Finansiering av den gemensamma jordbrukspolitiken
Talmannen
Nästa punkt är ett betänkande av Jorgo Chatzimarkakis, för utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling, om förslaget till rådets förordning om ändring av rådets förordning (EG) nr 1290/2005 om finansieringen av den gemensamma jordbrukspolitiken - C6-0116/2007 -.
Siim Kallas
kommissionens vice ordförande. - (EN) Herr talman! Tack för att ni ger mig möjlighet att säga några ord om betänkandet om förordning nr 1290/2005 om finansiering av den gemensamma jordbrukspolitiken. För det första skulle jag vilja tacka Jorgo Chatzimarkakis och utskottets ledamöter för deras insatser.
Kommissionens förslag innehåller två punkter som är av politisk betydelse. Den första är att sörja för den nödvändiga uppföljningen av den relevanta delen av artikel 53b i budgetförordningen, där det anges att medlemsstaternas skyldighet till öppenhet och till offentliggörande i efterhand av vilka som är betalningsmottagare måste garanteras genom sektorsspecifik lagstiftning.
Den andra punkten är att stärka den mekanism som garanterar ekonomisk disciplin genom en ny mekanism för minskning eller indragning av jordbruksstöd, som är mer strukturerad och mer öppen än den aktuella mekanism som redan fastställts i förordningen, och genom att inrätta en möjlighet för kommissionen att göra finansiella rättelser på grund av brister vid efterhandskontroller.
Kommissionen är mycket positiv till öppenhet och insyn. En aspekt av detta är allmänhetens rätt att veta vad som sker med gemenskapsstödet och vem som får vilka belopp. I artikel 53 i budgetförordningen fastställs att medlemsstaterna i efterhand ska offentliggöra vilka som är betalningsmottagare. Uppföljningen av denna allmänna skyldighet finns i kommissionens förslag, när det gäller utgifter från Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket (EUGFJ) och Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling (EJFLU).
Kommissionen insisterar bestämt på att medlemsstaterna offentliggör denna information. Vid delad förvaltning är medlemsstaterna kontaktpunkt för jordbrukarsamhället och är därför mycket bättre rustade än kommissionen att godkänna den information som ska offentliggöras. Jag är mycket tacksam för ert stöd i denna fråga.
Kommissionen kommer att ta till sig några av de ändringsförslag som lagts fram när den antar genomförandelagstiftningen, men det skulle inte vara i linje med bättre reglering och förenkling om alla detaljer, som ibland är mycket tekniska, fördes in i rådets förordning.
Men låt mig tydliggöra en sak. Betalningsmottagare ska informeras på förhand om att viss information behöver offentliggöras, och offentliggörande kommer bara att ske med full respekt för tillämplig lagstiftning om skydd av privatlivet.
Som ni vet finns det redan en mekanism för minskning eller indragning i förordning nr 1290/2005. I jämförelse med denna mekanism erbjuder den föreslagna bestämmelsen en ny, öppen och effektiv mekanism som medger ytterligare förenkling av den befintliga möjligheten att minska eller hålla inne betalningar till en medlemsstat i händelse av allvarliga och ihållande brister i de nationella kontrollsystemen.
Denna nya bestämmelse har fördelen att vissa element bestäms på förhand, så att man säkrar en effektivare användning av ett sådant instrument. Självklart kommer den minskningsmekanism som redan finns fortsätta att vara tillämplig för andra typer av fall. Ändringsförslag som syftar till att försvaga minskningsmekanismen är däremot inte godtagbara för kommissionen.
Slutligen har jag noterat ett avsevärt antal ändringsförslag som syftar till att ytterligare stärka det övergripande systemet för förvaltningen av jordbruksutgifterna, vilka inte är knutna till vårt förslag. När det gäller dessa anser jag att man i den föreliggande texten hittar en bra balans, och vi bör ge alla aktörer tid att omsätta det som står där i handling innan vi överväger några förändringar av de regler som, när allt kommer omkring, trädde i kraft för mindre än ett år sedan.
Jorgo Chatzimarkakis  
Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Ett stort tack att ni tog er tid att vara här i kväll, trots den sena timmen. Ämnet vi diskuterar är verkligen inte ett oviktigt och marginellt sådant, utan det är den gemensamma jordbrukspolitiken. Jag skulle vilja börja med att påminna parlamentet om vad den gemensamma jordbrukspolitiken egentligen betyder för största delen av våra nästan 500 miljoner medborgare. När allt kommer omkring är det med dessa medborgare i åtanke vi för parlamentsdebatterna.
Likväl märker man att många medborgare först och främst ser den gemensamma jordbrukspolitiken som reklam för EU - men tyvärr som en mycket dålig sådan. Exportbidrag, förmodad orättvis handel med länder i tredje världen, livsmedelsskandaler, jordbrukarprotester, överdrivna bidrag, genmodifierade växter - antalet negativa ämnen som rör den gemensamma jordbrukspolitiken är oändligt.
Förseelser i den gemensamma jordbrukspolitiken har i stor utsträckning bidragit till EU:s dåliga rykte i många delar av Europa. Detta rykte är inte någonting som kan upplösas i kväll. Betänkandet skulle dock - förutsatt att rådet ger det sitt stöd - styra in den gemensamma jordbrukspolitiken på en ny bana, närmare majoriteten av medborgarnas idéer.
Jag skulle vilja börja med att diskutera kommissionens förslag en gång till. Det innehåller i huvudsak fyra delar: öppenhet, det vill säga offentliggörande av namnen på mottagarna av betalningarna från den gemensamma jordbrukspolitiken, införande av en möjlighet att ställa in betalningar till medlemsstater under den första pelaren i fall av allvarliga brott i deras styrnings- och kontrollsystem, förkortning av tidsperioden för kommissionens revision om medlemsstater misslyckas med att följa sina kontrollskyldigheter (undantag till den så kallade 24-månadersregeln) och anpassning av genomförandebefogenheterna. I politiska termer är förslagen om öppenhet givetvis mycket viktiga för Europaparlamentet. Genom dem genomför kommissionen äntligen rådets och parlamentets beslut om 2007 års budget.
I allmänhet välkomnar jag projektet, även om kommissionens förslag kommer ganska sent, troligen delvis på grund av att man har infört ytterligare uppgifter i texten. Kommissionens tillämpningsförordningar om Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling (EJFLU) innehåller redan offentliggörande av namnen på alla betalningsmottagare under den andra pelaren. De andra fonderna (Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska fiskerifonden och sammanhållningsfonden) innehåller alla nu också regler om offentliggörande. Budgetbeslutet har i huvudsak betytt att öppenheten har upphört att vara kontroversiell. Det är inte längre fråga om om utan bara om hur. Elva medlemsstater offentliggör redan betalningarna helt och hållet.
Därför behöver vi större öppenhet. Frånvaron av öppenhet har gjort att rykten och desinformationskampanjer har uppkommit. De har skadat den gemensamma jordbrukspolitiken ännu mer än det märkliga faktiska felet. De enda problemen rör hur. När allt kommer omkring ger kommissionen inte några detaljer om hur offentliggörandet ska ske, och man vill fastställa tillvägagångssättet mer i detalj när förordningarna genomförs. Eftersom vi talar om ett intrång i rätten till självbestämmande över personuppgifter föreslår jag i mitt betänkande några förtydliganden om vilka uppgifter som ska offentliggöras och på vilka villkor. Dessa följer uttryckligen Europeiska datatillsynsmannens åsikt. Trots behovet av ett snabbt genomförande måste man ta väldigt allvarligt på skyddet av personuppgifter - och det gör Europaparlamentet.
Målen med betänkandet är större öppenhet och på samma gång tydligare krav på uppgiftsskydd. Dessutom måste allmänheten informeras. Hur kan denna balansakt uppnås?
Jag menar att det är mycket viktigt att man informerar de berörda i förväg, och det är inte fråga om öppenhet om inte uppgifterna betyder någonting. Därför föreslår jag att man gör tydligare åtskillnad, till exempel utifrån ingripandets ändamål. I mitt betänkande föreslås namn, betalning och vilken kommun mottagaren är folkbokförd i. Nuförtiden betyder öppenhet offentliggörande på Internet. Vi talar om att kommissionen ska skapa en allmän Internetplattform med länkar och referenser. Det är upp till medlemsstaterna att göra informationen begriplig genom relevanta förklaringar.
Medlemsstaterna har också tillåtelse att offentliggöra information på regional nivå, om de anser att det är lämpligt. Olika databaser måste sammankopplas.
I rådet var frågan om vem som offentliggör information väldigt kontroversiell. Den ekonomiska förvaltningen är blandad, och medlemsstaterna har ett tydligt ansvar - som tas upp i artikel 53 i budgetbeslutet. Dessutom skulle ett offentliggörande från kommissionen ge upphov till problem med lagligt skydd, eftersom de personer som drabbas av felaktiga offentliggöranden skulle vara tvungna att vända sig direkt till Europeiska gemenskapernas förstainstansrätt. Det är varken medborgarvänligt eller särskilt öppet. Kommissionens förslag är enklare, öppnare, mindre besvärligt att administrera och mer medborgarvänligt. Därför stöder jag det. Det är i linje med förfarandena inom alla andra områden (strukturfonderna och de regler som hör dit enligt andra pelaren).
Eftersom offentliggörande av informationen bör hänga samman med budgetkontroll föreslår jag i mitt betänkande en (måttlig) schablonmässigt fastställd straffavgift för dem som misslyckas med att offentliggöra information. Jag skulle vilja säga att jag är övervägande för straffrättslig minskning av finansieringen, men på några punkter skulle jag vilja att man tog större hänsyn till proportionalitetsprincipen.
I budgetkontrollutskottet lade min kollega Jan Mulder fram förslag om budgetens storlek, och jag kan helhjärtat stödja detta. I budgetutskottets yttrande uttryckte utskottet sina åsikter om öppenhetsaspekterna, och de stämmer till stor del överens med mina förslag.
Mina damer och herrar, och i synnerhet rådets medlemmar! Betänkandet antogs enhälligt av utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling. Jag hoppas på en stor majoritet även i morgondagens omröstning. Jag ber rådet och kommissionen att ta denna omröstning av det europeiska folkets företrädare på allvar.
Det kommer utan tvekan att finnas ett samband mellan betänkandet och hur alla de inblandade handskas med det samt med den förväntade ”hälsokontrollen”. Vi kommer helt säkert att återvända till ämnet när vi tar itu med ”hälsokontrollen”.
Albert Deß
för PPE-DE-gruppen. - (DE) Herr talman! Jag är mycket tacksam över min kollega Jorgo Chatzimarkakis, som har lagt fram ett betänkande som PPE-DE-gruppen kan stödja i alla avseenden.
Det är dock legitimt att fråga sig om förordningen verkligen var nödvändig. Den kommer att leda till en intensiv, sniken diskussion, eftersom det är svårt att förklara dess innehåll för medborgarna. Därför anser jag att det är bra att man förklarar orsakerna till utbetalningarna för jordbruksföretagen i och med att detaljer om dem offentliggörs. Våra jordbrukare ger verkligen ett värdefullt bidrag till vårt samhälle, genom att dag efter dag förse oss med mat, ta hand om vårt kulturlandskap och ge ett stort bidrag till landsbygdsområdenas fungerande.
Öppenheten kan dock inte vara enkelriktad, utan den måste tillämpas av båda sidor. Därför stöder min grupp uppmaningen i betänkandet att se till att användare skriver in sig i ett register när de använder informationen. Som min kollega nyss nämnde är det också viktigt att direktivet inte innebär att uppgiftsskyddet upphävs, i synnerhet inte medlemsstaternas skydd.
För att främja likabehandling skulle jag dock vilja be kommissionen att lägga fram en förordning som garanterar öppenhet också bland exempelvis icke-statliga aktörer. Jag är övertygad om att fler EU-fonder kanaliseras in i skuggprojekt när det gäller icke-statliga organisationer än vad som sker i jordbrukssektorn. Genom betänkandet ges vi möjlighet att visa allmänheten varför skattebetalarnas pengar spenderas på jordbruk. Om betänkandet tillämpas på rätt sätt kommer det att bli lättare att visa allmänheten hur viktigt det europeiska jordbruket är. I så fall kommer öppenhetsdirektivet att ha tjänat sitt syfte.
Bernadette Bourzai
för PSE-gruppen. - (FR) Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! När det gäller förordningens första mål, det vill säga att offentliggöra information om mottagarna till gemenskapsmedel, anser jag att det är helt rätt att vi äntligen får veta vem som får vad från den gemensamma jordbrukspolitiken. Det är en mycket efterlängtad åtgärd. Det är dock inte fråga om att stigmatisera jordbrukarna, utan om att skapa ekonomisk öppenhet, vilket rör alla oss skattebetalare och konsumenter. Vi har rätt till information om detta.
Jag anser till och med att offentliggörandet skulle kunna leda till att medborgarna får en positivare syn på jordbrukarna och de betalningar de får för tjänster som de utför för gemenskapen genom att de till exempel förser oss med livsmedel med hög produktionsstandard samt genom att de underhåller mark och landsbygd. Offentliggörande av en motivering till betalningarna och gårdsstödet, vilket utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling begär, kommer också att vara mycket användbart.
Jag håller fullständigt med om de praktiska förfarandena kring offentliggörandet, som har fastställts i betänkandet av vår kollega Jorgo Chatzimarkakis. De innebär att man skapar en europeisk Internetplattform, som är sammankopplad med medlemsstaternas plattformar där namn och adress för det regionala stödets mottagare registreras på webben. För offentliga och privata aktiebolag måste även aktieägarnas och styrelsemedlemmarnas namn offentliggöras.
Jag stöder också de utvärderingsrapporter som Europeiska kommissionen har begärt över åren efter förordningens genomförande. De kommer att vara mycket användbara. Dessutom stöder jag att man utvärderar fördelarna med att kommissionen centralt offentliggör information samt hur medlen har fördelats. Detta kan följas upp med lagstiftningsförslag, så att man uppnår en mer rättvis fördelning av medlen i den första och andra pelaren.
När det gäller metoderna för att få tillgång till dessa uppgifter håller jag däremot inte alls med om förslagen om konfidentialitet eller en inträdesbarriär. Enligt min uppfattning skulle detta helt och hållet förminska förordningens inflytande på öppenheten. Om man inför öppenhet, i synnerhet för offentliga medel, anser jag att alla borde kunna få tillträde till informationen, utan restriktioner. I praktiken verkar det nästan omöjligt att införa ett registreringssystem, eftersom uppgifterna först offentliggörs av varje medlemsstat och sedan tas till gemenskapsnivå. 13 medlemsstater har dessutom redan offentliggjort dessa uppgifter, utan några restriktioner. Därför ber jag er att, helt eller delvis, förkasta ändringsförslagen 4, 20, 21 och 23 eftersom de innehåller krav på registrering och motiveringar till varför man använder offentliga uppgifter.
När det gäller det andra målet, det vill säga ett verktyg för att minska eller upphäva betalningar från den gemensamma jordbrukspolitiken om vissa grundläggande delar i det nationella kontrollsystemet är ineffektiva eller inte fungerar - anser jag att detta är ett bra sätt för kommissionen att vidta åtgärder på. Men givetvis måste det användas i proportion till vilken typ av förseelse det handlar om samt hur varaktig och allvarlig den är. På samma sätt ökar man återigen betalningen om medlemsstaten har börjat åtgärda bristerna och minskar den om den inte har börjat tillämpa de tidigare rekommendationerna.
Jag hoppas också man kommer att behålla kravet på att medlemsstaterna ska informera kommissionen om hur de har bestämt eller planerat att återanvända de annullerade beloppen efter att de har rättat till oegentligheterna.
Marian Harkin
för ALDE-gruppen. - (EN) Herr talman! Först av allt vill jag gratulera föredraganden till hans utmärkta arbete. Denna förordning kommer att leda till positiva resultat, eftersom den kommer att säkra större öppenhet och ansvarsskyldighet. Det behövs eftersom detta bör vara ett krav i sig för alla EU-medel, men också eftersom det kommer att bidra till att skingra några av de överdrivna och spridda myterna om den gemensamma jordbrukspolitiken. Revisionsrättens rapporter berättar för oss att kontrollen av jordbruksutgifter nyligen har förbättrats betydligt. Detta behöver komma till allmänhetens kännedom. Jag instämmer i föredragandens förslag om att det bör finnas ett liknande krav för strukturfonderna. Det bör inte bara gälla den gemensamma jordbrukspolitiken. Detta initiativ till öppenhet bör gälla andra områden. När vi nu väntar på den så kallade ”hälsokontrollen” av den gemensamma jordbrukspolitiken är det viktigt att vi tar itu med denna fråga, för att så att säga få den ur vägen.
Den gemensamma jordbrukspolitiken får ofta dålig publicitet, men mycket ofta fokuserar denna bara på negativa aspekter och bortser helt från de mycket positiva fördelar som konsumenterna har fått genom den gemensamma jordbrukspolitiken. Sedan införandet av den gemensamma jordbrukspolitiken ligger inflationen för livsmedel långt under den allmänna inflationen. Den gemensamma jordbrukspolitiken har gett EU-medborgarna billigare livsmedel, men den har också producerat säkra livsmedel och spårbara livsmedel. Uttrycket ”från jord till bord” innebär precis detta. Den gemensamma jordbrukspolitiken förbättrar vår miljö och djurskyddet fortsätter att förbättras. Dessutom har den lett till tryggad livsmedelsförsörjning för EU. Många förlöjligar tanken på tryggad livsmedelsförsörjning, som om en sådan idé hör medeltiden till. Världen har tillräckligt med mat för att föda sig själv. Hur länge? Kanske en vecka. Tänk bara på de påfrestningar som kommer att orsakas när vi verkligen börjar odla bränsle i stället för mat. Tänk på den press som kommer att uppstå när tillväxtekonomier som Indien och Kina tävlar med EU om mat och om bränsle som odlas i stället för mat. Då kommer vi att vända oss till EU och den gemensamma jordbrukspolitiken för tryggad livsmedelsförsörjning. Den gemensamma jordbrukspolitiken har, liksom all annan politik, sina problem, men den har gett utdelning för EU-medborgarna och denna förordning kommer att se till att den fortsätter att ge utdelning på ett öppet sätt.
Janusz Wojciechowski
för UEN-gruppen. - (PL) Herr talman! Jag stöder helt både Jorgo Chatzimarkakis betänkande och själva förslaget till förordning. Detta är ett viktigt steg i rätt riktning. Vi inför en ökad insyn i redovisningen av Europeiska unionens utgifter. Den mest värdefulla bestämmelsen av alla är den som gör det möjligt att som ett led i den gemensamma jordbrukspolitiken offentliggöra, eller snarare gör det till en skyldighet att offentliggöra, information om vem som använt medlen och i vilket sammanhang.
Informationen har sedan en tid krävs av den allmänna opinionen och i pressen, och därför är det mycket bra att just denna princip har införts. Alla som har dragit nytta av offentligt stöd ska inte skämmas över upplysningen om att han eller hon har fått sådant stöd. Jordbrukarna i synnerhet har inget att skämmas över eftersom stödet ju tydligt utlovats till dem och är till för hela samhällets bästa.
Syftet med förordningen är att utöva starkare kontroll över EU:s utgifter, vilket också är mycket bra. Jag vill ta tillfället i akt och säga ett par ord om ett problem som framkom när utskottet för budgetkontroll besökte Polen i början av oktober. Problemet gäller de nationella kontrollorganens upptäckt av oegentligheter. Detta är en lösning som kommer att göra det möjligt för oss att undvika konsekvenserna av utgiftsbegränsningar i ett läge då oegentligheter upptäcks av ett nationellt kontrollorgan. Det handlar om att se till att dessa organ samarbetar väl med Europeiska revisionsrätten och motiveras att upptäcka sådana oegentligheter utan att det får några konsekvenser för det egna landet.
Friedrich-Wilhelm Graefe zu Baringdorf
för Verts/ALE-gruppen. - (DE) Herr talman! Öppenhet är nödvändigt inom jordbruket. Albert Deß sa att pengar går till tvivelaktiga projekt. Det stämmer att vi vill klargöra också detta genom en sådan öppenhet, men han kanske håller med mig om att det inte är särskilt mycket pengar som går till EU:s jordbruk och landsbygdsområden och att en del av dem går genom fel kanaler. Miljarder euro har öronmärkts för jordbrukarna i budgetarna under tidigare år utan att nå fram till jordbrukarna. Alla exportbidrag till stöd för jordbrukarna, EU:s hela interventionssystem med lagerhållning - allt detta har svalt miljardtals euro utan att hjälpa jordbrukarna. I bästa fall - som Marian Harkin från gruppen Alliansen liberaler och demokrater för Europa sa - har systemet hållit priserna nere genom att stabilisera marknaden nedåt, vilket fungerar som en slags broms för inflationen. Det allmänna målet är naturligtvis att hålla priserna stabila, men det kan inte vara i jordbrukarnas intresse att vara landets eller EU:s lakej för att ordna detta.
Föredraganden hade rätt när han talade om behovet av en referensram: offentliggörandet enbart räcker inte. Jag vill ge en referensram: även efter reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken med en bidragsnivå på 300 euro per hektar får ett rationaliserat företag där 400 hektar sköts av en arbetstagare - det vill säga den högsta rationaliseringsgraden - ungefär 120 000 euro per arbetstagare. 80 procent av jordbrukarna får inte ens en tiondel av detta. Därför behöver vi också kunna förklara vad som händer med pengarna. Referensramen måste skapas av politikerna - den kommer inte av sig själv genom offentliggörandet.
När kommissionen i sitt förslag anger att dessa betalningar kanske måste göras progressiva, att modulering måste införas i den andra pelaren - eftersom medlen ger bättre resultat där för arbetstagarna och miljön - är detta en försmak av vad som komma ska, nämligen diskussionen efter offentliggörandet av denna information. Och sedan måste vi låta politiken få fria tyglar ännu en gång. Siffrorna måste dock först få lov att tala, de måste offentliggöras och vi måste ha tålamod, och om de visar sig vara felaktiga måste politiken ändras för att korrigera dem.
Ett stort tack för ert betänkande - vi kommer att stödja det.
Kartika Tamara Liotard
för GUE/NGL-gruppen. - (NL) Tack så mycket, herr talman! Jag vill också tacka föredraganden för hans arbete. EU:s skattebetalare vill veta hur deras skatter används. Att offentliggöra namnen på dem som får jordbruksbidrag är absolut nödvändigt för att ge insyn i EU:s politik, särskilt med hänsyn till att dessa bidrag utgör en enormt stor del EU:s budget. Ännu viktigare är dock att offentliggörandet kan vara inledningen på en mycket behövlig och verkligen genomgripande reform av den gemensamma jordbrukspolitiken.
När bidragen offentliggjordes i Nederländerna 2005 insåg vi att en oproportionerlig andel gick till en liten, välbärgad grupp. Vi ger stora bidrag till multinationella företag och stora markägare samtidigt som tusentals vanliga jordbrukare knappt klarar sig. Till att börja med måste det finnas ett tak för de bidrag som en person eller ett företag kan få - och inte 300 000 euro, som kommissionsledamot Mariann Fischer Boel nyligen föreslog. Jag vill föreslå högst en genomsnittlig årslön. Trots allt är de flesta bidrag avsedda att komplettera inkomsten.
Medlemsstater som underlåter att ge vederbörlig insyn bör få mindre EU-medel som straff. Det är också viktigt att sådana fall då medlemsstater har dåligt fungerande kontrollmekanismer blir kända så att jordbrukarna och de organisationer som företräder deras intressen kan ställa myndigheterna till ansvar för den skada som de lidit därav.
Givetvis bör detta bara vara inledningen på en rad parlamentsinitiativ för insyn och öppenhet. Fördelningen av strukturfonderna bör också offentliggöras. Jag hoppas på bredast tänkbara stöd från parlamentet för detta betänkande, särskilt eftersom det kommer att göra vår primära kontrollfunktion så mycket lättare. En öppen jordbrukspolitik är första steget mot en rättvis jordbrukspolitik.
Hélène Goudin
för IND/DEM-gruppen. - Tack herr talman! Jag, liksom mina väljare, tycker att EU är alltför tillslutet och byråkratiskt. Därför välkomnar jag kommissionens förslag vilket eftersträvar ökad öppenhet och insyn i institutionernas utgifter. Jordbruksstödet är diskutabelt. Det är därför viktigt att medborgarna tillåts se till vem deras skattepengar går och hur mycket. Det är beklagligt att utskottets ändringsförslag går emot EU:s roll om att vara en transparent institution. Utskottets krav på registrering för att få tillgång till information är ett allvarligt ingrepp i den personliga integriteten för alla medborgare, oavsett om man är bonde, journalist eller förskolelärare. Att tillåta registrering av medborgare för granskning av offentliga dokument är en utveckling vi inte vill se inom EU. Därför uppmanar jag alla ledamöter att rösta mot utskottets ändringsförslag 4 och 23. Tack.
Jean-Claude Martinez
för ITS-gruppen. - (FR) Herr talman, herr kommissionsledamot, herr Chatzimarkakis! Vi har brist på spannmål, vi har brist på mjölk, priset på majs och smör stiger i höjden, och vad gör vi? Vi diskuterar att lägga upp information om premierna per ko, tacka eller hektar på Internet, samtidigt som världen är på väg mot hunger. Precis som tonåringar leker vi med att organisera e-posten om jordbruk och bidrag på Internet.
Självklart finns det goda skäl: öppenhet, rätten att få veta och kontrollera vad som görs med de miljarder som betalas ut till jordbrukare. I en demokrati utövas dock kontrollen av parlamentet i kammaren och inte av surfare på webben. Om öppenhet gäller för jordbruksbidragen, varför då också inte i populismens namn även för lönerna till högre EU-tjänstemän? Om vi lägger ut mjölkkobidragen på webben, varför inte också lägga ut de bidrag som högre tjänstemän mjölkar?
Detta är den första orättvisan. Det finns en andra. Insyn kommer att ges när det gäller småjordbrukare, men inte när det gäller stora kommersiella jordbruksföretag. Det beror på att förordningens verkliga mål inte är öppenhet. Det är en diabolisk krigsmaskin, som har två hemliga mål. Det första är att dela upp jordbrukarna i stora och små, och att tillintetgöra deras sammanhållning i fackföreningar. Nästa mål, och det viktigaste, är att väcka den allmänna opinionen mot jordbrukarna via pressen, särskilt den brittiska pressen som kommer att dra fram de bidrag som erhållits av prins Charles och drottning Elizabeth, av de stora fackföreningsledarna, storjordbrukarna, och kanske till och med av Mariann Fischer Boel, som är svinfarmare.
Med hjälp av några få exempel på stora markägare som göds av hormoner från Bryssel kommer den allmänna opinionen förledas att tro att jordbrukarna får en kraftig höjning, särskilt eftersom allmänheten inte vet att jordbrukarna betalas mot sin vilja eftersom de är förbjudna att producera. De tvingas att lägga sin mark i träda.
När den allmänna opinionen mot jordbrukarna - som på grund av frikoppling betalas för att inte producera - har blivit glödhet kan man 2013, utan politisk risk eller förestående val, avskaffa stödet och få cirka 20 miljarder euro över till att finansiera andra verksamheter än jordbruk.
Denna förordning som ger sken av demokratisk öppenhet är en moralisk skamfläck, där avundsjuka och svartsjuka utnyttjas som motbjudande drivkrafter i kommissionens strategiska plan sedan 1980-talet: att avskaffa jordbruksexporten som ett led i ett stor världsomspännande uppgörelse. Jordbruk åt södra halvklotet, och finans-, bank- och energitjänster åt norra halvklotet. Det är sanningen om denna förordning!
Jim Allister
(EN) Herr talman! Det kan vara en hårfin gräns mellan öppenhet och kränkning av privatlivet. Många jordbrukare kommer - enligt mig, med rätta - att ogilla att detaljer om deras enskilda gårdsstöd publiceras på Internet, med tanke på det förvanskade intryck av gratis gåvor som detta ger.
Sanningen är naturligtvis att det samlade gårdsstödet subventionerar våra billiga livsmedel. Ta till exempel köttsektorn. En rapport från en arbetsgrupp i min valkrets visar att köttproducenterna inom detta lilla område förlorar 260 miljoner euro per år. Bara deras samlade gårdsstöd håller dem igång genom att subventionera produktionen.
Så när det tillkännages att en jordbrukare har erhållit 20 000 euro är det vilseledande eftersom det inte nämns att han samtidigt förlorar 40 000 euro eller mer i sin produktionsverksamhet. För att vara rättvis bör publicering åtföljas av typisk vinst-och-förlust-statistik från varuförsäljningen inom varje sektor.
Ioannis Gklavakis
(EL) Herr talman! Det gladde mig att konstatera att vi alla vill ha både öppenhet och kontroll: vi vill alla att EU:s pengar från de skattebetalande medborgarna ska skyddas och gå till dem som verkligen har rätt till stöd. Om det förekommer oegentligheter eller olagligheter måste de fastställda sanktionerna tillämpas, och på den punkten tror jag att vi alla är eniga och bestämda. Självklart bör de föreslagna åtgärderna dock införas efter det att den berörda förordningen har antagits och gälla för det följande budgetåret. Vi anser att detta förtydligande är absolut nödvändigt, och det är därför som vi har lagt fram det berörda ändringsförslaget. Vi vill att detta ändringsförslag ska göra det klart att de åtgärder för tillfälligt inställande av månadsbetalningarna som föreskrivs i artiklarna 17a och 27a i förordning nr 1290/2005, om finansiering av den gemensamma jordbrukspolitiken, inte kommer att tillämpas före den 16 oktober 2008. Vi anser således att åtgärderna inte bör tillämpas retroaktivt.
Låt mig avslutningsvis betona vad vi alla vill:
För det första, att skattebetalarnas pengar ska skyddas.
För det andra, att pengarna ska gå till dem som verkligen har rätt till dem, så som min parlamentskollega mycket riktigt påpekade.
För det tredje, att lagbrytare ska bestraffas.
För det fjärde, låt oss vara rättvisa och följa vad som allmänt gäller: lagar har inte och bör inte ha retroaktiv verkan.
Om dessa krav uppfylls kommer vi helhjärtat och gladeligen att stödja och rösta för Jorgo Chatzimarkakis betänkande.
Csaba Sándor Tabajdi
(HU) Herr talman, mina damer och herrar! EU:s institutioner kompenserar en långvarig försummelse. Om det är någon som har intresse av att reda ut EU:s jordbruk och göra det öppet så är det EU:s jordbrukssektor.
Föredraganden, Jorgo Chatzimarkakis, som jag vill lyckönska, formulerade det mycket väl när han sa att Europeiska unionen inte har något gott anseende bland sina medborgare, och de har allt som oftast gett EU:s jordbruk skulden. Därför vill jag vid denna sena timme citera general de Gaulle som sa att vi måste gå det ofrånkomliga till mötes. Ja, alla vi som anser att den gemensamma jordbrukspolitiken är så viktig måste gå den ofrånkomliga öppenheten till mötes.
Det är ett stort problem för den gemensamma jordbrukspolitiken - och jag instämmer helt med Friedrich-Wilhelm Graefe zu Baringdorf - i att hela EU:s gemensamma jordbrukspolitik är en salig röra, knappast öppen, och i många avseenden orättvis. Vi vill båda trygga den gemensamma jordbrukspolitikens framtid, vilket jag tror att de som sitter i den här kammaren också vill, men vi vill samtidigt skydda den.
Mina kära vänner! Vad säger det oss att den gemensamma jordbrukspolitiken har sina bortskämda favoriter, spannmåls-, socker- och tobakssektorn, och sina försummade sektorer, som frukt och grönsaker, vindruvor och vin, griskött och fjäderfä? Ingen med sunt förnuft kan förklara detta för en EU-medborgare.
Ofta kan ingen med sunt förnuft heller förklara för EU-medborgaren varför en massa bidrag inte går till producenterna, precis som Friedrich-Wilhelm Graefe zu Baringdorf sade, utan skummas som grädden bort av handelsorganisationerna. Hittills har ingen rapport lagts fram, men det vore bra om kommissionen och rådet till sist kunde utarbeta en rapport om vilka belopp som undanhålls jordbrukssektorn. Enorma belopp.
Denna rapport är därför mycket viktig för att tydligt visa vilka som får stöd, och hur mycket, så att det inte blir fallet att medierna inte kommer med det negativa exemplet att det har funnits en boskapshjord på 200 djur på sjätte våningen i Rom i åratal, samtidigt som många hundratusen italienska bönder sköter sin verksamhet fullt ärligt.
Kära vänner! Öppenhet och bearbetning av uppgifterna är därför mycket viktigt och något som Europeiska unionen är tvungen att prestera inom andra områden, och således stöder jag Jorgo Chatzimarkakis betänkande. Tack så mycket.
Hannu Takkula
(FI) Herr talman! Jag vill också till att börja med gratulera föredraganden Jorgo Chatzimarkakis till hans betänkande. Vi kan naturligtvis fråga oss vilken sorts betänkande som kunde väntas av en föredragande som har tyskens sunda förnuft, grekens hjärta och till och med en smula finsk natur i sin själ. Då skulle vi nog säga att betänkandet kan bli ganska bra i många avseenden, vilket också är fallet denna gång. Jag gratulerar ännu en gång.
Det är sant att när vi talar om jordbruk och systemet för att finansiera det måste vi framhålla vikten av öppenhet. Öppenhet är grunden till allt. En annan faktor som måste gå hand i hand med öppenheten när det gäller finansieringsprogrammen är naturligtvis rättvisa. Under mina få år här i Europaparlamentet har jag dock kommit att inse att rättvisa om något är ett relativt begrepp och att hur vi uppfattar det varierar. Jag hoppas i vilket fall som helst att ökad öppenhet också kommer att öka allmänhetens förtroende för vårt beslutssystem och för att vi här är beredda fatta att rätt beslut om finansieringen av jordbruket i lika hög grad som inom alla andra områden.
Jag vill ändå nämna min oro över jordbruket i ett vidare sammanhang. Genom att tala om rättvisa hoppas jag att vi i framtiden kommer att ägna uppmärksamhet inte bara åt öppenheten utan även åt rättvisan.
Eftersom kommissionsledamoten är närvarande vill jag säga att det nu är mycket viktigt att sörja för att de små medlemsstaterna också behandlas som sig bör. Också i framtiden kan vi se till att varje slags nationell självförsörjning kan bevaras. Vi i Finland har många svåra exempel på detta i det beslut om socker som EU nyligen fattade och även besluten om jordbruksbetalningar. I dessa behandlas inte små och stora medlemsstater på samma sätt, och i det avseendet hoppas jag på större uppmärksamhet åt rättvisan i framtiden, nu när frågan om öppenhet har utretts i samband med Jorgo Chatzimarkakis betänkande.
Vi måste se till att EU och vårt beslutssystem är öppna och något som våra medborgare kan lita på och som de känner att de kan stödja i framtiden.
Andrzej Tomasz Zapałowski
(PL) Herr talman! Dagens betänkande om finansieringen av den gemensamma jordbrukspolitiken, och särskilt frågan om dess öppenhet, är av stor betydelse för att få social acceptans från gemenskapens invånare, och framför allt från EU:s jordbrukare. Genom att offentliggöra vilka som åtnjuter offentligt finansierat stöd kommer vi att i detalj kunna se i vilket sammanhang medlen fördelas, och särskilt i de länder som brukar kallas gamla respektive nya EU.
Ett mycket viktigt förslag som föredraganden nämner är kravet att uppgifter ska kunna jämföras mellan medlemsstaterna. Därigenom kan falska anklagelser mellan EU-medlemsstaterna om storleken och metoderna för stöd till enskilda marknader i vissa länder undvikas, och vi kommer att kunna vidta åtgärder för att ge jordbrukarna lika möjligheter i fråga om offentligt stöd. Rent allmänt bör det betonas att en tillräckligt tydlig finansiering av jordbrukspolitiken tillsammans med en tillräcklig volym jordbruksprodukter är en garanti för EU-konsumenternas livsmedelsförsörjning. Det är därför som EU:s jordbrukare bör ha långsiktig trygghet och ekonomiska utsikter när det gäller investeringar i jordbruken.
De som för närvarande talar för en snabbare översyn av den gemensamma jordbrukspolitiken är oansvariga och medför ett hot mot EU:s livsmedelsförsörjning. Vi får inte heller glömma de löften som har getts om att skillnaderna mellan EU-medlemsstaterna i fråga om jordbruksbidragen ska utjämnas fram till 2013.
Avslutningsvis vill jag gratulera föredraganden.
Esther de Lange
(NL) Även jag vill tacka vår kollega för det gedigna betänkandet, som ytligt sett gäller mycket tekniska regler, budgetregler. I realiteten kan dock dessa regler påverka våra jordbrukares arbete - de som trots allt är de egentliga och oumbärliga producenterna av vårt dagliga bröd. Jag skulle vilja diskutera några av dessa regler mer ingående, utan att för den skull starta en vittomfattande debatt om hälsokontrollen eller någonting annat. Jag måste dock få lov att säga att det är en gåta för mig var min högt respekterade kollega från det nederländska arbetarpartiet finner de stora markägare som hon talade om i ett så tätbefolkat land som Nederländerna. Hur det än må vara med den saken var det en utvikning från ämnet.
För det första vill jag uttrycka mitt stöd till kommissionens förslag att den berörda medlemsstaten i händelse av brister ska kunna bestraffas - genom att nedskärningar tillämpas - möjligen är det mer effektivt att ställa in eller minska landets mellanliggande betalningar. Enligt min mening bör kommissionen inte bara se till vilket slag av bristande överensstämmelse det är fråga om och hur allvarlig den är, så som kommissionen skrev, utan även till hur länge den pågått. Exempelvis skulle kommissionen vid bestående brister kunna öka den procentuella minskningen för varje år. Vi måste också se till att de nya regler som vi nu inför inte leder till en ökning av den administrativa bördan.
Avslutningsvis vill jag diskutera den svåra frågan om offentliggörandet av namnet på dem som får stöd från europeiska jordbruksfonden. I mitt hemland sker detta redan i stor utsträckning, och kommissionen föreslår nu att införa detta i hela EU för att göra denna utgift öppen och legitim. Jag kan stödja den viljan men med två korta kommentarer, som också framförs i form av förslag. För det första kan offentliggörandet av dessa uppgifter kränka de berördas rättigheter. Vi måste därför se till att fullgott skydd av personuppgifter ges för att förhindra att uppgifterna kommer i fel händer eller utnyttjas exempelvis för radikala djurrättsaktivisters verksamheter: ett fenomen som flera medlemsstater redan lärt känna.
Slutligen vill jag säga att kommissionen anser att detta förslag också kommer att göra det möjligt att förbättra budgetkontrollen. Detta kanske i viss utsträckning kan vara fallet, men jag anser det är till ännu större nytta för budgetkontrollen att införa nationella deklarationer om hur budgetmedlen förvaltas på nationell nivå. Jag vill därför ägna min sista sekund åt att uppmana kommissionen och rådet att påskynda införandet av sådana nationella deklarationer.
Gyula Hegyi
(HU) Att öka öppenheten i den gemensamma jordbrukspolitiken är ett viktigt gemenskapsmål, och jag stöder därför min kollega Jorgo Chatzimarkakis betänkande. Eftersom den gemensamma jordbrukspolitiken redan diskuterats vill jag uppmärksamma en av de allra viktigaste frågorna för jordbruksverksamhet som tar hänsyn till Natura 2000-programmet.
Som ni vet får de som bedriver jordbruk på ett sätt som bevarar skyddade växt- och djurarter stöd från gemenskapen och medlemsstaterna inom ramen för Natura 2000. Nästan 1/5 av Europeiska unionens territorium, och 21 procent av Ungerns territorium, skyddas genom programmet. Jordbrukare väntar sig detta stöd, eftersom bevarandet av naturintressena kräver ekonomisk återhållsamhet från deras sida.
Det är dock viktigt för en hållbar framtid att vi skyddar så många naturliga intressen som möjligt. Det är därför som det är viktigt att vi lägger så mycket pengar som möjligt på stöd till områden som berörs av Natura 2000-programmet.
Vid den tiden var jag den socialdemokratiska gruppens skuggföredragande för Natura 2000-programmet. Tyvärr har det sedan dess inte varit möjligt att få igenom den summa som vi begärde den gången, nämligen 3 miljarder euro per år. Det är dock i elfte timmen om vi vill stoppa utplånandet av naturen, särskilt i Europa, som redan är överbefolkat.
Det vore bra få den planerade Internetföreckningen över hur mycket stöd som ges till jordbrukare inom ramen för Natura 2000 för att därigenom göra framåtsyftande metoder allmänt bekanta. Denna öppenhet kommer förhoppningsvis också att stimulera miljövänligt jordbruk och skyddet av våra unika naturintressen. Tack så mycket.
Zdzisław Zbigniew Podkański
(PL) Herr talman! Vi talar om den gemensamma jordbrukspolitiken, men i själva verket finns det ingen gemensam politik. Det kan jag säga därför att jordbruksstödet är differentierat inte bara i skilda regioner utan därför att skillnader tydligt kan ses mellan de gamla och nya medlemsstaterna. För att kunna tala om en gemensam jordbrukspolitik måste vi ha gemensamma och standardiserade principer, skyldigheter och möjlighet att erhålla produktionsstöd.
Jag anser dock att betänkandet är mycket välkommet och nödvändigt eftersom vem som får vad trots allt kommer att redovisas liksom hur medlen används. En förbättring av statistiken kommer inte direkt att ge en ökning av medlen till jordbruk, men det kommer att förbättra hushållningen, ge öppenhet, större tillit till personer, och vi som parlamentariker kommer att få möjlighet att dra våra egna slutsatser och söka efter gemensamma lösningar, som faktiskt skulle bygga en gemensam jordbrukspolitik på samma demokratiska partnerskapsprinciper för alla länder i Europeiska unionen och för jordbrukarna, oberoende av i vilken region de råkar arbeta och leva.
Monica Maria Iacob-Ridzi
(RO) Begränsning av utbetalningarna från Europeiska garantifonden för jordbruket och Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling bör endast ske i undantagssituationer.
Här definierar inte kommissionen i sitt förslag tillräckligt tydligt de situationer som kräver att jordbruksutbetalningarna sänks eller tillfälligt ställs in.
I den lydelse av förordningen som kommissionen föreslår anges endast att utbetalningarna tillfälligt måste ställas in om nyckelkomponenter i de nationella kontrollsystemen inte fungerar på grund av allvarliga och bestående brister.
Jag anser att detta villkor inte kan användas godtyckligt och att det kan få skadliga konsekvenser för vissa medlemsstater.
Det är riktigt att vi bör ha ytterst bra gemenskapskontroll över utgifterna från fonderna, men det är också viktigt att ta hänsyn till de framsteg som görs av de berörda institutionerna i medlemsstaterna som ansvarar för denna kontroll.
Det är därför som jag anser att det instrument som vi i dag ger kommissionen bör användas mycket försiktigt enligt väl avgränsade villkor och kompletteras av en strikt parlamentarisk kontroll.
Vidare bör förordningen inte ha retroaktiv verkan. Året 2007 är ett år då Europeiska unionen utvidgas, och det vore oskäligt att bestämmelserna i förordningen skulle gälla från och med nu, så som Europeiska kommissionen föreslår.
Det är därför som jag stöder varianten att vänta ännu ett år innan förordningen börjar gälla.
I fråga om offentliggörandet av namnen på dem som åtnjuter medel från EU-fonderna, liksom vilka totalsummor de har fått, anser jag att detta är en åtgärd som uppenbart bidrar till att göra tilldelningssystemet öppet.
Det kan redan från början stoppa eventuella bedrägeriförsök eller försök att bevilja EU-medlen för landsbygdsutveckling enligt politiska kriterier och visar att offentliga medel används på ett ansvarsfullt sätt.
Zbigniew Krzysztof Kuźmiuk
(PL) Herr talman! Europeiska kommissionens initiativ att ålägga medlemsstaterna en skyldighet att offentliggöra information om mottagarna av de EU-medel som erhålls inom ramen för den gemensamma jordbrukspolitiken är i alla avseenden värt att stödjas.
Offentliggörandet av denna information på Internet enligt standarder som gör att uppgifterna från olika länder kan jämföras kommer inte bara att i hög grad förbättra öppenheten om hur budgetmedel används och effektiviteten i budgetkontrollförfarandet, utan också klart belysa minst två allvarliga problem i samband med EU:s jordbruksutgifter.
Till att börja med går en mycket stor andel av de direkta bidragen i enskilda länder inte till jordbruken utan till stora koncerner som Smithfield eller till stora markinnehav som drottning Elizabeths kronbesittningar. Kanske kan sådana uppgifter från hela EU göra det klart för beslutsfattarna att det finns behov av att begränsa bidragen till varje enskilt jordbruk så att bidragen hjälper familjejordbruken mer än de stora egendomarna.
För det andra finns det en mycket stor skillnad mellan stödet per hektar jordbruksmark i de gamla och de nya medlemsstaterna. Under perioden 2007-2013 kommer denna indikator att ligga på strax över 60 procent, och när Rumänien och Bulgarien kommer med blir den ännu lägre. För varje utbetalad euro i det gamla EU kommer det alltså att bli knappt 60 cent i länderna i det nya EU, trots att jordbruket i de nya länderna måste hinna i fatt det mer utvecklade jordbruket i de gamla medlemsstaterna.
Mairead McGuinness
(EN) Herr talman! Jag önskar att en grupp jordbrukare från nordvästra Irland som jag talade inför i eftermiddags var här för att lyssna till denna debatt, eftersom de kanske också skulle vilja bidra. Låt oss vara uppriktiga. Ingen vill att ens ekonomiska angelägenheter offentliggörs, och jag tror att det finns ledamöter i detta parlament som talar om öppenhet och insyn men som själva skulle fly illa kvickt från detta. Jag tyckte om det påpekande som någon gjorde i kväll om att det kan vara rätt att vi offentliggör betalningarna till alla som får pengar från den offentliga kassan. Med detta sagt anser jag att vi kommer att få se ett offentliggörande av betalningar och jag tror rent allmänt på begreppen öppenhet och insyn, men det är ett ömsesidigt givande och tagande.
Jag skulle också ifrågasätta uppfattningen att information är detsamma som att förstå och det är på grund av denna fråga som jag anser att ni behöver ha ett förtydligande om vad utbetalningarna faktiskt betyder. Den grupp jordbrukare som jag träffade i dag ägnar sig åt uppfödning av nötkreatur och får, och många av dem använder sitt samlade gårdsstöd för att subventionera sin produktion. Kanske det är dumt av dem att göra detta. Kanske de borde sluta med jordbruk, låta gårdarna gå åt pipan och fortsätta att ta emot betalningarna.
Vissa kommentarer har gjorts här om det politiska misslyckandet, som om det var jordbrukarnas fel. Men jag tror att det är EU:s politiska beslutsfattare som bör få skulden för de misslyckanden som har upptäckts. De som talar om ingripande och exportbidrag måste ha glömt bort reformerna 2003. Vi har nu ett problem med brist inom EU. Vi importerar kött. Global efterfrågan ökar för mjölkprodukter och spannmål är en bristvara, så vi har kommit en bra bit på vägen. Offentliggöra, ja, men förklara. Skydda folk och se till att de inte förlöjligas felaktigt för de utbetalningar som de mottar. Använd inte detta som ett vapen för att attackera jordbrukare. Kommissionen gör detta redan i hälsokontrollen, där de har talat om hur utbetalningarna kommer att kunna sänkas nu när uppgifterna kommer att offentliggöras. Kanske vi behöver göra detta på högre nivå, men låt oss vara ärliga i hur vi debatterar detta ämne. Jag anser att vi behöver se över det sätt på vilket informationen används.
Czesław Adam Siekierski
(PL) Herr talman! Vi debatterar ett mycket viktigt betänkande om finansieringen av den gemensamma jordbrukspolitiken, en politik som vi ägnar 45 procent av EU-budgeten åt.
Europeiska kommissionens förslag syftar till att öka öppenheten om och förtroendet för stödet till EU:s jordbrukare och landsbygdsområden. Av samma skäl förväntas det leda till en förbättring av hur politiken accepteras och bedöms av EU-medborgarna. Men det dyker hela tiden upp människor som inte är välvilligt inställda till den gemensamma jordbrukspolitiken, personer som till varje pris vill ta ifrån våra jordbrukare deras stöd och utsätta dem för öppen och ojämlik konkurrens från jordbrukare i tredjeländer.
Frågan är - vad kommer då att hända med livsmedelsförsörjningen i EU? Jag är övertygad om att parlamentsledamöter från jordbruksutskottet delar min uppfattning om att inga nedskärningar kan göras i den planerade budgeten för den gemensamma jordbrukspolitiken. Den budgeten krymper stadigt, och 2013 kommer den att utgöra blott 33 procent av de totala budgetutgifterna. Låt oss hoppas att de nya reglerna kommer att bidra till att förenkla lagstiftningen i linje med kommissionens paroll bättre lagstiftning. Våra medborgare kommer att kunna kontrollera och få veta för vilka ändamål vi delar ut EU-pengar.
I november i år ska kommissionen lägga fram ett meddelande om frågan om en hälsokontroll. Enligt min mening bör EU-systemet för direkta utbetalningar vara mycket enklare och också öppet, och nivån på bidragen bör standardiseras för alla medlemsstater. Med andra ord bör det vara rättvist och begripligt.
Jag hoppas också att våra kolleger från Rumänien klarar av lösa de rådande problemen med deras utbetalningssystem. Vi får inte tillåta att rumänska jordbrukare kommer till skada och bestraffas genom en sänkning av stöden. De är precis lika nödvändiga i Rumänien som i övriga medlemsstater. I stället för att bestraffa rumänska jordbrukare borde vi hjälpa dem att reda ut bidragssystemet.
Siim Kallas
kommissionens vice ordförande. - (EN) Herr talman, ärade ledamöter! Jag tackar er för era intressanta synpunkter. Jag är mycket nöjd över att jag kan delta i denna debatt eftersom det vid den tidpunkt då kommissionen började diskutera förslaget om mer öppenhet om betalningsmottagarna för EU-medel endast var två länder som offentliggjorde informationen, nämligen Danmark och Estland. Nu är det 13, och slutligen kommer det att vara alla länder. Detta är mycket snabbt för att vara EU:s beslutsprocess.
Jag skulle bara vilja komma med några sakliga anmärkningar. För det första kommer det som nämndes - offentliggörande av betalningsmottagare - att göras med full respekt för gemenskapslagstiftningen om uppgiftsskydd. Detta finns redan fastställt i förslaget. Flera tog upp frågan om offentliggörande av information om strukturfonder, men exakt samma logik gäller strukturfonderna, för vilka samma artikel 53b i budgetförordningen tillämpas. Så det finns ingen skillnad.
Alla förmåner som kommer att utbetalas från EU:s budget kommer att vara öppna, inklusive de högsta tjänstemännens och kommissionsledamöternas löner. Detta är helt offentligt. Så det finns inget - och detta har varit offentligt sedan antagandet av tjänsteföreskrifterna.
Jag skulle vilja be parlamentet att godkänna kommissionens strategi som den återspeglas i förslaget. Vi har förståelse för innehållet i vissa av de ändringsförslag som har lagts fram, och vissa av dessa kommer att återspeglas i genomförandelagstiftningen eller i de slutliga texter som ska godkännas av rådet efter ordförandeskapets kompromisstext. Jag är säker på att de nya åtgärder som vi nu har framför oss kommer att göra förordning nr 1290/2005 till ett ännu effektivare instrument än det redan är.
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum på torsdag den 11 oktober 2007.
Skriftliga förklaringar (artikel 142)
Gábor Harangozó  
skriftlig. - (HU) Jag stöder kommissionens rekommendation av flera skäl. För det första kommer den att ge insyn i vilka som får stöd från den gemensamma jordbrukspolitiken, och storleken på jordbruksbidragen i de olika EU-medlemsstaterna kommer att bli jämförbara. För det andra gör den alla EU:s institutioner och alla unionens politikområden mer berättigade i medborgarnas ögon. För det tredje kommer initiativet att omfatta inte bara jordbruksbidragen utan bidrag inom alla EU-sektorer och kan därigenom också effektivisera budgetkontrollen.
Jag håller med om den andra punkten i rekommendationen, där det rekommenderas att om medlemsstaterna saknar kontrollsystem bör reglerna om sanktioner vara strängare. I Ungern har vi med stor ansträngning lyckats utveckla det institutionella systemet så att det fungerar så effektivt som möjligt och uppfyller kommissionens bestämmelser.
Jag stöder föredragandes rekommendation att det bör vara obligatoriskt att offentliggöra uppgifterna på Internet. De utbetalande organens webbplatser i medlemsstaterna bör anslutas till kommissionens webbplatser eller till ett gemensamt nät av webbplatser inom en medlemsstat. Naturligtvis måste man vid tillhandahållandet av dessa uppgifter följa föreskrifterna från Europeiska datatillsynsmannen. Bland annat är det viktigt att de berörda parterna underrättas i förväg om offentliggörandet av uppgifterna, så snart som möjligt och så långt det är möjligt, redan när uppgifterna samlas in.
Alexander Stubb  
skriftlig. - (EN) Mer öppenhet innebär mindre ogrundad anti-EU-propaganda. Därför är det lätt att stödja föredragandens synsätt enligt vilket kommissionens förslag om att förbättra öppenheten och genomförandet av EU:s jordbruksutgifter välkomnas.
Vi måste hålla i minnet att jordbruksutgifterna utgör en av de största delarna av EU:s utgifter. Därför är det en fråga om legitimitet för unionen.
Avsaknaden av en klar överblick över alla utgifter, inte bara jordbruksrelaterade, ger en snedvriden bild av EU:s utgifter. Samtidigt vet vi att förvaltningen av jordbruksutgifterna stadigt har förbättrats.
Information om gemenskapsutgifterna bör finnas lätt tillgänglig på Internet. Full öppenhet är avgörande för budgetkontroll. Därför är jag glad över att Jorgo Chatzimarkakis fick 100-procentigt stöd i utskottet.
