Uplatňování zásady stejné odměny za práci pro muže a ženy (rozprava) 
Předsedající
Dalším bodem je zpráva obsahující doporučení Komisi pro uplatňování zásady stejné odměny za práci pro muže a ženy, kterou vypracovala paní Bauerová jménem Výboru pro práva žen a rovnost pohlaví.
Edit Bauer
zpravodajka. - (SK) Rozdílné odměňování mužů a žen není žádným novým problémem. Už více než padesát let existuje článek Římské smlouvy, který zakázal diskriminaci v odměňování mužů a žen, a od roku 1975 je v platnosti směrnice 117, která členským státům přikazuje uplatňovat zásadu stejné odměny za stejnou práci. Samozřejmě nejsou všechny rozdíly v odměnách výsledkem diskriminace. Podle zákona velkých čísel však přetrvávající rozdíly v hodinových hrubých mzdách nejsou odůvodnitelné.
Od roku 1995 do roku 2006 se podle Eurostatu rozdíly na základě hodinových výdělků snížily ze 17 % na 15 %, a to za situace, kdy dnes většinu absolventů univerzit tvoří ženy.
Jde sice o klesající trend, ale ne přímočarý. Podle studie Dublinské nadace provedené v roce 2007 ve čtyřech zemích Evropské unie došlo dokonce ke zvýšení těchto rozdílů. Kdyby se rozdíly ve výdělcích snižovaly stávajícím tempem a už by nedocházelo k občasným nárůstům, došlo by snad k vyrovnání platů za nějakých sedmdesát let.
Můžeme se shodnout na tom, že současná legislativa v dané oblasti zřejmě není dostatečně účinná. Důvody existence rozdílů v odměňování jsou různé. Jsou systémového i individuálního charakteru. Sektorální, vertikální a horizontální segregace, klasifikace povolání, podmínky pro sladění rodinného a pracovního života a stereotypy rovněž hrají významnou úlohu v přetrvávání rozdílů v odměňování, které se posléze přeměňují v rozdíly důchodech a v konečném důsledku vyúsťují v to, o čem říkáme, že chudoba má ženskou tvář.
Rozdíly v odměňování mají i individuální rozměr. Podle analýzy Komise narůstají s věkem, dobou zaměstnanosti a vzděláním. Navíc statistiky ukazují, že v případě mladých lidí jsou rozdíly minimální. Objevují se až po narození prvního dítěte a návratu ženy z mateřské dovolené.
Ve vztahu k demografické krizi, které čelíme, tento problém kromě toho, že je významným faktorem hospodářské soutěže, otvírá hluboký morální problém, který rovněž není možno přehlížet.
Otázkou dnes je, co může Evropský parlament udělat pro řešení této situace. Na jedné straně je tu přetrvávající problém, na straně druhé málo účinná legislativa. Zároveň přitom nesmíme pouštět ze zřetele skutečnost, že důvody způsobující rozdíly v odměňování leží daleko za hranicemi legislativy.
Evropský parlament však v rukách drží jediný nástroj - legislativu. V této situaci má tedy každý zúčastněný svou zodpovědnost, naše spočívá v tom, zda dokážeme vyslat signál, že chceme dokonalejší a účinnější legislativu v zájmu nastolení spravedlivějších poměrů na trhu práce.
Vladimír Špidla
člen Komise. - (CS) Vážený pane předsedající, vážené dámy poslankyně, vážení páni poslanci, Komise vítá tuto zprávu z vlastního podnětu týkající se zásady stejné odměny za práci pro muže a ženy a blahopřeje zpravodajce ke kvalitě její práce.
Komise stejně jako Parlament považuje 15% rozdíl v odměňování žen a mužů v dnešní Evropě za nepřípustný. Samozřejmě musíme být opatrní a přihlížet ke skutečnosti, že tento ukazatel srovnává poměrné rozdíly v hrubém hodinovém výdělku žen a mužů v rámci hospodářství jako celku. Neměří se jím tedy pouze přímá a nepřímá diskriminace, jde o ukazatel všech souvislostí a všech znevýhodnění, jimiž ženy trpí, než vstoupí na trh práce, a po celou dobu své profesní dráhy.
Sdělení Komise z července 2007 uvádí, že právní předpisy Společenství byly při odstraňování přímé diskriminace účinné - tedy v případech, kdy je odměna za stejnou práci u ženy nižší než u jejích mužských kolegů. Byly však méně účinné při zajišťování toho, aby byla dodržována zásada stejné odměny za práci stejné hodnoty.
Komise došla k závěru, že na základě podrobné analýzy by bylo možno zvážit změny právních předpisů Společenství s cílem zajistit především to, aby systémy pro stanovování odměn přímou i nepřímou diskriminaci na základě pohlaví vylučovaly.
Komise oznámila, že v roce 2008 posoudí právní předpisy Společenství z hlediska jejich významu pro otázku rozdílu v odměňování a že navrhne potřebné změny. Zmíněná podrobná analýza právě probíhá a já nemohu její výsledky předvídat. Aby zajistila její kvalitu, využívá Komise externích odborných konzultací a rozsáhlých a podrobných znalostí a poznatků vnitrostátních subjektů zabývajících se rovností mužů a žen.
Předběžné výsledky této studie budou projednány na semináři v první čtvrtině roku 2009, na němž mají být přítomny všechny zúčastněné subjekty, včetně členských států, odborníků v právní oblasti, vnitrostátních subjektů zabývajících se rovností žen a mužů, sociálních partnerů a občanské společnosti.
Stanovisko Parlamentu je v tomto procesu rozhodující. Skutečnost, že jeden z orgánů podílejících se na vytváření právních předpisů vyjádřil jasné stanovisko, že dané právní předpisy je třeba urychleně změnit, je významná. Důležité je také to, že praktická doporučení Parlamentu ohledně změn jsou spojena s oblastmi, jež hlavní zúčastněné subjekty označily za problematické, jako je průhlednost odměňování a hodnocení práce a sankce.
Závěrem: sdílíme názor Parlamentu, že tak velký rozdíl v odměňování žen a mužů v Evropě je nepřijatelný. Komise shledává, že je vhodná doba dokončit analýzu a hodnocení a stanovit další postup, který by vedl k co nejkonkrétnějším výsledkům.
Donata Gottardi
navrhovatelka stanoviska Výboru pro zaměstnanost a sociální věci. - (IT) Pane předsedající, pane komisaři, dámy a pánové, jsem skutečně hrdá na práci Parlamentu a na jeho schopnost využít již uznaných pravomocí k navrhování legislativy.
Zpráva, o které budeme hlasovat, se týká klíčové otázky, základního principu evropského práva: zásady stejného odměňování mužů a žen na pracovišti. Nejde jenom o základní princip, jde rovněž o první, alespoň co se týká časového pořadí, z principů rovnosti. Víme, že byl zařazen již do Římské smlouvy, víme, že byl uplatňován již od prvních rozsudků Evropského soudního dvora, že došlo k jeho regulaci ve směrnici z roku 1975 a k jeho nové úpravě, když došlo k přepracování této směrnice v roce 2006, že je předmětem řady studií a výzkumů, jak prohlásil sám pan komisař, a že se neustále volá po jeho uplatňování.
Proč se tedy k němu dnes vracíme a tak zhluboka a zeširoka ho prozkoumáváme? Je pro to mnoho důvodů: především proto, že odmítáme přijmout jeho časté neuplatňování, jak dokládají veškeré statistiky, a za druhé proto, že se domníváme, že krajní nespravedlnost, kterou trpí ženy ve všech zemích Evropské unie a ve všech profesích, na všech úrovních a ve všech sektorech, se musí řešit a je ve skutečnosti zřejmé, že nástroje, které máme k dispozici, k tomu nebudou postačovat, jinak bychom za celou tu dobu zajisté uspěli ve zvrácení tohoto trendu.
A konečně také proto, že se domníváme, že je třeba se rozdíly v odměňování vážně zabývat a hlavně je nepřehlížet jen jako nějakou nešťastnou náhodu v pracovním životě žen. O co tedy žádáme? Žádáme Komisi o konkrétní vhodnou směrnici zaměřenou obecně na rozdíly v odměňování, ale tím nekončíme. Nežádáme prostě jen o směrnici, dáváme Komisi přesná doporučení. Vybudovali jsme most, který vede ke skutečné změně, a domníváme se, že tento most bude pevný, pokud bude spočívat na osmi pilířích.
Zaprvé a především chceme stanovit definici platové diskriminace; nestačí se dívat pouze na hrubou hodinovou mzdu, protože to by ukazovalo na přímou diskriminaci a takováto přímá diskriminace už byla ve skutečnosti odstraněna. Není náhodou, že se výzkum zaměřuje na celkový obraz, poukazuje na částečné pracovní úvazky, vyzývá nás k úvahám o přímé a nepřímé segregaci, diskriminaci a horizontální a vertikální segregaci.
Žádáme srovnatelná, efektivní, systematická a úplná data. Příliš často se setkáváme se zmanipulovanými nebo skrytými údaji, jež jsou produkovány systémy pro klasifikaci personálu, pracovními strukturami plnými stereotypů, které stále hledí do minulosti. Domníváme se, že organizace pro rovnoprávnost mohou hrát dvojí klíčovou roli v boji proti diskriminaci prostřednictvím zvyšování veřejného povědomí a prostřednictvím školení soudů a sociálních partnerů.
Snažíme se o zavedení konkrétních postihů, přičemž však máme na paměti, že je zapotřebí i preventivních akcí a opatření, že je nám zapotřebí pozitivní akce a začlenění. Doufám, že tato sněmovna schválí tento text jako celek, protože čím přesnější a podrobnější práci předáme Komisi, tím více získáme na účinnosti a rychlosti. V to doufáme: nestačí o rovném odměňování jen mluvit a psát, chceme ho přeměnit ve skutečnost.
Anna Záborská
jménem skupiny PPE-DE. - (SK) Upřímně blahopřeji paní Bauerové k navrhovanému textu. Jak zde řekla, téma, o kterém zde diskutujeme, je staré jako Římská smlouva. Za padesát let se změnilo jen málo.
Otázka stejné odměny za stejnou práci pro muže a ženy se s pozoruhodnou pravidelností objevuje hlavně v období voleb. Pokud Výbor pro práva žen a rovnost pohlaví navrhuje sankce pro podniky, které nerespektují základní princip odměňování, namítá se principem subsidiarity, jako by on nerovnost opravňoval.
Minulý týden jsem se účastnila ministerské konference v Lille. Ocenila jsem snahu francouzského předsednictví hovořit o tomto tématu, ale konstruktivní odezva na řešení byla ze strany členských států minimální. Statistiky ukazují, že nerovnosti v odměňování žen se objevují hlavně po narození prvního dítěte.
Vnitrostátní a evropské politiky usilující o dosažení rovnováhy mezi zodpovědností za rodinu a profesionálními ambicemi by neměly dopustit vznik nových rozdílů mezi zaměstnanci, kteří mají rodinné povinnosti, a svobodnými, případně bezdětnými, kteří tyto povinnosti nemají. Toto je v první řadě otázka modelu společnosti, který hledáme.
Já navrhuji, abychom vytvořili koalici s průmyslovými podniky. Pokud jejich ředitelé nebudou našimi hlavními partnery při nastolování rovnosti v odměňování, pak naše zprávy zůstanou pouze na papíře.
Lissy Gröner
jménem skupiny PSE. - (DE) Pane předsedající, udivuje mne, že s námi ženy stále mají trpělivost. O nerovnosti odměňování hovoříme už padesát let a nic podstatného se nezměnilo. Čísla hovoří sama za sebe: o 15 % méně za stejnou práci. To připravuje ženy o spravedlivou mzdu, protože když se na to podíváme z jiné strany, znamená to, že ženy musí pracovat o čtvrtinu déle, aby si vydělaly stejné peníze. Kde to jsme v Evropské unii?
Členské státy musí v tomto ohledu vykonat více a já jsem vděčná panu Špidlovi, že zde v Parlamentu přijal naše návrhy a ukázal vůli přistoupit k legislativním krokům. Evidentně není jiné cesty. V Německu, v jednom z největších členských států Evropské unie, činí rozdíl v platech v soukromém sektoru 23 %. To je nepřijatelné a znamená to, že se pohybujeme na chvostě EU.
Dobře víme, že Francie a skandinávské země přijaly pozitivní opatření. A o tom to právě je. Vyzýváme své sociální partnery, aby jednali, a skupina sociálních demokratů v Evropském parlamentu vyzývá k transparentnosti v podnicích, aby byly prémie jasně viditelné a aby byly začleněny do oficiálního ohodnocení, abychom se měli čeho chytit. Pravidelné kontroly mezd mohou odhalit úspěch či neúspěch boje proti mzdové diskriminaci.
Podle mého názoru bude v Německu nevyhnutelný zákon pro soukromý sektor. Musíme na členské státy vyvinout větší tlak, aby zavedly povinnou minimální mzdu, aby bylo samozřejmé, že si ženy mohou vydělat na živobytí, protože to je nejlepší pojistka před chudobou ve stáří.
V každém případě chci apelovat na skupinu Evropské lidové strany (Křesťanských demokratů) a Evropských demokratů, aby za účelem zachování jasnosti zprávy paní Bauerové stáhla své návrhy na odstranění částí zprávy, protože by došlo jen k jejímu dalšímu rozředění. Přidržme se jasného jazyka, který má v tuto chvíli.
Siiri Oviir
jménem skupiny ALDE. - (ET) Pane komisaři, pane předsedající, kolegyně a kolegové. Zpravodajka paní Bauerová prohlásila, že chudoba má ženskou tvář. I já musím zopakovat, že už článek 119 Římské smlouvy z roku 1957 obsahoval zásadu, že muži a ženy by měli obdržet stejnou odměnu za stejnou práci. Dnes, v roce 2008, však ženy v Evropské unii vydělávají v průměru o 15 % méně než muži a v mé vlasti Estonsku vydělávají dokonce o celých 25 % méně než muži.
Rozdíly ve mzdách významně ovlivňují postavení žen v hospodářském a sociálním životě během aktivního pracovního života i po jeho skončení. Dále zvyšují nebezpečí chudoby žen, zejména v případě rodin svobodných matek. Rozdíl ve mzdách mužů a žen často vede k rozdílům v důchodech mužů a žen. Samotné důchodkyně jsou často vystaveny riziku chudoby.
Následkem toho vítám postoj navrhovaný ve zprávě, tedy to, že by Evropská komise měla do 31. prosince 2009 předložit legislativní návrh týkající se prozkoumání současné legislativy související s rovným odměňováním pro muže a ženy. Už jsme přijali příliš mnoho legislativních opatření a čekali příliš dlouho, ale výsledky stále nejsou příliš dobré.
Jak čas ukázal, tento problém nelze vyřešit pouze samotnou legislativou Evropské unie. Jednou z významných možností pro řešení tohoto problému by bylo jeho stanovení za prioritu v politických akčních plánech. Pouze účinná kombinace politik, která zahrnuje lepší a účinnější legislativu a určuje odpovědnost, umožní dosažení pozitivního řešení.
Ráda bych poděkovala zpravodajce za to, že ve zprávě vytkla významné aspekty, a děkuji vám za pozornost.
Hiltrud Breyer
jménem skupiny Verts/ALE. - (DE) Pane předsedající, je skutečně pravda, že padesát let po uzavření Římských smluv jsme příliš nepokročili, co se týká rovnosti žen na trhu práce. Čísla jsou alarmující: 80 % pracovníků na částečný úvazek tvoří ženy a pouze 57 % žen je zaměstnáno, v porovnání s 72 % mužů. Rozdíly ve mzdách se rovněž od roku 2003 nezměnily a od roku 2000 ze změnily pouze o 1 %. To jsou skutečně alarmující čísla, nad nimiž tu všichni hořekujeme. Zmiňovali jsme se i o skutečnosti, že ženy jsou znevýhodněny dvojnásobně, protože nerovnost ve mzdách přechází v rozdíly v nárocích na penzi a sociální úrovni, máme rovněž daňový a sociální systém, který dále penalizuje ženy v tom, že například nesezdané páry či rodiny se dvěma příjmy jsou v mnohých daňových systémech, jako například v Německu, znevýhodněny.
Komise prohlásila, že dojde k předložení legislativních návrhů, ale proč přicházejí tak pozdě? Proč uteklo tolik let tohoto volebního období, aniž by byl předložen jediný návrh v této oblasti? My v Parlamentu jsme už k návrhům vyzývali. Co se týká kvót, řekli jsme, že by měly existovat zákonné požadavky. Máme členské státy, jako je například Švédsko, které stanovily cíle a časový plán jejich plnění. Proč nevyužít skutečnosti, že máme tyto požadavky na rovnost mužů a žen, a nepodpořit členské státy při vyvíjení úsilí k překlenutí těchto ostudných rozdílů v odměňování? Jak už bylo řečeno, v Německu jsme bohužel třetí od konce s ostudným rozdílem mezi platy ve výši 23 %. Musíme také jasně říct, že stanovení zákonné minimální mzdy přinese změny zejména v sektorech, které zaměstnávají především ženy. Musíme však rovněž nalézt odvahu jasně říct, že...
(Předsedající řečnici přerušil)
Ilda Figueiredo
jménem skupiny GUE/NGL. - (PT) Znehodnocení práce prostřednictvím stanovení nízkých mezd zůstává jedním z nejběžnějších způsobů, kterým kapitalismus zvyšuje vykořisťování dělníků. To se zejména dotýká pracovnic, což rovněž naznačuje devalvaci mateřství.
Je nepřijatelné, aby třicet let po přijetí směrnice o stejném odměňování mužů a žen přetrvávala vysoká úroveň diskriminace, zejména diskriminace nepřímé, která vyplývá z nedostatku stability zaměstnání, jež se zejména dotýká žen a mladých lidí. V některých zemích, jako je například Portugalsko, kde je vysoká úroveň nezaměstnanosti, došlo ke zvýšení průměrných rozdílů mezi platy žen a mužů, kdy tyto rozdíly v soukromém sektoru překračují 25 %, což znamená, že chudoba má stále ženskou tvář, a týká se to i důchodců.
Evropská komise a členské státy musí přijmout opatření potřebná ke zvýšení hodnoty práce, překonání rozdílů v odměňování a odstranění stereotypů spojených s profesemi a sektory, které ženy vždy diskriminovaly. Je třeba více ocenit ty profese a odvětví, v nichž ženy dominují, jako jsou například sektory prodeje a služeb a určitá průmyslová odvětví.
Zkušenost nám ukazuje, že zhoršující se nezaměstnanost oslabuje práva žen, zintenzivňuje vykořisťování pracujících a zvyšuje diskriminaci.
Trváme proto na zavedení nové politiky, která bude klást důraz na zaměstnanost s příslušnými právy, boj proti diskriminaci a na ochranu mateřství a otcovství jako základních sociálních hodnot.
Proto podporujeme tuto zprávu, k níž jsme navrhli několik změn, v nichž jsme poukázali na významnou úlohu kolektivního vyjednávání v boji proti diskriminaci žen, v neposlední řadě co se týká mzdy, pracovních podmínek, možností kariérního postupu a odborného vzdělávání.
Urszula Krupa
jménem skupiny IND/DEM. - (PL) Pane předsedající, návrh zprávy o rovném odměňování mužů a žen obsahuje některé legitimní skutečnosti týkající se stejného odměňování za stejnou práci. Rovnost odměňování je nezbytná, stejně jako řádné mzdy v profesích, jimž díky svým psychickým a fyzickým předpokladům dominují ženy.
Účinnost opatření, která byla sepsána v mnohých nesmyslně duplicitních dokumentech, rozhodně závisí na účinném uplatňování práva ze strany jednotlivých členských států. Jeho provádění však může být značně obtížné v dominantním soukromém sektoru, kde většina ředitelů usiluje především o ziskovost svých podniků a nebere ohled na etické a morální zásady a zároveň zabraňuje činnosti odborů, které by mohly chránit zaměstnance a účastnit se vyjednávání o platech. Problém nerovného odměňování je proto součástí diskriminace vůči slabým.
Nepotřebujeme akademiky a odborníky, abychom pochopili, že diskriminace je především výsledkem levicové materialistické ideologie, nedostatku uplatňování etických zásad, nedostatečného osobního rozvoje, sobeckosti, hrabivosti, využívání slabých a chudých, a to nejen ve věci mezd, ale rovněž v praxi šířící se po Evropské unii včetně nejchudších a nejslabších států, kdy dochází k diskriminaci vůči katolíkům a osobám s názory odlišnými od těch, které jsou uvaleny vyžadovanou politickou korektností.
Gabriele Stauner
(DE) Pane předsedající, dámy a pánové, skutečnost, že ženy jsou stále placeny méně než muži za stejnou práci, představuje smutnou kapitolu naší evropské společnosti.
Jedná se ve skutečnosti o věc zcela nepochopitelnou, protože právně je situace zcela jasná. Od založení Společenství v roce 1957 - jak zde již několikrát zaznělo - byla tato zásada zakotvena v Římských smlouvách jako přímo použitelné právo. Jinými slovy, kterákoli žena může jít přímo k Evropskému soudnímu dvoru a domáhat se tohoto práva: v Evropské unii neexistuje silnější právní ochrana. Nicméně nám cíl dosažení tohoto principu unikl průměrně o 20 %. Proto je naprosto nezbytné - jak zde Komise navrhuje -, aby k vymáhání této zásady docházelo prostřednictvím sekundární legislativy.
Zároveň je však třeba říct, že tato situace znovu ukazuje, že existují rozdíly mezi zákony a skutečným životem. Lidé, kteří závisejí na svém zaměstnání a platu - mnoho z nich jsou ženy - se často neodvažují domáhat svých základních práv z obavy před propuštěním. Proto nemůžeme prostě jen zase vyzývat společnosti ke zodpovědnosti založené na skutečnosti, že slušné mravy nařizují, že by se s ženami ve věci odměňování nemělo nakládat hůře než s muži. Ten, kdo na to neslyší, však musí pocítit následky. Proto podporuji zavedení přísných, systémových sankcí pro ty, kteří poruší zákon. Záleží hlavně na členských státech, aby konečně tuto záležitost vzaly vážně a odhalily podniky, které jednají v rozporu s touto zásadou, a potrestaly je, například pomocí zákona o zadávání veřejných zakázek.
Mám malou kritickou poznámku směrem ke Komisi: je možné, že v tomto případě byl proces příliš ležérní a že jste věnovali přílišnou pozornost podnikům. Blahopřeji paní Bauerové k její zprávě.
Teresa Riera Madurell
(ES) Pane předsedající, pane komisaři, i já bych ráda poblahopřála paní zpravodajce k její práci. Jedná se o zprávu nanejvýš aktuální, jelikož rozdíly v odměňování v Evropské unii jsou jevem, který je třeba odstranit. Je nepřijatelné, aby ženy vydělávaly o 15 % méně než muži a aby tento rozdíl dosahoval v soukromém sektoru až 25 %.
Odstraňování těchto rozdílů v odměňování je obtížné, protože většinou pramení z nepřímé diskriminace: nejnejistější práce a většinu zaměstnání na částečný úvazek vykonávají ženy.
Co bychom měli učinit? V podstatě musíme prosazovat politiku rovných příležitostí zaměřenou na sladění pracovního a rodinného života a také politiku zaměřenou na snížení počtu nejhůře placených zaměstnání a na zvýšení odměn za tuto práci, kterou většinou vykonávají ženy.
Proto bych mezi doporučeními zprávy - jež jsou všechna velmi důležitá - zejména zdůraznila úpravu směrnice o provádění zásady rovných příležitostí a stejného zacházení s muži a ženami ve věcech zaměstnávání a povolání zařazením odkazů na rozdíly v odměňování a rovněž úpravu rámcové smlouvy o práci na částečný úvazek, kde jsou rozdíly největší.
Marco Cappato
(IT) Pane předsedající, dámy a pánové, rád bych panu komisaři Špidlovi sdělil, že pokud můžeme na úrovni EU vytvořit legislativu proti platové diskriminaci, kromě zvažování vynikajících návrhů obsažených ve zprávě paní Bauerové bychom měli podle mého názoru rovněž zařadit diskriminaci ve vztahu k důchodům. Přestože se jedná o jemnější, nepřímou formu diskriminace, je obzvláště ohavná v zemi, jako je Itálie.
Týká se rovněž diskriminace v otázce věku odchodu do důchodu, což je problém, kterým se Evropská komise už zabývala a k jehož uznání podle mého názoru musí dojít. V roce 2004 Evropská komise italské vládě zdůraznila, že je nepřípustné mít různý věk pro odchod do důchodu: 60 let pro ženy a 65 let pro muže, což můžeme považovat za běžnější legální věk. Jako radikálové jsme spolu s Emmou Boninovou zkoušeli všemožnými cestami veřejnosti, vládě, opozici a všem stranám vysvětlit, že je třeba tuto strukturu odstranit. To se zatím nestalo.
Díky Evropské komisi Evropský soudní dvůr 13. listopadu konečně rozhodl, že tato diskriminace není legitimní a že porušuje Smlouvy a právo Společenství. Nejvážnější na celé věci je způsob argumentace, který Itálie zvolila pro obhajobu této diskriminace. Itálie tvrdila, že je ospravedlnitelná úsilím o odstranění existující sociálněkulturní diskriminace vůči ženám- jinými slovy o odstranění existující diskriminace na trhu práce. Za účelem odstranění této formy diskriminace se vytvoří jiná tím, že jsou ženy nuceny odcházet do důchodu dříve než muži. Podle mého názoru i toto opatření vyžaduje zásah, protože je ho možné odstranit na evropské úrovni.
Eva-Britt Svensson
(SV) Pane předsedající, především bych chtěla poděkovat paní Bauerové za důležitou a konstruktivní zprávu, která má moji plnou podporu. Za druhé, kolega poslanec tu před časem mluvil o tom, že ženy jsou slabé. Ráda bych prohlásila, že ženy nejsou slabé. Je to však patriarchální struktura společnosti, která ženy slabými činí.
Směrnice EU o rovnosti odměňování existuje již třicet let. Přesto však ženy dosud nemají stejnou hodnotu jako muži - ať už jde o odměny či vliv - ve společnosti ani na pracovišti. Přestože mají ženy obecně vyšší vzdělání, vydělávají v průměru o 15 % méně než muži za stejnou či podobnou práci. Je proto jasné, že zlepšení současné legislativy k vyřešení platové diskriminace stačit nebude. Rozdíly v odměňování žen a mužů jsou v důsledku jen dalším ukazatelem pokračující diskriminace vůči ženám v nejrůznějších oblastech života. Nestačí, že dostáváme nižší plat za stejnou práci, ale mnohdy musíme přijímat neobvyklou práci či práci na částečný úvazek a podobně. Tato diskriminace v odměňování ženy pronásleduje po celý život, neboť často dostáváme nižší penzi a odcházíme do důchodu za horších podmínek, když zestárneme.
Je nejvyšší čas, abychom společně podnikli kroky k zastavení této diskriminace vůči ženám.
Godfrey Bloom
Pane předsedající, u politiků bohužel převládá nešťastné nepochopení důvodů existence rozdílů v platech mezi muži a ženami. Základní východisko, jakkoli je mylné, znovu opakuje mýtus, že zaměstnanost je jev vedený poptávkou a řízený zaměstnavateli. Nic takového neexistuje. Ti, kteří tvrdí, že ženy by měly být placeny stejně jako muži díky zdánlivým podobnostem v popisu práce, naprosto nechápou skutečnost, že žádný jednotlivec není ekonomickou jednotkou.
Navzdory překypujícímu množství legislativy týkající se zaměstnanosti, kterou obvykle navrhují lidé s minimální nebo žádnou podnikatelskou zkušeností, rozdíly v platech přetrvávají z jednoho prostého důvodu: zaměstnanost je věcí nabídky a poptávky, jde o volbu životního stylu, často záleží na prioritách, plánech na předčasný odchod do důchodu, touze žít v určité oblasti státu či města, tlaku koníčků či sportu nebo něčeho, co z nich vyplývá. Zaměstnavatel a zaměstnanec uzavírají vzájemnou dohodu stejným způsobem jako prodejce a nakupovatel jakéhokoli zboží.
Komise pro rovnost a lidská práva ve Spojeném království zaměstnává podstatně více žen než mužů a průměrný plat mužů je u ní vyšší než plat žen. Souhlasím, že legislativa v minulosti měla omezený dopad na tento vývoj. Ano, můžete zrovna tak dobře vytvořit zákony proti...
(Předsedající řečníka přerušil.)
Zita Pleštinská
- (SK) Děkuji vám, pane předsedající, pane komisaři. Těší mne, vážený pane předsedající, že tato "ženská" rozprava probíhá pod vaším vedením
Oceňuji snahu zpravodajky paní Edit Bauerové o nalezení vyváženého přístupu k zformulování doporučení pro Komisi a ke zkvalitnění právního rámce EU, zejména k jeho účinnému vymáhání.
V důsledku odlišného provádění, uplatňování a a interpretací na vnitrostátní úrovni neodstranila směrnice, ve které se stanovuje zásada stejné odměny pro muže a ženy, rozdíly v odměňování mužů a žen, které souvisejí zejména s úrovní profesní segregace.
Oceňuji, že paní zpravodajka ve své zprávě zdůraznila, že mateřství nesmí znevýhodňovat ženy, které se rozhodnou přerušit profesionální kariéru, aby se staraly o své děti. Ve všech členských státech by měli rodiče minimálně po dobu jednoho roku po narození dítěte dostávat podporu na úrovni jejich čistého příjmu před nástupem na mateřskou dovolenou a tyto úpravy by se měly rovněž promítnout i do mzdového systému, podle kterého se odpracované roky zohledňují při vypočítávání odměny. Mateřství musí ženám přinášet výhody, nikoli je znevýhodňovat.
Stejně důležité je vzdělávání, které může přispět k odstranění genderových stereotypů a ke zlepšení odměňování málo placených pozic a míst, která zastávají zejména ženy.
Členské státy musí provádět důslednou informační kampaň zaměřenou na zvýšení povědomí mezi zaměstnavateli a zaměstnanci o existujících nebo možných rozdílech v odměňování na pracovním trhu EU. Zároveň je musí v předstihu informovat o přijatých nevyhnutelných opatřeních s cílem zabezpečit, že za porušení zásady stejného odměňování za práci stejné hodnoty budou zaměstnavatelé sankcionováni.
Věřím, že i díky doporučením Evropského parlamentu obsaženým v této zprávě, ke které paní zpravodajce Edit Bauerové blahopřeji, Evropská komise ve spolupráci s Evropským parlamentem připraví legislativu, která zabezpečí stejné platy pro muže i ženy.
Gabriela Creţu
(RO) Kolegyně a kolegové, tato zpráva je snad nejzávažnějším dokumentem týkajícím se platových rozdílů, který jsme kdy vypracovali. Zejména doporučení, která ji doprovázejí, představují krok vpřed ve věci skutečného uplatňování zásady stejného odměňování za práci stejné hodnoty. Musím poblahopřát těm, kteří k vypracování zprávy přispěli. Až dosud byla práce ohodnocována na základě tradice a schopnosti vyjednávat. Když hovořím o vyjednávání, mám na mysli zapojení mocných odborových organizací, které jsou schopny přimět vlády a zaměstnavatele k přijetí řádných mezd. Obě tato kritéria ženy znevýhodňují.
Je nám zapotřebí nediskriminujícího systému ohodnocování práce a nového způsobu klasifikace profesí. Vyzýváme členské státy a Komisi, aby se konečně vydaly cestou přijímání konkrétních opatření pro zajištění rovnosti mužů a žen. Doufáme, že toto zveřejní podporou klauzule, která je k evropským ženám nejpříznivější, koncem tohoto měsíce v Paříži. Nedělejme si však žádné iluze. I kdyby došlo k vytvoření a zavedení nového systému, bude se vztahovat pouze k placené práci. Práce doma a v černé ekonomice bude dále vykonávána, zejména ženami, bez jakýchkoli rozdílů v platech, protože za tuto práci ani žádný plat nedostávají.
Věra Flasarová
(CS) Pane eurokomisaři, dámy a pánové, považuji zprávu paní Edit Bauer za velice prospěšnou. Nerovné podmínky v odměňování mužů a žen totiž patří k nejvíce zakonzervovaným projevům diskriminace žen. Jak uvedla paní Bauer, schází dobře zpracovaná statistika na pracovištích i v měřítcích celostátních a unijních. Sama jsem se tomuto problému věnovala v některých knihách a článcích, které jsem v posledních letech publikovala. Nižší mzdy žen za stejnou práci při stejné kvalifikaci a produktivitě mají bohužel hluboké příčiny ve stereotypech chápání mužské a ženské odpovědnosti za výživu rodiny.
Tato povinnost je tradičně připisována muži a doposud všechny zaměstnavatelské struktury, ať již soukromé nebo státního sektoru, tomu více méně přihlížejí. Existuje zakořeněná představa o tom, že muž ze své mzdy živí nejen sebe, ale i svou rodinu, zatímco plat ženy je jen jakýmsi přilepšením k rodinnému rozpočtu.
Ani se tomu nechce věřit, ale tato optika má natolik tuhý život, že se skutečně při naplňování rovných práv na pracovištích nemůžeme spolehnout na kulturní osvícení, ale bohužel musíme hledat cesty, jak rovnost prosadit legislativní cestou. Proto velmi podporuji myšlenku, aby se článek 29 směrnice 2006/54 rozšířil o přesné pokyny ohledně uplatňování zásad rovnosti.
Marie Panayotopoulos-Cassiotou
(EL) Pane předsedající, pane komisaři, zpráva paní Bauerové nepotřebuje žádné dodatečné komentáře z naší strany, aby ukázala cestu, kterou se je třeba vydat směrem ke zrušení fenoménu, za který by se společnost měla stydět a který vytváří opakující se cyklus nespravedlnosti, kdy děti sledují svou matku, jak vykonává stejnou práci jako jejich otec a dostává menší plat a ženy sledují své mužské kolegy, jak pracují stejně jako ony, ale samy si odnášejí nižší mzdu.
Společnost tak tento jev toleruje a reprodukuje ho, protože ženy by měly mít legislativní prostředky, které by jim umožnily napravit jejich situaci tak a tehdy, jak je zapotřebí, a státní moc by měla zavést přiměřená opatření, která by brala do úvahy období věnovaná rodinnému životu, období nezaměstnanosti a období nemoci a která by zajistila spravedlivé zdanění, aby ženy byly kompenzovány za nerovné odměny za práci, která by neměla být posuzována pouze podle času stráveného v práci, ale i podle kvality a dalších prvků, jež ženy do své práce vnášejí.
Opakuji, pane komisaři, výzvu vznesenou panem Cappatem, abyste jako Komise přehodnotili svůj postoj ke sporům, které některé členské státy měly ve věci věku pro odchod do penze pro muže a ženy, a k zemi, která měla tyto spory a skončila u Evropského soudního dvora. Tyto spory byly pro ženy spory nápravnými, bez ohledu na to, zda byly matkami, a samozřejmě pro matky je ještě mnohem důležitější vzít do úvahy celkový čas, zejména proto, že se prosazuje celý životní cyklus při vypočítávání odpracované doby.
(Předsedající řečnici přerušil)
Lidia Joanna Geringer de Oedenberg
(PL) Pane předsedající, v Evropské unii vydělávají ženy v průměru o 15 % méně než muži. Navíc je systém platů, který při vypočítávání úrovně platu bere do úvahy odpracované roky, vůči ženám nepříznivý, protože ty musí často z rodinných důvodů kariéru přerušit. Výchova dětí, změny zaměstnání či kratší pracovní doba staví ženy do situace neustálého opožďování v systému. Koncept stejné odměny za stejnou práci nesmí být pokřivován stereotypním přístupem k mužům a ženám a jejich sociálním rolím, který v minulosti významně ovlivňoval volbu povolání a vzdělání, přičemž mateřská dovolená či dovolená z rodinných důvodů se nesmí stát podkladem pro diskriminaci žen na trhu práce.
Směrnice o uskutečňování zásady rovných příležitostí a stejného zacházení pro ženy a muže v oblasti zaměstnávání a práce je neodvolatelnou součástí práva Společenství a členské státy ji musí uvést v praxi co nejdříve. Cíl zmenšení rozdílů v odměňování musí být plně proveden v opatřeních týkajících se zaměstnávání a pravidelné kontroly rovnosti platů a hrozba sankcí by měly učinit konec všem druhům diskriminace, zejména diskriminaci na základě pohlaví.
Ria Oomen-Ruijten
(NL) Pane předsedající, děkuji paní Bauerové za vynikající zprávu. Lze jen stěží uvěřit, že se dnes bavíme o tématu, které bylo na programu již od roku 1957, skutečně od té doby, kdy bylo rovné zacházení s muži a ženami a stejné odměňování mužů a žen zakotveno ve Smlouvách. Po třicet let máme evropská pravidla a zákony. Od Evropské komise máme plán pro období 2006-2010 a jedním z jeho klíčových cílů, který je rovněž součástí Lisabonské strategie, je i snížení platových rozdílů mezi muži a ženami.
Přesto všechno se rozdíly ve mzdách nezmenšují. Minulou sobotu jsem si dokonce v The Times přečetla, že rozdíl v platech mezi muži a ženami ve Spojeném království narostl na 21,7 % v soukromém sektoru a na 13,8 % ve veřejném sektoru. Ani v dalších členských státech není žádná známka zlepšení - vezměme si kupříkladu mou vlast. Zpráva týkající se rozdílů mezi muži a ženami vypracovaná Světovým hospodářským fórem staví Nizozemsko na 88. pozici v seznamu zemí podle uplatňování zásady stejné odměny za stejnou práci.
Je proto zapotřebí činů. V pátek schválili ministři Francie, České republiky a Švédska akční plán. Kolik takových akčních plánů však ještě potřebujeme? Paní Bauerová ve svém usnesení předkládá řadu doporučení, která jsou skvělá, ale podle mého názoru existují dvě priority. Především musíme zajistit, že dojde k naplňování zásady stejného zacházení, a v tomto ohledu je třeba zavést přísnější kontroly - stejný plat pro muže a ženy, na čemž budou založeny veškeré naše systémy sociálního zabezpečení. Za druhé - a skutečně se domnívám, že byste měli svou pozornost obrátit k tomuto problému - existuje rozdíl v penzích mezi muži a ženami. Čelíme problému stárnutí obyvatelstva, a pokud ženy nebudou mít penzi, pak tu před námi leží velmi smutná situace. Právě na tyto otázky se musíme v budoucnu zaměřit.
Marusya Ivanova Lyubcheva
(BG) Vítám rozpravu o této zprávě. Skutečnost, že přetrvávají rozdíly v odměňování mužů a žen, je nepřijatelná. Neměli bychom však svoji diskusi omezovat pouze na stejnou odměnu za stejnou práci. Musíme se na věc podívat z širší perspektivy. Práce má jedinečnou povahu vyplývající ze základu veškeré činnosti a je velmi důležité nalézt objektivní způsob určení její hodnoty při použití jasných pravidel, kritérií a ukazatelů, které povedou k větší objektivitě a pomocí jasných legislativních opatření odstraní diskriminaci. Důležitým nástrojem je ohodnocení profesí a zaměstnání a odhad jejich ceny. Nízký finanční status ubývá určitým profesím na atraktivitě, takže se jim muži obecně vyhýbají, zatímco ženy do nich vstupují. Zlepšení této situace bude mít pozitivní dopad na zlepšení hospodářské nezávislosti žen. Například nízký finanční status služeb poskytovaných zdravotními sestrami nebo učiteli je nepřijatelný, protože naprosto neodpovídá jejich významu pro rozvoj společnosti. Toto je oblast, kde má Komise a členské státy svou odpovědnost.
Romana Jordan Cizelj
(SL) Dámy a pánové, ráda bych začala tím, že rozhodně považuji za nepřijatelné, aby ženy vydělávaly v průměru o 15 % méně než muži a aby tento rozdíl v soukromém sektoru dosahoval 25 %. V této souvislosti mi dovolte zdůraznit, že v mé vlasti, Slovinsku, ženy za muži nezaostávají, co se týká vzdělání, takže je třeba jednat. Mnozí lidé si pravděpodobně kladou otázku, proč je třeba podnikat kroky na evropské úrovni a proč nelze řešení tohoto problému ponechat na členských státech. Jedním z důvodů je, že odstraňování těchto rozdílů trvá příliš dlouho, a dalším důvodem je, že ve většině členských států se na politice podílí příliš málo žen na to, aby byla problémům spojeným s rozdíly mezi muži a ženami věnována náležitá pozornost.
Menšina má možnost na své problémy účinně upozornit, pouze pokud v dané instituci, jako je parlament nebo vláda, představuje alespoň 30 % celkového počtu. A v řadě evropských zemí ženy v politice třicetiprocentní zastoupení nemají. Průměrný podíl žen ve vládách a parlamentech členských států je nižší než 30 %. Naše zastoupení v Evropském parlamentu je 31 %, což je jen o trochu více, než je kritická hodnota pro efektivní zdůraznění problémů spojených s rozdíly mezi muži a ženami. Proto musí akce vycházet odtud.
Další otázka, kterou si pokládám, zní, zda nejsou navrhovaná opatření příliš revoluční a zda neodporují zásadě subsidiarity. Zde souhlasím se zpravodajkou v tom, když tvrdí, že legislativa není dostatečně účinná a že by mohla a měla být posílena. Naše návrhy musí být odvážné a musí představovat přesvědčivé východisko pro formování skutečných politik. Podporuji její návrh, aby Komise připravila nový legislativní návrh týkající se současných zákonů o rovné odměně pro ženy a muže nejpozději do 31. prosince příštího roku, a blahopřeju jí k dobře připravené zprávě.
Iratxe García Pérez
(ES) Pane předsedající, před dvěma měsíci jsme v této sněmovně hovořili o výroční zprávě o rovnosti mezi ženami a muži. Jedním z nejznepokojivějších jevů zdůrazněných v tehdejší rozpravě je téma dnešní diskuse: mzdové rozdíly mezi muži a ženami.
Je znepokojivé, že se nám od roku 2003 nepodařilo snížit tento 15% rozdíl v platech. Znamená to, že žena musí ročně pracovat o 52 dní více než muž, aby dostala stejný plat.
Existence takové situace v Evropské unii je naprosto nepřijatelná, a my proto musíme bez stínu pochybností přijmout silnější legislativu a uzavřít silnější dohody se zaměstnavateli, abychom tyto rozdíly v platech odstranili.
Zanedlouho se však budeme zabývat z tohoto hlediska další pochybnou otázkou. Příští měsíc budeme diskutovat o směrnici o pracovní době, ze které se může stát další zneklidňující faktor, co se týká sladění rodinného a pracovního života žen. Jedná se bezpochyby o velmi citlivý problém ve vztahu k práci. V tomto ohledu tedy rovněž hledíme do budoucnosti s očekáváním.
Rumiana Jeleva
(BG) Blahopřeji Edit Bauerové k vynikající práci, kterou odvedla při vypracování doporučení ve věci rovného odměňování mužů a žen. Vím, že vložila značné úsilí do vypracování návrhu dokumentu, který se v maximální možné míře zaobírá skutečnou situací, a doufám, že dojde k uskutečnění doporučení, které obsahuje.
V mé vlasti Bulharsku se rozdíl ve mzdách mezi muži a ženami pohybuje mezi 25 %, a 30 % a přestože celkový obrázek Evropské unie ukazuje menší rozdíl, skutečností zůstává, že ženy jsou placeny méně než muži. Proč je tomu tak? Jedním z faktorů je platová struktura některých povolání s vysokým podílem ženských pracovnic. Další příčina má kořeny ve skutečnosti, že nikdo nepociťuje zodpovědnost za tuto situaci, a proto se nikdo také necítí zodpovědný za její řešení. Hluboce zažité stereotypy a předsudky o tom, jak má být práce rozdělena mezi muže a ženy, nejenom ztěžují řešení problému, ale často slouží i jako výmluva k jeho přehlížení.
Co lze v této situaci učinit? Především, jak uvádí zpráva, je nutnou podmínkou, aby členské státy dodržovaly současnou legislativu. Vládní politiky musí podporovat provádění zásad rovných práv a rovných odměn. Za druhé se musí transparentnost při ohodnocování práce a stanovování platového zařazení stát integrálním a nikoli pouze formálním aspektem práce v podnicích. A konečně, součástí skutečně nové kultury v jednotlivých evropských společnostech a Evropě jako celku se musí stát interní dialog a dobrá komunikace mezi vedením podniků a zaměstnanci, zejména v malých a středních podnicích.
Ráda bych znovu blahopřála paní Bauerové k výbornému představení problémů a k řešením, která nastínila. Děkuji vám za pozornost.
Mairead McGuinness
Pane předsedající, ráda bych vám nejprve poděkovala za pořádání této rozpravy. Chtěla bych nastolit jeden problém a snad by se k němu mohla Komise vyjádřit. Hovoříme tu o stejné odměně za stejnou práci a všichni chceme a toužíme po tom, aby se to uskutečnilo. Jak se Komise dívá na současnou situaci na trhu práce? Mám obavy, že když v Evropské unii dochází ke ztrátě tolika pracovních příležitostí, mohlo by dojít namísto zlepšení ke zhoršení tohoto problému, protože lidé chtějí vydělávat, i kdyby to mělo být méně, než kolik si skutečně zaslouží. Ráda bych si vyslechla vyjádření Komise k této otázce.
Ráda bych také vznesla otázku diskriminace, která se rozhodně týká mužů i žen: zaměstnanci ve veřejném sektoru versus zaměstnanci v soukromém sektoru, kde existují velmi odlišné podmínky. Tyto skupiny mají odlišná práva v oblasti důchodů a sociálního zabezpečení a rozdíly někdy nevycházejí pouze z rozdílu mezi muži a ženami. Přestože oceňuji, že se tato zpráva zabývá rozdíly mezi pohlavími, mám obavy, že za současné situace může dojít ke zhoršení tohoto problému spíše než k jeho zlepšení.
Silvia-Adriana Ţicău
(RO) Pane předsedající, pane komisaři, existuje patnáctiprocentní rozdíl mezi platy, které dostávají ženy, a těmi, které dostávají muži vykonávající stejnou práci. V případě manažerek dosahuje tento údaj hodnoty 20 % a v případě manažerek malých a středních podniků dokonce 30 %.
28 % výzkumnic v průmyslu a pouze 34 % žen pracujících v průmyslu má více než jedno dítě.
Pane komisaři, v době, kdy jsou ženy na mateřské dovolené, způsobuje průměrný roční procentní podíl užívaný pro výpočet dávek vztahujících se k těmto obdobím finanční ztrátu, která je v rozporu s významem tohoto období z hlediska veřejného blahobytu. Matky nesmí být trestány za porození svých dětí a péči o ně během prvních měsíců jejich života.
Rovněž se domnívám, že mateřské příspěvky nesmí být vypláceny pouze ženám, které pracovaly v průběhu posledních 12 měsíců před porodem. Nedomnívám se, že je chybou dítěte, zda jeho matka v dotyčném období pracovala nebo ne. Především jsem přesvědčená, že mezi dětmi nesmí existovat diskriminace hned od narození.
DanutBudreikait
(LT) Mohu jen zopakovat, že už v roce 1974 došlo k přijetí dokumentů, které členské státy zavazovaly odměňovat muže a ženy stejně za stejnou práci. Přestože však uplynulo již třicet let, situace se nezměnila. Navíc v mé vlasti, Litvě, byla zahájena reforma důchodového systému. Část fondů placených zaměstnanci do státního fondu penzijního pojištění se převádí do soukromých fondů penzijního spoření. Během několika let se ukázalo, že aby ženy od těchto fondů získaly stejnou anuitu jako muži, musí platit o 35 % více příspěvků než muži, neboť žijí déle. Navíc vystoupit z těchto fondů je podobné jako vystoupit z otroctví, je to nemožné - což samo o sobě představuje porušení lidských práv a práva na svobodnou volbu. Kromě Litvy se stejný systém založený na rozdílech pohlaví používá pouze v Bulharsku.
Po prozkoumání těchto případů vyzývám Komisi, aby se chopila iniciativy a navrhla rozhodnutí.
Zuzana Roithová
(CS) Vážený pane komisaři a kolegové, to, že ženy musí v Unii pracovat téměř o dva měsíce déle, aby si vydělaly tolik co muži, je více než alarmující. Přestože Evropa vymírá, nezbývá nám nic jiného než tady konstatovat, že mzdová diskriminace žen a rodin s dětmi přetrvává, dokonce až o 25 %, přestože ženy již převýšily muže svou vzdělaností v poměru 60:40. Kolegyně Bauer upozorňuje, že v tzv. mužských profesích bývá práce ženy podhodnocena bez objektivních důvodů. Je-li pak důvodem nedostatek odpracovaných let, které žena věnuje péči o rodinu, je třeba se vážně zamyslet. Rodina nesmí být handicapem.
Kolegyně Bauer přináší vlny, přesvědčuje argumenty pro zahájení přezkumu antidiskriminační legislativy. Já podporuji také návrh, aby přístup k veřejným zakázkám a projektům financovaným z fondů Unie byl podmíněn prokázáním antidiskriminační mzdové politiky daného podniku. Věřím, že to je cesta, jak změnit genderové stereotypy zaměstnavatelů zejména v privátní sféře. Děkuji zpravodajce za vysoce profesionální zprávu.
Bogusław Liberadzki
(PL) Pane předsedající, je typické, že v diskusi o tomto významném problému zazněly pouze dva mužské příspěvky k tématu. Co se týká pana Blooma, jeho příspěvek byl natolik mužský, že s ním bylo zatěžko souhlasit.
Uvažujeme tu však o velmi významné zprávě. Zabýváme se tu zprávou, která nám říká, že práce má velkou hodnotu, že musí být adekvátně odměňována a že tato odměna musí být rozlišena na základě kritérií, jako jsou povaha práce, účinnost, s jakou je vykonávána, schopnost vytvářet přidanou hodnotu, a nikoli za základě kritéria pohlaví. Ale změny přicházejí i v členských státech. Dovolte mi zmínit mou vlast, kde jsme teprve velmi nedávno zavedli rovnost mužů a žen, která umožňuje otcům odcházet na otcovskou dovolenou, což ukazuje, že dochází ke sbližování a že jsme na správné cestě.
Ewa Tomaszewska
(PL) Pane předsedající, ženy nedostávají stejnou odměnu za stejnou práci. Jejich platy jsou ovšem nižší také proto, že pracují v méně placených oborech a v sezónních, nekvalitních formách zaměstnání. Výsledkem nerovnosti v odměňování je i nerovnost v sociálním zabezpečení, zejména co se týká důchodů. Na jedné straně nižší plat, který dostávají za stejnou práci, a na druhé straně kratší období zaměstnanosti způsobené mateřskými povinnostmi zapříčiňují chudobu žen v době, kdy odcházejí do důchodu. Tímto způsobem jsou ženy nadvakrát zasaženy nerovnými odměnami.
Ráda bych poukázala na skutečnost, že zákony obvykle diskriminaci zakazují, zatímco realita ukazuje její pokračující existenci. Hlavním problémem proto je vymáhání zákona v praxi.
Zbigniew Zaleski
(PL) Neexistuje žádný důvod pro diskriminaci žen v tomto ohledu a to je věc, o které není co diskutovat. Tři stručné otázky: z hospodářského hlediska by měla odměna odpovídat účinku práce na základě poskytované služby bez ohledu na to, kdo ji vykonává. Zadruhé: ať se nám to líbí nebo ne, Evropa stárne. Možná bychom měli uvažovat o bonusu pro ženy, které vykonávají stejnou práci jako muži, ale zároveň se rozhodnou mít děti a vychovat je, čímž udržují počet obyvatel. Zatřetí: dobrým příkladem v této oblasti jsou akademické instituce, nebo přinejmenším ty, které znám, kde existují stejné příležitosti a platy jsou prostě založeny na výsledcích. Snad by bylo možno tento model rozšířit i do dalších sektorů.
Andrzej Jan Szejna
(PL) Pane předsedající, rád bych se připojil k těm mužským hlasům, kterých v dnešní debatě bohužel zaznělo tak málo, které rozpoznávají, že veřejná diskuse a zařazení záležitosti takového významu, jako je rovné odměňování žen a mužů, do politického programu je jednou z nejdůležitějších zaručených záležitostí a zaručených práv ve vnitrostátním a evropském právním systému.
Podobně jako všichni ostatní mohu prohlásit, že nesouhlasím s tím, aby platové zařazení záleželo na pohlaví. Může záležet na dosaženém vzdělání a zkušenostech, ale za žádných okolností na pohlaví. Mám dojem, že vnitrostátní a evropské právo je v tomto ohledu dosti rozvinuté a v řadě případů se dá označit za velmi dobré, avšak obavy ve mně vyvolává skutečnost, že není vymáháno, že se neuplatňuje v praxi, protože v tomto směru neexistuje tradice. Evropský soudní dvůr častokrát opakoval, že nedochází k vymáhání práva. Problémem proto není vytváření dalších zákonů, ale zajištění jejich dodržování.
Astrid Lulling
(FR) Pane předsedající, rozdíly v odměňování odsouzené v naší sněmovně jsou o to hůře pochopitelné vzhledem ke skutečnosti, že mladé ženy mají vyšší poměr úspěšnosti ve školách než muži ve všech členských státech a že představují nejvyšší podíl absolventů
Ráda bych však zdůraznila, že máme solidní legislativní základ již od roku 1975 a zejména od roku 2006, což mi umožnilo v období mezi lety 1975 a 1980 nabádat diskriminované ženy v mé vlasti, aby zahájily právní řízení proti svým zaměstnavatelům, zejména ve veřejném sektoru. Zpětně jim byly vyplaceny stamiliony lucemburských franků, což byla tehdy užívaná měna.
Proto bychom měli především využít solidní platné legislativy, i kdyby mělo dojít k jejímu vylepšení přijetím výborných doporučení paní zpravodajky.
Vladimír Špidla
Dámy a pánové, děkuji za debatu, která se zabývala problémem, který je prostě neakceptovatelný. Neexistují žádné reálné a hájitelné důvody, proč by tomu mělo být i nadále stejně, proč by i nadále měly ženy mít v průměru nižší platy než muži. V debatě jste naznačili nejrůznější přístupy a nejrůznější problémy, které jsou spojeny s tímto rozdílem platů, a myslím si, že z debaty jasně vyplynulo, jak je to komplexní otázka.
Chtěl bych konstatovat, že tato otázka je na evropské politické agendě už jenom proto, že Komise se věnovala v několika svých dokumentech tomuto problému, už i vzhledem k tomu, že Komise připravuje jistou možnou revizi současných předpisů, samozřejmě i proto, že se tímto tématem zabývá Parlament díky zprávě paní poslankyně Bauerové, kterou chci ještě znovu ocenit. Ale i díky tomu, že trio, následující tři předsednictva, v Lille nikoli jen odhlasovala, ale skutečně přijala akční plán, který tuto záležitost zařazuje na program tří postupně jdoucích předsednictev, tedy francouzského, českého i švédského předsednictví.
Dámy a pánové, chci také konstatovat, že při debatě v Lille jednotlivé členské země představovaly kromě tohoto akčního plánu konkrétní akce v této oblasti, z nichž některé, musím konstatovat, byly velmi radikální a podle mého názoru mohou přinést výsledek.
Dámy a pánové, ještě jednou děkuji za možnost vystoupit, za debatu a chci konstatovat, že Komise je plně připravena spolupracovat s Parlamentem v této otázce tak, abychom dokázali tuto nespravedlnost a neudržitelnou věc postupně eliminovat.
Edit Bauer
zpravodajka. - (SK) Dámy a pánové, chtěla bych vám poděkovat za velmi zajímavou rozpravu. Dovolte mi několik poznámek. Za prvé, legislativa samotná tento problém nevyřeší. Jak už bylo řečeno, celá řada důvodů stojí mimo legislativu a samozřejmě některé hospodářské záležitosti legislativou řešit nelze.
Souhlasím i s tím, že bychom měli lépe využít stávající legislativy, o tom není žádných pochyb. Ukazuje se však, že mnohaletá historie legislativy zřejmě hovoří i o tom, že tato legislativa tak, jak ji máme, asi není příliš účinná. My v rukách nedržíme žádný jiný nástroj než legislativu. To znamená, že naše úloha spočívá zřejmě v tom, abychom napomohli, aby stávající legislativa pomohla při řešení tohoto dlouhodobého problému tak, aby se trh práce stal spravedlivějším prostředím.
Ještě jednu poznámku na závěr. Mnozí kolegové zdůrazňovali, že je nepřípustné z hlediska rovných práv, aby takové rozdíly přetrvávaly. Chtěla bych však zdůraznit ještě jiný moment, jiný aspekt tohoto problému, a tím jsou podmínky hospodářské soutěže, protože zásada rovné odměny za stejnou práci byla zakotvena v Římské smlouvě jako podmínka spravedlivé hospodářské soutěže. Myslím si, že to je odpověď některým kolegům, kteří zdůrazňovali, že na trhu práce vládnou jiné podmínky.
Předsedající
Rozprava je ukončena.
Hlasování se bude konat v úterý 18. listopadu 2008.
Písemná prohlášení (článek 142)
John Attard-Montalto  
písemně. - Právní rámec v Evropské unii týkající se rovné odměny pro muže a ženy je velmi široký. Problém spočívá v jeho vynucování.
Existuje shoda, že stávající legislativa snížila diskriminaci v odměňování založenou na pohlaví. Problémem zůstává nepřímá diskriminace. Ta většinou vyplývá z hospodářské segregace a v takových případech má existující legislativa jen omezené uplatnění. Hodnocení právního rámce ukazuje na určité rozdíly v legislativě týkající se míry platové nerovnosti mezi muži a ženami (GPG).
Přestože má provozní legislativa v přísném slova smyslu stejný rozsah, existují ve stávajících nařízeních zásadní rozdíly:
a) v roce 1975 byly GPG považovány za otázku související s hospodářskou soutěží, "integrální součástí vytvoření a fungování společného trhu", zatímco
b) směrnice z roku 2006 spočívá na principu "rovného zacházení a rovných příležitostí".
Údaje ukazují přetrvávající rozdíly v odměňování mužů a žen. Poslední čísla udávají patnáctiprocentní rozdíl mezi hrubou hodinovou mzdou mužů na žen. V soukromém sektoru jsou rozdíly ještě rozšířenější a poměr dosahuje 25 %.
Rozdíly v odměňování mužů a žen byly vysvětlovány jako následek individuálních rozdílů, jako je věk, dosažené vzdělání a zkušenosti. Důkazy však naznačují, že tyto rozdíly hrají v přetrvávání platových nerovností relativně malou roli.
Petru Filip  
Zásada rovných příležitostí a rovného přístupu k ženám a mužům je téma, které má specifické konotace v zemích východní Evropy, k jejichž integraci došlo v nedávné minulosti. Laťka pro hodnocení profesionálního výkonu je v podstatě stále převážně založena na mužském pohledu. Tento pohled se v zemích bývalého komunistického bloku jen těžko mění, neboť následkem propagandistického úsilí bývalého režimu vzalo kolektivní myšlení za svůj naprosto nepřirozený model rovnosti. Chybějící systematičnost spolu s primitivní rovností prosazovanou propagandou komunistických režimů úspěšně podkopaly současné úsilí o prosazování rovnosti mezi ženami a muži.
Na základě těchto skutečností se domnívám, že každé současné úsilí usilující o rovnost pohlaví se musí zaměřit na širší výchovný aspekt a nabídnout občanům Společenství realistické modely systémů, v nichž je odstraněno diskriminační chování. Aby došlo k provádění této zásady napříč Společenstvím, potřebujeme, aby evropské orgány navrhly více než pouhé zorganizování evropského dne rovné mzdy.
Zita Gurmai  
písemně. - (HU) Není náhodou, že jedním z hlavních bodů plánu pro dosažení rovnosti mezi muži a ženami pro období 2006-2010 je úsilí o odstranění platových rozdílů mezi pohlavími. Problém platových rozdílů mezi muži a ženami přesahuje základní princip stejné odměny za stejnou práci. Rozdíly v platech odrážejí závažné nerovnosti, které lze pozorovat na trhu práce a které postihují především ženy. To ukazuje na závažný demografický deficit v Evropě.
Vyřešení tohoto problému vyžaduje komplexní opatření, která nelze učinit bez politického odhodlání. Je třeba zdokonalit existující legislativu a prosazovat a kontrolovat její praktické uplatňování.
Zásadu skutečných rovných příležitostí lze uvést v praxi, pouze pokud všechny členské státy ukážou rozhodnou politickou vůli a podniknou konstruktivní kroky směrem k ukončení platových rozdílů mezi pohlavími. Je nepřijatelné, že řada členských států stále nevěnuje zvláštní pozornost platovým rozdílům mezi muži a ženami, ať už ve veřejných diskusích či v politických programech.
Rovněž tak je nezbytné zahájení sociální diskuse a organizování vzdělávacích kampaní. Naléhavě vyzývám k přípravě balíku politických opatření k nápravě tohoto problému, přičemž musí být vzaty do úvahy rozdíly mezi státy a vyzkoušené, dobré postupy.
Potřebujeme přesnější a podrobnější statistické údaje, abychom zjistili skutečný stav věcí a mohli pozorně sledovat vývoj. Je třeba prozkoumat příčiny platových rozdílů a získané informace využít k objasnění diskriminace, k její nápravě a její prevenci v budoucnosti.
Lívia Járóka  
písemně. - Ráda bych paní Bauerové poblahopřála k tvrdé práci, kterou odvedla při předkládání zásadních doporučení o uplatňování zásady rovného odměňování Evropské komisi. Rozdíly v platech mají významný dopad na postavení žen v hospodářském i společenském životě a představují překážku na cestě k dosažení stejné hospodářské nezávislosti.
V Evropě existuje několik oblastí, v nichž jsou ženy postiženy rozdíly v odměňování založenými čistě na rozdílech pohlaví. Ženy ve starých i nových členských státech se setkávají s rozdíly v hodinových mzdách. Rozdíly lze pozorovat v distribuci příjmů mezi muži a ženami: příjem z nejvyššího platového rozmezí má v Evropě 20 procent žen v porovnání se 40 procenty mužů. Další do očí bijící nerovnost v platech spočívá v sektorové segregaci, neboť polovině profesí ve třech sektorech dominují muži.
A konečně je tu přílišné zastoupení žen - třicet procent - v zaměstnáních na částečný úvazek, které má dopad na situaci na trhu práce. Tyto údaje jsou ještě horší, když se jedná o ženy určitých etnických skupin, jako jsou například Romové. Zatímco právní rámec Evropské unie týkající se rovného odměňování je velmi rozsáhlý, jsou ženy v Evropské unii stále placeny méně než muži - dokonce i ty se stejnými schopnostmi a vzděláním -, což dokazuje, že hlavním cílem, kterého je třeba dosáhnout, je zlepšení legislativy posílením její účinnosti.
Anneli Jäätteenmäki  
písemně. - Rozdíly v odměňování pohlaví jsou v Evropské unii znepokojivě velké. Určité iniciativy usilují o jejich zmenšování, ale tempo, kterým se tak děje, je příliš pomalé. Parlament Komisi opakovaně žádal, aby se chopila iniciativy. Zpráva o rozdílech v odměňování mužů a žen načrtává mnoho konkrétních způsobů, kterými EU může tento problém řešit.
Je důležité jasněji a podrobněji definovat pojmy jako "rozdíl v důchodech", "přímá platová diskriminace" a "nepřímá platová diskriminace", abychom získali lepší nástroj pro řešení rozdílů v odměňování mužů a žen.
V současné době nám chybí přesné statistické údaje potřebné ke zhodnocení situace. Členské státy a Komise by měly zlepšit vytváření statistik, ale zrovna tak by tak měly učinit soukromé podniky. Podniky by měly mít povinnost provádět pravidelné platové audity a jejich výsledky zpřístupnit.
Dalším způsobem, kterým můžeme napomoci řešení tohoto problému, je přidání zmínky o platové diskriminaci do článku 26 (Předcházení diskriminaci) směrnice 2006/54/ES.
Je prostě nepřijatelné, aby ženy v EU vydělávaly v průměru o 15 % méně než muži. Jako řídící orgán musíme k nápravě této nespravedlnosti něco podniknout.
