru formand, mine damer og herrer! Jeg vil også gerne mindes Richard Holbrooke.
Hvis min egen politiske gruppe havde haft ansvaret for at udarbejde den foreliggende betænkning, havde vi uden tvivl grebet tingene an på en helt anden måde end hr. Arlacchi, om end jeg siger ham tak for den ihærdighed, hvormed han i så lang tid har arbejdet med betænkningen om Afghanistan.
Til dels på grund af de utallige og særdeles vigtige ændringsforslag fra vores politiske gruppes side er den foreliggende betænkning nu mindre præget af ideologi, og der er bestemt taget højde for de kritiske punkter, der er dukket op i løbet af de ni år, samt de positive punkter og de mest effektive udviklingsmæssige linjer, der skal følges som et bidrag til at nå frem til, at de afghanske myndigheder igen har den fulde suverænitet.
Godt nok er det rigtigt, at det ikke er nok alene med en militær indsats, men vi må endnu en gang med eftertryk gentage, at der på den ene side i de sidste par måneder har været markante militære succeshistorier - vi behøver bare at tænke på operationerne i områderne Almondo og Kogahar - men på den anden side er det også en afgørende forudsætning at berolige de Taliban-styrker, som vi gerne vil have med til forhandlingsbordet, at der gribes hårdere ind over for oprørerne.
Vi kan kun være stolte over dette militære engagement, hvor tusindvis af unge soldater i den internationale sikkerhedsstyrke har måttet lade livet, heriblandt mange europæere og mange unge mennesker fra mit hjemland, for det er ikke blot et militært engagement, men også et engagement med hensyn til at genopbygge landet. Vi bringer skoler, broer og bygge- og anlægskonstruktioner til disse ulykkeligt stillede egne, hvilket vil medvirke til at udvikle de ødelagte områder.
Til trods for de opnåede kompromiser er der efter min mening stadig nogle punkter i betænkningen, man kan kritisere, især det allerede nævnte punkt om anvendelse af droner. Jeg mener, det er en alvorlig fejl uden forbehold at fratage sig selv muligheden for at anvende dette redskab, der viser sig at være særdeles nyttigt i en række områder i den nordøstlige del af landet, hvor det er sværere at udrydde og besejre Taliban-styrkerne.
Jeg håber, at ordføreren finder det passende at genoverveje dette punkt, for ellers vil jeg sammen med min gruppe stemme imod betænkningen.
Zoran Thaler
(SL) Fru formand! Jeg vil gerne rose hr. Arlacchi for hans dristige betænkning.
Lad mig i dag, hvor vi med rette mindes diplomaten hr. Holbrooke og det, han gjorde for freden, især på Balkan, citere hans udsagn om de penge, der bliver brugt på bekæmpelse af narkotikahandel i Afghanistan (1,61 mia. USD). Citat begynd:
(EN) "Det mest uøkonomiske og ineffektive program, jeg har set, det være sig i min tid i regering eller i opposition"'.
(SL) Citat slut.
Det svarer til alt det, der er sket i disse skæbnesvangre ti år med krig i Afghanistan. Jeg har ikke tid til at komme ind på, hvorfor vi gik i Bush-regeringens fælde, men det er en kendsgerning, at vores medborgere forventer, at vi omsider stopper dette vanvid, som har kostet os over 300 mia. EUR og utallige menneskeliv. Selv om der tilbage i 2001 var nogle, som var overivrige efter at komme i krig, er det nu på tide at løbe den besværlige risiko, som freden udgør. Vores medborgere forventer det af os. De forventer også en politisk løsning og vil have os til at stole mindre på en militær løsning.
Elena Băsescu
(RO) Fru formand! Det glæder mig, at man nåede frem til bred enighed om den foreliggende betænkning i de politiske grupper i Udenrigsudvalget. Det deraf følgende tekstforslag er meget mere overbevisende end det oprindelige forslag.
Situationen i Afghanistan kræver stadigvæk betydelige forbedringer efter ni års international indsats. Samfundsøkonomiske og sikkerhedsmæssige indikatorer er ikke i synlig grad blevet bedre, og der træffes ofte beslutninger uden tilstrækkelig afghansk inddragelse. Jeg mener derfor, at det hverken er nogle rammer eller instrumenter, vi mangler. Faktisk har vi brug for en strategisk plan, der er i overensstemmelse med de forpligtelser, man har indgået over for Afghanistan. EU skal sammen med NATO påtage sig sin rolle med hensyn til at lede en international indsats, der vil have som mål at behandle Afghanistan som en suveræn stat. Jeg skal understrege, at den eneste politiske og diplomatiske løsning er at øge den afghanske regerings deltagelse. Jeg mener i den sammenhæng, at en af betænkningens centrale elementer er støtten til den nye oprørsbekæmpelsesstrategi.
På topmødet i Lissabon skitserede man udspillet vedrørende overgangsfasen, der indebærer en gradvis overdragelse af ansvaret for sikkerheden til de afghanske styrker inden 2014. I overensstemmelse med den forpligtelse, som man indgik helt fra missionens begyndelse, trækker mit hjemland ikke sine tropper ud, før det afghanske territorium er helt sikkert. Jeg skal her også nævne det vigtige bidrag fra Ruslands side med hensyn til at indvillige i, at vores tropper og udstyr i transit krydser dets territorium.
Jeg vil gerne slutte af med at understrege behovet for - når overgangsfasen er godt i gang - at ISAF-tropperne, der vil gøre operationen færdig, skal flyttes til de områder, hvor sikkerhedssituationen fortsat vil være usikker. Dette tiltag er af overordentlig stor betydning for de rumænske tropper, der er udstationeret i det sydlige Afghanistan. Der vil fortsat være ustabile forhold i regionen på trods af den succes, ISAF-operationerne har været.
Cristian Dan Preda
(RO) Fru formand! Jeg vil først og fremmest gerne sige, at jeg støtter den holdning, som min kollega hr. Juvin tidligere gav udtryk for, og jeg vil gerne begynde mit indlæg med at nævne, at jeg beklager, at betænkningens titel ikke indeholder ordene "Den Europæiske Union". Jeg mener ikke, at vi skal udtale os på vegne af hele verdenssamfundet, men kun på vegne af EU. Jeg har derfor bestræbt mig på ligeledes at fremhæve dette i de ændringsforslag, jeg har stillet. Det betyder selvsagt ikke, at vi skal se bort fra samarbejdet med vores allierede, navnlig, som min kollega hr. Juvin nævnte, med USA.
Jeg mener ikke, der er det store behov for, at vi lige nu skal satse på en helt ny strategi. Jeg mener, det er bedre at gennemføre den strategiske vision, der blev opstillet på NATO-topmødet i Bukarest for to år siden. Jeg mener i den forbindelse ikke, at det drejer sig om at udtænke en ny strategi, men om at være konsekvent i forhold til denne strategiske vision.
På den anden side skal vi så afgjort erkende og tage ved lære af de fejl, som den militære koalition har begået i Afghanistan. Men vi skal undgå den faldgrube, det er at se situationen inden interventionen i et rosenrødt skær. Som det allerede er blevet understreget, er det vigtigt for os at fremhæve, at et af de vigtigste mål med vores strategi i Afghanistan er at få fjernet Taliban-grupperne fra landet.
Vi skal dog også fremhæve de positive aspekter ved interventionen, især i forbindelse med Petraeus' plan. Nu om stunder er Afghanistan et land, hvor kvinder har flere rettigheder, og flere børn går i skole, samt hvor der bliver åbnet flere fabrikker og bygget flere veje. Dette kan tilskrives den måde, hvorpå vi har gebærdet os i landet. Integrationen af civile foranstaltninger såsom uddannelsesprogrammer og programmer til fattigdomsudryddelse samt genopbygning og udvikling er et helt afgørende skridt i retning af at sikre fred i Afghanistan.
Afslutningsvis vil jeg gerne understrege behovet for en pragmatisk indgangsvinkel som foreslået af min politiske gruppe. Vi må ikke glemme, at der blev stillet mere end 400 ændringsforslag til hr. Arlacchis betænkning.
Marielle De Sarnez
(FR) Fru formand! Jeg vil gerne kort sige tre ting.
For det første mener jeg i modsætning til det, der er blevet sagt, at EU burde have sin egen strategi. I Afghanistan har vi mænd, soldater, tropper, der er i kamp, vi har ressourcer, betydelige ressourcer, som vi har bidraget med, og vi er nødt til at have vores egen opfattelse af tingene.
For det andet et det efter min mening strengt nødvendigt, at verdenssamfundets penge kommer afghanerne til gode. Det har desværre ikke været tilfældet i 10 år, og det er noget, vi kan se i det daglige på stedet. Det er efter min mening nok delvist ngo'ernes og de humanitære organisationers ansvar. Men - og det nævnes nok ikke i tilstrækkelig grad i betænkningen - jeg er bange for, at det også i vid udstrækning skyldes regeringskorruption, og det skal også siges, at regeringen ikke er særlig retfærdig og heller ikke særlig effektiv.
For det tredje er der spørgsmålet om politisk dialog. Der har faktisk i en årrække været gjort forsøg på at komme i dialog med Taliban. Det er ikke nyt. Jeg mener personlig, at dialog er en nødvendighed. Men jeg mener, at det bliver meget vanskeligt, fordi det på et tidspunkt, hvor vi befinder os i en svag position på stedet, og tilbagetrækningen af tropper er i en fremskreden fase, naturligvis bliver særdeles kompliceret at føre en dialog.
Giovanni Collino
(IT) Fru formand, mine damer og herrer! Nu hvor en række ændringsforslag er blevet vedtaget, er vi enige i indholdet i hr. Arlacchis betænkning og i de prioriteringer, der blev lagt vægt på i betænkningen vedrørende Afghanistans fremtidige udvikling. Navnlig en gennemsigtig ordning til økonomisk støtte, uddannelsen af nationale politistyrker, bekæmpelsen af narkotikahandel og koordineringen af den internationale hjælp er de hovedpunkter i den politiske og militære strategi, som er blevet yderligere styrket.
Det er vigtigt på ny at understrege behovet for at sikre kontrol med og stabilisering af området med henblik på at svække Taliban-styrkernes aktiviteter og puste nyt liv i fredsprocessen. Jeg vil slutte af med at fremhæve det bidrag, som Det Europæiske Folkepartis Gruppe (Kristelige Demokrater) har ydet med hensyn til at nå frem til en fælles tekst, og jeg vil også gerne vise ære og respekt over for den indsats og de ofre, soldaterne i den internationale sikkerhedsstyrke har bidraget med ved deres tilstedeværelse i felten for at forsvare friheden og de lokale befolkningsgrupper.
Katarína Neveďalová
(SK) Fru formand! Hære kan efter min mening ikke bringe fred og fremgang, og det gælder også i Afghanistan.
Vi bør tænke noget over, at mens nogle af vores kolleger, hovedsagelig fra EPP, bekymrer sig om, hvorvidt vi skal støtte anvendelsen af et bestemt type fly - jeg er ikke militærekspert, og aner ikke, hvad denne problematik går ud på - så mener jeg, vi skal koncentrere os meget mere om det, hr. Arlacchi taler om i den foreliggende betænkning, da det er særdeles vigtigt. Han taler om situationen for kvinder og børn i landet. Vi skal helt bestemt fokusere mere på at støtte ikke-forskelsbehandling af kvinder og bekæmpe forskelsbehandling. Vi skal også fokusere på, at mange børn i Afghanistan f.eks. ikke har mulighed for at gå i skole, og mange lever under fattigdomsgrænsen.
Vi kommer efter min mening ingen vegne, hvis vi undlader at støtte projekter vedrørende uddannelse og sundhed, og hvis vi fortsætter med at investere i militære løsninger på denne konflikt.
Andrew Henry William Brons
(EN) Fru formand! Hr. Arlacchis betænkning er veldokumenteret og informativ. Et lille kritikpunkt fra min side er, at han tilsyneladende er ked af, at Afghanistan ikke er et liberalt demokrati, der ledes af en koalition af De Grønne og Liberaldemokraterne i Brighton.
Skrækscenariet i Afghanistan har medført, at 346 britiske soldater, mange flere allierede soldater og tusindvis af uskyldige afghanere er blevet dræbt. I den pågældende periode er spædbørnsdødeligheden og moderdødeligheden steget drastisk, og den forventede levetid er faldet. Han skriver, at der i 2001 ikke blev dyrket valmuer i Afghanistan, hvorimod Afghanistan nu efter ni års konflikt og allieret indsats leverer mere end 90 % af den heroin, der er i Europa.
Når det påpeges, at der er en vis form for forskelsbehandling af kvinder, er det lidt ude af proportioner. Svaret er at støtte vores tropper ved at standse krigen og bringe dem hjem, så de kan beskytte vores egen befolkning mod terrorister, der er opvokset i Storbritannien, men er "importeret" udefra.
Norica Nicolai
(RO) Fru formand! Selv om både kvinder og børn uden tvivl er et vigtigt emne, et det vigtige ved hr. Arlacchis betænkning dog, at den er så klar. Jeg mener hermed, at den beskriver legitimiteten af den internationale indsats i Afghanistan og ikke stiller spørgsmålstegn ved den. Det er imidlertid et naturligt og politisk set ansvarligt skridt at drøfte effektiviteten af denne indsats. Grunden er, at en indsats, der varer i 10 år - bortset fra de følelser, der er involveret, kan kaste en komplet skygge over effektiviteten af den politiske beslutning, der træffes om spørgsmålet. Jeg mener, at hver enkelt af os er ansvarlig over for dem, der har valgt os, med hensyn til at komme med et svar på dette spørgsmål.
Jeg glæder mig også over, at den foreliggende betænkning er så klar, fordi der står ting, som vi af en række grunde almindeligvis undgår at drøfte. Det er efter min mening en betænkning, der blot giver et udgangspunkt. Vi skal have modet til at foretage en regelmæssig analyse og vurdering af vores aktiviteter, indrømme, hvor vi har begået fejl, og når vi har begået dem, skal vi finde andre løsninger. Det er selve kernen i at handle på både ansvarlig og demokratisk vis.
Jaroslav Paška
(SK) Fru formand! Erfaringsmæssigt ved vi, at bistand via udefrakommende indgriben virker, hvis størstedelen af befolkningen går ind for den udefrakommende støtte. Efter flere års indsats i Afghanistan ser vi, at afghanerne ikke forstår os, ikke ønsker vores hjælp og ikke forstår vores civilisation eller vores kulturelle værdier.
I Slovakiet har vi en talemåde, der hedder, at den, som ikke vil tage imod et råd, ikke kan få hjælp. Jeg ønsker ikke at sige, at afghanerne ikke kan få hjælp, men jeg kan ikke stemme for metoder, som utvetydigt er voldsomme og voldelige. Vi skal frem for alt fokusere på, hvordan vi kan ændre vores bistand, og hvordan vi kan strukturere den, således at den opfylder den afghanske befolknings behov.
Jeg tror, det er strengt nødvendigt, at vi efterhånden trækker vores militærstyrker ud og overdrager magten til de lokale myndigheder og lokalpolitikerne og derefter hjælper befolkningen i Afghanistan via lokalpolitikerne på en sådan måde, at de kan identificere sig med værdierne i vores civilisation og forstå os - og derefter vil de måske være villige og i stand til at acceptere vores hjælp.
Ioan Mircea Paşcu
(EN) Fru formand! Vores engagement med hensyn til et stabilt selvkørende Afghanistan, der er i stand til at hindre, at landet igen bliver et tilflugtssted for terrorister, er stærkt og langsigtet, hvilket både EU og NATO har slået fast. Men netop fordi vores engagement er langsigtet, kan jeg forudse mindst tre store udfordringer.
Den første er, at den type statsmodel, vi åbner mulighed for i Afghanistan, ikke passer til de afghanske traditioner. Når afghanerne bliver nødt til at tilpasse sig, skal vi også gøre det og hjælpe dem med at få en realistisk statsmodel, hvor man kombinerer modernitet med de afghanske traditioner.
Den anden udfordring er, at sikkerhedssituationen meget vel fortsat kræver vores internationale militære engagement også efter 2014, når afghanerne overtager ledelsen. Vi skal være rede til seriøst at tænke over enten at forlænge fristen eller se konsekvenserne i øjnene.
Og den tredje udfordring vil bestå i, at offentlighedens tålmodighed slipper op, hvilket kan tvinge os til at fremskynde vores nuværende tidsplan for at undgå det alternativ, at man simpelthen erklærer sig for sejrherre og tager hjem. Det ville ødelægge vores troværdighed.
Catherine Ashton
Fru formand! Jeg vil blot gerne komme med et par afsluttende bemærkninger.
Først og fremmest vil jeg gerne takke Parlamentet. Det har været en interessant og nuanceret forhandling, og jeg roser parlamentsmedlemmerne for den fortsatte interesse og energi, der bliver lagt for dagen vedrørende vores engagement i Afghanistan. Det er kommet meget godt til udtryk via drøftelsen i dag.
Som jeg nævnte i indledningen, mener jeg, at Afghanistan er af betydning for os alle og for vores medborgere, og at EU ganske med rette fortsat skal spille en afgørende rolle. Jeg håber, at jeg fra begyndelsen gjorde det klart, hvilke prioriteringer og planer der er i den kommende periode, samtidig med at man erkender den balance, som skal skabes mellem at kanalisere ressourcerne gennem den afghanske regering og anerkende betydningen af at sikre, at vi bekæmper korruption hensigtsmæssigt med henblik på at passe på de ressourcer, vi har.
Vi er fortsat involveret i de centrale sektorer, dvs. i sundhedssektoren (som jeg har beskrevet), politiet, retssystemet, udvikling af landdistrikterne og de regionale regeringer - og retsstatsprincippet er naturligvis af afgørende betydning. Desuden er det, sådan som jeg har beskrevet, et centralt punkt i alle disse programmer, at det sikres, at vi opbygger kapacitet i de lokale afghanske strukturer, og at regeringen i sine prioriteringer fortsat har fuld opmærksomhed på at bekæmpe narkotikaindustrien og korruptionen.
Jeg påpegede også i mit indlæg, hvor vigtigt det er at inddrage og involvere kvinder på alle niveauer af det afghanske samfund og så sandelig også i de politiske strukturer. Jeg har taget hr. Stevensons rapport til efterretning og er enig i, at vand og kunstvanding som i så mange dele af verden stadig hyppigere er et problem.
Jeg kan love hr. Belder, at jeg vil svare ham skriftligt, sådan som han specifikt bad om.
Jeg vil slutte af med igen at takke hr. Arlacchi for betænkningen. Jeg glæder mig rigtig meget til fortsat at drøfte de pågældende hovedpunkter i betænkningen og længere frem. Til sidst vil jeg gentage det, der er blevet sagt om ambassadør Richard Holbrooke, og at hans sidste ord, inden han for sidste gang skulle opereres, handlede om Afghanistan. Det er meget typisk for ham. Hvor jeg dog kommer til at savne ham.
Pino Arlacchi
Fru formand! Dette har været en yderst interessant og livlig forhandling. Jeg vil blot gerne komme med et par konstateringer.
For det første er jeg meget glad for, at der ikke har været nogen kritik fra nogen side af de fire hovedpunkter i betænkningen. Der anmodes i betænkningen om, at man reformerer den internationale hjælp, udrydder dyrkningen af opiumvalmuer, forbedrer koordineringen af politiuddannelsen og støtter fredsprocessen. Alle kommentarerne har drejet sig om andre spørgsmål, og jeg er glad for, at mine kolleger efter ét års drøftelse i Udenrigsudvalget har bekræftet deres støtte til strukturen i betænkningen - der ikke er "Arlacchi-betænkningen". Efter at den var godkendt af Udenrigsudvalget, er dette den betænkning, som er blevet vedtaget næsten enstemmigt - med 60 stemmer for, og én stemme imod. Betænkningen indeholder også en række kompromiser, som alle de politiske grupper blev enige om, så det er også særdeles vigtigt at henvise til den virkelige tekst i betænkningen, der er den endelige tekst.
Til hr. Juvin vil jeg gerne sige, at der ikke er omtalt nogen besættelsesstyrker i Afghanistan. Det stod i den oprindelige tekst. I den endelige tekst står der: "koalition af internationale styrker" i Afghanistan. Denne del af betænkningen er blevet ændret via ændringsforslagene.
Det vigtigste spørgsmål drejer sig om droner. Dette er ikke en betænkning om droner. Der er kun to linjer om et kompromis mellem de politiske grupper om spørgsmålet vedrørende anvendelse af droner. Jeg tror, at vi på et tidligere tidspunkt kunne være nået til enighed om dette punkt, men jeg har tillid til mine samtalepartnere og alle de forskellige holdninger, og jeg har tillid til det kompromisforslag, vi nåede frem til. Der er i betænkningen ingen opfordring til at forbyde anvendelse af droner. Dette punkt møder moderat kritik, men der kan efter min mening opnås enighed mellem grupperne.
Jeg takker mine kolleger, og jeg takker også Baroness Ashton. Jeg håber, hun vil tage fuld højde for indholdet i betænkningen, der er en meget konkret betænkning, og opfordrer til at udarbejde en exitstrategi for Afghanistan.
Csanád Szegedi
(HU) Fru formand! Jeg beklager, at mit indlæg teknisk set kommer så sent, og mit spørgsmål er ikke rettet til hr. Arlacchi, idet jeg blot gerne med al respekt vil komme med en lille reminder eller et spørgsmål til Dem, fru formand. Jeg er løsgænger, og vi har meget få muligheder for at tage ordet. I dag havde jeg ikke engang mulighed for at komme til orde. Jeg mødte op én time inden denne forhandling, gik meget pænt ned ad trappen og tilkendegav over for medarbejderne der, at jeg gerne ville have ordet. Jeg accepterer dette, det er forståeligt, at der ikke var tid til dette i dag eller i forbindelse med denne forhandling, og jeg vil naturligvis indgive mit indlæg i forbindelse med mødet i dag på skrift. Det, jeg gerne så, og det, jeg gerne vil bede formanden om, er at rette mere opmærksomhed mod og udvise større empati over for løsgængere, der desværre kun har denne beskedne mulighed for at komme til orde. Jeg takker formanden, og jeg ønsker alle held og lykke med arbejdet.
Arnaud Danjean
(FR) Fru formand! For at korrigere det, der er blevet sagt, har hr. Arlacchi fuldkommen ret. Den endelige tekst, vi har fået, indeholder i betragtning B ikke længere ordet "besættelsesstyrke". Det forholder sig ganske enkelt sådan, at oversættelserne og især den franske oversættelse ikke var rigtige i den seneste udgave, og den franske oversættelse indeholdt stadig indtil her i morges ordet "besættelsesstyrke", hvilket gav anledning til indlægget fra min kollega hr. Juvin.
Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen.
Skriftlige erklæringer (forretningsordenens artikel 149)
Corina Creţu
Den strategi, der blev fremlagt og godkendt i Lissabon, indebærer en gradvis overdragelse af kontrollen over området region for region fra ISAF-ansvar til afghanske militærstyrker. Om dette bliver en succes, afhænger af, hvad Pakistan, der er en del af problemet og uvægerlig også udgør en del af løsningen, har tænkt sig at gøre. Jeg mener desuden ikke, vi kan se bort fra Irans stadig mere åbenlyse engagement i Afghanistan. De seneste hændelser i tilknytning til dette engagement giver anledning til ængstelse.
Jeg mener, at denne strategi skal iværksættes sideløbende med store, mere højtprofilerede civile projekter, hvilket vil støtte udviklingen af disse regioner, hvor fattigdommen er allestedsnærværende, og tilstedeværelsen af ISAF's og USA's styrker ikke har medført nogen fundamentale ændringer. Vi kan efter vores tilbagetrækning ikke efterlade de samme problemer, der medførte, at Taliban har siddet på magten i de sidste ti år. Jeg håber, at denne nye strategi vil virke og gøre det muligt at genvinde fred og stabilitet i Afghanistan.
Krzysztof Lisek
Den strategi, man hidtil har fulgt i Afghanistan, har ikke givet de forventede resultater. Jeg var glad for at høre, at der var udarbejdet en tidsplan for NATO's engagement i Afghanistan, og at der på NATO-topmødet i Lissabon blev undertegnet en erklæring om langsigtet partnerskab med landet. EU anlægger også en mere konsekvent og bedre samordnet synsvinkel vedrørende regionen, hvor der tages højde for civile aspekter og betydningen af regionalt samarbejde.
Vi skal fortsætte med at støtte reformer, der har til formål at bekæmpe fattigdommen, forskelsbehandlingen af kvinder og produktionen af opium. Vores indsats skal koncentrere sig om at øge respekten for menneskerettighederne samt lov og orden, opbygge en retsstat og integrere Afghanistan helt og fuldt i verdenssamfundet. Indsatsen skal også omfatte opbygning og reform af forvaltningen og hele den offentlige servicesektor ved hjælp af uddannelsesprogrammer, hjælp med bygning og anvendelse af eksisterende infrastruktur og rådgivning fra EU.
Afghanistan bør deltage i at fastsætte og gennemføre prioriteringerne, hvilket vil være med til at opbygge civilsamfundet og sikre, at afghanerne påtager sig ansvaret for landet. Samtidig skal vi huske at sørge for sikkerheden for dem, vi sender til Afghanistan, dvs. de lærere og militæransatte, hvis arbejde det er at sørge for, at disse planer bliver omsat i virkelighed. Vi kan ikke gå med til, at man holder op med at anvende fjernstyrede fly, da dette ville resultere i betydelig ringere sikkerhed for de pågældende personer. Vores strategi skal tilgodese både behovet for sikkerhed for indbyggerne i Afghanistan og for vores repræsentanter, der arbejder med at udvikle landet.
Helmut Scholz
Der tegnes i betænkningen om en ny strategi for Afghanistan et helt nødvendigt kritisk billede af situationen i landet. Det fremgår klart af betænkningen, at NATO-strategien med at løse de komplekse politiske og militære problemer med militære midler er slået fejl. Der opfordres derfor udtrykkelig til en ny strategi fra verdenssamfundets side med fokus på civil genopbygning. Det glæder mig, at Parlamentet i modsætning til mange parlamenter i medlemsstaterne med den foreliggende betænkning sender et klart signal om, at konflikten skal bringes til ophør, og at der er brug for en ændret politik for at nå en vedvarende politisk, økonomisk og demokratisk udvikling i Afghanistan. Vi skal støtte det grundlæggende budskab i den foreliggende betænkning. Jeg er dog uenig i vurderingen af, at den Afghanistanstrategi, der blev udarbejdet på det seneste NATO-topmøde, kan skabe et godt resultat. Jeg opfordrer til at trække de fremmede tropper ud af Afghanistan. EU's politimission (EUPOL) er slået fejl og skal ikke forlænges eller videreudvikles. AN-afstemningerne om afsnittene om en række af disse spørgsmål har givet mig mulighed for at give udtryk for, at jeg er uenig i betænkningens indhold. Det ærgrer mig også, at der i betænkningen ikke anlægges mere kritisk synsvinkel vedrørende tendensen til at give militære strategier forrang i forhold til civil genopbygning, og at der ikke er nok fokus på menneskerettighedssituationen, især for så vidt angår kvinder.
