Kollektive aftaler i EU (forhandling)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning af Andersson for Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender om udfordringerne for kollektive aftaler i EU.
Jan Andersson
ordfører. - (SV) Fru formand! Jeg håber, at Kommissionen snart indfinder sig. De er ikke kommet endnu.
Jeg vil starte med at tale om betænkningen i generelle vendinger. I Europa-Parlamentet har vi ved en række lejligheder drøftet, hvilken politik vi skal føre i et globaliseret samfund. Vi bør ikke konkurrere om lavtlønnede job, vi bør have gode arbejdsvilkår, vi bør fokusere på menneskelig kapital, mennesker og investeringer og andre ting for at få succes. Vi har også ved mange anledninger drøftet balancen mellem åbne grænser og et stærkt socialt EU og konkluderet, at denne balance er vigtig.
Derudover har vi ofte drøftet spørgsmålet om og betydningen af ligebehandling af mennesker uanset køn, etnisk oprindelse eller nationalitet og fastslået, at ligebehandling og ikkediskrimination bør være fremherskende.
Betænkningen omhandler vores behov for åbne grænser. Udvalget støtter åbne grænser uden begrænsninger eller overgangsperioder, men samtidig bør vi have et socialt EU, hvor vi ikke konkurrerer med hinanden, f.eks. ved at tvinge lavere lønninger og dårligere arbejdsvilkår igennem.
Betænkningen omhandler også ligebehandlingsprincippet, dvs. ligebehandling og ikkediskrimination af arbejdstagere, uanset nationalitet. Det må ikke være sådan, at folk fra Letland, Polen, Tyskland, Sverige eller Danmark behandles forskelligt på det samme arbejdsmarked. Dette er også grundlaget for forslagene i betænkningen. De vigtigste forslag vedrører udstationeringsdirektivet, eftersom tre af dommene vedrører udstationerede arbejdstagere. Det er yderst vigtigt, at vi ikke laver udstationeringsdirektivet om til et minimumsdirektiv.
Det er rigtigt, at direktivet indeholder 10 minimumsstandarder, som skal overholdes. Disse standarder skal indlemmes, men grundprincippet er ligebehandling. Vi skal derfor være utvetydige. Der skal være ligebehandling, uanset nationalitet. Ligegyldigt hvilket arbejdsmarked der er på tale, f.eks. arbejdsmarkedet i den tyske delstat Niedersachsen, bør de gældende vilkår omfatte alle arbejdstagere, uanset hvor de kommer fra. Det er et vigtigt princip, som skal blive endnu tydeligere efter de domme, der er afgivet.
Et andet vigtigt punkt er, at vi har forskellige arbejdsmarkedsmodeller. Alle disse modeller må stå på lige fod, når det drejer sig om implementering. Der er også visse andre ting i direktivet, som bør ændres. Endvidere må vi gøre det absolut klart, at strejkeretten er en grundlæggende konstitutionel rettighed, som ikke kan underlægges bevægelsesfrihed. Dette gælder den nye traktat, men også på anden vis primærretten.
Et tredje punkt er, at EU-lovgivningen ikke må stride mod Den Internationale Arbejdsorganisations konvention. Rüffertsagen vedrører en ILO-konvention, som omhandler offentlige kontrakter. I dette tilfælde skal de arbejdsvilkår, som er gældende på stedet, hvor arbejdet udføres, finde anvendelse. Dette er årsagen til de forslag, som er stillet. Jeg vil lytte til forhandlingen og vil gerne samtidig benytte lejligheden til at takke alle de involverede parter, herunder skyggeordføreren, for det konstruktive samarbejde, vi har haft.
(Bifald)
Vladimír Špidla
medlem af Kommissionen. - (CS) Fru formand, mine damer og herrer! Tillad mig at indlede med en undskyldning for den korte forsinkelse. Jeg var desværre ikke tidsnok i stand til at forudse, hvor voldsom trafikken ville være.
De domme, der for nylig blev afgivet af EF-Domstolen i sagerne Viking, Laval og Rüffert, har antændt en bred debat på EU-niveau om beskyttelsen af arbejdstagernes rettigheder i relation til øgede niveauer af globalisering og arbejdskraftens bevægelighed. Hvis det europæiske arbejdsmarked skal fungere ordentligt, må vi etablere nogle gode regler. Udstationeringsdirektivet er et centralt instrument til at indfri dette mål. Jeg vil gerne minde om, at direktivets målsætning er at finde en balance mellem på den ene side et passende beskyttelsesniveau for arbejdstagere, som er midlertidigt udstationeret til en anden medlemsstat, og på den anden side den fri bevægelighed for tjenesteydelser på det indre marked.
Kommissionen er fast besluttet på at sikre, at de grundlæggende friheder i henhold til traktaten ikke strider mod beskyttelsen af grundlæggende rettigheder. Kommissionen har udtrykt ønske om at indlede en åben debat med alle de berørte parter, således at vi i fællesskab kan analysere konsekvenserne af EF-Domstolens domme. Det er kolossalt vigtigt at få en sådan debat, da det ville afklare retsstillingen og endelig give medlemsstaterne mulighed for at træffe hensigtsmæssige lovforanstaltninger. Den 9. oktober 2008 arrangerede Kommissionen et forum om dette spørgsmål, hvor alle de berørte parter deltog. Dette forum bør blive udgangspunktet for den debat, der er så hårdt brug for.
Kommissionen er enig i, at den øgede bevægelighed for arbejdstagere i Europa har ført nye udfordringer med sig, eftersom det involverer arbejdsmarkedernes funktion og reguleringen af arbejdsvilkår. Kommissionen mener, at arbejdsmarkedets parter står bedst placeret til at tage udfordringen op og foreslå mulige forbedringer. Kommissionen har derfor opfordret EU's arbejdsmarkedsparter til at undersøge konsekvenserne af øget bevægelighed i Europa og EF-Domstolens domme. Jeg er lykkelig for, at EU's arbejdsmarkedsparter har taget udfordringen op. Kommissionen vil støtte deres arbejde efter behov.
Kommissionen vil gerne meddele, at de medlemsstater, som er mest berørt af EF-Domstolens dom, i netop dette øjeblik er ved at udarbejde lovforanstaltninger, som vil sikre overensstemmelse med retsplejen i EF-Domstolen. Kommissionen kan ikke tilslutte sig forslaget om, at udstationeringsdirektivet også skal omfatte en henvisning til fri bevægelighed. En sådan udvidelse ville nødvendigvis føre til misforståelser angående direktivets funktion, da det ville dække over forskellen mellem to særskilte kategorier af arbejdstagere, med andre ord udstationerede arbejdstagere og vandrende arbejdstagere. Jeg vil gerne understrege, at der tydeligvis er en forskel på udstationerede arbejdstagere og vandrende arbejdstagere.
Kommissionen er enig med Parlamentet i, at der er behov for at fremme udstationeringsdirektivets funktion og gennemførelse. I den forbindelse vil jeg gerne have lov at minde om, at Kommissionen i april 2008 vedtog henstillingen om udbygning af det administrative samarbejde, som medlemsstaterne anmodede om, for at rette op på de aktuelle mangler. Kommissionen støtter også en udbygning af samarbejdet med sin plan om at nedsætte et udvalg af eksperter fra medlemsstaterne. Kommissionen mener, at der inden for rammerne af forslaget til Lissabontraktaten vil være en meget signifikant styrkelse af de sociale rettigheder gennem ændringer som f.eks. de nye sociale bestemmelser, der sikrer, at alle andre politikker i EU må tage højde for sociale spørgsmål, og også med henblik på gennemførelsen af en juridisk bindende henvisning til Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder.
Małgorzata Handzlik
ordfører for udtalelsen fra Udvalget om det Indre Marked og Forbrugerbeskyttelse. - (PL) Fru formand! Den betænkning, vi forhandler om i dag, har gjort det nuværende udstationeringsdirektiv til en udfordring for kollektive aftaler. Jeg kan forstå, at EF-Domstolens afgørelser måske ikke har vakt glæde i nogle af medlemsstaterne. De sikrer dog ikke desto mindre en balance mellem alle direktivets målsætninger, nemlig mellem fri udveksling af tjenesteydelser, respekt for arbejdstagernes rettigheder og opretholdelse af principperne om lige konkurrence. Jeg vil gerne understrege, at det for os er uomgængeligt at opretholde den balance.
Hovedproblemet med behørig gennemførelse af dette direktiv er medlemsstaternes ukorrekte fortolkning heraf. Følgelig bør vi fokusere på fortolkningen snarere end på direktivets bestemmelser i sig selv. Der er derfor først og fremmest behov for en gennemgribende analyse på medlemsstatsniveau. Det vil gøre det muligt at identificere de vanskeligheder, der opstår på grundlag af afgørelserne, og de eventuelle udfordringer, vi har foran os. Jeg mener derfor, at vi på dette stadie bør afholde os fra at kræve ændringer i direktivet. Det er vigtigt at huske på, at udstationeringen af arbejdstagere er uløseligt forbundet med fri udveksling af tjenesteydelser. Sidstnævnte er et af de grundlæggende principper i det europæiske fællesmarked. Det bør under ingen omstændigheder opfattes som en restriktion for kollektive aftaler.
Tadeusz Zwiefka
ordfører for udtalelsen fra Retsudvalget. - (PL) Fru formand! Uanset hvilke overbevisninger, der er tale om, føler jeg, at det er uacceptabelt at kritisere domme fra EF-Domstolen. Sidstnævnte er en uafhængig og upartisk institution, som er livsvigtig for EU's virke. Det kan godt være, vi ikke er enige med loven, og vi er naturligvis i stand til at ændre den, men jeg finder det vanskeligt at acceptere kritik af Domstolen. Sidstnævnte dømmer altid på grundlag af gældende lov.
Jeg vil gerne belyse to vigtige punkter i relation til de emner, vi forhandler om i dag. For det første har Domstolens afgørelser ikke nogen indflydelse på friheden til at indgå kollektive aftaler. For det andet kan medlemsstater ifølge Domstolens udlægning ikke indføre minimumsstandarder på andre områder end dem, der er nævnt i direktiv 96/71/EF om udstationering af arbejdstagere. Domstolen anerkender klart retten til at gennemføre faglige aktioner som en grundlæggende rettighed, der er en del af fællesskabsrettens generelle principper. Samtidig udgør princippet om fri bevægelighed for tjenesteydelser sammen med andre friheder på det indre marked et lige så vigtigt grundlag for europæisk integration.
Hvad angår implikationerne af denne betænkning, kræver ordføreren en gennemgang af udstationeringsdirektivet, idet han hævder, at Domstolens fortolkning er i modstrid med den lovgivende magts intentioner. Jeg er fuldkommen uenig i dette synspunkt.
Jacek Protasiewicz
for PPE-DE-Gruppen. - (PL) Fru formand! Hvert år er der inden for EU's territorium omkring 1 mio. mennesker, der arbejder, mens de er udstationeret til et andet land end det land, hvor hovedkontoret for det selskab, de er ansat ved, er beliggende.
Gennem de seneste år har der kun været nogle få tilfælde af problemer med fortolkning af direktivets bestemmelser og af EU-lovgivningen på dette område. EF-Domstolen overvejede disse få tilfælde. Overordnet set fandt den, at problemet ikke skyldes direktivets indhold, men snarere visse individuelle medlemsstaters mislykkede bestræbelser på at gennemføre direktivet korrekt. Dette viser, at den EU-lovgivning, der er udarbejdet for at regulere udstationering af arbejdstagere, er sund og gennemarbejdet. Det eneste potentielle problem vedrører lovgivningens gennemførelse i de enkelte medlemsstater.
Dette betyder naturligvis ikke, at lovgivningen er så god som overhovedet mulig. Det bør imidlertid for det første bemærkes, at nærværende direktiv faktisk beskytter arbejdstagernes grundlæggende rettigheder ved at yde minimumsgarantier for aflønning og sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen. For det andet gør direktivet det ikke umuligt at indgå mere favorable aftaler end minimumsstandarderne for arbejdsvilkår gennem kollektive aftaler. Jeg vil gerne understrege dette faktum. Samtidig sikrer direktivet en fremragende balance mellem fri udveksling af tjenesteydelser og beskyttelsen af rettighederne for arbejdstagere, som er udstationeret i et andet land for at yde tjenester. Det var derfor, vi i Andersson-betænkningen blev enige om at bede Kommissionen om at se på direktivet en gang til. Vi er fortsat absolut modstandere af synspunktet om, at dette er et dårligt direktiv, og at der er et tvingende behov for at gennemføre radikale ændringer i EU-lovgivningen på dette område.
Stephen Hughes
for PSE-Gruppen. - (EN) Fru formand! Jeg lykønsker hr. Andersson med en fremragende betænkning. Jeg vil gerne indlede med et delvist citat fra betænkningens punkt 12. Det lyder: "mener, at den lovgivende myndigheds sigte med udstationeringsdirektivet og tjenesteydelsesdirektivet er uforenelig med Domstolens fortolkninger." Det er jeg enig i. Jeg var lovgiver på begge disse direktiver og havde aldrig troet, at de - når man så på dem sammen med traktaten - ville lede Domstolen til den konklusion, at de økonomiske friheder går forud for arbejdstagernes grundlæggende rettigheder.
Når den slags sker, bør lovgiveren reagere for at genoprette retssikkerheden. Vi er medlovgiver, og denne beslutning gør det vældig klart, hvad vi mener, der er behov for at gøre. Hr. kommissær! Vi kan ikke gøre vores pligt som lovgiver, før De udøver deres initiativret. Jeg er medformand og medindkalder af den tværpolitiske gruppe om fagforeninger her. Dette omfatter alle de vigtigste politiske grupper og bringer mig i kontakt med mange fagforeningsfolk - ikke bare i Bruxelles og Strasbourg, men også ude i regionerne - og jeg kan sige Dem, at der er en udbredt og voksende uro på grund af den ubalance, som er blevet fremhævet af disse domme. Dette er meget alvorligt i opløbet til næste års valg til Europa-Parlamentet. Hvis fagforeningsfolkene derude beslutter, at EU er en del af problemet i stedet for en del af løsningen, kunne det blive meget ødelæggende for hele Parlamentet og for selve den demokratiske proces.
Det glæder mig at høre Dem sige, at De mener, udstationeringsdirektivet skal forbedres, for en af de ting, vi ønsker, er en revidering af dette direktiv for i det mindste at belyse, hvordan kollektive aftaler kan anvendes til at etablere minimumsvilkår og -betingelser, og at sige, hvordan kollektive aktioner kan bruges til at beskytte disse rettigheder.
De bedes således lytte til denne direkte valgte institution. Vi har øret mod jorden. Brug Deres initiativret og vis, at De ser behovet for at handle.
Luigi Cocilovo
for ALDE-Gruppen. - (IT) Fru formand, mine damer og herrer! Jeg vil også gerne takke hr. Andersson for dette initiativ og for bidragene fra alle grupperne og ordførerne til den endelige tekst, som blev vedtaget i udvalget. Jeg mener, at den holdning, som Parlamentet indtager, er virkelig vigtig. Lad mig præcisere, at Parlamentet ikke sætter spørgsmålstegn ved eller kritiserer Domstolens afgørelser i sig selv. De er altid legitime. Men det forsøger at svare på de spørgsmål om fortolkning af udstationeringsdirektivet, som delvist er rejst af disse afgørelser.
Det er forkert at antage, at dette svar skjuler nogle betænkeligheder ved visse grundlæggende friheder som f.eks. friheden til at udveksle grænseoverskridende tjenesteydelser. Vi agter til fulde at værne om denne frihed, præcis som vi agter at værne om princippet om en sund og gennemsigtig konkurrence. Hvad der ikke kan accepteres, er den form for konkurrence, som baserer sig på gevinsten ved "dumping", en konkurrence, der beruser sig på den illusion, at det er acceptabelt at bryde visse grundlæggende principper som f.eks. fri bevægelighed for virksomheder, og ikkediskrimination. Uanset hvor meget man strides om fortolkning, er dette princip baseret på én eneste sandhed, nemlig at der ikke bør være nogen forskel i behandlingen af arbejdstagere i det land, hvor tjenesteydelserne leveres, uanset om de er udstationerede eller mobile arbejdstagere, og uanset deres nationalitet. De samme regler, inklusive retten til at strejke, bør gælde for selskaber i det land, hvor selskabet har sit hovedsæde, og for dem, der benytter sig af udstationeringsordninger.
Vi mener, at enhver anden udgave af EU ville blive forkastet og set på med mistænksomhed. Fri bevægelighed drejer sig også om principper, og enhver afvigelse fra denne kurs ville først og fremmest skade Europa, uanset fortolkningen af et bestemt direktiv.
Elisabeth Schroedter
for Verts/ALE-Gruppen. - (DE) Fru formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Ligebehandling er et grundlæggende princip i EU. Medlemsstaterne må være i stand til at garantere, at denne ligebehandling virkelig gennemføres i de enkelte medlemsstater. EF-Domstolen har bragt os i en yderst vanskelig position her. Jeg kan ikke skjule det faktum - der naturligvis er velkendt - at Kommissionen i mindst ét tilfælde gav en håndsrækning. Strejkeretten og retten til at forhandle kollektive aftaler kan ikke bare drages i tvivl. Det er her, vi er nødt til at reagere. Domstolsafgørelsen har fremmanet et så negativt billede af Europa, at mange mennesker nu vender sig væk fra det. Vi kan ikke bare stå på sidelinjen og lade det ske.
Enhver, der ønsker at fremme større bevægelighed i Europa, må sikre, at der er ligebehandling i de enkelte medlemsstater. EF-Domstolen har virkelig gjort os en bjørnetjeneste i den forbindelse og har derved skadet det sociale Europa.
Vi må som lovgivere gøre noget ved dette rod, eftersom EF-Domstolen også har afdækket en svaghed i udstationeringsdirektivet. Den har nemlig påvist, at der opstår et problem, når arbejdstagerne er tjenesteydere. Arbejdstagerne skal behandles som arbejdstagere igen, og det er derfor, vi har brug for en revidering af direktivet.
Princippet om "ligeløn for samme arbejde på samme arbejdsplads" skal garanteres. Det er kommet frem, at udstationeringsdirektivet i henhold til EF-Domstolens fortolkning ikke længere garanterer dette. Vi har behov for denne revidering for at genoprette Europas troværdighed, da vi ikke kan føre en valgkamp uden dette projekt. I modsat fald vil der opstå problemer med den frihed, der ligger i det indre marked, og princippet om ligebehandling i de enkelte medlemsstater.
Som hr. Cocilovo sagde, er det uacceptabelt, at konkurrence baseres på social dumping i stedet for kvalitet. Vi er nødt til at handle. Jeg vil gerne komme med en fornyet opfordring til Parlamentet om at vedtage Andersson-betænkningen i sin nuværende form. Dette er bydende nødvendigt, da betænkningen omfatter en yderst specifik handlingsstrategi for revidering af udstationeringsdirektivet. Ligebehandlingsprincippet er et af det sociale Europas principper. Genopretningen af det sociale Europa er grunden til, at vi er blevet valgt til Parlamentet, og det er derfor, vi må vedtage betænkningen.
Ewa Tomaszewska
for UEN-Gruppen. - (PL) Fru formand! Jeg har med beklagelse bemærket, at de økonomiske rettigheder alt for ofte prioriteres højere end de grundlæggende rettigheder og friheder. Dette gjaldt især EF-Domstolens afgørelser i Lavalsagen, Vikingsagen og andre sager.
Det er vigtigt at opstille en prioritering for, hvor vigtige disse rettigheder er, og at tage højde for det faktum, at mennesker er vigtigere end penge. Rettigheder knyttet til økonomiske friheder må ikke udgøre en hindring for individers ret til at forene sig og til kollektivt at forsvare deres rettigheder. Specielt arbejdstagere har ret til at oprette foreninger og forhandle arbejdsvilkår kollektivt. Ordningerne med kollektiv forhandling og de kollektive aftaler om arbejdsvilkår, som udspringer af forhandlingen, fortjener anerkendelse og støtte. De ansvarlige arbejdsmarkedspartneres samtykke sikrer trods alt social harmoni og giver de aftaler, der er indgået, en chance for at lykkes. ILO's konventioner er et eksempel på denne løsningsmodel.
Den største udfordring, vi nu står over for med hensyn til kollektive aftaler, er at tage højde for, at vandrende arbejdstagere, udstationerede arbejdstagere og arbejdstagere, som er beskæftiget i deres hjemland, alle skal sikres de samme rettigheder. Her må vi ønske ordføreren tillykke.
Mary Lou McDonald
for GUE/NGL-Gruppen. - (GA) Fru formand! Arbejdstagere og fagforeninger har gennem årene sat deres lid til, at EU ville forbedre og værne om deres arbejdsvilkår.
(EN) Arbejdstagere over hele Europa har ret til et anstændigt arbejde, til lighed for alle arbejdstagere. De har ret til at forene sig, agitere og drive kampagner for at forbedre deres lod på arbejdspladsen. De har en retmæssig forventning om, at loven bør anerkende og hævde disse rettigheder.
Den række afgørelser fra EF-Domstolen, som Andersson-betænkningen påstås at tage fat på, udgør et formasteligt angreb på disse grundlæggende rettigheder. Disse retsafgørelser har givet grønt lys for udnyttelse af arbejdstagerne i stor stil. Retsafgørelserne er en afspejling af den juridiske status quo, en afspejling af, at når arbejdstagernes rettigheder kolliderer med konkurrencereglerne, så er det konkurrencereglerne, der sejrer. Retsafgørelserne har givet juridisk legitimitet til det, der kaldes "kapløbet mod bunden".
Jeg er meget skuffet over denne betænkning. Der stilles bevidst ingen krav om de ændringer i EU-traktaterne, som vi alle ved er nødvendige for at beskytte arbejdstagerne. Kravet om en ændring af traktaterne blev bevidst og kynisk fjernet fra det første udkast til denne betænkning på trods af de overvældende krav fra fagforeningsbevægelsen over hele Europa om at indlemme en bestemmelse om social udvikling i traktaterne.
De skrøbelige arbejdstagerrettigheder var en af hovedårsagerne til det irske nej til Lissabontraktaten, selv om EU-lederne meget bekvemt foretrækker at ignorere denne ubehagelige kendsgerning. Hvis de europæiske borgere skal kunne acceptere en ny traktat, må den sikre tilstrækkelig beskyttelse til arbejdstagerne.
Vi parlamentsmedlemmer har nu en mulighed for at insistere på, at traktaterne skal indeholde en bindende bestemmelse eller protokol om social udvikling. Hvis ændringsforslagene herom ikke vedtages i dag, så vil Parlamentet have taget endnu et skridt væk fra de mennesker, vi giver os ud for at repræsentere, og i så fald tvivler jeg ikke på, at de irske arbejdstagere vil dele min skuffelse over, at Parlamentet har svigtet dem.
Hanne Dahl
Fru formand! Den udvikling, vi har set inden for arbejdsmarkedet i lyset af de meget vidtgående domme, Rüffert, Laval og Waxholm, står i skærende kontrast til ønsket om at indføre flexicuritymodellen som økonomisk model for Europa. Man synes nemlig fuldstændigt at glemme, at netop flexicuritymodellen er baseret på en hundredår lang tradition for, at arbejdsmarkedet selvstændigt og med stor styrke har haft retten til at forhandle overenskomster. Man kan altså ikke indføre en model for fleksibilitet på det europæiske arbejdsmarked og samtidig gennemføre lovgivning eller acceptere domme, der gør det vanskeligt for fagforeningerne at gennemføre og fastholde et system baseret på kollektive aftaler. Hvis man både indfører flexicurity og accepterer, at EU's regler for det indre marked står over hensyn til lønforhandling og arbejdsmiljøsikkerhed, vil man reelt have bombet hundrede års arbejdskamp tilbage til stenalderen. Andersson-betænkningen er plaster på det sår, Domstolen laver i hundrede års arbejdskamp, men langt fra nok.
Roberto Fiore
(IT) Fru formand, mine damer og herrer! Denne betænkning er åbenbart på rette spor, når den sætter arbejdskraft over økonomien og sociale rettigheder over det frie initiativ. I bund og grund forsvarer den det, som er et generelt koncept for sociale principper, der er del af den europæiske tradition.
Det skal imidlertid siges, at denne betænkning ikke berører et af tidens grundlæggende spørgsmål, og det er det ekstraordinært høje antal udstationerede eller udenlandske arbejdstagere, som oversvømmer de nationale markeder. Vi er derfor nødt til at være opmærksomme på den "dumping", som faktisk finder sted i lande som Italien, hvor et kolossalt antal mennesker, f.eks. rumænere, har løbet arbejdsmarkedet over ende. Dette ville bestemt kunne kaldes "dumping" og har en positiv indflydelse på handelen, men en negativ indflydelse på de lokale arbejdstagere.
Gunnar Hökmark
(SV) Fru formand! Jeg vil gerne understrege, hvad der er indeholdt i betænkningen, og hvad der ikke er. Jeg vil gerne takke ordføreren. Han var positivt indstillet over for de forskellige synspunkter i udvalget, og det betyder, at der ikke er noget krav i betænkningen om at rive udstationeringsdirektivet i stykker eller udarbejde et nyt direktivforslag. Til at begynde med indeholdt betænkningen en masse fordømmelse og kritik af Domstolen, men dette er taget ud. Det er det, vi taler om nu.
For at understrege dette punkt, vil jeg gerne citere på engelsk.
(EN) Jeg vil citere den engelske tekst i punkt 27: "glæder sig over Kommissionens tilkendegivelse om, at den nu er parat til at revurdere indvirkningen af det indre marked på arbejdstagerrettigheder og kollektive overenskomstforhandlinger;" og "foreslår, at denne revurdering ikke udelukker en delvis evaluering af udstationeringsdirektivet" - hvilket betyder "ikke udelukker".
(SV) Dette betyder, at der ikke er noget behov for et ændringsforslag. Vi ser imidlertid positivt på, at Kommissionen foretager en gennemgang af, hvordan dette fungerer i praksis i de forskellige medlemsstater. Hvis denne gennemgang skaber grundlag for ændringsforslag, bør disse tages i betragtning.
Jeg ville have dette frem, fordi udstationeringsdirektivet spiller en meget vigtig rolle. 1 mio. mennesker har muligheden for at arbejde i andre lande. Dette handler også om ligebehandling, om lige ret til arbejde overalt i EU, selv hvis man har en kollektiv aftale fra sit hjemland. Det er det, det hele handler om. Så længe borgerne overholder bestemmelserne i udstationeringsdirektivet, har de ret til at arbejde hvor som helst i EU. Det var også den konklusion, Domstolen nåede frem til i f.eks. Lavalsagen.
Den kritik, som blev rettet mod Domstolen, er ikke længere inkluderet i udvalgets forslag, og der er intet krav om at rive udstationeringsdirektivet i stykker. Det er vigtigt at huske på dette videre i forhandlingen.
Magda Kósáné Kovács
(HU) Fru formand! Jeg vil gerne sige tak. Problemet med dagens forhandling illustreres ved det latinske ordsprog: "For et skib uden mål er ingen vind gunstig." Desværre ser vi heller ikke i dagens forhandling den havn, hvor alle glade kan kaste anker. Forordningen om fri bevægelighed for udstationerede arbejdstagere blev udeladt af servicedirektivkompromiset fra 2006, men problemet består, som det kan ses af reaktionen mod Domstolens afgørelser, og vi har nu fået det lige i ansigtet. Tilsvarende kan Maastrichttraktaten, udkastet til traktat om en forfatning for Europa og den vaklende Lissabontraktat ikke skilles ud fra spørgsmålene omkring den fri udveksling af tjenesteydelser, dvs. fra den tilbagevendende debat om, hvilken af følgende to der fortjener den stærkeste beskyttelse: de fire grundlæggende friheder eller de sociale rettigheder, selv på bekostning af hinanden.
Det er rigtigt, at EU-reglerne tilstår tjenesteydere i nye medlemsstater en midlertidig konkurrencefordel. På den anden side har den fri bevægelighed for varer og kapital skabt gunstige markedsvilkår for de mere udviklede medlemsstater. Jeg fastholder, at dette er midlertidige forskelle, for vare- og pengemarkedets og arbejds- og servicemarkedets kvalitet og vilkår vil nødvendigvis tilnærme sig hinanden. Vores første opgave er derfor ikke at omskrive lovgivningen og opponere mod domstolsafgørelser, men at gennemføre de eksisterende bestemmelser på en konsekvent og effektiv måde. Nu til dags udkæmpes krige ikke primært med våben, men økonomiske kriser som den, vi har i dag, kan forvolde lige så store skader som en krig. Jeg håber, at Parlamentet og alle andre beslutningstagende fora i EU, med tanke på vores ønske om varig fred og samarbejde efter Anden Verdenskrig, vil kæmpe for en retfærdig løsning for at sikre, at vi er medlem af et langvarigt, fremgangsrigt, gensidigt understøttende og sammenhængende fællesskab. I mellemtiden bør vi lade snæversynet protektionisme falde ved vejen.
Olle Schmidt
(SV) Fru formand! Jeg vil gerne takke hr. Andersson for en vigtig betænkning. Der er meget, der kredser om Lavaldommen, hvor den svenske fagforening gik for vidt. Betænkningen indeholder meget, som jeg ikke bryder mig om. Den anlægger en særlig tone, når den fortolker EF-Domstolen, og flere steder er der antydninger af, hvad hr. Andersson oprindelig ville, nemlig rive udstationeringsdirektivet i stykker. Dette tilkendegives imidlertid ikke i den reviderede betænkning, som hr. Hökmark så rigtigt påpeger. Nu er det et spørgsmål om ikke at udelukke en delvis evaluering af direktivet, hvilket er mere på linje med udtalelsen fra Udvalget om det Indre Marked og Forbrugerbeskyttelse, som jeg var ansvarlig for.
Afstemningen vil forhåbentlig også fastslå, at udstationeringsdirektivet ikke behøver at blive revet i stykker. Læs venligst ændringsforslag 14 og 15 fra Gruppen Alliancen af Liberale og Demokrater for Europa.
Det er forkert at tro, at den svenske model bedst bevares ved at gå via Bruxelles. Det er lige modsat. Hvis vi går via Bruxelles, risikerer vi at bringe den svenske model, som er baseret på ansvarlige parter, i fare, og vi vil få lovgivning og minimumslønninger i Sverige. Dette kan ikke med nogen rimelighed være i de svenske fagforeningers interesse.
Roberts Zīle
(LV) Fru formand! Jeg vil gerne takke Dem og hr. Špidla. Det, der ofte ligger bag tilsyneladende forsøg på at beskytte arbejdstagerstandarder og yde lige arbejdsvilkår, er i virkeligheden protektionisme og en klar begrænsning af den fri og lige konkurrence. Et individs løn burde være afhængig af hans eller hendes succes og produktivitet på arbejdet og ikke af, hvad arbejdsmarkedets parter bliver enige om. Som følge heraf bliver alle deltagerne i EU's indre marked nu tabende parter, eftersom EU's konkurrenceevne på verdensmarkederne er svindende. Vi behøver ikke at gøre ændringer i udstationeringsdirektivet, for at det skal kunne anvendes af de sociale forsorgssystemer i nogle få medlemsstater. EU's grundlæggende pligt er at sikre, at virksomheder fra de gamle og de nye medlemsstater har lige ret til at drive forretning på det indre marked for tjenesteydelser. Hvis vi ikke bryder os om EF-Domstolens afgørelser, så ændrer vi loven. Jeg er ikke sikker på, hvorvidt den slags ting gør EU mere forståeligt for dets borgere.
Gabriele Zimmer
(DE) Fru formand! Jeg vil gerne begynde med at protestere imod ånden i noget, vi hørte for nogle få minutter siden, nemlig at vores arbejdsmarked var ved at blive løbet over ende af udenlandske arbejdstagere.
Desuden ville jeg gerne have set en tydeligere og mere utvetydig betænkning fra Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender. Der kan kun opnås tillid til EU's sociale samhørighed, hvis grundlæggende sociale rettigheder defineres som europæisk primærret. Vi bør sende et stærkere signal til Rådet, Kommissionen, medlemsstaterne og EF-Domstolen og ikke nøjes med bare at kræve en balance mellem grundlæggende rettigheder og den fri bevægelighed på det indre marked. Dette vil ikke skabe ændring. Grundlæggende sociale rettigheder er ligesom friheder menneskerettigheder og må ikke indskrænkes på grund af retten til fri bevægelighed på det indre marked.
De vigtige punkter her er, at vi må forsvare og forbedre den europæiske sociale model, og at det er på høje tid, at vi indfører en klausul om social udvikling som en bindende protokol til de eksisterende EU-traktater. Det er på tide, at udstationeringsdirektivet bliver ændret med henblik på at forebygge, at krav om lønninger og minimumsstandarder bliver begrænset til minimumskrav.
Hélène Goudin
(SV) Fru formand! En af hr. Anderssons fremmeste konklusioner er, at arbejdsmarkedet bør beskyttes ved at ændre EU's udstationeringsdirektiv. Hvad Sverige angår, ville den bedste løsning i stedet være, at det tydeligt blev nedfældet i traktaten om Den Europæiske Union, at spørgsmål vedrørende arbejdsmarkedet bør afgøres på nationalt niveau. Hvis vi overhovedet har lært noget af Lavaldommen, bør det være, at vores arbejdsmarked ikke bør reguleres af geskæftig EU-lovgivning.
JuniBevægelsen slår til lyd for svensk fritagelse fra EU's arbejdsret. Det ville være interessant at høre, hvad hr. Andersson mener om dette forslag. Er EU-lovgivning altid vejen frem? Lavaldommen er resultatet af, at de europæiske socialdemokrater og højrepolitikere har sagt ja til ændringsforslag til traktaten om Den Europæiske Union, hvorved de giver EU og EF-Domstolen endnu mere magt over arbejdsmarkedspolitikken. Vi vil naturligvis stemme imod hr. Anderssons hyldest til Lissabontraktaten.
Philip Bushill-Matthews
(EN) Fru formand! PPE-DE-Gruppen støttede ikke det oprindelige udkast til Andersson-betænkningen. Vi var imidlertid trygge ved at støtte den i udvalget takket være en stor indsats fra vores skyggeordfører i samarbejde med andre skyggeordførere i forbindelse med en temmelig omfattende omskrivning af betænkningen. Vores gruppe vil bestemt også foreslå at støtte den i dag i dens nuværende form. Når det er sagt, er der visse ændringsforslag, som vi også gerne ser bliver støttet. Forhåbentlig vil han, på sin side, overveje dette.
Jeg vil blot tage et meget vigtigt punkt op. Stephen Hughes refererede til det faktum - som jeg er sikker på, er sandt - at der er en udbredt uro blandt fagforeninger for eventuelle begrænsninger af strejkeretten. Det vil jeg ikke modsige, men jeg håber, at han ikke modsiger mig, når jeg siger, at der er en udbredt uro blandt arbejdstagere for eventuelle begrænsninger af retten til at arbejde. Jeg har ikke hørt tilstrækkeligt - hverken i denne forhandling eller i udvalget - om denne vigtige ret. Strejkeretten er naturligvis en grundlæggende ret, det står ikke til diskussion. Men retten til at arbejde - friheden til at arbejde - er også en meget vigtig ret, og det er noget, vi på denne side af salen gerne ville se understreget.
Proinsias De Rossa
(EN) Fru formand! Det indre marked er ikke et mål i sig selv. Det er et instrument til forbedring af leve- og arbejdsvilkår for alle, og svagheder i udstationeringsdirektivet, som kan udnyttes til at fremme et kapløb mod bunden, må derfor elimineres hurtigst muligt.
Det er lykkedes Den Socialdemokratiske Gruppe at etablere et overvældende flertal af medlemmer i Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender til støtte af sådanne reformer. De eneste grupper, der stiller sig uden for denne konsensus, er den yderste højrefløj og den yderste venstrefløj, og de foretrækker at lege partipolitik i stedet for at forsøge at finde en politisk løsning på problemerne.
Her i Parlamentet må vi stille et klart krav til Kommissionen og medlemsstaternes regeringer om, at anstændige løn- og arbejdsvilkår ikke kan ofres på enhedsmarkedets alter. Europa kan kun blive rigtig konkurrencedygtigt på grundlag af varer og tjenesteydelser af høj kvalitet, ikke på grundlag af at levestandarden køres i sænk.
Hr. Kommissær! Jeg glæder mig over, at Kommissionen i dag antyder, at den nu er rede til at revurdere udstationeringsdirektivet, at den har brug for en reform, men spørgsmålet er hvornår? Hvornår vil De stille et initiativforslag til Parlamentet, som klart skitserer, hvilke ændringsforslag De stiller til udstationeringsdirektivet?
Der er et tydeligt behov for at sikre og styrke ligebehandling og ligeløn for samme arbejde på samme arbejdsplads, som allerede fastlagt i artikel 39, stk. 12, i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab. Fri udveksling af tjenesteydelser eller etableringsretten, eller arbejdsgiverens, arbejdstagerens eller den udstationerede arbejdstagers nationalitet kan ikke tjene som berettigelse for skævheder i arbejdsvilkår, aflønning eller udøvelsen af grundlæggende rettigheder som arbejdstagernes ret til at gennemføre faglige aktioner.
Anne E. Jensen
(DA) Fru formand! Jeg vil sige, skyd ikke på Domstolen og skyd ikke på direktivet om udstationering. Det er medlemslandene, der skal gøre en bedre indsats. Efter Lavaldommen gennemfører vi i Danmark nu en lovændring, aftalt med arbejdsmarkedets parter. Ni linjer lovtekst sikrer, at fagforeninger kan konflikte for at sikre arbejdsforhold, der er sædvanlige på området. I Sverige burde man også se på, hvordan man fører direktivet om udstationering ud i praksis. Vi skal ikke ændre direktivet. Vi skal have bedre information, så arbejdstagerne kender deres rettigheder, og arbejdsgiverne kender deres forpligtelser. Det, der er behov for, er en bedre gennemførelse af direktivet i praksis.
Jan Tadeusz Masiel
(PL) Fru formand! Om nogle få måneder skal vi endnu en gang vende os mod EU's borgere og bede dem vælge deres repræsentanter til Europa-Parlamentet. Endnu en gang vil borgerne ikke forstå, hvorfor de bliver bedt om at gøre dette, eller hvilket formål Europa-Parlamentet tjener. Endnu en gang vil valgdeltagelsen derfor blive lav.
Dagens forhandling om udstationeringsdirektivet og EF-Domstolens afgørelse viser, at et af de formål, som Parlamentet tjener, er at beskytte borgerne mod visse politikker, som forfægtes af deres egne regeringer. Disse politikker kan være kortsigtede og partiske. I dette tilfælde er de også overdrevet liberale. Europa-Parlamentet og EF-Domstolen prioriterer nu at forsvare arbejdstagernes rettigheder frem for at forsvare friheden til at drive virksomhed. Det er umuligt at opponere imod princippet om ligebehandling af arbejdstagere over hele Unionen. Vi må alle betale de samme priser i butikkerne, og vi kræver lige løn for samme arbejde over hele Unionen.
Thomas Mann
(DE) Fru formand! Et af de resultater fra Parlamentets side, som har tiltrukket sig mest opmærksomhed, er ændringen af "Bolkesteindirektivet", hvor princippet om oprindelsesland er erstattet med princippet om fri udveksling af tjenesteydelser. Ansatte behøver retfærdige arbejdsvilkår, og virksomheder, særligt de små og mellemstore virksomheder, behøver sikring imod den prisdumpingkonkurrence, som truer deres eksistens. Lad os sørge for, at resultatet sikres på lang sigt.
Som denne forhandling netop har afsløret, skaber de nylige retsafgørelser i Viking-, Laval- og Rüffertsagen tvivl herom. Er det sandt, at EF-Domstolen anser fri udveksling af tjenesteydelser for vigtigere end beskyttelsen af arbejdstagerne? Anser den strejkeretten for at være underordnet retten til fri bevægelighed? Selv om det er acceptabelt at sætte spørgsmålstegn ved individuelle afgørelser, er det tilsvarende uacceptabelt at rejse tvivl om institutionens uafhængighed eller legitimitet.
At opnå en afklaring kræver ikke en ændring af udstationeringsdirektivet, men i stedet for konsekvent gennemførelse i medlemsstaterne. Dette er den nødvendige balance mellem at værne om den fri bevægelighed og at beskytte arbejdstagerne. Princippet om "ligeløn for samme arbejde på samme arbejdsplads" må ikke svækkes.
Arbejdsvilkår, der overstiger minimumsniveauet, hindrer ikke konkurrence, og kollektive forhandlinger må ikke under nogen omstændigheder indskrænkes. Vi er nødt til at sige klart nej til enhver form for social dumping og et klart nej til forsøg på at oprette "skuffeselskaber", som har til hensigt at undgå minimumsstandarder for løn- og arbejdsvilkår. Sociale principper må ikke underordnes økonomiske friheder.
Først når vi har fairplay i EU, kan vi opnå selskabernes og de små og mellemstore virksomheders så presserende tilslutning til konceptet social markedsøkonomi.
Zuzana Roithová
(CS) Fru formand, mine damer og herrer! Noget af det, vi sætter pris på ved Europa-Parlamentet, er dets held til at opnå konsekvente holdninger. Jeg er ikke enig i undermineringen af udstationeringsdirektivet. Det, der skal til, er tværtimod, at vi tilslutter os det fuldt og helt. Dommene fra Domstolen udstikker en klar retning. I betænkningen om kollektive aftaler rettes et angreb mod disse domme og også mod det kompromis, der blev indgået i forhandlingen om servicedirektivet i Europa-Parlamentet. Jeg kan ikke støtte dette. Dumping foregår via illegale ansættelsesmetoder og omgåelse af direktivet. Jeg vil derfor bede Dem om at støtte vores ændringsforslag, som henviser til den eksisterende lovgivning. Erhvervsdrivende har ret til at udveksle tjenesteydelser på tværs af grænserne på det eksisterende direktivs vilkår og betingelser, og jeg er enig i, at der er et behov for at sikre, at folk, eller med andre ord arbejdstagere generelt, er klar over dette.
Csaba Sándor Tabajdi
(HU) Fru formand! Bussemanden i form af den polske blikkenslager er nu blevet erstattet af den lettiske bygningsarbejders truende skygge. Den genopblussede, upassende debat har forårsaget ikke så lidt skade for hele EU. Der er nogle, der råber vagt i gevær om social dumping, en ubegrænset invasion af arbejdstagere fra nye medlemsstater. Dette er en faktuel usandhed. Lad os være realistiske. Lad os ikke true vælgerne med at sige sådanne ting. De 12 nye medlemsstater har næsten ingen konkurrencefordele. En af disse fordele, nemlig relativt billig arbejdskraft, vil kun vare nogle få år. Heldigvis stiger lønningerne også i vores lande. Jeg appellerer til Dem om, at De, når De taler om ligebehandling - det er et andet aspekt af denne sag - sørger for, at vi får ligebehandling for såvel nye som gamle medlemmer. Hvis vi begrænser det potentiale, der ligger i konkurrencen inden for det indre marked, hvis vi begrænser friheden til at drive virksomhed, vil det skade hele EU. Det sociale aspekt er imidlertid yderst vigtigt også for mig.
Marian Harkin
(EN) Fru formand! I den nylige debat om Lissabontraktaten i Irland blev de spørgsmål, der blev rejst af Laval- og Vikingsagerne, midtpunkt i mange af debatterne og bidrog til reel usikkerhed og bekymring. Jeg har her til morgen hørt mange af mine kolleger give genklang til disse følelser, og det er derfor, jeg glæder mig over Parlamentets bestræbelser her til morgen.
Jeg bliver også beroliget af kommissærens ord, når han siger, at Kommissionen er enig med Parlamentet om, at udstationeringsdirektivet skal forbedres og gennemføres ordentligt.
Parlamentets holdning er helt klar. I punkt 33 bekræfter det igen, at grundlæggende sociale rettigheder ikke rangerer lavere end økonomiske rettigheder i et hierarki af grundlæggende frihedsrettigheder, og senere i betænkningen understreges det, at frihed til at udveksle tjenesteydelser ikke strider imod og ikke på nogen måde er overordnet den grundlæggende ret til at strejke. Disse udtalelser er krystalklare og angiver, hvor Parlamentet står, og vi venter nu på, at Kommissionen skal gribe stafetten og løbe videre med den.
Jeg begyndte med Lissabontraktaten, og jeg vil slutte af med den. Ratificeringen af Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder og indlemmelsen af den sociale klausul i Lissabontraktaten ville have bedret situationen for arbejdstagere over hele EU.
Bairbre de Brún
(GA) Fru formand! Fagforeningerne mister deres rettigheder til at forhandle bedre løn og vilkår for deres medlemmer. Regeringerne forhindres i at lovgive for at forbedre arbejdstagernes levevilkår.
Jeg er enig med mine kolleger her i dag om, at en bindende social udviklingsklausul, som indlemmes i traktaten om Den Europæiske Union, er det minimumskrav, som er nødvendigt for at sikre, at dette ikke sker.
Men hr. Anderssons betænkning går ikke ind til sagens kerne. Den kunne styrkes af adskillige ændringsforslag. EF-Domstolen dømmer i overensstemmelse med traktaten. Så længe traktaten giver mulighed for begrænsninger af arbejdstagernes rettigheder og en forringelse af løn og vilkår, kan Domstolen ikke dømme anderledes.
Luca Romagnoli
(IT) Fru formand, mine damer og herrer! Jeg byder Andersson-betænkningen velkommen, for den fokuserer på de principper, som det indre marked bør reguleres efter, med henblik på balancen mellem den fri bevægelighed for tjenesteydelser og arbejdstagernes umistelige rettigheder.
Selv om spørgsmålene i praksis vil blive håndteret på nationalt niveau, er vi her på den anden side nødt til at intervenere for at bekæmpe de negative sociale og politiske virkninger af arbejdstagernes fri bevægelighed. Vi må derfor revidere udstationeringsdirektivet, sammenfatte de sociale bestemmelser i Montidirektivet og i servicedirektivet og vedtage direktivet om vikaransattes arbejdsforhold, for der bør gælde de samme bestemmelser for dem som for fastansatte arbejdstagere.
Endelig vil jeg sige, at jeg er enig i, at det haster med at træffe hensigtsmæssige foranstaltninger for at bekæmpe "skuffeselskaber", som har til hensigt at yde tjenester uden for den stat, de er oprettet i, og som omgår de gældende bestemmelser om løn og arbejdsvilkår i den stat, de opererer i. Jeg er, med nogle få undtagelser, for betænkningen.
Mairead McGuinness
(EN) Fru formand! Som andre har sagt, skabte Lavaldommen og andre domme en vis polemik under debatten om Lissabontraktaten i Irland og blev brugt og misbrugt i den henseende.
Denne betænkning behandler primært principperne for det indre marked, men der stilles krav om ligebehandling og lige løn for samme arbejde, og det er nødt til at være vores retningsgivende princip her i dag. Social dumping er kolossalt bekymrende, men kan jeg bare få lov at minde om, at vi får en underlig og unik situation i Europa, hvor lande som Irland, der havde en tilstrømning af arbejdstagere, stadig kan opleve, at den situation ændrer sig? Det er i alles interesse, at vores arbejdstagere, uanset hvor de befinder sig i EU, har gode og lige rettigheder.
Kan jeg også minde om, at Europa har et langt større problem, som det står ansigt til ansigt med, nemlig det, at hele virksomheder og selskaber flyttes uden for EU og tydeligvis tager arbejdet og økonomien i deres virksomhed uden for vores grænser, mens vi blot importerer resultaterne? Det er et problem, vi er nødt til at håndtere.
Costas Botopoulos
(EL) Fru formand! Jeg betragter Andersson-betænkningen som et modigt træk fra Parlamentets side, for det, der står på spil, er en balance mellem juridiske principper og politiske opfattelser, hvilket direkte påvirker tilværelsen, ikke blot for arbejdstagerne, men for alle borgere.
Det er ikke noget tilfælde, at de sager, som vi drøfter, udkrystalliserede indsigelserne fra såvel juridiske kredse - tro mig, jeg er advokat, jeg ved det - som fra alle EU's borgere, der føler, at EU ikke forstår dem. Som vi har hørt, var de en af hovedårsagerne til, at Irlands befolkning stemte nej til Lissabontraktaten.
Og dog er det, hvor underligt det end lyder, lige netop Lissabontraktaten, som højst sandsynligt ville være en løsning i dette tilfælde, fordi den ville sætte fortolkningen af de tilsvarende bestemmelser i et andet lys. Den sociale klausul og de særlige bestemmelser i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder ville højst sandsynligt tvinge Domstolen til at tage et andet standpunkt.
Søren Bo Søndergaard
(DA) Fru formand! Min danske kollega fra den liberale gruppe sagde tidligere, at problemet, vi har fået i forlængelse af Waxholmdommen, var blevet løst i Danmark. Det må jeg benægte! Man tror, man har løst det, men om det er løst, det afgøres af EF-Domstolen. Og det er jo netop problemet. At spørgsmålet om, hvorvidt man har lov at strejke i forskellige medlemslande, i dag bliver afgjort af EF-Domstolen. Det er derfor, vi skal have lavet traktaten om. Vi skal have lavet traktaten om for at få slået fast, at det ikke kan være rigtigt. Betænkningen af Andersson slår ikke det fast, desværre. Der er gode takter i den, men den mangler det sidste. F.eks. mangler den også et klart krav om, at udstationeringsdirektivet skal ændres, og derfor vil jeg opfordre til, at man stemmer for de ændringsforslag, som klargør disse ting, så vi kan få en klar linje fra Europa-Parlamentet.
Elmar Brok
(DE) Fru formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Tillad mig at sige et par ord mere om emnet.
Fri bevægelighed er en af EU's store landvindinger. Vi må imidlertid også gøre det klart - og dette vil visse lande med lavere standarder snart forstå, da deres standarder bliver hævet - at fri bevægelighed ikke må resultere i, at normen bliver en slags konkurrence, som medfører, at man ser bort fra de sociale standarder, som har udviklet sig. Europa må ikke finde sig i afskaffelsen af sociale rettigheder og arbejdstagerrettigheder, som det har kæmpet længe for. Derfor bør vi gøre det klart, at dette aldrig har været vores politik, og at det er en politik, som aldrig bør gennemføres.
Hvis der udføres et arbejde i et land, bør der gives samme løn for samme arbejde. Der må ikke være noget klassesamfund med udenlandske arbejdstagere, der arbejder for en mindre løn. Det er unfair for begge parter, og det er derfor, vi skal gøre dette helt klart.
Yannick Vaugrenard
(FR) Fru formand! Jeg vil gerne begynde med at rose vores kollega hr. Anderssons betænkning. Men hvad er det helt præcist, EU ønsker? Et indre marked overladt til utøjlet konkurrence, som undertrykker kollektive rettigheder i sin helhed, eller et reguleret indre marked, som giver borgerne mulighed for at udføre anstændigt arbejde over hele Europa?
Budskaberne fra EF-Domstolen, ofte dem fra Kommissionen og til tider dem fra Rådets formandskab er hverken klare eller altid konsekvente. Et samfund er kun så meget værd og overlever kun ved hjælp af den kontrakt, som det foreskriver sig selv. Deregulering, "enhver er sin egen lykkes smed"løsningen, fører til endnu mere deregulering og i sidste ende til, at systemet går i opløsning.
Det er ikke det, vi ønsker. Jo, vi ønsker rigtignok et indre marked, men et marked, som tjener til at forbedre leve- og arbejdsvilkårene for vores medborgere. Lissabontraktaten fastlægger en række principper, inklusive retten til at forhandle kollektive aftaler. Lad os sørge for, at dette princip respekteres af EU og af alle medlemsstater.
Ilda Figueiredo
(PT) Fru formand! Det er ikke tilstrækkeligt at kritisere de uacceptable standpunkter, som EF-Domstolen har indtaget i sine afgørelser, der udgør et alvorligt angreb på lønmodtagernes mest grundlæggende rettigheder. Vi skal gå langt videre og ændre traktaten omfattende for at forhindre, at noget sådant sker igen.
At den såkaldte europæiske forfatning og udkastet til Lissabontraktaten blev forkastet ved folkeafstemningerne, beviser klart, at der er folkelig utilfredshed med dette EU, som nedvurderer arbejdstagerne og ikke respekterer deres værdighed. Jeg beklager, at denne betænkning ikke når frem til de samme konklusioner, selv om den kritiserer standpunkterne i Domstolens domme til forsvar for arbejdstagernes rettigheder. Men det er ikke nok.
Vladimír Špidla
Fru formand, mine damer og herrer! Jeg vil gerne takke ordføreren og Dem alle for den forhandling, der nu er begyndt, da den drejer sig om et usædvanligt følsomt og dybtgående emne. Efter min mening er der i forhandlingen fremkommet en lang række synspunkter, der vil kunne fremkalde livlig diskussion såvel som en lang række modsynspunkter. Det understreger i øvrigt forhandlingens betydning og dens udfordrende karakter. Jeg vil gerne fremhæve nogle enkelte af de grundlæggende tanker. For det første har afgørelserne fra Domstolen i Luxembourg hverken svækket eller beskadiget de grundlæggende rettigheder. Dette er ganske enkelt ikke sandt. Jeg vil også gerne sige, at Domstolen i Luxembourg i kraft af sin retspraksis i øvrigt var den første, der erklærede, at strejkeretten er en grundlæggende rettighed. Dette var aldrig før blevet udtrykt hverken i retspraksis eller i vores retsorden.
Jeg vil også gerne kommentere den opfattelse, der ofte gives udtryk for i debatten, nemlig at spørgsmålet om udstationerede arbejdstagere splitter gamle og nye medlemsstater. Jeg kan berette, at det land, som udsender det største antal arbejdstagere, er Tyskland. Det land, som udsender næstflest arbejdstagere, er Polen, på tredjepladsen ligger Belgien og på fjerdepladsen ligger Portugal. Den opfattelse, at udstationering indebærer en bevægelse fra øst mod vest, fra de nye til de gamle medlemslande, er altså ikke korrekt. Det er heller ikke korrekt, at udstationering af arbejdstagere automatisk indebærer social dumping. Jeg vil gerne erklære, at det er Kommissionens grundlæggende politik at afvise og aktivt modarbejde enhver form for dumping, og dette omfatter også social dumping. Det er også Kommissionens politik at beskytte de sociale standarder, som vi har opnået, og ikke undergrave dem på nogen måde og under nogen som helst omstændigheder.
Jeg vil også gerne sige, at i den forhandling, som blev taget op i workshoppen, mente de fleste af de medlemsstater, som afgørelserne i Laval- og Rüffert-sagerne angik, ikke, at vi bør ændre direktivet. Et klart flertal blandt dem mente, at løsningen må findes inden for anvendelsen af den nationale lovgivning, og nogle af dem er godt på vej i denne proces. Jeg vil gerne nævne Danmark og Luxembourg, og jeg vil også gerne sige, at der ifølge oplysninger, som jeg har modtaget fra Sverige, vil blive truffet en meget vigtig afgørelse inden for de kommende to uger, en afgørelse, som er blevet drøftet særdeles grundigt og i mange detaljer af arbejdsmarkedets parter og regeringen.
Jeg vil også gerne sige, selv om det er en detalje, at de såkaldte skuffeselskaber med postboksadresser ikke er et udtryk for udstationering af arbejdstagere eller fri bevægelighed. Man vil muligvis kunne finde et par hundrede eksempler på dem inden for enkelte staters indre markeder, og det er efter min mening et åbent spørgsmål. Et andet meget vigtigt anliggende, som jeg gerne vil understrege, er, at de domme, som Domstolen i Luxembourg har afsagt hidtil, er svar på et tidligere spørgsmål. Det er op til de nationale domstole at fremsætte endelige afgørelser, da dette ligger inden for de nationale domstoles kompetenceområde.
Det er efter min mening absolut nødvendigt at understrege, at dette er et meget grundlæggende anliggende. Kommissionen følger situationen ud fra de perspektiver, som vi har talt om, og er villig til at tage de skridt, der måtte vise sig nødvendige for at løse situationen og nå frem til en passende samstemmende holdning, for jeg vil endnu en gang gentage, at det ikke engang i denne forhandling er fremgået klart, hvor grænsen går. Der mangler stadig meget arbejde, men tillad mig at bemærke og understrege, at arbejdsmarkedets parter spiller en afgørende rolle inden for dette område.
Jan Andersson
ordfører. - (SV) Fru formand! Jeg vil gerne fremsætte nogle få korte bemærkninger.
Der er forskel på Domstolens opgaver og os som lovgivere. Domstolen har udtalt sig. Som lovgivere skal vi handle nu, hvis vi mener, at Domstolen ikke har fortolket lovgivningen sådan, som vi ønsker det. I betænkningen siger vi, at vi og Kommissionen bør gribe ind. Vi bør ikke afvise at ændre udstationeringsdirektivet, hvilket vi også påpeger. Der er ikke modstrid mellem retten til fri bevægelighed og gode sociale forhold. Tværtimod.
Nogle få ord om ændringsforslagene fra PPE-DE-Gruppen. Desværre indeholder de talrige selvmodsigelser i et forsøg på at nå frem til et kompromis. På den ene side kritiserer de ensidige udtalelser fra Rådet, og på den anden side hilser de udtalelserne velkommen. Der er mange selvmodsigelser i deres ændringsforslag. Jeg siger nej til undtagelser for visse bestemte lande, fordi der er tale om europæiske problemer, som vi skal løse i fællesskab. Forskellige arbejdsmarkeder skal fungere side om side.
Vi siger ja til den nye traktat, fordi problemerne med dommene var forbundet med den gamle traktat. Jeg siger ikke nej til foranstaltninger på nationalt plan. Sådanne foranstaltninger er f. eks. nødvendige i Sverige og Tyskland, men vi har også brug for foranstaltninger på europæisk plan.
Endelig vil jeg gerne sige, at det nu er op til Kommissionen at handle. Hvis ikke Kommissionen lytter til Parlamentet og især til det, som folk i Irland, Tyskland, Sverige og andre medlemsstater siger, vil det europæiske projekt tage alvorligt skade. Dette er et af de vigtigste spørgsmål for Europas borgere. Retten til fri bevægelighed - ja, men med gode sociale vilkår og uden social dumping. Vi må arbejde på at opnå dette, så der skal lyttes til Parlamentet.
(Bifald)
Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted onsdag den 21. oktober 2008.
Skriftlige erklæringer (artikel 142)
Ole Christensen  
skriftlig. - (DA) Mobiliteten på det europæiske arbejdsmarked skal styrkes. Derfor kræves der mere fokus på ligebehandling og ikkediskrimination.
Tager man fra ét land til et andet land for at arbejde, skal man selvfølgelig arbejde under de forhold, der gælder i det land, man kommer til.
Landene skal kikke på deres implementering af udstationeringsdirektivet, således at det skaber mere klarhed.
Men der kræves også europæiske løsninger.
Strejkeretten skal ikke underlægges reglerne for det indre marked.
Udstationeringsdirektivet skal justeres til de intentioner, man oprindeligt havde. Det skal være muligt for landene at skabe bedre forhold for den udstationerede arbejdskraft end minimumskravene. Således styrker vi mobiliteten, ligebehandlingen af arbejdstagerne samt kollektive aftaler, herunder retten til at foretage kollektive kampskridt.
Richard Corbett  
Andersson-betænkningen er et nyttigt bidrag til denne kontroversielle og juridisk særdeles komplekse debat. Især bydes det velkommen, at EU-landene opfordres til at gennemføre udstationeringsdirektivet korrekt, og at Kommissionen opfordres til at udarbejde forslag til lovgivning for at lukke de smuthuller, der er blevet dannet ved hjælp af dommene, og for at forhindre, at der opstår modstridende fortolkninger af loven. Vi skal sikre, at udstationeringsdirektivet ikke åbner mulighed for social dumping, og at kollektive aftaler bliver undergravet af arbejdstagere fra andre EU-lande, der underbyder lønninger og arbejdsvilkår i værtslandet.
Vi skal ikke bebrejde Domstolen, som blot gør klart, hvad der står i loven - Domstolen har jo også afsagt talrige domme, der er fordelagtige set fra et socialt perspektiv - men vi bør i højere grad være opmærksomme på at korrigere den bagvedliggende juridiske situation. Kommissionen erklærede selv i april i år, at den grundlæggende ret til at strejke og melde sig ind i en fagforening ikke vejer tungere end retten til at levere tjenesteydelser.
Det er afgørende, at det sidste ord i sagen ikke er blevet sagt med denne betænkning. Hvis det er nødvendigt, skal vi bruge vores ret til at nedlægge veto over for den nye Kommission, hvis de nødvendige lovgivningsforslag ikke indgår i dens første arbejdsprogram.
Gabriela Creţu  
skriftlig. - (RO) Jeg vil gerne gøre en ting helt klart. Arbejdstagere fra den østlige del af EU deltager ikke i og ønsker ikke social dumping. Det er ikke dem, der ønsker at sælge sig selv billigt. Desværre er udgifterne til at opgradere og genudvikle arbejdsstyrken sammenlignelige i Øst- og Vesteuropa. Nogle udgifter er oven i købet højere i Rumænien end i andre områder, men også her skal regningerne jo betales.
Det er ikke arbejdstagerne, der har ansvaret for at have skabt denne usikre situation på arbejdsmarkedet og for at forværre arbejdsvilkårene i EU, idet ansvaret ligger hos dem, som presser så meget på, som de kan, for at afskaffe de eksisterende garantier i arbejdslovgivningen med et eneste formål. De ønsker nemlig med alle midler at maksimere profitterne, herunder ved at ofre alle de principper og værdier, som vi anser for at være de fælles goder, som Europas samfund har opnået.
Det er i dette tilfælde vores pligt at beskytte de østeuropæiske arbejdstageres krav om at nyde godt af en grundlæggende rettighed: lige løn for lige arbejde. Først og fremmest skal socialister og fagforeninger undgå at skabe en forkert og kunstigt skelnen inden for gruppen af dem, som kun kan opnå disse rettigheder, hvis de holder fast i solidariteten. De har ikke andre våben end solidariteten.
Marianne Mikko  
skriftlig. - (ET) Arbejdstagernes ret til fri bevægelighed er en af de fire frihedsrettigheder på det indre marked. Hvis vi ønsker, at Europa skal blive integreret hurtigere, er det afgørende, at vi lindrer de vesteuropæiske arbejdstageres frygt for de østeuropæiske arbejdstagere, uden at vi samtidig lukker af for arbejdsmarkederne. Desværre vil adskillige vesteuropæiske fagforeningers længsel efter at lukke adgangen til markederne for de nye medlemsstater endnu en gang ikke bidrage til at forene Europa. Det er økonomisk set en håbløs vej at gå, idet det vildleder arbejdstagerne, skaber mistillid, og det er ikke i den internationale solidaritets ånd.
Arbejdskraftens fri bevægelighed er en løsning, der bidrager til at overvinde arbejdskraftmangel inden for visse brancher. Der er områder, hvor der er stor efterspørgsel efter buschauffører, og områder, hvor der er mangel på speciallæger. Denne bevægelighed må ikke standses.
Da ligebehandling er et af de grundlæggende principper i EU, skal arbejdstagernes fri bevægelighed foregå på lige vilkår. Det udbredte princip om, at udenlandske arbejdstagere får mindre i løn end værtslandets borgere, er ikke i overensstemmelse med det princip. Jeg er enig i det princip, der understreges i betænkningen - ligebehandling og ligeløn for lige arbejde.
Når man udstationerer arbejdstagere inden for EU, er det nødvendigt, at mindstelønnen i det mindste er garanteret.
Mekanismerne til beskyttelse af arbejdstagere varierer historisk fra en del af Europa til en anden. Men det er på høje tid, at vi også ændrer praksis inden for dette område. Hvis arbejdstagere nu kun forsvarer deres nationale egenart, har de overgivet sig frivilligt. Det er meget vanskeligt at forklare folk fra nye medlemsstater, hvorfor det er umuligt at ændre, når man tager i betragtning, at f. eks. Estland var i stand til at gennemføre EU's samlede regelværk på mindre end seks år. Beskyttelsen af arbejdstagerne er et tilstrækkelig ædelt mål, og vi skal gøre en indsats for at opnå enighed.
Siiri Oviir  
skriftlig. - (ET) Den initiativbetænkning, som vi er i færd med at drøfte, savner balance og hælder sine steder mod det protektionistiske. Ingen drager strejkeretten i tvivl, men vi må ikke tillade, at det går så vidt, at leverandørerne af tjenesteydelser risikerer at miste deres konkurrenceevne.
I dag har vi diskuteret bestemte afgørelser fra EF-Domstolen, især Laval-, Rüffert- og Viking Line-sagerne. Jeg vil gerne gøre opmærksom på, at ingen af de ovennævnte domme berører indholdet af kollektive aftaler, der kan underskrives i medlemsstater, eller retten til at indgå sådanne aftaler. Retten til at gribe til kollektive foranstaltninger falder ind under anvendelsesområdet for traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab og skal derfor være begrundet i en betydelig offentlig interesse og stå i forhold til målsætningen.
