Noul rol şi noile responsabilităţi ale Parlamentului care decurg din Tratatul de la Lisabona - Impactul Tratatului de la Lisabona asupra dezvoltării echilibrului instituţional al UE - Dezvoltarea relaţiilor dintre Parlamentul European şi parlamentele naţionale, în temeiul Tratatului de la Lisabona - Aspecte financiare ale Tratatului de la Lisabona - Punerea în aplicare a iniţiativei cetăţenilor (dezbatere)
Preşedintele
Vom relua şedinţa cu un subiect foarte important: dezbaterea comună privind Tratatul de la Lisabona, care include următoarele rapoarte:
raportul dlui Leinen, în numele Comisiei pentru afaceri constituţionale, privind noul rol şi noile responsabilităţi ale Parlamentului care decurg din Tratatul de la Lisabona,
raportul dlui Dehaene, în numele Comisiei pentru afaceri constituţionale, referitor la impactul Tratatului de la Lisabona asupra dezvoltării echilibrului instituțional al Uniunii Europene,
raportul dlui Brok, în numele Comisiei pentru afaceri constituţionale, referitor la dezvoltarea relaţiilor dintre Parlamentul European şi parlamentele naţionale, în temeiul Tratatului de la Lisabona,
raportul dnei Guy-Quint, în numele Comisiei pentru bugete, referitor la aspectele financiare ale Tratatului de la Lisabona, şi
raportul dnei Kaufmann, în numele Comisiei pentru afaceri constituţionale, prin care se solicită Comisiei să prezinte o propunere de regulament al Parlamentului European şi al Consiliului privind punerea în aplicare a iniţiativei cetăţeneşti.
După cum puteţi observa, acestea sunt cinci rapoarte extrem de importante care se referă la o problemă de mare actualitate şi, de asemenea, ar trebui să avem în vedere faptul că, după cum ştiţi, Senatul Republicii Cehe a aprobat ratificarea Tratatului cu majoritatea necesară.
Jo Leinen
raportor. - (DE) Dle preşedinte, dle vicepreşedinte, doamnelor şi domnilor, ultima şedinţă de seară din această legislatură este dedicată dezbaterii privind Tratatul de la Lisabona. Ştim că multe şedinţe de seară au precedat-o pe aceasta în efortul nostru de a pune în aplicare un Tratat de reformă şi de a-l ratifica în 26 de parlamente din statele membre.
Aş dori să-mi exprim felicitările şi aprecierea pentru membrii Senatului ceh, care au susţinut astăzi acest tratat cu o majoritate clară. De asemenea, aş dori să le mulţumesc tuturor celor care au contribuit la înlăturarea acestui obstacol.
(Aplauze)
Într-adevăr, să aplaudăm Senatul ceh, tot drumul de la Strasbourg până la Praga. Suntem foarte mulţumiţi de acest rezultat.
Sunt foarte optimist că vom reuşi să finalizăm procedura de ratificare până spre sfârşitul anului. Nu trebuie să ne numărăm puii înainte ca aceştia să fie eclozaţi, dar totul pare să indice că vom obţine 27 de ratificări. Prin urmare, Comisia pentru afaceri constituţionale a avut dreptate să fie optimistă. Consiliul European, Comisia şi Parlamentul European trebuie să se pregătească pentru intrarea în vigoare a tratatului. Sunt foarte fericit că acest Parlament a adoptat patru rapoarte eminamente interesante şi importante - ba nu, cinci rapoarte, întrucât dna Guy-Quint a prezentat, de asemenea, un raport referitor la aspectele financiare ale Tratatului de la Lisabona - ca un fel de act final al acestei legislaturi.
Constat că acest Parlament nu a renunţat niciodată la Tratatul de reformă, nici chiar în momentele dificile. Totuşi, acest lucru nu este adevărat pentru toată lumea. Nu pot să înţeleg de ce s-a ezitat atât de mult în acest Parlament şi de ce s-au exprimat atât de multe îndoieli cu privire la faptul dacă ar trebui să mai discutăm vreodată despre Lisabona. Această dezbatere a fost ascunsă chiar în şedinţa de seară, deşi ar fi putut să aibă loc destul de uşor în timpul zilei. Este sub demnitatea acestui Parlament să amâne o astfel de dezbatere pentru o şedinţă de seară. Ştim de ce s-a întâmplat acest lucru. Nu s-a dorit ca acest Parlament să îşi reafirme convingerea în faţa unui public larg că avem nevoie de acest tratat, că îl dorim şi credem în el. Au existat sceptici la cele mai înalte niveluri ale acestui Parlament, lucru care mi se pare absolut de neînţeles şi total inacceptabil.
Am acceptat raportul privind rolul Parlamentului în punerea în aplicare a Tratatului de la Lisabona şi pot să afirm că acest Parlament va fi unul dintre câştigători în cadrul Tratatului de reformă. Adoptăm măsuri radicale în controlul democratic, fie din punctul de vedere al legislaţiei sau al controlului bugetar şi al procesului de luare a deciziilor, fie din punctul de vedere al controlului şi chiar al alegerii executivului, a Comisiei sau aprobarea acordurilor internaţionale, sau noile drepturi de iniţiativă care ne sunt acordate, cel mai elocvent exemplu fiind dreptul Parlamentului European de a sugera modificări ale Tratatului - un privilegiu rezervat în prealabil statelor membre şi guvernelor acestora. Codecizia ca standard ne pune pe picior de egalitate cu Consiliul de miniştri: politica agricolă, politica în domeniul pescuitului, politica de cercetare, reglementări structurale - multe dintre acestea se vor afla în prezent sub incidenţa responsabilităţii comune şi a prerogativei de codecizie a acestui Parlament. Deţinem noi competenţe de supraveghere, noi drepturi la informare şi noi competenţe de iniţiativă.
Stimate vicepreşedinte, vă mulţumesc că aţi fost mereu de partea noastră. Astăzi a fost o zi bună şi, cu cele patru rapoarte, ca un fel de act final, încheiem o perioadă plină de dăruire pentru reformarea Uniunii Europene. Speranţa mea este că actul final va fi realizat de noul Parlament şi că putem păşi pe fundaţii noi şi mai puternice în noua legislatură.
(Aplauze)
Jean-Luc Dehaene
raportor. - (NL) Dle preşedinte, stimate vicepreşedinte, doamnelor şi domnilor, aprobarea Tratatului de la Lisabona de către Senatul ceh reprezintă un important pas înainte pentru ratificarea tratatului. Prin urmare, este un lucru pozitiv faptul că Parlamentul European aprobă, în această seară, o serie de rapoarte care stabilesc poziţia Parlamentului cu privire la punerea în aplicare a tratatului. Până la urmă, este necesar ca Parlamentul să fie la fel de bine pregătit ca şi celelalte instituţii, înainte de a intra în discuţii şi negocieri cu acestea cu privire la punerea în aplicare şi executarea tratatului.
Acest lucru este cu atât mai important pentru Parlament, dat fiind faptul că atribuţiile sale vor fi extinse în mod substanţial în temeiul prezentului tratat. Prin urmare, Parlamentul are un interes puternic să se asigure că a) este bine pregătit să-şi îndeplinească în totalitate noile sarcini - astfel cum este prevăzut în rapoartele întocmite de dl Leinen şi dna Guy-Quint şi că b) adoptă o poziţie clară în ceea ce priveşte relaţia cu alte instituţii, care fac obiectul raportului meu.
Tratatul de la Lisabona consolidează şi clarifică echilibrul instituţional în cadrul Uniunii Europene. Tratatul privind Uniunea Europeană, pe care sperăm să îl vedem adoptat, marchează un final formal pentru structura pe piloni. În plus, Uniunea Europeană va dobândi o personalitate juridică; Instituţiile comunitare vor deveni instituţiile Uniunii, iar în temeiul tratatului, rolurile şi competenţele fiecărei instituţii vor fi clar definite. Prin urmare, tratatul va pune capăt poziţiei duble a Consiliului European, transformându-l într-o instituţie autonomă a Uniunii.
Deşi este încă supusă multor excepţii, punerea în aplicare a procedurii de codecizie, care va deveni procedura legislativă ordinară şi care va include, de asemenea, aprobarea bugetului, va conferi Parlamentului un rol foarte important. De fapt, competenţele Consiliului şi ale Parlamentului au fost formulate în mod identic în tratat. Prin urmare, tratatul consolidează metoda comunitară şi o transformă într-o metodă a Uniunii. În plus, această metodă va fi extinsă la fostul pilon pentru justiţie şi afaceri interne.
În cadrul raportului meu, am subliniat faptul că va fi solicitată coordonarea puternică a activităţii legislative şi bugetare, dacă se va dori ca instituţiile să funcţioneze în mod eficient. Raportul face apel la programarea activităţii legislative, inclusiv perspectiva multianuală a bugetului. Rolul Consiliului Afaceri Generale din cadrul Consiliului de miniştri va fi foarte important, întrucât acesta trebuie să devină preşedinţia instrumentului de dialog al Consiliului cu Parlamentul. Rolul de iniţiativă a Comisiei este, de asemenea, susţinut în mod clar; din păcate, planul este de a reduce numărul de comisari, astfel încât să se ajungă la un colegiu mai redus. Acest lucru va solicita Comisiei să îşi consolideze organizarea internă şi mai mult, dacă trebuie să funcţioneze ca un colegiu.
O nouă caracteristică importantă este aceea că rolul dublu al noului Înalt Reprezentant şi al vicepreşedintelui Comisiei va fi crucial atunci când este vorba despre afaceri externe, afaceri externe şi securitate. În raportul meu am subliniat faptul că va fi în interesul lor să coopereze strâns cu Comisia, astfel încât să poată fi mobilizate toate resursele politicii externe a Uniunii.
Aş dori să conchid prin a afirma că după alegeri vom traversa o perioadă de tranziţie foarte dificilă, precum şi o trecere dificilă de la Tratatul de la Nisa, care trebuie aplicat mai întâi, la Tratatul de la Lisabona, care sperăm să fie aprobat până la sfârşitul anului. Invit Parlamentul şi Consiliul să dezbată încă o dată în comun modalitatea de a organiza această perioadă şi nu pot să înţeleg de ce nu s-a întâmplat deja acest lucru mai frecvent. În caz contrar, riscăm să ajungem în situaţia în care, în urma alegerilor, nu ştim exact ce ar trebui să se întâmple. Având în vedere că nimeni nu va beneficia de pe urma unei astfel de situaţii, haideţi să cădem de acord în mod clar în această privinţă.
Elmar Brok
raportor. - (DE) Dle preşedinte, dle vicepreşedinte, stimaţi reprezentanţi ai preşedinţiei cehe, doamnelor şi domnilor, după cum au afirmat şi antevorbitorii, acesta este un moment măreţ, nu pentru că rapoartele noastre sunt discutate, ci pentru că astăzi s-a stabilit că parlamentele din 26 de ţări au ratificat Tratatul de la Lisabona şi că referendumul care a fost promis trebuie să mai aibă loc în doar o ţară.
Faptul că parlamentele din 26 de ţări au ratificat Tratatul de la Lisabona denotă că acesta este un tratat parlamentar. Pe parcursul unificării Uniunii Europene s-a înregistrat un progres deosebit, dar niciodată nu a existat un tratat de tipul celui de la Lisabona, în care parlamentele - atât Parlamentul European, cât şi parlamentele naţionale - au fost consolidate, democraţia a fost întărită, a fost introdusă iniţiativa cetăţenească, iar principiul subsidiarităţii a fost consolidat din punctul de vedere politic şi juridic, prin întărirea parlamentelor naţionale.
Prin urmare, este de mirare că cei care s-au erijat în calitate de fondatori ai democraţiei s-au opus acestui tratat. Aceştia se opun Tratatului de la Lisabona, deoarece nu doresc să confere legitimitate democratică procesului de unificare europeană. Aceştia se opun unificării europene şi se tem că această Europă ar putea câştiga popularitate printr-o mai mare democraţie şi transparenţă şi, de asemenea, prin consolidarea abilităţilor de luare a deciziilor, pentru a face faţă provocărilor viitoare. De aceea spun minciunile pe care le spun.
Permiteţi-mi să precizez la acest punct că aş dori să mulţumesc preşedinţiei cehe şi în special prim-ministrului Topolánek, care, într-o situaţie care a fost dificilă pentru domnia sa personal şi pentru care nu era responsabil, a luptat, în ultima zi a acestei legislaturi, pentru a obţine o majoritate suficientă în Senatul ceh.
Şi nu a fost vorba despre o majoritate slabă; a fost 54:20. Aceasta este o victorie decisivă pentru cei care au spus "da” Tratatului de la Lisabona. Sper ca, după ce cele 26 de adunări alese vor fi luat o decizie, personalul administrativ nu va împiedica procesul democratic prin refuzul de a oferi semnătura lor. Cred că îşi vor ţine promisiunea pe care au făcut-o şi că acest tratat va fi semnat.
Constatăm în cadrul discuţiilor din această campanie electorală că această criză financiară a demonstrat că fiecare ţară care acţionează unilateral în această ordine globală este pierdută. De aceea, este extrem de important ca acest lucru să fie recunoscut în Irlanda şi ca - dacă ar fi să mă încred în sondajele de opinie - cetăţenii din Irlanda să îşi regândească poziţia, astfel încât interesele Irlandei să fie apărate. Sunt sigur că, prin clauza socială, prin angajamentul acordat unei economii sociale de piaţă şi nu capitalismului de pradă, cu alte cuvinte, prin angajamentul în sens social, acesta este, de asemenea, un tratat pentru cetăţenii obişnuiţi. În acest fel, ne putem apăra împreună interesele în această lume.
Pentru a exercita control cu adevărat asupra unei birocraţii administrative, a guvernelor naţionale, a Comisiei sau aparatelor Consiliului de aici, de la Bruxelles şi de la Strasbourg, trebuie să stabilim o cooperare strânsă între Parlamentul European şi parlamentele naţionale.
Există multe sarcini comune în politica externă şi de securitate, în politica pentru justiţie şi afaceri interne, care se află sub controlul Europol. Există multe oportunităţi deschise parlamentelor naţionale prin exercitarea dreptului lor de veto. Prin utilizarea cardurilor portocalii şi galbene, precum şi a dreptului de acţiune, acestea au posibilităţi în domeniul controlului subsidiarităţii, iar, în calitate de membri ai Consiliului, pot exercita mai mult control asupra propriilor guverne. În acest fel, sunt de două ori legitimi din punct de vedere democratic. De aceea, Parlamentul European şi parlamentele naţionale nu sunt rivali în acest proces, ci aliaţi, dornici să îşi exercite controlul democratic comun asupra Europei, să îl ducă mai departe şi să nu îi permită să degenereze într-o Europă controlată de aparatcici. Prin urmare, Tratatul de la Lisabona este corect şi adecvat, iar parlamentele naţionale şi Parlamentul European nu se vor eschiva de la această responsabilitate.
Catherine Guy-Quint
Dle preşedinte, stimate comisar, doamnelor şi domnilor, îmi face o deosebită plăcere să prezint în această seară raportul privind aspectele financiare ale Tratatului de la Lisabona, care a fost redactat de ceva vreme în cadrul Comisiei pentru bugete. Acesta va fi ultimul raport bugetar din această legislatură şi ultimul meu raport parlamentar.
Mai presus de toate, sunt foarte mulţumită să constat că Parlamentul a avut curajul să prezinte rapoartele noastre în cadrul pachetului "Lisabona”, pentru a onora promisiunea făcută cetăţenilor de a-i informa cu privire la consecinţele acestui tratat. Un cetăţean mai bine informat este un cetăţean care votează în deplină cunoştinţă de cauză a evenimentelor. Nu este o contestare a democraţiei să dezbatem problema Tratatului de la Lisabona în acest Parlament, ci dimpotrivă. Punerea sa în aplicare va avea consecinţe grave pentru competenţele bugetare ale implicaţiilor instituţionale şi financiare.
De fapt, reforma este importantă pentru Parlament. În afară de introducerea cadrelor financiare multianuale, ar trebui reamintit faptul că procedura bugetară a rămas practic neschimbată din anul 1975. Prin urmare, a fost imperios pentru Comisia pentru bugete să analizeze aceste modificări şi să verifice că erau întrunite condiţiile necesare pentru ca instituţia noastre să îşi menţină, chiar să îşi consolideze, rolul său în calitate de autoritate bugetară. Acesta este scopul global al raportului: simplificarea şi clarificarea provocărilor bugetare ale tratatului.
Principala mea dorinţă a fost să apăr prerogativele instituţiei parlamentare. Viitorii membri nu trebuie privaţi de atribuţiile lor în cadrul procedurilor bugetare viitoare şi în negocierile următoare privind cadrul financiar multianual.
Aceste modificări substanţiale sunt de trei tipuri. În primul rând, modificări aduse legislaţiei primare. Noua procedură bugetară conţine progrese reale şi noi provocări pentru Parlament incluzând, în primul rând, renunţarea la distincţia dintre cheltuielile obligatorii şi cele neobligatorii. În continuare, prima lectură pentru procedura bugetară cu introducerea unui mecanism invers pentru eventualitatea în care Consiliul respinge poziţia comună, introducerea unei comisii de conciliere responsabile pentru pregătirea poziţiei comune şi a unei planificări strânse pentru comitetul de conciliere. În plus, se fac schimbări la noul cadru financiar multianual care consolidează rolul Parlamentului. Acest cadru devine restrictiv. Pentru a fi adoptat, acesta necesită unanimitatea în cadrul Consiliului şi consensul Parlamentului European. Aş adăuga că adoptarea sa este rezultatul unei proceduri în totalitate noi şi speciale.
În ceea ce priveşte noile perspective financiare, am dori ca acestea să aibă o durată de viaţă de cinci ani, pentru a coincide cu mandatul Parlamentului şi al Comisiei Europene. Astfel, comisarii vor fi răspunzători pentru alegerile bugetare pe care le fac. Codecizia este extinsă la adoptarea Regulamentului financiar şi la metodele de aplicare ale acestuia. Cu toate acestea, din păcate, decizia privind noile resurse rămâne de competenţa Consiliului. Parlamentul este doar consultat, cu excepţia metodelor de punere în aplicare.
Aşadar, disciplina bugetară revine parţial Parlamentului, care poate respinge cadrul financiar multianual. Acesta este un progres real. Provocarea pentru viitorul Parlament este să ştie ce va fi negociat în conformitate cu noua procedură de regulament financiar, responsabilitatea care îi revine şi ceea ce va intra sub incidenţa legislaţiei pentru noul regulament privind Acordul interinstituţional, pentru care Parlamentul European va avea numai dreptul de a-l respinge sau a-l accepta.
În final, noile responsabilităţi ale Uniunii vor da naştere la noi solicitări de finanţare. În primul rând, va exista pachetul de relaţii externe, în special, cu crearea Serviciului european pentru acţiunea externă şi a Înaltului Reprezentant, a vicepreşedintelui Comisiei şi apoi, cu noile politici: energia, spaţiul şi turismul, cercetarea, apărarea civilă, cooperarea administrativă şi sportul.
Doamnelor şi domnilor, după cum veţi fi înţeles, schimbările pe care le implică Tratatul de la Lisabona sunt importante.
Sylvia-Yvonne Kaufmann
raportoare. - (DE) Dle preşedinte, doamnelor şi domnilor, acesta este ultimul meu discurs în şedinţa plenară a Parlamentului European şi, în calitate de raportoare a Iniţiativei cetăţeneşti europene, sunt încântată că mi s-a acordat cuvântul. Sper că mâine, în cursul ultimei şedinţe din această legislatură, Parlamentul European va transmite un semnal politic, va deschide calea către aducerea Europei mai aproape de cetăţenii săi şi va continua cu un proiect pe care l-am susţinut timp de mai mulţi ani.
Permiteţi-mi să încep prin a face o serie de observaţii. Constat cu părere de rău că nici grupul din care fac parte, nici partidul meu - şi aici îmi aleg cu grijă cuvintele - nu au reuşit să sprijine Iniţiativa cetăţenească. În timp ce, pe de o parte, nu s-a pierdut ocazia de a deplânge deficitul democratic în UE, pe de altă parte, există un refuz general de a adopta măsuri serioase pentru a transforma proiectul european într-unul mai democratic. Acest comportament nu este nici credibil, nici de dorit. Acesta blochează progresul în Europa asupra căruia au insistat atât de mult timp cetăţenii, iar eu nu pot şi nici nu voi tolera acest lucru.
Înainte de finalul mandatului meu, aş dori să le mulţumesc colegilor mei, membri ai Grupului Partidului Popular European (Creştin-Democrat) şi al Democraţilor Europeni, Grupul Alianţei Liberalilor şi Democraţilor pentru Europa şi Grupul Verzilor/Alianţa Liberă Europeană, care mi-au acordat sprijinul pentru acest raport. Aş dori să mulţumesc domnului Jo Leinen, preşedintele Comisiei pentru afaceri constituţionale şi, în special, tuturor coordonatorilor şi raportorilor alternativi ai acestor grupuri. Vă mulţumesc pentru faptul că am colaborat atât de bine în interiorul partidului şi dincolo de graniţele ţării şi pentru că am reuşit să continuăm împreună proiectul de integrare europeană.
Dle vicepreşedinte, prevederea inclusă în Tratatul de la Lisabona privind Iniţiativa cetăţenească reprezintă fără îndoială un jalon important în procesul de integrare europeană. Adevărul este că, în Uniunea Europeană, nu dorim să unificăm statele, ci popoarele. Acest aspect va fi abordat într-un mod total diferit şi nou, dacă, astfel cum se prevede la articolul 11 alineatul (4) din Tratatul privind Uniunea Europeană (Tratatul UE, noua versiune n.v.), cetăţenii sunt direct implicaţi în procesul legislativ european. În acel moment, un milion de cetăţeni vor avea dreptul să solicite Comisiei să prezinte un proiect de regulament specific sau de directivă, drept pe care Consiliul l-a avut din anul 1957, iar Parlamentul European din anul 1993.
În raportul meu, Parlamentul a prezentat punctele cheie şi liniile directoare pentru un regulament viitor privind condiţiile şi procedurile pentru o Iniţiativă cetăţenească europeană. Dle vicepreşedinte, în eventualitatea în care Tratatul de la Lisabona intră în vigoare, mă aştept din partea Comisiei să prezinte cât mai curând posibil nu numai o propunere, ci şi, de asemenea, dacă se poate, să respecte liniile directoare din raportul meu. În special, Comisia ar trebui să sprijine poziţia Parlamentului care reflectă opinia unui număr semnificativ de state membre în temeiul articolului 11 alineatul (4) din Tratatul UE (n.v.). În raportul meu este propus numărul 7. Este esenţial să nu se stabilească orice cifră arbitrară, întrucât trebuie, în primul rând, să se poată justifica restricţia asociată cu privire la dreptul cetăţenilor UE de a participa în mod egal la Iniţiativa cetăţenească, indiferent de cetăţenia lor şi, în al doilea rând, aceasta trebuie să fie orientată către obiectivul relevant. Acest lucru presupune că stabilirea unui număr minim de state membre trebuie să asigure că punctul de plecare în procesul legislativ european nu este o problemă care să reflecte interesele specifice ale unui singur stat membru, ci mai degrabă, unul care este în concordanţă cu interesul general european.
În plus, solicit să se acorde o atenţie specială structurii acestei proceduri, în special problemei privind admisibilitatea unei Iniţiative cetăţeneşti. Trebuie acordată prioritate zero criteriilor de atitudine prietenoasă faţă de cetăţeni şi securităţii juridice. Dacă cetăţenii Uniunii Europene contribuie la determinarea procesului legislativ european şi doresc să introducă o Iniţiativă cetăţenească, în esenţă, echitatea solicită ca organele de stat competente ale UE să stabilească cât mai curând posibil şi într-un mod obligatoriu dacă iniţiativa planificată îndeplineşte cerinţele legale prevăzute în tratat. Este absolut vital ca acest lucru să aibă loc înainte ca declaraţiile de sprijin să fie adunate, deoarece statele membre care asigură resursele necesare au nevoie de securitate juridică.
În final, aş dori să reamintesc Parlamentului că dispoziţiile privind Iniţiativa cetăţenească nu au căzut din cer. Acestea erau deja incluse în Tratatul Constituţional şi au fost dezvoltate în Convenţia Constituţională, la semnarea căreia au fost prezenţi unii membri, în cooperare strânsă cu ONG-urile. Includerea lor în Convenţia de proiect de Constituţie nu a fost un lucru sigur şi nici unul întâmplător. Acestea reprezintă rezultatul consultărilor intense între membrii Convenţiei şi ONG-uri, dedicaţi politicii democratice. Acum ştim că această idee a fost suspendată timp de şase ani. Este timpul ca aceasta să fie adusă la viaţă după atâta timp. A sosit momentul pentru o democraţie directă într-o Europă unită.
(Aplauze)
Margot Wallström
vicepreşedintă a Comisiei. - Dle preşedinte, în primul rând, permiteţi-mi să mulţumesc în mod special tuturor raportorilor. Admir foarte mult angajamentul dumneavoastră şi, aş putea spune, perseverenţa. Poate pentru că eu recunosc ceea ce soţul meu ar numi încăpăţânare în insistenţa dumneavoastră asupra acestor probleme care sunt abordate în acest Parlament şi de aceea mă simt în largul meu şi am stabilit o cooperare excelentă cu fiecare dintre dumneavoastră.
Mulţumiri speciale tuturor celor care vor pleca. Nu aţi fost doar foarte buni colaboratori şi parteneri în toate aceste lucruri, ci şi prieteni buni şi amuzanţi. Vă mulţumesc foarte mult. Stimată dnă Kaufmann, cred că puteţi fi mândră că aţi ajutat la instituirea a ceea ce eu numesc stabilirea şi acordarea de linii de putere între cetăţeni şi instituţiile europene - noi linii de putere, inspirându-le şi încărcându-le. Cred că este un lucru de apreciat.
Sunt desigur încântată să pot lua parte la această dezbatere în seara aceasta, în ziua în care Republica Cehă a încheiat ratificarea parlamentară a Tratatului de la Lisabona. Votul de astăzi aduce la 26 numărul de state membre ale căror parlamente au sprijinit tratatul. Consider că această dezbatere oferă o bună oportunitate pentru a le reaminti cetăţenilor europeni rolul Tratatului de la Lisabona de a transforma Uniunea Europeană într-una mai democratică şi mai coerentă.
În contextul crizei economice, este mai important ca niciodată să avem o Europă care funcţionează bine, care are sistemele adecvate pentru a garanta democraţia. Tratatul va conferi instituţiilor democratice ale UE, îndeosebi acestui Parlament, prerogativele de care au nevoie. Acesta ar ajuta UE să acţioneze cu o mai mare coerenţă şi unitate pe scena mondială. Ar permite Europei să reacţioneze mai eficient la provocările majore cu care ne confruntăm în prezent, în domenii precum schimbările climatice şi securitatea energetică.
Rapoartele pe care le discutăm în seara aceasta ne vor ajuta, de asemenea, să asigurăm că, o dată ce tratatul este aprobat, punerea sa în aplicare va fi mai rapidă şi mai uşoară.
Buna cooperare între instituţii va fi critică în asigurarea de beneficii maxime care rezultă din tratat, iar Comisia se angajează să lucreze în parteneriat cu Parlamentul şi cu celelalte instituţii, pentru a face posibil acest lucru.
Referendumul irlandez a reprezentat o reamintire dură a necesităţii de a plasa cazul pentru Europa în cadrul dezbaterii naţionale. Preocupările substanţiale care stau la baza votului merită să fie luate în serios - şi acest lucru a fost exact ceea ce s-a întâmplat în cadrul Consiliului European din luna decembrie a anului trecut. Regimul juridic al garanţiilor şi decizia cu privire la dimensiunea Comisiei arată respectul acordat de conducerea politică a Europei rezultatului din Irlanda, precum şi dorinţa de a înţelege motivele pentru care au votat "nu” şi au răspuns la aceste preocupări. Dar a arătat, de asemenea, că au rămas convinşi că acest tratat este potrivit pentru Europa.
Iată de ce, de la vot, încă opt state membre şi-au încheiat procedurile parlamentare, cu încă opt voturi afirmative.
Rapoartele Parlamentului adăugă o analiză globală a principalelor aspecte din tratat. Abordarea fundamentală trebuie să fie ambiţioasă pentru ceea ce tratatul poate obţine pentru UE - o abordare pe deplin împărtăşită de către Comisie.
Rapoartele sunt deosebit de valoroase în aprofundarea modului nostru de gândire cu privire la modul în care ar trebui să funcţioneze tratatul în practică. În moduri diferite, toate cele cinci rapoarte pun în evidenţă un Parlament puternic, încrezător în forţele proprii, care caută moduri de a maximiza potenţialul tratatului pentru îmbunătăţirea eficacităţii, eficienţei şi a responsabilităţii acţiunilor UE, în beneficiul cetăţenilor şi al alegătorilor. -
Raportul domnului Dehaene stabileşte multe detalii importante, iar Comisia împărtăşeşte foarte pe larg interpretările aduse tratatului. Punctul forte al raportului constă în claritatea cu care acesta arată că punerea în aplicare a tratatului nu înseamnă consolidarea unei instituţii în detrimentul alteia - Uniunea Europeană nu poate realiza decât ceea ce cetăţenii săi aşteaptă, dacă toate instituţiile sunt puternice şi cooperează în mod eficient.
Raportul acordă o atenţie specială problemei tranziţiei şi s-ar fi înregistrat multe avantaje dacă tratatul ar fi fost în vigoare înainte de acest an de tranziţie instituţională. Din păcate, acest lucru nu a fost posibil. Aşadar, este nevoie de o abordare pragmatică şi flexibilă, de găsire a unei căi de parcurs care va lua în considerare nevoia de a evita orice lacună instituţională în acest an; importanţa de a garanta că următoarea Comisie se va bucura de autoritatea totală a unui mandat democratic; şi de nevoia de a respecta rolul Parlamentului. Raportul Dehaene instituie un model care ne va ajuta să găsim calea de parcurs.
Raportul domnului Dehaene face apel la luarea în considerare a echilibrului politic şi de gen, alături de un echilibru geografic şi demografic, în numirea în posturile de frunte ale UE. În Europa din prezent, unde mai mult de 50% sunt femei, acestea sunt încă nereprezentate în politică. Această Comisie - după cum ştiţi - are cel mai mare număr de comisari femei de până acum. Cu toate acestea, nu este de ajuns. Îmbunătăţirea echilibrului între sexe ar trebuie să constituie un obiectiv în momentul învestirii următoarei Comisii: un obiectiv care poate fi realizat dacă există sprijin politic puternic din partea viitorului Parlament.
Sper, de asemenea, că vom avea mai multe femei în Parlamentul European şi în posturile de frunte din UE. Fără acestea, vom pierde cunoştinţele, experienţa şi ideile lor.
Raportul doamnei Guy-Quint abordează un alt aspect important: cum să organizăm ciclul de planificare financiară al Uniunii în vederea utilizării optime a bugetului UE, plasând banii acolo unde se află priorităţile politice. În contextul unei intense presiuni asupra finanţelor publice, trebuie să instituim procedurile adecvate pentru a obţine un beneficiu optim al fondurilor. Echilibrul dintre stabilitate şi reacţie în cadrul planificării bugetare este indispensabil pentru o planificare eficientă a UE, iar Comisia se va întoarce la acest aspect în revizia bugetară.
Raportul domnului Leinen arată modul în care tratatul va afecta activitatea Parlamentului şi acoperă în detaliu implicaţiile noilor domenii de politică, ale noilor prerogative şi noilor proceduri asupra Parlamentului. De exemplu, acesta subliniază importanţa de a garanta controlul adecvat al acţiunii externe a Uniunii şi cu siguranţă suntem deschişi în vederea identificării metodelor corespunzătoare pentru a efectua acest lucru. Cu toate acestea, aceste metode nu pot fi convenite decât după ce vicepreşedintele şi Înaltul Reprezentant îşi vor fi început mandatul.
Cu privire la acest aspect, precum şi la alte probleme menţionate - inclusiv actele de comitologie şi cele delegate - aşteptăm cu nerăbdare schimburile mai detaliate cu Parlamentul în privinţa punerii în aplicare a chestiunilor discutate.
Permiteţi-mi să mă întorc la raportul doamnei Kaufmann, care explică în mod clar modul în care Iniţiativa cetăţenească poate conferi o nouă dimensiune democraţiei din cadrul Uniunii. Cetăţenii vor putea face apel la Comisie să prezinte noi iniţiative politice. Acesta este unul dintre domeniile în care Comisia intenţionează să acţioneze rapid de îndată ce tratatul va intra în vigoare - de asemenea, pe bază de consultare - pentru a înţelege aşteptările părţilor interesate şi ale cetăţenilor. Punctul de vedere al Comisiei este în acord cu recomandările doamnei Kaufmann.
Cu toate acestea, există câteva domenii pe care ar trebui să le discutăm în continuare. Dorim să atingem un echilibru între o procedură care este facilă pentru cetăţeni şi una care presupune că iniţiativele vor avea legitimitate şi greutate.
De exemplu, referitor la numărul minim de state membre, ar trebui să reflectăm, de asemenea, mai mult asupra tipului de procedură prevăzută în tratat.
În final, raportul domnului Brok acoperă un domeniu în care atât Parlamentul, cât şi Comisia, au făcut paşi importanţi în ultimii ani: relaţiile cu parlamentele naţionale. Acest Parlament este promotorul utilizării conferinţelor interparlamentare şi a găsit unele metode foarte practice de a construi o reţea parlamentară reală.
După cum ştiţi, Comisia a instituit un mecanism de dialog cu parlamentele naţionale complet nou, iar acesta este un domeniu în care s-au înregistrat multe progrese. Începând cu anul 2006, Comisia a transmis parlamentelor nu numai documente de consultare, ci şi propuneri legislative, invitându-le să răspundă. Până în prezent, am primit şi am răspuns la aproximativ 400 de avize şi, de asemenea, am sporit considerabil numărul de contacte directe, cu mai mult de 500 de întâlniri între comisari şi organismele naţionale parlamentare, din momentul începerii activităţii Comisiei. Aşadar, după cum sugerează raportul, noile dispoziţii ale tratatului cu privire la parlamentele naţionale vor fi pe deplin în acord cu tendinţa din ultimii ani şi cred că acestea vor consolida şi mai mult familia parlamentară europeană.
Luate împreună, aceste rapoarte ilustrează modul în care Tratatul de la Lisabona ar aprofunda democraţia europeană şi ar da rezultate pentru cetăţenii europeni. Acesta este un mesaj excelent pentru noi, care trebuie luat în considerare în alegerile pentru Parlamentul European, precum şi o excelentă pistă de lansare pentru pregătirea punerii în aplicare a tratatului în sine.
Preşedintele
Înainte de a da cuvântul vorbitorilor, îmi voi permite un anumit grad de libertate care cred că poate fi acordat cuiva care prezidează şedinţa în acest stadiu al mandatului nostru şi în acest moment din noapte, deoarece este adevărat că aceste şedinţe de noapte târzie au un avantaj.
Aş dori să vă spun că am intenţia de a transmite imediat Preşedintelui Parlamentului European şi Biroului o propunere pentru a pregăti o publicaţie care conţine Tratatul de la Lisabona în sine, cele cinci rapoarte, precum şi rezoluţiile corespunzătoare, împreună cu discursurile introductive ale raportorilor şi comisarului.
Consider că un document de acest fel, tradus în cele 23 de limbi oficiale ale UE şi distribuit bărbaţilor şi femeilor din cele 27 de state membre, ar fi un document foarte important în ceea ce priveşte înţelegerea importanţei Tratatului de la Lisabona în sine şi, de asemenea, pentru înţelegerea eforturilor făcute şi a acţiunilor întreprinse de către Parlament. De asemenea, ar fi un tribut meritat adus celor cinci raportori, în special doamnei Guy-Quint şi doamnei Kaufmann, care ne-au spus că părăsesc Parlamentul, dar care vor fi mereu prezente în amintirile noastre şi cărora le vom păstra mereu recunoştinţa noastră.
Michael Gahler
raportor pentru aviz al Comisiei pentru afaceri externe. - (DE) Dle preşedinte, pentru a sărbători acest prilej, după cum vedeţi, am luat în mod conştient locul domnului Zahradil.
În numele Comisiei pentru afaceri externe, aş dori să subliniez faptul că noi considerăm viitorul vicepreşedinte al Comisiei şi Înaltul Reprezentant ca fiind pe deplin responsabili în Parlament, pentru simplul motiv că, la fel ca toţi ceilalţi comisari, aceştia au nevoie de încrederea Parlamentului pentru a-şi începe mandatul. Practica curentă a serviciilor regulate de dialog politic în şedinţă plenară, precum şi în cadrul Comisiei pentru afaceri externe trebuie să fie menţinută în dubla funcţie exercitată de către o singură persoană.
Având în vedere că marea majoritate dintre noi doreşte o abordare mai uniformă şi mai activă de către Uniunea Europeană faţă de politica externă, viitorul cuvenit acestui birou va avea, de asemenea, un interes propriu în asigurarea de sprijin pentru Parlamentul European în acţiunile sale. Planurile politice şi poziţiile executivului nostru pot fi, de asemenea, dezbătute cu regularitate în cadrul Comisiei pentru afaceri externe, la şedinţele în care viitorul preşedinte al Comitetului Reprezentanţilor Permanenţi oferă informaţii cu privire la problemele care sunt dezbătute în CRP. În cazul în care se solicită acest lucru, această practică trebuie să se aplice, de asemenea, reprezentanţilor speciali.
Pe viitor, deciziile prezentate în domeniul politicii de securitate şi apărare trebuie, de asemenea, să fie dezbătute de către Parlament pentru a conferi o mai mare legitimitate democratică operaţiunilor din ţările terţe.
În ceea ce priveşte Serviciul european pentru acţiunea externă, suntem de părere că Parlamentul European trebuie să fie pe deplin implicat în operaţiunile de pregătire. Afirmăm că acest serviciu trebuie să fie atribuit Comisiei în scopuri administrative.
De asemenea, dorim să reuşim să asigurăm faptul că, pe viitor, liderul unei delegaţii UE într-o ţară terţă se va prezenta în faţa Comisiei pentru afaceri externe, înainte ca postul său să fie în final confirmat. Consider că, dacă o persoană nu face o impresie bună faţă de proprii membri, ar trebui să existe puţine şanse ca acea persoană să fie numită într-un post în străinătate.
Solicităm, de asemenea, ca întreaga politică externă a Uniunii Europene, inclusiv politica comună de securitate şi apărare, să fie finanţate pe viitor din bugetul comunitar. Cu toate acestea, pentru următorul tratat după Tratatul de la Lisabona, aş dori, de asemenea, să constat că cheltuielile militare comune apar în bugetul de stat.
Andrew Duff
raportor pentru aviz al Comisiei pentru afaceri externe. - Dle preşedinte, după cum au precizat antevorbitorii, dezvoltarea unei politici comune de securitate şi apărare, reprezintă una dintre cele mai mari recompense, care este prospectivă în înţelegerea noastră, ca rezultat al tratatului. Aşadar, parlamentele naţionale sunt foarte afectate de schimbările derulate.
Bineînţeles, acestea păstrează responsabilităţile naţionale pentru securitatea naţională, dar ar trebui, de asemenea, să li se solicite să joace un rol de conducere, în colaborare strânsă şi regulată cu Parlamentul European, în examinarea şi încercarea de a formula o politică europeană comună, criticând şi interogând pe proprii lor miniştri cu privire la performanţa în Consiliu, precum şi în transmiterea către presă şi public a unei părţi din noua realitate, şi anume aceea că cel mai bun mod de realizare a politicii externe este prin încercarea de căutare, constatare şi proiecţie a interesului comun european.
Thijs Berman
raportor pentru aviz al Comisiei pentru dezvoltare. - (NL) Dle preşedinte, Senatul ceh a acceptat astăzi Tratatul de la Lisabona. În prezent, mai rămâne doar cazul Irlandei, aţi putea spune, iar apoi vom avea un tratat care va prevedea de asemenea mai multe oportunităţi pentru Comisia mea pentru dezvoltare, pentru a face o politică mai bună.
Cu toate acestea, ar fi o greşeală monumentală să facem presiuni asupra Irlandei în momentul de faţă. Aceasta este o decizie al unui stat independent, iar irlandezii sunt liberi să adopte propriile decizii. Orice presiune din exterior ar creşte riscul ca întreaga UE să explodeze, deoarece, în ciuda tuturor cuvintelor frumoase şi politicoase care s-au rostit astăzi în acest Parlament, Uniunea Europeană trece printr-o criză profundă de încredere. Acest tip de criză ar putea fi soluţionată numai cu rezultate, politici sociale, investiţii şi redresare economică, asigurarea unei energii curate pentru mediul înconjurător, protecţia drepturilor sociale, aici şi în alte părţi ale lumii, însă, realizând toate aceste lucruri, trebuie să respectăm dreptul fiecărui stat membru să propună soluţii eficiente pentru sine.
Cooperarea este necesară şi cu siguranţă acest lucru este adevărat în contextul acestei crize, dar, de asemenea, trebuie să aveţi încredere să rămâneţi sinceri faţă de dumneavoastră. Prin urmare, presiunea asupra Irlandei nu ar fi de dorit, nici pentru irlandezi, nici pentru restul Europei. Permiteţi Uniunii Europene să acţioneze cu reţinere, astfel încât să se bucure de mari ambiţii.
DanutBudreikaitė
raportoare pentru aviz a Comisiei pentru dezvoltare. - (LT) Dle preşedinte, doamnelor şi domnilor, aş dori să subliniez faptul că Tratatul de la Lisabona va oferi mai multe oportunităţi Uniunii Europene pentru a lua iniţiativa de a modela coordonarea politicii de dezvoltare, pentru a îmbunătăţi coordonarea donatorilor, pentru a aloca sarcini şi a oferi ajutor într-un mod mai eficient. Cu toate acestea, acesta presupune, de asemenea, ca instituţiile UE, inclusiv Parlamentul, să îşi asume o responsabilitate mai mare.
Pentru a pune în aplicare cu succes politica de cooperare, este esenţial să avem o structură administrativă corespunzătoare pentru a elimina inconsecvenţele existente ale structurilor de direcţii generale şi competenţe în cadrul Comisiei privind aspecte referitoare la politică şi buget şi pentru a conferi competenţă exclusivă Direcţiei Generale Cooperare pentru Dezvoltare.
Întrucât politica de cooperare pentru dezvoltare va fi aplicată conform procedurii obişnuite, este esenţial să se definească foarte precis competenţa Comisiei de cooperare pentru dezvoltare din cadrul Parlamentului European. Tratatul de la Lisabona va permite o mai bună punere în aplicare a obiectivelor politicii de cooperare pentru dezvoltare, cu scopul de a reduce şi de a eradica în mod definitiv sărăcia la nivel mondial.
Georgios Papastamkos
raportor pentru aviz al Comisiei pentru comerţ internaţional. - (EL) Dle preşedinte, în calitate de raportor pentru aviz din partea Comisiei pentru comerţ internaţional, aş dori să subliniez faptul că schimbările introduse prin Tratatul de la Lisabona în domeniul politicii comerciale comune contribuie, în general, la consolidarea legitimităţii sale democratice, a transparenţei şi a eficienţei acţiunii externe a Uniunii. Aş sublinia în mod deosebit redefinirea echilibrului instituţional în cadrul Uniunii, cu promovarea Parlamentului European în calitate de colegiuitor, cu scopul de a defini aplicarea cadrului politicii comerciale comune. Va fi, de asemenea, necesară aprobarea Parlamentului pentru toate acordurile comerciale încheiate.
Cu toate acestea, aş dori să evidenţiez dezechilibrul dintre competenţele interne şi cele externe ale Parlamentului, în foro interno şi în foro externo, în legătură cu politica comercială comună, având în vedre că Tratatul de la Lisabona nu conferă Parlamentului dreptul de a aproba mandatul Comisiei de a negocia un acord comercial. Având în vedere că Parlamentul este totuşi îndreptăţit să stabilească condiţii prealabile pentru aprobarea acordurilor comerciale ale Uniunii, am în vedere un acord-cadru consolidat care este necesar aici pentru relaţiile dintre Parlamentul European şi Comisia Europeană.
În final, aş dori să evidenţiez necesitatea unui dialog mai intens între Parlamentul European şi parlamentele naţionale, având în vedere că toate aspectele acoperite de politica comercială comună vor intra sub jurisdicţia exclusivă a Uniunii. Toate acordurile comerciale vor fi considerate acorduri încheiate cu Uniunea şi nu vor mai exista acorduri mixte încheiate atât la nivelul Uniunii Europene, cât şi al statelor membre.
Evelyne Gebhardt
raportoare pentru aviz a Comisiei pentru piaţa internă şi protecţia consumatorilor. - (DE) Dle preşedinte şi în cadrul Comisiei pentru piaţa internă şi protecţia consumatorilor vedem avantajul imens al Tratatului de la Lisabona, pe care nu am dori să îl pierdem, mai ales în domeniul protecţiei consumatorilor. Este foarte interesant de subliniat faptul că, în Tratatul de la Lisabona, protecţia consumatorului a devenit o sarcină transsectorială, care bineînţeles că îi conferă mai multă autoritate acestui domeniu. Acest domeniu are o importanţă deosebită pentru cetăţenii Uniunii Europene, deoarece putem să le demonstrăm zilnic ceea ce întreprinde Uniunea Europeană pentru ei. Cetăţenii întreabă neîncetat ce face Uniunea Europeană pentru ei. Faptul că acest lucru este prevăzut la articolul 12 şi nu la articolul o sută şi ceva, este de asemenea important, deoarece presupune că interesul acordat protecţiei consumatorului a fost mărit foarte mult.
Consider că este un lucru bun faptul că vom avea Tratatul de la Lisabona. Sunt foarte încântată că şi Senatul de la Praga a ratificat tratatul. Acest lucru a transmis un mesaj clar cu privire la faptul că suntem pentru Europa, o Europă socială, o Europă a cetăţenilor, pe care dorim să o dotăm pentru viitor. Vă mulţumesc că ne-aţi permis să demonstrăm încă o dată acest lucru astăzi. Mulţumiri speciale pentru dumneavoastră, dnă Kaufmann, pentru o foarte bună activitate în cadrul Convenţiei. Aţi realizat ceva foarte important acolo.
Oldřich Vlasák
raportor pentru aviz al Comisiei pentru dezvoltare regională. - (CS) Dle preşedinte, doamnelor şi domnilor, în numele Comisiei pentru dezvoltare regională, aş dori să introduc o dimensiune teritorială în cadrul discuţiei privind Tratatul de la Lisabona. Este un aspect în privinţa căruia autorităţile naţionale individuale, municipiile şi regiunile trebuie să facă faţă, la o scară în creştere, la impactul legislaţiei europene şi a politicilor europene. În legătură cu aceasta, un studiu realizat de Universitatea Utrecht a arătat că organismele comunitare adoptă anual mai mult de 100 de regulamente cu un impact imediat asupra autorităţilor locale. Şaptezeci la sută din legislaţia şi din măsurile pe care le producem trebuie de fapt să fie puse în aplicare în regiuni, oraşe şi comunităţi locale.
De aceea, controversatul Tratat de la Lisabona poate fi perceput în mod pozitiv din perspectiva autorităţilor naţionale. De fapt, Tratatul de la Lisabona conţine un protocol privind subsidiaritatea, cu alte cuvinte, un protocol în temeiul căruia, adoptarea unei norme la nivel înalt, în acest caz, la nivel european, poate fi justificată doar dacă se poate demonstra că o astfel de măsură este mai eficientă şi mai necesară. În conformitate cu tratatul, sunt necesare consultări mai eficiente cu autorităţile locale şi regionale şi cu asociaţiile acestora. O altă dispoziţie care ar putea fi introdusă este obligaţia Comisiei Europene de a minimiza povara financiară şi administrativă a fiecăreia dintre noile reglementări. Aceste măsuri ar trebui să asigure că Bruxelles va fi mai atent la problemele reale cu care se confruntă primarii şi mai bine pregătit să le rezolve. De asemenea, aş dori să subliniez aici faptul că, în mod sigur, aceasta nu este ultima schimbare adusă legislaţiei primare pe care o vom discuta. Prin urmare, ar trebui să ne gândim cu atenţie la schimbările care trebuie făcute pentru ca fundaţiile legislaţiei UE să fie clare, ferme şi în beneficiul tuturor cetăţenilor.
Doamnelor şi domnilor, nu aş dori să judec aici aspectele pozitive şi negative ale Tratatului de la Lisabona. Ştiţi cu toţii că punctul de vedere al Republicii Cehe este critic, totuşi realist. Acest lucru a fost întărit prin dezbaterea de astăzi din Senatul Parlamentului Republicii Cehe, care ulterior, în cursul zilei, a aprobat tratatul.
Johannes Voggenhuber
raportor pentru aviz al Comisiei pentru libertăţi civile, justiţie şi afaceri interne. - (DE) Dle preşedinte, vorbesc în numele Comisiei pentru libertăţi civile, justiţie şi afaceri interne. Sunt puţin iritat, deoarece aş dori să aflu şi opinia Comisiei pentru dezvoltare, dar dl Berman şi-a folosit timpul alocat discursului pentru a ne avertiza în privinţa exercitării de presiune asupra cetăţenilor din Irlanda.
Această mentalitate este cu siguranţă unul dintre motivele pentru care purtăm această dezbatere în această seară. Mă întreb dacă Parlamentul are încă dreptul să se adreseze cetăţenilor săi, să facă schimb de argumente, să apere rezultatele celor 10 ani de activitate privind procesul constituţional, sau dacă, prin intermediul acestui dialog, vom fi acuzaţi de exercitare de presiune şi şantaj. Este o lume veche şi ciudată.
Mi-ar fi plăcut ca Parlamentul să fi apărat acest tratat cu mai multă vehemenţă, mai ofensiv şi mai deschis faţă de cetăţenii Uniunii Europene şi nu să lase totul la latitudinea guvernelor, care adesea au o relaţie ambivalentă faţă de progresul pe care îl implică acest tratat.
Dle preşedinte, mulţi eurosceptici pretind că progresul democratic conţinut în acest tratat este slab şi că, de fapt, reprezintă prea puţin faţă de ceea ce se ascunde în spatele său, adică o Europă întunecată şi sinistră. Consider că o scurtă privire asupra domeniului securităţii interne, justiţiei şi poliţiei, a caracterului comunitar al acestora, a dreptului Parlamentului la codeterminare, precum şi a punerii în aplicare a Cartei, incriminează aceste afirmaţii şi le demască deoarece sunt înşelăciuni, propagandă şi ignoranţă.
Pentru mine, acest domeniu este probabil cea mai anostă exprimare a deficitului democratic din Uniunea Europeană. Niciodată nu am fost printre cei care consideră separaţia puterilor drept un principiu istorico-filosofic; este mai degrabă un principiu de bază al democraţiei. În acest domeniu, Tratatul de la Lisabona a prevăzut un răspuns foarte decisiv şi mult aşteptat. Acesta reprezintă unul dintre domeniile cele mai delicate din constituţie. În realitate, în acest domeniu, miniştrii de poliţie au adoptat decizii privind legislaţia poliţienească - în spatele uşilor închide - fără controlul instanţelor sau al Curţii Europene de Justiţie şi fără punerea în aplicare al unui cod clar de drepturi şi libertăţi fundamentale. Cu toate acestea, lucrul acesta este în schimbare şi reprezintă un uriaş pas înainte în direcţia realizării unei democraţii europene. În plus, dle Berman, este de datoria noastră să îl discutăm cu cetăţenii, să-l apărăm şi nu constituie exercitarea unei presiuni.
(Aplauze)
Preşedintele
Voi avea plăcerea să dau cuvântul compatriotului meu, dl Carnero González. Dumnealui este un alt membru care nu va mai fi alături de noi în următorul mandat şi aş dori să îi mulţumesc public pentru eforturile uriaşe şi munca extrem de lăudabilă pe care a realizat-o în domeniul specific şi cu privire la chestiunea pe care o abordăm aici.
Carlos Carnero González
raportor pentru aviz din partea Comisiei pentru petiţii. - (ES) Vă mulţumesc, dle preşedinte şi prietene, pentru aceste cuvinte amabile care cu siguranţă au efecte emoţionante într-un moment în care mă aflu în acest Parlament pentru ultima dată în cadrul acestui mandat, pentru a mulţumi pentru colaborare tuturor celor cu care am avut onoarea de a lucra şi, de asemenea, să cer iertare pentru orice greşeală pe care am făcut-o. Am încercat să fac tot ce mi-a stat în putinţă pentru cetăţenii ţării mele şi pentru toţi cetăţenii europeni şi au existat perioade pe parcursul acestor activităţi care au fost cu adevărat speciale, după cum este cazul Convenţiei.
De fapt, discutăm astăzi despre cetăţenie şi mă adresez în numele Comisiei pentru petiţii. Care dintre comisiile din acest Parlament este mai aproape de cetăţeni decât Comisia pentru petiţii? Aceasta protejează unul dintre cele mai importante drepturi de care beneficiază cetăţenii europeni şi anume, dreptul de a adresa petiţii.
Problema este următoarea: faptul că Parlamentul European este cunoscut în multe ţări, acest lucru se datorează exercitării dreptului de a adresa petiţii. Noi, în calitate de membri ai Comisiei pentru petiţii, cunoaştem aceste aspecte şi de fapt, întregul Parlament ştie acest lucru. Tratatul de la Lisabona, care transformă Uniunea Europeană într-una mai democratică şi mai eficientă, aduce noi elemente, precum Carta drepturilor fundamentale şi noi instrumente, cum ar fi iniţiativa cetăţenească.
Problema este de a evita confuzia, de exemplu, între dreptul de a adresa o petiţie şi dreptul de iniţiativă cetăţenească. Aş dori să subliniez faptul că, de exemplu, cetăţenii pot solicita, prin intermediul unei petiţii, ca Parlamentul să ceară Comisiei să adopte o iniţiativă legislativă, astfel încât pe viitor am putea să beneficiem de o iniţiativă cetăţenească europeană prin care să invite Comisia să instituie o procedură legislativă şi o petiţie, în temeiul dreptului de a adresa o petiţie, adresată comisiei relevante din acest Parlament, solicitând acestuia să se adreseze Comisiei în acest scop. Trebuie să evităm această contradicţie şi să căutăm sinergia care să consolideze ambele căi, acestea fiind căile care fac din cetăţenie un aspect mai concret în cadrul UE.
Bineînţeles, Comisia pentru petiţii ar dori să fie implicată în administrarea acestui drept de iniţiativă cetăţenească. Bineînţeles, toate comisiile ar dori să fie implicate, dar aş solicita ca acest drept să fie eficientizat în cel mai bun mod posibil. Consider că lucrul acesta ar constitui un tribut adus unei zile de acest tip, care este atât de importantă. Tratatul de la Lisabona a fost ratificat de către Senatul Republicii Cehe, aşadar a mai rămas doar un pas până în momentul în care Tratatul va deveni o realitate şi, de fapt, anterior acestui tratat, care este moştenitorul Constituţiei Europene, cel mai bun text redactat de UE până în prezent, a intrat în vigoare.
Dacă reuşim în acest domeniu, toţi cei care suntem aici - începând cu membrii Convenţiei care sunt prezenţi aici în această seară - vom fi adus o contribuţie majoră la utilitatea funcţiei de deputat în Parlamentul European.
Maria da Assunção Esteves
în numele Grupului PPE-DE. - Dle preşedinte, acesta este ultimul meu discurs în plen, aşadar, este un pic diferit.
Va veni ziua în care parlamentele federale şi cosmopolite se vor uni pentru a guverna lumea. Visul unei umanităţi împărtăşite fără frontiere s-a născut chiar aici, în acest loc de reprezentare, în locul unde libertatea se dezvoltă mai puternic, iar democraţia se extinde mai larg. Ideea vizionară a Iluminismului pentru o uniune de popoare reprezintă primii paşi în cadrul magiei din camerele şi dezbaterile noastre. În această uniune Machiavelli păleşte, deoarece am reuşit să înlocuim suveranitatea puterilor cu suveranitatea persoanei. Paradigma cosmopolitanismului se stabileşte în instituţiile şi în deciziile noastre şi atrage acum o parte din acţiune.
Apare o nouă viziune antropocentrică asupra legii şi politicilor, iar identitatea postnaţională ia formă pe străzile Europei. Demnitatea sublimă a omului este acum principiul care reuneşte dreptul naţional şi cel internaţional. Aceasta este ultima regulă pentru coordonarea noastră originală. Ceea ce reprezintă Uniunea Europeană şi Parlamentul său reprezintă o viziune morală fără precedent în istoria umanităţii - o viziune morală comună care a cuprins strategia statelor europene şi a stat la baza integrării lor.
Angajamentul comun al poporului european reprezintă într-adevăr asumarea umanităţii lor comune. De fapt, izolarea şi egoismul au dispărut în acea zi cu Tratatul de la Roma. În prezent, justiţia rezultă tocmai din virtutea politică, ca o punte de legătură între Kant şi Aristotel, între libertate şi fericire. Popoarele Europei ştiu că singura legitimitate este aceea care provine de la drepturile omului şi că singura autoritate aparţine competenţelor pe care le respectă. Acestea ştiu că emanciparea istoriei este posibilă doar printr-un proiect de politică comună şi de justiţie mondială.
Va veni o zi în care popoarele Asiei, Americilor şi Africii vor fi împreună. Demnitatea umană va traversa toate culturile, de la Goethe la Pessoa, de la Bach la Tchaikovsky, de la Mohammed la Buddha. Drepturile omului, în calitate de lege universală, de regulă comună dincolo de toate diferenţele şi Europa, pentru a da un exemplu, necesită mai multă consultare, mai multă descentralizare, mai multă politică şi mai multă expansiune.
În acest moment de rămas-bun, doresc să vă spun cât sunt de mândră că am împărtăşit o astfel de aventură cu dumneavoastră.
(Aplauze)
Preşedintele
Vă mulţumesc, dnă Esteves, pentru discursul dumneavoastră, vă mulţumesc pentru munca depusă în ultimii ani, mult noroc şi fericire pe viitor.
Jo Leinen
în numele Grupului PSE. - (DE) Dle preşedinte, aţi afirmat că veţi propune Conferinţei preşedinţilor şi Biroului să rezumăm într-o broşură cele cinci rapoarte şi explicaţiile esenţiale. Aceasta este o idee excelentă şi una pe care nu pot decât să o salut cu bucurie. Aş recomanda să includem şi raportul Corbett/Méndez de Vigo, care a stat la baza activităţii noastre privind Tratatul de la Lisabona. La acel moment, am avut 500 de voturi pentru, care au constituit un rezultat record. Este o parte din proces. Reprezintă punctul de pornire pentru această încercare, ulterior Tratatului Constituţional, în vederea punerii în aplicare a Tratatului de reformă. Consider că ideea este foarte bună. Aveţi întregul nostru sprijin.
Aţi mulţumit deja unora care din nefericire nu se mai află printre noi. Pot afirma cu încredere că toţi membrii Comisiei pentru afaceri constituţionale au colaborat bine. Întotdeauna am fost o comisie cu o participare puternică. În contextul acestei crize, mulţumesc încă o dată celor care sunt acum prezenţi în acest Parlament. În primul rând, îi mulţumesc lui Johannes Voggenhuber, un adevărat sprijin al efortului nostru pentru democraţie şi drepturi civile. Sylvia Kaufmann, care a fost deja menţionată de nenumărate ori, a fost deosebit de eficientă în a-şi exprima opinia în contextul unei mari rezistenţe în mediul său politic. Carlos Carnero González a fost mereu de partea noastră. A luptat pentru Constituţie şi, de asemenea, pentru referendumul din Spania. Assunção Esteves a fost mereu foarte activă. Alain Lamassoure a realizat enorm de multe, inclusiv în domeniul Constituţiei. Şi, în final, dar nu în cele din urmă - deşi nu este membră a Comisiei - Catherine Guy-Quint. Domnia sa a depus eforturi substanţiale în cadrul Comisiei pentru bugete şi a sprijinit întotdeauna ideea ca Parlamentului să îi fie conferite mai multe drepturi şi responsabilităţi. Vă mulţumesc tuturor. I-am menţionat pe cei prezenţi astăzi, care nu vor mai fi alături de noi data viitoare. Promitem să le continuăm munca.
În calitate de raportor pentru Grupul Socialist din Parlamentul European, doresc să mai fac două observaţii cu privire la aceste rapoarte. În ceea ce priveşte raportul Kaufmann, am argumentat întotdeauna că Iniţiativa cetăţenească nu constituie un placebo sau un alibi, ci un instrument constituţional serios, prin intermediul căruia, cetăţenii pot pune probleme pe agenda de la Bruxelles. Consider că, în momentul punerii în aplicare a Iniţiativei cetăţeneşti, ne vom asigura că va rămâne aşa. Comisia ar trebui să îşi exercite dreptul de iniţiativă şi să propună o lege la scurt timp după reorganizare.
În ceea ce priveşte raportul Dehaene, aş dori încă o dată să menţionez perioada de tranziţie. Dorim ca spiritul Lisabonei să fie prezent în timpul consultărilor pentru propunerea Consiliului cu privire la noul preşedinte al Comisiei. În schimb, întregul Colegiu al comisarilor, inclusiv preşedintele, nu va fi confirmat decât după ce tratatul va intra în vigoare. În realitate, vom vota de două ori pentru preşedintele Comisiei. Este important să ne amintim acest lucru. Este pur şi simplu ceea ce presupune perioada de tranziţie. Consider că programul pe care l-a realizat dl Dehaene pentru această legislatură este foarte bun. Punctul de plecare îl constituie votul cetăţenilor în cadrul alegerilor europene, urmate de deciziile personalului, programele politice şi finanţarea Uniunii Europene. Punctul de plecare este votul statelor suverane, al cetăţenilor Uniunii Europene. Consider că este un lucru foarte bun. Vă mulţumesc, dle Dehaene.
Andrew Duff
în numele Grupului ALDE. - Dle preşedinte, domnul Churchill a spus: "nu irosiţi niciodată o criză”.
Ei bine, în prezent parcurgem o criză a economiei, a climei, a instabilităţii internaţionale şi este evident pentru noi, cel puţin în cadrul grupului nostru, că aceste crize întăresc argumentul pentru garantarea consolidării capacităţii UE de a acţiona la nivel global.
Tratatul reprezintă răspunsul logic la aceste provocări. Este cel mai bun tratat care poate fi aprobat în prezent. Este un tratat bun; din punct de vedere istoric, cu siguranţă, este pe poziţie de egalitate cu Maastricht. Se construieşte democraţia şi se transformă guvernarea UE într-una mai reprezentativă, mai eficientă şi mai eficace.
De asemenea, este un tratat reformator. Corectează cele mai multe probleme din cauza cărora are de suferit prezentul Tratat de la Nisa. Nu trebuie să fii un federalist militant - cum sunt eu - pentru a constata acest lucru, dar trebuie să fii un bun democrat pentru a înţelege: în primul rând, că avem nevoie de o Europă integrată pentru a da formă răspunsului nostru la globalizare şi în al doilea rând, că o democraţie postnaţională nu este un înlocuitor, ci o anexă la democraţiile naţionale istorice.
Oponenţii conservatori şi naţionalişti ai tratatului ar trebui să ne spună de ce preferă să se limiteze la prezenta Uniune ineficientă şi greoaie şi de ce caută să reţină de la statul naţional pretenţiile absurde de suveranitate naţională, când ceea ce contează de fapt este de a face ca interdependenţa dintre state şi cetăţeni să funcţioneze - o interdependenţă care este clarificată în cadrul acestui tratat.
Acest tratat reprezintă o etapă constituţională majoră pentru Europa şi sunt mândru că am fost implicat la redactarea proiectului. Voi lupta până la final pentru a realiza că acesta este pus în vigoare şi pus în aplicare rapid şi cu succes.
Johannes Voggenhuber
în numele Grupului Verts/ALE. - (DE) Dle preşedinte, stimate vicepreşedinte, uitându-mă prin această cameră am oarecum impresia că ocupanţii turnului de fildeş constituţional au fost invitaţi să îşi continue discuţiile în şedinţa plenară a acestui Parlament. Nu aceasta a fost înţelegerea. Ceea ce s-a convenit a fost o dezbatere majoră a Parlamentului European cu privire la consecinţele Tratatului de la Lisabona.
Nu ar fi fost frumos dacă Parlamentul ar fi dezbătut tratatul în această dimineaţă, în acelaşi timp cu Senatul ceh şi ar fi explicat clar cetăţenilor Uniunii Europene faptul că tratatul a constituit efortul Parlamentului European, începând cu Convenţia şi continuând direct până în prezent, şi că reforma nu a fost impusă de către o Uniune Europeană a elitelor, ci că a fost un element major al activităţii rezultate dintr-un efort de colaborare?
Atunci când ceva dă greş, cei 15 ani ai mei de experienţă îmi spun că eşecul este pus pe seama guvernelor şi nu a parlamentelor. Acum, suntem toţi acoperiţi de cicatrici şi împodobiţi cu decoraţii. Susţin ultimul meu discurs după 15 ani. Am realizat multe. A fost o mare onoare. Am fost de asemenea invitat - împreună cu dl Duff - să fiu raportor pentru acest Parlament, atât pentru Carta drepturilor fundamentale, cât şi pentru Constituţie.
Sunt obligat să afirm - şi cred că vorbesc şi pentru ceilalţi membri ai Convenţiei - că mereu ne-am simţit sprijiniţi de aprobarea Parlamentului European. Am riscat, au îndrăznit să avem viziuni care au provocat multe reacţii negative, rezistenţă din partea guvernelor, multe veto-uri, aproape colapsul Convenţiei. De fapt, nu se poate nega faptul că parlamentele au constituit forţa motrice, forţa vizionară a acestui proces. Ca atare a fost, de asemenea, o primă victorie pentru cetăţenii din Uniunea Europeană.
Permiteţi-mi, poate, să privesc spre viitor. Cunoaştem ceea ce credem cu toţii despre progresul făcut de acest tratat. În momentul în care Conferinţa interguvernamentală a atacat rezultatele Convenţiei, a desfiinţat Consiliul legislativ, a reintrodus legi propuse de Consiliu şi a adăugat o parte terţă - şi toate aceste lucruri care chiar ne deranjează în prezent - am avut ideea unei prime modificări a Constituţiei într-un viitor îndepărtat.
Unul dintre elementele cardinale importante ale acestui tratat îl reprezintă dreptul de iniţiativă al Parlamentului European, dreptul său de a iniţia propuneri pentru a da naştere unei Convenţii care să modifice Constituţia. Şi încă nu am ajuns la capătul drumului. Atunci când am luptat pentru viziunile noastre, ni s-a spus adesea în cadrul Convenţiei: "Ah, voi şi comparaţia voastră cu Convenţia de la Philadelphia, Europa are nevoie de o criză majoră. Fără o criză majoră, nu veţi reuşi niciodată să creaţi o democraţie europeană reală, o adevărată comunitate politică. Chiar avem nevoie de o criză majoră”. Cu siguranţă se gândeau la următorii o sută de ani. Dar o avem. Avem această criză. Iar acum, dintr-o dată, cetăţenii întreabă de ce nu avem nicio guvernanţă economică. Întreabă de ce nu avem un minim de legi economice europene comune, cel puţin în ceea ce priveşte aspectele cheie ale politicii fiscale, impozite corporative şi de tranzacţie. De asemenea, oamenii solicită o Europă socială. Într-adevăr, nu am coborât de pe baricade, guvernul a declarat doar njet. În prezent, întreaga Europă se întreabă unde sunt competenţele Uniunii Europene pentru a apăra economia socială de piaţă, o distribuţie echitabilă? Între timp, miliarde de euro vor fi cheltuiţi în generaţia următoare. Şi nu deţinem nicio competenţă democratică, nicio bază juridică pentru a dezvolta o Europă socială.
Sunt întrebat în fiecare zi care este situaţia în privinţa acţiunii militare în numele Europei. O serie de state naţionale adoptă acţiuni militare în contextul politicilor de cabinet, astfel cum au fost practicate în secolul al XIX-lea. Nu ar trebui să reflectăm la faptul că acest Parlament trebuie să ajungă la un consens înainte ca acţiunea militară să fie întreprinsă în numele Europei? Şi iniţiativa cetăţenească? Şi de aici au fost excluse schimbările constituţionale. De ce? De ce nu poate exista o Iniţiativă cetăţenească care să solicite modificarea tratatului şi dezvoltarea ulterioară a Constituţiei europene?
Consider că mai este cale lungă de parcurs. Timiditatea şi sfiala acestui Parlamentul în faţa Consiliului reprezintă un mare obstacol.
(Interpelări)
Cred că ar trebui să fim mai activi. Sper că acest Parlament va solicita într-adevăr drepturile care îi sunt justificate în temeiul Tratatului de la Lisabona, cu enorm de multă încredere în sine şi cu o mare loialitate faţă de cetăţenii Uniunii Europene, le va afirma şi apoi va decide modul în care se poate dezvolta totul într-o manieră benefică, către o democraţie şi o ordine socială europene. Dle preşedinte, nu renunţ la visul meu.
(Interpelări)
Nu renunţ la dreptul meu de a permite copiilor şi nepoţilor mei de a spune cel puţin: "Trăiască Republica Europei!”
(Aplauze)
Tobias Pflüger
în numele Grupului GUE/NGL. - (DE) Dle preşedinte, discursurile demonstrează faptul că Tratatul de la Lisabona este perceput în mod emoţional şi nu raţional. De ce nu aşteptăm viitorul Parlament şi să permitem noului Parlament să discute problema şi să vedem dacă Tratatul de la Lisabona se va materializa în realitate? Nu, sunt câteva persoane de faţă care sunt absolut obsedate de acest tratat şi care doresc să îi explice de nenumărate ori presupusele avantaje.
Burkhard Hirsch, moralistul exagerat, a spus atât de bine că irlandezii nu ar trebui văzuţi drept nişte păstori udaţi de ploaie şi drept europenii cei mai incapabili de a înţelege binecuvântările Tratatului de la Lisabona. Referendumul ar fi obţinut un rezultat negativ oriunde în altă parte, deoarece nu ne putem aştepta ca alegătorii să sprijine un tratat pe care chiar şi un cititor bine intenţionat nu ar putea niciodată să îl înţeleagă.
Tratatul de la Lisabona nu reglementează doar relaţia dintre instituţiile UE; nu, Tratatul de la Lisabona prevede politici. Iar acest lucru este important. De exemplu, articolul 43 alineatul (1) din Tratatul de la Lisabona stabileşte sarcinile forţelor de combatere ale Uniunii Europene. Clauza de solidaritate din articolul 222 alineatul (1a) prevede că resursele disponibile trebuie mobilizate pentru a preveni ameninţările teroriste de pe teritoriul statelor membre. Prin urmare, Uniunea Europeană va deveni o alianţă militară şi există chiar posibilitatea întreprinderii de operaţiuni militare care să fie purtate în interiorul Uniunii Europene. Articolul 43 alineatul (1) aminteşte de asistenţa acordată ţărilor terţe pentru a lupta împotriva terorismului pe teritoriul lor.
Există un număr de reglementări în acest domeniu. Există o "cooperare structurală permanentă” care permite o Europă cu o bază militară. Este prevăzut rolul NATO în cadrul acestui tratat, iar "Statele membre se angajează să îşi îmbunătăţească treptat capacităţile militare”. Pe viitor, dacă acest tratat va fi ratificat - şi sper că nu va fi - va exista un fond de start-up (articolul 41): bugetul UE ar putea, de asemenea, să fie utilizat pentru scopuri militare în domeniul politicii externe şi militare.
În termeni de politică economică, logica economică a Tratatului de la Lisabona este chiar logica economică care a condus la criza economică: "o economie de piaţă deschisă cu concurenţă liberă”. Doar că astăzi nu am mai numi-o aşa.
Am impresia că persoanele care doresc acest tratat, în special cele din rândul elitei UE, trăiesc de fapt în trecut. Condiţiile s-au schimbat în mod fundamental. Avem nevoie de un nou tratat pentru o nouă eră. Irlanda a decis. Decizia din cadrul referendumului a fost clară. Tratatul a fost respins prin vot şi, prin urmare, este mort. Dintr-o dată, va avea loc un al doilea vot. Care persoană din Franţa ar putea spune, ca urmare a alegerii Preşedintelui Sarkozy, că pur şi simplu ar trebui să mai voteze încă o dată, deoarece cineva nu îl place pe preşedinte. Aş dori să clarific foarte bine un aspect: există motive bune, pur raţionale pentru care nu ar trebui să ratificăm acest tratat. Ceea ce s-a spus în Irlanda ar trebui să rămână aşa; cu alte cuvinte, "nu” înseamnă "nu”. Acest lucru înseamnă că Tratatul de la Lisabona este mort, iar eu nu pot să înţeleg de ce îl mai discutăm astăzi, în acest context.
Există o variaţie de putere în cadrul acestui tratat, în direcţia marilor state membre. Nu voi aduce nicio obiecţie: în calitate de internaţionalişti, apărăm ideea europeană împotriva celor care doresc să facă din UE o putere militară şi o alianţă pur economică. Avem nevoie de un tratat alternativ la Tratatul de la Lisabona, iar acest lucru înseamnă un tratat care este orientat către pace şi nu un tratat care este, în esenţa sa, unul militar. Vă mulţumesc.
Nils Lundgren
în numele Grupului IND/DEM. - Dle preşedinte, consider că este de la sine înţeles că toţi avem dreptul să vorbim atât cât dorim. S-ar putea să mai am nevoie de un minut sau două în plus şi aş fi bucuros să profit de lucrul acesta.
în numele Grupului IND/DEM. - (SV) Voi reveni acum la limbajul meu propriu. Gestionarea tratatului de la Lisabona de către instituţia politică europeană va intra în posteritate ca o ruşine, din două puncte de vedere: în primul rând, în ceea ce priveşte procesul politic de a-i croi drum şi, în al doilea rând, cu privire la scopul real al tratatului şi la conţinutul acestuia. Dacă privim în urmă la Laeken 2000, s-a spus atunci că ar trebui să elaborăm o propunere pentru o soluţie constituţională. Acest lucru trebuia să ne conducă spre o Europă mai apropiată şi cetăţeni dedicaţi acesteia, deoarece eram preocupaţi că, în practică, cetăţenii aveau o părere proastă despre UE. Sub conducerea lui Valéry Giscard d'Estaing, Convenţia a produs ceva destul de diferit. Popoarele Europei nu au dorit acest lucru, iar cetăţenii Franţei şi Ţărilor de Jos au spus "nu”. Toată lumea ştie că cetăţenii din Regatul Unit, Danemarca şi multe alte ţări ar fi votat "nu”, dacă li s-ar fi acordat şansa. S-au făcut încercări pentru a găsi o altă cale în această privinţă - a apărut un nou tratat care este acelaşi, dar, atunci când doreşte, pretinde că nu este, iar această afirmaţie continuă să fie respectată. În prezent, este cazul ca atunci când cetăţenii din Irlanda au spus "nu” la ceea ce numim acum Tratatul de la Lisabona să avem curajul să efectuăm o anchetă cu privire la motivul pentru care cetăţenii din Irlanda au votat incorect. Acest lucru este destul de incredibil şi nu s-a efectuat nicio dezbatere în acest sens. Vă bateţi uşor pe spate reciproc şi spuneţi cât este de bun, în ciuda faptului că ştiţi că este o ruşine.
A doua mea obiecţie este aceasta: un tratat constituţional, o constituţie, nu există pentru a face mai uşoară adoptarea deciziilor politice. De fapt este chiar invers - există pentru a face mai dificilă adoptarea deciziilor politice. Constituţiile există pentru a garanta că cei care se întâmplă să fie aleşi în prezent să nu poată adopta orice decizii doresc. Ar trebui să fie complicate. Aşa este Constituţia americană. Aceasta este o tradiţie birocratică franceză care asigură că o autoritate poate adopta decizii cu uşurinţă cu privire la orice aspect de sub soare, fără să trebuiască să se îngrijoreze din cauza influenţei politice. Acesta este un lucru oribil şi o ruşine pentru UE.
Preşedintele
Dle Lundgren, sunt sigur că aţi remarcat că colegii dumneavoastră v-au ascultat cu respect, în linişte şi fără să vorbească la fel ca dumneavoastră în timpul discursurilor membrilor, dar acesta este modul în care diferiţi cetăţeni înţeleg democraţia.
Roger Helmer
Dle preşedinte, am sperat că poate dl Pöttering va prezida în această seară, deoarece am dorit să îi mulţumesc public pentru că mi-a acordat şansa de a părăsi Grupul PPE acum câţiva ani. Sunt încântat de faptul că colegii mei conservatori vor părăsi Grupul PPE în curând - un obiectiv la care am lucrat timp de 10 ani.
Suntem aici pentru a dezbate Tratatul de la Lisabona, aşadar i-aş fi reamintit domnului Pöttering că propria sa ţară, Germania, încă nu l-a ratificat. Noi, cei din UE pretindem că reprezentăm o Europă a valorilor, bazată pe democraţie şi pe statul de drept; cu toate acestea, ignorăm democraţia. Desconsiderăm dorinţele alegătorilor. Am respins rezultatele referendumului din Danemarca cu privire la Maastricht, din Irlanda cu privire la Nisa, din Franţa şi din Olanda cu privire la Constituţie, iar acum din nou din Irlanda, cu privire la Lisabona. Tratăm cu dispreţ desăvârşit aspiraţiile electoratului nostru. Gata cu democraţia!
Nu stăm mai bine nici în privinţa statului de drept. Punem în aplicare planuri şi cheltuieli în temeiul Tratatului de la Lisabona, anterior ratificării. Acest lucru este mai puţin decât o lovitură de stat fără vărsare de sânge. Dl Pöttering afirmă că un milion de alegători irlandezi au stat în calea a 450 de milioane de europeni. Are dreptate. Aşadar, lăsaţi cele 450 de milioane să voteze tratatul. Marea Britanie va vota "nu”. După toate probabilităţile, Franţa şi Germania vor vota "nu”, dar nu îndrăzniţi să lăsaţi cetăţenii să voteze tratatul, deoarece ştiţi deja răspunsul lor. În Marea Britanie, opt din cei 646 de deputaţi europeni au fost aleşi pe baza unui angajament la un referendum, însă aţi discreditat guvernul laburist, care şi-a încălcat în mod scandalos promisiunea.
Permiteţi-mi să dau colegilor un preaviz. Noi, cei din Partidul Conservator britanic, vom organiza un referendum cu privire la Lisabona, care va constitui cheia principală pentru platforma electorală europeană. Vom da naştere unui referendum şi vom ucide pentru totdeauna acest tratat mizerabil şi ruşinos.
Alain Lamassoure
(FR) Dle preşedinte, doamnelor şi domnilor, uneori integrarea europeană ne pune la dispoziţie simboluri care îi emoţionează pe actorii anonimi precum suntem noi. Ultimul vot al mandatului parlamentar va fi, prin urmare, asupra ultimei modificări care a fost propusă de comun acord de către deputaţii europeni şi deputaţii din parlamentele naţionale în faţa Convenţiei Europene: crearea unei iniţiative cetăţeneşti la nivelul Uniunii Europene.
Haideţi să nu îi subestimăm semnificaţia. Tratatul de la Lisabona conferă cetăţenilor înşişi, cetăţenilor obişnuiţi, aceeaşi competenţă de iniţiativă politică în cadrul Uniunii Europene ca şi Parlamentului nostru. Rapoartele noastre din proprie iniţiativă ne permit să invităm Comisia să acţioneze, să ne propună un temei juridic pentru a lansa o nouă politică, sau pentru a o adapta pe cea existentă. Ei bine, cetăţenii vor putea de acum să facă acelaşi lucru, dacă sunt destui şi dacă provin dintr-un număr semnificativ de state membre.
O felicit pe dna Kaufmann pentru modul în care a lucrat pentru a găsi consensul, care cu siguranţă era necesar, cu privire la un subiect de tipul acesta. Clarificările pe care le-a adus tratatului şi garanţiile procedurale sunt rezonabile. Stabilirea numărului semnificativ la o treime din statele membre este în concordanţă cu soluţia adoptată chiar de către guverne în cadrul domeniului libertăţii, securităţii şi justiţiei.
Aceste noi drepturi astfel acordate cetăţenilor europeni nu există în această formă în niciuna dintre ţările noastre. Astfel, Uniunea va garanta că se vor adopta paşii pentru democraţia directă. Nici măcar în Franţa, de exemplu, nu îndrăznim să mergem atât de departe. Am reformat anul trecut Constituţia noastră naţională, însă am restricţionat chiar acest drept de a adresa petiţii colective exclusiv la nivelul local.
Permiteţi-ne acum să sperăm că partidele noastre politice concurează în mod imaginativ pentru buna funcţionare a noului drept şi, mai presus de toate, dincolo de partide, haideţi să sperăm că societatea civilă se ocupă de acest lucru: uniunile, organizaţiile nonguvernamentale, studenţii - în special cei cu burse Erasmus - lucrătorii transfrontalieri, toţi cetăţenii europeni care trăiesc într-o altă ţară decât cea proprie şi care descoperă că legile pe care noi le adoptăm aici sunt, din nefericire, prost puse în aplicare pe teren.
Într-o Uniune cu libertate de mişcare, singurele bariere rămase sunt cele ale dezbaterilor noastre politice. Încă o dată, din nefericire, nu există un început de campanie electorală europeană, ci 27 de campanii naţionale bazate pe un pretext european.
Domeniul economic există, moneda unică există, iniţiativa pentru un cer unic european există, dar domeniul politic unic nu este încă creat. Aceasta este adevărata provocare pentru Tratatul de la Lisabona şi aceasta este, cu siguranţă, una dintre dispoziţiile care va aduce cea mai mare contribuţie la depăşirea acestei provocări.
Adrian Severin
Dle preşedinte, în seara aceasta speranţa generată de ratificarea de către cehi a Tratatului de la Lisabona este umbrită de atmosfera cvasi-conspiraţională a acestei reuniuni.
Unii s-au temut că prin pregătirea punerii adecvate în aplicare a unui tratat absolut necesar şi urgent, am putea să îi jignim pe anumiţi cetăţeni ai Uniunii. Consider că, dimpotrivă, ascunzând adevărul despre ceea ce reprezintă într-adevăr Europa şi ceea ce ar putea să fie şi refuzând un dialog sincer şi raţional cu cetăţenii, îi ofensăm pe aceştia.
În acelaşi mod, a arăta respect pentru opinia unei minorităţi ignorând în acelaşi timp decizia majorităţii este ofensiv atât pentru majoritatea în cauză, cât şi pentru principiile generale ale democraţiei pe care pretindem cu toţii că le preţuim.
Textul scris al unui tratat nu este de ajuns. Textului trebuie să i se ofere o interpretare edificatoare care să-i reflecte spiritul, permiţând astfel cea mai bună punere în aplicare a acestuia. Este exact ceea ce îşi propun rapoartele de astăzi. Acestea vorbesc despre: unu, parlamentarizarea Uniunii; doi, comunitarizarea instituţiilor europene; trei, stabilirea unui echilibru interinstituţional ca o garanţie pentru un sistem de control şi echilibru transnaţional; patru, asigurarea coerenţei şi coeziunii legislative la nivelul Uniunii Europene prin europenizarea parlamentelor naţionale şi nu prin naţionalizarea Parlamentului European; cinci, concentrarea instrumentelor şi politicilor în folosul eficienţei instituţionale; şi şase, îmbunătăţirea reprezentării, transparenţei şi participării la nivelul Uniunii Europene.
Urmând aceste linii, vom putea asista la emergenţa unui demos, care va umple cu substanţă prezentul înveliş al procedurilor europene, făcând ca acestea să fie relevante pentru cetăţeni.
Singurul lucru care rămâne de făcut este de a găsi o soluţie pentru a realiza o punte de legătură între alegerile pentru noul Parlament şi intrarea în vigoare a Tratatului de la Lisabona. Sper că simţul răspunderii şi solidaritatea prietenilor noştri irlandezi ne vor ajuta să obţinem acest lucru şi să ne respectăm calendarul nostru istoric.
Andrzej Wielowieyski
(FR) Domnule preşedinte, doamnă comisar, cred că raportul domnului Dehaene, care este foarte important şi preţios, ar trebui completat în ceea ce priveşte funcţionarea şi, mai ales, responsabilităţile Consiliului European. Acest organism important va fi ridicat la rangul de instituţie, fiind, în sfera politică, o forţă conducătoare.
Ar trebui, aşadar, să i se acorde o atenţie deosebită. Acţiunile sale vor fi supuse jurisdicţiei Curţii Europene de Justiţie, aşa cum sunt şi cele ale Băncii Centrale Europene. De asemenea, propun, în numele grupului din care fac parte, un amendament care reflectă această responsabilitate suplimentară. Întrucât funcţiile sale legislative sunt limitate, această responsabilitate se încadrează de fapt la articolul 265 privind lipsa de acţiune. Cred că, în lipsa detaliilor din tratat, obligaţiile Consiliului European vor trebui probabil explicitate într-un acord interinstituţional.
Raportul doamnei Kaufmann este, aşadar, foarte important, deoarece reprezintă o adevărată deschidere către cetăţeni. Cea mai mare slăbiciune de care am putea să dăm dovadă, în faţa unei provocări pentru viitorul Uniunii, ar fi crearea unui gol, a unei distanţe între Uniune şi cetăţeni. Pentru ei, Uniunea este îndepărtată şi necunoscută, chiar dacă simt că au nevoie de ea. Grupul din care fac parte, Grupul Alianţa Liberalilor şi Democraţilor pentru Europa, este convins că acest gol poate fi umplut în mod eficace printr-o consultare periodică şi vastă a cetăţenilor.
Nu am avut timp să terminăm discuţiile, nici să încheiem dezbaterea pe această temă. Totuşi, după cum a remarcat deja domnul Lamassoure, iniţiativa cetăţenilor poate fi, conform Tratatului, un instrument major în crearea unui spaţiu public european de care avem mare nevoie. Aceasta va încuraja, în practică, dezbaterea publică între cetăţeni şi Uniune, fapt care, la rândul său, va sensibiliza populaţia, ceea ce este de importanţă vitală pentru noi.
Chiar şi aşa, totuşi, administrarea acestei instituţii este o provocare majoră pentru instituţiile europene, în special pentru Comisie, fiind în joc credibilitatea acestui nou instrument, pentru statele membre, care trebuie să accepte noile practici şi să furnizeze infrastructurile, şi, evident, pentru cetăţeni, care trebuie să adopte acest nou instrument pentru binele democraţiei directe.
Milan Horáček
(DE) Domnule preşedinte, domnule vicepreşedinte, preşedintele Klaus a reacţionat la decizia de astăzi din senatul ceh, pe care o salutăm în mod sincer şi pentru care prezint felicitările mele călduroase, susţinând, printre altele, că Tratatul de la Lisabona este mort, deoarece a fost respins în cadrul referendumului irlandez.
Este un monstru politic, care atacă majoritatea deciziilor propriului parlament şi senat şi care confirmă atitudinea sa regretabilă şi partizană şi în alte domenii politice. Din fericire, după voturile pozitive, reuşeşte doar să se facă de râs. Noi, Verzii, dăm dovadă de o atitudine pozitivă şi constructivă faţă de procesul integrării europene, bineînţeles cu comentarii critice acolo unde este necesar.
Încă o dată, adresez cele mai călduroase mulţumiri senatului ceh, parlamentului ceh şi guvernului ceh.
Bastiaan Belder
(NL)Domnule preşedinte, raportul domnului Dehaene îmi provoacă sentimente mixte. Pe de o parte, salut faptul că simte nevoia din când în când să analizeze lucrurile în cel mai onest mod, şi aici mă refer la punctele 14 şi 26, în care se referă la poziţia dominatoare a Consiliului European şi la problemele asociate cu noul sistem de preşedinţie din cadrul Consiliului.
Pe de altă parte, sunt dezamăgit de acest raport, deoarece analiza raportorului nu rămâne mereu axată pe subiect. În special, în ultimele 12 puncte, în care abordează politica externă, au fost şterse toate incertitudinile instituţionale, deşi consecinţele instituţionale ale acestui rol dublu nu sunt cunoscute în întregime. Aşadar, nu pot înţelege cum raportorul a ajuns la concluzia generală că noul sistem va determina un echilibru instituţional mai mare în cadrul Uniunii.
Recunosc că Tratatul de la Lisabona constituie o îmbunătăţire în anumite domenii. Totuşi, acest lucru nu înlătură faptul că tocmai aceste consecinţe nesigure ale tratatului se vor dovedi a fi călcâiul lui Ahile pentru echilibrul instituţional al Uniunii, fapt care nu a fost sesizat de raportor.
Jana Bobošíková
- (CS) Doamnelor şi domnilor, în această sesiune facem ceva care în ţara mea este descris ca fiind calcularea notei de plată în absenţa hangiului. Vom vota cu privire la relaţiile dintre instituţiile Uniunii Europene, statele sale membre şi parlamentele acestora, ca şi cum Tratatul de la Lisabona ar fi în vigoare. Aş dori să repet că Tratatul de la Lisabona mai are mult până la ratificare. Deputaţii europeni ar trebui să ştie acest lucru şi nu ar trebui să ascundă această informaţie cetăţenilor. Fiecare persoană care gândeşte democratic trebuie să ştie că nici cele mai agresive atacuri împotriva oamenilor politici care nu au semnat Tratatul de la Lisabona nu vor schimba nimic.
În concluzie, aş dori să îi spun domnului Cohn-Bendit că afirmaţiile sale inadmisibile, prin care susţine că preşedintele Klaus al Republicii Cehe intenţionează să mituiască senatori ai parlamentului din ţara mea, sunt un afront adus nu numai preşedintelui Klaus, ci şi cetăţenilor Republicii Cehe. Astfel de acuzaţii sunt un afront adus principiilor de relaţii internaţionale prietenoase, precum şi simplei decenţe umane. De aceea, îi solicit domnului Cohn-Bendit fie să îşi dovedească afirmaţiile de corupţie, fie să îşi ceară public scuze preşedintelui Klaus.
Richard Corbett
Domnule preşedinte, acest set de rapoarte arată că, dacă Tratatul de la Lisabona intră în vigoare - şi fără a aduce atingere, bineînţeles, deciziei poporului irlandez - atunci vom avea o Uniune care oferă mai multe oportunităţi de participare, mai multă responsabilitate, mai multă democraţie şi mai mult control şi echilibru. Acesta este mesajul central pe care îl putem transmite în seara aceasta, prin raportul Leinen, care arată rolul crescut al acestui Parlament ales în cadrul sistemului instituţional; raportul Brok, care arată noile oportunităţi de participare pentru parlamentele naţionale; raportul Dehaene, care se referă la responsabilitatea suplimentară a ramurilor executive ale instituţiilor şi la modul de funcţionare pe parcursul unei eventuale perioade de tranziţie; raportul Guy-Quint, care arată că nu vor mai exista părţi din bugetul european care să fie apărate de controlul Parlamentului; şi, desigur, raportul Kaufmann privind iniţiativa cetăţenilor.
Grupul din care fac parte va sprijini toate aceste rezoluţii şi suntem mândri de acest lucru, aş spune, doar cu o anumită rezervă, şi anume referitor la raportul Kaufmann, pe care îl considerăm a fi un prim pas: prezentând o primă analiză despre modul în care ar funcţiona pe viitor. Dar trebuie să fim atenţi - şi sunt de acord cu ce a spus doamna comisar mai devreme - să nu punem bazele unui sistem prea scump pentru cetăţeni sau care să aibă prea multe obstacole birocratice în exercitarea acestui drept. Dar avem destul timp pentru a reveni la acest aspect, dacă se va întâmpla ca tratatul să intre în vigoare.
Vorbim în ziua în care am realizat cea de a 26-a ratificare parlamentară. Ştiu că pentru conservatorii britanici de acolo acest lucru nu prezintă interes. Fără îndoială că sporovăiesc despre alt subiect, dar este un lucru important.
Douăzeci şi şase de ratificări prin proceduri parlamentare: 26 de voturi în favoarea tratatului; un vot împotrivă. Aş sugera că, în această situaţie cu 26 de voturi "pentru” şi unul "împotrivă”, nu este nedemocratic, aşa cum au sugerat unii, ca, în baza rezultatului, să se ceară acelei ţări care a votat împotrivă dacă nu ar fi dispusă să-şi reconsidere votul, în lumina ratificării de către celelalte. Rămâne la alegerea lor dacă vor face acest lucru sau nu. Dar eu cred că este destul de rezonabil faptul că cei din Irlanda au ajuns singuri la concluzia că ar putea dori să îşi reconsidere votul în anumite condiţii. Şi ne revine nouă să facem ce putem pentru a aborda acele preocupări care au fost exprimate prin votul împotrivă. Acest lucru trebuie să facă parte integrantă din răspuns şi este, la urma urmelor, ceea ce Uniunea a fost de acord să facă.
Toate celelalte state membre - deoarece şi statele membre, nu doar instituţiile europene, sunt implicate în această situaţie - au căzut de acord să încerce să abordeze aceste preocupări pentru a face posibilă cea de-a 27-a ratificare.
Trebuie trase învăţăminte mai mari din acest lucru. Regulamentele noastre de bază în Uniunea Europeană, tratatele semnate şi ratificate de statele membre, pot fi modificate doar printr-un acord unanim din partea fiecăruia din statele membre semnatare. Acesta este un obstacol foarte mare de depăşit. Arată că aceia care susţin că trecem brutal peste responsabilitatea democratică şi că ignorăm părerile oamenilor au înţeles complet greşit. Este foarte uşor să se blocheze orice pas înainte, orice reformă a instrucţiunilor europene. Acei eurosceptici de acolo au nevoie doar de o victorie din 27. Zarurile au fost aruncate în favoarea acestora, nu în favoarea acelora care, ca domnul Duff, ar dori o integrare mai rapidă. Aşa stau lucrurile.
Aceştia citează, de asemenea, referendumuri în care s-a votat împotrivă. Am observat că au citat doar acele referendumuri care s-au soldat cu un rezultat negativ. Nu reuşesc niciodată să menţioneze referendumul spaniol sau pe cel luxemburghez. Cred că, dacă ne uităm la istoria integrării europene, au fost (dacă îmi amintesc bine) cam 32 de referendumuri în statele membre de-a lungul anilor, cu 26 sau 27 dintre ele cu rezultate pozitive şi doar câteva cu rezultate negative. Dar, ori de câte ori s-a votat împotrivă, a fost imposibil să se treacă mai departe fără a reveni şi fără a aborda preocupările exprimate sau fără a consulta ţara în cauză dacă nu doreşte să îşi reconsidere votul; dacă nu doreşte să îşi schimbe părerea.
Nu mi se pare nimic nelalocul lui în termeni democratici cu acest lucru, cu construirea treptată, pas cu pas, încet, prin consens al tuturor statelor membre, a acestei Uniuni pe care o clădim de mai bine de jumătate de secol, această Uniune de care ar trebui să fim mândri, cu faptul că avem 27 de ţări care conlucrează într-un continent care, aşa cum o arată istoria noastră, a fost mult prea des sfâşiat de scânteile naţionale pe care unii încearcă se le reaprindă.
Anne E. Jensen
(DA) Domnule preşedinte, participarea la dezbaterea din această seară este, într-o oarecare măsură, o experienţă specială. Timp de cinci ani am lucrat îndeaproape cu Catherine Guy-Quint. Amândouă am fost coordonatori de buget pentru grupurile politice din care facem parte fiecare. Am avut luptele noastre de-a lungul vremii, dar în cea mai mare parte a timpului am luptat alături în spiritul cooperării care guvernează activitatea din Comisia pentru bugete.
Catherine, sunteţi pe cale de a încheia şi aş dori să profit de această ocazie pentru a vă mulţumi în mod oficial pentru timpul petrecut împreună. Am învăţat foarte mult! Mi-am îmbunătăţit franceza şi am învăţat mult din stilul dumneavoastră, pe care am ajuns să îl respect. Sunteţi mai înţeleaptă ca mine, dar uneori acest lucru este necesar!
În această seară, Parlamentul al cărui mandat se termină predă ştafeta noului Parlament, care va fi ales între 4 şi 7 iunie. Dacă alegătorii din Irlanda votează "pentru” în octombrie şi Tratatul de la Lisabona intră în vigoare la sfârşitul anului, va trebui să acţionăm repede, deoarece acest lucru are consecinţe majore pentru activitatea Parlamentului; şi nu cele mai puţine în domeniul bugetelor. Acest aspect este descris bine şi clar în raportul doamnei Guy-Quint. Aţi încheiat o lucrare de nota zece, care urmează a fi înmânată noilor deputaţi europeni.
Parlamentul va fi în mod oficial implicat în stabilirea cadrului financiar multianual, dar tot nu am reuşit să asigurăm o schimbare a perioadei ce corespunde acestui cadru, de la şapte la cinci ani, pentru a corespunde perioadei de mandat al Comisiei şi al Parlamentului. Aceasta ne-ar da posibilitatea de a ajuta la modelarea acestor cadre. Parlamentul ar avea influenţă totală asupra întregului buget, inclusiv bugetul pentru agricultură. Cred că ar fi bine pentru fermierii şi cetăţenii Uniunii Europene, dacă discuţiile referitoare la politica agricolă ar fi astfel deschise întru totul şi dacă negocierile cu uşile închise ar fi înlocuite cu dezbateri deschise şi democratice. Nimeni nu poate spune dinainte care va fi rezultatul cheltuielilor din agricultură, dar acest lucru ar împiedica fără îndoială menţinerea şi dezvoltarea unor programe, care nu pot fi explicate clar şi logic cetăţenilor noştri.
Procedura privind bugetul anual este în schimbare, iar anul trecut am încercat noile cerinţe elaborate de Comisia pentru bugete a Parlamentului. Având doar o lectură urmată de negocieri pentru a ajunge la un acord, suntem nevoiţi să ne pregătim mai din vreme şi mult mai atent. Nu este în esenţă o idee atât de proastă. Am sentimentul că încercarea generală de anul trecut a noii discipline a dat roade bune.
Tratatul de la Lisabona conferă Parlamentului noi puteri bugetare şi noi moduri de lucru, iar raportul doamnei Guy-Quint furnizează viitorului Parlament o bază excelentă pentru activitatea acestuia. Sper şi sunt convins că vom reuşi să facem ca Tratatul de la Lisabona să fie adoptat, garantând prin aceasta că activitatea UE devine mai deschisă şi mai eficace.
Michael Henry Nattrass
Domnule preşedinte, din anii '70, oamenii politici britanici au jurat că UE nu înseamnă mai mult decât dominaţie politică sau pierderea suveranităţii, totuşi preşedinţii UE declară că ne-am pus laolaltă suveranitatea şi am creat un imperiu european, care decide în 75% din dreptul nostru.
Prin semnarea acestui tratat am cedat abilitatea noastră de a ne guverna singuri; cu toate acestea, un sondaj BBC constată că 84% din poporul britanic nu mai doreşte ca alte puteri să fie cedate. Precum ciupercile, poporul britanic este lăsat în întuneric şi hrănit cu bălegar. Conservatorii, prin Grupul PPE, şi-au dat acordul pentru o campanie pro în Irlanda, apoi au promis în mod viclean că vor permite un referendum, însă doar dacă Irlanda va vota din nou împotrivă. Pe la spatele poporului britanic şi cu niciun mandat, partidele de la Westminster şi-au vândut ţara, în timp ce sondajele arată că 55% doresc să părăsească UE. Nicicând până acum în domeniul politicii umane atât de mulţi nu au fost înşelaţi de atât de puţini.
Roberto Fiore
(IT) Domnule preşedinte, doamnelor şi domnilor, milioane de europeni, britanici, italieni şi francezi nu doresc o Europă bazată pe atitudini corecte din punct de vedere politic, pe un laissez-faire şi o perspectivă antisocială, aşa cum am văzut odată cu proiectul Bolkestein, pe un centralism totalitar şi iacobin sau pe o perspectivă laică, masonică şi de un fals marxism.
Cred că europenii sunt foarte interesaţi de libertăţile sociale veritabile, de acelea care oferă familiilor, comunităţilor şi organismelor sociale şansa de a face reale progrese şi aceasta într-o Europă bazată pe subsidiaritate şi, mai exact, pe organisme sociale şi pe o vedere asupra istoriei profund creştină şi romană. Aceasta este o Europă în directă opoziţie cu cea din Tratatul de la Lisabona, vizată de marile puteri, de grupurile de interese care doresc efectiv să centralizeze în mod radical situaţia.
Credem că europenii trebuie în sfârşit să voteze şi să arunce acest tratat în mare.
Paul Rübig
(DE) Domnule preşedinte, doamnă comisar Wallström, doamnelor şi domnilor, cred că această dezbatere este foarte importantă, deoarece am auzit din diverse părţi ale Camerei că vor fi conferite puteri Europei. Din punctul de vedere al statelor naţiune, acest lucru este adevărat, dar realitatea este că statelor naţiune li se dă, de asemenea, şansa de a garanta că aceleaşi acte cu putere de lege şi norme administrative se aplică în celelalte 26 de state membre. Acest proiect european de raţionalizare, iniţiat pentru a garanta că nu avem sisteme juridice complet diferite în cele 27 de state membre şi că ne străduim să creăm un singur cadru normativ, este un pas major înainte şi conferă nu numai miniştrilor noştri, dar şi deputaţilor europeni mult mai multe drepturi şi şanse de a promova interesele cetăţenilor Uniunii Europene.
Chiar dacă îmi exprim adesea insatisfacţia din acest scaun în Parlament, iar acum când privesc în spate şi văd că scaunele opozanţilor sunt goale şi că marea majoritate a acestora nu iau parte la această dezbatere, doresc să fie foarte clar că bineînţeles criticăm şi instituţiile şi dorim îmbunătăţiri. Tocmai aceste îmbunătăţiri au făcut obiectul unor dezbateri intense în ultimii opt ani. Dorim pur şi simplu să ne asigurăm că relaţiile dintre instituţii şi cetăţeni s-au îmbunătăţit. Astăzi nu putem să stăm pur şi simplu şi să afirmăm că un proces de reformă iniţiat în urmă cu opt ani trebuie oprit fără a oferi o altă alternativă - acesta este cu adevărat punctul de discordie al acestei dezbateri.
Trebuie neîntârziat să ne concentrăm pe ce reprezintă tratatul. Acest tratat ne oferă noi obiective. În sfârşit obţinem o democraţie reprezentativă şi participativă odată cu iniţiativa cetăţenilor. Ni se conferă noi puteri în domeniul protecţiei mediului şi al schimbărilor climatice. Ca şi cum o ţară ar putea rezolva aceste probleme de una singură! În ceea ce priveşte aerul şi apa în special, dar şi în alte diverse domenii, acest lucru nu este pur şi simplu posibil. Împreună, trebuie să avem grijă de libertate, securitate şi gradul ridicat de ocupare a forţei de muncă. Având în vedere criza, este deosebit de important ca Uniunii Europene să i se confere aceste puteri.
Totuşi, noi baze juridice sunt, de asemenea, importante. Având în vedere situaţia energetică critică, avem nevoie de o bază juridică pentru politica energetică. De asemenea, în domeniul politicii privind comerţul, atunci când este vorba despre probleme de comerţ internaţional, putem vedea cât de mult avem nevoie de o soluţie bună pentru cetăţenii noştri europeni, destul de departe de călătoria în spaţiu sau proprietatea intelectuală. Şi, pentru opozanţii noştri, clauza de ieşire poate, de asemenea, să fie destul de importantă. Sunt de părere că noile puteri şi proceduri de monitorizare vor consolida acest Parlament. Susţin ca această dezbatere să fie mai aprinsă, deoarece mulţi dintre noi nu au văzut încă ce ocazii oferă această nouă Europă.
Libor Rouček
- (CS) Doamnelor şi domnilor, ca deputat din partea Republicii Cehe, sunt încântat că astăzi, în timp ce noi discutăm despre impactul Tratatului de la Lisabona, senatul ceh a aprobat acest tratat cu o majoritate uriaşă de 54 de voturi la 20. A dat astfel glas voinţei poporului ceh, care doreşte ca Tratatul de la Lisabona să fie pus în vigoare. Această voinţă specifică a fost deja exprimată de camera inferioară a parlamentului ceh, Camera Deputaţilor. Totuşi, în acelaşi timp, preşedintele republicii pune la îndoială voinţa poporului, opinia clar exprimată de Camera Deputaţilor şi de Senat.
Václav Klaus, preşedintele Republicii Cehe, a declarat: "Trebuie să îmi exprim dezamăgirea că unii dintre senatori, ca urmare a nivelului nemaivăzut de presiune politică şi mediatică, atât de acasă, cât şi de peste hotare, şi-au abandonat opiniile susţinute anterior în mod public - delăsându-şi astfel integritatea politică şi civică - şi şi-au dat acordul pentru Tratatul de la Lisabona. Au întors spatele intereselor pe termen lung ale Republicii Cehe, pe care le-au subordonat intereselor proprii şi intereselor pe termen scurt ale unor actuali oameni politici. Acest lucru este o dovadă tristă a încă unui eşec din partea unei categorii importante a elitei noastre politice. Voi aştepta acum să văd dacă un grup de senatori - dintre care o parte şi-au anunţat deja intenţia de a face acest lucru- va cere Curţii Constituţionale o revizuire a Tratatului de la Lisabona în raport cu constituţia noastră. Dacă va fi aşa, nu voi lua în considerare decizia mea cu privire la ratificarea Tratatului de la Lisabona până când Curtea Constituţională nu va fi emis o hotărâre.”
Suntem aici pentru a discuta impactul Tratatului de la Lisabona asupra dezvoltării echilibrului instituţional al Uniunii Europene. Cu toate acestea, cred că trebuie să discutăm aici - şi acest lucru ar trebui făcut de deputaţii şi senatorii cehi deopotrivă - echilibrul instituţional al Republicii Cehe. Republica Cehă este o democraţie parlamentară. În ciuda acestui lucru, Republica Cehă are un preşedinte care nu respectă voinţa Camerei Deputaţilor, care nu respectă voinţa Senatului şi care acţionează ca un monarh absolut sau ca un dictator al ţării pe care o critică atât de mult şi pe care o readuce atât de des în discuţie, şi anume fosta Uniune Sovietică. Sunt multe de spus euroscepticilor noştri cu privire la situaţia democraţiei în Europa, situaţia democraţiei în ţara noastră şi comportamentul preşedintelui pe care îl admiraţi atât de mult.
Kyösti Virrankoski
(FI) Domnule preşedinte, Tratatul de la Lisabona va reforma radical procedura bugetară a Uniunii Europene. Planul financiar multianual va deveni obligatoriu, clasificarea cheltuielilor în obligatorii şi neobligatorii va dispărea, iar procedurile bugetare vor fi mai scurte.
Sprijin planul financiar pe cinci ani pe timpul mandatului Parlamentului European şi al Comisiei. Acest lucru va avea drept rezultat o activitate mai eficace şi va permite instituţiilor să îşi stabilească propriile strategii pentru politici.
Elaborarea proiectului de buget devine un proces anevoios. Te face să îţi pui întrebarea cine a putut crea un sistem aşa de complicat. Până acum a fost clar care instituţie decidea sumele finale pentru budget. Acum, pentru fiecare detaliu, trebuie să existe un consens, ceea ce poate însemna negocieri intense în Comitetul de conciliere.
Pentru Parlament, noua procedură va necesita o consolidare a resurselor umane disponibile. Altfel, nu va fi întru totul capabil să îşi exercite puterile în elaborarea proiectului de buget, în general, sau în administrarea Uniunii Europene, în special.
În sfârşit, doresc să le mulţumesc raportorilor şi doamnei Catherine Guy-Quint, în special, pentru rapoartele excelente şi, în general, pentru nivelul excelent de cooperare de-a lungul anilor.
Elmar Brok
raportor. - (DE) Domnule preşedinte, vă mulţumesc pentru că mi-aţi dat ocazia de a face câteva comentarii mai devreme decât mă aşteptam.
Această dezbatere a dat dovadă de un înalt grad de convingere în spectrul politic şi naţional. A demonstrat, de asemenea, cât de mare este angajamentul nostru de a duce Europa mai departe. Auzindu-i pe unii vorbitori foarte critici din ţările anglo-saxone, mi-aduc aminte că, în ultimele câteva luni, din aceste ţări au pornit numeroase strigăte de ajutor pentru a depăşi criza financiară împreună. Sunt sigur că aceşti domni îşi vor da seama, de asemenea, că domniile lor reprezintă poziţii bazate pe moştenirea veche de 60 de ani a lui Winston Churchill.
Păşim acum într-o nouă fază decisivă. Ca urmare a deciziilor noastre, pe care le-am luat cu un consens foarte larg în Parlamentul European şi pe care le-am considerat atât de convingătoare la Praga, ar trebui să nu cădem în triumfalism. Vom avea o sarcină importantă de a oferi poporului irlandez, cu toată modestia, o ocazie de a lua decizia, în suveranitate şi libertate - o decizie pe care Irlanda trebuie să o ia în deplină libertate suverană din responsabilitate pentru întregul continent. Cred că ar trebui, de asemenea, să avem grijă ca acest lucru să fie posibil. Sper că, la sfârşitul lunii iunie, Consiliul European va crea condiţiile necesare pentru definitivarea acestui stadiu final şi că poporului irlandez i se vor oferi condiţiile de care are nevoie pentru a se ocupa de această chestiune.
Proinsias De Rossa
Domnule preşedinte, salut această dezbatere. Pentru o vreme, se părea că ea nu va avea loc. Mă bucur că are loc şi acest lucru se datorează persistenţei colegilor mei. Este foarte potrivit ca această Cameră să abordeze în mod responsabil şi înţelept trecerea către o posibilă ratificare - în sfârşit - a Tratatului de la Lisabona. Ar fi stupid din partea noastră să nu procedăm astfel. Voi munci din greu în ultima parte a acestui an pentru a mă asigura că există un vot favorabil - indiferent dacă sunt ales sau nu în această Cameră - şi regret că o parte din prietenii mei nu vor fi aici şi le voi simţi lipsa.
Dar aş vrea, în special, ca în seara aceasta să felicit Republica Cehă pentru un vot pozitiv, deoarece au votat astăzi pentru viitor. Cred că este foarte important să facem cunoscut acest mesaj: şi anume că unificarea Europei şi construirea unei Europe unite are legătură cu viitorul poporului Europei.
Nicăieri în lume în afara Europei nu avem 27 de state membre suverane care împart procesul de luare a deciziei, pe o bază transfrontalieră, în interesul comun al cetăţenilor lor. Nicăieri altundeva state independente nu îşi supun deciziile colective aprobării şi amendamentelor unui parlament multinaţional ales direct. Această Uniune a noastră este unică. Este un experiment democratic unic. Nu este lipsit de tare. Are nevoie de reforme şi, într-adevăr, reformele din Tratatul de la Lisabona sunt cele asupra cărora putem cădea de acord în acest moment. Fără îndoială că viitoarele Parlamente - şi într-adevăr viitoarele Consilii - vor identifica şi se vor pune de acord asupra unor noi reforme.
Dar Europa are nevoie şi de o nouă direcţie. Are nevoie să îşi reafirme angajamentul pentru bunăstarea socială a popoarelor noastre şi să reechilibreze obsesia aproape exclusivă cu privire la liberalizarea pieţei pe care am trăit-o în ultimii zece ani. Nu trebuie uitat că orientarea politică, socială şi economică a acestei Uniuni este bazată pe alegerile electoratului: în alegerile generale, în alegerile europene şi prin comisiile pe care le alegem în mod colectiv şi pe care le instituim. Uniunea Europeană este locul în care disputele sunt soluţionate, locul în care tinerii obişnuiau să le rezolve ucigându-se între ei în tranşee. Este o mare onoare pentru mine să fac parte din acest Parlament, în care forţa armelor a fost înlocuită de forţa argumentelor.
Nu-i putem lăsa pe eurosceptici să dea ceasul înapoi. Faptul că decizia unui stat membru, reprezentând mai puţin de 1% din populaţia Uniunii, a putut să blocheze acest lucru în faşă este un semn al fragilităţii construcţiei noastre. Dar este şi un semn al forţei Uniunii faptul că putem supravieţui şi că permitem popoarelor Europei să ia aceste decizii în mod independent. Trebuie, cred, să încercăm să insuflăm iarăşi poporului nostru visul Europei. Trebuie să nu ne lăsăm traşi în jos în şanţ de bătrâneii mânioşi care stau acolo în băncile din spate, pe dreapta, şi care ţipă la noi şi ne spun cât de nedemocratici suntem, când de fapt acesta este Parlamentul ales de cetăţenii Europei pentru a lua decizii pentru cetăţenii Europei.
Costas Botopoulos
(FR) Domnule preşedinte, aceasta este într-adevăr o zi solemnă: pachetul de la Lisabona - aşa cum este numit - este în sfârşit adus în faţa Parlamentului; senatul ceh a dat un semn de speranţă; mulţi iau cuvântul pentru ultima oară, se simte emoţia; suntem pe cale să încheiem această legislatură şi mulţi dintre noi sunt destul de emoţionaţi. O atmosferă cu adevărat istorică domină această sesiune târzie a Parlamentului.
Ca membru Janus - jumătate constituţional, jumătate bugetar - aş vrea ca astăzi să vorbesc puţin mai precis despre raportul doamnei Guy-Quint privind noul sistem bugetar şi despre impactul pe care îl va avea Tratatul de la Lisabona asupra acestui nou sistem. Aşa cum s-a mai spus, este înainte de toate un sistem mai democratic. Prin urmare, orice cheltuială - întregul buget - va fi aprobat prin procedura de codecizie între Consiliu şi Parlament.
Este, de asemenea, şi acest lucru este încă şi mai important, un buget mai politic, din moment ce dispunem - aşa cum le numeşte doamna Guy-Quint - de programe strategice interinstituţionale, cu alte cuvinte, toate instituţiile Uniunii Europene se pun de acord pentru a concretiza bugetul. Totuşi, este un sistem care prezintă încă incertitudini.
Va juca Parlamentul, de exemplu, ceea ce în teorie este un rol consolidat? Se va bucura el de această nouă putere, dat fiind că sunt şi probleme? Avem mai puţin timp; are loc doar o singură lectură. Îi revine astfel Parlamentului - şi acest lucru este în sine o provocare - sarcina de a profita de această ocazie pentru a-şi juca rolul. Va coincide mandatul bugetar de cinci ani cu mandatul parlamentar de cinci ani sau va fi accentuat de acesta din urmă? Nu este sigur. Şi cu privire la această chestiune trebuie să facem un efort.
Există şi şanse ratate. Am ratat şansa de a ne asigura mai multe resurse proprii, am ratat şansa - vă rog să îmi mai permiteţi încă 10 secunde, dacă tot ne aflăm oficial într-o şedinţă de noapte - de a pune în aplicare o nouă filosofie bugetară.
Pentru a încheia, aş dori să subliniez faptul că ne confruntăm cu provocări: provocarea tranziţiei - nu este uşor să treci direct la un nou sistem - şi provocarea flexibilităţii - avem nevoie de mai multă flexibilitate dacă va trebui să facem faţă crizelor.
Voi termina cu dorinţa ca toate acestea să fie continuate prin aplicarea Tratatului de la Lisabona.
Preşedintele
Întrucât şi eu sunt membru Janus al aceleiaşi comisii ca dumneavoastră, domnule Botopoulos, nu am avut de ales decât să vă acord acele 40 de secunde.
Justas Vincas Paleckis
(LT) Cred că toţi cei care luăm parte la şedinţa aceasta de noapte ne vom aminti de această întâlnire mult timp de acum încolo şi vom avea ce povesti copiilor şi nepoţilor noştri. Chiar şi în seara aceasta putem simţi cum nava europeană este zgâlţâită de furtunile crizei financiare. Este clar că motorul acestei nave, mecanismul tratatelor, este prea slab şi trebuie înlocuit imediat.
Tratatul de la Lisabona este motorul mai puternic de care avem nevoie pentru a face faţă crizei. Prin urmare, sunt de acord cu rapoartele care sunt dezbătute şi cu colegii mei deputaţi, care subliniază faptul că nu este foarte democratic, dacă piatra unui singur referendum poate răsturna întreaga navă europeană, dacă un stat lider îşi poate imagina că merge singur şi că părerea celorlalte 26 de state nu are nicio importanţă. Cred că alegătorii irlandezi pot trage singuri propriile concluzii cu privire la ce se întâmplă în Europa şi peste tot în lume.
Avril Doyle
Domnule preşedinte, îmi rămâne mie dreptul de a fi ultimul dintre vorbitorii de pe listă în numele Partidului Popular European şi al Democraţilor Europeni din această seară, şi, fiind un parlamentar european irlandez, presupun că există o logică în acest lucru.
Aş dori, mai întâi de toate, să le mulţumesc tuturor raportorilor celor cinci rapoarte. Sunt încântată că avem ocazia să le discutăm şi, ca şi alţi colegi irlandezi, am cerut, prin intermediul grupului politic din care fac parte, să ajungem într-o situaţie ca cea din seara aceasta în care să putem discuta cinci dintre cele mai importante rapoarte.
Pentru început, daţi-mi voie să spun foarte clar că ceea ce afirm cu privire la dezbaterea din seara aceasta este sintetizat în întregime în următoarea mea frază. Nu s-ar cuveni, şi nu se intenţionează nicicum, să se anticipeze în vreun fel sau să se considere ca şi luată decizia poporului irlandez în cel de-al doilea viitor referendum cu privire la Tratatul de la Lisabona, care a fost anunţat nu mai devreme de săptămâna aceasta de primul ministru Brian Cowan TD.
Concluziile Consiliului European din decembrie anul trecut conţin un pachet de măsuri rezultate din cercetările ce au urmat referendumul nostru din iunie anul trecut: măsuri care să răspundă preocupărilor celor care au votat împotrivă, aşa cum au fost ele subliniate de primul-ministru irlandez în cadrul reuniunii Consiliului din decembrie anul trecut, alături de o foaie de parcurs în vederea intrării în vigoare a tratatului până la sfârşitul anului 2009.
Acest pachet include menţinerea principiului de a avea câte un comisar din fiecare stat membru, confirmă importanţa acordată de Uniune drepturilor muncitorilor şi altor problematici sociale, precum şi o serie de garanţii legale privind neutralitatea sistemului de impozitare şi dispoziţiile constituţiei irlandeze în legătură cu dreptul la viaţă, educaţie şi familie.
Cu ocazia reuniunii Consiliului European din primăvară, primul-ministru irlandez i-a informat pe parteneri că, în conformitate cu termenul convenit în decembrie, este în lucru un document detaliat în vederea concretizării acestor angajamente şi că acesta ar trebui să fie finalizat până la mijlocul anului 2009. -
Dacă guvernul nostru va fi pe deplin mulţumit de rezultate, primul-ministru irlandez a fost de acord să încerce ratificarea tratatului până la sfârşitul mandatului actualei Comisii, care se aşteaptă a-şi încheia mandatul, din câte înţeleg, la sfârşitul lunii octombrie. Sper sincer că promisiunea unui referendum prematur la începutul toamnei înseamnă începutul lunii octombrie cel mai târziu.
Şi, dată fiind creşterea puterilor Parlamentului European prevăzută de Tratatul de la Lisabona, este de înţeles ca deputaţii să analizeze implicaţiile instituţionale şi procedurale ale tratatului, de unde şi dezbaterea din seara aceasta cu privire la cele cinci rapoarte.
Abordarea acestor problematici de către Parlamentul European în seara aceasta are loc în clipa în care în discursul meu din seara aceasta era înscris că patru state membre - Irlanda, Republica Cehă, Germania şi Polonia - mai au de încheiat procesul de ratificare. Din punct de vedere tehnic, acest lucru este adevărat, dar felicitările mele adresate în această seară Republicii Cehe - în special senatului ceh - pentru aprobarea integrală a Parlamentului care să sperăm că va permite preşedintelui ceh să ratifice tratatul în numele poporului ceh. Am încredere că acesta va accepta voinţa parlamentului ceh. Din câte înţeleg, tratatul face obiectul unui control judiciar. Sper că este vorba doar de o întârziere tehnică.
Pentru ca tratatul să intre în vigoare, bineînţeles, toate statele trebuie să îl ratifice şi da, este corect a spune că 26 de parlamente europene - 26 de parlamente din statele membre - au votat "pentru” şi că, până acum, doar poporul irlandez este singurul care nu a făcut acest lucru.
Sunt întru totul de acord cu Parlamentul care doreşte să examineze problematicile aduse în discuţie de aceste documente şi rapoarte în modul cel mai complet posibil, fără nicio interferenţă în sau presiune asupra procedurii de ratificare în curs.
Pot spune că obiectez faţă de behăitul oportunist al câtorva moşnegi eurosceptici din băncile din spate şi că ceea ce spun ei ar trebui recunoscut drept ceea ce este. Mesajul meu către ei este clar: "valea” din decizia suverană a poporului irlandez, căci nimeni nu-i va spune electoratului irlandez ce să facă.
Aş dori să vă mulţumesc, întrucât aceasta este ultima mea contribuţie în Parlament, cât şi preşedinţiei Parlamentului, Comisiei, preşedinţiei cehe şi tuturor colegilor pentru ceea ce au fost zece ani extrem de bogaţi pentru mine ca deputat european. Aştept cu nerăbdare un vot pozitiv din partea poporului irlandez în al doilea referendum din octombrie.
Mairead McGuinness
Domnule preşedinte, este plăcut să fii primul pe lista oricui zilele acestea. Aş putea doar, întrucât Avril a încheiat, să îi doresc toate cele bune dat fiind că se retrage din Parlamentul European. Pentru a fi corect faţă de domnia sa, i-a burduşit bine pe moşi după votul din Irlanda privind Tratatul de la Lisabona şi va fi ţinută minte pentru o turnură de frază extraordinară. Vă doresc toate cele bune, Avril, şi sper că vă veţi implica în campania pentru votul afirmativ pentru Lisabona, deşi vă retrageţi.
A fost o dezbatere foarte interesantă. Corpul şi mintea voiau să meargă acasă să doarmă, dar a fost prea bun să fie ratat şi prea important - căci sunt irlandez - să nu fiu aici. Daţi-mi voie să spun următorul lucru - şi mă adresez electoratului: sunteţi la volan. Aveţi de ales. Puteţi vota pentru opiniile câtorva bătrânei furioşi - şi când spun acest lucru este valabil pentru bărbaţi şi femei, dar în principal pentru bărbaţi - aflaţi în extremele acestui Parlament şi ale Uniunii Europene, din dreapta şi din stânga, şi veţi obţine mult zgomot, multe ocazii de poze color şi de titluri de ziare, dar nu se va face nimic în această Cameră. Sau puteţi vota, atât la alegerile parlamentare, cât şi cu privire la Lisabona, pentru oamenii pozitivi care muncesc din greu, care nu au parte de titluri de ziare, dar care se află aici pentru o cauză bună.
Sunt convins că poporul irlandez ştie că situaţia este diferită acum. Au fost duşi de nas în dezbaterea trecută. Am discutat mai bine de la votul negativ şi îi rog să voteze pozitiv pentru viitorul lor, pentru viitorul copiilor mei şi pentru viitorul Uniunii Europene.
Siiri Oviir
(ET) Am rămas aici în seara asta - de fapt este deja noapte - pentru a discuta despre aplicarea Tratatului de la Lisabona. Pregătirile pentru intrarea în vigoare a tratatului şi faptul că acestea sunt făcute la timp sunt un semn de responsabilitate. O bună pregătire în vederea aplicării unui tratat atât de important ca acesta dă încredere că Uniunea Europeană funcţionează bine, iar acest lucru îi va da posibilitatea să îndeplinească mai eficace sarcinile pe care cetăţenii Uniunii Europene se aşteaptă ca reprezentanţii lor aleşi să le rezolve.
Poate că paşii care se fac nu sunt destul de mari. Unii cetăţeni cred că acea Cartă a drepturilor fundamentale este prea retorică, dar Tratatul de la Lisabona este totuşi un pas important înainte. Este un răspuns la nevoile schimbate ale Uniunii Europene. Prin sprijinirea tratatului, parlamentele alese de naţiunile celor 26 de state membre au făcut acest lucru.
Rapoartele de astăzi arată că Uniunea Europeană este încrezătoare în mod creativ, asumându-şi în mod pragmatic planificarea etapei de tranziţie. Nu putem crea ceva nou prin pesimism şi tactici de întârziere. Le mulţumesc raportorilor pentru curajul şi pentru capacitatea lor de a elabora documentele necesare.
Zita Pleštinská
- (SK) Doamnelor şi domnilor, nu putem spune că Tratatul de la Lisabona este cel mai bun pe care fiecare stat membru al UE din cele 27 şi l-ar putea dori, dar este cel mai bun asupra căruia cele 27 de state membre ale UE au putut cădea de acord. Până acum toate tratatele au fost tratate ale celor 15 state membre ale UE şi aş dori aşadar să subliniez mesajul politic referitor la Tratatul de la Lisabona, care a reunit la start cele 27 de state membre ale UE astfel ca pe viitor să nu mai împărţim UE în state membre vechi şi noi.
Parlamentul European a arătat că este capabil să ia decizii operaţionale şi este aşadar corect ca Tratatul de la Lisabona să acorde mai multe puteri Parlamentului, cu alte cuvinte reprezentanţilor aleşi ai cetăţenilor Europei. Dacă Tratatul de la Lisabona va intra în vigoare în toate statele membre ale UE, va aduce schimbări care presupun încetarea sistemului actual de preşedinţie rotativă în cadrul Consiliului. Dintr-un alt unghi mult mai important, UE va dispune de o politică energetică comună, care s-a dovedit a fi necesară mai ales în criza privind gazele.
Salut decizia de azi a senatului ceh de a aproba Tratatul de la Lisabona. Este un semnal foarte important din partea parlamentului ceh către UE în timpul preşedinţiei cehe.
Daniel Hannan
Domnule preşedinte, în ultimele 16 luni am luat cuvântul de 77 de ori în această Cameră şi mi-am încheiat fiecare discurs cu un apel către populaţie în favoarea Tratatului de la Lisabona: Pactio Olisipio censenda est.
Am făcut acest lucru ca omagiu adus lui Cato cel Bătrân, care îşi termina fiecare discurs cu un apel ca cetatea Cartaginei să fie distrusă. Uneori a trebuit să fac un mic efort să concep această încheiere de la un subiect diferit, dar nu şi în seara aceasta.
A fost extraordinar să ascult unele discursuri. Nu pe toate. Au existat câţiva proeuropeni onorabili şi democraţi în această Cameră, dar unele discursuri au fost pline de un aşa dispreţ, o aşa aroganţă, o aşa desconsiderare a opiniei publice încât, acum când UE şi într-adevăr statele membre încep să înveţe despre valoarea politică a site-ului YouTube, aţi putea foarte bine să postaţi în întregime această dezbatere pe YouTube în calitate de transmisie electorală pentru un partid pentru diversele campanii de vot negativ.
Mi-am amintit de acele cuvinte sinistre ale lui Bertolt Brecht: "n-ar fi atunci mai uşor să dizolvăm poporul şi să alegem altul în locul lui”? Şi toţi vorbitorii continuă să declare că parlamentele au ratificat. Fac doar publicitate dezacordului care există între clasa politică şi populaţie în fiecare stat membru.
Cato cel Bătrân a fost luat în derâdere şi i s-a strigat să tacă, iar ceilalţi senatori obişnuiau să îi imite vocea. Şi ştiţi ceva? Până la urmă au făcut cum a spus el.
Paul Rübig
(DE) Domnule preşedinte, antevorbitorul tocmai a arătat cât de dificilă este avansarea democraţiei în Europa atunci când vedem că în Irlanda jumătate din populaţie nu a votat datorită complexităţii problematicilor şi a faptului că nu toată lumea doreşte să fie constituţionalistă. Dintre cei care au votat, jumătate au votat împotriva tratatului, deoarece nu îl citiseră. Cum am putea noi să reformăm Europa dacă nu reuşim să îi convingem pe cei responsabili să îşi asume de fapt responsabilitatea?
Doamna comisar Wallström şi echipa domniei sale au o responsabilitate deosebită, aceea de a informa populaţia Europei, pe cei care sunt interesaţi, şi de a le pune la dispoziţie toate informaţiile, astfel încât problematicile să fie discutate în mod competent. Trebuie să căutăm mult mai mult dialogul cu populaţia Europei, să îi informăm şi să le spunem cât de importantă este această reformă pentru dezvoltarea Europei. Cu această abordare, vom obţine rezultate.
Richard Corbett
Domnule preşedinte, sunt doar curios să aud acest argument conform căruia ratificarea parlamentară naţională cumva nu este legitimă, căci, dacă aşa este cu adevărat, daţi-mi voie să iau ca exemplu ţara mea, care nu a ratificat niciodată, în toată istoria sa, un tratat internaţional printr-un referendum.
În acest caz, dacă nu este legitim pentru parlamentele naţionale să ratifice un tratat, atunci Tratatul NATO, Tratatul Organizaţiei Naţiunilor Unite, Organizaţia Mondială a Comerţului, orice angajament pe care Marea Britanie l-a luat vreodată printr-un tratat internaţional sunt deopotrivă nelegitime. Aşadar, nu înţeleg acest argument conform căruia ratificarea parlamentară naţională ar fi oarecum nedemocratică.
Bernard Wojciechowski
(PL) Domnule preşedinte, doamnă comisar, în Polonia este probabil ca doar 13% din electorat să voteze la alegerile europene. Acest procent va fi poate cel mai scăzut din toată Uniunea Europeană. De ce? Vă rog să vă uitaţi prin Cameră. Nu este aici niciun reprezentant al celor două partide politice principale din Polonia, la o dezbatere atât de importantă. Este exact atitudinea acestor partide faţă de alegeri şi faţă de afacerile europene - o lipsă totală de implicare.
Dezbaterea privind Europa, o dezbatere serioasă, nu există în Polonia. Cum ar putea să existe, când, şi subliniez încă o dată, în timpul acestei dezbateri nu se află aici nici măcar un reprezentant fie al partidului de guvernare, fie al partidului de opoziţie. Am putea avea impresia că cei din fruntea clasei politice poloneze nu sunt interesaţi de afacerile europene. Este ceea ce cred alegătorii şi ceea ce gândesc mulţi tineri din Polonia, oameni cu care am stat de vorbă şi care sunt interesaţi, de exemplu, de Tratatul de la Lisabona. Nu există un astfel de răspuns de la clasa politică.
Ewa Tomaszewska
(PL) Scuzaţi-mă! Trebuie să protestez! Sunt membră a Partidului pentru Lege şi Dreptate, cel mai mare partid de opoziţie. Afirmaţia cum că nu este nimeni aici de la acel partid este neadevărată.
Syed Kamall
Domnule preşedinte, vă mulţumesc foarte mult pentru ocazia acordată. Cred că a fost o dezbatere interesantă, oricare ar fi părerea fiecăruia cu privire la proiectul european şi la Tratatul de la Lisabona.
S-au făcut multe referiri la bătrânei şi la moşnegi, dar daţi-mi voie să vorbesc despre asta din perspectiva mea. În ceea ce mă priveşte, eu văd o generaţie mai în vârstă de oameni politici care a rămas blocată pe modul de gândire al anilor '50 - blocaţi profund într-o soluţie a anilor '50 la problemele şi provocările cu care ne confruntăm la nivel mondial. Dacă vă uitaţi prin Cameră, veţi vedea persoane mult mai în vârstă vorbind în favoarea Tratatului de la Lisabona, toţi condamnându-i pe cei din Irlanda şi alte ţări care au votat împotriva Constituţiei iniţiale şi care au votat împotriva Tratatului de la Lisabona. Putem vedea şi vârstnici războinici care vorbesc acum despre abandonarea armelor şi în favoarea păcii.
Da, în anii '50, a fost o soluţie postbelică la ceea ce se întâmplase mai înainte, dar trebuie să ne mişcăm odată cu lumea. Când vorbiţi despre responsabilitate democratică, nu trebuie uitat un lucru. Când am început cu Constituţia, normele prevedeau că fiecare stat trebuia să o ratifice, altfel cădea. Când am început cu Tratatul de la Lisabona, normele erau aceleaşi: fiecare ţară trebuia să îl ratifice sau cădea. Aşa că haideţi să nu mai facem presiuni pentru Tratatul de la Lisabona până când fiecare ţară nu-l va fi ratificat. Dacă doriţi cu adevărat o dezbatere democratică, lăsaţi-i pe cetăţenii Marii Britanii să aleagă. Aceştia sunt în favoarea viziunii propuse de domnul Corbett, a unor State Unite federale ale Europei sau a unei viziuni mai destinse a unei Europe de liber schimb, pe care o susţine partidul din care fac parte?-
Margot Wallström
vicepreşedintă a Comisiei. - Domnule preşedinte, aş dori să le mulţumesc stimaţilor membri pentru această dezbatere interesantă, care a fost în parte de acord cu privire la o serie de probleme, în parte o reiterare a argumentelor binecunoscute pro şi contra tratatului şi în parte o dezbatere foarte interesantă despre ce constituie democraţia. Este prima oară când aud despre sisteme totalitare care permit referendum după referendum într-o serie de state membre şi de ce unele rezultate ale referendumurilor nu sunt numărate sau nu contează - în special acelea care au conţinut un vot pozitiv.
S-a discutat, de asemenea, şi despre legitimitate. Găsesc în continuare ciudat - şi am mai spus-o şi înainte - ca un Parlament ca acesta să afirme că o decizie a unui parlament naţional este antidemocratică sau nu contează sau nu este legitimă. În ceea ce priveşte Comisia, aceasta a considerat mereu că oricare ar fi sistemul ales - un vot prin referendum sau prin decizie a parlamentului naţional - el este legitim din punct de vedere democratic. Nu văd o altă poziţie posibilă.
Orice cetăţean european care ascultă această dezbatere şi-ar dori să revenim asupra acestor rapoarte, care dau glas la o serie de preocupări grave despre modul în care luăm deciziile, despre cadrul de reglementare, despre consolidarea funcţionării democratice a acestei Uniuni Europene şi despre folosirea corectă a bugetului cu scopul de a aloca resursele priorităţilor noastre politice. Toate aceste lucruri sunt abordate de aceste rapoarte importante.
Este vorba, de asemenea, despre modalitatea de luare a deciziilor într-un mod eficace şi să sperăm mai rapid. Discursul domnului Lundgren mi s-a părut absolut uluitor. Chiar credem că totul se reduce la a încetini lucrurile şi procesul de luare a deciziei când ne confruntăm cu o criză economică ca aceasta de acum? Oamenii aşteaptă de la noi să luăm măsuri pentru a asigura locuri de muncă şi creştere, să ne ocupăm de schimbările climatice şi de criza energetică şi să abordăm problemele legate de imigrare şi de securitate - toate aceste lucruri. Acesta este şi punctul de plecare pentru aceste rapoarte. De aceea suntem aici şi în acest mod câştigăm legitimitate democratică - dacă arătăm că putem acţiona şi că putem acţiona repede. Nu cred nici că discursuri arogante sau pline de snobism, care să ne dea lecţii despre una sau alta, ne sunt de ajutor. Este cu adevărat vorba despre abordarea acestor probleme, care astăzi nu sunt naţionale. Sunt europene şi naţionale şi trebuie să avem un cadru de reglementare modern.
Trebuie să avem o Uniune mai democratică ce le permite cetăţenilor să ia iniţiativa. Nu auzim niciodată nimic despre acest lucru de la cei care sunt împotrivă. Nu-i auzim niciodată spunând ceva despre forţa democratică a ceea ce este cuprins în Tratatul de la Lisabona; acest lucru lipseşte în mod clar. Aceste rapoarte ne oferă o bună bază şi un bun punct de plecare pentru a reforma felul în care lucrăm. Din punctul de vedere al Comisiei, suntem desigur dispuşi să monitorizăm şi să lucrăm la toate detaliile pentru a asigura că putem realiza acest lucru repede.
Un ultim punct în ceea ce priveşte Irlanda este că, după acest vot pozitiv din senatul ceh, toţi ochii vor fi aţintiţi pe Irlanda din nou şi pe posibilitatea ratificării până la sfârşitul anului. Problema garanţiilor legale este desigur esenţială în acest caz şi conţinutul şi sincronizarea sunt deopotrivă foarte importante. Avem încredere din punctul de vedere al Comisiei că Consiliul UE va putea să soluţioneze această problemă şi ştiu, de asemenea, că se fac pregătiri minuţioase în acest moment şi că vom contribui şi noi, dacă ni se dă ocazia, în ceea ce priveşte Comisia.
Vă mulţumesc foarte mult şi vă mulţumesc şi pentru că aţi făcut din această întrunire parţial un eveniment social, unde oamenii îşi mulţumesc reciproc pentru buna cooperare şi le doresc noroc tuturor celor care pleacă. Presupun că ne vom întâlni cu toţii în campania electorală, într-un fel sau altul.
(Aplauze)
Preşedintele
Doamnă comisar, în numele Parlamentului, întrucât este ultima şedinţă nocturnă, credeţi-mă când vă spun că am fost conştienţi pe deplin de excelenţa rapoartelor domniilor voastre de-a lungul acestei legislaturi. Vă mulţumesc încă o dată.
Jo Leinen
raportor. - (DE) Domnule preşedinte, domnule vicepreşedinte, îi mulţumesc doamnei Doyle pentru contribuţia domniei sale dintr-o perspectivă irlandeză, pe care o sprijin întru totul. Poporul irlandez trebuie să decidă în mod independent şi fără presiune din afară, cel mai probabil în octombrie, dacă garanţiile care urmează să fie negociate la reuniunea la nivel înalt din luna iunie le vor calma temerile, principalele lor preocupări legate de tratat şi dacă, în aceste condiţii, se pot alătura celorlalte 26 de ţări pentru a face pasul către reforma Uniunii Europene alături de ele.
Sper că independenţa de opinie care se formează în Irlanda este, de asemenea, respectată de vecina sa, Marea Britanie. Cu ocazia primului referendum, mulţi alegători din Marea Britanie, care au votat împotrivă, au călătorit prin Irlanda şi, mai întâi de toate, presa tabloidă britanică eurofobică a ajutat la agitarea populaţiei irlandeze. Trebuie admis un lucru, şi anume că independenţa poporului irlandez de a-şi forma o opinie la al doilea referendum trebuie respectată.
A fost o dezbatere majoră, o dezbatere importantă. Astăzi parlamentele din 26 de ţări au votat "pentru”. Peste 7 800 de reprezentanţi ai poporului au considerat că tratatul este bun şi reprezintă un progres. Trei sute cincizeci de reprezentanţi ai poporului din 26 de ţări au votat "împotrivă”. Nu se poate ca toţi să fie proşti sau împrăştiaţi. Ceea ce vreau să spun este că tratatul nu poate fi atât de rău pe cât este descris a fi în mod repetat. Este catalogat cu stereotipuri, uneori chiar în această Cameră. Oricine spune că aceasta va fi o uniune militară înţelege greşit obiectivul primordial al Uniunii Europene, acela de a fi în serviciul păcii, pe continent şi în lumea întreagă. Mai mult, oricine spune că se instituie o constituţie economică neoliberală nu a citit tratatul. Este cel mai social tratat european care a existat vreodată.
Domnule vicepreşedinte, doamnelor şi domnilor, vă mulţumesc. Sper că noul Parlament va face ceea ce este cuprins în aceste rapoarte, şi anume că va aplica şi va implementa Tratatul. Vă mulţumesc foarte mult.
Jean-Luc Dehaene
raportor. - (NL) Domnule preşedinte, doamnelor şi domnilor, cred că într-adevăr am avut o bună dezbatere în seara aceasta. Este dovada că Parlamentul European este pregătit pentru aplicarea Tratatului de la Lisabona şi că nu încercăm nicicum să influenţăm decizia poporului irlandez. Totuşi, cred, de asemenea, că un alt lucru important care a reieşit este că, în pragul alegerilor, Parlamentul a adoptat o poziţie clară, prin care şi-a consolidat poziţia în vederea negocierilor viitoare cu privire la acest tratat.
Aş dori să le mulţumesc tuturor colegilor mei pentru sprijinul lor. Aş dori să evidenţiez, de asemenea, natura complementară a celor cinci rapoarte şi să atrag atenţia că ele formează, într-adevăr, un întreg unitar care stabileşte poziţia Parlamentului. Daţi-mi voie să închei prin a face aceeaşi remarcă pe care am făcut-o la început: Sunt îngrijorat de situaţia de după alegeri şi de trecerea de la Tratatul de la Nisa la Tratatul de la Lisabona.
Sunt în continuare de părere că ar trebui să negociem un acord între Parlament şi Consiliu înainte de alegeri. Altfel, mi-e teamă că ne vom trezi într-o poziţie mai degrabă incomodă, iar acest lucru nu va fi în interesul nimănui. Un astfel de acord trebuie să fie destul de clar pentru ca Parlamentul şi Consiliul să ştie exact pe ce poziţie se află în perioada dificilă de tranziţie care le aşteaptă.
Catherine Guy-Quint
Domnule preşedinte, această dezbatere a fost cu adevărat interesantă şi pasionantă. Daţi-mi voie totuşi să privesc cu umor ceea ce domnul Kamall a spus mai devreme, deoarece să ne spună bătrânei - şi deci moşnegi - în timp ce noi ne retragem pentru a face loc tinerilor, este absolut încântător.
Totuşi, ceea ce doream să spun tuturor celor care au calomniat acest proiect de tratat este: să nu confundaţi democraţia cu demagogia! Vedeţi dumneavoastră, timp de opt ani în acest Parlament, în toată Europa, am trecut nu printr-o psihodramă, ci printr-o tragedie politică în care Europa se zbate şi se poate vedea clar că evităm problemele actuale.
Această dezbatere îmi întăreşte convingerea că acest tratat trebuie pus în aplicare, în ciuda tuturor dificultăţilor care au apărut, deoarece, prin conţinutul său, va aduce transparenţă. Va aduce democraţie şi noi toţi avem nevoie de acest şoc democratic pentru a axa din nou proiectul european asupra politicii şi asupra politicii secolului XXI aplicată la lumea de astăzi.
În acest sens, bugetul este doar un instrument, dar ne va da posibilitatea de a ne asigura că instituţiile pot fi reechilibrate şi, prin această transparenţă, vom putea cunoaşte atitudinea Parlamentului, cea a Comisiei şi, mai presus de toate, cea a Consiliului. Această voinţă politică este indispensabilă. Această transparenţă este indispensabilă în combaterea cancerului de egoism naţional, care tot consumă proiectul politic european de atâţia ani.
Această transparenţă, sper, va insufla din nou încredere tuturor cetăţenilor Europei şi ne va da posibilitatea de a dezvolta mai bine informaţia, deoarece acest lucru este foarte dificil. Doamnă Wallström, lucraţi la acest subiect de ani buni, începeţi să vedeţi capătul şi trebuie să perseveraţi.
Toate acestea cer convingere, timp şi, mai presus de toate, curaj politic, care ne lipseşte. Trebuie să redobândim curajul politic şi acel utopism, cel al pionerilor Uniunii Europene, al celor care au crezut că pacea se poate naşte din război. În felul nostru propriu, astăzi, în secolul XXI, trebuie să acceptăm această provocare, iar unul din instrumentele care ne vor ajuta în acest demers este Tratatul de la Lisabona. Haideţi să invocăm utopia, utopia pentru pace!
Preşedintele
Dezbaterea comună s-a încheiat.
Votul va avea loc mâine la prânz, orele 12.
Declaraţii scrise (articolul 142 din Regulamentul de procedură)
Sebastian Valentin Bodu  
în scris. - Mai este doar un pas mic de făcut pentru adoptarea Tratatului de la Lisabona care, odată intrat în vigoare, va apropia mult mai mult Uniunea Europeană de cei 500 de milioane de locuitori ai săi. România, ţara pe care o reprezint în Parlamentul European, este unul dintre primele state care au ratificat Tratatul pentru că întreaga sa clasă politică crede în construcţia europeană.
Alegerile europarlamentare nu vor fi organizate sub auspiciul Tratatului de la Lisabona dar chiar acest lucru demonstrează cât de democratică şi reprezentativă este instituţia comunităţii europene şi cât de importantă este fiecare dintre naţiunile sale.
Instituţiile europene, inclusiv Parlamentul, sunt mult prea abstracte pentru cetăţeanul comunitar în acest moment. Importanţa Parlamentului în procesul decizional al Uniunii a crescut cu fiecare tratat european. Tratatul de la Lisabona nu face excepţie şi creează un parlament cu o implicare sensibil mai mare în procesul legislativ.
Tratatul va aduce Uniunea mai aproape de cetăţeni. Fiecare dintre noi ştie cât de greu este să aduci problemele comunităţii în atenţia cetăţenilor ţărilor din care provin. Faptul că parlamentarii europeni pe care fiecare stat îi alege direct primesc puteri sporite este, în acest moment, soluţia optimă pentru umanizarea unei construcţii instituţionale unice în lume.
Cristian Silviu Buşoi  
în scris. - Doresc în primul rând să salut votul favorabil dat de Senatul ceh Tratatului de la Lisabona, care constituie un pas înainte pentru procesul global de ratificare. Consider că aplicarea acestui tratat cât mai curând posibil este de dorit, întrucât asigură o funcţionare mai eficientă, mai transparentă şi mai ales mai democratică a UE.
Susţin concluziile raportorului referitoare la reorganizarea Parlamentului European şi sper că rezultatele grupului de lucru privind reforma parlamentară vor fi în concordanţă cu rolul sporit al Parlamentului aşa cum e prevăzut în tratat.
Voi face câteva observaţii referitoare la procedura de numire a Comisiei Europene. Sunt, în principiu, favorabil calendarului propus pentru numirea Comisiei cu menţiunea că unele etape ar putea probabil să fie scurtate pentru ca instituţiile europene să nu fie paralizate luni întregi atunci când avem alegeri europene. Datorită neratificării la timp a Tratatului de la Lisabona, este de dorit ca după alegerile din 2009 numirile să se facă după o procedură cât mai apropiată de cea prevăzută de Tratatul de la Lisabona. Problema este, însă, una complexă pentru că atâta timp cât nu cunoaştem rezultatul votului irlandez, trebuie să avem în vedere necesitatea respectării Tratatului de la Nisa, care e valabil actualmente.
Dushana Zdravkova  
Doamnelor şi domnilor, conform spuselor colegului meu, Elmar Brok, raportul privind relaţiile cu parlamentele naţionale oferă o vedere de ansamblu excelentă asupra sarcinilor care îi revin Parlamentului European după ratificarea finală a Tratatului de la Lisabona de către toate statele membre. Consolidarea rolului parlamentelor naţionale în procesul legislativ al Uniunii Europene nu numai că va accelera transpunerea legislaţiei europene în legislaţia naţională, ci va furniza, de asemenea, cetăţenilor UE încă un mijloc de participare la guvernare.
Rezultatele pozitive obţinute până acum pe baza cooperării în cadrul COSAC trebuie să fie folosite ca bază pentru creşterea participării parlamentarilor din toate statele membre. Cred că este deosebit de important să includem în acest efort deopotrivă reprezentanţi ai parlamentelor ţărilor candidate pentru aderarea la Uniunea Europeană. Acest lucru ne va ajuta să facem ca aderarea lor la UE să fie un proces mai simplu şi mai uşor. Această chestiune nu este analizată nici în raport şi nici în Tratatul de la Lisabona, dar cred că Parlamentul va găsi mecanisme pentru a reuşi acest lucru.
În sfârşit, aş dori să subliniez că parlamentele naţionale vor trebui să îşi consolideze capacitatea administrativă şi să se asigure că există fonduri adecvate pentru a-şi exercita pe deplin noile puteri.
Vă mulţumesc pentru atenţia acordată.
