Výsledky neformální schůzky na nejvyšší úrovni šéfů států a vlád (Lisabon, 18.-19. října 2007) (rozprava)
Předseda
Dalším bodem na pořadu jsou sdělení Rady a Komise o výsledcích neformální schůzky na nejvyšší úrovni šéfů států a vlád v Lisabonu. Rád bych zde vřele přivítal předsedu Rady EU a předsedu vlády Portugalska, pana Josého Sócratese. Srdečně vás dnes ráno vítám v Evropském parlamentu!
Neméně vřele zde samozřejmě vítám i předsedu Evropské komise, pana Josého Manuela Durãoa Barrosa, a velmi mu děkuji za práci na evropském summitu.
Dámy a pánové, než zahájíme rozpravu, rád bych - aniž bych chtěl jakkoli předbíhat - upřímně poděkoval portugalskému předsednictví za výborný výkon a za úspěch, jehož se podařilo dosáhnout ve čtvrtek v noci okolo 1 hodiny, kdy byla schválena Smlouva o Evropské unii a Smlouva o fungování Evropské unie.
To je skvělý výsledek pro Evropskou unii a také pro nás všechny. Jménem Evropského parlamentu bych rád dodal, že bez Evropského parlamentu bychom nebyli tam, kde jsme dnes. Je to skvělý výsledek pro nás všechny, protože tato smlouva byla a je pro Evropský parlament tou nejvyšší prioritou, pokud v této smlouvě máme dosáhnout úspěchu a vítězství.
Po těchto poděkováních portugalskému předsednictví a také Komisi - vidím zde paní komisařku Wallströmovou, která má také obrovské zásluhy, vedle předsedy Komise - je mi velkým potěšením a ctí předat slovo předsedovi Rady EU, Josému Sócratesovi. Vítejte v Evropském parlamentu!
José Sócrates
Vážený pane předsedo, pane předsedo Komise, dámy a pánové, dovolte mi dnes věnovat má první slova památce mého přítele. Památce poslance Evropského parlamentu Fausta Correiy, který před několika dny zemřel. Zemřel mladý. Jeho smrt znamená obrovskou ztrátu nejen pro Evropský parlament, ale také pro portugalskou sociálnědemokratickou stranu.
Fausto Correia byl muž vynikajících politických i lidských vlastností. Všichni jste měli možnost jej poznat. Byl to inteligentní politik, otevřený člověk a za všech okolností oddaný vznešeným evropským ideálům. Ale já bych zde rád zvláště vyzdvihl jeho lidské vlastnosti: velkorysost, přátelskost a toleranci. Právě naše lidské ctnosti jsou tím, co dává smysl našemu politickému životu.
Jeho skon je pro mě osobní ztrátou, ztrátou starého přítele, se kterým jsem sdílel mnoho chvil svého života a který mi bude obrovsky chybět.
Dámy a pánové, když jsem zde před třemi měsíci tomuto shromáždění představoval program portugalského předsednictví, uvedl jsem velmi jasně, co bude tou největší výzvou - tou nejvyšší prioritou - portugalského předsednictví: dosáhnout dohody o nové smlouvě a ukončit tak bezvýchodnou situaci institucionální debaty, do které se Evropská unie v posledních šesti letech dostala.
Dnes mě tedy naplňuje velkým uspokojením, že mohu předstoupit před Parlament s dohodou uzavřenou na mezivládní konferenci 18. října. Tato dohoda byla základem pro novou Lisabonskou smlouvu. Smlouva bude podepsána 13. prosince ve městě, jehož název ponese.
Portugalské předsednictví začalo úkolem proměnit mandát, který jsme zdědili po německém předsednictví a který, jak jsem již řekl, byl ve stavu příkladné preciznosti a přehlednosti, v novou smlouvu. To bylo naše poslání.
Dohoda, kterou jsme uzavřeli, je důkazem toho, že metoda a časový plán, který jsme si stanovili na začátku našeho předsednictví, byly správné. Bylo nutné - jak jsem zde řekl na začátku předsednictví - využít co nejlépe červnového zasedání Rady, aby k dokončení smlouvy mohlo dojít nikoli v prosinci, jak někteří prosazovali, ale v říjnu, na neformálním zasedání, a nemýlili jsme se.
Pravdou zůstává, že jsme uspořádali nejrychlejší mezivládní konferenci v dějinách Evropské unie, jaká se kdy konala za účelem přezkoumání nějaké smlouvy. Začala 23. července a skončila 18. října.
Až budou jednou sepsány dějiny této smlouvy, lépe porozumíme tomu, jak důležité bylo neodkládat na konec roku politické rozhodnutí, ke kterému jsme schopni dojít dříve. Evropa potřebovala rychlou dohodu a to přesně dostala. Evropa potřebovala znamení jistoty a to přesně dostala. A konečně, Evropa se potřebovala vydat vstříc budoucnosti a to se stalo.
Spolupracovali jsme na tom bez ustání se všemi členskými státy, které bez výjimky projevily konstruktivního ducha a vůli překonat zbývající překážky. To nám umožnilo předložit úplné znění smlouvy 3. října a posunulo nás to mnohem blíže k cíli.
Sporných otázek, které zbývalo vyřešit na lisabonské neformální schůzce na nejvyšší úrovni, byl omezený počet, ačkoli šlo o zjevně politicky citlivá témata. V tomto kontextu bylo naší strategií dosáhnout dohody hned v první den schůzky. To nám nejenže připadalo možné, ale především vysoce žádoucí, poněvadž by to dalo Evropě jasný signál. Signál, že Evropská unie je schopna činit rychlá rozhodnutí, dokonce i taková, která všichni považují za obtížná. Navíc bylo velmi důležité, abychom byli schopni vyřešit tyto institucionální otázky během prvního dne neformálního zasedání a druhý den se hned po rozhodnutí věnovat globalizaci a otázce, jak by měla Evropa řešit globální problémy.
V Lisabonu tedy došlo k dosažení dohody v následujících otázkách, které nám umožnili dotáhnout dohodu o smlouvě do konce:
Nejprve prohlášení z Ioanniny a řešení v dohodě bylo dosaženo na dvou úrovních:
na úrovni deklarace vztahující se k systému rozhodování v Radě kvalifikovanou většinou, která objasňuje vlastní bezpečnostní mechanismus z Ioanniny;
navíc na úrovni protokolu, který určuje, jakým způsobem může být tento mechanismus konsensu v Radě pozměňován či zrušen. Jak jsem již měl tu příležitost uvést, ioanninská otázka vyžadovala, jak jsem viděl v dohodě posledního zasedání, aby toto ustanovení bylo ze zákona závazné, ale aby nebylo obsaženo ve smlouvě. Řešení, které jsme přijali, tedy deklarace a protokol, který zaručuje, že rozhodnutí týkající se Ioanniny lze změnit pouze na základě konsensu, se nám zdála nejvěrnější duchu minulé dohody.
Tímto způsobem jsme tedy poskytli záruky kompromisu z Ioannniny, aniž bychom narušili integritu rozhodovacího procesu vyžadujícího kvalifikovanou většinu.
Bylo také zapotřebí vyřešit politickou otázku týkající se počtu generálních advokátů Evropského soudního dvora. Bylo přijato prohlášení v tom smyslu, že Rada schválí žádost Soudního dvora o zvýšení počtu generálních advokátů o tři (z osmi na jedenáct). Polsko tak bude mít stálého generálního advokáta a nebude již součástí systému obměňování, přičemž stávající obměňovací systém bude zahrnovat pět generálních advokátů, namísto tří.
Co se týče jmenování vysokého představitele Unie pro zahraniční věci a bezpečnostní politiku, shodli jsme se na prohlášení v tom smyslu, že Evropský parlament by se měl prostřednictvím příslušných styků podílet na jmenovacím postupu už v prvním stádiu, počínaje lednem 2009.
Konference také schválila prohlášení objasňující vymezení kompetencí mezi Unií a členskými státy, jak je stanoveno ve Smlouvách.
A nakonec k otázce složení Evropského parlamentu. Jak všichni víte, článek 9a Smlouvy o Evropské unii byl pozměněn v tom smyslu, že počet poslanců nesmí překročit sedm set padesát, plus předseda, tj. 751, při zachování systému poměrného zastoupení.
K této změně byla připojena dvě prohlášení:
první stanovuje, že dodatečné křeslo v Evropském parlamentu připadne Itálii;
druhé zaručuje, že Evropská rada udělí svůj politický souhlas se složením Evropského parlamentu, založený na návrhu Parlamentu samotného.
Rada tedy přijala požadavky předložené Parlamentem a rozšířila je o to, co považovala za přijatelnou úpravu, s tím, že současný rámec bude upraven během období 2009-2014.
Kromě záležitostí, které jsem právě zmínil, bylo cílem portugalského předsednictví také začlenit do smlouvy pravidla a výjimky, které byly součástí mandátu, přirozeně při respektování názorů členských států, které jich chtěli docílit, ale vždy s hlavním zájmem, aby nedošlo ke znevážení rozhodovacího procesu Společenství, a s ohledem na celkovou soudržnost smlouvy.
Máme tedy novou smlouvu. Je to nová a dobrá smlouva. Smlouva, která řeší krizi minulosti a umožňuje Evropě hledět do budoucnosti. Smlouva s důležitými výhodami, z nichž některé bych zde rád, pokud mohu, vyzdvihl.
Tato smlouva přijímá beze změny rozšíření účasti Evropského parlamentu v legislativním procesu stejně jako inovace v rozpočtovém procesu, čímž zvyšuje demokratickou legitimitu Evropské unie;
Tato smlouva zlepšuje rozhodovací proces, konkrétně rozšířením hlasování kvalifikovanou většinou v oblasti svobody, bezpečnosti a spravedlnosti;
Opět v oblasti svobody, bezpečnosti a spravedlnosti tato smlouva zachovává nezbytné právní základy pro rozvoj účinnější imigrační a azylové politiky a také pro rozvoj policejní a justiční spolupráce v boji proti terorismu a organizovanému zločinu, která posílí bezpečnost našich občanů;
Tato smlouva jasně vyjmenovává oblasti, ve kterých členské státy přenesly pravomoci na Evropskou unii;
Tato smlouva posiluje dozorčí roli národních parlamentů.
Mezi všemi výhodami, které tato smlouva přináší, je nicméně jeden bod, který bych rád obzvláště zdůraznil: Tato smlouva výslovně činí Listinu základních práv právně závaznou, což má být prohlášeno třemi orgány Evropské unie dne 12. prosince.
Navíc Evropská unie přistoupila na Evropskou úmluvu o lidských právech a bylo nalezeno řešení pro otázku právního rámce evropského občanství, jak bylo požadováno, navíc zástupci Parlamentu.
Co se týče zahraničních vztahů, nový institucionální rámec vytvořený touto smlouvou - především post vysokého představitele a místopředsedy Evropské komise pro zahraniční záležitosti - je odrazem evropských snah v oblasti zahraniční politiky, který Evropě umožní hrát významnější roli na mezinárodním poli a poskytne jí prostředky pro lepší spolupráci s našimi partnery.
Dámy a pánové, jednání byla tvrdá a náročná, ale Evropa uspěla. Evropa uspěla a dosáhla rozhodujícího cíle mít smlouvu, která bude hájit evropské hodnoty a která posílí Evropu v globální hospodářské pozici, a zavést nové, účinnější institucionální podmínky, které Evropě k této pozici pomohou.
Evropa je tedy po této schůzce silnější. Silnější, aby mohla čelit globálním problémům. Silnější, aby mohla přijmout svoji roli ve světě. Silnější, protože vyslala znamení jistoty a sebedůvěry našemu hospodářství a evropským občanům.
Lisabonská smlouva nyní ukazuje, že Evropa je připravená, sebevědomá a sebejistá. Lisabonská smlouva připravila Evropu na novou éru.
Dovolte mi nyní, abych poděkoval Evropskému parlamentu a jeho předsedovi Hansi-Gertovi Pötteringovi a představitelům Parlamentu na mezivládní konferenci - Elmaru Brookovi (PPE-DE), Enriqueovi Barón-Crespovi (PSE) and Andrewovi Duffovi (ALDE). Jménem portugalského předsednictví bych velmi rád poděkoval za vaši výbornou spolupráci, konstruktivní návrhy, ale hlavně za to, že jste zůstali věrni svému závazku přivést Evropu k dohodě a přivést ji k ní rychle.
(Hlasitý potlesk)
Také mi dovolte poděkovat Evropské komisi, zvláště pak předsedovi Komise, kterému je naše předsednictví hluboce zavázáno za měsíce neocenitelné pomoci s dovedením jednání k úspěšnému konci. Pane předsedo, velmi vám děkuji.
(Potlesk)
Svou velkou vděčnost však musím také vyjádřit generálnímu sekretariátu Rady, především pak právním službám Rady a generálnímu řediteli Jean-Claudovi Pirisovi. Jménem předsednictví bych jim rád srdečně poděkoval za jejich tvrdou práci, schopnosti a obětavost. Odvedli naprosto skvělou práci.
Chtěl bych také poděkovat všem zástupcům členských států, kteří se, na různých úrovních, účastnili mezivládní konference. Předsednictví nezapomene na atmosféru spolupráce, odhodlání a otevřenosti, která provázela hledání nejlepších řešení.
Dámy a pánové, dovolte mi nyní vyjádřit několik osobních poděkování. Rád bych poděkoval ministru zahraničních věcí, panu Luísi Amadovi, který sedí vedle mě, ministrovi Lobovi Antunesovi a všem portugalským diplomatům, kteří ze sebe v tomto období vydali všechno, aby se na tento čin vzpomínalo bezpochyby jako na jeden z největších úspěchů evropského předsednictví.
Dámy a pánové, poté, co se šéfům států a vlád podařilo dovést Lisabonskou smlouvu do konce, mohli se ráno druhý den věnovat diskuzi o zahraniční dimenzi lisabonské agendy a otázce, jak by Evropa měla reagovat na problémy globalizace. Byla to výtečná rozprava, jejíž součástí byl i cenný příspěvek předsedy Evropského parlamentu. Byla to rozprava hledící do budoucnosti.
Předseda Evropské komise měl důležitý diskusní příspěvek, založený na sdělení Komise nazvaném V evropském zájmu je uspět ve věku globalizace. Tento dokument velmi ocenili šéfové států a vlád.
Hlavními body rozpravy byly finanční trhy ve světle nedávných nepokojů a změna klimatu vzhledem ke konferenci v Bali.
Z mnoha různých závěrů, které vyplynuly z rozpravy, bych rád zdůraznil jeden: myšlenku, která zazněla na rozpravě v pátek ráno, totiž že Evropa je nyní vybavena - a v určitých oblastech dokonce zavázána - k tomu, aby vedla globalizační proces, ať už máme na mysli reciproční otevírání trhů, zlepšování norem v oblasti životního prostředí, v oblasti sociální a finanční a v oblasti duševního vlastnictví nebo posilování strategické spolupráce s našimi mezinárodními partnery.
Dámy a pánové, dovolte mi, než skončím, zmínit ještě poslední věc. Je pravda, že 18. říjen skončil dohodou o Lisabonské smlouvě, ale také tím dnem začala jiná důležitá dohoda, o které bych vám zde rád řekl: dohoda mezi evropskými sociálními partnery o nových výzvách pracovního trhu. Prostřednictvím této dohody ukázali sociální partneři příklad konstruktivního zapojení, zodpovědnosti a sociálního dialogu. Dobrý příklad pozornosti věnované potřebě dialogu, potřebě reformy v tomto globalizovaném a neustále se proměňujícím světě.
Dámy a pánové, dovolte mi na závěr pár osobních postřehů. V politickém životě se stává zřídka, že máme tu příležitost posloužit naší zemi a Evropě v kritickém okamžiku. Je mi ctí, že jsem tu příležitost dostal. Chtěl bych vám všem z hloubi svého srdce poděkovat za podporu napříč politickým spektrem, které se mi zde vždy dostalo.
Nicméně naše práce neskončila. Zbývá ještě mnoho vykonat. Za sebe bych vás chtěl ujistit, že předsednictví bude pokračovat v práci se stejným odhodláním, energií a s přesvědčením, že jsme započali cestu, na jejímž konci bude silnější Evropa a lepší svět.
(Hlasitý potlesk)
Předseda
Děkujeme, pane úřadující předsedo, za vaši zprávu a práci.
Dámy a pánové, slyšeli jste o složení Evropského parlamentu a zpráva úřadujícího předsedy nezmiňovala hlasovací práva předsedy Evropského parlamentu. Rád bych zde tedy znovu zdůraznil, že se nezmiňovala ani o Evropské radě. Předseda Evropského parlamentu samozřejmě využije, pokud bude souhlasit, svá práva. Nikdo mu je nemůže upřít a Evropská rada ani tak neučinila. Rád bych to zde uvedl do zápisu.
Rád bych nyní požádal předsedu Evropské komise Juana Manuela Durãoa Barrosa, aby pronesl pár slov.
José Manuel Barroso
předseda Komise. - (PT) Vážený pane předsedo, pane úřadující předsedo, dámy a pánové, lisabonská schůzka na nejvyšší úrovni byla ve znamení solidarity spojené Evropy. Evropská unie se vynořila z šestiletého období diskuzí o mezinárodních otázkách a rozporů z nich vyplývajících. Dosáhli jsme dohody o Lisabonské smlouvě.
Nejdříve ze všeho bych velice rád vzdal upřímný hold práci portugalského předsednictví a především odhodlanému vedení pana premiéra Josého Sócratese. Rád bych také vyjádřil pochvalu celému jeho týmu, jehož schopnosti a obětavost jsem mohl sledovat téměř denně. Také je třeba připomenout znamenitou práci německého předsednictví, především kancléřky Angely Merkelové, které se podařilo vymezit mandát, jasný a přesný mandát, který se stal základem pro mezivládní konferenci. Nicméně je také pravda, že bez odhodlání a schopností portugalského předsednictví bychom dnes neoslavovali skutečnost, že se podařilo proměnit mandát ve smlouvu.
Dovolte mi poznamenat, že skutečnost, že smlouva bude podepsána 13. prosince v Lisabonu v Jeronýmově klášteře, tedy přesně na tom místě, kde byla podepsána Smlouva o přistoupení Portugalska k Evropskému společenství, má zvláštní význam. Dvacet let po přistoupení Portugalska k Evropskému společenství se zdá, že svou pomocí při překonání začarovaného kruhu, ve kterém se Evropa ocitla, jí Portugalsko oplácí vše, co pro něj kdy Evropa udělala.
Pane ministerský předsedo, Portugalsko může být na svou práci, na práci portugalského předsednictví, za uzavření Lisabonské smlouvy hrdé.
předseda Komise. - Dovolte mi také poblahopřát Evropskému parlamentu za jeho obětavost během mezivládní konference. V jejím průběhu Evropský parlament ukázal silnou politickou vůli vyřešit institucionální otázku, a posílit tak evropskou demokracii.
Rád bych především vyzdvihl práci předsedy Pötteringa a delegace Evropského parlamentu - pana Broka, pana Barón-Crespy a pana Duffa - a poděkoval jim za konstruktivní spolupráci s Komisí. Byla to skutečně prvotřídní spolupráce a myslím si, že obě strany, jak Komise, tak Parlament, přispěly k velmi důležitým výhodám nové smlouvy, jmenovitě k otázce občanství.
Lisabonská smlouva je první smlouvou rozšířené Unie. Poprvé v dějinách evropské integrace jednaly státy, které byly kdysi rozděleny totalitní oponou, společně a dosáhly dohody o společné evropské smlouvě. Slušelo by se, abychom si dnes všichni připomněli důležitost berlínského prohlášení, které oslavovalo nejen 50. výročí Římské smlouvy, ale také vznik svobodné a znovusjednocené Evropy.
Dovolte mi dnes vzpomenout na některé prognózy, které jsme slýchali v průběhu posledních dvou let. V roce 2005, po dvou zamítavých referendech, někteří lidé tvrdili, že Evropská unie složená z 25 či 27 členů se nebude nikdy schopna shodnout na společné smlouvě, ať už s jakýmkoli obsahem. Někteří skeptikové prohlašovali, že je zde příliš mnoho národních zájmů na to, aby Unie došla konsensu.
V roce 2007 kritici tvrdili, že se členské státy nikdy neshodnou na mandátu. Poté zase říkali, že nikdy nebudou respektovat mandát z červnového zasedání Rady.
Když jsem minulý týden cestoval do Lisabonu, stále se ozývaly hlasy kritiků, že dosáhnout dohody bude velmi obtížné, ne-li nemožné, a že si delegace dokonce rezervovaly hotely do nedělního rána - možná v očekávání hezkého počasí v Lisabonu a Portugalsku.
Ve skutečnosti 27 členských států dosáhlo konsensu, přijalo mandát a schválilo Smlouvu - a to všechno ve čtvrtek večer, po večeři.
Lisabonský úspěch je důkazem toho, že Evropská unie je ve skutečnosti pevnější, než vypadá, a má silnou schopnost zotavit se z neúspěchů. S hrdostí v hlase říkám, že Evropská unie je živá a aktivní.
Komise má z výsledků mezivládní konference radost. Dvě nevyjednavatelné podmínky Komise byly plně dodrženy. Lisabonská smlouva na jedné straně znamená jasný pokrok oproti současnému statu quo. Vždy jsem prohlašoval, že Komise nebude schopna přijmout méně ambiciózní řešení, než byla Niceská smlouva. Ve skutečnosti jsme chtěli maximální možný pokrok.
Na druhé straně jsme tvrdě bojovali za to, aby pravomoci Komise zůstaly nedotčeny a aby metoda Společenství zůstala v centru Evropské unie. Byly zde, buďme upřímní, jisté pokusy pravomoci Komise snížit či oslabit. Abych mluvil jasně, evropská integrace nemůže existovat bez silných evropských orgánů a já věřím, že tato smlouva jim navrátí sílu a nepovede k jejich oslabení, protože pokud chceme, aby Evropská unie byla schopna jednat, potřebujeme silné, účinné, demokratické a odpovědné evropské orgány.
Lisabonská smlouva posílí demokratickou podstatu Evropské unie. Zaprvé a především nyní díky úsilí Evropského parlamentu existuje jasná definice toho, co znamená evropské občanství.
Zadruhé, reformní smlouva dává rovněž právní závaznost Listině základních práv, která bude hlavní částí systému pravomocí a kontroly v naší právní unii. Společně s panem předsedou Pötteringem a předsedou vlády Sócratesem Listinu základních práv vyhlásíme v Evropském parlamentu před podpisem reformní smlouvy. Důstojnost a hodnota Listiny tak bude řádně stvrzena zde ve Štrasburku.
Zatřetí, Evropský parlament bude hrát větší úlohu v legislativním procesu Unie.
Začtvrté, pozměněná smlouva přináší také demokratický pokrok týkající se práv národních parlamentů, neboť posiluje principy odpovědnosti a subsidiarity.
Nicméně základním rysem demokratické podstaty Unie zůstává i nadále Evropský parlament. Jedna z věcí, kterou mám zde ve Štrasburku nejraději, je, když mohu naslouchat mnoha politikům z celého světa, jak oslovují toto shromáždění v touze po demokracii a se silnou vírou ve svobodu a práva jednotlivce. To je doopravdy jedním z poslání Evropského parlamentu - být místem, kde se setkávají všechny svobodné hlasy světa. To je něco, co by mělo všechny Evropany naplňovat hrdostí. Když člověk ty hlasy slyší, uvědomí si, čeho jsme v Evropě dosáhli, protože jsme kdysi také viděli davy lidí v evropských městech demonstrovat za demokratická práva. Měli bychom být hrdí, že žijeme na tomto kontinentu, kde díky Evropské unii můžeme svých základních práv využívat, a to společně vyjádříme vyhlášením reformní smlouvy a Listiny základních práv.
Evropská unie stojí před řadou složitých otázek, jak vnitřních, tak vnějších. Naši občané chtějí vidět výsledky. Lisabonská smlouva začíná novou kapitolu v knize našich schopností plnit úkoly a posílí naši schopnost jednat. Smlouva představuje významný pokrok zejména v oblasti spravedlnosti a vnitřních záležitostí.
Reformní smlouva také posílí soudržnost EU v zahraničních záležitostech. Já osobně přikládám nejvyšší význam jedné z mnoha důležitých inovací v této smlouvě a tou je právě vytvoření postu vysokého představitele Unie pro zahraniční věci a bezpečnostní politiku, který bude současně místopředsedou Komise.
Toto je pro Evropskou unii skvělá příležitost vystupovat ve světě soudržným a jednotným způsobem. Naše vnitřní prosperita, svoboda a bezpečnost závisí na schopnosti EU jednat rozhodným způsobem na globální úrovni.
S reformní smlouvou bude mít Evropa k dispozici podmínky a nástroje, aby globalizaci přetvářela, a nikoli se před ní schovávala. Tuto příležitost bychom si neměli nechat ujít.
Jsem si vědom toho, že někteří přesvědčení Evropané nejsou spokojeni s počtem výjimek. Komise i já bychom se samozřejmě raději těmto výjimkám a zvláštním úpravám vyhnuli. Avšak rozmanitost je hlavním rysem Evropské unie a někdy vyžaduje politické a institucionální kompromisy. Dávám přednost tomu, že máme konkrétní výjimky pro konkrétní země, než abychom museli snížit celkovou úroveň ambicí naší smlouvy a Evropy jako takové.
Podstatné je to, že navzdory své rozmanitosti zůstáváme ve svých základních cílech, základních hodnotách a základních principech jednotní. Máme před sebou spoustu úkolů:
hospodářskou reformu, růst a vytváření pracovních míst, posílení sociální soudržnosti, inovace, návrhy týkající se energií a změny klimatu a program pro spravedlnost, svobodu a bezpečnost. Musíme dokázat, že nejsme ponořeni v institucionální sebezahleděnosti, ale že řešíme skutečné problémy, kterým Evropa čelí.
Na samotném začátku naší schůzky také přišel skvělý signál od sociálních partnerů, kteří se na evropské úrovni shodli na analýze evropského trhu práce a obecně přivítali koncept flexikurity, tedy flexibility a jistoty. To znamená, že sociální partneři také chtějí s námi spolupracovat na tomto proaktivním přístupu vůči globalizaci.
Co se týče Lisabonu, pokročili jsme i druhý den schůzky.
Diskutovali jsme o velkém úkolu pro Evropskou unii v 21. století, jímž je podporovat evropské zájmy ve věku globalizace.
Naše diskuze byla přirozeným doplněním uzavření reformní smlouvy. Poselství je jasné: po uzavřených jednáních o institucích je na čase přejít k řešení skutečných problémů, které nejvíce tíží naše občany a kde chtějí občané vidět konkrétní výsledky.
Rozprava byla velmi pozitivní. Dokument představený Komisí, založený na konceptu evropského zájmu, byl plně schválen a bylo přijato rozhodnutí pracovat na prohlášení o globalizaci pro prosincové zasedání Evropské rady, což dokazuje, že řešení globalizace je v současné době společným jmenovatelem pro většinu Evropské unie.
Šéfové států a vlád uvítali koncept tzv. páté svobody: volného pohybu vědců a myšlenek, který je základním kamenem naší odpovědi na globalizaci. To je obzvláště důležité v situaci, kdy jsme zapojeni do zásadních debat o Galileu a připravujeme realizaci Evropského technologického institutu.
Opravdu oceňuji atmosféru, ve které byla rozprava vedena. Vyplynulo z ní, že nyní musíme posílit vnější dimenzi Lisabonské strategie pro růst a zaměstnanost. Také z ní vyplynulo, že bez dalších závazků členských států v oblasti vzdělávání, inovací, výzkumu a technologií nebudeme moci uspět. Je také vhodné uvést, že všechny členské státy si uvědomují, že pokud opravdu chceme uspět ve věku globalizace, potřebujeme udělat více na celoevropské úrovni.
Komise po celou dobu argumentovala, že institucionální debata je důležitá, ale vedle toho je také třeba dosáhnout výsledků. Jak Komise uvedla v roce 2005 a 2006, tento dvojí přístup byl východiskem z institucionálního patu.
V Lisabonu jsme dosáhli strategického cíle: shodli jsme se na reformní smlouvě. Nyní je nezbytně nutné splnit další cíl, kterým je ratifikace Lisabonské smlouvy před evropskými volbami v roce 2009. Jsem přesvědčen, že v Evropě nyní vládne atmosféra politické jistoty. Poslední výzkumy ukázaly, že Evropská unie má nyní nejvyšší podporu od roku 1994. Politické klima je příznivé pro změnu.
Mezivládní konference a lisabonská neformální schůzka ukázaly, že když evropské orgány a členské státy spolupracují, jsme společně schopni vyřešit ty nejkomplikovanější a nejobtížnější problémy. Přeji si, aby atmosféra lisabonské schůzky, která nás přivedla ke konsensu o smlouvě EU, inspirovala Evropskou unii v nadcházejícím roce a nasměrovala ji k úspěšnému ratifikačnímu procesu. Potřebujeme jej pro silnou Evropskou unii, která pracuje pro své občany.
Předseda
Velice vám děkuji, pane předsedo Komise.
Joseph Daul
jménem skupiny PPE-DE. - (FR)
Vážený pane předsedo, pane úřadující předsedo Rady, pane předsedo Komise, dámy a pánové, rád bych především vyjádřil své uspokojení a uspokojení své skupiny. Uspokojení nad výsledkem z minulého čtvrtka v Lisabonu a uspokojení nad cestou, kterou vytyčila Angela Merkelová a po které úspěšně pokračoval pan Sócrates.
Poté, co se Evropa vyzbrojila institucionálními nástroji, které potřebuje ke svému fungování, má nyní dostatek prostředků čelit velkým otázkám 21. století. To bylo naším přáním. Proto jsme podporovali tento dokument od počátku jeho přípravy, ačkoli většina z nás by, jak víte, přivítala ještě ambicióznější text. Tato smlouva místy vyvolává kritiku. Osobně ale vítám dohodu, ke které v Lisabonu došlo, protože signalizuje začátek nové evropské dynamické éry.
Zjednodušená smlouva, reformní smlouva, pozměněná smlouva - na jméně samotném pramálo záleží. Na čem záleží, není obal, ale to, co je v něm. Tato smlouva bude oficiálně podepsána v Lisabonu 13. prosince. To je vynikající datum. Třináctka mi vždycky nosila štěstí. Podívejte se na mé datum narození; narodil jsem se 13., takže je to vynikající. Smlouva poté bude muset být ratifikována všemi členskými státy před evropskými volbami v roce 2009. Některé státy se již nechaly slyšet, že proces zahájí den po podpisu v Lisabonu, a to mě velmi těší.
Šéfům států a vlád bych jen chtěl říct, že je pro tuto smlouvu velmi důležité, aby byla základnou pro evropský projekt založený na opravdovém členství evropských občanů.
Orgány Evropské unie a členské státy se toho musí snažit docílit vysvětlováním, vysvětlováním a znovu vysvětlováním. Co to znamená? Znamená to vdechnout život ustanovením smlouvy, která ovlivňují demokratický život Unie. Iniciativa občanů a zapojení národních parlamentů znamená, že budou muset být poskytnuty informace o obsahu Listiny základních práv, jež obsahuje základní práva evropských občanů.
Nicméně to také znamená lépe informovat naše občany o tom, kdo jsou jejich volení zástupci v Parlamentu - v roce 2009 jich bude celkem 751 - a co dělají. To znamená vysvětlit, jak nový hlasovací systém kvalifikované většiny, který vejde v platnost, umožní Evropě jednat v nových oblastech, jako je policejní a justiční spolupráce, ochrana životního prostředí, hospodářská politika a imigrace. Také je třeba vysvětlit našim partnerům na mezinárodním poli, že vysoký představitel Unie pro zahraniční věci a bezpečnostní politiku, který bude od 1. ledna 2009 zároveň místopředsedou Evropské komise, bude spolu s předsedou Rady první kontaktní osobou, bude volen na dva a půl roku a bude mít na starost soudržnost a shodu v rámci EU, aby konečně mohla hovořit a jednat jednohlasně.
Pokud Lisabonská smlouva slibuje, že Evropská unie bude demokratičtější, transparentnější, účinnější a schopnější jednat jako jedna politická entita na mezinárodní úrovni, je především nutné to vysvětlit jejím občanům.
Díky této smlouvě se Evropa bude moci konečně posunout od slov k činům. Bude schopna zahájit rozsáhlé a nezbytné reformy, aby mohla účinně bojovat proti zločinu a teroristickým hrozbám. Také bude schopna převzít ve světě vedoucí roli v boji proti změně klimatu.
Dámy a pánové, když jednáme se svými mezinárodními partnery o tak důležitých otázkách, nemůžeme si již dovolit zabředat do neproduktivních rozporů. Cesta, která začala v Berlíně, zastavila se v Lisabonu a bude pokračovat přes Ljubljanu a Paříž, vede správným směrem, protože konečně pokládá základy soudržných evropských politik; politik, které jsou primárně zaměřeny na ochranu, prosperitu a blaho občanů, kteří od Evropy požadují víc, jak nám ukázali naši polští přátelé, kteří se v hojném počtu dostavili k volbám. Pro ně a pro všechny ostatní pojďme splnit jejich očekávání.
Martin Schulz
jménem skupiny PSE. - (DE) Vážený pane předsedo, dámy a pánové, dovolte mi na úvod poděkovat panu Sócratesovi a panu Amadovi. Měli před sebou obtížný, velice obtížný úkol. Jménem Skupiny sociálních demokratů v Evropském parlamentu bych jim chtěl říct, že svůj úkol odvedli více než skvěle. Blahopřeji, pane premiére!
(Potlesk)
Evropa stojí před velkými a složitými otázkami - nejen nyní, ale již mnoho let. Již léta debatujeme o stejných problémech. Propast mezi bohatstvím a chudobou se stále více prohlubuje - v rámci EU a celého světa, mezi naším kontinentem a ostatními kontinenty. Sociální spravedlnost zde a ve světě představuje pro Evropskou unii jednu z hlavních výzev. Státy, které jsou členy OSN a jsou ostrovními státy, již roky volají v OSN o pomoc. Některé tyto země vědí, že kdyby změna klimatu pokračovala stejným tempem a stouply hladiny moří, neměly by před sebou již žádnou budoucnost. Změna klimatu není teorie, ale realita, která vyžaduje okamžitou akci Evropské unie.
Čelíme složitým problémům. Jednoho z nich jste se správně chopili ve svém předsednictví: problému afrického kontinentu. Jako superbohatí Evropané nemůžeme jen sledovat, jak tento kontinent vymírá, ať už vlivem občanských válek nebo AIDS. My - jako Evropané, jako státy i jako Parlament - jsme žádáni, abychom se tomu problému postavili, a jsme o to, dámy a pánové, žádáni nejen posledních pár let, ale již dlouhou dobu. Avšak Evropská unie se od roku 2001 přednostně zaobírá nikoli těmito problémy, ale svými institucionálními otázkami. Tento stav trvá již přespříliš dlouho! Je dobře, že je to nyní za námi, že institucionální rámec je konečně vytvořen, takže se nyní můžeme konečně zaměřit na politické otázky. Tím velkým úspěchem minulého víkendu je, že nyní jsme konečně schopni se soustředit na to, co je třeba politicky vykonat a co od nás lidé očekávají především.
Proto pane předsedo, dámy a pánové, minulý víkend přinesl několik povzbudivých signálů. Schůzka se sociálními partnery je krok správným směrem. Kapitál a práce spolu musí umět komunikovat jako rovný s rovným. Pro nás, sociální demokraty, je tohle podstatná část tohoto nového návrhu ústavy - smlouva by se neměla takto nazývat a já musím říct, že za ústavou velice pokulhává -, že sociální spravedlnost bude zde v Evropě vykonávána prostřednictvím většího spolurozhodování na straně Evropského parlamentu. S ohledem na hlasování kvalifikovanou většinou nemůže nic projít bez nás, sociálních demokratů, bez evropské levice. Proto bych řekl, že tato smlouva pomůže evropské legislativě k tomu, aby se stala sociálnější a aby byla založena na cílech, na nichž jsme se shodli se sociálními partnery na této neformální schůzce. S budoucím většinovým hlasováním máme konečně příležitost - mimochodem i v zemědělské politice - prosadit reformy, o které se již dlouho snažíme. Tyto reformy jsou také nezbytné, protože kdokoli, kdo chce vypadat věrohodně na světových jednáních - na kole jednání v Dohá - a v Bali, bude muset v určitém bodě říct: Ano, potřebujeme reformu politiky subvencí. To bude také možné s touto smlouvou.
Existují problémy, kterým musíme čelit. Prezident Spojených států hovoří o Třetí světové válce a my řešíme, zda by předseda Evropského parlamentu měl, či neměl mít hlasovací právo! To je přesně ten nepoměr, který musí v Evropě skončit. Návrh smlouvy toto bude moci zastavit.
Věřím, že s touto smlouvou činíme velký krok kupředu. Evropa se stává demokratičtější, transparentnější a její orgány výkonnější. My ve Skupině sociálních demokratů v Evropském parlamentu musíme připustit, že jsme nedosáhli všeho, čeho jsme chtěli dosáhnout, a těm, kteří nyní znovu volají, že toto je ve skutečnosti ta ústava - četl jsem v některých britských novinách, že pár mých kolegů ji považuje za skutečnou ústavu -, musím bohužel sdělit, že nečetli ani ústavu, ani tuto smlouvu. Tato smlouva za ústavou velmi zaostává. Avšak je to nepochybně více než Niceská smlouva!
Pokrok tedy nejde vždy tím směrem, kterým bychom chtěli. Někdy to vyžaduje více času. Nicméně můžeme říct jedno. Smlouva, jež před námi nyní leží, je lépe přichystána, co se týče demokratické politiky, sociální politiky a institucí, které nám umožní efektivněji řešit celosvětové sociální problémy, kterým čelíme. Sociální demokraté v Evropském parlamentu jsou stejně jako všechny naše delegace připraveni smlouvu schválit, a to je výsledek naší včerejší rozpravy.
(Potlesk)
Graham Watson
jménem skupiny ALDE. - Vážený pane předsedo, je příznačné, že reformní smlouva má být podepsána ve městě, které Caesar kdysi nazval "Felicitas Julia", tedy Juliovo štěstí, protože překonalo roky útoků, obležení, dokonce i podlou léčku, a povstalo z nich zakrvácené a pohmožděné, ale přesto víceméně netknuté, jako modrotisk demokratičtější a transparentnější Evropské unie. Tak Felicitas José. Nechť je vaše jméno, stejně jako to Caesarovo, navždy spjato s historickými změnami, které jste v Lisabonu ukuli - změnami, jako je normalizace spolurozhodování, konec tyranie radních vet a umístění resortu energií, spravedlnosti a domácích záležitostí pod demokratický drobnohled: to jsou změny, které dávají Unii schopnost postavit se výzvám globalizace.
(Smích)
Je škoda, že smlouva není "lépe stravitelná", ale - poté, co byla "řeznicky poražena" pery státních zaměstnanců z 27 členských států - co byste čekali? Váš slavný básník Fernando Pessoa kdysi napsal: "Žádná inteligentní myšlenka nemůže získat obecnou podporu, pokud v ní není alespoň špetka hlouposti." Nuže, v tomto případě je na vině národní zájem, který zředil a narušil politiky a jednání, která jsou ve všech našich zájmech.
Národní handrkování a tahanice, kterými jste se zabývali, připomínaly pokleslou komedii upadající ve frašku: rozhodnutí, že rakouské univerzity mohou porušovat zákon ještě dalších pět let, zatímco se policie bude dívat jinam, nebo vytvoření dvou tříd pro Evropany: těch se základními právy a těch bez nich. Nebo návrhy, že předseda Evropského parlamentu by se měl vzdát svého hlasovacího práva nebo že Rada by měla mít právo určovat jednací řád Parlamentu. Ale skutečnou tragédií je tohle: neviděli jsme jediného představitele státu vracet se domů a mávat evropskou vlajkou. Namísto toho z nás páčili výjimky a zrušení a vyloučení, která zmrzačila text, který dnes leží před námi.
Jak můžete, vážení, čekat, že přesvědčíte lidi, když nejste sami přesvědčeni? Když se nedostatek úsilí a ambicí skrytý v minimalistické smlouvě odráží v nedostatku nadšení? Ano, je vaším právem jednat tak, jak chcete, ale je to také vaše odpovědnost. Jediná věc, které by měl Parlament mezi všemi těmi úspěchy litovat, je ten proces. Kodexy transparentnosti a demokracie, které řídily ústavní dohodu, byly mnohem vhodnější než tajuplné schůzky a zákulisní dohody v těch poněkud brzkých hodinách čtvrtečního rána. O záležitostech takového významu by se nemělo rozhodovat způsobem kamikadze.
(Potlesk)
Nicméně ještě jednou: gratulace. Pronáším přípitek s poloprázdnou skleničkou: dvakrát na zdraví Lisabonské smlouvě. Doufejme, že její výhody nás posunou dopředu rychleji a přemění cynismus ve znovunabytou víru.
(Potlesk)
Brian Crowley
jménem skupiny UEN. - (GA) Vážený pane předsedo, šéfové Unie si zaslouží gratulace za dosažení dohody o nové smlouvě EU. V rámci evropských institucí bude jednodušší přijímat rozhodnutí na úrovni EU. To je přesně to, co nová smlouva zajistí. Evropská unie bude fungovat dobře, když Parlament, Komise a Rada potáhnou v novém duchu za jeden provaz.
jménem skupiny UEN. Vážený pane předsedo, zatímco ostatní mohou považovat to, co se stalo v Lisabonu, za šokující, já jsem toho pevného přesvědčení, že volení zástupci, kterými jsou vlády národů členských států EU, jsou oprávněni bránit to, co považují za práva svých národů v rámci Unie.
Domnívám se, že pokud se podíváme na celkový příklad, který nám dává lisabonská schůzka, můžeme zde najít pozitiva: Vidíme zde pokrok a co je nejdůležitější, příležitost pro novou zónu a novou oblast rozvoje Evropské unie, především v těch oblastech, které nyní ovládá spolurozhodování v otázkách životního prostředí, globalizace, výzkumu, vzdělávání a také nutnost, aby evropské orgány odpověděly na neustále se zvyšující rychlost změn ve světě.
Ovšem jsou zde také potíže - a někteří moji kolegové o nich již hovořili - v oblasti spravedlnosti a vnitřních záležitostí, kde Irsko například muselo požadovat výjimky s ohledem na určité oblasti. To neznamená, že jsme proti spolupráci a koordinaci. Ve skutečnosti naše role v rámci Europolu a Eurojustu v boji s pašováním drog a se zahraničním zločinem je nejvíc napřed. V boji proti pašování kokainu spolupracujeme v analytickém centru Mezinárodní námořní organizace s osmi dalšími zeměmi.
Avšak myslím si, že hlavním a nejdůležitějším bodem, když hovoříme o demokracii a ratifikaci této smlouvy, je, že ratifikační proces je dalším krokem k informování veřejnosti a občanů Evropy o tom, co můžeme udělat.
Naneštěstí v jedné jediné zemi - v mojí vlastní, v Irsku - se bude konat referendum. Rád bych apeloval na své kolegy, když hovoříme o budoucím vývoji Evropy, aby neudělali tu stejnou chybu jako pan Prodi, když byl předsedou Komise, a neřekli, že toto je jen první krok k dalším a dalším smlouvám, které přinesou změnu, protože lidé, kteří budou hlasovat v referendu, se budou ptát: Jaký má smysl hlasovat pro tuto smlouvu, když budeme muset někdy v budoucnu hlasovat pro další a další?
Řekněme lidem tam, kde se s nimi musíme demokraticky spojit, co přesně smlouva obsahuje, a především, nechť je přivítáním pro malé a střední země a ukázkou, čeho lze dosáhnout obhajováním jejich zájmů a práv.
Monica Frassoni
Vážený pane předsedo, dámy a pánové, Skupina Zelených/Evropské svobodné aliance vždy byla pevným zastáncem nutné potřeby evropské ústavy, krátkého, silného textu jako vyjádření evropské demokracie a soudržnosti jejích národů.
Podporovali jsme ústavní smlouvu, i přes její obrovské nedostatky, a dnes doufáme, že tato zmatená věc - nemůžeme ji nazývat zjednodušenou smlouvou, protože, řekněme si to na rovinu: to je vtip -, kterou jste nám předložili, bude ratifikována, abychom se, pane Crowley, dostali o stupeň dál.
Nepřipojíme se ke glorifikaci výsledku, který v porovnání s ústavní smlouvou obsahuje pouze zpátečnické kroky. Naštěstí, pane premiére Sócratesi, mezivládní konference byla krátká. Nejsem si totiž jistá, kdyby byla delší, jaká další mistrovská díla by nám Rada a její právní a diplomatické služby předložily. Zaplaťpánbůh proto, že byla krátká.
Dnes bychom ovšem chtěli veřejně odsoudit ty, kteří jsou odpovědni za tuto vysoce neuspokojivou situaci. Nejprve, Evropský konvent a jeho předsedu, který systematicky odmítal zahrnout včas na pořad jednání zrušení dogmatu veta týkajícího se smlouvy a dnes na to doplácí v podobě systematického rozebírání jeho práce a zapomnětlivosti.
Nikdo, včetně předsedy vlády Sócratese, si zde nevzpomněl na práci Konventu; proevropští odpůrci referend, kteří se dnes ocitli s holýma rukama, s menší demokracií, zato s větším nacionalismem a větším zmatkem. Britská vláda a britská média, která se všemi svými výrazy pragmatismu a spolehlivosti ve skutečnosti hanebně ustoupila vytí Murdochových bulvárních plátků a - poté, co pomohla udělat Listinu základních práv ústavní smlouvu daleko, daleko horší, než mohla být - dosáhla toho, že přesvědčila veřejnost o tom, že mít méně práv, méně ochrany, méně transparentnosti a méně demokracie je velké vítězství.
Tento Parlament a Komisi, které se rozhodly mlčet po dobu dvou let, neřešíce tak zázračnou iniciativu paní Merkelové, Evropské rady a vlád, které se rozhodly vzít proces reformy smluv z rukou veřejnosti a národních parlamentů a rozehrát hru komplikací a zmatků, aby zachránily, co se dalo zachránit.
Pane předsedo, ratifikace nyní začaly - proces, během kterého Zelení nebudou lhát veřejnosti. Dotčený text obsahuje pár pozitivních bodů, ale jinak je plný léček a chyb. Budeme pracovat na tom, aby ratifikace a realizace nové Smlouvy neupozadily skutečnost, že cesta k opravdu svobodné, otevřené a demokratické Evropě není u konce a že toto je pouze první krok, a to ještě krok nikterak slavný.
Francis Wurtz
jménem skupiny GUE/NGL. - (FR)
Vážený pane předsedo, pane úřadující předsedo Rady, pane předsedo Komise, generál de Gaulle kdysi prohlásil o Valérym Giscardu d'Estaingovi: "Jeho problémem jsou lidé." Tento citát by dnes šel velmi dobře vztáhnout na Evropskou radu. Na neformální schůzce všech 27 členských států se jasně ukázalo, jak velmi zběhlé jsou v handlování. Soupis ústupků Prévertova stylu poskytnutých všem neposlušným členským státům stojí za uvážení. To je cena za to, že se všichni shodli, od otců zakládajících Unii až po ty nejzatvrzelejší euroskeptiky.
Nakonec pouze dvě či tři věci se zdají být nedotknutelné a v Evropské radě by nikoho nenapadlo je chtít měnit. Například restriktivní rámec, do kterého se musí vejít hospodářská a sociální politika Unie: otevřená tržní ekonomika s volnou konkurencí, otázka úvěru Evropské centrální banky, cíle Paktu stability, silný respekt ke svobodnému pohybu kapitálu, postupné odstranění všeho, co investoři považují za překážky obchodu, a klíčová moc soustředěná v institucích, které jsou občanům, národním parlamentům a dokonce vládám samotným nedosažitelné, především v menších zemích, a samozřejmě předpokládaný rozsah vojenských aspektů zahraniční politiky EU.
To jsou ty "červené linie", jak se říká v angličtině, tedy krajní meze, které nesmí být podle vládnoucích kruhů EU překročeny. Problémem je, že jsou to přesně tyto body, ke kterým směřuje nejvíce otázek a kritiky ze strany lidí, a je to právě trvalá absence odpovědí na tyto otázky a opakované odmítání přijmout kritiku, které přiživují krizi důvěry, kterou Evropská unie mezi našimi občany zažívá. Kdyby navíc členové Evropské rady dne 18. října otevřeli okna své jednací místnosti, bývali by mohli pocítit sílu občanské nespokojenosti na vlastní kůži, vyjádřenou v ulicích Lisabonu největší demonstrací, kterou Portugalsko za posledních 20 let pamatuje, a myslím si, že to nemůže popřít ani pan Sócrates, ani pan Barroso.
Základním úkolem Evropské unie - jak jsme se na schůzce dozvěděli ze sdělení Komise - je vysvětlit občanům, co pro Evropany Evropská unie představuje. Stále se něco vysvětluje, ale nikdy se nebere v úvahu postoj druhé strany. Stále se jen sděluje, ale nikdy se nevedou otevřené diskuze, a tudíž se ani, a to má ovšem zásadnější důvody, nepořádají referenda. Ano, problémem Evropské rady jsou lidé, ale bez lidí by velké evropské ambice neměly žádnou budoucnost. Určitě by si tato otázka zasloužila jednoho dne otevřenou diskuzi. To je to, o co vás žádám.
Nigel Farage
jménem skupiny IND/DEM. - Vážený pane předsedo, toto není poprvé, kdy vidím předsedu Komise a šéfy států přijít do této komory po schůzce ve starobylém městě Lisabon a prohlašovat celou věc za absolutní úspěch a příklad toho, jak úžasně úspěšná Unie je. Ano, pamatujete si na to, pane Barroso, že? Lisabonská agenda. Před sedmi lety jste nám zde říkali, po víkendové schůzce v Lisabonu, že se brzy staneme tou nejvyspělejší ekonomikou na světě s úplnou zaměstnaností a vysokým růstem. Nuže, jak víme, jsme ve třetí čtvrtině cesty a tento plán naprosto zkrachoval.
Nebyl bych být vámi tak samolibý ani ohledně schůzky, ke které došlo v Lisabonu minulý týden, protože pro jednou budou mít slovo národní parlamenty. To je samozřejmě neobvyklé, protože obecně vzato národní parlamenty nemají příliš pravomocí, protože ty si pro sebe uzurpují evropské orgány. Nicméně tentokrát národní parlamenty budou mít slovo a je zde reálná šance, že se dočkáme více referend, nejen v Irsku.
To je pochopitelně přesně to, co nechcete, není-liž pravda? Máte takovou nechuť k demokracii, že ji dokonce nazýváte populismem. Postavili jste se k francouzskému a nizozemskému referendu s opovržením a odmítli jste vzít ne jako odpověď. Jste euronacionalisti, nebezpeční lidé, co se nezastaví před ničím.
To, co lisabonská schůzka představuje, je obrovský podvod a pokus vnutit národům Evropy ústavu tím, že vypustíte slovo ústava a zabalíte ji do nového papíru, když ve skutečnosti jde o stejné návrhy. Vaše chování je naprosto hanebné, ale já doufám a věřím, že ve Westminsteru matka všech parlamentů pro jednou splní svůj účel a Britové se dočkají referenda.
Od politických tříd v Evropě už jsme toho slyšeli dost. Nyní je načase, abychom v Británii a v mnoha ostatních zemích Evropy slyšeli, co si myslí lidé. Tento plán se vám nepodaří prosadit bez podpory lidí. Nechte je mluvit.
Jean-Marie Le Pen
jménem skupiny ITS. - (FR) Vážený pane předsedo, dámy a pánové, dva a půl roku poté, co Francouzi a Nizozemci odmítli euroústavu, přijala 19. října v Lisabonu Evropská rada zjednodušenou reformní smlouvu, což je opravdu velmi špatný název, protože ve skutečnosti je složitější a s opravdovými reformami odmítnuté ústavy má pramálo společného. Zkrátka, snaží se nám zakrýt oči a přesvědčit nás, že tento text nemá nic společného s tím předchozím, aby tak nemuseli čelit názoru Evropanů v referendu.
Říkáte, že jde o příliš vážnou záležitost na to, aby byla svěřena rozhodnutí lidu. Nuže, my si myslíme pravý opak. Protože pokud je tohle okopírovaná ústava, zaslouží si, aby o její ratifikaci rozhodlo referendum v každé zemi, počínaje Francií a Nizozemskem. Pouze referendum může zrušit to, co se v jiném referendu rozhodlo. Dnes, aniž bych se snažil být stranický, zahajuji ve své zemi velkou petici ve snaze přesvědčit francouzského prezidenta, který stál u zrodu této evropské minismlouvy, aby změnil názor a nabídl referendum.
Tady se jedná o budoucnosti našich vlastních národů, o jejich suverenitě, nezávislosti, identitě a svobodě. Nemůžeme například přenechat zodpovědnost za naše zastupování v zahraničí vysokému představiteli, stejně jako nemůžeme dovolit, aby naše křeslo v Bezpečnostní radě OSN bylo ohroženo ve jménu právní subjektivity EU, nebo dovolit, aby náš soudní a legislativní soubor byl narušen soudci v Lucemburku. Zastánci takového popření demokracie by se v dějinách zodpovídali z těžkého břemene zodpovědnosti.
Irena Belohorská
(SK) Na schůzce šéfů států a vlád, jež se konala minulý týden, se dohodla smlouva, která by měla přizpůsobit orgány Evropské unie na novou situaci a zlepšit dosud platné smlouvy. V současnosti, kdy struktura Evropské unie je diametrálně odlišná od té z roku 1957, je nutné přijmout nový evropský dokument, nová jasná pravidla hry, a tento proces já plně podporuji.
Pokud má Evropská unie být důvěryhodná, musí svým občanům zaručit lidská práva a základní svobody. V preambuli a v článcích smlouvy jsou tyto hodnoty vícekrát zmíněné - a právě na hodnotách úcty a lidské důstojnosti, svobody, demokracie a rovnosti je Unie postavena. Velmi mě mrzí, že se sice v článku 3 nové smlouvy hlásíme k přísnému dodržování zásad Charty OSN, která se týká ochrany lidských práv, ale zahrnutí Listiny základních práv EU odmítáme. Záměrně tento negativní akt generalizuji, protože mým cílem není ukázat prstem na jednotlivé členské státy, které se odmítají vyjádřit k této závažné otázce. Listina základních práv je ze smlouvy vynechána a toho já hluboce lituji. Nepotvrzuje snad tato Listina lidská práva, která vyplývají z ústavních tradic a která jsou pro všechny státy společná?
Zastávám názor, že poslanci Evropského parlamentu sehrávají v současnosti velmi důležitou úlohu v procesu reformy Smlouvy jako obhájci názorů evropských občanů a měli by být katalyzátorem pro dosáhnutí dohody hlavně v oblastech, jako jsou lidská práva. Pane Sócratesi, pane Barroso, gratuluji.
Elmar Brok
zástupce Evropského parlamentu na mezivládní konferenci. - (DE) Vážený pane předsedo, pane úřadující předsedo, pane předsedo Komise, dámy a pánové, německému předsednictví se podařilo sestavit mandát a portugalskému předsednictví dosáhnout jeho přijetí a realizace. Za to vám velmi děkuji.
Vlivem diskuzí posledních dní o méně důležitých věcech se zapomnělo na to, že tato smlouva je zásadním pokrokem v demokracii a schopnosti jednat, protože 95 % legislativy Evropského parlamentu nyní podléhá postupu spolurozhodování, protože rozdíl mezi povinnými a nepovinnými výdaji byl odstraněn a v oblasti rozpočtu a zemědělství jsou k dispozici absolutní práva, Evropský parlament se může vyjadřovat ke smlouvám třetích zemí a k ratifikacím, Evropský parlament volí předsedu Komise a bez Evropského parlamentu se Komise a vysocí představitelé nemohou ujmout úřadu. Jde o to, že odstraněním třetího pilíře byla vytvořena demokracie a schopnost jednat a že nové rozhodovací metody v Radě, které rozšiřují spolurozhodování, onu schopnost jednat zlepšily.
Spolurozhodování a rozhodování kvalifikovanou většinou jsou nyní z právního hlediska předpisem. To znamená obrat, který je vysoce důležitý. Listina základních práv a právní subjektivita jsou zaručeny a mimoto, požadavky Spojeného království byly dodrženy ve svém plném rozsahu, protože v těchto oblastech fungují výjimky v právní a vnitřní politice.
Stále si musíme vyjasnit určité věci: problémy související s článkem 24. Musíme opravdu zajistit, že přechodu od jedné smlouvy k druhé nezneužije Rada vzhledem k rozvržení postů, jako je například post vysokého představitele. Jsme pouze schopni říct, že Evropský parlament má 751 členů a já v tomto textu nevidím jediný post, u kterého by se změnila hlasovací práva.
Navíc musím konstatovat, že je opravdu nutné, abychom nyní, když je tento text zaváděn, pracovali na realizaci této ústavy v souladu s tím, jak chápeme tuto smlouvu. Pane předsedo, dovolte mi jednu poznámku. V roce 1994 jsem byl jménem Parlamentu - za což bych rád poděkoval - jmenován jako člen skupiny pana Westendorpa. Byla to moje čtvrtá mezivládní konference. Když jsme začali, neměli jsme jako Parlament co říci. Rád bych v tuto chvíli poděkoval paní Guigouové, panu Tsatsosovi, panu Hänschovi a panu Méndezu De Vigovi jako i svým dvěma kolegům z mezivládní konference za 13 let této skvělé spolupráce.
Předseda
Také vyjadřuji uznání za tuto nepřetržitou práci na rozšiřování pravomocí Parlamentu.
Enrique Barón Crespo
zástupce Evropského parlamentu na mezivládní konferenci. - (PT) Blahopřejeme; pan předseda dostál svému jménu a pracoval se zaujetím a odhodláním na úspěchu schůzky.
, zástupce Evropského parlamentu na mezivládní konferenci. - (ES) Vážený pane předsedo, pane úřadující předsedo Rady, dámy a pánové, mohu dosvědčit, jako někdo, kdo byl přítomen na závěr mezivládní konference - domnívám se, že to je poprvé, co byl předseda a tři představitelé přijati na konferenci -, že portugalské předsednictví vyslyšelo Evropský parlament: zaprvé v tom, že obnovilo koncept občanství, ačkoli se to do poloviny září zdálo nemožné, a zadruhé v tom, že věnovalo řádnou péči Listině základních práv, což se také zdálo nemožné, a dále také v tom, že podstatně rozšířilo většinové hlasování.
Není to jen výhra pro Evropský parlament, ale také pro Evropu, a my jsme tomu pomohli. Úřadující předseda hovořil v úvodu svého projevu o Ioannině. Vyzývám jej, abychom občanům Evropy vysvětlili, co přesně znamená kompromis z Ioanniny, a co mě překvapilo nejvíc, je, že vlády v Radě ani příliš nebojovaly proti zahrnutí Lucemburského kompromisu do smlouvy, což by ji naprosto zničilo.
Víceméně totéž se týká - a nyní hovořím k předsedovi Komise - i otázky vysokého představitele Unie pro zahraniční věci a bezpečnostní politiku. Budete muset vynaložit spoustu úsilí, protože Parlament si bude svá práva bránit, aby bylo zajištěno inteligentní řešení, až smlouva vejde v platnost, což se doufám stane, jelikož půjde o rozdělení několika velmi zajímavých postů, a my samozřejmě chceme tento proces demokraticky kontrolovat.
Na závěr jen pár slov, pane předsedo. Pan premiér Sócrates řekl, že se narodila Lisabonská smlouva. Avšak je to stále novorozeně a já doufám, že v prosinci všichni dají najevo, že chtějí, aby vyrostlo, a především, že všichni budou jednat v duchu vzájemné loajality a solidarity, aby se Lisabonská smlouva stala skutečností.
Předseda
Děkujeme, pane Baróne Crespo, za uznání tohoto úkolu a také dalších, které nás čekají.
Andrew Duff
zástupce Evropského parlamentu na mezivládní konferenci. - Vážený pane předsedo, pro 26 zemí je tato smlouva bezpochyby krokem směrem k evropské jednotě a co do důležitosti jistě konkuruje Maastrichtské smlouvě. Smlouva pochopitelně postrádá jednoduchost své nedávné, kritizované předchůdkyně, ale zachovává všechny důležité základní reformy. V zahraničí i v rámci Unie lidé brzy spatří efektivnější, schopnější a demokratičtější Unii.
Ale v jedné zemi tomu tak není. Britové se stále zdají být vyděšeni úspěchem Evropské unie a na mezivládní konferenci usilovali o snížení rozsahu a moci společné politiky v oblasti základních práv, svobody, bezpečnosti a spravedlnosti a také politky obrany a společné zahraniční bezpečnosti. Proč se Britové domnívají, že tato strategie nespolupráce bude sloužit jejich zájmům, není jasné. Ani pan Farage, ani Konzervativní strana nepřišli s vhodnějším či alternativním řešením. Velmi bych si přál, aby tato podivná, výstřední britská politika měla co možná nejkratší trvání.
Předseda
Děkujeme, pane Duffe, za váš velký závazek vůči vašim povinnostem.
Luís Queiró
(PT) Vážený pane úřadující předsedo Rady, pane předsedo Komise, dámy a pánové, nejlepším způsobem, jak oslavit důležitý výsledek dosažený minulý víkend, díky mandátu německého předsednictví a úspěšnému závazku portugalského předsednictví, které bych obzvláště rád pochválil, je efektivně využít nových institucionálních nástrojů a dosáhnout lepších výsledků.
V poslední době se občané Evropy opakovaně, a zcela oprávněně, dozvídali, že Evropská unie potřebuje nový institucionální rámec, aby mohla realizovat Niceskou smlouvu a fungovat řádně jako rozšířená EU. Nyní je načase dokázat, že tato reorganizovaná Evropa je schopna plnit svoje nové poslání.
Padesát let po podpisu Římské smlouvy již hrozbou pro Evropu není válka nebo věčné zdi žalu. Novým úkolem je postavit se globálnímu světu, kde je stále více a více lidí zapojeno do procesu spotřeby a produkce, kde se ztrácejí hranice a kde žádná z evropských zemí ve skutečnosti není světovým hráčem. Musíme čelit obavám z globalizace a technologické revoluce a dokázat, že Evropa, posílena novou smlouvou, je schopna objevit nové cesty a vybudovat nové bohatství. Avšak také máme příležitost vymyslet nová řešení pro nové problémy. S šesti, dvanácti, dokonce patnácti členy EU bylo snazší podporovat užší svazky mezi občany a strukturami Společenství, ale dnes je to jeden z nejsložitějších úkolů.
Jak se Evropská unie rozšiřuje, centrum moci se více a více vzdaluje občanům. Tento negativní dopad lze vidět především v ukončení obměňujících se předsednictví Rady či v opuštění principu, kdy každý členský stát měl jednoho komisaře. Musíme proti tomuto negativnímu jevu bojovat a Parlament má v tomto ohledu rozhodující úkol: dosáhnout větší transparentnosti a menší byrokracie, většího rozvoje a méně nadbytečné legislativy, větší spolupráce s národními parlamenty a menšího odstupu od občanů, větší soudržnosti a menší nerovnosti.
Nyní, když jsme osvobozeni od pochybností o naší vnitřní organizaci, buďme symbolem odvahy a postavme se problémům moderní doby. Dnes bychom měli oslavovat naši schopnost sjednotit se.
Edite Estrela
(PT) Vážený pane předsedo, pane úřadující předsedo Rady, pane předsedo Komise, dámy a pánové, uspokojení, štěstí, úspěch, vítězství - to jsou slova, která zde dnes, a zcela oprávněně, zazněla v souvislosti s neformální schůzkou v Lisabonu. Pochopitelně, vždyť 18. října před půlnocí byla oznámena dohoda o nové smlouvě. Byl to historický okamžik.
Předně kvůli výsledkům, kterých bylo dosaženo, ale také kvůli tomu, že k tomu došlo tak rychle. Po více než 12 měsících intenzivní práce a jednání bylo první den schůzky konečně možné dosáhnout kýženého konsensu. A co víc, tentýž den byla podepsána také smlouva se sociálními partnery, zaměstnavateli a odbory o modernizaci trhu práce, což představuje důležitý krok pro nový cyklus Lisabonské strategie.
Portugalské předsednictví si zaslouží gratulace. Díky svým schopnostem dosáhlo své nejvyšší priority: dát Evropě novou smlouvu, což představuje veliké vítězství. Evropa se tak dostala z šestiletého potácení se v bludném kruhu a může se nyní zaměřit na to, co je skutečně důležité pro občany, jak řekl Jean Monnet, nemůžeme se zastavit, když celý svět kolem nás je v pohybu, a rychlost, kterou se otáčí, nedovoluje Evropě pomalou reakci.
Smlouva bude podepsána 13. prosince a následovat bude ratifikační proces, který by měl probíhat hladce a bezproblémově. Jako Portugalka bych ráda vyjádřila, jak jsem šťastná, že jméno města Lisabon je znovu nesmazatelně spjato s rozhodujícím momentem evropské integrace. Děkuji Vám, pane premiére Sócratesi. Zasloužíte si poděkování nejen od Portugalska, ale také od Evropy za své odhodlání a obětavost. Evropa se dostala ze slepé uličky. Velice vám děkuji, pane premiére.
Karin Riis-Jørgensen
(DA) Vážený pane předsedo, lisabonská schůzka dopadla naštěstí dobře. Německé předsednictví odvedlo výbornou přípravnou práci a portugalskému předsednictví se ji podařilo profesionálně dokončit. Bohužel musím podotknout, že národní zájmy opět sehrály svou roli. To rozhodně není pro evropskou spolupráci dobré. Musíme se nyní speciálně věnovat obsahu, nikoli procesu. Byli jsme však bohužel svědky deprimujících tendencí diskutovat více o procesu než o obsahu smlouvy. Nicméně když už mluvíme o procesu, tak bych ráda zdůraznila, že k ratifikaci smlouvy nepotřebujeme referenda. Referenda zkrátka nejsou tím pravým řešením. Nechme pracovat zastupitelskou demokracii!
Neříkám to proto, že bych se obávala zamítavého hlasování - to rozhodně ne! Spíše považuji za naprosto chybné oddělovat otázky EU od národních parlamentních voleb. Evropská unie je a zůstane nedílnou součástí národní politiky. Referenda slouží k "ostřelování" vlády, která je u moci. Umožňují ostatním politickým stranám vyhnout se hodnocení svých metod v rámci EU. Avšak všechny politické strany budou samozřejmě hodnoceny podle svých politik v rámci EU a to se stane, když půjdeme hlasovat v národních volbách. To s sebou nicméně přináší dva požadavky. Požadavek, abychom my, zvolení zástupci, umožnili, aby politika EU byla rozhodující při výběru národních politiků, a požadavek, aby politické strany samozřejmě nevyužívaly referend a vyhýbaly se tak odpovědnosti za Evropské společenství.
Potom snad budou snahy o to, aby hlavní prioritou nebyl proces, nýbrž obsah, konečně úspěšné.
Konrad Szymański
(PL) Vážený pane úřadující předsedo Rady, předsedo Komise, jsem velmi potěšen, že proces vedoucí k reformní smlouvě se blíží ke konci. Není to proto, že by navrhované změny mých přesvědčení ohledně integrace mohly být plně realizovány - místy jsou od toho velmi vzdáleny. Důvodem, proč mám radost, je spíše to, že v poslední době bylo až příliš času a politické energie věnováno orgánům EU.
Jsem přesvědčen, že úspěch EU není výsledkem institucionálního nastavení nebo mechanismu moci. Tento úspěch je výsledkem politické vůle a společné vize budoucnosti. Věřím, že až bude dokončen proces ratifikace, už nám nic nezabrání stát se výkonnější Evropou, převzít větší odpovědnost za globální bezpečnost, mít aktivnější vliv na sousedící země a konečně diskutovat o rozšíření EU a uspět v oblastech konkurence, investic a růstu. Navzdory tomu, co se říkalo v posledních sedmi letech, nejsou institucionální změny ani úplnou, ani dostačující odpovědí na tyto problémy.
Johannes Voggenhuber
(DE) Vážený pane předsedo, z mnoha evropských povstání, válek a revolucí dobře známe romantický příběh o malém uprchlíkovi, který se schová na voze s hnojem, aby tak přejel hranice a unikl špiclům kardinála Richelieu a královským strážím. Když se mu to nakonec podaří, nevypadá klouček nijak hezky, ani hezky nevoní, ale jakmile se umyje, můžeme říci: On žije!
Ústava putovala podobným způsobem. Vlády ji zahrabaly pod spletitou hromadu nečitelných, nesrozumitelných výjimek, klauzulí, poznámek, rozhodnutí a zápisů a úplně ji pod touto hromadou hnoje pohřbily. Tragédií je, že se snažily ukrýt tento ústavní poklad nikoli před královskými strážemi, ale před ostražitým zrakem svých občanů.
Prohraboval jsem se touto hromadou textů. Ano, nakonec jsem nalezl všechny hlavní body ústavy, na kterých jsem více než deset let pracoval, a to jsem měl štěstí. Tato situace ve mně nicméně vzbuzuje obavy. Navíc, jak se v těchto dobrodružných příbězích stává, kdykoli někdo malému utečenci pomohl, vzal si za to kousek pokladu. Také jsem v této kupce našel dlouhé ruce několika parlamentů. Usilovaly o to, aby si pro sebe vydobyly výjimku, a tak zmizela část Listiny základních práv, část práv Parlamentu, práv na ochranu dat atd. Poklad dorazil neúplný a poničený, ale alespoň že dorazil.
Získali jsme kousek Evropy, zachránili kousek evropské budoucnosti, ale ne s pomocí občanů, ale bez nich, ne s pomocí parlamentů, ale bez nich, a v tom spočívá to nebezpečí. Získali jsme kousek Evropy, ale nevyřešili jsme krizi důvěry mezi evropskými občany. Tento Parlament proto nyní čeká obrovská výzva: vydobýt si zpět důvěru evropských občanů.
Ilda Figueiredo
(PT) Vážený pane předsedo, je nám velice líto, že schůzka v Lisabonu se nesla v duchu tzv. Evropské ústavy, která byla předtím zamítnuta ve francouzském a nizozemském referendu, a současně v duchu odmítnutí nezbytné demokratické diskuze a porady s veřejností prostřednictvím referend. Kromě toho, že jde o obrovskou urážku demokracie a svrchované vůle, také to ukazuje váš strach z hlasování lidu o smlouvě, která představuje kvalitativní skok do náruče neoliberalismu, federalismu a militarismu a další narušení ekonomických a sociálních úspěchů dělníků a chudých.
Nicméně boj pokračuje, jak dalo více než 200 000 demonstrujících lidí 18. října v Lisabonu za podpory CGPT jasně najevo. Byla to největší demonstrace za posledních 20 let a předsedové Rady a Komise, oba Portugalci, ji zde symbolicky ignorují. To se také zapíše do historie této smlouvy.
Vladimír Železný
(CS) Vážený pane předsedo, po fiasku Ústavy se zdálo, že demokratický princip rozhodování v Evropské unii alespoň načas opět převáží. Zmýlili jsme se. Velmi rychle se na stůl vrátila téměř úplně stejná Ústava jenom pod jiným jménem. Přitom se její autoři ani netají tím, že to je ta původní Ústava jen v trochu jiné podobě, aby se vyhnuli demokratické vůli lidu v referendu.
Smlouva, která posiluje roli nevolených úředníků Unie, posiluje tedy deficit demokracie, kromě jiného vytváří 105 legislativních a nelegislativních kompetencí Unie. V 68 případech nahrazuje právo veta členských států majoritním rozhodováním. Podrývá kompetence členských států v oblasti zahraniční politiky. Předává rozhodování v Evropské unii velkým členským státům, zejména Německu, na úkor menších zemí.
Jednoduché srovnání prokazuje, že je to téměř bezezbytku tatáž Ústava federální Evropy, kterou zamítl francouzský lid a kterou nizozemský lid pohřbil. Ohromuje jen neomalenost, s jakou byla pod jiným, orwellovským, názvem a s kamennou tváří pokerových hráčů znovu vrácena na stůl. V Lisabonu tedy vyhrál nový typ utopického nacionalismu. Nacionalismus panevropský a unijní. Nacionalismus bez reálného národního, kulturního a historického základu, zakotvený jen v dlouhých chodbách bruselských úřadů. Zvítězil patriotismus Berlaymontu.
My, kteří reprezentujeme země, které žily téměř půl století pod komunistickou totalitou, jsme na leccos zvyklí. Na neomalenost moci a pohrdání vůlí lidu. Ale s takovou otevřeností, s jakou dnes Evropská unie podvádí občany členských států, jsme se nesetkali ani v RVHP. Tam se alespoň podobné pokusy skrývaly za rozhodnutí stranických politbyr. Jenže čas se nedá vrátit zpět.
O předání svých suverénních práv evropskému superstátu, který nemá žádnou demokratickou ani historickou osnovu, chtějí občané rozhodnout sami. Proto požaduji referendum.
Luca Romagnoli
(IT) Vážený pane předsedo, dámy a pánové, tato reformní smlouva, kterou odmítám, přináší vítěze a poražené. Rezervace Polska a Itálie týkající se nového rozložení křesel v Parlamentu byly přijaty, kromě toho Polsko vyhrává další důležité bitvy: vymohlo si výjimku z Listiny základních práv, bude mít generálního advokáta v Mezinárodním soudním dvoru a profituje také z ioanninského mechanismu. Dokonce Rakousko zaznamenalo vítězství v bitvě o omezený přístup zahraničních studentů na rakouské univerzity.
Romano Prodi oznámil před začátkem schůzky, že bude bojovat za to, aby Itálie neztratila paritu. Nakonec prohrál paritu s Francií, ale obnovil ji se Spojeným královstvím, vychloubaje se slibem zajišťujícím znovu zvážit rozdělení křesel podle občanství po roce 2014. Nicméně tuto výhodu jsme získali už na posledním plenárním zasedání v Bruselu.
To, co bylo přijato lhostejnou Prodiho administrativou, je jen pár drobtů ze stolu, což má za následek, že přibližně tři miliony Evropanů s italským občanstvím jsou považovány za menší Evropany než Pákistánci, Indové a Keňané, kteří mají to štěstí a pracují a žijí ve Spojeném království, nebo Kamerunci ve Francii, kteří, ačkoli nemají národnost Společenství, jsou započítáváni do rozložení křesel.
Nemohli jsme od italské vlády ani nic lepšího čekat, když je podporována neurvalou komunistickou levicí a prolhaným a pokryteckým pravým středem. Jak vidíte, máme další důvody, proč nepovažujeme Evropu těchto smluv za naši a proč doufáme, že budeme brzy oslavovat De profundis absurdní Prodiho vlády.
Jana Bobošíková
Dámy a pánové, při podrobném čtení protokolu z Lisabonu je jasné, že hlavy států přicházejí se zásadními změnami klíčových unijních dokumentů.
Reformní smlouva doslova přepisuje dohody o Evropské unii a o založení Evropského společenství. Upozorňuji na to, že se změny netýkají jen vlivu jednotlivých států na unijní procesy, ale i samotných základních principů, na kterých Unie před padesáti lety vznikla. Reformní smlouva totiž vyškrtává princip volné hospodářské soutěže ze základního textu a odsouvá jej do přídatného protokolu. To považuji za zásadní varování pro všechny demokraticky smýšlející občany.
Dámy a pánové, pokud má být projekt Evropské unie důvěryhodný, musí reformní smlouva projít referendy v členských státech. Politici by měli odložit aroganci a pohodlí. Musí rozhodnutí z Lisabonu vysvětlit občanům a získat je pro ně. Jinak se budou nadále rozevírat nůžky mezi občany a unijní politickou elitou. Nejen že to nepovede k prosperitě, ale bude se tak prohlubovat i demokratický deficit celé Unie.
Timothy Kirkhope
Vážený pane předsedo, jsem panu premiérovi vděčný za jeho slova dnes ráno, a zatímco jsem si vědom rozhodnutí šéfů vlád, Britové a britská Konzervativní strana trvají na svých obavách ohledně ústavy a velmi podobné reformní smlouvy.
Britský premiér řekl, že reformní smlouva není ústava. Jeho kolegové ve vedení nesouhlasili. Premiér řekl, že britské tzv. červené linie, tedy jakési krajní meze, za které nelze jít, byly dodrženy. Jako většina Britů, ani já v tomto případě našemu panu premiérovi nerozumím či nevěřím. Je to otázka důvěry. Náš premiér dal závazek, že bude vyhlášeno referendum - závazek ve volebním prohlášení před dvěma lety. Referendum o této smlouvě je tedy nejen politicky nezbytné, ale také je to morální imperativ.
Irský premiér se o možném referendu o víkendu vyjádřil takto: "Proč nedát lidem možnost rozhodnout? Myslím si, že je trochu zneklidňující vidět tolik zemí, jak utíkají od toho dát svým občanům tuto příležitost."
Před pár dny pronesl Gordon Brown, že tato smlouva ukončí institucionální reformu EU pro příští desetiletí. Avšak během posledních 15 let jsme zažili čtyři smlouvy týkající se reformy a já pochybuji, zda lze odolat nutkání nějaké další institucionální změny. Například ona dvojsečná klauzule, takzvaná "ratchet clause", by povolila zrušení dalších národních vet.
Na druhé straně se konzervativní vize pro Evropu soustřeďuje na tři klíčové oblasti: globální konkurenceschopnost, globální změnu klimatu a globální chudobu. Blahopřeji především panu předsedovi Barrosovi k jeho odhodlání za všech okolností sledovat tyto cíle. Nicméně k jejich vyřešení stačí politická vůle a nevyžadují tuto smlouvu. Měli bychom si připomenout, co obsahuje Laekenská deklarace. Píše se v ní, že Unie se musí stát demokratičtější, transparentnější a výkonnější, ale také se v ní požaduje, abychom více zapojili občany, a ne jim pouze sdělovali naše rozhodnutí. Otázkou nyní je: odpovídá smlouva na Laekenskou deklaraci? Laekenská deklarace položila správné otázky. Dáváme na ně správné odpovědi?
Poul Nyrup Rasmussen
Vážený pane předsedo, rád bych řekl panu úřadujícímu předsedovi Rady: byla to úžasná schůzka. Nikdy jsem nepochyboval, že to dokážete, ale jedna věc je nepochybovat a druhá to dokázat, a vám se to podařilo. Blahopřeji.
Nevím, jestli si to kolegové uvědomují: je to určitý mezník v dějinách. Hned první den jsme získali novou smlouvu odrážející skutečný svět. Vím, že si všichni maximalisté zde v sále myslí, že to není ta nejkrásnější smlouva, kterou dostali, ale skutečný svět také není tím nejkrásnějším, který můžeme mít. To, co potřebujeme, je účinná smlouva, smlouva jasných hodnot - a tu jsme dostali.
Druhý den jsme, přátelé, dostali směrnici - první den smlouvu, druhý den směrnici -, která se týká toho, co po nás chtějí lidé: tedy skutečného světa. To, co zaznělo druhý den, bylo, že chceme v čele globalizace Evropu lidštější, všeobecnější a založenou na našich společných sociálních hodnotách. Řekli jste, že lisabonský proces není jen procesem pro pár vyvolených, ale také ukazatelem směru, kterým se má Evropská unie vydat a jímž není jen stát se nejsilnější hospodářskou silou světa, ale také pochopit, že svět bude držet lépe při sobě, pokud bude založen na sociální tržní ekonomice.
To je to, co chci dnes zdůraznit. Chci poděkovat předsednictví nejen za první den, ale i za ten druhý, protože závěrem druhého bylo, že Evropská unie nespočívá v tržních společnostech, nýbrž v sociálních tržních ekonomikách, což znamená, že jsme průkopníky nového přístupu, který v sobě spojuje sociální otázky a hospodářskou konkurenceschopnost. Dobrá práce, pane úřadující předsedo - a příteli, pokud to tak mohu říct - protože to mě vede k mému třetímu a poslednímu sdělení.
Portugalské předsednictví čeká v prosinci jeho poslední schůzka na nejvyšší úrovni: schůzka, kde nejenže portugalské předsednictví formálně podepíše tuto smlouvu, ale kde také stvrdíme lisabonský proces jako dobrou práci. Tak se do toho dejme. Udělejme krok kupředu. To je to, co se od nás čeká.
Marielle De Sarnez
- (FR) Vážený pane předsedo, Evropská unie bude mít novou smlouvu. Samozřejmě je zde několik věcí, kterých můžeme litovat: upuštění od symbolů Evropské unie ve smlouvě, výjimek, které si vymohly některé země, obzvláště týkajících se Listiny, a konečně složitosti smlouvy, pro niž požaduji konsolidovaný text, který by byl pro Evropské občany snaží na porozumění. To by bylo dobré.
Přes to přese všechno, tato smlouva nám poskytne prostředky k tomu, abychom, pokud chceme, vzkřísili Evropu. Tímto dokumentem Evropská unie získá potřebné nástroje, aby mohla pokračovat v integraci a rozšiřovat a prohlubovat svoje společné politiky. V oblasti energií, změny klimatu, imigrační politiky, boje proti terorismu, hospodářské koordinace, zahraniční a obranné politiky a rozvoje se nyní Evropa může posunout kupředu.
Bude to jednoduše otázka politické vůle. Nikdo se již nebude moci vymlouvat, že se mu nedostává potřebných institucionálních prostředků. Nyní bude každý muset čelit svým povinnostem a tím mám především na mysli, kromě orgánů EU, členské státy. Je to dobrá zpráva pro Evropu a já věřím, že to bude i dobrá zpráva pro její občany.
Mirosław Mariusz Piotrowski
(PL)
Vážený pane předsedo, navzdory chmurným předpovědím a bezbřehé kritiky na adresu Polska, které jsme slyšeli v posledních rozpravách, především v podání šéfa Skupiny sociálních demokratů v Evropském parlamentu, lisabonská schůzka se ukázala jako kompromis. Jak Evropská unie, tak polská strana si uvědomovali možnost uzavřít dohodu. Evropská strana uznala důležitost Polska zvýšením počtu generálních advokátů Soudního dvora a dodržením ioanninské klauzule.
Nezbývá než doufat, že kompromis dosažený na schůzce je jen úvodem k širší diskuzi s národy Evropy. Návrh reformní smlouvy je koneckonců příliš důležitým dokumentem na to, aby byl propašován tajně v soukromí politických jednacích místností. Zkusme zapomenout na to, že předchozí verze této smlouvy zanikla dvěma referendy členských států. Pokud znovu odepřeme veřejnosti právo vyjádřit se k budoucnosti Unie, nebude to znamenat jen porušení jedné ze základních hodnot Evropské unie, ale bude to také důkazem, že se vlády bojí názorů svých vlastních voličů. Nechť diktátoři demokracie dovolí veřejnosti vyjádřit svou vůli týkající se budoucí vize EU.
Ian Hudghton
Vážený pane předsedo, zastupuji Skotsko. Moje strana, Skotská národní strana, sestavuje ve Skotsku novou vládu a já věřím, že tato vláda prokáže konstruktivnější přístup k účasti v Evropské unii než vlády předchozí.
Souhlasím s potřebou reformovat Smlouvy a vytvořit otevřenější, demokratičtější, výkonnější a zodpovědnější vládu. V zásadě podporuji rozšíření hlasování kvalifikovanou většinou a spolurozhodování s Evropským parlamentem, ale ona zmiňovaná rozmanitost, o které zcela oprávněně hovořil pan Barroso, bude vždy znamenat, že budou podporovány národní zájmy. Neměli bychom ztratit kontakt s našimi místními společenstvími tím, že budeme dupat po jejich zájmech nebo budit dojem, že tak činíme.
Pro Skotsko existuje reálná obava, že vytyčení společné rybářské politiky jako výlučné pravomoci v rámci Smluv může být pouze na překážku komplexní reformě řízení rybolovu, kterou považuji za nezbytnou. Bohužel, ale nikoli překvapivě, britská vláda na schůzce tuto otázku nenadnesla. Opět byly klíčové skotské zájmy britskou vládou naprosto opomenuty.
Koenraad Dillen
(NL) Vážený pane předsedo, ústava je mrtvá. Ať žije ústava! Jak jinak popsat události z Lisabonu? Všichni se shodneme na tom, že tato reformní smlouva je pouhým klonem ústavy zamítnuté Francouzi a Nizozemci; a to klonem, který je, jak poznamenal Valéry Giscard d'Estaing, ještě méně čitelný než originál. Koneckonců referendům se, jak nám bývá řečeno, musíme za každou cenu vyhnout.
Ve srovnání s rokem 2005 je zde jeden podstatný rozdíl. Tentokrát Francouzi, Nizozemci a ostatní evropské národy nedostanou příležitost vyjádřit svůj názor. Dokladem tohoto pohrdání demokracií mohou být výroky paní komisařky Wallströmové, která neustále hovoří o překonávání propastí mezi Evropou a občany. Právě ona požaduje po národních parlamentech, aby dokument ratifikovaly, jak nejrychleji to bude možné.
Nicméně opravdová úcta k demokracii vyžaduje, aby se občané Evropské unie mohli vyjádřit ke smlouvě, k textu, který v mnoha případech narušuje suverenitu národních států dokonce ještě víc, než se již nyní děje. Ti zodpovědní by si potom neměli stěžovat, až se jejich strach z občanů obrátí v nastávajících evropských volbách proti nim.
Hans-Peter Martin
(DE) Vážený pane předsedo, dámy a pánové, nyní to skutečně nemáte jednoduché! V zemích, v kterých byla přislíbena referenda, jako je Spojené království nebo moje rodná země Rakousko, je smlouva vykreslena jako pouhý menší detail, pouhé rozšíření čehosi. V ostatních zemích, jako je Německo, hovoří o naprosté reorganizaci Společenství a o historickém zlomu. Který z těchto pohledů je pravdivý?
Myslím si, že bychom si při této příležitosti měli připomenout slova a velmi jasná vyjádření bývalého prezidenta Západního Německa, Romana Herzoga, který byl koneckonců jako předseda Konventu odpovědný za návrh Listiny základních práv a který prohlásil, že Evropská ústava narušuje demokracii. Nyní ji máme v pozměněné podobě reformní smlouvy. Pokud ji nechceme narušit, pokud nechceme udusit demokracii, mějme prosím politickou slušnost a alespoň povolme referenda, která už proběhla v minulosti - ohledně poslední Smlouvy o Ústavě pro Evropu - dokonce ve Španělsku a Lucembursku.
Marianne Thyssen
(NL) Vážený pane předsedo, pane předsedo Komise, pane úřadující předsedo Rady, když se dívám na změny, které reformní smlouva zavádí v oblastech migrace, zemědělství, policie a justice, a rozhodnutí týkající se vysokého představitele pro společnou zahraniční a bezpečnostní politiku, Listiny základních práv, eurozóny a sociálního tržního hospodářství - které se poprvé zařadilo mezi cíle - a také mezinárodní solidarity v oblasti energií, přijde mi jasné, že tato smlouva je založena na výsledcích Konventu a červnové schůzky na nejvyšší úrovni a přináší nám jako politickým orgánům větší vliv a mnohem více demokracie. Od této chvíle bude Unie lépe vybavena k tomu, aby poskytovala lidem odpovědi, které od ní lidé čekají, jak v záležitostech vnitřních, tak zahraničních.
Co se týče toho druhého, velmi ráda bych poblahopřála předsednictví Rady k sestavení programu. Pane úřadující předsedo, tím, že jste na schůzce nejednali pouze o smlouvě, ale také diskutovali o hlavním problému naší generace - o globalizaci - jste vyslali důležitý signál. Je to znamení, že nakonec tím nejdůležitějším nejsou orgány a instituce, ale jejich politika.
To mě přivádí k otázce na předsedu Komise. Domníváte se, že je v období od tohoto okamžiku až po ratifikaci smlouvy možné uplatňovat opravdu smělou politiku, nebo ve vás ratifikace vzbuzuje obavy, že se nesmíte občanů dotknout a že se budete muset zaměřit na "bezpečnější" témata? Jinými slovy, může Evropa v roce 2008 pokračovat v plnění svých zvláštních projektů?
Nakonec bych si dovolil směřovat Radě dvě poslední stručné otázky. Pane úřadující předsedo, požádal jste šéfy států a vlád o osobní politický závazek, že dovedou ratifikační proces ve svých zemích ke zdárnému konci? Velice doufám, že ano. Zadruhé, kdy se objeví uspořádaný text těchto smluv? Koneckonců smlouva, která obsahuje cíle transparentnosti a zjednodušení, musí být čitelná, i kdyby jen kvůli lidem. Děkuji vám, pane předsedo, a předem děkuji panu úřadujícímu předsedovi Rady a předsedovi Komise za zodpovězení mých otázek.
Jo Leinen
(DE) Vážený pane předsedo, máme Lisabonskou strategii a snad budeme mít i Lisabonskou smlouvu a obě pomohou Evropě se posunout dopředu. Tento Parlament, především Výbor pro ústavní záležitosti, usiloval a bojoval o novou evropskou smlouvu sedm let. Je pravda, že jsme nedosáhli Ústavy, ale můžeme říct, že tato reformní smlouva představuje v každém ohledu pokrok. Nenajdeme jedinou položku, ve které bychom zaostali v porovnání s Niceskou smlouvou. Vše postupuje kupředu a přibližuje nás to blíže sedmadvacetičlenné Unii. To také musíme sdělit občanům.
Vítězi v této nové smlouvě jsou Evropané. Existují různé formy přímé a nepřímé účasti na evropské politice a my jsme nyní v situaci, kdy můžeme vyřešit hlavní problémy, o nichž se zde hovořilo, rychleji a účinněji. Vítězi jsou také občanské komory v Evropě, národní parlamenty a tato evropská občanská komora - Evropský parlament. Demokracie tedy není narušena - jak zde před chvílí bylo řečeno a což je naprostý nesmysl -, ale je to naopak její dokončení, kterého můžeme s touto smlouvou dosáhnout.
Toto je v pořadí čtvrtá dohoda. Doufám, že to je naposled, co se členské státy musely kvůli tomu sejít. Všechny síly nyní musíme soustředit na ratifikaci. Věřím, že žádná ze zemí neřekne ne. Je to pro tuto smlouvu možná poslední šance. Každé ne by vedlo k izolaci, či dokonce k sebevyloučení dané země. Musíme spojit veškeré síly v ratifikačním procesu, abychom tuto smlouvu získali do roku 2009.
Lapo Pistelli
(IT) Vážený pane předsedající, dámy a pánové, na zdi milánského metra kdysi býval napsán velmi vtipný a cynický slogan: "budoucnost už není, co bývala", trochu jako kdyby se mluvilo o počasí nebo o jídle.
Žijeme v době, kdy mladá generace již není přesvědčena, že budoucnost bude lepší, jak si kdysi mysleli její rodiče. Samozřejmě často slýcháme lidi říkat, že "Evropa už není, co bývala". Na našem kontinentu se objevil a rozmáhá se suverenistický, nacionalistický, antievropský způsob myšlení. Dnes ráno jsme slyšeli ukázky takového myšlení zde v Parlamentu.
Věřím, že výsledek z Lisabonu je důležitý, ačkoli spíše kvůli rychlosti, s jakou jej bylo dosaženo a která vysílá pozitivní signál veřejnému mínění, než kvůli obsahu, protože je zde stále příliš mnoho výjimek a klauzulí a smlouva je příliš komplikovaná. Nicméně Parlament, Komise a Rada mají nyní 18 měsíců na to, aby si po období krize získaly veřejné mínění zpět na svou stranu.
Všichni z nás, nebo přinejmenším většina z nás v tomto Parlamentu, věří, že Evropa je řešením globalizačních otázek, a nikoli příčinou a že budeme silnější, pokud se dokážeme vypořádat s imigrací, změnou klimatu, inovací a výzkumu společně. To je názor většiny poslanců zde. Nyní máme 18 měsíců na to, abychom o tom před evropskými volbami přesvědčili i oněch 500 milionů evropských občanů.
Mario Borghezio
- (IT) Vážený pane předsedající, dámy a pánové, lisabonská schůzka přinesla jediný výsledek: oddálila Evropskou unii občanům a poskytla více prostoru lobbistům a technokratickým silám. Vize, za kterou bojujeme - tedy Evropa lidí, regionů -, se nám ještě více vzdálila. Dokonce i v tomto Parlamentu, kde jsou Korsičané, lidé z Valle d'Aosta, Baskové, kde jsou bretonští separatisté, obyvatelé Alsaska?
Co se týče rozdělení křesel, je ostudné, že by naše země, zastupovaná naším rozhořčeným premiérem, panem Prodim, měla ztratit křesla ve prospěch Francie. A to ještě roztěkanému panu Prodimu, jenž v Lisabonu vypadal jako Alenka v říši divů, naprosto ztracený a neinformovaný, nestačilo. Díky němu byla Itálie vyloučena z prohlášení, ze společného prohlášení, v němž Francie, Německo a Velká Británie naprosto oprávněně požádaly Unii, aby podnikla kroky, aby se vyhnula opakování finanční turbulence vyplývající z americké krize.
Podle výroků o globální finanční krizi pro tisk pan Prodi uvedl, že nevidí smysl v evropském postoji k půjčkám. Bývalý konzultant společnosti Goldman Sachs a bývalý předseda Komise se možná někdy chová jako bývalý konzultant nadnárodní banky, ale nedělá si vůbec starosti s momentálními důsledky pro italské rodiny - včetně těch na Severu -, které jsou zatíženy náklady a které nemohou ...
(Předsedající řečníka přerušil)
Íñigo Méndez de Vigo
(ES) Vážený pane předsedající, úřadující předsedo Rady, předsedo Komise, mluvčí za naši skupinu, pan Daul, prohlásil, že Skupina Evropské lidové strany (Křesťanských demokratů) a Evropských demokratů je spokojena, protože jsme se dostali ven ze slepé uličky, ale my nejsme spokojeni. A to kvůli nepříliš proevropské atmosféře mezi vládami, která je v protikladu s volbami, na které odkazoval pan předseda Barroso jako na vůli evropského lidu, a také protože Lisabonská smlouva nakonec zahrnuje mnoho prvků namíru ušitých vládám, které chtějí čím dál více pro sebe a čím dál méně pro Evropu.
Pane úřadující předsedo Rady, vy jste hovořil - a já bych vám rád poblahopřál k dohodě, které bylo dosaženo, protože chci zdůraznit, že považuji dohodu za důležitý prostředek k tomu, abychom se dostali ven z této krizové situace - o třech bodech, na které bych rád upozornil.
Zaprvé, domnívám se, že je velmi důležité, aby Listina základních práva byla vyhlášena formálně zde v Parlamentu. To se nestalo v Nice, tam byla vyhlášena v tajnosti. Udělejme to nyní znovu, formálně, protože Listina základních práv, ať už s výjimkami, nebo bez nich, představuje DNA evropských občanů.
Zadruhé, pane předsedající, jsem znepokojen rozdělením křesel v Evropském parlamentu, protože to, co jste přijali, je hrubým narušením principu obsaženého ve smlouvě, kterým je systém poměrného zastoupení. Přijde do Parlamentu? Uvidíme, co s tím uděláme, ale musíte si být dobře vědom toho, že návrh, který jste přijali, systém poměrného zastoupení nedodržuje.
Konečně pak otázka vysokého představitele. Myslím si, že jste dosáhli dobré dohody, ale domnívám se, že předseda Rady, vysoký představitel a předseda Komise dohromady tvoří svazek, který budeme muset projednat v Parlamentu.
Na závěr, pane předsedající, myslím, že to byl Paul Valéry, skvělý básník, a možná právě proto skvělý Evropan, který napsal, že báseň není nikdy dokončena, pouze opuštěna. Utváření Evropy nekončí. V tomto případě jsme v zájmu konsensu opustili některé výhody ústavní smlouvy, ale jsme a budeme připraveni za ně bojovat. Také je podporujeme v jedné větě preambule, která byla ironií osudu zachráněna z plamenů: těsnější svazek národů Evropy. To je, pane předsedající, náš cíl.
Jan Marinus Wiersma
(NL) Vážený pane předsedající, Nizozemsko si v onu sobotu ráno také oddechlo úlevou nad dosaženou dohodou a za to také dle mého názoru patří dík úřadujícímu předsedovi Rady. Nová smlouva dává Evropské unii možnost pokroku. Unie se stane rozhodnější a demokratičtější. Evropská unie je zpátky na nohou. Může se nyní soustředit na svůj skutečný úkol; znovu se věnovat programu zahrnujícímu další rozvoj sociální Evropy až po lépe koordinovanou zahraniční politiku. To je také ten nejlepší způsob, jak přiblížit Evropu občanům.
Mé rodné Nizozemsko zažilo velké diskuze o povaze smlouvy, která nyní byla přijata, a o její odlišnosti od ústavní smlouvy, která byla zamítnuta v referendu. Nakonec jsme dospěli k názoru, že rozdíly jsou takové, že druhé referendum není nutné. Nová smlouva postrádá ústavní charakter původní Ústavy, a tudíž nemáme potřebu dalšího referenda. Proto dojde pouze k normální parlamentní ratifikaci.
Předkládané reformy mají naši plnou podporu, protože znamenají znatelný pokrok - obzvláště v oblasti práv Evropského parlamentu -, aniž by přitom měnily rovnováhu mezi členskými státy a orgány EU. Větší Unie potřebuje jiná, široce uplatnitelná pravidla. Doufejme, že všechny členské státy se nyní pokusí ratifikaci urychlit, abychom mohli všichni začít rok 2009 s novými pravidly a převzít důležitou roli ve všech oblastech, kde to od nás lidé očekávají.
Bronisław Geremek
(PL) Vážený pane předsedo, rád bych připojil svůj hlas ke gratulacím a projevům vděčnosti směřovaným portugalskému předsednictví. Dosáhli jste obrovského úspěchu. Evropská unie potřebovala uniknout pocitu porážky a neúspěchu, potřebovala novou politickou dimenzi a díky portugalskému předsednictví se jí dočkala.
Považuji také za výjimečně důležité, že Listina základních práv tvoří součást těchto rozhodnutí, a rád bych zde dodal, že Listina základních práv je kompasem, instrumentariem Evropy. Nedokážu si ani představit, jak by se země, která si přeje být součástí Evropské unie, mohla současně distancovat od toho, co tvoří její morální, filozofické a politické základy.
Můj kolega, pan poslanec Duff, se zde vyjádřil kriticky k postoji britské vlády, která požadovala výjimku. Já jsem v lepší situaci. Polská vláda, která zažádala o výjimku v reakci na rozhodnutí polských občanů, odstupuje. Rád bych vyjádřil pevnou víru v to, že po politické změně, která se v mé zemi stala, a z loajality k polské tradici solidarity zachová Polsko Listinu základních práv v plném rozsahu. Polsko přistoupí na Listinu základních práv se vším všudy, bez jakýchkoli výjimek.
Alain Lamassoure
(FR) Vážený pane předsedo, jako mluvčí většinové francouzské strany Unie pro lidové hnutí blahopřeji portugalskému předsednictví a jsem potěšen dohodou o znění smlouvy. Rozšířená Evropa tak dostává potřebná pravidla, aby mohla fungovat účinně a demokraticky.
Jako spoluzpravodaj nového složení Evropského parlamentu jsem také velmi rád, že Rada schválila návrh usnesení, které Parlament odhlasoval 11. října. Rada tudíž schválila naši definici poměrného zastoupení, převod principu na cifry, využití dat Eurostatu pro vypočítání populace a naše přání najít po roce 2009 stabilnější systém.
Souhlas rady není stoprocentní, je stojednaprocentní, jelikož Rada přidala jedno místo Itálii, aniž by vysvětlila proč. To mě přivádí ke dvěma poznámkám.
První poznámkou je, jak jste, pane předsedo, řekl, že všichni poslanci Parlamentu si ponechají hlasovací právo - dokonce i předseda a dokonce i 73. Ital - navzdory pověstem, které šíří některý tisk.
Moje druhá poznámka se týká toho, že přislíbené 73. křeslo pro Itálii se vymyká principu poměrného zastoupení, jenž je zapsaný ve Smlouvě, navržený Parlamentem a přijatý Radou.
Musíme se proto ujistit, že rozhodnutí využít takto článku 9a je nenapadnutelné před Evropským soudním dvorem, a z tohoto důvodu předloží zpravodajové Parlamentu revidovaný návrh, který bude brát v potaz přání Evropské rady.
Předseda
Srdečně vám děkuji za zprávu o rozdělení křesel a děkuji také panu Severinovi. Odvedli jste skvělou práci.
Bernard Poignant
. - (FR) Vážený pane předsedo, "nic není možné bez mužů, nic není trvalé bez institucí." To řekl Jean Monnet a na naši situaci se to nyní velice hodí.
Je tedy smlouva dokonalá? Samozřejmě, že ne! Jean Monnet má odpověď i na tuto otázku. O Římské smlouvě napsal, že se sám sebe neptal, zda mohla být lepší, protože odpovídala všemu, co bylo v tu chvíli možné, a době, kdy byla vytvořena. 1957-2007. Budeme riskovat, že začneme od začátku? Samozřejmě, že nikoli. Už nedojde na žádnou třetí smlouvu. Jedna krize stačí. Dvě už jsou příliš. Jean Monnet má opět odpověď: "Vždy jsem si myslel, že Evropa se bude utvářet prostřednictvím krizí a že bude vlastně součtem řešení těchto krizí." A to přesně smlouva je.
Nicméně ne všichni si myslí totéž, naši britští přátelé tolik touží po výjimkách. Žiji na poloostrově, takže rozumím ostrovní mentalitě. Avšak Jean Monnet zažil to stejné v roce 1951 s uhlím a olovem. Neměli zájem, když jim bylo nabízeno, ale pak se přidali. Vzpomeňme si na Tonyho Blaira. Podepsal sociální protokol Maastrichtské smlouvy. Zcela jistě najdeme britského kolegu, který nyní podepíše Listinu základních práv. Buďme trpěliví a vzpomeňme si na slova jednoho čínského diplomata, který prohlásil, že obdivuje moudrou pomalost v utváření Evropy. Pokračujme dál.
Samozřejmě bych rád zakončil svůj projev blahopřáním portugalskému předsednictví a jelikož jsem francouzský poslanec, jsem hrdý na svého portugalského předsedu a na okolnosti, které nyní vypadají, že jsem dostali dvě za cenu jednoho!
Hartmut Nassauer
(DE) Vážený pane předsedo, dámy a pánové, Evropská unie se konečně vymanila ze své ústavní slepé koleje. Nová Evropská unie bude akceschopnější, demokratičtější a transparentnější a bude moci úspěšněji plnit své povinnosti jak doma, tak ve světě. To je dobře a za to si portugalské předsednictví zaslouží pochvalu. Věřím, že vám nebude vadit, když jako Němec vyjádřím svou hrdost na německé předsednictví, které lisabonskou cestu započalo.
Přesto ne všechny problémy byly vyřešeny. To dokladuje absurdní epizoda s 751. poslaneckým mandátem a otázka hlasovacího práva předsedy. Nemělo by se vůbec diskutovat o tom, že Rada nemá právo odebrat volenému poslanci jeho mandát - nehledě na jeho postavení. Jsem vděčný, že jak předseda, tak zástupci Parlamentu na mezivládní konferenci tuto otázku rychle a zřetelně vyjasnili.
Nicméně je zde jeden problém. Týká se složení Parlamentu, které zůstává nejasné pro období od roku 2014. Jsem přesvědčen, že bude nutné najít systém, který definuje a bude řídit složení Parlamentu podle objektivních kritérií, bez ohledu na politické rozmary. Nemůže být pravda, že Rada účinně rozděluje křesla v Parlamentu, jako by byla svrchovaným pánem. Musíme se to pokusit vyřešit do roku 2014.
Do dnešního dne jsme si možná úplně neuvědomili jeden významný pokrok: posílení principu subsidiarity. To je velice důležitý krok v zapojení národních parlamentů do odpovědnosti za evropskou legislativu, pokud jde o subsidiaritu. Subsidiarita a poptávka po ní posilují Společenství, nikoli oslabují, pane předsedo Komise. O to bychom také měli v budoucnosti usilovat. Mohu jen apelovat na národní parlamenty, aby svých nových příležitostí hojně využívaly!
(Potlesk)
Richard Corbett
Vážený pane předsedo, já také vítám tuto dohodu, která je, navzdory několika podivnostem, jako je například mimořádné křeslo pro Itálii, dobrým souborem, jenž si zaslouží ratifikaci a který pomůže Evropské unii lépe fungovat a zlepší její demokratickou odpovědnost.
Dovolte mi po zbývající minutu hovořit o tom druhém aspektu. Pan Kirkhope se ptal, zda jsme odpověděli na otázky položené v Laekenu týkající se vytvoření demokraticky zodpovědnější Unie a přiblížení Unie občanům. Řekl bych, že jsme se rozhodně pohnuli správným směrem. Uvědomme si jednu věc: Jakmile tato smlouva vstoupí v platnost, žádná evropská legislativa nebude moci být přijata, aniž by ji, zaprvé, prozkoumal národní parlament, zadruhé, aniž by ji schválila Rada ministrů složená z ministrů odpovědných těm stejným národním parlamentům, a zatřetí, aniž by ji schválil tento Evropský parlament, jehož poslanci byli přímo vybráni občany, aby se zabývali evropskými záležitostmi na evropské úrovni.
To je úroveň odpovědnosti, která neexistuje v žádné další mezinárodní struktuře. Podívejme se třeba na Světovou obchodní organizaci, Mezinárodní měnový fond, Světovou banku nebo OECD. Žádná organizace nad rámcem národního státu nemá takovou úroveň demokratické odpovědnosti. Ti, co mají skutečné obavy týkající se demokratické odpovědnosti v mezinárodních strukturách, ať se zaměří na zmíněné instituce a organizace. Měli bychom být hrdí na to, čeho jsme dosáhli v Evropské unii.
Bogdan Klich
(PL) Vážený pane předsedo, máme novou smlouvu a to samo o sobě je důvodem ke spokojenosti. Avšak je zde něco důležitějšího - že je to dobrá smlouva. Je to dobrá smlouva, protože odpovídá na výzvy, kterým Evropa v současnosti čelí.
Navíc také splňuje cíle, které byly pojmenovány jako závazky v Laekenské deklaraci před šesti lety. Ve shodě s těmito cíly tato smlouva upravuje a zjednodušuje jak institucionální rámec, tak právní systém Unie. Demokratizuje Evropskou unii mimo jiné tím, že posiluje legislativní roli našeho Parlamentu. Přivádí Unii blíže k jejím občanům a občanská iniciativa je jedním ze způsobů.
Otázkou je, zda bude mít Unie v důsledku této smlouvy větší váhu ve světě a bude jednat účinněji. To ovšem nezáleží jen na orgánech a institucích, které smlouva představuje či upravuje, ale především na politické vůli šéfů členských států. Pokud se té bude nedostávat, všechny institucionální reformy budou k ničemu. Aby se z této smlouvy nestal jen umírající zákon, skomírající dokument, rád bych požádal všechny členské státy o společnou politickou vůli v době podepsání smlouvy i po její ratifikaci.
Adrian Severin
Vážený pane předsedo, text reformní smlouvy, který byl schválen na lisabonské schůzce, je jasným pokrokem, krokem vpřed v dějinách evropské integrace - rád bych to nazval evropským sjednocením. Proto bychom ji měli přivítat s uspokojením.
Nicméně, jakkoli je tento krok důležitý, není tím posledním. Je nezbytné, aby byla tato smlouva v nejbližší době ratifikována všemi 27 členskými státy. Mělo by být nyní všem jasné, že zde nebyl žádný plán B a není ani plán C. Po ratifikaci musíme ve střednědobém a dlouhodobém horizontu pokračovat s nezbytnými reformami a politikami, dokud nedosáhneme úplného smíru mezi evropskou historií a geografií v rámci evropské nadnárodní demokracie.
V této uklidňující chvíli je také zásadním krokem zbavit se jakéhokoli demokratického pokrytectví a demagogie a připustit, že v tomto složitém světě vyžaduje politické vedení, více než kdy jindy, profesionální kompetenci, která nemůže podléhat referendům. Musíme se ptát lidu na jejich "ano", či "ne" u hlavních principů a základních pravidel, nikoli u náročných formalit a složitých kompromisů. Ve zbývajících záležitostech musíme zachovávat princip neimperativního mandátu.
Na druhé straně musíme také připustit, že pokroku, který zde dnes oslavujeme, jsme dosáhli na úkor transparentnosti a upřímnosti. Propast mezi národy a námi, politickými vůdci, zůstává po Lisabonu nejméně tak velká jako předtím. Dokud tuto propast nepřekročíme, měli bychom nechat láhve šampaňského zavřené.
Jan Zahradil
(CS) Pane předsedo, jako bývalý člen Konventu o budoucnosti Evropské unie, jako jediný poslanec Evropského parlamentu, který byl zároveň šerpou při vyjednávání o mandátu a také jako, nutno říci, zásadní odpůrce euroústavy od samého počátku konstatuji, že v Lisabonu přece jen alespoň do určité míry zvítězil zdravý rozum.
Koncepce euroústavy byla chybná od samého počátku, je dobře, že byla opuštěna, a jsem rád, že k tomu přispěla svým dílem i moje země. Evropská unie není stát, nebude stát, a nemůže mít proto ústavu. Musí být postavena na mezivládní smlouvě, kde členské státy, národní státy, zůstávají základními kameny celé evropské stavby.
Pokud jde o obsah, každý z nás má něco, co se mu líbí, a něco, co se mu nelíbí. Mně se v každém případě líbí posílení role národních parlamentů nebo i národních exekutiv formou tzv. doložky obousměrné flexibility. Nelíbí si mi určitě redukce práva národního veta, ale jako realista vím, že jsme dosáhli hranic možného.
Důležitá je však jiná věc, poprvé v historii Evropské unie narazil umělý, u zeleného stolu připravený koncept na realitu a musel být alespoň do určité míry přepracován. To mě naplňuje nadějí, že i v budoucnu bude Evropská unie schopná odvrátit se od koncepcí, které se neosvědčily, a to je podle mého názoru padesát let starý a dnes již překonaný federalistický model, a že bude schopná se vydat na cestu skutečné, flexibilní, decentralizované, mezivládní organizace schopné čelit výzvám 21. století.
Jenom doufám, pane předsedo, že Evropský parlament nepodlehne pokušení oživovat dnes již mrtvou konstituční myšlenku, protože tím by dokázal, že je zcela odtržen od reality.
Andrzej Jan Szejna
(PL) Vážený pane předsedo, nedoufal jsem, že by minulý týden mohl skončit tak úspěšně. Předně jsme na lisabonské schůzce přijali novou reformní smlouvu, což je neskutečný úspěch, a já vřele gratuluji panu premiérovi Josému Sócratesovi, panu předsedovi Barrosovi a samozřejmě nám všem. Proces proběhl bez jakýchkoli pokusů o veto nebo dodatečné bitvy o finální podobu Smlouvy. To podle mého názoru potvrzuje, že Evropská unie se vymanila ze své institucionální krize.
Zadruhé mám dobrou zprávu ze své země, kde v minulých dnech odstoupila od moci antievropská a krajněpravicová vláda, což je nepopiratelný úspěch. Názor polských občanů je potvrzením toho, co jsem již řekl mnohokrát - většina Poláků podporuje evropskou integraci; Poláci chtějí, aby Polsko bylo partnerem, ne protivníkem Evropské unie.
Takové události vzbuzují optimismus ohledně budoucnosti našeho společného evropského projektu. Věřím, že Evropská unie je připravena čelit výzvám budoucnosti a, jak správně poznamenal pan Sócrates, Evropská unie je nyní silnější a lépe vnitřně soudržnou strukturou a také rozhodně silnějším partnerem pro jednání v oblasti mezinárodních globálních vztahů. Pozice úřadujícího předsedy rady a vysokého představitele pro společnou zahraniční a bezpečnostní politiku jsou potenciálními zbraněmi, které mohou, pokud budou kvalifikovaně rozmístěny, pozitivně posílit obraz Evropské unie.
Avšak jedním z nejdůležitějších úspěchů této dohody je, že Listina základních práv získala právně závazný charakter. Doufám, že nová polská vláda stáhne zpět svoje rozhodnutí vyloučit polské občany z ustanovení kapitoly IV této Listiny, nazvané Solidarita. Tato kapitola obsahuje ustanovení týkající se práv zaměstnanců a obchodní unie, které jsou polské a evropské levici obzvláště drahé.
Tunne Kelam
Vážený pane předsedo, rád bych poblahopřál portugalskému předsednictví ke skvělému výsledku za těchto okolností. Ale je zde jedna věc, na kterou nesmíme zapomenout: stále ještě nebyl splněn základní cíl Konventu o budoucnosti Evropy, tedy překlenout propast mezi orgány EU a evropskými občany. Nyní máme prostředky, abychom mohli realizovat naši společnou evropskou politiku. Potřebujeme k tomu politickou vůli a odhodlání. Vše se nyní soustřeďuje na realizaci Lisabonské smlouvy a v tom ohledu jsou zde dva principy, na nichž bychom ji měli postavit: zaprvé, subsidiarita.
Vymezení kompetencí Evropské unie je nepochybně velmi povzbuzující úspěch, spojený se zvýšenou rolí a odpovědností národních parlamentů, protože naši občané by měli cítit, že Evropské společenství efektivně řeší společné problémy a současně nezasahuje do jejich životů více, než je nezbytně nutné.
Druhý princip se týká solidarity, jež je hlavní hodnotou Evropského společenství. Souhlas s poměrným zastoupením v budoucím utváření Evropského parlamentu je jasným vyjádřením takové solidarity a já jsem za to vděčný. Další velmi důležitou zkouškou této solidarity bude vytvoření společné zahraniční politiky v oblasti energetické bezpečnosti, jak minulý měsíc navrhl Evropský parlament, včetně zvláštního vysokého představitele pro energie pracujícího pod novým vysokým představitelem pro zahraniční záležitosti.
Na závěr bych rád citoval jeden krásný důkaz solidarity, kdy pan předseda Barroso řekl loni v květnu v Samaře svému ruskému protějšku, že v evropském pojetí solidarity je Polsko a Estonsko stejně důležité jako Německo a Portugalsko.
Jerzy Buzek
(PL) Vážený pane předsedo, po lisabonské schůzce můžeme diskuzi o evropské smlouvě považovat za uzavřenou, protože nyní máme jediný hlavní cíl - ratifikovat Smlouvu tak rychle a efektivně, jak jen to bude možné.
Parlament má v tomto procesu svou úlohu: prosím, mějme na paměti, že podle Smlouvy máme nyní větší význam, než jsme měli předtím. Je třeba vzít v úvahu tři věci: popis role a úkolů vysokého představitele pro společnou zahraniční a bezpečnostní politiku a otázku jeho volby jakožto společného rozhodnutí Parlamentu a Evropské rady od 1. ledna 2009. Musíme se na toto společné rozhodnutí připravit v několika oblastech, předně v oblasti bezpečnosti a výkonu spravedlnosti. Zatřetí, musíme vést politickou debatu, abychom dali konečnou formu principům, podle kterých bude jednat předseda Evropské rady, se zvláštním přihlédnutím k jeho vztahům s Evropským parlamentem.
Tou nejdůležitější věcí je ovšem ratifikace a ta závisí z velké míry na nás, poslancích Evropského parlamentu. Ratifikační proces proběhne na různých místech v každé zemi. Musíme najít způsoby, jak přesvědčit občany, že to není úspěch pouze pro Unii, pouze pro politiky, ale především pro ně. To je naším hlavním úkolem - ratifikace. Děkuji a blahopřeji.
José Sócrates
Vážený pane předsedo, dámy a pánové, rád bych poděkoval za vynikající rozpravu týkající se schůzky a Lisabonské smlouvy.
Říkejte si o této smlouvě, co chcete, ale jednu věc nemůže nikdo popřít - že Evropa je v důsledku této smlouvy silnější. Tato smlouva potvrzuje evropské hodnoty, ty dobré hodnoty, které byly vždy základnou evropského integračního projektu. Tato smlouva povzbudí evropskou ekonomiku a vytvoří podmínky pro to, aby mohla Evropa lépe hrát svou roli ve světě.
Jak si mnoho z vás všimlo, tato smlouva činí evropské orgány a politickou činnost Evropy demokratičtější. Tato smlouva poskytuje sedmadvacetičlenné Evropě výbavu pro účinnější rozhodování. Ti, kteří mají rádi demokracii, mají také rádi, když je demokracie oceňována jako metoda, která umožňuje účinnější rozhodování, a všichni, kteří sledují evropský politický život, si uvědomují, že Evropa účinnější rozhodování potřebovala.
Konečně bych rád řekl všem, kteří mají o této smlouvě a o schopnostech Evropy pochybnosti, prosím, probuďte se ze snu do reality; okolní svět již ohledně Smlouvy dospěl k závěru. Evropa se stala silnější a schopnější reagovat na globální výzvy, na strategické výzvy a od lisabonské schůzky se svět obrací k Evropě s nadějí, že Evropa znovu převezme svou roli ve světě.
Ne, tato smlouva pro nás znamená pokrok. Ostatní lidé to již o Evropě řekli: Ne, nepochybujte, probuďte se, jsme silnější. Evropa je od lisabonské dohody sebejistější a může nyní zaujmout postoj k budoucnosti; může se posunout od defenzívy k ofenzívě.
Graham Watson byl tak laskav a ve svém příspěvku zmínil Pessou. Velice rád bych mu poděkoval za tuto osobní laskavost, protože Pessoa je jedním z našich nejlepších básníků a já bych jej rád citoval znovu: Pessoa jednou hovořil o "nostalgii po budoucnosti". Já jsem také, jako Evropan, nostalgický po budoucnosti a po době, kdy už bude Evropa diskutovat o budoucnosti, ujme se svého vedoucího postavení, stýská se mi po těch dnech a pevně věřím, že tato smlouva pro to Evropě poskytne vhodné podmínky.
Pokud dovolíte, pane předsedo, rád bych vyjasnil dvě věci. První se týká předsedy Parlamentu. Rád bych poslancům sdělil, že nikdy nikoho ani na okamžik nenapadlo, že by Rada mohla navrhnout, aby předseda Parlamentu přišel o své hlasovací právo. Předseda si své právo samozřejmě ponechává; nemám tušení, kde ta představa vznikla, ale to, o čem Rada rozhodla, je, že Parlament bude mít 751 poslanců (750 plus předseda). Dále bych rád řekl, že ioanninská klauzule byla vyřešena, jak jsem vždy říkal, že bude. Ioanninské prohlášení musí být právně závazné, ale nemělo by být obsaženo ve Smlouvě. Řešení, se kterým jsme přišli, tedy prohlášení a protokol, je plně v souladu s mandátem, který jsme dostali.
Také bych rád jako vždy pochválil předchozí předsednictví. V průběhu celého procesu této smlouvy byly dva rozhodující okamžiky. První přišel loni v říjnu, kdy se Angela Merkelová rozhodla učinit Smlouvu hlavní otázkou německého předsednictví a těch následujících. Tento krok vyžadoval velkou politickou odvahu a byl politicky riskantní. V té době nikdo příliš nevěřil, že má mnoho nadějí na úspěch. Považuji to za rozhodující okamžik, protože Evropa se potřebovala vrátit k politice a také k odvaze a politickému riskování.
Druhým rozhodujícím momentem, jak jsem řekl, bylo, když jsme se u příležitosti poslední Rady rozhodli, že se pokusíme dosáhnout dohody v říjnu, a nikoli až v prosinci.
Na závěr bych, pane předsedo, rád řekl, že zcela jistě mnoho lidí, a mnoho lidí v Evropě, kteří nikdy nevěřili v Evropu, jsou nyní s touto smlouvou tak nespokojeni, jak by byli s jakoukoli jinou. Možná jsou zde ovšem i tací, kteří by chtěli raději jinou smlouvu, a s těmi stojí za to vést dialog, sdělit jim, že jsme v této situaci měli pouze dvě možnosti -mít tuto smlouvu, nebo zůstat ve stavu institucionální krize.
Domnívám se, že všichni, kteří si uvědomují, že politik se musí zabývat realitou, a nikoli fantazií, budou rozhodnutí z Lisabonu podporovat. Co se týče ratifikace, rád bych podotkl, že je to záležitost té které země. Co však jako demokrat nemohu přijmout, jsou pokusy těch, kteří volají po národních referendech, dosáhnout svého omezováním zastupitelské demokracie, tedy odmítáním legitimity parlamentní ratifikace.
(Potlesk)
Jsem demokrat a Evropa je demokratická a jako demokrati necháváme každou zemi svobodně rozhodnout, jaký způsob ratifikace si zvolí.
A nakonec, pane předsedo, dámy a pánové, ano, jsem velice hrdý, ano, jsem velice spokojený, ano, cítím se poctěn, že mohu být spolu s ostatními součástí historického a rozhodujícího okamžiku, okamžiku, kdy se zrodila Lisabonská smlouva, protože to je znamení, že Evropa jde vstříc své budoucnosti.
(Hlasitý potlesk)
Předseda
Pane úřadující předsedo, rád bych také upřímně poděkoval především panu ministrovi pro zahraniční záležitosti, Luísi Amadovi, panu Manueli Lobovi Antunesovi a také panu velvyslanci Mendonçovi e Mourovi a právním službám vedeným panem Jean-Claudem Piresem.
José Manuel Barroso
předseda Komise. - Vážený pane předsedo, paní Thyssenová položila konkrétní otázku: Můžeme v tomto období až do úplné ratifikace udělat nějaké pokroky? Jak jsem řekl, musíme odvádět dobrou práci pro evropské občany, jedině tak můžeme vytvořit správné politické prostředí k provedení ratifikace.
Byla by chyba zpomalit plnění našich úkolů a bylo by to proti dvojí strategii, jež je pro Komisi zásadní a která nás zavázala řešit současně politické institucionální otázky a odvádět konkrétní výsledky našim občanům. Naopak tato Komise, a jsem si jistý, že také tento Parlament, by měl být aktivní a mohli bychom být dokonce aktivnější dohromady - v prosazování programu pro evropské občany.
Druhá otázka se týkala komunikace a demokracie. Komunikovat o smlouvě a vysvětlit ji našim občanům je primárně odpovědností vnitrostátních orgánů. Nicméně je to také úkolem pro evropské orgány. Souhlasím s panem Queiróem, který v této souvislosti hovořil o důležité roli Evropského parlamentu. My v Komisi jsme připraveni převzít svoji odpovědnost za úzkou spolupráci s členskými státy a Evropským parlamentem.
Ztotožňuji se s názory pana Kelama a Nassauera ohledně subsidiarity. Je velmi důležité zdůraznit přidanou hodnotu smlouvy v rámci demokracie. Činí Evropu demokratičtější a výkonnější a klade velký důraz na subsidiaritu. Subsidiarita je cesta k obnovení síly Evropy a evropských orgánů, ne k jejich oslabení, protože užší spoluprací s občany dosáhnou větší legitimity a mohou přijímat lepší rozhodnutí.
Také se domnívám, že je v naší komunikaci správné, jak zdůraznil pan Corbett, vysvětlit občanům novou demokratickou dimenzi. My v Evropské unii jsme hrdí na to, že máme takový demokratický systém. Vždy je co zlepšovat, ale na světě není jiné místo, kde by existovala taková demokratická spoluúčast na nadnárodní úrovni, jako je tomu v Evropské unii.
Také bychom měli v rámci komunikace vyjasnit posílenou schopnost jednat ve jménu občanů v oblastech, které se jich přímo dotýkají, jako je změna klimatu, energie a migrace. To jsou konkrétní obavy našich občanů a my se jimi zabýváme. Také bychom měli upozornit na naši zvýšenou schopnost jednat na mezinárodní scéně.
Konečně bych rád upozornil na jeden bod, o kterém hovořil pan Poignant, a také mu chci poděkovat, že zdůraznil význam Jeana Monneta. Je pravda, že tato smlouva není dokonalá, ale někdy lidé říkají, že opouštíme hodnoty a závazky zakladatelů Evropy. To není pravda. Děláme to, co řekl Jean Monnet a mnoho dalších, totiž budujeme pas à pas - krok za krokem - tento společný projekt a musíme tak nyní činit s tím, že máme závazky vůči občanům a že musíme plnit konkrétní úkoly a odvádět konkrétní výsledky.
Lisabonská schůzka tím, že se soustředila na smlouvu a orgány Unie a druhý den na téma globalizace a cesty, jakými můžeme zvýšit svoji schopnost efektivně jednat, abychom úspěšně čelili globalizačním výzvám, nastolila program pro budoucnost Evropy. Byl to tudíž obrovský úspěch a portugalské předsednictví, členské státy, Evropský parlament i Komise by měly skutečně oslavovat tuto skutečnost a dívat se do budoucnosti se znovunabytou sebejistotou.
(Potlesk)
Předseda
Děkuji vám, pane předsedo Komise. Tato rozprava ukázala, že můžeme věřit v budoucnost našeho evropského kontinentu. Měli bychom být ještě více odhodláni a zavázáni na tom pracovat.Velice vám děkuji.
Rozprava je ukončena.
Písemná prohlášení (článek 142)
Jean-Pierre Audy  
písemně. - (FR) Nejprve mi dovolte poblahopřát šéfům členských států k historické dohodě, k níž v Lisabonu dospěli a která ukončuje dlouhé roky institucionální nejistoty. Velice vítám houževnatou práci francouzského prezidenta Nicolase Sarkozyho plnou odvahy, moudrosti a pragmatismu a vynikající německé předsednictví Angely Merkelové, které vytyčilo cestu institucionálnímu programu. Rád bych také do svých gratulací zahrnul uznání panu předsedovi Valérymu Giscardovi d'Estaingovi, který odvedl vynikající a ohromnou práci. Tato smlouva vyzdvihuje hlavní výhody původního dokumentu: stabilní předsednictví pro Evropskou unii, osobu odpovědnou za evropskou diplomacii a nový hlasovací mechanismus s rozšířením hlasování kvalifikovanou většinou a zároveň posílení moci Evropského parlamentu. Je mi líto, že bylo upuštěno od symbolů Evropské unie (vlajky, hymny a motta). Tato smlouva také bere na vědomí zamítavé názory Francouzů a Nizozemců vůči původní smlouvě, oproti které si nezachovává charakter ústavy, a nezačleňuje do Smluv o Evropské unii sbírku evropských veřejných politik, které naopak spadají pod současné fungování evropské demokracie.
Alexandra Dobolyi  
písemně. - (HU) Považuji za významný krok, že politici, kteří se zúčastnili schůzky v Lisabonu, si uvědomili svoji odpovědnost, odložili stranou své historické křivdy a dosáhli dohody na této smlouvě, jíž trvalo dlouhých šest let, než vznikla, a která bude určovat budoucí tvář Evropy a umožní jí efektivně fungovat.
Je také důležité, aby se ratifikační proces tohoto dokumentu, který má být podepsán letos 13. prosince, obešel v členských státech bez nesnází. Je naprosto zásadní, aby Evropský parlament vytrval v prosazování podpory reformní smlouvy a nyní znovu obracíme pozornost členských států na důležitost ratifikace.
Maďarsko vždy pevně podporovalo ústavní proces a věřilo, že dříve či později najdou členské státy společnou řeč a uspějí ve snaze pohnout proces evropské integrace kupředu.
Jako člen Výboru pro zahraniční záležitosti Evropského parlamentu se domnívám, že je nutné zdůraznit, že dokument, který byl přijat, může pozitivně přispět ke zefektivnění zahraniční politiky EU a také může zvýšit její působení na mezinárodní diplomatické scéně. Nicméně nejde jen o oblast zahraniční politiky, kde můžeme v důsledku reformní smlouvy očekávat příznivou změnu, ale také v mnoha dalších záležitostech, které jsou zásadní pro úspěšné fungování Evropské unie. Například nám otevírá možnost, aby nový Evropský parlament a Evropská komise, které budou sestaveny v roce 2009, mohly zahájit operace na účinnější, transparentnější a demokratičtější bázi.
Tento společný úspěch v první řadě vyžadoval politickou vůli podniknout společnou akci, můžeme se tedy nyní ze smlouvy radovat, ale v zájmu zajištění úspěchu nesmíme usnout na vavřínech; musíme pokračovat ve svých společných snahách, abychom dovedli ratifikační proces k úspěšnému konci.
Jules Maaten  
Aby došlo k dohodě o reformní smlouvě, rozdalo se za zavřenými dveřmi v Lisabonu příliš mnoho dárků: Itálie dostala navíc jedno křeslo v Evropském parlamentu a Bulharsko "evro" v cyrilici, Polsko může blokovat rozhodovací proces ještě několik let v budoucnu a Rakousko může i nadále vylučovat německé studenty ze svých univerzit. Tohle handlování je jak ze středověku a je v protikladu s našimi snahami o větší transparentnost Unie.
Můžeme být nicméně rádi, že jsme po dlouhé době a mnoha debatách dosáhli dohody, protože tato smlouva je zlepšením současné situace. Není to ta nejelegantnější dohoda, ale opravdu zajišťuje Evropě větší demokracii. Dává Evropskému parlamentu a národním parlamentům větší vliv a evropským občanů větší možnost mít přímý vliv na politiku. Také řeší potřebu společné energetické a zahraniční politiky. Je nezbytně nutné důkladně prosazovat kodaňská kritéria a konečně, zavedení "oranžové karty", která dává národním parlamentům příležitost protestovat proti evropské legislativě na základě subsidiarity, zaručuje větší demokratickou odpovědnost.
Witold Tomczak  
O reformní smlouvě platí totéž co o Evropské ústavě. Tyto dokumenty mění mezinárodní organizaci, tedy Evropské společenství, stejně jako unii jejích členů, tedy Evropskou unii, na kontinentální superstát. Také ovlivňují definici tohoto superstátu (přistoupením na Evropskou úmluvu o lidských právech z roku 1950, jejímiž členy mohou být pouze státy). Otevírají novou cestu k vytvoření jednotného evropského práva bez zapojení členských států (prostřednictvím Listiny základních práv Evropského soudního dvora). Mohli bychom vyjmenovat celou řadu podobně závažných příkladů.
Vzhledem k této situaci se ocitáme před otázkou záruk práv evropských národů v tomto novém superstátě, protože dosud to byly členské státy, které vytvářely tyto záruky pro své národy. Tento problém není ve smlouvě vůbec zmíněn. Jelikož práva národů nejsou ničím jiným než lidskými právy vyzvednutými na úroveň života společenství, kvůli projektu založení superstátu nyní čelíme krizi lidských práv v Evropě.
Musíme proto reformní smlouvu zamítnout a začít se věnovat základní práci na systému, který by zaručil práva národům v rámci evropské integrace. Pokud tak neučiníme, Evropa bude ohrožena další explozí diktatury.
