Indvandring, Frontex' rolle og mellemstatsligt samarbejde (forhandling) 
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er redegørelser fra Rådet og Kommissionen: Indvandring, Frontex' rolle og mellemstatsligt samarbejde.
Tobias Billström
Hr. formand! Migrationsspørgsmål er altid aktuelle i EU's arbejde. Et vigtigt element i håndteringen af migrationsstrømme er grænsekontrol. Fri bevægelighed for personer inden for EU og fraværet af kontrol ved indre grænser indebærer et fælles ansvar og øgede krav til en korrekt og effektiv forvaltning af vores ydre grænser.
Det Europæiske Agentur for Forvaltning af det Operative Samarbejde ved EU-medlemsstaternes Ydre Grænser (Frontex) er ansvarlig for at koordinere og støtte medlemsstaternes bestræbelser på at overvåge og kontrollere EU's ydre grænser. Frontex er en vigtig del af EU's integrerede grænseforvaltningsstrategi. Siden starten i 2005 er Frontex' kapacitet gradvist blevet udvidet. I takt med et øget budget spiller Frontex nu en endnu større rolle i at lede det operationelle samarbejde mellem medlemsstaterne om kontrollen af EU's ydre grænser.
Agenturet samordner for tiden en række fælles operationer og pilotprojekter ved sø-, lande- og luftgrænser med henblik på at bekæmpe illegal indvandring med særligt fokus på visse højrisikoområder som f.eks. EU's sydlige søgrænser, selv om de nordlige og østlige grænser også er omfattet. I Rådet har vi ved flere lejligheder betonet behovet for at udvikle og styrke Frontex. Rådets konklusioner fra 2008 angiver de politiske prioriteringer for agenturets fortsatte udvikling. På kort sigt blev det understreget, at Frontex skal tildeles de nødvendige ressourcer, og at det udstyr, som leveres af medlemsstaterne inden for rammerne af det centraliserede register over teknisk udstyr, CRATE, skal udnyttes maksimalt. Rådet opfordrede også Frontex til at fremme samarbejdet med andre grænsekontrolmyndigheder, inklusive toldmyndigheder, og med tredjelande, hvad angår grænsekontrol.
På lang sigt blev det understreget, at den fortsatte udvikling af Frontex' operationer også fremover bør gennemføres gradvist. Rådet hilste Kommissionens intentioner om at undersøge, hvordan Frontex' mandat kan udvides for at muliggøre et øget samarbejde med tredjelande, velkommen. Der pågår for indeværende en evaluering af Frontex-forordningen, og Kommissionen vil stille et forslag til eventuelle ændringer i begyndelsen af 2010. Rådet ser frem til at vedtage en holdning om Kommissionens forslag til ændringer sammen med Parlamentet.
Det blev også understreget i den europæiske pagt om indvandring og asyl, som blev vedtaget af Det Europæiske Råd i oktober 2008, at agenturets rolle og ressourcer til samarbejde skal styrkes. Pagten henviste også til muligheden af at etablere særskilte afdelinger inden for Frontex, eftersom forholdene varierer så markant, f.eks. ved landegrænsen i øst sammenlignet med søgrænsen i syd. I lyset af begivenhederne i Middelhavet understregede Det Europæiske Råd også i sine konklusioner af juni 2009 behovet for at øge bestræbelserne på at forebygge og bekæmpe illegal indvandring og forhindre fremtidige menneskelige tragedier ved EU's sydlige søgrænse. Behovet for at styrke grænsekontroller og behovet for klare regler for fælles patruljering og landsætning af de nødstedte samt øget anvendelse af fælles afgange til repatriering blev betonet særskilt.
Til slut vil jeg gerne gøre det klart, at situationen i Middelhavet ikke kun handler om at træffe foranstaltninger på grænsekontrolområdet. Situationen kræver et bredt spektrum af både kortsigtede og langsigtede foranstaltninger. Udgangspunktet bør her være EU's globale tilgang til migration, som omfatter samarbejde og foranstaltninger inden for hele det migrationspolitiske område. Et styrket samarbejde med oprindelses- og transitlandene er grundlæggende, og dialogen med tredjelande bør intensiveres på områder som f.eks. lovlig indvandring, migration og udvikling, kapacitetsopbygning og repatriering af folk uden beskyttelsesbehov. Denne dialog skal være baseret på principperne om solidaritet og fælles ansvar.
Jacques Barrot
næstformand i Kommissionen. - (FR) Hr. formand! Migration er et prioritetsspørgsmål, som vil holde institutionen stærkt beskæftiget, og jeg vil gerne takke Tobias Billström, som er velkendt med dette problem.
Vi er i færd med at udarbejde en indvandringspolitik baseret på tre søjler, nemlig respekt for asylretten, bekæmpelse af illegal indvandring og europæisk koordination omkring organisering af lovlig migration.
Adgang til EU's territorium skal gives i henhold til visse bestemmelser, i overensstemmelse med nationale politikker og med fælles standarder, som Unionen gennemfører, og ikke ulovligt og ofte med menneskeliv som indsats. Middelhavet skal blive ved med at være bindeleddet mellem vores civilisationer snarere end et samlingspunkt for elendighed og fortvivlelse.
Udfordringen med illegal indvandring kan ikke løses alene af de medlemsstater, som er mere specifikt udsatte, fordi deres grænser er sammenfaldende med Unionens ydre grænse. Det er virkelig vigtigt, at alle EU-medlemsstater viser solidaritet over for denne udfordring. Unionen har allerede vedtaget fælles bestemmelser, har afsat midler hertil og har udviklet afgørende virkemidler. Når det er sagt, er det sandt, at det vil være nødvendigt med nye initiativer i betragtning af omfanget af de illegale migrationsstrømme.
Udfordringen med illegal migration kræver naturligvis en effektiv forebyggelsesstrategi, som gennemføres i partnerskab med alle de lande, som er beliggende langs migrationsruterne. EU gør alt, hvad det kan for at udvikle disse dialoger og dette samarbejde. Målet med denne globale indsats er at håndtere alle de vigtigste dimensioner af indvandring i fællesskab og på en afbalanceret måde. Som hr. Billström netop sagde, er denne indsats central for vores arbejde i Middelhavet, som er samlingspunktet for migrationsstrømmene, der kommer fra de forskellige regioner og passerer gennem adskillige lande i Asien og Afrika.
Kommissionen har forpligtet sig stærkt til at fremme nogle hensigtsmæssige, bilaterale regionale samarbejdsrammer. Stillet over for mangedoblingen af uacceptable menneskelige tragedier besøgte jeg følgende europæiske adgangssteder: Lampedusa, Malta, De Kanariske Øer og Grækenland. Jeg indledte en forhandling i Kommissionen, og jeg har forelagt mine ministerkolleger i Rådet nogle forslag om en mere solidarisk og effektiv europæisk politik.
Det efterfølgende arbejde dannede grundlag for en række beslutninger, som blev truffet af Det Europæiske Råd på mødet i juni. Siden har Kommissionen arbejdet med tre store temaer. For det første asyl: Rådet opfordrede til koordinering af frivillige foranstaltninger vedrørende den interne fordeling af modtagere af international beskyttelse, som opholder sig i de medlemsstater, der er mest udsatte for dette pres. Kommissionen svarede på opfordringen ved i juli at indlede et pilotprojekt, som skal hjælpe Malta. Den har truffet foranstaltninger for fællesskabsfinansiering til de medlemsstater, som er villige til at vise solidaritet med Malta. Til dato har Frankrig indvilliget i at genhuse næsten 100 flygtninge på sit territorium. Det ville glæde mig, hvis andre medlemsstande efterlignede denne gestus.
Den 2. september forelagde jeg også Parlamentet og Rådet en meddelelse, der foreslog et fælles europæisk program om genhusning af flygtninge fra tredjelande. Jeg ved, hr. Billström, at dette program står Deres hjerte nært. Det fastlægger nogle fælles årlige prioriteter for genhusning samt forslag til, hvordan man udnytter den finansielle bistand til medlemsstaterne under Den Europæiske Flygtningefond mere effektivt.
Det Europæiske Asylstøttekontor skal kunne spille en fremtrædende rolle i en effektiv gennemførelse af disse initiativer. Kommissionens forslag til forordning om oprettelse af dette kontor er i færd med at blive behandlet i Fællesskabets institutioner. Jeg ville virkelig sætte pris på, hvis Parlamentet og Rådet nåede frem til en aftale under det svenske formandskab, med henblik på at gøre støttekontoret operationelt i 2010, og jeg sætter stor lid til Kommissionen og det svenske formandskab. Det var alt vedrørende asyl.
Det andet tema er spørgsmålet om de ydre grænser. Som hr. Billström så tydeligt forklarede, ønskede Rådet, at de grænsekontroloperationer, som koordineres af Frontex, bliver styrket. Det bad os fastlægge klare regler for deltagelse for de fælles patruljer og præcisere bestemmelser for landsætning af nødstedte og for organisering af fælles hjemflyvninger.
Vi må også undersøge, hvordan Frontex kan samarbejde med tredjelande. Budgettet for finansiering af Frontex-operationer i 2009 er blevet forhøjet til 36 mio. EUR, og vi ser nu nærmere på, hvordan Frontex kan organisere hjemsendelsen af illegale indvandrere.
Det bør påpeges, at grænsekontroloperationerne udføres i henhold til fællesskabslovgivning og især i henhold til Schengengrænsekodeksen. Grundlæggende rettigheder og princippet om non-refoulement skal respekteres. I maritime områder skal disse operationer også udføres i overensstemmelse med international søret. Disse bestemmelser fortolkes eller gennemføres imidlertid ikke ensartet af medlemsstaterne. Derfor vil vi forsøge at finde ud af, hvordan disse bestemmelser kan blive udviklet og afklaret, så fællesskabslovgivningen og international lovgivning kan gennemføres bedre inden for konteksten af disse operationer.
Vi har også travlt med at forberede et forslag, som vil gøre det muligt at ændre i forordningen om oprettelse af Frontex-agenturet og dets arbejdsmetoder. Dette forslag vil blive forelagt i begyndelsen af 2010. Det vil omfatte Parlamentets betænkning og den vurdering, som er foretaget af agenturet i henhold til Frontex-forordningens artikel 33. Målet er at optimere og styrke Frontex' rolle i spørgsmål om grænsesamarbejde.
Jeg er nu nået til det tredje tema. Rådet understregede behovet for styrket samarbejde med de vigtigste oprindelses- og transitlande og bad Kommissionen undersøge muligheder for at samarbejde med disse lande i praksis. For at følge op på denne anmodning har Kommissionen lagt store bestræbelser i at optrappe dialogen og samarbejdet med Libyen og Tyrkiet, som er de to centrale lande på de illegale migrationsruter i Middelhavet.
Med hensyn til Libyen har hr. Billström og jeg i juli sendt et brev, hvori vi foreslår vores libyske partnere at samarbejde på en række områder for at sikre en fælles og afbalanceret kontrol med migrationsstrømmene fra Libyen. Vi forklarede de libyske myndigheder, at vi var villige til at hjælpe dem ikke blot med at styrke deres kapacitet til at forhindre migranter i at rejse ind på og forlade deres territorium, men også til at højne behandlingen af migranter i overensstemmelse med menneskerettigheder og med internationale bestemmelser og til at identificere og bistå migranter, som har behov for international beskyttelse.
Kommissionen samfinansierer allerede pilotprojekter igennem UNHCR, Den Internationale Organisation for Migration og det italienske indenrigsministerium. Den eneste måde, hvorpå vi vil kunne give vores handlingsplan den nødvendige rækkevidde, er gennem et klart engagement fra de libyske myndigheders side. Det skal ikke være nogen hemmelighed, at jeg afventer svaret på vores brev med en vis iver.
Hvad angår Tyrkiet, er generaldirektøren for Generaldirektoratet for Retlige Anliggender, Frihed og Sikkerhed, Jonathan Faull, i dag på mission i Ankara for at undersøge, i hvilket omfang og efter hvilken fremgangsmåde et øget samarbejde kunne opmuntre de tyrkiske myndigheder til at involvere sig yderligere i en mere ansvarlig form for forvaltning af migrationen, med en målsætning om både at tilbagetage illegale indvandrere og frem for alt at yde international beskyttelse til flygtninge. Hvis Tyrkiet og Libyen er villige til at tage vores tilbud op til overvejelse, vil vi og hr. Billström kunne besøge de to lande inden årets udgang.
Endelig vil jeg gerne nævne Stockholmprogrammet, som skal lægge fundamentet for en mere effektiv fælles politik, og som vil give os mulighed for at fremme koordineret indvandring i den europæiske pagt om indvandring og asyls ånd. Vi fremlagde vores forslag i juni, og de fik en positiv modtagelse ved den uformelle ministerdebat, som blev afholdt i juli af det svenske formandskab.
Jeg skal ikke gentage det, jeg netop har sagt, dvs. de tre store temaer for denne politik, et fælles asylsystem på linje med vores humanitære traditioner, mere effektiv kontrol med illegal indvandring gennem en mere integreret forvaltning af vores interne grænser og vores visapolitik, og så naturligvis øget effektivitet i vores kamp mod menneskehandel og gennemførelse af en specifik tilbagesendelsespolitik, som er rettet mod langsigtet genintegrering af migranter i deres oprindelige samfund, såvel som at åbne for lovlig migration inden for rammer, som sikrer, at værtslandenes behov bliver mødt, uden at glemme oprindelseslandenes behov eller respekten for migranternes rettigheder.
Det var det. Jeg har overskredet tiden en smule, men jeg ville følge op på hr. Billströms gode forklaringer ved at fremhæve de største temaer i en politik og i en europæisk strategi, som efter min mening nu begynder at tage form. Endnu mangler vores medlemsstater at vise fuld solidaritet og den nødvendige beslutsomhed for at gennemføre denne strategi. Jeg sætter i høj grad min lid til Europa-Parlamentet for at hjælpe os i så henseende.
Simon Busuttil
Hr. formand! Jeg vil gerne byde velkommen til minister Billström og navnlig til Kommissionens næstformand Jacques Barrot. Jeg vil gerne takke Kommissionens næstformand for hans meget store og reelle indsats på indvandrings- og asylområdet. Jeg vil også gerne udtrykke min påskønnelse og tak til kommissær Barrot for det engagement, han har udvist i denne forbindelse, og for de konkrete initiativer, som han har iværksat på dette vanskelige, kontroversielle og følsomme område. Dette bringer mig frem til det første aspekt, som jeg ønsker at fremdrage, nemlig spørgsmålets kompleksitet.
Det er let at pege fingre ad enkelte lande. Vi bliver imidlertid nødt til at analysere situationen seriøst og grundigt, idet vi i modsat fald risikerer at ende i en absurd situation. Jeg vil gerne komme med et eksempel. I den senere tid har der været rejst kritik mod den italienske regering for dens prompte tilbagesendelse af ankomne indvandrere til Libyen. Vi er imidlertid nødt til at forstå, at som følge af Italiens reaktion er antallet af indvandrere, der har valgt at indlade sig på den farefulde rejse og sætte deres liv på spil, faldet betydeligt i år.
Det er vigtigt at forstå, at denne tilbagesendelsesordning har været et alvorligt tilbageslag for organiseret kriminalitet og menneskehandlere. Selv om det uden tvivl er nødvendigt at respektere indvandreres ret til asyl, er det således ligeledes meget vigtigt at fortsætte bestræbelserne på én gang for alle at sætte en stopper for denne tragedie, som udspiller sig i Middelhavet. Det er lige så vigtigt at fortsætte kampen mod menneskehandlere, der udnytter den elendighed, som indvandrere, der ønsker at sejle til Europa, lever i.
Vi er derfor hele tiden nødt til at være opmærksom på spørgsmålets kompleksitet. Jeg vil gerne fremdrage nogle andre aspekter. Vi skal styrke Frontex, navnlig med hensyn til det potentielle mellemstatslige samarbejde, der omfatter konkrete spørgsmål som f.eks. tilbagesendelsespolitikker, der berører mere end et land. Der er desværre ikke blevet gjort tilstrækkeligt på dette område inden for rammerne af Frontex. De initiativer, som næstformand Barrot henviste til, fortjener også opmærksomhed, herunder det generelle genbosættelsesprogram, pilotprojektet for lande som Malta og oprettelsen af et asylkontor. Disse initiativer skal iværksættes øjeblikkeligt. Endelig er en anden lige så vigtig faktor, som kræver opmærksomhed, vores samarbejde med Libyen og andre tredjelande, der er afgangssteder for indvandrere. Vi kommer ingen vegne, hvis vi ikke samarbejder med disse lande.
Juan Fernando López Aguilar
Hr. formand, hr. Billström, kommissær Barrot! Jeg er enig med både formandskabet og Kommissionen, der har understreget, at dette er et af globaliseringens vigtigste aspekter, som kræver et europæisk svar.
Europa kan yde et fornuftigt bidrag på dette område ved at styrke forvaltningen af et af globaliseringens mest entydige aspekter, nemlig en indvandring af hidtil uset omfang, og således af migrationsstrømme og deres virkninger på alle områder af betydning for den europæiske opbygning.
Ingen af medlemsstaterne har kapacitet til at tackle dette fænomen alene. Vi har således brug for en fælles politik, der endnu ikke er blevet fastlagt. Alle de tiltag, der er blevet gjort for at fastlægge denne nødvendige fælles politik, er hjelmet i den europæiske forfatning og Lissabontraktaten. Denne politik er imidlertid endnu ikke blevet fastlagt. Alle de tiltag, der er blevet gjort, er en foregribelse af de tiltag, der skal gøres, og vi er stadig i en meget tidlig fase.
Det står imidlertid klart, at svaret skal være i overensstemmelse med den europæiske identitet. Det er således først og fremmest vigtigt, at vi forpligter os til at fjerne grundlæggende uligheder gennem et styrket udviklingssamarbejde.
Vi er for det andet også nødt til at styrke bekæmpelsen af dette fænomens politiske og kriminelle aspekter ved at sætte ind over for de organisationer, der handler med mennesker. Vi skal samtidig forbedre informationen om risiciene forbundet med ulovlig indvandring og menneskehandel, grunduddannelse og ulovlig beskæftigelse. Løsningen skal omfatte lovlig indvandring som et alternativ til ulovlig indvandring.
Endelig skal vi engagere os helhjertet i menneskerettighederne. Dette vedrører asyl- og flygtningeaspekterne og indebærer, at vi skal overholde den europæiske pagt om indvandring og asyl, der blev underskrevet i oktober 2008.
Vi skal imidlertid i mellemtiden styrke EU's ydre grænser ved at øge grænsekontrollen og påtage os et fælles ansvar. Følgerne af ulovlig indvandring i Italien, Spanien eller Grækenland - der er åbenlyse i Spanien ved den sydlige Middelhavsgrænse samt på De Kanariske Øer, hvor kanoer fyldt med desperate mennesker lander - er ikke et rent spansk eller italiensk anliggende. Det er et europæisk anliggende, som ikke blot kræver, at vi udviser solidaritet med Spanien eller Italien, og endnu mindre at vi blot forlader os på, at Spanien og Italien vil følge den europæiske model i deres bilaterale forbindelser med afrikanske lande. Nej, det er et fælles ansvar, som kræver et fælles svar.
Derfor har Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender støttet styrkelsen af Frontex samt forhøjelsen af agenturets budget, hvilket Europa-Parlamentet forhåbentlig også vil gøre, idet vi er enige med det svenske formandskab, der tillægger dette spørgsmål stor vægt og betydning.
Sonia Alfano
Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg vil gerne takke kommissær Barrot og hr. Billström. Den 31. august stillede jeg en prioriteret forespørgsel til Kommissionen. Det er korrekt, at antallet af indvandrere, der når frem til Italiens og Libyens kyster, er faldet, men det skyldes, at antallet af indvandrere, der omkommer i Middelhavet, fortsat er stigende.
I dag er Middelhavet desværre blevet en massegrav, og Berlusconis regering, dvs. den italienske regering, har underskrevet en aftale med Libyen, der desværre giver Italien mulighed for at nægte ikke blot indvandrere, men også flygtninge fra lande, hvor der sker forfølgelse, eller hvor der er borgerkrig, som f.eks. Somalia og Eritrea, indrejse, og den nægter disse stakkels mennesker retten til at søge asyl og overtræder således alle internationale regler, herunder navnlig Genèvekonventionen.
Jeg vil gerne minde om, at princippet om non-refoulement er et grænseoverskridende princip, det ikke under nogen omstændigheder er til diskussion eller forhandling. Vi ønsker ikke fortsat at have den opfattelse, at denne aftale mellem Italien og Libyen i sidste ende blot er et spørgsmål om økonomiske interesser på omkring 5 000 mia. EUR.
Jeg opfordrer på det kraftigste Kommissionen til ikke - hvis dette er dens hensigt - at indgå en aftale mellem EU og Libyen som den, der blev indgået med Italien, idet vi har set resultaterne af denne foragtelige aftale. Jeg vil gerne gentage, at disse mennesker desværre udsættes for tortur på grund af denne aftale. Det er det, der foregår. Det fremgår af avisartikler og fotos, f.eks. fotos af mange af disse indvandrere i Ganfudafængslet, 10 km fra Benghazi, at de udsættes for tortur i de tilbageholdelsescentre, hvor de indkvarteres i Libyen. Jeg mener ikke, at der på baggrund af denne tortur er grundlag for venskabsforbindelser eller institutionelle aftaler.
Som understreget af FN's højkommissær for flygtninge indebærer princippet om non-refoulement, at mennesker ikke må sendes tilbage til områder, hvor deres liv kan anses for at være i fare, eller hvor deres frihed kan være i fare. Det synes helt utroligt, at disse mennesker sendes tilbage til Libyen, der - hvilket jeg gerne vil understrege på ny - hverken har underskrevet eller ratificeret Genèvekonventionen. For at føje spot til skade er ulovlig indvandring desuden en strafbar handling i Italien, og efter den dramatiske landgang i slutningen af august, hvor mange somaliere mistede livet, er de få somaliere - fire eller fem så vidt jeg ved - der nåede frem til deres bestemmelsessted, bl.a. blevet anklaget for indvandring og retsforfølges således nu under italiensk lov.
Jeg opfordrer på det kraftigste Kommissionen til at træffe reelle foranstaltninger nu, til at vurdere, om aftalen mellem Italien og Libyen er i overensstemmelse med folkeretten, og endelig til at slå ind på en helt ny kurs ved ikke at støtte den italienske regerings forbryderiske politik.
Hélène Flautre
for Verts/ALE-Gruppen. - (FR) Hr. formand! Vores sidste debat efter en tragedie i Middelhavet fandt sted den 1. april.
Som De helt sikkert husker, omkom flere hundrede indvandrere ud for Libyens kyst. Vi stillede krav om en undersøgelse. Vi har endnu ikke modtaget nogen oplysninger om omstændighederne ved denne tragedie. Som bekendt blev 73 afrikanere efterfølgende - midt i august - fundet døde ud for Lampedusa. Den 25. august blev 57 eritreiske indvandrere endelig reddet efter et langvarigt ophold i maltesisk farvand. Den 31. august blev 75 somaliere nægtet indrejse til Libyen.
EU's ydre grænser er virkelig blevet morderiske. Dette er titlen på en rapport udarbejdet af ngo'en "Migreurop", der snart vil blive offentliggjort, og som jeg opfordrer Dem til at få fat i og læse grundigt.
Kommissær Barrot! De henviser i denne forbindelse til nogle centrale spørgsmål. De henviser til retten til asyl, til retten til international beskyttelse. De bør også henvise til enhver persons ret til at forlade ethvert land og til den forpligtelse, som vi alle har til at hjælpe andre, uanset hvem de er. Det er international havret. Disse situationer opstår oftere og oftere, og de opstår også oftere og oftere ved grænsen mellem Tyrkiet og Grækenland. Derfor mener jeg ikke, at vi imødegår denne situation ved at øge ressourcerne til Frontex.
EU er efter min opfattelse oppe imod sit eget projekt. EU blev skabt ved at nægte andre deres værdighed og er nødsaget til at fortsætte af samme spor.
Timothy Kirkhope
Hr. formand! Ambitionerne i Kommissionens fælles genbosættelsesprogram er helt sikkert ædle, idet formålet er at fremme samarbejdet mellem nationale regeringer omkring genbosættelsen af flygtninge og asylansøgere. Som britisk konservativ er jeg imidlertid fortsat bekymret over dets gennemførelse. Vi ønsker ikke at se en gentagelse af de problemer, vi havde i Sangattelejren i Frankrig.
Jeg mener, at samarbejde og solidaritet i hele EU naturligvis er et vigtigt aspekt, når vi drøfter de byrder, der påhviler de enkelte lande, men vi skal være bedre til at skelne mellem økonomiske migranter og asylansøgere. De er naturligvis i deres fulde ret til at søge tilflugt, men vi skal også have en lovgivning, der ikke binder de enkelte lande på hænder og fødder, når det kommer til at afgøre, hvem der modtages, og hvem der får asyl. En fælles tilgang som foreslået af Kommissionen kan underminere den enkelte EU-medlemsstats mulighed for at træffe denne afgørelse.
Det bør imidlertid efter min opfattelse prioriteres højt at sikre de sydlige grænser. Frontex skal spille en mere fremtrædende rolle og således virke stærkt afskrækkende på økonomiske migranter, der ønsker at indlade sig på den farefulde rejse over Middelhavet. Vi skal gribe kraftigere ind over for forskellige tredjelande, der på uforsvarlig vis fremmer disse aktiviteter. Ifølge Kommissionen vil det i sidste ende være op til de nationale regeringer at afgøre, hvor mange mennesker de ønsker at give adgang, og Storbritannien og andre lande vil ikke blive tvunget til at modtage et stort antal økonomiske migranter, som de ikke kan håndtere eller hjælpe i disse økonomisk vanskelige tider. Dette er nødvendigt og det rigtige at gøre. Lande som Storbritannien har brug for garanti for, at vi fortsat selv kan fastlægge vores asyl- og indvandringspolitik, samt garanti for, at EU's tilgang fortsat vil være præget af åbent samarbejde og ikke tvang.
Willy Meyer
Hr. formand, hr. Billström, kommissær Barrot! Starten af denne valgperiode er en fremragende lejlighed til at genoverveje vores indvandringspolitik.
Vores nuværende indvandringspolitik er tydeligvis baseret på hykleri og kynisme. Vi siger, at vandrende arbejdstagere er en forudsætning for det europæiske projekt, og alligevel kriminaliserer vi dem gennem lovgivning som f.eks. tilbagesendelsesdirektivet, der meget rammende er blevet kaldt "skammens direktiv", og som ikke er i overensstemmelse med EU's principper og værdier.
Der er ikke bred forståelse for denne politik, som har til formål at gøre Europa til en fæstning i denne krisesituation, der er udtryk for en tredobbelt krise i form af en fødevare-, finans- og energikrise, idet vi ikke har gjort vores arbejde ordentligt, og vi går i den forkerte retning. Hvis der er brug for Europa, og navnlig hvis der er brug for Europa takket være vandrende arbejdstagere, skal vi respektere alle deres rettigheder og ikke kriminalisere dem, som EU gør. Dette påfører kun familier, der blot forsøger at flygte fra krig eller sult, mere lidelse.
Det bedste visitkort på stats- og regeringschefernes topmøde i Madrid næste forår mellem EU og Latinamerika og Vestindien ville således være at ophæve dette "skammens direktiv", der ikke er i overensstemmelse med vores principper og værdier, og som ingen regering har forståelse for, navnlig ikke i Latinamerika og Vestindien, hvorfra tusindvis af de vandrende arbejdstagere, der forsøger at komme ind i EU, kommer.
Jeg opfordrer derfor på det kraftigste til, at det nøje overvejes at ophæve dette "skammens direktiv".
Gerard Batten
Hr. formand! De pågældende foranstaltninger er en del af det nuværende område for frihed, sikkerhed og retfærdighed, der omfatter indvandring. Det handler om en fælles indvandrings- og asylpolitik, og uanset hvor meget den britiske regering end måtte lyve over for den britiske befolkning, ved vi, at den i sidste ende vil blive bindende for Storbritannien.
En "one-size-fits-all"politik vil imidlertid ikke fungere i Storbritannien. Storbritannien er et af de tættest befolkede lande i verden, og overraskende nok tættere befolket end Indien, Kina eller Japan. Nettoindvandringen til Storbritannien er i øjeblikket på omkring 230 000 om året, dvs. over 1 mio. nye mennesker hvert femte år. Befolkningstallet vil stige fra det nuværende rekordniveau på 61,4 mio. til godt 70 mio. i 2031, og herefter stige konstant fremover. Hele denne vækst skyldes indvandring og indvandreres fødsler.
Det Forenede Kongeriges Uafhængighedsparti er ikke imod en vis indvandring, men den skal kontrolleres strengt og være til gavn for Storbritannien og ikke for EU eller nogen andre. Storbritannien har ikke brug for en fælles europæisk indvandringspolitik. Vi skal stoppe denne masseindvandring nu og indføre en stærkt begrænset og kontrolleret indvandringspolitik. Vi skal anvende bestemmelserne i flygtningekonventionen fra 1951, hvori det fastslås, at de skal søge tilflugt i det første land, de kommer til, som er udpeget som sikkert - hvilket ikke er en lille ø ud fra Europas kyst kaldet Storbritannien.
Vi bør ikke længere fremme multikulturalisme, der skaber splittelse og fører til konflikt, og assimilere og integrere de nuværende indvandrere i en fælles kultur, der respekterer fælles politiske og retlige institutioner. Sharialovgivningen hører overhovedet ikke hjemme i Storbritannien - og efter min opfattelse heller ikke andre steder i Europa.
Louis Bontes
(NL) Hr. formand! Frontex fungerer ikke. Budgettet for Poseidon-operationen, der gennemføres i øjeblikket, er 11 mio. EUR. Det er meningsløst. Det er penge ud af vinduet. Direkte tilbagesendelse og indgreb over for de lande, der gør denne indvandring mulig, er den eneste løsning. Den fælles asyl- og indvandringspolitik er ikke i den nederlandske befolknings interesser. Det nederlandske Frihedsparti, på hvis vegne jeg taler, er stærkt imod denne politik. Den vil indebære, at der kommer endnu flere mennesker, som ikke har udsigt til at komme ind i Europa. Den nederlandske befolkning har ikke brug for solidaritet. Den har brug for, at vi forsvarer nederlandske interesser her i dag. Lad os derfor sætte en stopper herfor.
Jeg vil også gerne komme med en yderligere kommentar til det svenske formandskabs holdning. Dette formandskab er af den opfattelse, at Europa bør åbne yderligere op for masseindvandring af hensyn til det europæiske arbejdsmarked. Frihedspartiet er fuldstændig imod. Det er et røgslør, der åbner op for masseindvandring. Tænk på, hvad der sker i de store byer - tænk på de enorme problemer, som de står over for. Tænk på Deres egen befolkning, tænk på Deres eget land, tænk på Deres egen kultur. Det gør vi i hvert fald. Jeg vil gerne tilføje, at nok er nok. Lad os sætte en stopper for masseindvandring. Nu må det være nok.
Agustín Díaz de Mera García Consuegra
(ES) Hr. formand, hr. næstformand i Kommissionen, hr. formand for Rådet! Migrationsudfordringerne er fortsat de samme, og det er vores forpligtelser til at imødekomme disse også.
Vi står over for en række udfordringer. Den første er at indføre en fælles indvandringspolitik, den anden er at tilrettelægge den lovlige indvandring langt bedre, den tredje er at forbedre integrationsprocedurerne, den fjerde er at bekæmpe ulovlig indvandring med fasthed, den femte er at videreudvikle Frontex, den sjette er at forbedre procedurer, konventioner og aftaler med oprindelses- og transitlande, og den syvende er at gøre fremskridt med hensyn til en fælles asylpolitik.
Det Europæiske Asylstøttekontor skal i 2010 på et retfærdigt og seriøst grundlag fremme lige muligheder og fordele ansvaret, således at der skabes solidaritet og adgang til international eller subsidiær beskyttelse fremover.
Frontex handler om samordning og samarbejde. Det er under ingen omstændigheder en erstatning for nationale beføjelser. Det øgede antal Frontex-missioner syd for vores grænser, i Sydeuropa, navnlig i Middelhavet og på Atlanterhavskysten, er ikke udelukkende EU's reaktion på det øgede migrationspres i Grækenland, Malta, Italien eller Spanien. Det er også humanitær bistand, der skal forebygge dødsfald og katastrofer.
Se blot, hvad der er sket med Frontex-budgettet, der er steget fra 6 mio. EUR i 2005 til 78 eller 83 mio. EUR i 2010. Vi er imidlertid bekymret over, at Frontex ikke kan forvalte det budget, som det har fået af Parlamentet. Det ville være uacceptabelt, idet der er mange udfordringer og missioner, der skal tackles.
Det er af afgørende betydning, at Frontex puster liv i den centrale fortegnelse over disponibelt teknisk udstyr CRATE (Centralised Record of Available Technical Equipment). Det er ligeledes af afgørende betydning, at medlemsstaterne opfylder deres forpligtelser i forbindelse med CRATE. Der er brug for øget og bedre samordning med Europol. Vi skal forvalte Iconex, og med hensyn til beskyttelsen af menneskerettighederne er der brug for en øget og bedre samordning mellem Frontex og Den Internationale Organisation for Migration samt UNHCR.
Dette er udfordringerne, og dette er vores forpligtelser.
Claude Moraes
(EN) Hr. formand! Der er ingen, der undervurderer de meget store vanskeligheder, der er forbundet med at skabe den balance, som formanden for vores udvalg var inde på, og med de migrationspres, EU udsættes for, og de pres, vi udsættes for i Middelhavsområdet. I sommer blev vi endnu engang mindet om de barske vilkår for indvandrere og asylansøgere, der forfølges og flygter fra fattigdom.
Frontex spiller uden tvivl en afgørende rolle i Europas tilgang til indvandring. Frontex' betydning stiger, i takt med at vi opbygger et mere koordineret EU-system for kontrol med vores ydre grænser. Derfor er min gruppe af den opfattelse, at det er af afgørende betydning at skabe den rette balance mellem på den ene side at allokere ressourcer til Frontex - som mange kolleger har været inde på - og på den anden side at sikre, at Frontex i højere grad fokuserer på de humanitære aspekter af agenturets arbejde. Hvordan kan Frontex f.eks. medvirke til at nedbringe det tragiske antal døde på havet, over 12 000 gennem de sidste 10 år? Søredning er således blevet omfattet af agenturets ansvarsområde. Djævlen ligger i detaljen. Mange af disse politikker skal fungere på stedet, og jeg ved, at Parlamentet, Kommissionen og Rådet forsøger at sikre dette.
Vi skal sikre, at Frontex ikke blot bliver en mekanisme til at holde mennesker uden for Europa. De mennesker, der har et legitimt behov for beskyttelse, skal have adgang til EU's territorium.
Kommissæren var inde på non-refoulement-princippet. Det er vigtigt at understrege dette princip. Mine kolleger fra Italien vil naturligvis komme nærmere ind på situationen i Italien og Libyen, men dette princip må ikke krænkes af nogen eller noget land.
Vi står i en situation, hvor non-refoulement vil ske, selv med lande, som ikke har undertegnet konventionen fra 1951. Det er vigtigt, at vi værner om disse menneskerettigheder. Vi må ikke flygte fra vores ansvar for at yde beskyttelse til mennesker, der har brug for beskyttelse.
Frontex skal derfor være et led i en retfærdig og afbalanceret tilgang til indvandring og asyl. Vi skal sikre, at asylpakken gennemføres, og vi skal sikre en balance mellem lovlig indvandring og beskyttelsen af flygtninge.
Sarah Ludford
(EN) Hr. formand! Den britiske presse har, godt hjulpet af paranoide og euroskeptiske medlemmer af Europa-Parlamentet, spredt panik ved at konkludere, at en fremtidig kommissær for menneskerettigheder, som kommissionsformand Barroso har accepteret på forslag af ALDE-Gruppen, vil tvinge Det Forenede Kongerige til at modtage flere asylansøgere fra hele Europa.
Dette er ikke rigtigt. Som Kommissionens næstformand Jacques Barrot har bekræftet, er pilotprojektet vedrørende bistand til Malta ikke bindende, og den foreslående ordning om genbosættelse af UNHCR-godkendte flygtninge direkte fra tredjelande vil heller ikke være bindende.
EU's politik har aldrig omfattet kvoter eller tvang i forhold til national modtagelse af indvandrere. Vi forsøger imidlertid at skabe frivillig solidaritet, og jeg håber virkelig, at en fremtidig kommissær for menneskerettigheder vil bidrage til at hindre, at indvandrere omkommer på Middelhavet.
Næste måned er det 10 år siden, EU fastlagde et mål om et fælles asylsystem og koordinerede indvandringspolitikker. På trods af en stor indsats, navnlig fra Kommissionens side med støtte fra medlemmer af Europa-Parlamentet, er der helt klart lang vej igen.
Den vigtigste opgave er at sikre en ordentlig forvaltning af migrationsstrømmene, der normalt kaldes "blandede strømme" af flygtninge og jobsøgende indvandrere, således at der skelnes mellem de to grupper. Formålet er at give den europæiske befolkning tillid til, at disse migrationsstrømme forvaltes korrekt, samt at forhindre flere dødsfald og sikre, at de indvandrere, der har ret hertil, ydes beskyttelse.
Hvis mennesker i skrøbelige både skubbes ud på havet igen, og det således aldrig bliver undersøgt, om de har behov for beskyttelse, er ingen af disse mål opfyldt. Jeg er chokeret over at høre fra kommissær Jacques Barrot, at medlemsstaterne ikke anvender søretten ensartet. Disse forskelle er uacceptable. Der skal afsættes tilstrækkelige ressourcer til Frontex, som skal respektere den enkeltes menneskerettigheder. Disse mennesker skal have lov til at gå i land, deres asylstatus skal vurderes, og de skal opdeles i flygtninge og dem, der ikke har ret til at blive.
EU-medlemsstaterne skal om nødvendigt indklages for EF-Domstolen, såfremt de ikke opfylder disse krav, og tanken om at Libyen, som min kollega Sonia Alfano var inde på, er i stand til at gøre dette i stedet, er helt grotesk i lyset af landets grove krænkelser af menneskerettighederne.
En rationel europæisk indvandringspolitik vil indebære en række fælles kriterier for økonomisk migration, på grundlag af hvilke medlemsstater, der modtager sådanne indvandrere, selv kan træffe afgørelse om, hvor mange de ønsker at modtage. Vi har brug for samordning, fælles standarder, en fælles ramme samt solidaritet.
Franziska Keller
(EN) Hr. formand! Jeg deler egentlig ikke Deres begejstring for Frontex. Det fremgår af rapporter fra Frontex samt fra medlemsstaterne, at agenturet har krænket menneskerettighederne, retten til non-refoulement og nægtet flygtninge adgang til at søge asyl, og disse krænkelser af menneskerettighederne sker i EU's navn.
Minister Billström! De har påpeget, at vi har brug for en række kontrolforanstaltninger ved vores ydre grænser, men hvorfor kan vi ikke kontrollere de mennesker, der er beskæftiget med at forsvare vores ydre grænser? Hvorfor er der ikke gennemsigtighed og klarhed omkring Frontex og agenturets arbejde? Vi har brug for klarhed og gennemsigtighed i Europa-Parlamentet omkring Frontex' aktiviteter. Hr. kommissær! Vi har brug for klarhed over, hvor langt man er kommet med de nye regler for Frontex, som De henviste til, og vi har brug for klarhed over, hvordan flygtninge kan opnå international beskyttelse, når de opsamles på havet.
Vi har også brug for åbenhed omkring de aftaler, der indgås med tredjelande, og omkring, hvad der helt præcist sker med de EU-midler, der f.eks. overføres til Libyen. Jeg tvivler på, om det, De kaldte Libyens bistand til flygtninge, rent faktisk er en hjælp til flygtninge, men vi mangler også åbenhed på dette område, og hvis medlemsstaterne ikke engang fortolker indvandrernes rettigheder på samme måde som Dem, hvilket De selv påpegede, hvordan vil De så sikre, at tredjelande som f.eks. Libyen vil følge Deres fortolkning?
Jeg vil gerne minde Dem om, at Parlamentet altid har støttet tanken om obligatorisk fordeling af ansvaret for behandling af asylansøgninger, og Deres rapport om pilotprojektet, hvoraf det fremgår, at Frankrig kun modtog et lille, nærmest latterligt antal flygtninge, nemlig 100 flygtninge, fra Malta, viser efter min mening, at vi ikke når langt med frivillig solidaritet. Der skal være en forpligtelse på dette område.
Ryszard Czarnecki
(PL) Hr. formand! Vi ønsker at bekæmpe indvandring. Det er et stort problem. Vi har samtidig problemer med vores skærm og computer. Lad os løse de problemer, vi virkelig kan løse effektivt.
Indvandring er naturligvis et af de største problemer i Europa i dag. Det er desuden ikke kun et problem for os politikere, men også et problem for befolkningen i EU-medlemsstaterne. Det er måske en af de største udfordringer for den politiske klasse i Europa og et af de største problemer for vores vælgere. Indvandring har mange ansigter, og mine kære kolleger har i dag talt om indvandring fra Afrika, der hovedsagelig berører landene i Middelhavsområdet, og deres udtalelser er i en vis forstand berettigede. Jeg repræsenterer et land - Polen - hvor denne ulovlige indvandring naturligvis er mindre, men folk kommer til os fra landene i det tidligere Sovjetunionen, og nogle fra Asien.
Det handler om filosofien bag EU's kamp mod ulovlig indvandring, og - lad os sige det helt klart - også mod restriktioner for lovlig indvandring. Skal Frontex bære hovedansvaret for denne kamp? Er dette virkelig hensigtsmæssigt? Ville det ikke være mere effektivt, hvis de ekstra midler, som vi ønsker at give til Frontex, gives til de lande, der har det største problem med ulovlig indvandring, samt til EU-medlemsstaterne ved EU's ydre grænser? Jeg vil gerne til slut påpege, at dette efter min opfattelse er mere hensigtsmæssigt.
Rui Tavares
(PT) Hr. formand, hr. Billström, kommissær Barrot! Vi har ikke noget valg med hensyn til Genèvekonventionen og menneskerettighederne. Vores eneste mulighed er at overholde de konventioner, vi har underskrevet. Loven er klar. Det er en overtrædelse af Genèvekonventionen om flygtninge at sende flygtninge, der ankommer til europæiske kyster, til lande, der ikke har underskrevet Genèvekonventionen. Dette er ikke et abstrakt retsspørgsmål, men et reelt argument.
Når vi sender flygtninge til Libyen via Frontex eller medlemsstaterne, overtræder vi konventionen, ikke mindst fordi vi på baggrund af den italienske regerings egne tal ved, at 75 % af de mennesker, der når frem til europæiske kyster, søger asyl, og 50 % heraf - omkring 38 % eller en tredjedel af det samlede antal - har ret til humanitær beskyttelse.
Politiske valg fører til moralske valg, og lige nu står vi over for et moralsk valg. Er det rigtigt, er det virkelig moralsk rigtigt, at mere end 14 000 mennesker er omkommet i forsøget på at nå frem til Europas kyst i de seneste år? Er det virkelig moralsk rigtigt, at en stor del af de mennesker, der sætter livet på spil, burde have haft ret til asyl lige fra starten? Er det virkelig nødvendigt, at de tvinges til at sætte livet på spil? Nej, det burde ikke være nødvendigt.
Vi har længe sagt, at en rent repressiv indvandringspolitik, som den, der er blevet ført, tvinger os til at træffe valg mellem liv og død og gør os alle medansvarlige for hvert enkelt valg mellem liv eller død.
Vi løser ikke problemet ved at kaste penge efter Frontex her i begyndelsen af valgperioden - penge, som Frontex ikke kan bruge, og som det ifølge Kommissionen er uansvarligt at give Frontex på dette tidspunkt. Vi kan løse problemet ved at tage Frontex' mandat op til fornyet overvejelse og herefter kan det godt være, at Frontex skal tilføres yderligere midler. Hvis dette skal ske, er Frontex nødt til at samarbejde og give UNHCR alle oplysninger. Hvis dette skal ske, er Frontex nødt til at inddrage humanitære aspekter i sine politikker, hvilket ikke sker i øjeblikket. Forslaget vedrørende flygtningefonden er lige så alvorligt, idet midlerne nedskæres, samtidig med at vi investerer yderligere midler i Frontex.
Roberta Angelilli
(IT) Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg er helt ærligt irriteret over, at visse af mine italienske kolleger ikke har forspildt lejligheden til at puste nyt liv i den samme gamle polemik alene med det formål at angribe den italienske regering. Når vi taler om indvandring, bør vi ikke fortsat indlade os på ideologisk manipulation, men gå til sagens kerne og tale om de retningslinjer, der er fastsat i den europæiske pagt om indvandring og asyl, som er baseret på værdier som integration og solidaritet.
Jeg sætter stor pris på Kommissionens indsats i de senere år, men jeg er sikker på, at kommissær Barrot vil være enig med mig, når jeg siger, at vi er nødt til at sætte tempoet op for at skabe en egentlig europæisk indvandringsstrategi med fokus på den kompromisløse kamp mod ulovlig indvandring og handel med og udnyttelse af mennesker.
Vi må gribe hårdt ind over for alle dem, der lukrerer på denne handel, herunder arbejdsgivere, der bruger ulovlig arbejdskraft. Det er helt sikkert ikke længere acceptabelt, at grænselandene i Middelhavsområdet skal løse problemet med indvandring alene. Kommissionens nylige forslag om et fælles reintegrationsprogram er et skridt hen imod politisk og praktisk samarbejde mellem medlemsstaterne, men der er et presserende behov for at gennemføre en række initiativer for at skabe en mere effektiv solidaritet i Fællesskabet.
Vi forventer derfor, at rådsformandens udtalelse snart omsættes i handling, en udtalelse, der bl.a. er på linje med den italienske minister Franco Frattinis indtrængende bøn om at indlede en debat, således at vi kan afklare, hvordan vi fordeler byrderne og ansvaret for håndteringen af strømmene af ulovlige indvandrere og politiske asylansøgere.
Dette er efter min opfattelse sagens kerne, idet vi i modsat fald ender i den paradoksale situation, hvor nogle medlemsstater, herunder Italien, Malta, Grækenland og Spanien, er forpligtet til at modtage ulovlige indvandrere, mens andre gemmer sig bag en vilkårlig solidaritet på frivillig basis. De kan ikke længere vige uden om. Jeg vil gerne takke Frankrig, som har tilbudt at modtage 100 personer, 100 asylansøgere. Disse 100 personer skal dog ses i forhold til de tusindvis, titusindvis af asylansøgere. Jeg takker derfor Frankrig, men det er en dråbe i havet.
Jeg vil afslutningsvis bemærke, at vi ikke længere kan betragte indvandring som en patentløsning. Da vi ikke har en egentlig samarbejdspolitik på udviklingsområdet, hvor Europa skal påtage sig en ledende rolle, dømmer vi dele af verden til en sikker og uundgåelig fremtid præget af fattigdom og fortvivlelse.
Stavros Lambrinidis
(EL) Hr. formand, hr. minister, hr. kommissær! Parlamentet har indtrængende opfordret til samarbejde på europæisk plan med indvandrernes oprindelses- og transitlande. Disse lande omfatter ikke kun Libyen. De omfatter også Tyrkiet. Ud over at være et oprindelses- og transitland i denne sammenhæng er Tyrkiet også et kandidatland. Man kan med andre ord sige, at Tyrkiet har en dobbelt forpligtelse til at respektere EU's politiske principper og institutioner.
I mindst fire tilfælde for nylig er Frontex-helikoptere blevet generet af tyrkiske radarsignaler i græsk luftrum under udførelsen af deres opgaver. I går truede et tyrkisk jagerfly rent faktisk med at tvinge en Frontex-helikopter til at vende tilbage.
Hvad agter De at gøre, og hvordan vil De reagere på vegne af EU på denne chikane, som en europæisk institution som Frontex udsættes for under aktioner?
Obligatorisk solidaritet kan desuden ikke udelukkende udmøntes i Frontex-relaterede kontrolforanstaltninger i de sydlige lande. Der skal også udvises solidaritet ved at modtage indvandrere, der ankommer til vores lande, som ikke kan modtage så mange indvandrere hver gang. Her slår Kommissionen og Rådet til lyd for frivillig solidaritet, der ikke er det papir værd, den er skrevet på. Kan De fortælle os, hvorfor De ikke også indfører obligatorisk solidaritet på dette område?
Endelig bør pilotprogrammet mellem Italien, Malta og Libyen ikke være det eneste pilotprogram. Hvorfor er der intet pilotprogram for hjemsendelse af indvandrere til Tyrkiet, der er et gabende sår i forhold til dette særlige problem? Hr. kommissær! Har den græske regering nogensinde anmodet herom, og sagde De nej? Eller anmodede Libyen, Italien og Malta blot herom og fik et betingelsesløst ja fra Dem?
Hélène Flautre
(FR) Hr. formand! Dette giver mig lejlighed til at fremdrage to små punkter, der efter min opfattelse - og som en af mine kolleger sagde for lidt siden - understreger den hykleriske karakter af vores politik.
Det første punkt vedrører Dublinaftalerne. Hr. kommissær! De er helt klar over situationen i Calais. De ved, at mange mennesker i Calais udmærket kunne ansøge om og få status som politisk flygtning. Hvorfor gør de det ikke? Fordi de som følge af Dublinaftalerne helt sikkert bliver sendt til lande, som de ikke ønsker at komme til, til tider af meget gode grunde. De ønsker ikke at komme til Grækenland, hvor de stort set ikke har nogen chance for at opnå flygtningestatus.
I dag er Dublinaftalerne et instrument, der undergraver beskyttelsen af de mennesker, der har mest brug for disse aftaler, og som skaber ulighed mellem medlemsstaterne. Så lad os holde op med at tale om solidaritet, når der indføres instrumenter, der skaber ulighed mellem staterne.
Det andet punkt vedrører tilbagetagelsesaftalerne. Jeg er fuldt ud klar over, at hensigten er at forhandle disse aftaler med Tyrkiet og Libyen, dvs. at lege med tanken om, at der indrettes enorme lejre i en lang række nabolande, hvor migrationsstrømmene kan tilbageholdes. Dette er uacceptabelt af praktiske årsager, af moralske årsager og af politiske årsager, og det ved De godt!
Clemente Mastella
(IT) Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg vil gerne med det samme og uden overdrivelse sige, at gæstfrihed efter min opfattelse er en hellig værdi. I sidste ende bygger en stat på solidaritet mellem mennesker, der har visse særlige forpligtelser, nemlig rettigheder og pligter. Jeg er således stærkt imod alt, der går imod dette grundlæggende bibelske princip. Integration og alt det, dette indebærer, betyder vel at tage imod mennesker på en ordentlig måde.
Hvad kan vi gøre? Hvor skal vi placere disse desperate mennesker, der ankommer i medlemsstaterne, og hvordan kan vi samtidig få bugt med den efterfølgende spænding, som vi til tider ser som uvilje, vrede og raseri, der giver sig udslag på forskellig vis i en meget foruroligende antagonisme?
Hvad skal vi gøre for at sikre, at beskyttelsen af retten til asyl, et princip, der også er blevet henvist til gennem de seneste dage, ikke samtidig åbner døren for svigagtige asylansøgere, der bruger asylretten som et alibi og således skjuler sig bag denne universelle ret, og som overhovedet ikke har ret til asyl, idet de kun beskæftiger sig med ulovligheder og kriminalitet?
Mener vi virkelig, at de enkelte medlemsstater kan bære hele ansvaret alene? Indtil nu har Europas tiltag været præget af en vis usikkerhed, men Europa kan efter min opfattelse ikke vente længere med at etablere en fælles, seriøs tilgang til indvandring. Europa kan ikke blive ved med at tale med mange forskellige stemmer og kan ikke tvinge de mest udsatte og sårbare frontlinjestater i isolation. Europa er nødt til at nå til enighed om en fælles holdning, som vi ikke har haft indtil videre, men hvis væsentlige principper til stadighed forsvares.
Europa er nødt til at betragte sine grænser som et europæisk anliggende i stedet for som et nationalt anliggende. Europa kan ikke iscenesætte skænderier om den italienske regerings eller andre regeringers tiltag, hvilket allerede er sket i Europa-Parlamentet. Det er efter min opfattelse helt klart utænkeligt, at de tragedier, der er sket ud for Lampedusa og i Ceuta og Melilla, ikke har noget at gøre med Bruxelles, Berlin og Paris.
Spændingerne mellem de enkelte stater og Europa udspringer af denne situation og skaber problemer, og dette øger også EU's demokratiske underskud, der kun vil blive yderligere forøget uden en koordineret indvandringspolitik. Det forstærker indtrykket af, at staternes egne interesser har forrang for almenvellets interesser. Det forstærker den frustrerende opfattelse, at Bruxelles og Strasbourg alt for ofte beskæftiger sig med obskure spørgsmål og ikke med de spørgsmål, der optager befolkningen. Det underminerer i sidste ende Europas politiske identitet.
Jeg håber derfor, at det svenske formandskab vil tage fat på indgåelsen af en aftale med de mest udsatte lande for at sikre en logisk tilgang og en robust, afbalanceret, sund og stram fælles indvandringspolitik, hvilket vi ikke har haft indtil nu.
David-Maria Sassoli
(IT) Hr. formand, kommissær Barrot, hr. Billström, mine damer og herrer! Vi bad om at få denne forhandling for at gøre EU opmærksom på de grove krænkelser af grundlæggende menneskerettigheder, der finder sted i Italien. Siden maj er over 1 000 indvandrere blevet samlet op på havet af de italienske myndigheder og overgivet til Libyen i forbindelse med uformelle og vilkårlige tilbagesendelser. De pågældende personer er ikke blevet identificeret, de har ikke fået adgang til at klage eller til asylprocedurer, og de risikerer således at blive udsat for umenneskelig og nedværdigende behandling i Libyen. Denne praksis er efter vores opfattelse i strid med de grundlæggende principper, som EU bygger på, hvilket kommissær Barrot også understregede, da han anmodede Italien om nærmere oplysninger.
En sådan praksis er hverken forenelig med den europæiske menneskerettighedskonvention eller med fællesskabsretten, herunder navnlig Schengengrænsekodeksen og tilbagesendelsesdirektivet, eller med italiensk lovgivning. I går stillede FN krav til Italien om at overholde folkeretten, og ligeledes i går indgav 24 somaliske og eritreiske flygtninge, der var blevet udvist af Italien, en klage mod Italien ved Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol i Strasbourg for overtrædelse af den europæiske menneskerettighedskonvention.
Ulovlig indvandring er desuden blevet en straffelovsovertrædelse, en skærpende omstændighed, i Italien. Det at være indvandrer fører i sig selv til forskelsbehandling og uligheder og hårdere straffe for samme forbrydelse. Det at være ulovlig indvandrer i lighed med italienske, portugisiske, polske, græske og italienske familier, der i sin tid selv var ulovlige indvandrere i vores lande, indebærer, at man ikke har adgang til grundlæggende rettigheder og til den mest grundlæggende pleje, herunder sundhedsydelser, på grund af frygten for at blive indberettet. Dette sker i Italien og er også blevet fordømt af juridiske og forfatningsretlige eksperter og verdslige og katolske foreninger.
Hvad agter Kommissionen at gøre for at stoppe disse krænkelser? Parlamentet har altid støttet kampen mod ulovlig indvandring, men kun i det omfang de grundlæggende rettigheder bliver overholdt.
Vi vil gerne vide, om Kommissionen agter at gribe ind i forhold til den italienske lovgivning og se nærmere på aftalen mellem Italien og Libyen. 20 år efter Berlinmurens fald kan vi ikke give visse regeringer tilladelse til at opføre nye.
Niki Tzavela
(EL) Hr. formand, hr. kommissær! Virkeligheden overgår alt, der siges her i Parlamentet.
Præsident Gaddafi misbruger situationen, og i de internationale medier anføres det konstant, at der er brug for 1 mia. EUR, hvis vi skal opfylde vores forpligtelser. Tyrkiet - en stat, der ønsker at tiltræde EU - sender dagligt Frontex-fly tilbage, og EU griber ikke behørigt ind.
Menneskehandlere transporterer ulovlige indvandrere og instruerer dem i, hvordan de skyder sig selv i armen eller benet, hvis de arresteres, således at medlemsstaterne forpligtes til at indføre og anvende en anden form for lovgivning end den, der regulerer ulovlig indvandring, fordi de nu er tilskadekomne. Menneskehandlere instruerer ulovlige indvandrere i, hvordan de destruerer deres papirer, inden de rejser ind i et land, således at modtagerlande som Grækenland overhovedet ikke aner, hvor de skal sende dem hen. Indvandrere påstår, at de søger asyl, men de har ingen papirer, der giver os mulighed for at fastslå de faktiske omstændigheder.
Situationen er kaotisk, og vi er nødt til at genoprette ordenen på et eller andet tidspunkt ved at indtage en streng og konsekvent holdning i EU til dette spørgsmål.
Sylvie Guillaume
(FR) Hr. formand, hr. næstformand i Kommissionen, mine damer og herrer! Vi hører gang på gang, at medlemsstaterne anerkender, at der skal fastlægges fælles politikker til forvaltning af indvandringen på europæisk plan og politikker til fremme af social integration af indvandrere.
Dette er dog langt fra virkeligheden, hvilket vi ser hver dag. I forbindelse med budgetdrøftelserne er midlerne til Den Europæiske Fond for Integration af Tredjelandsstatsborgere f.eks. blevet kraftigt beskåret. Mange af medlemsstaterne fortsætter ensidigt med at indføre strenge love og bestemmelser om indrejse og bevægelighed på deres territorium, med at begrænse adgangen til deres arbejdsmarkeder, sociale systemer og uddannelsessystemer og med at vanskeliggøre familiesammenføring.
På samme måde er formålet med den europæiske politik til bekæmpelse af ulovlig indvandring og for kontrol ved de ydre grænser i sidste ende at overdrage ansvaret for grænsekontrol til vores naboer i strid med menneskerettighederne. Det er det, der er sket mellem Italien og Libyen.
Denne tendens til at eksternalisere forskellige anliggender giver Europa mulighed for at frigøre sig for sit ansvar. Dette er uacceptabelt. De yderligere ressourcer, der allokeres til Frontex, vil aldrig kunne erstatte den nødvendige solidaritet, der skal forene medlemsstaterne, og som giver dem mulighed for i fællesskab at hjælpe mennesker, der har brug for international beskyttelse, og at hjælpe de udenlandske arbejdstagere, der er en forudsætning for at imødegå fremtidens demokratiske udfordringer.
Hvilke foranstaltninger træffer De for at sikre reel solidaritet og en reel afhjælpning af indvandrernes lidelser?
Rita Borsellino
(IT) Hr. formand, kommissær Barrot, hr. Billström, mine damer og herrer! I de seneste dage har kommissær Barrot i forbindelse med redegørelsen for den europæiske asylplan selv talt om at udvise standhaftighed i kampen mod ulovlig indvandring og udvise medmenneskelighed ved modtagelsen af ofre for forfølgelse. Rent juridisk betyder dette, at vi skal sikre de mennesker, der flygter fra sult, krig og forfølgelse, beskyttelse og retten til asyl og forhindre, at de udvises til lande, hvor deres liv er i fare, eller hvor de risikerer umenneskelig behandling.
Det er dybest set det modsatte af den italienske regerings praksis, hvilket fremgår af den seneste foruroligende hjemsendelse af 75 indvandrere fra Eritrea og Somalia til Libyen, der skete uden som minimum at kontrollere, om der var nogen potentielle asylansøgere, som krævet i henhold til folkeretten, hvilket blev fordømt i går af FN's højkommissær for menneskerettigheder. En aftale mellem Italien og Libyen kan ikke omdanne denne havstrækning til en frizone, hvor menneskerettighederne krænkes.
Jeg opfordrer derfor Kommissionen til at gribe ind hurtigst muligt for at sikre, at de folkeretlige regler overholdes. Desuden vil jeg gerne vide, hvor langt man er nået i forhandlingerne om den bilaterale aftale mellem EU og Libyen, der allerede har været undervejs i flere år. Hvornår forventer De at indgå denne aftale? Kan Rådet og Kommissionen bekræfte, at denne aftale vil få forrang for aftalen mellem Italien og Libyen? Kan De oplyse Parlamentet om hovedpunkterne i bekæmpelsen af ulovlig indvandring og sikring af asylretten og non-refoulement-princippet?
Anna Maria Corazza Bildt
(EN) Hr. formand! Det er en stor glæde for mig at tage ordet for første gang i plenum og takke minister Tobias Billström for hans dybe forståelse for den alvorlige situation, som befolkningen og landene i Middelhavsområdet befinder sig i, hvilket jeg som oprindelig italiensk statsborger har grundlag for at sige.
Jeg glæder mig over hans bestræbelser på at skabe enighed om en hårdt tiltrængt fælles europæisk indvandringspolitik. Jeg glæder mig ligeledes over hans initiativ vedrørende oprettelse af et asylstøttekontor, hvilket er en meget praktisk og konkret tilgang til at støtte medlemsstater, der føler sig overbebyrdet, og vedrørende indledning af et mellemstatsligt samarbejde.
Jeg vil gerne spørge minister Billström, om han ud over de foranstaltninger, han allerede har været inden på, måske kunne redegøre nærmere for, hvilke foranstaltninger vi kan træffe på lang sigt for at støtte befolkningen og landene i Middelhavsområdet på grundlag af hans tilgang, der sikrer en balance mellem menneskelighed, solidaritet og fasthed over for enhver form for ulovlighed.
Georgios Papastamkos
(EL) Hr. formand! Vi har uden tvivl brug for en fælles indvandringspolitik, og vi er nødt til at styrke vores samarbejde med tredjelande og gøre det mere sammenhængende og effektivt. Libyen og Tyrkiet spiller en afgørende rolle i dette samarbejde, hvilket forhandlingen har vist.
Tyrkiets adfærd er provokerende. Tyrkiet lægger gentagne gange hindringer i vejen, og jeg vil gerne gøre Parlamentet opmærksom på og sende et budskab til kommissær Barrot om, at Tyrkiet chikanerer Frontex' helikoptere og fly under udførelsen af europæiske missioner og europæiske opgaver. Medlemmerne fra Nyt Demokrati har udøvet parlamentarisk kontrol, og kommissær Barrot vil modtage en detaljeret redegørelse for disse provokationer og for Tyrkiets provokerende adfærd.
Med hensyn til tilbagesendelse og forflytning skal vi styrke Frontex yderligere og tilrettelægge samlet tilbagesendelse med fly. Jeg opfordrer kommissær Barrot og rådsformanden til at besøge Tyrkiet og Libyen hurtigst muligt. Problemet er meget presserende. Udskyd det ikke til slutningen af året. I dag eller i morgen...
(Formanden afbrød taleren)
Barbara Lochbihler
(DE) Hr. formand! Grænsevagter i europæiske lande må ikke afvise potentielle asylmodtagere, der ankommer ad søvejen, eller eskortere dem væk, forhindre dem i at rejse videre eller sende dem tilbage til tredjelande. Dette er fastlagt i den europæiske menneskerettighedskonvention. I dag har vi igen hørt mange eksempler på, at Frontex ofte ikke overholder disse regler i praksis. Derfor har vi brug for kontrol på dette område. Vi har brug for denne kontrol som medlemmer af Europa-Parlamentet, fordi det er vores ansvar at sikre, at bestemmelserne i den europæiske menneskerettighedskonvention overholdes.
Jeg har følgende spørgsmål: I hvilket omfang har vi mulighed for at kontrollere, om grænsevagter i internationale farvande overholder disse lovgivningskrav vedrørende menneskerettighederne? Vi har i årevis vidst, at Frontex har krænket menneskerettighederne i individuelle tilfælde. Gennem alle sine aktiviteter underminerer agenturet imidlertid også EU's troværdighed, når det kommer til beskyttelse af menneskerettighederne.
Alf Svensson
(SV) Hr. formand! Jeg vil gerne takke hr. Billström. Jeg spørger mig selv, om vi ikke til tider fokuserer lidt for meget på ordene "ulovlig indvandring". Det kan trods alt ikke være ulovligt at flygte for livet, da menneskerettighederne og frihedsrettighederne gælder for alle, uanset hvor de bor.
Jeg vil gerne understrege, at det også er af afgørende betydning at få afdækket forholdene i de lande, som folk flygter fra. Måske kunne EU være mere aktiv og gøre mere i disse lande, så folk ikke behøver at flygte for derefter at blive stemplet som ulovlige indvandrere. Som sagt lægger vi måske for stor vægt på ordet "ulovlig". Det er som sagt helt lovligt at kæmpe for menneskerettigheder og frihedsrettigheder både i og uden for EU.
Antonio Cancian
(IT) Hr. formand, mine damer og herrer! Her til morgen havde man nærmest indtryk af, at man sad i det italienske parlament under Deres formandskab. Under alle omstændigheder handler indvandring efter min opfattelse om sikkerhed og respekt for menneskerettighederne. Globaliseringen og udvidelsen af EU til 27 lande er desværre gået for hurtigt, og der er ikke blevet truffet passende foranstaltninger til at værne om sikkerheden og respekten for menneskerettighederne.
Jeg lyttede til Kommissionen. Strategien er sund, og de planlagte foranstaltninger er fremragende, men vi glemmer, at spørgsmålet er presserende og dramatisk, og at vi står i en nødsituation. Det der blev sagt her til morgen, gælder under normale forhold, men i dag - især i Italien - er forholdene ikke normale. Jeg vil derfor opfordre Kommissionen til at lægge mere vægt på taktik end på strategi og til at anskue problemet som et rent europæisk problem.
Formanden
Det er bestemt en italiener, der har forsædet lige nu, men debatten var langt fra et rent italiensk anliggende. Den var heldigvis - skal vi sige - bred, og der var bidrag fra mange forskellige sider, og der blev givet udtryk for forskellige holdninger i EU.
Tobias Billström
Hr. formand! Jeg vil først og fremmest gerne takke alle for en meget interessant debat. Der er blevet givet udtryk for mange værdifulde synspunkter i dag. Jeg vil gerne nævne hr. Busuttils synspunkter om øget samarbejde med Libyen. Jeg håber, at jeg vil få mulighed for at besøge Libyen sammen med kommissær Barrot for at opbygge relationer til dette land, og samarbejdet med Tyrkiet vil også fortsætte. Jeg er også enig med hr. Aguilar, formand for Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender, i, at vi bl.a. kan bekæmpe ulovlig indvandring ved at åbne vejen for lovlig indvandring. Dette vil f.eks. lette presset på asylsystemet.
Der skal gribes ind over for de kriminelle netværk, der udnytter folks desperation. Det svenske formandskab vil afholde en særlig konference i Bruxelles om dette emne og om bekæmpelsen af menneskehandel. Det er det svenske formandskabs absolutte prioritet at forsøge at skabe enighed om Det Europæiske Asylstøttekontor og at styrke det praktiske samarbejde. Vi håber naturligvis, at Europa-Parlamentet støtter os i denne sag.
Jeg vil gerne sige til fru Alfano, at det er vigtigt, at de retsakter, der vedtages af Det Europæiske Råd, overholdes, og at alle medlemsstater gennemfører dem som vedtaget. Det er også vigtigt at inddrage FN's højkommissær for flygtninge i vores arbejde for at opnå den høje kvalitet, som vi tilstræber. Jeg vil også gerne understrege, at jeg er enig med hr. Kirkhope i, at det er vigtigt at skelne mellem asyl og indvandring af arbejdstagere. Dette ræsonnement fører os naturligvis frem til den konklusion, at EU har brug for et fælles europæisk asylsystem samt bedre muligheder for lovlig indvandring af arbejdstagere under hensyntagen til nationale behov, retssikkerheden og beskyttelse mod løndumping og social udnyttelse.
Hvis vi indfører et sådant system, får vi ikke brug for den politik, som hr. Meyer, hr. Batten og hr. Bonte står for. Vi har brug for en fornuftig og velgennemtænkt indvandringspolitik, således at vi kan forbedre den demografiske struktur i EU og styrke økonomien og befolkningens velfærd.
Fru Corazza Bildt og hr. Svensson var inde på spørgsmålet om, hvordan vi skal forholde os til det forhold, at mennesker omkommer i Middelhavet. Der er ikke nogen enkelt løsning på indvandringsproblemet. Der er brug for en pakke med forskellige initiativer på forskellige områder. Et øget samarbejde med oprindelses- og transitlandene er særlig vigtigt. Udviklingssamarbejdet med disse lande skal f.eks. styrkes for at skabe stabilitet, sikkerhed og bæredygtighed.
Oprindelses- og transitlandene og medlemsstaterne skal også forbedre deres søredningstjenester. Ansvarsfordelingen mellem landene for søredningsaktioner skal også afklares. Vi er også nødt til at nå frem til en fælles fortolkning af søredningsreglerne vedrørende retten til international beskyttelse på den ene side og international havret på den anden side.
Endelig vil jeg gerne på egne og formandskabets vegne takke Dem, fordi jeg har fået mulighed for at fremlægge vores synspunkter i Europa-Parlamentet. Det er vigtigt at understrege, at vores strategi skal være baseret på en lang række forskellige elementer og initiativer. Det har denne forhandling efter min opfattelse tydeligt vist.
(Bifald)
Jacques Barrot
næstformand i Kommissionen. - (FR) Hr. formand! Denne forhandling har vist, hvis der var behov for det, omfanget af disse indvandringsproblemer.
Jeg vil gerne påpege, at vi i vores tilgang skal sikre en balance mellem bekæmpelsen af ulovlig indvandring, der i øvrigt ofte kan tilskrives menneskesmuglere og menneskehandlere, ønsket om at fremme en bestemt form for lovlig indvandring i forbindelse med denne bekæmpelse af ulovlig indvandring, hvilket er medlemsstaternes afgørelse, samt ønsket om til hver en tid at fastholde pligten til at give asyl.
Jeg vil først og fremmest gerne ganske kort kommentere Frontex-spørgsmålet og påpege, at vi er ved at udarbejde et forslag vedrørende ændring af Frontex-forordningen og agenturets arbejdsmetoder. Jeg har noteret mig, at der er et klart ønske om større gennemsigtighed.
På den anden side vil vi også forsøge at afklare de regler, der skal medvirke til at sikre, at fællesskabsretten og folkeretten anvendes konsekvent i forbindelse med Frontex-operationer.
Med hensyn til problemerne i Italien vil jeg gerne understrege, at vi i juli måned sendte en skrivelse til de italienske myndigheder med anmodning om alle relevante oplysninger om hjemsendelsen af de både, der blev standset i internationalt farvand. Vi har netop modtaget et svar fra de italienske myndigheder, som vores tjenestegrene nu er ved at undersøge nærmere.
Jeg vil gerne tilføje, at medlemsstaterne i henhold til fællesskabslovgivningen skal foretage grænsekontrol i overensstemmelse med princippet om non-refoulement. I henhold til dette princip må en medlemsstat ikke sende mennesker tilbage til et område, hvor de risikerer at blive udsat for tortur, straf eller umenneskelig eller nedværdigende behandling. Asylansøgere og flygtninge kan ikke sendes tilbage, hvis deres liv eller frihed kan være truet på grund af race, religion eller nationalitet. Vi sikrer kort sagt, at denne pligt til at yde beskyttelse opfyldes.
Endelig vil jeg gerne gentage vores ønske om sammen med hr. Billström at indlede en reel dialog med både Libyen og Tyrkiet, som vil give os mulighed for at gå i dybden med de forskellige spørgsmål, for at samarbejde om grænsekontrol med det formål at forhindre ulovlig indvandring, men også for at afklare, hvordan vi med støtte fra FN's højkommissær for flygtninge kan iværksætte procedurer i disse Middelhavslande, der indebærer, at reelle asylansøgere ikke er nødsaget til at ty til menneskesmuglere eller menneskehandlere for at nå frem til de europæiske kyster, og at de kan få deres asylansøgninger behandlet i de pågældende lande.
Der er således tale om en omfattende dialog, som vil beskæftige os i hele det sidste kvartal. Jeg vil gerne takke det svenske formandskab for dets vilje til at indgå i et effektivt samarbejde.
Til slut vil jeg gerne gentage, at vi har brug for en europæisk strategi for migrationsstrømme. Medlemsstaterne bør efter vores opfattelse virkelig udvise større solidaritet over for hinanden. Medlemsstaterne er berørt af de samme problemer. Det skal understreges, at ulovlig indvandring i sidste ende berører alle medlemsstaterne og ikke kun medlemsstaterne ved de ydre grænser.
Det er efter min opfattelse virkelig vigtigt at skabe denne solidaritet. Vi foreslår, at det sker på frivillig basis, men det vil uden tvivl blive nødvendigt at formalisere dette for at sikre en reel løsning på problemerne.
Det var ordene. Jeg agter ikke at trække mine svar i langdrag. Jeg har taget mange noter under de forskellige indlæg.
Jeg vil gerne afslutningsvis rette en indtrængende appel til Europa-Parlamentet om at hjælpe os, navnlig med denne strategi, denne europæiske asylpolitik. Da spørgsmålet er blevet rejst, vil jeg gerne påpege, at vi ønskede at forbedre anvendelsen af Dublinaftalen ved at indarbejde en vis fleksibilitet. Vi har anmodet Rådet og Parlamentet om tilladelse til at oprette dette støttekontor inden årets udgang, og vi vil også træffe forberedelser til harmoniseringen af regelsættene. Alle disse tiltag bidrager til en egentlig europæisk asylpolitik, som efter min mening er fuldt ud i overensstemmelse med de værdier, der efter min opfattelse er enighed om i Europa. Vi tror på disse værdier. De skal omsættes til handling.
Jeg er under alle omstændigheder taknemmelig over, at Europa-Parlamentet hjælper os med denne vanskelige opgave.
(Bifald)
Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Skriftlige erklæringer (artikel 149)
Elisabetta Gardini  
Ulovlig indvandring er en sand plage, som navnlig de sydlige EU-lande, især Italien, Malta og Spanien, har lidt under i flere år. Det er velkendt, at den italienske regering er den af EU-medlemsstaternes regeringer, der modtager flest ulovlige indvandrere, desperate mennesker, primært fra Afrika, der søger en bedre fremtid.
I modsætning til de påstande, der er blevet fremsat af repræsentanter for den italienske venstrefløj, der for hundrede og syttende gang har misbrugt Europa-Parlamentet til at rette uberettigede angreb mod den italienske regering under ledelse af Silvio Berlusconi, sørges der i de foreløbige modtagecentre for lægehjælp, kost og logi samt juridisk bistand, indtil det er afgjort, om en ulovlig indvandrer kan blive i Italien, eller om den pågældende skal hjemsendes i overensstemmelse med internationale aftaler.
Vi er nødt til at vedtage effektive fællesskabsforanstaltninger om indvandring og asyl hurtigst muligt. Vi kan ikke for alvor tro, at Italien er i stand til at bære alle de byrder, der er forbundet med et fænomen, der stiger eksponentielt.
Nogle medlemmer har givet udtryk for tanken om, at der indføres "kvoter for ulovlige indvandrere". Hensigten er god, men der er desværre ikke konkret politisk opbakning, og det svenske formandskab understregede da også for nylig, at det var vanskeligt at nå til enighed om disse kvoter.
Louis Grech  
Jeg glæder mig over denne debat, som bringer fokus på de fragmenterede og usammenhængende EU-politikker vedrørende grænsekontrol, indvandring og asylansøgere. Det glæder mig at høre, at Rådet og Kommissionen anerkender, at disse spørgsmål har høj prioritet, men hidtil er der kun blevet truffet halve foranstaltninger til løsning af disse spørgsmål, og vi har ikke set nogen brugbare resultater. Der er tilsyneladende mangel på politisk vilje på EU-plan til at tilvejebringe tilstrækkelige ressourcer til at tackle disse spørgsmål behørigt. For øjeblikket bærer medlemsstaterne ved de ydre grænser de største byrder, og deres situation forværres dag for dag på grund af manglende ressourcer og kapacitet. I den senere tid har man drøftet en række gode forslag som f.eks. ændring af Frontex' mandat, en EU-genbosættelsesordning for flygtninge og oprettelsen af et europæisk asylstøttekontor. Jeg opfordrer Kommissionen til at gennemføre disse forslag hurtigt. Vi har brug for flere løsninger baseret på en byrdefordeling, da det er det eneste passende svar. Kommissionen og Rådet skal vise mere vilje til at tilvejebringe den nødvendige finansiering til Frontex. Hvis agenturet skal beskytte vores grænser effektivt, skal det selv råde over udstyr og aktiver og operere hele året.
Marian-Jean Marinescu  
Den kommende udvidelse af Schengenområdet til at omfatte Rumænien vil øge betydningen af at garantere sikkerheden ved Rumæniens ydre grænser og dermed Frontex-agenturets rolle i Rumænien. Frontex-agenturet skal spille en stadig større rolle i forbedringen af overvågningen af og kontrollen med Rumæniens ydre grænser, der tegner sig for mere end 2 000 km af EU's ydre grænser, med andre ord Schengenområdets fremtidige ydre grænser. Frontex har i løbet af året indgået samarbejdsaftaler med Rusland og landene i det tidligere Jugoslavien samt med Ukraine og Moldova. Dette bringer os et skridt nærmere forvaltningen af alle grænser. Det ville i denne fase være hensigtsmæssigt, hvis Kommissionen undersøgte, hvorledes Frontex kan anvende dette retsgrundlag. Kommissionen skal også undersøge muligheden for at underskrive samarbejdsaftaler med andre tredjelande. Der bør indgås så mange samarbejdsaftaler som muligt, hvilket vil gøre det nemmere at sikre en effektiv koordinering af fælles aktioner og dermed bidrage til respekten for menneskerettigheder og borgerlige frihedsrettigheder og til bekæmpelsen af grænseoverskridende kriminalitet.
Tiziano Motti  
Jeg er enig med hr. Buzek i, at indvandring altid har været til gavn for Europa, hvis indvandringen er reguleret og integreret, og hvis institutionerne og lovene i bestemmelseslandet respekteres. Indvandring er en værdifuld ressource, når der er behov for social fornyelse og ny arbejdskraft, og når kulturel udveksling beriger befolkningen. Vores næstekærlighed og gæstfrihed over for mennesker i nød har rødder i vores jødisk-kristne kultur.
Men når ulovlig indvandring skaber krisesituationer, problemer, kriminalitet og usikkerhed, er det nødvendigt at fastlægge en konkret strategi for integration på et niveau, som landene kan tackle i demografisk henseende. Vi narrer os selv, hvis vi tror, at problemet er begrænset til de lande, der grænser op til Middelhavet, idet den frie bevægelighed for borgerne i EU nødvendigvis vil betyde, at der kommer mange kriminelle ulovlige indvandrere. Alle de europæiske lande har en moralsk og direkte interesse i dette spørgsmål, da det er knyttet til spørgsmålet om kriminalitet og sikkerheden for den halve milliard borgere, der har givet os mandat til at beskytte dem med presserende, konkrete tiltag til imødegåelse af de eksisterende problemer samt de problemer, der sandsynligvis hurtigt vil udvikle sig. Der må ikke gives køb på borgernes rettigheder som følge af medlemsstaternes almindelige ligegyldighed eller Kommissionens solonske advarsler.
