Justering av protokoll
Ordföranden
Protokollet från gårdagens sammanträde har delats ut.
Finns det några synpunkter?

Stockmann
Herr ordförande! Jag skulle vilja framföra ett klagomål: Sedan en tid tillbaka publiceras inte längre kvällsammanträdena, på tisdagskvällarna till exempel, i pressmeddelandena, och jag anser att man inte kan diskriminera vissa politiska områden. Skulle ni vilja vara vänlig att kontrollera vad det beror på.

Ordföranden
Tack, Stockmann. Vi kommer att genomföra översynen, så som ni önskar.

Plooij-Van Gorsel
Herr ordförande! Jag har en punkt som jag tog upp redan vid den förra sammanträdesperioden i Strasbourg. Den 7 april ställde jag nämligen en skriftlig fråga till parlamentets ordförande, alltså till er, om upphandlingen av möbler till våra barer och restauranger i Leopold-byggnaden. Den frågan ställde jag alltså den 7 april. Det är nu nästan ett halvt år sedan och, herr ordförande, jag har fortfarande inte fått något svar. Frågan är alltså ställd till er. Jag undrar varför jag inte får något svar på det här. Jag tog även upp det här redan under den förra sammanträdesperioden.

Ordföranden
Tack, Plooij-van Gorsel. Vi håller på att utarbeta ett svar, som jag hoppas ni snart kommer att få. Jag kommer att personligen vända mig till ordförandeskapet för att ni skall få det så snart som möjligt.
(Protokollet justerades.)

Femte ramprogrammet
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är andrabehandlingsrekommendationen (A4-0324/98) från utskottet för forskning, teknologisk utveckling och energi om rådets gemensamma ståndpunkt inför antagandet av rådets beslut om regler för företags, forskningscenters och universitets deltagande samt om regler för spridning av forskningsresultat för genomförandet av Europeiska gemenskapens femte ramprogram (1998-2002) (föredragande: Marset Campos).

Marset Campos
) Herr ordförande, herr kommissionär, ärade kollegor! Jag vill nu under andra behandlingen tacka kommissionen och rådet för att de godkänt de flesta av de förslag som utskottet för forskning, teknologisk utveckling och energi har lagt fram. Med hänsyn till detta vill jag påpeka att den debatt som har förts i utskottet har karakteriserats av samstämmighet och av viljan att med än mera kraft borga för de förslag utskottet har lagt fram.
Jag vill här ge en kort redogörelse för de frågor som vårt utskott ansett vara de viktigaste under denna andra behandling så att kommissionen och rådet kan ta dem i beaktande. Den första frågan rör den vetenskapliga forskningens innovativa karaktär. Vår kollega van Velzen framhåller, och detta med all rätt, att man för vissa innovativa projekt bör kunna förhindra att det sökande bolaget har varit verksam i mindre än ett år. Man bör också kunna kräva att förutsättningarna för en vetenskaplig vederhäftighet hos de sökande verkligen finns för handen.
Detsamma gäller ett av våra andra förslag, det vill säga det som avser fristen för prefinansiering. Fristen får med andra ord inte överstiga sex månader för högteknologiskt innovativa projekt och detta av samma skäl som tidigare anförts.
Slutligen vill jag apropå den innovativa vetenskapens betydelse påpeka följande. På grund av en snabbt växande marknad med nyskapelse har vi föreslagit att man under utvecklingen av ett högteknologiskt projekt skall kunna modifiera detta. För att kunna vara konkurrenskraftig anser vi att detta är viktigt inom en del forskningsområden.
Sett ur en annan synvinkel läggs ett förslag fram som tenderar att tillförsäkra Europeiska unionen rättigheterna till den know-how som härrör från de arbeten som företagits när bidragsdelen överstiger 50 procent, men inte när stödet är mindre än denna summa.
Vi vill också underlätta tillgängligheten till spridningen och utvärderingen av alla resultat genom att ställa en fortlöpande, effektiv, smidig och snabb elektronisk kommunikation till förfogande, via redan existerande förbindelser, allt från Internet till andra medier. Nämnas bör även vår ständiga begäran om att Europeiska unionens alla språk skall användas.
Slutligen finns en grundläggande fråga kvar, det vill säga det ökade intresset inom gemenskapen för ett eventuellt bedrägeriutskott. Det är logiskt, tycker jag, att ha den inställningen i Europeiska unionen. Det är viktigt att man kan lägga fram ett förslag som borgar för att inga oegentligheter begås. Vi har själva nyligen erfarit detta i några av de beslut som kammaren tagit rörande mycket känsliga frågor som till exempel de humanitära programmen. Vårt utskott har under en längre tid fått klagomål från såväl universitetsdepartement som företag på en eventuell diskriminering av rätten till lika villkor. Jag vill hänvisa till att man i det femte ramprogrammet kan införa ändringsförslag för att undersöka eventuella överträdelser och därefter vidtaga nödiga åtgärder.
Utskottets svar är förvånande eftersom man säger att en rättslig ram för sådana beslut saknas. Vår gynnsamma inställning baserar sig på en dom från Europadomstolen som mycket riktigt visar på en sådan möjlighet. Jag menar att när man måste bära ansvaret för statskassan, när man måste skydda unionens intressen så tillåter förordning 2988/95 detta. Vi förstår därför inte denna negativa attityd när vi ser att det är nödvändigt att på ett bättre sätt åtgärda de här frågorna.
Herr ordförande, vi lägger därför fram detta åtgärdspaket i hopp om att kommissionen och rådet antar det och röstar för det i kammaren.

Izquierdo Collado
Herr ordförande! Jag tycker att föredraganden har uttryckt sig klart och koncist i fråga om de av utskottet för forskning, teknologisk utveckling och energi godkända ändringsförslagen. Jag behöver därför inte ta upp detta igen.
Eftersom det rör sig om en andra behandling vore det kanske lämpligt med en påminnelse om vad en spridning av forskningsresultaten innebär. Vi har ofta talat om hur man skall kunna sammanlänka den vetenskapliga forskningen med den ekonomiska och sociala sammanhållningen. Det är viktigt att forskningsresultaten inte bara stannar kvar och utnyttjas inom de områden forskningen har bedrivits, utan även andra företag och forskningscentrer skall kunna dra nytta av en spridning.
Vi har för vana att forska om samma sak om och om igen och uppfinna hjulet alltför många gånger i olika forskningsprojekt. Jag menar att en spridning av uppnådda resultat är nyckeln till hur flertalet forskningscentrer och företag kan dra nytta av EU: s investeringar, och inte bara inom det område forskningen har skett utan inom alla områden för europeisk ekonomi.
Inför det femte ramprogrammet måste jag säga att det är just precis inom de områden där forskningsresultaten sprids som inte ges något större utrymme i budgeten.

van Velzen, W.G.
Herr ordförande, herr kommissionär, ärade kolleger! I första hand tackar jag föredraganden för det mycket konstruktiva och trevliga samarbetet.
Vi har nu kommit fram till andra behandlingen och om ni läser dokumentet så ser ni att de ändringsförlag kommer tillbaka som vi lade fram även vid första behandlingen. Det är det jag har lite besvär med eftersom jag ändå har en känsla av att det samtal som förts mellan parlamentet och kommissionären är, vad jag skulle vilja kalla, ett samtal mellan dövstumma. Parlamentet har enligt min åsikt lagt fram utmärkta ändringsförslag, men när allt kommer omkring har kommissionären överhuvudtaget inte lyssnat, hennes skrivelse var redan klar när vi talade om det i Bryssel och hon har helt enkelt struntat i det. Jag hoppas alltså ärligt talat att vi nu i andra behandlingen får litet mer stöd från kommissionären. I det här fallet skulle jag vilja be kommissionär Papoutsis att kanske komma med ett annat besked än vad Cresson gjorde vid första behandlingen.
Det handlar naturligtvis om artiklarna 4, 8, 10 och 12. Jag skulle helt enkelt vilja fastställa att forskningskontrakten inom ramen för det femte ramprogrammet och spridningen av forskningsresultaten är något minst lika viktigt som själva innehållet i det femte ramprogrammet. Om dessa kontrakt inte är bra så kan vi diskutera en hel del om pengar, men då är det egentligen det som det handlar om. Grundläggande är att man måste ta hänsyn till att man vid snabba innovationer, och det vill vi mycket gärna främja eftersom det innebär sysselsättning, att man då inte kan gå byråkratiskt till väga och att man alltså på förhand måste ta hänsyn till de snabba innovationernas egenskaper. Det betyder också att man måste vara flexibel i regleringen. Det handlar flera av våra ändringsförslag om.
Den andra punkten är följande. Vi har konstaterat, särskilt med anledning av de undersökningar som kammaren gjort avseende Esprit och Telecommunication and Application Programmes , att mycket kan förbättras inom området utvärdering. En av kärnpunkterna är att kontraktet inte innehåller något om vilka utvärderingskriterier som ett projekt måste uppfylla. Om det inte tas med från början så är det svårt att senare kunna fastställa vilket resultat ett sådant projekt har. Dessutom står det inte vilka krav som ställs på ett projekt med avseende på spridning av resultat.
På den punkten måste också den elektroniska kommunikationen utnyttjas mycket mer. Jag tror att om vi tar med några av den sortens förslag i kontrakten för det femte ramprogrammet så kommer de att bli mycket effektivare och mer verkningsfulla. Därför hoppas jag också att kammaren skall godta de här förslagen och att kommissionären äntligen skall införliva dem.

Plooij-Van Gorsel
Herr ordförande, kolleger, herr kommissionär! Den liberala gruppen stöder initiativet från utskottet för forskning, teknologisk utveckling och energi att vid andra behandlingen på nytt lägga fram alla de ändringsförslag från parlamentet som rådet inte antagit. Ändringsförslagen i betänkandet av Marset Campos är nämligen utmärkta och det är betänkandet också. Jag beklagar därför också Cressons arroganta hållning i den här frågan.
Dessutom vill min grupp gärna betona två saker. I första hand ändringsförslag 5 som anger att det i forskningskontrakten måste fastställas på vilket sätt spridningen och tillämpningen av de forskningsresultat som fåtts fram skall ske. Dessutom måste det i kontraktet anges vilka resultat som krävs. Min grupp stöder verkligen det här ändringsförslaget och jag kommer också inom kort att själv ta upp det i mitt betänkande om innovation i små och medelstora företag. Även det som van Velzen nyss nämnde kommer då att tas upp.
Kolleger! Forskning får i ramprogrammet aldrig bli ett självändamål. Forskning utan utnyttjande av resultaten och alltså utan follow-up vid tillämpningen är meningslös. Villkoren i ändringsförslag 5 kan lösa det problemet. Forskning skall leda till innovation, det vill säga produktinnovation. Då stärker nämligen europeisk forskning vår industris konkurrenskraft och det skapar arbetstillfällen.
Min andra punkt, kolleger, gäller en adekvat ekonomisk förvaltning. Det vill säga, det behövs kontroll och bedrägeribekämpning i samband med forskningsprojekt. Det är vi skyldiga de europeiska skattebetalarna. Det gäller kontrakten men det gäller också för kommissionen. Gång på gång visar det sig att kommissionen är en dålig betalare för forskningsprojekt. Det är särskilt små företag som blir lidande av det. Min grupp hoppas därför också att det direktiv som antogs förra månaden och som skall göra något åt försenade betalningar inom unionen även skall få kommissionen att klara av betalningarna snabbare.

Ojala
Herr ordförande! Först vill jag gratulera föredraganden Marset Campos och hela utskottet till en mycket bra lösning. Jag tycker att föredraganden fattade ett helt riktigt beslut när han upprepade de ståndpunkter som föreslogs redan vid första behandlingen. Utskottets ståndpunkter var ju redan från början välmotiverade. Ingen av målsättningarna är gripen ur luften, utan de är välmotiverade, konkreta och tungt vägande. Jag tycker att det är mycket märkligt att rådet inte kunnat godkänna dem. Exempelvis måste kontraktsförfaranden i samband med mycket innovativa projekt verkligen vara flexibla som föredraganden framför. Marknaden för forskning förändras ju i mycket snabb takt och forskningsresultaten måste också utnyttjas mycket snabbt. Detta i sin tur förutsätter flexibilitet i kontraktsförfarandet.
Enligt min mening är också synpunkten som gäller kampen mot bedrägeri särskilt viktig. Den borde ingå som en förebyggande synpunkt i allt ekonomiskt stöd som EU delar ut och givetvis även i forskningen. Förebyggandet i kampen mot bedrägeri borde också vara generellt och likadant i unionens alla verksamheter och det borde också tillräckligt klart och strikt regleras på en generell nivå. Även om jag tror att bedrägerier inom forskningens fält är mera sällsynta än annorstädes finns det skäl att även inom detta område hålla sig vaken. Det handlar ändå om allmänhetens förtroende. Förtroendet för EU: s funktion och på vilket sätt man använder pengar i EU.

Cellai
Herr ordförande! När det gäller forskning och teknisk utveckling fortsätter Europa att uppvisa uppenbara brister. En alltför stor spridning av insatserna, en otillräcklig koppling mellan forskningen och dess tillämpningar, svårigheter att samordna de olika berörda aktörerna, otydliga regler när det gäller spridning av resultat och alltför begränsade investeringar.
Det är lätt att inse att i den epok av globalisering där vi för närvarande befinner oss, är eftersläpningen än allvarligare. Det finns med andra ord ett vitalt behov av att främja förnyelse och att samordna förverkligandet av de olika programmen genom en bättre anknytning till företag, forskningscentra och universitet och att därigenom garantera enhetlighet och kontinuitet när det gäller metoder och synergism vad gäller innovationstakten. Det finns behov av större öppenhet och klarare regler; vi måste skapa en enkel horisontell ram för att främja vetenskapliga framsteg som med tanke på de åtaganden som krävs för att förverkliga de olika programmen innehåller lämpliga åtgärder för att främja innovation och garantera tekniköverföring, integrera och garantera en effektiv samordning med de verksamheter som anges i de specifika programmen, och som underlättar de små och medelstora företagens deltagande.
Vi måste kunna garantera ett positivt utbyte av erfarenheter, spridning av resultat och överföring av teknik via förbättringar i den befintliga lagstiftningen, framför allt genom ett intensivare utnyttjande av centrer för samarbete och förnyelse samt rationalisering av databankerna. Vi måste lägga större vikt vid utvecklingen av de mänskliga resurserna i samband med förnyelsen och uppmuntra utbildning, rörlighet och utbyte mellan forskare och vetenskapsmän, framför allt för små och medelstora företag, samt förstärka kontakterna mellan den akademiska, vetenskapliga och industriella sfären.
Låt mig slutligen uttrycka min oro över ramprogrammets framtid mot bakgrund av den negativa utveckling vad gäller avsatta resurser som avtecknar sig och den nedskärning av grundforskningen som blir resultatet, framför allt med tanke på den risk för forskarflykt från Europa som absolut måste motverkas.

Quisthoudt-Rowohl
Herr ordförande! Till att börja med skulle jag vilja tacka föredraganden för det goda samarbetet och även för den goda timingen, eftersom det möjliggör att detta betänkande kan flyta in i överläggningarna om det femte ramprogrammet just där det handlar om mellanskiktet. Just de små och medelstora företagen är mycket ofta starkt innovativa och skapar de arbetstillfällen som vi behöver för att möta dagens svårigheter i Europa. Eftersom de nu är starkt innovativa, men samtidigt också relativt små, har de större svårigheter än stora företag att få tillgång till de europeiska programmen.
Därför vädjar jag än en gång till kommissionen att fortsätta på den redan inslagna vägen för att underlätta tillgången, nämligen att förenkla administrativa förfaranden, förkorta tiden och framför allt att skicka en motivering när man har gett avslag, vilket helt enkelt handlar om hövlighet. För övrigt, och det påpekas på ett mycket bra sätt i ett ändringsförslag, innebär en seriös tilldelning av skattemedel att det finns en kontroll, men inte att man på förhand betraktar varje sökande som en potentiell förbrytare, vilket ibland är fallet för närvarande eller som man ibland får intryck av.
Slutligen pläderar jag för, liksom i ramprogrammet, att vi inför en flexibel definition av begreppet små och medelstora företag. Man måste naturligtvis enas om gränsvärden, men ovanför och under dessa gränsvärden finns det helt klart utrymme för flexibilitet som man skall kunna tillämpa utan att behöva diskutera det i tid och evighet.

Matikainen-Kallström
Herr ordförande! Ansökningsprocessen för forskningsprojekt är svår och krånglig och den måste förenklas för att förbättra även de små och medelstora företagens möjligheter att delta. Det har nu uppstått en helt ny yrkeskår som bara ägnar sig åt att upprätta ansökningar. Dessutom måste även avslag och motiveringar till beslut meddelas skriftligt.
Man kan inte nog betona utnyttjandet av informationstekniken i kommunikationen mellan parterna i projekten. Jag hoppas att rådet beaktar detta parlamentets begäran, ty med hjälp av informationstekniken kan vi även minska byråkratin och förvaltningens tröghet. Så räcker forskarens resurser bättre till själva forskningsarbetet.
För kampen mot bedrägeri måste man skapa klara regler för att snabbt och effektivt kunna ta itu med missförhållandena. Utredarna måste ges alla handlingsmöjligheter att ingripa mot dessa missförhållanden, det får inte gå till på det sättet som uppgifter i massmedier nu på sistone gjort gällande att man inte haft tillgång till alla aktuella dokument. Öppenheten måste alltså utökas, men inte på informationssäkerhetens bekostnad. Slutligen vill jag tacka föredraganden eftersom detta är en mycket viktig del av hela femte ramprogrammet som vi i sinom tid förhoppningsvis kan starta enligt tidtabellen.

Vaz da Silva
Herr ordförande! Aspekterna om medverkan och spridning av gemenskapens vetenskaps- och forskningspolitik är centrala för länder som Portugal.
Jag hade tillfälle att breda ut mig mer om Marset Campos betänkande i första behandlingen. Denna gång skall jag begränsa mig till en enda punkt: de små och medelstora företagen. Portugal försvarade i rådet, i samklang med parlamentets majoritet, vikten av att bibehålla definitionen av små och medelstora företag på en nivå av 500 arbetstagare. Bara så skulle man, i de mindre länderna, försäkra sig om en medverkan från mer innovativa och dynamiska företag i forskningsprojekten. Rådet ansåg inte detta, och höll i sin gemensamma ståndpunkt i juni fast vid definitionen av små och medelstora företag från rekommendationen av 1996, det vill säga, gränsen 250 arbetstagare.
Då vi förlorat detta slag, gäller det nu att vinna kriget. Och kriget är de små och medelstora företagen. Detta är en mycket politisk fråga, och handlar om den huvudroll det är nödvändigt att ge de små och medelstora företagen i genomförandet av ramprogrammet och dess specifika program. På segern i detta krig beror stärkandet av det europeiska nätverket på det vetenskapliga området, dess innovationskapacitet och flexibilitet.
Small är fortfarande, i detta fall, beautiful.

Papoutsis
Herr ordförande, damer och herrar ledamöter, jag vill till att börja med tacka Europaparlamentet, och särskilt föredraganden herr Marset Campos, för det arbete som utförts under bedömandet av rådets gemensamma ståndpunkt i andra behandlingen. Denna gemensamma ståndpunkt återspeglar delvis den ståndpunkt Europaparlamentet uttalade i den första behandlingen, som bidrar till att göra reglerna för deltagande och spridning tydligare och lättare att förstå. Vi har i dag alltså framför oss en text som tar i beaktande såväl de erfarenheter som gjorts i de föregående ramprogrammen, som målen för det femte ramprogrammet.
Kommissionen förstår den oro hos Europaparlamentet, som framkommer i de ändringsförslag som har framlagts till en andra behandling. Trots detta, på grund av skäl som framfördes i den första behandlingen, kan kommissionen inte acceptera dem. Vissa ändringsförslag tenderar antingen att införa regler för vardaglig förvaltning i principtexter som åberopas att utgöra ramen inom vilken summan av forskningspolitiken skall cirkulera - jag avser här ändringsförslag 7 och 10 -, eller så täcks de redan av de befintliga bestämmelserna, som ändringsförslagen 1, 2 och 11.
Kommissionen anser också att reglerna för deltagande och spridning inte utgör det lämpliga rättsliga instrumentet för andra ändringsförslag, så som ändringsförslagen 3, 4, 5, 8 och 9, och de accepteras inte av den anledningen. Kommissionen avser emellertid, i frågan som berör kampen mot bedrägeriet, att inom kort starta arbeten som måste leda fram till antagandet av ett normativt regleringsförfarande, som särskilt skall gälla forskningen, i enlighet med vad rådets förordning om skyddet av gemenskapens ekonomiska intressen förutsäger.
Slutligen har kommissionen den åsikten att gemenskapen borde ha äganderätten till de resultat som härstammar från åtgärder vars kostnader i sin helhet har uppburits av gemenskapen, i enlighet med vad som står i exempelvis ändringsförslag 6. Reglerna för deltagande och spridning utgör en oumbärlig fas med tanke på genomförandet av nästa ramprogram.
Kommissionen har nu som mål att i ett högt tempo få igång det femte ramprogrammet. Den har även som mål att säkerställa en fortsättning av forskningsverksamheterna inom gemenskapen. Jag håller helt och hållet med er om att de små- och medelstora företagens tillgång till programmen för forskning och teknologi måste underlättas. Det femte ramprogrammet har en tydlig orientering mot dessa företag.
När det nu gäller definitionen av begreppet små- och medelstora företag, har rådet en gemensam ståndpunkt. Europeiska kommissionen har emellertid ändå åtagit sig uppgiften att forska vidare i denna fråga, så att vi finner den bästa möjliga lösningen och den bästa möjliga definitionen, för att försäkra oss om det största möjliga deltagandet av små- och medelstora företag i programmen för forskning och teknik.
Vi litar på att ni ska hjälpa till, så att vi kan förverkliga detta mål och lyckas få ramprogrammet, som skall tillhandahålla de nödvändiga instrumenten för att vi skall kunna bemöta de utmaningar som det är tänkt att svara mot, godkänt i sin helhet.
Damer och herrar ledamöter, jag tackar er, såväl på Europeiska kommissionen vägnar som på min kollegas Edith Cressons vägnar, för er uppmärksamhet och för det samarbete vi hittills har haft.

Ordföranden
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 12.00.

Energisektorn - Etap-programmet - Sure-programmet - Fasta bränslen -Synergy-programmet
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om följande betänkanden:
(A4-0340/98) av W.G. van Welzen för utskottet för forskning, teknologisk utveckling och energi om förslag till rådets beslut om antagande av ett flerårigt ramprogram för insatser inom energisektorn (1998-2002) och därmed sammanhängande åtgärder, -(A4-0335/98) av W.G. van Welzen för utskottet för forskning, teknologisk utveckling och energi om förslag till rådets beslut om ett flerårigt program för undersökningar, analyser, prognoser och annan, liknande verksamhet inom energisektorn (1998-2002) - (Etap-programmet), -(A4-0323/98) av W.G. van Welzen för utskottet för forskning, teknologisk utveckling och energi om förslag till rådets beslut om ett flerårigt program (1998-2002) för verksamhet inom kärnenergiområdet beträffande säkerhet vid transport av radioaktivt material samt säkerhetskontroll, och beträffande industrisamarbete för att främja vissa aspekter av säkerheten i kärnkraftsanläggningar i länderna som nuförtiden deltar i Tacis-programmet (Sure-programmet), -(A4-0339/98) av Adam för utskottet för forskning, teknologisk utveckling och energi om förslag till rådets beslut om antagande av ett flerårigt program för tekniska insatser i syfte att stimulera en ren och effektiv användning av fasta bränslen (1998-2002), -(A4-0322/98) av Soulier för utskottet för forskning, teknologisk utveckling och energi om förslag till rådets förordning om antagande av ett flerårigt program avsett att främja internationellt samarbete inom energisektorn (Synergy-programmet) (1998-2002).
van Velzen, W.G.
Herr ordförande, herr kommissionär, ärade kolleger! I första hand skulle jag vilja gratulera kommissionären till det här ramprogrammet. Det är ett mycket viktigt initiativ eftersom vi på det sättet kan samla alla energiprogram inom en ram. Jag tror också att det är nödvändigt att å ena sidan undvika överlappningar och å andra sidan helt enkelt förstärka insynen, öppenheten i ett ramprogram för energi. Om man har mindre program i alla möjliga delområden så är det naturligtvis mycket svårt att ha en översikt vad det står i de olika programmen och vilken skillnad det är mellan Save, Altener, Synergi och liknande. Jag tror att i och med ramprogrammet för energi så har en viktig önskan gått i uppfyllelse för både rådet och för Europaparlamentet.
Herr ordförande! Ett ramprogram för energi har naturligtvis konsekvenser. Det kan man inte bara sätta ihop hur som helst. Det betyder i första hand att den horisontella samordningen inom GD XVII måste förstärkas så att det utarbetas sammanhängande program och för det andra - och det tycker vi egentligen är ännu viktigare - att det också sker en horisontell samordning mellan generaldirektoraten.
Jag skall med två exempel ange varför det är så viktigt. Vi vet alla att efter Kyotomötet så kommer man att hitta många besparingar i energisektorn. Energipolitiken har på den punkten en avgörande roll. Energipolitiken kan inte göras till en del av miljöpolitiken för då kommer man att göra två andra av energipolitikens målsättningar, nämligen security of supply , alltså en säker försörjning, och priskonkurrensen, underordnade miljöpolitiken och det vill vi naturligtvis inte. Det är självfallet klart att det måste hända en hel del ut på fältet. Jag tror alltså att vi måste se till att energipolitiken får spela en framträdande roll och att det på det sättet kan lämnas ett viktigt bidrag till målsättningarna från Kyoto.
Det andra exemplet är naturligtvis det som just nu sker i Central- och Östeuropa. Utvidgningen kommer närmare. Det finns ingen aquis communautaire , varken inom området energi eller inom området kärnkraft. Det betyder även att energisektorn måste spela en viktig roll på den punkten. Därför är det viktigt att kommissionär Papoutsis gentemot sin kollega Hans van den Broek i GD I A nu har ett instrument för att tvinga fram den horisontella samordningen. Jag tycker det är något att välkomna och hoppas alltså att kommissionären skall använda det nya instrumentet och jag är också nöjd med att det redan nu är tal om samordningsförhandlingar mellan generaldirektoraten under ledning av generaldirektör Benavides. Jag har intrycket att det är den rätta vägen.
Herr ordförande! De rättsliga grunderna var naturligtvis också nödvändiga för de två andra mindre programmen: Etap och Sure. Etap är naturligtvis i det avseendet mycket viktigt eftersom det ger information som behövs för att en långsiktig energipolitik skall kunna föras.
Vi har ökat ambitionerna litet när det gäller det allmänna ramprogrammet om energi. Vi har särskilt bett om större uppmärksamhet för två saker. I första hand mer uppmärksamhet för kraftvärme. I andra hand för genomförandet av gas- och elektricitetsdirektivet, nämligen att det hålls under uppsikt. Ändringsförslag 9.1 g, är mycket viktigt. Vi hoppas därför också att kommissionären regelbundet vill informera oss om genomförandet av gas- och elektricitetsdirektivet, eftersom vi anser att det är av mycket stor betydelse.
Den fjärde punkten i ändringsförslag 9 är också av stor betydelse eftersom den horisontella samordningen kan utvidgas ännu mer, inte bara till att gälla Europeiska unionen utan även till de övriga institutionerna, till exempel Europeiska investeringsbanken som skulle kunna genomföra en hel del projekt och på den punkten behövs det en viss styrning från Europeiska unionen.
Herr ordförande! Kärnkraften håller oss alltid sysselsatta. I Sure-programmet har vi tillsammans gjort maximala insatser för att se till att säkerhetsnormerna ligger så högt som möjligt. Jag hoppas dock att den koalition mellan SPD och De gröna som nu håller på att bildas i Tyskland inte skall leda till att man lämnar den ståndpunkt som den socialdemokratiska gruppen tidigare antagit med avseende på kärnkraft. Då tror jag att vi sysslar med nationell koalitionspolitik och det borde Europaparlamentet inte få användas till.

Adam
Herr ordförande! Fasta bränslen, ämnet för mitt betänkande, är inte precis favoritbränslet. Trots detta stod faktiskt fasta bränslen för 15 procent av den primära energikonsumtionen i Europeiska unionen under förra året, och i globala termer står de fortfarande för 25 procent av energikonsumtionen. I globala termer använder vi mer fasta bränslen än vi gjorde under 1990. Världshandeln med kol håller på att öka och det är tydligt att kol och fasta bränslen allmänt även på längre sikt kommer att spela en nyckelroll på den globala energiscenen. Detta gäller i synnerhet Kina och Indien.
Det är viktigt, i utvidgningstermer, i samband med Polen. Det är också viktigt i samband med våra samarbetsavtal med andra länder i Östeuropa, särskilt Ryssland och Ukraina. Nyckelorden i mitt betänkande är " lean" och " clean" : ekonomisk, effektiv användning av fasta bränslen och en ren förbränning som ser till att utsläppen i atmosfären inte blir skadliga för hälsan. Detta är målsättningen när det gäller användningen av fasta bränslen i framtiden.
Tekniken finns och håller också på att utvecklas. I förra veckan fick jag möjligheten och privilegiet att vara tillsammans med kommissionär Papoutsis när han satte igång ett avancerat ultra-super-kritiskt ångkraftverksprojekt som kommer att uppnå en effektivitetsgrad på 55 procent i en kolpulvereldad kraftanläggning genom att använda ånga vid en temperatur av 700 grader. Fyrtio företag i Europeiska unionen deltar i detta mycket uppfinningsrika projekt.
Det är värt att komma ihåg att världsmarknaden för kraftgenererande utrustning uppgår till 3 miljarder ecu per år, och detta förväntas öka till 6 miljarder ecu per år fram till och med år 2005. Här finns en möjlighet för den europeiska industrin att göra ett enormt bidrag, inte bara till sin egen balansräkning utan också när det gäller en ren användning av kol i andra delar av världen.
Det program som finns i mitt betänkande kommer att tillhandahålla en välbehövlig sporre för spridning av information rörande den befintliga tekniken och stimulera till ytterligare forskning och demonstration genom användning av Europeiska unionens forsknings- och utvecklingsprogram och de finansiella resurser som finns tillgängliga för oss.
När man talar om gemenskapsfinansiering, så kanske detta är ett litet program. Det är en liten kostnad. Möjligheterna för den europeiska industrin och områdena inom vilka man kan föra fram ren förbränning av fasta bränslen är enorma.

Soulier
Herr ordförande, kära kolleger! Jag skall yttra mig med anledning av samrådsförfarandet om det fleråriga så kallade Synergy-programmet, som är avsett att främja internationellt samarbete inom energisektorn.
Vi ser följande tre viktiga målsättningar för programmet: att hjälpa tredje land att utarbeta, formulera och genomföra en energipolitik, att främja industriellt samarbete på energiområdet mellan unionen och tredje land samt att samordna Europeiska unionens yttre åtgärder på energiområdet.
Programmet är redan i gång. Kommissionen fullgör för övrigt denna uppgift på ett helt enastående sätt. Energiråd och utbildning i energifrågor, analys av prognoser, dialog, informationsutbyte, förbättrade samarbetsstrukturer, utildning av allmänheten - allt detta pågår för närvarande.
Men låt oss vara tydliga. Synergy är inte ett program som kan användas för något som ett elkraftverksbygge, eller som skulle göra det möjligt att reformera en hel gassektor. Nej, detta är ett litet program. Med 36, 4 miljoner ecu på fem år är det uppenbart att programmet inte skulle räcka långt om det syftade till konkreta projekt. Syftet är i stället att delta i en övergripande diskussion och i framtidsanalyser och göra det möjligt för vissa projekt att komma i gång, innan de större Phare-, Tacis- och Medaprogrammen tar över. Vi har för övrigt uttryckt en förhoppning om att denna komplementaritet skall klargöras. Vad som gör detta program speciellt, och som vi sätter stort värde på, är att det utgör ett forum för utbyte, en experimentverkstad och kunskapscentral som tjänar till att hjälpa tredje land att kontrollera sin energiproduktion och energiförbrukning.
Jag vill bara betona ett par saker. Vi vet i dag att världens energiförbrukning stadigt ökar. Jag hörde på TV vad man sade om hålet i ozonskiktet, som bara fortsätter att växa. Vi får inte förlora energifrågorna ur sikte, utan måste ständigt bära dem med oss. Energiförbrukningen kommer att fortsätta öka, visserligen måttligt i OECD-länderna, men snabbare i Asien och Latinamerika och i något lägre takt i Medelhavsområdet.
För det andra är det nödvändigt att vi samråder med andra, för resurserna är inte outtömliga och européerna befinner sig i en beroendesituation på energiområdet, vilket inverkar på vår säkerhet. Att vi hjälper Sydamerika och Asien att utarbeta en mer rationell och miljövänlig energipolitik kan självfallet inte vara annat än av godo för resten av planeten, och berör direkt vår säkerhet.
Jag vill slutligen påpeka att Synergy inte är ett helt nytt program. Vi har upprättat en rättslig grund sedan 1995 och anslagen till programmet tenderar att minska, samtidigt är Synergy mycket viktigt för det internationella samarbetet, viktigt i samtalen med andra människor, och jag sa inte " i samtalen med utlänningar" . Detta vill jag upprepa. Detta är skälet till att jag i ett ändringsförslag vill att bidraget till Synergy skall fastställas till 18 procent av de totala anslagen till ramprogrammet för energi. I annat fall riskerar dessa anslag att ytterligare stympas.
Avslutningsvis vill jag säga att detta förvisso är ett litet program, men att det har visat sig dugligt. Med programmets begränsade resurser har man lyckats åstadkomma intressanta resultat med konkret inriktning. Jämfört med andra och större program som Save och Altener, som är de båda andra grundstenarna i ramprogrammet för energi, kan Synergy förefalla underordnat, men i så fall glömmer man att detta program är det enda som ansvarar för de yttre aspekterna av energipolitiken. Det vore därför olämpligt och ett tecken på bristande framförhållning att avstå från ett sådant verktyg för internationellt samarbete.

Seppänen
Herr ordförande! När vi talar om energi talar vi om levnadssätt och säkerhetspolitik. Energiförbrukningen ökar som man redan här konstaterat, men de icke-förnybara energiresurserna förnyas inte. Det kan bli en chock för människornas levnadssätt i de industrialiserade länderna.
Även inom EU måste man inse att importberoendet kommer att öka. Energi importeras i allt högre grad från övriga länder utanför EU-området. Detta beror på att de traditionella energiresurserna är billiga. Fossila bränslen är billiga. Jag säger alltför billiga, eftersom det inte uppmuntrar till att ändra grunderna för energiproduktionen. Fram till år 2020 kommer EU-områdets beroende av oljeimport att öka till nittio procent, stenkolsimport till åttio procent och beroende av gasimport till sjuttio procent. Nu måste man fråga sig huruvida detta är ett önskvärt förhållande. Är det detta vi strävar efter? Vill vi inte ha ett sådant här importberoende måste vi snabbt vidta åtgärder för att producera energi inom EU. De områden, varifrån energi importeras, är nämligen ofta instabila. Oljan kommer huvudsakligen från Mellanöstern och gasen från Ryssland. Gör man ingenting finns det inga alternativ till produktionen på dessa områden.
Nu har kommissionen utarbetat ett gemensamt ramprogram för olika slags energiprogram. Det är en bra rättslig grund för användning av budgetmedel i EU. Men nog måste vi ändå utgå ifrån att EU i högre grad än tidigare borde använda medel för dessa delprogram, ty om man inte gör någonting är vi strategiskt beroende av importen från instabila länder.
Vi har även andra begränsningar för energianvändningen som måste beaktas och som EU-länderna har förbundit sig till. Vi har Kyoto-avtalet som syftar till att förhindra klimatförändringar. Görs ingenting kommer EU inte att uppnå målsättningarna i Kyoto-avtalet. Medlemsländerna har nämligen inte än vidtagit några åtgärder för att förhindra koldioxidutsläppen. Åtgärder förknippade med energibesparing är dåligt presenterade i ramprogrammet och i synnerhet har man i alltför liten utsträckning fäst uppmärksamhet på att man med hjälp av besparing måste försöka påverka människornas levnadssätt. Frågan har bättre tagits upp i kommissionens meddelande om Kyoto-avtalets effekter på trafiken, och där ställs sådana radikala krav på ändrat levnadssätt som borde beaktas även i unionens övriga energiprogram.
Dessutom behandlas skattepolitiken bristfälligt i ramprogrammet. Skattepolitiken är ett indirekt sätt att påverka besparingar och det är kanske det effektivaste besparingssättet, eftersom de övriga tekniska besparingarna säkert beaktas på marknaden, men i huvudet på konsumenterna är priset den avgörande faktorn och priset kan påverkas genom besparingar.
Vad de enskilda programmen beträffar är Carnot-programmet för förbättring av energieffektiviteten synnerligen anspråkslöst och grundar sig framför allt på informationsutbyte. Man måste överväga om det över huvud taget lönar sig att starta så här små program som ges så här litet resurser. Jag föreslår att man i samband med att kommissionen för första gången rapporterar om genomförandet av detta program även tar under övervägande huruvida programmet över huvud taget är meningsfullt. Beträffande alternativen presenterar man sådana även i ramprogrammet. Det viktigaste av dem är Altener som vi i framtiden skall återkomma till, men personligen anser jag att det verkligen kommer att bli svårt att uppnå andelen tolv procent förnybara energiresurser om ingenting görs.
Alltså, energiförbrukningen ökar, importberoendet ökar, målsättningarna i Kyoto-avtalet och målet tolv procent förnybara energikällor som satts upp i Altener-programmet kommer inte att uppnås om allt får fortgå på detta sätt. Härvidlag hoppas jag att kommissionär Papoutsis skall ändra sin retorik med hänvisning till vår debatt i tisdags där han gjöt hopp och tro på dessa målsättningar. Kommissionen borde hellre utgå ifrån att dessa inte kommer att uppnås. Låt oss medge fakta och att medlemsstaterna inte på allvar förbundit sig till dessa målsättningar.

Linkohr
Herr ordförande! Jag kan nu så gott som helt och hållet ansluta mig till det som Seppänen sade. Det tilltalade mig verkligen, framför allt hans påpekande om farorna med det ökande importberoendet. Det har för övrigt även kommissionen påpekat upprepade gånger. I detta sammanhang vill jag säga att när vi har euron och det blir tal om en rejäl höjning av energipriset, då kommer det inte bara att vara en risk för energipolitiken utan även för valutapolitiken. Vi har inte tid att debattera detta nu, men jag tror att det är lätt att inse.
Jag skulle vilja framföra ett hjärtligt tack till föredragandena, Van Velzen, Adam och Soulier, för dessa tre betänkanden. De är välgjorda. Jag skulle också uttryckligen vilja tacka kommissionen för förlagan till detta förnuftiga flerårsprogram på energiområdet, vilket, som redan sagts, ger mer insyn och sammanfattar olika program. Jag är också mycket glad att frågan om safeguards , det vill säga övervakning av kärnmaterial i före detta Sovjetunionen, nu är uttryckligen omnämnd i ett program. Även om det inte handlar om mycket pengar så är det ändå ett program som kan höja vår säkerhet på ett märkbart sätt.
Det som man kan kritisera är - men det är inte kommissionens fel, utan vår rättsliga grund - att vi här står inför en röra av rättsliga artiklar som för en normal betraktare egentligen inte går att förstå längre. Det ena programmet grundar sig på artikel 35, det andra på artikel 130 s, det tredje på en artikel i Euratomfördraget. Det är faktiskt på det sättet. Jag upprepar, det är ingen förebråelse riktad mot kommissionen, utan en förebråelse riktad mot Europeiska unionen som ännu inte har lyckats att sammanföra energifrågorna under ett kapitel, på ungefär samma sätt som med de europeiska nätverken, och tillerkänna Europaparlamentet full medbeslutanderätt.
Men om vi skall vara uppriktiga så sitter vi här och tillkännager vår åsikt. Vi blir rådfrågade, men ingen behöver egentligen befatta sig med det som vi säger här. Samråd innebär att man kan säga sin mening, vilken sedan översätts till elva språk och därefter kastas i papperskorgen. Jag vet att kommissionen tar det som vi säger på största allvar, men den är inte tvungen till det. Det är otillfredsställande, och jag skulle i detta sammanhang återigen vilja betona att det är oerhört viktigt för oss att energipolitiken får en egen rättslig grund som ger parlamentet full medbeslutanderätt.
Vad programmets omfattning beträffar har det redan sagts att den är relativt ringa. Jag har gjort en överslagsräkning. Låt oss anta att utgifterna för energiinvesteringar inom Europeiska unionen uppgår till ungefär 150 miljarder ecu per år. Om denna siffra som jag har uppskattat stämmer innebär detta program 0, 03 procent av de totala energiinvesteringarna. Det är inte överflödigt, men man måste ha klart för sig vad man kan åstadkomma med detta.
Jag skulle därför i detta sammanhang återigen vilja uppmana till att vi inte bara ägnar oss åt ekonomiska program, utan även åt financial engineering . Jag kommer inte på något bättre ord, man kallar det så på engelska. Det är en teknik där man lyckas vinna bankerna som partner i energipolitiken för att låta banker förfinansiera projekt som står på gränsen till att bära sig, medan de synnerligen riskfyllda delarna täcks med offentliga medel. Jag uppmanar kommissionen och även oss i Europaparlamentet i budgetutskottet att kanske fästa större vikt vid frågan. Kanske kan vi i sammanhanget utveckla tekniker, som ju delvis redan finns tillgängliga, för att främja energiinvesteringarna inom Europeiska unionen.
Jag tackar kommissionen än en gång för samarbetet och skulle också än en gång vilja tacka föredragandena, och jag hoppas att vi även i framtiden kan arbeta vidare på dessa frågor.

Estevan Bolea
Herr ordförande, herr kommissionär! Jag vill också tacka de tre föredragandena för ett väl genomfört arbete. Även om programmet ekonomiskt sett är mycket modest så är det synnerligen viktigt. Av skäl som vi alla känner till är energifrågorna inte upptagna i fördraget. Herr kommissionär, den viktigaste ekonomiska frågan av alla ligger i era händer, i händerna på generaldirektorat XVII. Utan energi finns ingen livskvalitet. Utan energi finns ingen produktion.
Om vi tittar på de olika aktiviteterna i världen så ser vi att det första man började handla med var olja. Bland de tio största företagen i världen är mer än hälften energibaserade. Det var på hög tid att generaldirektorat XVII inledde detta arbete, som även om det är i sin linda borde vara betydligt större. Herr kommissionär, jag vill bara säga att den som vill kan, och att ni har många uppdrag att genomföra.
Miljöproblemen har alla på något sätt att göra med energisektorn, eller åtminstone 80 procent av de allvarligare problemen. Jag anser att generaldirektorat XI arbetar väldigt kortsiktigt. Ni bör studera olika lösningar, därför tycker jag att Etap-programmet är viktigt. Vi har liberaliserat marknader B elektricitet och gas B men ni bör också studera vart vi är på väg. Energiförsörjningen står något på spel, trots att resurser finns och dessutom billiga sådana. Effektiviteten inom energisektorn står på spel, som tidigare nämnts, eftersom Europas energiintensitet är synnerligen hög. Vi måste bruka mindre energi i vår produktion och ni har en skyldighet att arbeta för hela världen. I kammaren, i budgetutskottet, försöker vi också verka för att det ekonomiska stödet skall bli större.
Jag skall tala lite om kolsektorn nu. Vi får inte glömma denna sektor. Europa har få naturtillgångar. Förutom Förenade kungariket, Nederländerna, som har lite gas, och Norge, naturligtvis, så har de övriga länderna mycket få naturtillgångar. Spanien är till 70 procent beroende av omvärlden, och det lilla vi har måste vi använda. Därför anser jag att Carnot-programmet är av stor vikt. Med utvidgningen kommer länder att införlivas som brukar mycket kol. Tänk på kolsektorn, herr kommissionär. Kol används fortfarande. 50 procent av den energi som produceras i världen genereras med kol, i USA är det mer än 50 procent. Kina kommer att växa mycket, så även Indien. Vi behöver ett rent bränsle men framför allt behöver vi ett effektivt bränsle.
De frågor som rör vår miljö och som är förenade med energisektorn bör omfattas av halvofficiella förklaringar och hanteras med teknikens hjälp. Jag är övertygad om att såväl femte ramprogrammet - jag är föredragande för det specifika programmet " Energi och miljö" - som de andra energiprogram och medel ni i framtiden kommer att disponera - kommer att bidra till detta. I vilket fall som helst så tackar jag föredraganden och kommissionen, GD XVII, för ett väl genomfört arbete.

Plooij-Van Gorsel
Herr ordförande, herr kommissionär, kolleger! Allra först vill jag uttrycka min glädje över kommissionär Papoutsis förslag om att sammanföra alla energiprogram i ett ramprogram. Min grupp har flera gånger betonat att det är nödvändigt och vi välkomnar initiativet även om det kommer lite sent. Naturligtvis vill jag gärna även gratulera alla förmiddagens föredragande till deras utmärkta betänkanden.
Kolleger! Ett ramprogram för energiåtgärder ger fördelen att kunna utarbeta en tydlig strategi för åtgärder inom energiområdet. Därmed förhindras överlappningar mellan programmen. Den sparsamma budgeten kan också utnyttjas mer effektivt. Min grupp beklagar att rådet systematiskt anslår otillräckliga ekonomiska medel till program som är inriktade på energieffektivitet och främjande av hållbar energi. Det strider mot de åtaganden som unionen gjorde i Kyoto. Utan nya resurser för forskning om ny energiteknik kan målsättningarna i Kyoto inte uppfyllas.
För övrigt så anges programmen Save och Altener som prioriteter i Agenda 2000. Vad menar kommissionen då med det? Rådet minskar nämligen drastiskt budgeten för de här två programmen. Vilka är prioriteterna? Vi får hoppas att den kommande utvidgningen av unionen skall få rådet att rannsaka sig självt. Det är ju just investeringarna i Central- och Östeuropa som fördubblar värdet av våra euron.
Kolleger! Framtidens energisituation i Europa och i världen bestäms framför allt av miljöproblematiken. Den liberala gruppen har i flera år förespråkat en integrerad hållning till energi och miljö. Ett ramprogram för energi- och miljöpolitik under den gemensamma nämnaren " hållbar utveckling" är enligt min grupp därför nästa steg som kommissionen bör ta.

Bloch von Blottnitz
Herr ordförande! Det här föreliggande ramprogrammet om energi visar återigen på ett påfallande sätt hur hindrande det är att vi inte har något självständigt energikapitel. Det här föreliggande ramprogrammet om energi är inte på något sätt koherent; det har olika rättsliga grunder - Linkohr har redan gått in på det. De anvisade medlen är futtiga, de är skrattretande - det behöver vi inte ens diskutera. På det sättet kan vi över huvud taget inte efterkomma våra förpliktelser från Kyoto, inte heller kommer det att ge impuls till de nödvändiga innovationerna, inte heller kommer vi därigenom att i någon mån komma bort från vårt beroende av att importera energi.
Vad som är ännu mer förvånande är det fullständigt hjälplösa försöket att genom Sure-programmet flytta över kärnkraften till det normala energiområdet. Dessutom handlar det om Euratom - då har vi verkligen ingenting mer att säga. Då handlar det ändå bara om safeguard och transporter av radioaktivt material. Det är obestridligen mycket viktigt med safeguard , men det har nu ingenting med detta att göra.
Vad transporterna av radioaktivt material beträffar saknar jag för det första ett enhetligt anmälningssystem och en anmälningsplikt i kommissionsförslaget. Det har vi över huvud taget inte, vilket skandalen i mitt land i våras visade, vilket åtminstone har lett till att alla transporter av radioaktivt material tills vidare är förbjudna.
Sedan borde det ju finnas en enhetlig uppfattning om vilka krav vi ställer på behållare för transporter av radioaktivt material. Det kan ju inte fortsätta på det sättet att bara datorsimulationer gäller för detta, vilket nu på sista tiden blivit modernt. Det är för övrigt förbjudet i Amerika. Jag vill också säga till min kollega Van Velzen, som påstod att vi plötsligt är för djurförsök, att det naturligtvis är struntprat! Men det finns ett falltest, det finns ett brandtest osv. För närvarande används inom EU helt olika behållare för järnvägstransporter, vilka till stor del inte längre uppfyller alla krav och just därför är förbjudna.
De borde dock betyda att vi borde komma fram till ett ramprogram för energi som absolut skall utökas med finansiella medel, att vi måste förbinda med enhetliga rättsliga grunder i stället för att hjälplöst klara av det efter många om och men, och att vi vad det övriga beträffar naturligtvis också måste befatta oss med blocket kärnenergi. Här måste vi äntligen börja bry oss om hur vi skall hantera avfallet, dvs. vi måste betala ut en stor summa pengar. Vad skall vi göra med det förefintliga kärnavfallet? Det flyttas ju bara från det ena landet till det andra, och ingen vet vart. Då finns förslaget om transmutationstekniker eller förslaget om inglasning. Detta måste vi satsa på, investera våra medel i och kan inte bara behandla det litet löst inom ramen för transport- och energisektorn.
Detta är framåtsträvande uppgifter, och allt detta saknar jag i de här föreliggande förslagen. Jag beklagar det djupt. Jag ser visserligen kommissionens goda vilja, men det är långt kvar innan den för oss in på den rätta vägen!

Ewing
Herr ordförande! Vid vårt skapande av, eller försök att skapa, en energipolitik, så håller jag fullständigt med Bloch von Blottnitz om att vi måste ha en enda samordnad rättslig grund och - enligt mitt förslag - en enda kommissionär som ansvarar för den. Detta skulle vara mycket förnuftigt.
Det sägs att liberaliseringen skulle resultera i billigare bränsle. Jag är emellertid skeptisk till om detta skulle bli fallet i min egen medlemsstat med nuvarande regering. Importberoendet är enormt och kommer att bli ännu större fram till år 2020. En talare nämnde en siffra på 70 procent när det gäller det totala energiberoendet: olja 90 procent; kol 80 procent; gas 40 procent. En annan talare nämnde det faktum att vi kommer att bli tvungna att förlita oss på import från mycket instabila länder; detta måste vara en orosfaktor för oss.
Vad gäller förnybara energikällor så finns det många möjligheter, men väldigt lite pengar finns tillgängliga och det görs väldigt lite. I Förenade kungariket stoppade kärnkraftslobbyns makt effektivt ett utmärkt program för vattenkraft. Vattenkraftstyrelsen ägde mycket land som skulle tas i anspråk för fler program, men detta stoppades. Kärnkraftslobbyn var för stark. Sedan hade vi ett fantastiskt program från professor Salter vid universitetet i Edinburgh. Han uppfann något som kallades Salters anka, ett billigt sätt att producera vågrörelseenergi. Min del av världen är mycket lämplig för detta, och även för vindkraft som utvecklats väldigt litet - vi skulle faktiskt kunna följa Danmarks exempel när det gäller landets utveckling av vindkraft. Salters anka togs av daga av kärnkraftsindustrin, som sade att den inte skulle vara effektiv.
Under det senaste året har den brittiska kärnkraftsinspektionen spenderat 136 dagar i Dounreay i min valkrets. Om man räknar ut det ser man att varje inspektör fick 5 000 pund per dag. Resultatet blev 23 allvarliga anmärkningar mot Dounreay. Så skicka inte ert avfall till Dounreay i tron att det skall bli väl omhändertaget.
Efter denna händelse fick underhuset veta att Dounreay hade tagit emot avfall från Georgien. Detta förklarade man hade skett för att garantera Europas säkerhet på området. Det visade sig att när avfallet kom dit så hade upparbetningslicensen dragits tillbaka av kärnkraftsinspektionen, som under 136 dagar hade klagat på utsläppen i havet, i ett avfallsschakt och i marken. Underhusets särskilda utskott för handels- och industrifrågor var kritiskt till hemlighetsmakeriet.
Om vi återgår till Salters anka. Tony Benn var energiminister och medgav att han hade vilselett underhuset genom att säga att kärnkraftsenergi var säkert, billigt och icke-militärt. I juni i år medgav regeringen att den hade skickat 73 kilo vapenklassificerat material till Aldermaston för att användas i militärt syfte. Hemlighetsmakeriet måste stoppas. Låt inte era länder skicka avfall till Dounreay. Vi har inte tillåtelse att upparbeta det.

Sandbæk
Herr ordförande! Det finns behov av en radikal kursändring i EU: s energipolitik, där man ställer in sig på snabbast möjliga övergång till en hållbar utveckling, genom att de förnybara energikällorna uttryckligen görs till huvudmål för energipolitiken, och energipriserna klart speglar de faktiska miljömässiga kostnaderna. Utan en sådan målsättning kommer det att saknas nödvändiga visioner inom ramprogrammet. Förutom ett nollbidrag till koldioxidutsläppen, ger de ifrågavarande energikällorna en säker försörjning på lång sikt och avlägsnar hotet från den geopolitiska aspekten.
De danska erfarenheterna är entydiga. De goda resultaten har uppnåtts genom att det getts stabila tillväxtmöjligheter för privata, nationella initiativ med betryggande ekonomiska ramar för konsumenterna och utan inblandning från statens sida. Direktiv, centralstyrning och liberalisering utgör faktiskt ett potentiellt hot mot en stabil tillväxt av användningen av ifrågavarande energi. Det finns i stället behov av en bred insats där framtidens energilösningar växer fram genom lokala initiativ, både från starka konsumentgrupper och mindre institutioner och företag, medan de nuvarande våldsamma kraven på förvaltning och den avsevärda egenfinansieringen inom energiprogrammen har lett fram till en koncentration kring etablerade institutioner och stora, kapitalstarka företag som inte har användning av tillskott. Ett ramprogram som är uppbyggt enligt dessa riktlinjer skulle jag välkomna, och så rekommenderar jag starkt att man stöder de gröna ändringsförslagen mot atomenergi, särskilt ändringsförslag 17.

Lataillade
Herr ordförande, kära kolleger! Vår kollega Alain Pompidou, som är UPE-gruppens samordnare i de frågor vi diskuterar, är förhindrad att delta i plenum. Jag ber er därför att ursäkta honom.
Det ankommer på mig att ge uttryck åt vår grupps ståndpunkt i denna gemensamma energidebatt. Inledningsvis vill jag understryka de tre inriktningar som ramprogrammet inom energisektorn skall följa. Ramprogrammet antas för en femårsperiod 1998-2002 och skall även eftersträva överskådlighet, samstämmighet och effektivitet i Europeiska unionens insatser, för att på så vis bidra till försörjningstrygghet, konkurrenskraft och miljöskydd.
Ramprogrammet baseras på tre övergripande målsättningar. Det skall inrätta en stabil rättslig grund för gemenskapsinsatser, förbättra samordningen av alla de åtgärder som faller inom verksamhetsområdet för kommissionens generaldirektorat med ansvar för energifrågor samt fastställa en ny ram för samordning av energipolitiska insatser inom gemenskapens övriga politiska verksamhetsområden (till exempel strukturfonderna, externa biståndsprogram och forskningsprogram). Vår grupp kommer att stödja föredragandens förslag, som i första hand syftar till att säkerställa en effektivare uppföljning av genomförandet av 1996 års elektricitetsdirektiv och av 1998 års naturgasdirektiv. På så vis kan man säkerställa en total framgång för den inre energimarknaden, vilket gagnar både de europeiska företagen och hushållen.
För det andra kommer vi att stödja de förslag som syftar till att understryka den roll ramprogrammet för energi skulle behöva spela för utvidgningsprocessen. Och för det tredje kommer vi att stödja de förslag som syftar till ökad överskådlighet i uppföljningen och betona att de budgetmedel som anslagits till ramprogrammet för energi bör göra det möjligt att möta det kommande årtiondets utmaningar.
Vår kollega van Velzen har vidare gjort det möjligt att förbättra Etap-programmet, tack vare ändringsförslag som syftar till att förbättra framtidsanalyserna och marknadsuppföljningen i två riktningar, där den första handlar om en gradvis liberalisering av el- respektive gasmarknaden och den andra har till mål att säkerställa ökad försörjningssäkerhet. Sure-programmet syftar å sin sida till att säkerställa säker transport av radioaktiva material, särskilt inför EU: s utvidgning till länder som redan deltar i Tacis-programmet. Programmet har vårt stöd. När det gäller André Souliers betänkande är det mycket positivt att det säkerställer det internationella samarbetet på det energipolitiska området för perioden 1998-2002, genom att bevara Synergy-programmet, som vi reservationslöst stöder.

Pinel
Herr ordförande! Det är naturligtvis positivt att uppnå en mycket hög säkerhetsnivå, inom kärnkraften precis som på andra områden. Jag menar att den franska kärnkraften, som är mycket tillförlitlig, bör tjäna som referens på området. Jag skulle dock vilja att man lite närmare begrundade energifrågornas kärna. Jag tillhör de som menar att kärnkraften, oavsett säkerhetsnivå, är ett veritabelt damoklessvärd som hänger över våra huvuden.
Det finns två sorters risker. Vissa diskuteras flitigt, medan andra konstigt nog förbigås med tystnad. Den mänskliga risken förstås, som gör att en felaktig manöver kan framkalla en katastrof liknande den i Tjernobyl, och den tekniska risken som sammanhänger med materialtrötthet. Vad är det som säger att de ansvariga politiker som har efterträtt oss om 20 eller 40 år, kommer att ha förstånd att förnya kärnkraftsanläggningarna? I synnerhet vid svåra och ihållande ekonomiska kriser. Risken för terrorism, som inte är obetydlig, och till sist risken för krig, som det aldrig talas om.
Kära kolleger! Förklara för mig vilka de första målen för eventuella missiler skulle bli om en konflikt bröt ut? Naturligtvis kraftverken, och därmed kärnkraftverken. Alla kärnkraftverk löper därmed risk att förstöras, oavsett hur tillförlitliga de är. Det var för övrigt länge sedan man fastslog att nollrisk inte existerar.
Slutsatsen är för mig uppenbar: kärnkraften måste avvecklas. Givetvis gradvis, men avvecklas måste den.

McNally
Herr ordförande! Mina gratulationer till föredragandena och kommissionär Papoutsis, som inte hade någon lätt uppgift i detta fall. Han har aldrig någon lätt uppgift, eftersom energifrågorna sprids över åtskilliga utskott.
Det har varit intressant att lyssna till så mycket samförstånd denna förmiddag. Jag känner mig extremt europeisk efter att ha hört mer eller mindre samma tal på 11 olika språk, må så vara med vissa betoningsskillnader och olika synsätt i, naturligtvis, kärnkraftsfrågan.
Vi välkomnar ramen. Den ger en form av rättslig grund. Under min kamp med energiprogrammens budget under de senaste två åren, var jag medveten om denna brist. Den ger oss en rättslig grund för en fastställd period, men jag uttrycker trots det samma reservationer som Linkohr om bristen på en enhetlig rättslig grund. Budgeten är otillräcklig.
Precis som föregående talare beklagar jag också medlemsstaternas misslyckande med att infoga ett energikapitel under diskussionerna i Amsterdam. Det finns långt fler aspekter på energi än bara miljöaspekter. Adam visade tydligt vilka exportmöjligheter det finns på området för kolteknik. Jag gillar frasen " lean and clean" . Det kanske inte går att översätta så bra till alla språk, men på engelska har det en utmärkt klang.
Alla energiaspekter inkluderas inte i denna ram. En del Euratomaspekter saknas, såväl som forskning, strukturfonder, Meda och bredare aspekter vad gäller Phare och Tacis. Utvecklingsbistånd, jordbruk, transporter och skattefrågor ger också återverkningar på energiområdet. Om det skall ske en omstrukturering av parlamentets utskott, så låt oss inte tro att ett miljöutskott skulle kunna ta itu med alla energiaspekter. Vi behöver diskutera energifrågan grundligt innan det sker någon liknande omstrukturering, som annars mycket väl kan vara en bra idé.
Jag har sagt förr att det genom Euratomfördraget ges ett mycket effektivt sätt att främja kärnenergi, om vilken vi har skilda uppfattningar. Vi behöver ett regeringsavtal som ger oss något liknande på området för förnybara energikällor och energieffektivitet. Jag har lagt fram mina förslag. Kanske är " stadga" ett bättre ord än " fördrag" , och säkert lättare att förverkliga. Jag hoppas att kommissionären kommer att ta en titt på detta. Vi kommer snart att ge honom ett verktyg för att uppmuntra honom att arbeta i den riktningen.
Det glädjer mig att en del av arbetet inom Euratom nu håller på att inlemmas i en heltäckande energiram, så att en förvaltningskommitté kommer att utföra arbetet inom Sure-programmet. Detta bör fortsätta och uppmuntras. Det är helt absurt att ha två separata fördrag som behandlar något så grundläggande och komplicerat som energi.

Matikainen-Kallström
Herr ordförande! Vi står inför krävande utmaningar. Samtidigt som vi planerar en utvidgning österut ökar beroendet av importerad energi. Man måste sträva efter att garantera säkra energileveranser. Jag prioriterar framtagning av lika höga säkerhetsstandarder för alla kärnkraftverk och för transporter av radioaktivt material. Dessa krav måste också infogas i medlemskapsförhandlingar. Målsättningarna i Fördraget om Europeiska energistadgan som rör samarbete mellan Östeuropa och unionen i säkerhets-, miljö- och energifrågor måste genomföras.
Att utöka utnyttjandet av kraftvärmeproduktion är ett effektivt sätt att komma närmare de mål som sattes upp i Kyoto och påverka EU: s miljöpolitik i positiv riktning. Därmed främjar man på kort och medellång sikt kostnadseffektiv energianvändning i medlemsländerna. Kraftvärmeproduktionen är starkt bunden till olika medlemsländers nationella målsättningar, men trots detta behöver vi i den här frågan även satsningar på gemenskapsnivå. Unionen borde sträva efter att främja kraftvärmeproduktionen som en helhet och låta marknaden fatta beslutet om det mest konkurrenskraftiga bränslet. Om målet är att minska utsläppen av växthusgaser är det bara kärnkraften och de förnybara energikällorna som duger som grundläggande lösning till energiförsörjningen.

Lindqvist
Herr ordförande! Enligt min åsikt har vi två stora samhällsuppgifter framför oss på energiområdet. Den första är att stimulera långsiktigt hållbara, miljövänliga energikällor, framför allt sådana som kommer från bioriket, t.ex. träbränslen, pellets, briketter och biogas, för att på så sätt få fram hållbara energikällor. Den andra uppgiften är att fasa ut kärnkraft, olja och kol som på lång sikt inte är hållbara.
Det är viktigt att allt detta går i fas, så att vi som är förtroendevalda stimulerar till en avveckling av kärnkraft samt de fossila bränslena olja och kol, för att marknaden skall få den stimulans som behövs för en satsning på förnybara energikällor. Om detta görs på rätt sätt och kraftfullt, kommer vi att långsiktigt kunna stimulera en uthållig energimarknad med miljövänliga bränslen för framtida generationer.

Holm
Herr ordförande! När man lyssnar på talarna här hör man orden miljö, långsiktighet, säkert och hållbart energisystem och att det är det som man skall bygga på. Det måste ju betyda att de flesta här i dag också kommer att rösta för De grönas ändringsförslag. De bygger nämligen just på ingredienserna miljö, hållbarhet, säkerhet och långsiktighet.
I Sverige kommer vi nu att börja avveckla kärnkraften. I samband med Tysklands nya regeringsbildning kommer också kärnkraften i Tyskland att fasas ut. Då måste också EU anpassa sig till verkligheten och få litet framtidstro. EU kan inte hålla kärnkraftsindustrin i sin famn hur länge som helst, utan måste bryta sig loss och satsa på utvecklingen och framtiden samt på de förnybara energikällorna. I dessa ingår dock inte vare sig kärnkraft, olja eller kol!
Jag hoppas därför att de flesta här kommer att stödja Bloch von Blottnitz som å V-gruppens vägnar har lagt fram dessa ändringsförslag om att kärnkraften måste fasas ut.

Blokland
Herr ordförande! Energisektorn är i full rörelse. Gas- och elektricitetsmarknaden har avreglerats ytterligare. I framtiden kommer vi att bli allt mer beroende av energikällor utanför unionen. Därför är vi starka förespråkare för energisparande och ytterligare stimulerande av alternativa energikällor. Allt måste göras för att rejält öka de hållbara energikällornas relativa andel. För att nå upp till en andel om tolv eller till och med femton procent år 2020 behövs en kompletterande skatte- och jordbrukspolitik. Forskningen om en förbättring och vidareutveckling av solenergin måste också stimuleras.
Samordning och integrering med hjälp av ett ramprogram är önskvärt för att de olika energiprogrammen skall kunna avstämmas mot varandra. Det är bra att det föreslagna ramprogrammet så mycket som möjligt följer utvecklingen på ett aktivt sätt, inbegripet analyser och prognoser. När det gäller verksamheten i kärnkraftssektorn så kan vi inte vara återhållsamma nog. Så länge det finns goda förutsättningar för alternativa energikällor, som även är säkrare och vars avfall ger mindre problem, så föredrar vi dem. Vi håller med föredraganden om att även engagera kandidatländerna i förbättringen av kärnsäkerheten.

Kronberger
Herr ordförande! Beslutet om den framtida energianvändningen i Europa är en av de mest avgörande frågorna inom Europeiska unionen över huvud taget. Jag har känslan av att kommissionen ännu inte har insett detta helt och hållet. Det finns visserligen några lovvärda antydningar som kan skönjas, som till exempel tillkännagivandet om att vitboken om förnybara energikällor skall genomföras. Men med Altener II-programmet, som så gott som helt och hållet saknar finansiella medel, går det inte att klara av energiövergången.
Det finns fem skäl till denna energiövergång. Miljöskälen är självklara. Det finns skäl i fråga om att skapa arbetstillfällen, det finns skäl i fråga om resurshushållning och det finns skäl i fråga om exportmarknaden som vi inte får överlåta till Japan och Förenta staterna. Den viktigaste punkten är: För närvarande förs krig om energiresurser, och i samband med att dessa energiresurser minskar kommer dessa krig att öka ännu mer. Kärnkraften är med säkerhet inte lösningen.
Just under de senaste veckorna har vi hört om reaktorproblemen i Frankrike, kärnkraftsstaten med stort K, där inte ens underhållssäkerheten var given. I går kom skräckmeddelandet från Tjernobyl att det är möjligt med en ännu större olycka än 1986. Bloch von Blottnitz ändringsförslag är därför en avgörande korrigering till detta program.

Graenitz
Herr ordförande! Jag skulle vilja börja med att tacka föredraganden för hennes arbete, och jag tänkte koncentrera mig på två punkter.
Först den rättsliga grunden. Som några av de tidigare talarna redan nämnt är det mycket bra att vi med detta fleråriga program för energi har skapat en rättslig grund för en femårsperiod. Jag tror dock att det bara är en krycka som hjälper tillfälligt. Vad vi verkligen behöver är ett energikapitel i fördraget som inbegriper alla energikällor, så att alla energikällor får lika chanser och det inte blir så som hittills att man väsentligt främjar och föredrar kärnenergin framför alla andra energikällor.
Jag är av den åsikten att vi med ett sådant energikapitel mycket lättare kan lösa även sådant som Van Velzen tagit upp, nämligen att skapa en acquis communautaire på detta område med enhetliga standarder, föreskrifter om vilka kraftverk - och då talar jag inte bara om kärnkraftverk - som skall konstrueras, hur säkerhetsföreskrifter skall se ut. Vi kan därigenom också bidra till att förbättra och tydliggöra kostnaderna på den gemensamma elektricitetsmarknaden. Ett kraftverk som omvandlar förnybara energikällor till elektrisk ström behöver i en nödsituation den lokala brandkåren. Ett kärnkraftverk behöver ett stort antal säkerhetsåtgärder, och det kan inträffa att en hel trakt inte längre är beboelig när en olycka inträffar där.
Den andra punkten som jag skulle vilja ta upp är nödvändigheten av en varaktig energipolitik för att uppnå Kyoto-målen. Vi kan inte nöja oss med läpparnas bekännelse på detta område. Annars kommer vi inte att uppnå Kyoto-målen, och vi kommer att försumma ytterligare något, nämligen att inrikta vår europeiska ekonomi mot ett modernt medvetande som kännetecknas av skonsamhet mot miljön, klimatet och resurserna. Vi har här, medan amerikanerna tänker alldeles för kortfristigt och ännu inte har erkänt att en omställning av ekonomin till energisparåtgärder, till användning av alternativa energikällor ger mycket mer än det kostar i första skedet, som européer chansen att inte bara gå i spetsen i och med att vi säger att vi vill skona miljön, utan vi kan därigenom förmå vår egen industri att bli innovativ. När resurserna var knappa var innovationstvånget alltid väsentligt större än när man hade rikliga källor att ösa ur och inte behövde bekymra sig om hur energi och andra resurser används.
Låt mig avsluta med en mening som jag yttrade här i kammaren i anslutning till att vi antog fordons- och oljeprogrammet. Modern industripolitik är miljöpolitik, och för att Europeiska unionen skall utvecklas bättre måste vi låta energipolitiken flyta in i miljöpolitiken.

Vaz da Silva
Herr ordförande! Integreringen i ett ramprogram av olika åtgärder inom områdena för studier och analyser om det internationella samarbetet, förnybara energikällor, energieffektivitet, effektivt användande av hållbara bränslen och kärnsäkerhet hör helt klart till en lämplig strategi för sektorns utveckling.
Då betänkandena Velzen, Soulier och Adam, vart och ett, på ett uttömmande och bra sätt behandlar de nämnda programmen, skall jag bara säga att jag hoppas få se de nu gällande programmen, inklusive Altener och Save, integrerade i det första ramprogrammet för energi, även om jag vet att det finns de i rådet som inte vill det.
Dessa program, utanför eller inom ramprogrammet, bör i vilket fall som helst fortsätta med förstärkt budget, då samordningen på området är långt ifrån genomförd, och sammanhållningen i Europa måste förutom ekonomisk och social också vara energimässig.
Energipolitiken måste dessutom vara tillräckligt åskådlig och kraftfull för att kunna motstå kärnkraftslobbyn. Jag slutar med att säga att jag anser att det, genom inkluderandet av artikel 130 om miljön, i medbeslutandeförfarandet, är en fördel att programmets rättsliga grund är dubbel, artikel 235 och 130. Ramprogrammets kvalitet kan bara tjäna på betoningen av miljödimensionen och också på ett mer renodlat deltagande i besluten från parlamentets sida.

Lange
Herr ordförande, herr kommissionär! Ett hjärtligt tack för försöket att sammanfoga olika energibeståndsdelar i den europeiska politiken. Jag vet hur svårt det är, eftersom energipolitik i själva verket är ett minerat område. Jag skulle vilja ta upp två punkter. För det första, umgänget med kärnenergin: Majoriteten av länderna inom Europeiska unionen har avstått från att använda atomenergi, och några länder som använde den tidigare håller nu på att förbereda avvecklingen. Även ett stort medlemsland kommer nu att inleda detta med stora steg.
Då går det ändå inte att man inom ramen för ett program, som alla betalar till, bara forskar och arbetar med tanke på kärnenergisäkerheten. Jag tror att vi måste komplettera det så att det på ett avgörande sätt främjar avvecklingsansträngningarna i de länder som inte längre utnyttjar kärnenergin. Det går inte att alla bara skall främja den kärnenergi som utnyttjas av några få, utan här måste vi föra in tydliga och kompletterande element även för avvecklingen.
Den andra synpunkten: Budgeten är bara ett plåster på såren för energipolitiken i Europa. Därigenom kan man inte genomföra energiövergången. Som komplettering till detta program behöver vi förslag till lagstiftning; för det första om beskattningen av energi, för det andra om främjandet av förnybar energi genom ett alleuropeiskt strömförsörjningsdirektiv. Därför, herr kommissionär, skulle jag återigen uttryckligen vilja be er att ni - även med hänsyn till den nya regeringen i Tyskland - inriktar era krafter på att återigen påskynda förslaget om en beskattning av energin i Europa, så att ett förslag från ert hus för alleuropeisk strömförsörjning kan föreligga så snart som möjligt.

García Arias
Herr ordförande! På den här korta stunden ämnar jag bara beröra Carnot-programmet. Adam är inte närvarande, men jag vill tacka honom för ett väl genomfört arbete. Men i första hand tackar jag Europeiska kommissionen som lagt fram detta fleråriga ramprogram om olika aktiviteter inom energisektorn, en kraftansträngning för att samordna och ordentligt analysera de olika sektorerna.
Beträffande Carnot-programmet så menar jag att det behövdes ett program för att främja exporten av rent kolbränsle, för att främja spridningen av forskningsresultaten samt samarbetet såväl inom Europeiska unionen som på internationell nivå. Detta gäller i första hand de europeiska länder för vilka kolet är viktigt och där man tvingas renovera större delen av sin kolsektor för att anpassa den till de miljökrav som vill alla ställer.
Herr kommissionär, jag vill emellertid ta tillvara den tid som återstår och allmänt tänka över den situation kolforskningen befinner sig i. Jag anser nämligen att situationen i fråga är oroväckande. I denna tekniska sektor, som i många andra industrisektorer, måste man alltid planera såväl kort- som långsiktigt. Just nu är läget ovisst. Rådet beslutade att vad som var kvar av EKSG-fördraget: s budget för stål och kol - vilket vi just nu håller på att tala om - borde tas upp och integreras av unionen.
De upplysningar kommissionen ger om kolforskningen visar emellertid att vi är helt overksamma. Och nu håller vi på att diskutera det femte ramprogrammet. Kommissionen har föreslagit att man på nytt skall inkludera forskningen i detta program, ett program som skall vara ett program för framtiden, men förutom Tyskland, ledamot Estevan Bolea, förutom Tyskland, inklusive Spanien, är övriga länder emot att forskningen om kol tas med i det femte ramprogrammet. Herr kommissionär, det vore synd om den vetenskapliga kunskapen, särskilt vad gäller ren och effektiv användning av kolbränsle, skulle gå om intet. Den tekniska nivån i Europa tror jag nämligen är viktig, i jämförelse med vad som finns på den internationella marknaden är nivån lika hög, och i vissa fall till och med högre. Mycket riktigt kan ett land fortsätta att forska på egen hand, men det är just precis den samlade forskningen i detta europeiska samarbete som fram till nu har varit kärnpunkten. Såväl jag som många andra skulle vilja se att det fick fortsätta på det viset.

Papoutsis
Herr ordförande, damer och herrar ledamöter, först av allt skulle jag vilja tacka de tre föredragandena herr van Velzen, herr Soulier och herr Adam för deras utomordentliga arbete. Kommissionens förslag för ramprogrammet för energin är av mycket stor betydelse för den framtida utvecklingen av den gemensamma energipolitiken. Programmet har tre strategiska målsättningar.
För det första, att skapa en stabil rättslig grund för verksamheterna på energiområdet, som kan gälla i många år.
För det andra, att utforma en sammanhängande, fullständig och flexibel ram för all verksamhet inom ramen för energipolitiken.
För det tredje, att i högre grad samordna de energirelaterade verksamheterna som finns inom ramen för andra politiska områden. Som ni alla vet står vi idag inför stora utmaningar på energiområdet. Vår första prioritering gäller onekligen säkerställandet av energitillförseln, därför måste vi gå framåt emot ett bättre utnyttjande av de inhemska energikällorna, samtidigt som vi utvecklar det internationella samarbetet. Detta samarbete är av stor betydelse, i synnerhet - vilket Velzen också betonade - med tanke på utvidgningsprocessen, så att kandidatländerna kan anpassa sig till gemenskapens nivå på energiområdet. Det behövs dessutom brådskande åtgärder för att förbättra den europeiska industrins konkurrenskraft. Bildandet av en effektiv inre marknad för energi utgör utan tvekan ett mycket betydelsefullt bidrag i den riktningen.
Vi tycker även det är viktigt att driva en energipolitik som är förenlig med gemenskapens miljömål. För detta ändamål krävs det effektiva åtgärder inom både produktionsområdet och förbrukningsområdet. För att möta dessa stora utmaningar på energiområdet på ett effektivt sätt, måste gemenskapens energipolitik i större utsträckning vara koncentrerad på konkreta mål, den måste vara mer enhetlig, och den måste utan tvekan också vara mer samordnad än övrig gemensam politik. Förutom detta måste unionens energipolitik ha en tydlig internationell dimension, eftersom energin utgör ett starkt element för internationellt samarbete, vars politiska betydelse poängterades i såväl Souliers utomordentliga arbete, som i hans anförande idag här i plenarsalen. Detta kräver, å ena sidan, ett enhetligt närmande och, å andra sidan, bättre instrument för samordningen och samarbete mellan de inblandade parterna. Jag har nu kommit fram till syftet för ramprogrammet för energi, som är att säkerställa kontinuitet och öppenhet, men även ett effektivt samordnande av verksamheterna inom ramen för energipolitiken. Det glädjer mig att Europaparlamentet håller med om lämpligheten med detta, Europeiska kommissionens närmande, och jag tror, åtminstone av de första signalerna att döma, att även rådet hyser denna åsikt.
Nu, angående finansieringsfrågan, som många av föredragandena har berört - jag har antecknat Linkohr, Mc Nally och van Velzen -, skulle jag vilja säga att vårt förslag åtföljs av en finansiell rapport, som fastställer att det för ramprogrammet för energi skall avsättas en indikativ summa av 213 000 000 ecu. Låt mig dock tillägga att jag personligen anser att denna summa är i minsta laget. Budgeten skall, hur som helst, fastställas på en årlig basis, av den budgetansvariga myndigheten. Därför är det i hög grad upp till er här i Europarlamentet att säkerställa att det finns erforderliga medel för att täcka verksamheterna i fråga.
Herr ordförande, damer och herrar ledamöter, Europeiska kommissionen kommer att acceptera många av era ändringsförslag. För tydlighetens skull skall jag gå igenom varje betänkande för sig. Först av allt, vad gäller Van Velzens betänkande angående rambeslutet, förtydligar de flesta av de föreslagna ändringarna kommissionens förslag.
Till att börja med håller jag helt och hållet med om att energin spelar en betydande roll i utvidgningsprocessen. Av den anledningen accepterar kommissionen ändringsförslag 5. Vad gäller avregleringen av energimarknaden, är jag håller jag helt med om att särskild vikt måste läggas vid genomförandet och övervakningen av direktiven. Följaktligen kan jag acceptera ändringsförslagen 1, 2 och 4. Jag kan emellertid inte hålla med om förslaget om att införa ett separat program för övervakning av den inre marknaden. Kommissionen har redan framskridit vad gäller alla de åtgärder föreslås inom ramen av ett sådant nytt delprogram, då det är kommissionen som har ansvaret, dels på grund av fördraget, men även på grund av direktiven om den inre marknaden. Vi arbetar redan med att sätta igång denna mekanism. För övrigt kommer övervakningen av den inre marknaden att utgöra en del av Etap-programmet. Jag kan följaktligen icke hålla med om avsnitt 17 i ändringsförslag 9. Jag skulle vilja poängtera att avsnitt 5 begränsar flexibiliteten i Carnot-programmet, och vi kan därför inte godkänna det. I övrigt är ändringsförslag 9 acceptabelt som det är. Ändringsförslagen 3, 6 och 11, som siktar på en bättre samordning och öppenhet, är också acceptabla. Vad gäller de disponibla medlen, kan kommissionen emellertid inte hålla med om sista frasen i ändringsförslag 8, då detta ändringsförslag föregriper de framtida finansiella utsikterna. Kommissionen kan dock godta den första delen av ändringsförslag 8, liksom även ändringsförslag 7, med en liten syntaktisk förändring. Kommissionen kan heller inte acceptera ändringsförslag 14, därför att något sådant skulle skapa en obalans i hela förslaget. Jag vill även säga att jag i princip inte motsätter mig innehållet i ändringsförslagen 12, 13, 15, och 16, men vi anser att dessa ändringar redan täcks av programmet, och vi föredrar därför den befintliga formuleringen. Vi kan heller inte acceptera ändringsförslagen 17, 19, och 21, då de inte överensstämmer med kommissionens åsikter om kärnkraft, medan ändringsförslagen 18, 20 och 22 inte är förenliga med fördragens institutionella föreskrifter. Vi kan heller inte acceptera ändringsförslag 2, därför att det redan täcks av det ursprungliga förslaget.
Låt mig här lämna en kommentar beträffande kärnkraften. Så länge denna energiform existerar, är det vår plikt, Europeiska unionens plikt, enligt vad som fastställts i Euratom-fördraget, att sörja för största möjliga säkerhet. Det är som bekant det enskilda landet som väljer om det skall utnyttja denna energiform eller ej. Hur som helst försöker vi i Europeiska kommissionen att stödja även nya energiformer, för att skapa en ny balans på energiområdet för framtiden.
Låt oss gå vidare till Etap-programmet. Kommissionen kan godta de flesta av de föreslagna ändringarna. Vi accepterar ändringsförslagen 1, 2, 3 och 5. Ändringsförslag 2 accepteras i princip, förutom att vi tror att även konsumentorganisationerna måste läggas till dem som skulle kunna delta i programmet.
Vad gäller ändringsförslag 4, är målet med analysen om de förnybara energikällorna mycket viktigt, men det täcks redan av specifika verksamheter i Altener-programmet. En samordning måste dock äga rum mellan Etap- och Altener-programmen på detta omåde, och Europeiska kommissionen förbinder sig naturligtvis att övervaka att bästa möjliga samordning av de två programmen kommer till stånd.
För det tredje, beträffande Sure-programmet. Kommissionen accepterar ändringsförslagen 1, 2, 3, 4, 5 och 7, då de förtydligar programmets mål och understryker nödvändigheten av större öppenhet. Vad gäller ändringsförslag 3 om de gemensamma säkerhetsnormerna, skulle jag faktiskt vilja svara fru Bloch von Blottnitz på detta sätt, att kommissionen idag är beredd att godta innehållet i detta ändringsförslag om de gemensamma säkerhetsnormerna, även fast det är tydligt att det huvudsakligen faller inom medlemsstaternas behörighetsområde. Kommissionen tror att Sure-programmet ytterligare skulle kunna förstärka samarbetet mellan medlemsstaterna.
Kommissionen accepterar också, med smärre omformuleringar, ändringsförslag 6, om det industriella samarbetet med länderna inom de oberoende staternas federation samt Ryssland, det vill säga de länder som kan dra nytta av Tacis-programmet. Enligt vår åsikt är det nödvändigt att betona att detta samarbete bör leda till genomförandet av jämnstarka och högt ställda säkerhetsföreskrifter. Kommissionen kan inte acceptera ändringsförslagen 8 och 11, eftersom de inte överensstämmer med kommissionens åsikter om kärnkraften. Vi kan heller inte godta ändringsförslagen 9 och 10, och inte heller de slutsatser som dessa leder fram till när det gäller transport av kärnkraftsmaterial. Vi kan i princip godta ändringsförslag 12, men vi anser att det redan täcks av ändringsförslag 7.
Beträffande Synergy-programmet, kan vi acceptera alla de ändringar som har föreslagits av energiutskottet, med undantag av ändringsförslag 1. Kommissionen accepterar, med andra ord, ändringsförslagen 2, 3 och 4. Vi accepterar inte ändringsförslag 1, då vi tror att det begränsar den finansiella flexibiliteten, en flexibilitet som är nödvändig, om vi tar hänsyn till den snabb takt som utvecklingen i världen har tagit.
Slutligen, i fråga om Carnot-programmet, gläder jag mig åt att Europaparlamentet håller med om det stora behovet av ett program på området för användandet av rent kol. Kommissionen kan godta ändringsförslagen 1, 2 och 4. Kommissionen kan inte acceptera ändringsförslag 3, om programmets varaktighet och budget, eftersom något sådant skulle resultera i en minskning av flexibiliteten i tillämpningen av programmet, och jag anser dessutom att det är ytterst viktigt att det säkerställs att varaktigheten är den samma för alla program som ingår i ramprogrammet, men, förutom det, håller jag med Adam att vi måste försäkra oss om att forskningsresultaten på detta område sprids ut. Vi kan heller inte, av formella skäl, acceptera ändringsförslag 5, då det jämställer de tidigare republikerna i Sovjetunionen med länderna i Östeuropa, med vilka vi har slutit övergripande samarbetsavtal. Samarbetet med de stater som täcks av Tacis-programmet på området för de fasta bränslena är utan tvekan viktigt. Den officiella ram som fastställdes för detta samarbete måste dock respekteras.
Herr Ordförande, damer och herrar ledamöter, jag vill än en gång tacka föredragarna van Velzen, Soulier och Adam för deras enastående arbete. Som ni har hört, kan kommissionen godta de flesta av de ändringar som föreslagits. Herr ordförande, innan jag avslutar skulle jag, om ni tillåter mig, vilja fästa er uppmärksamhet på de två kvarvarande programmen inom ramprogrammet för energi, det vill säga Save-programmet och Altener-programmet. Jag är säker på att vårt samarbete med föredragarna för dessa två program, Bloch von Blottnitz och Robles Piquer, kommer att bli lika givande som det samarbete vi haft i fråga om de program vi diskuterar idag. Tack vare parlamentets ansträngningar kommer rådsmötet (energi), den 13 november, att avsevärt kunna främja ramprogrammet för energi, medan det på samma gång tar hänsyn till ämnets politiska aspekter. Jag ser fram emot rådets slutliga ställningstagande vad gäller rambeslutet och Etap-, Sure-, Synergy- och Carnot-programmen, liksom jag även ser fram emot detta rådsmöte för energi och bekräftandet av den politiska viljan när det gäller stödjandet av Save- och Altenerprogrammen.

Elchlepp
Herr ordförande! Tillåt mig att ställa en kort följdfråga. Jag känner att det finns en stor motsättning mellan tillkännagivandet om att i ökad omfattning vilja främja förnybara energikällor - och där tror jag helt och fullt på er - och den nu föreliggande ytterst skrattretande budgetkalkylen - enligt ert förslag skulle det vara 11 miljoner efter att det varit tal om 22 miljoner i budgetförslaget - vilket är ytterst plågsamt och beklagligt, och vi hoppas att vi kan utöka detta belopp något.
Nu får man som motivering höra att det inte går att förvalta mer än 11 miljoner. För mig är det fullständigt oförklarligt i betraktande av det stora uppdämda behovet just för små och medelstora företag inom denna sektor. Skulle ni kanske vilja ta ställning till detta en gång till, för jag anser inte att detta argument är övertygande!

Papoutsis
Herr ordförande, jag gläds åt den möjlighet som bereds mig att svara på frågan från denne aktningsvärde ledamot. Även jag håller med om att det behövs mer stimulans vad gäller användandet av de förnybara energikällorna och spridningen av de nya tekniker som kan främja detta område.
Europeiska kommissionen begränsar sig i sitt förslag till budgeten och den finansiella rapporten till en summa som den, enligt dagens prognoser och krav, uppskattar skulle kunna utnyttjas kompetent och rationellt. Vi har föreslagit denna summa, utan att det för den sakens skull innebär att vi måste hålla fast vid den i all framtid. Det är självklart att vi under kommande år måste ge mer pengar till en politik som vi stöder.
Den budgetansvariga myndigheten - parlamentet och rådet - hade, som ni vet, emellertid en annan uppfattning, och placerade detta program inom den övergripande ramen för ett finansiellt framtidsperspektiv. Det är alltså upp till rådet och er i Europaparlamentet att fastställa storleken på finansieringen och även graden av politisk prioritet som ni vill ge frågan om de förnybara energikällorna.

Ordföranden
Tack så mycket herr kommissionär.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.
(Sammanträdet avbröts och återupptogs kl. 12.00.)

Välkomsthälsning
Ordföranden
Kära kolleger! Vi har idag besök av en delegation från Moldavien, som jag hälsar varmt välkommen. Jag vill påpeka att delegationen leds av Valeriu Matei, vice ordförande i Moldaviens parlament, och av Moldaviens utrikesminister Nikolae Tabacaru.
(Applåder)

Omröstning
Bonde, Krarup och Sandbæk
Idén om ett åtgärdsprogram på EU-nivå om miljörelaterade sjukdomar bryr vi oss inte om i dagsläget. Vi menar att det är överflödigt och icke-ändamålsenligt att ge kommissionen befogenheter på detta område. Det skulle vara mycket bättre att samordna insatsen i WHO-regi inom ett mellanstatligt samarbete, eftersom miljörelaterade sjukdomar inte begränsar sig till EU: s territorium. När det rör sig om förhållanden som fordrar ett särskilt europeiskt samarbete, bör detta ske i den europeiska delen av Världshälsoorganisationen, som har sitt säte i Köpenhamn.
I och med andra behandlingen av Cabrols betänkande har emellertid bara möjlighet att förhålla oss till de enskilda ändringsförslagen. Vi väljer därför ett pragmatiskt tillvägagångssätt och röstar för budgethöjningen samt ändringsförslag som handlar om extra utvärderingsrapporter från kommissionen, medan vi inte kan stödja ett krav på ytterligare åtgärder som skall ske i kommissionens regi.

Caudron
Sedan flera månader tillbaka har vi haft tillfälle att uttala oss om förslag i samband med folkhälsan. Jag vill upprepa vad jag redan har sagt om Cabrols sakkunskap på området.
Jag vill också på nytt bekräfta att jag stöder vår kollegas kloka förslag. Jag har redan förklarat hur jag kommer att rösta och behovet av en beslutsam politik för att bekämpa miljörelaterade sjukdomar, och därmed även miljöföroreningar.
Den gångna sommaren har återigen präglats av höga halter miljöföroreningar i flera av Europeiska unionens städer. Denna förvärrade situation tycks inte vara på väg att avta. Det är desto viktigare att inse att det brådskar eftersom oron för vattenkvaliteten är stor. De förgiftningsfall som under de senaste veckorna har inträffat i Frankrike är enligt min åsikt inte typiska för Frankrike och kan inte betraktas som ett internt franskt problem, utan som ett europeiskt och rentav internationellt problem.
Därför kan jag inte förstå rådets inställning till de tillgängliga budgetmarginalerna. Jag tror inte det är förnuftigt att med ett pennstreck stryka de bestämmelser vi för kort tid sedan förordade inom ramen för åtgärdsprogrammet om miljörelaterade sjukdomar.
I väntan på att en global miljöpolitik skall börja bära frukt är det Europas plikt att hantera riskerna i samband med miljöföroreningar och deras konsekvenser för folkhälsan.
Andrabehandlingsrekommendation (A4-0336/98) av Viceconte

Bonde, Krarup och Sandbæk
Det är viktigt att patienter med sällsynta sjukdomar inte glöms bort, utan att de får hjälp. Detta bör rent principiellt ske på en mellanstatlig nivå i WHO-regi. Patienter med sällsynta sjukdomar bor inte bara i EU, och dessutom vill vi inte ge kommissionen befogenheter även på detta område. Ändringsförslag som handlar om inrättandet av en gemensam databas, kommittéförfaranden samt vidareutbildningsprogram, röstar vi emot. Ändringsförslag som preciserar texten röstar vi emellertid för. Trots vår principiella hållning väljer vi dock ett pragmatiskt tillvägagångssätt och röstar för budgethöjningen.

Caudron
Jag noterar att kommissionen accepterar en femårig finansiering för de ovanliga sjukdomarna. Det viktigaste återstår dock att göra, eftersom det nu gäller att ge denna politiska inriktning resurser.
Å andra sidan kan man inte annat än stödja den gemenskapsstrategi vår kollega Guido Viceconte vill lansera inom området ovanliga sjukdomar. Det sunda förnuftet (utan negativ klang) svarar härmot en logik, som sammanhänger med utsattheten hos de många människor som drabbas av den här typen av sjukdomar, av vilka vissa är särskilt allvarliga.
Den serie åtgärder som föredraganden föreslår tycks mig därför väl ägnade att svara mot forskningens behov inom detta så speciella område, som sällan prioriteras högt av de nationella regeringarna. Jag vill med detta inte på något vis anklaga regeringarna, men faktum är att länderna själva inte kan få fram nödvändiga anslag till de investeringar som krävs för att specialisternas kunskap skall öka. Därför måste unionen ingripa.
Till sist anser jag att förslaget om att till programmet knyta alla människor som berörs av dessa ovanliga sjukdomar är ett steg i rätt riktning, som kan göra det möjligt att hjälpa familjer och frivilliga, vilka ofta är utlämnade till sig själva i det dagliga livet.
Låt oss hoppas att Europaparlamentets ställningstagande kan bidra till det ökade medvetande hos allmänheten, som så väl behövs.

Kirsten Jensen
De danska socialdemokraterna har i dag röstat för ovan nämnda betänkande. Vi betonar emellertid att frågan om kommittéförfarande inte är avklarad. Vi hänvisar till kommissionens förklaring om kommittéförfarande, enligt vilken kommissionen kommer att föreslå det lagstiftande organet att ändra bestämmelserna om kommittéförfarande i alla tidigare rättsakter, så att de överensstämmer med det nya avtalet om kommittéförfarande.

Pradier
Jag vill gärna gratulera Viceconte till hans utmärkta betänkande om ovanliga sjukdomar, vilket jag till fullo stöder. Jag delar helt hans analys av hur viktig denna fråga är och det trängande behovet av att inrätta ett riktigt gemenskapsprogram på detta område.
De ovanliga sjukdomarna hör förvisso till den offentliga politikens område, precis som de icke lönsamma läkemedlen för behandling av sällsynta sjukdomar (som inom kort kommer att behandlas i parlamentets utskott och förhoppningsvis i kammaren före mandatperiodens utgång). Forskningen om dessa sjukdomar och de behandlingar som krävs är inte lönsamma för läkemedelsföretagen. Därför är de ovilliga att satsa ekonomiska resurser på forskning.
Men dessa så kallade sällsynta sjukdomar är inte sällsynta för dem som drabbas. Och ingen föregiven sällsynthet kan rättfärdiga att sjuka lämnas utan behandling under förevändning att behandlingen inte är lönsam. De sjuka är drabbade till 100 procent! Det är därför statsmakternas ansvar att ålägga läkemedelsföretagen någon form av " allmän hälsovårdsskyldighet" . Detta krav, denna skyldighet, skall naturligtvis åtföljas av ett stöd för att stimulera forskningen i angiven riktning.
Det är därför mycket viktigt att förfoga över tillräckliga medel. Programmet måste tilldelas relativt omfattande budgetanslag - långt ifrån de vanliga smulorna - för att kunna leda till verkliga initiativ. Detsamma gäller programmet om icke lönsamma läkemedel för behandling av sällsynta sjukdomar som inom kort kommer att diskuteras. I framtiden måste vi också tänka på att inrikta gemenskapens hälsovårdsprogram på direkt forskningsstöd och inte enbart på tjusiga informationskampanjer.
Och för att bekämpa den obligatoriska tilldelningen smulor åt gemenskapsprogrammen, måste vi till sist beröra frågan om kommittésystemet. De mystiska irrgångarna i denna dunkla vetenskap intresserar oss föga här. Det viktiga är istället att anta förvaltningsmodeller som gör det möjligt att finansiera projekt utifrån deras kvalitet och inte utifrån vilket land de deltagande tillhör. Parlamentarisk kontroll och ökad insyn tycks mig därför nödvändig.
Andrabehandlingsrekommendation (A4-0325/98) av Anastassopoulos

Ullmann
Min grupp röstar för Anastassopoulos-betänkandet eftersom en kompromiss har uppnåtts tack vare föredragandens hårdnackade, men också omtänksamma förhandlingar som försäkrar att parlamentets intentioner, vilka på grund av att de avvisats av rådet och kommissionen ännu inte beaktats i direktivets nuvarande text, åtminstone kommer att följas upp vidare av kommissionen i en sådan form att det kommer att bli möjligt att undersöka dem genom forskningsinitiativ som skulle kunna förverkliga den reglering som parlamentet eftersträvar.
Det handlar om att utvidga skyddet för tjänster som bygger på eller utgörs av villkorad tillgång på området elektroniska medier på ett sådant sätt att inte bara en lämplig ersättning kan säkerställas, utan även det ekonomiska värdet gentemot oegentliga tekniska ingrepp.
Vi röstar för föredragandens ställningstagande efter det att den ansvarige kommissionären förklarat sig villig att verka i samma anda som parlamentets skyddssträvanden och att inte äventyra tillkomsten av direktivet genom att framhärda med parlamentets ändringsförslag.
Andrabehandlingsrekommendation (A4-0319/98) av Gebhardt

Bébéar
Med jämna mellanrum brukar jag här betona de framsteg som görs i den europeiska harmoniseringsprocessen - gemensam valuta, fri rörlighet, enhetligande av de sociala skyddsnäten, kampen för en god folkhälsa...
Det finns dock ett område där vi för närvarande inte kan garantera alla våra medborgare lika möjligheter. Examens-, utbildnings-eller andra behörighetsbevis erkänns på olika sätt, beroende på om man väljer att vara verksam i sitt ursprungsland eller i ett annat land inom Europeiska unionen.
Betydande framsteg har gjorts sedan direktivet av den 8 februari 1996 antogs, främst inom juridik och medicin. Men fortfarande behöver det rådande systemet kompletteras, i synnerhet inom industrisektorerna.
Fram till nu har utbildningens längd alltid ansetts viktigare än de samlade färdigheter som förvärvats. Det är dags att sätta punkt för denna orättvisa, som varje år hindrar åtskilliga ungdomar från att utöva sin fria rätt till rörlighet.
Kampen mot arbetslöshet och för att skapa stadigvarande arbeten är en stående hjärtefråga i alla de beslut Europaparlamentet fattar tillsammans med kommissionen. På detta område, liksom på många andra, har liberalismen svar och lösningar att erbjuda.
En ökad liberalisering av erkännandet av examensbevis behöver inte alls leda till lägre kvalitet på tjänster och produktion, utan tvärtom göra det möjligt att bättre fördela kompetens, som i dag alltför ofta förbises i ursprungslandet, över de femton medlemsstaterna.
Låt oss inte slå igen dörren till arbete för ungdomar som är beredda att lämna sitt land, förutsett att man utan alltför mycket administrativt eller byråkratiskt krångel erkänner den utbildning de har förvärvat i hemlandet.
Av detta skäl och med dessa utsikter för ögonen röstar jag för Gebhardts betänkande.

Caudron
Denna förnyade behandling av Gebhardts betänkande bereder mig viss tillfredsställelse, eftersom rådet har godkänt kammarens ändringar, ett synligt bevis på vår förmåga att påverka vissa beslut och bestämmelser.
Det gäller nu att tillse att direktivet tillämpas på nationell nivå, för på detta område som på många andra är det en sak att lagstifta på gemenskapsnivå, och en annan att omsätta denna ursprungliga vilja i handling.
Hur som helst är erkännandet av examensbevis lyckligtvis ett relativt välfungerande redskap. Jag anser också i likhet med vår kollega att de sökande måste tillåtas att välja mellan ett lämplighetsprov och en kompletteringskurs.
Även om betydande framsteg har skett inom området, ställer jag mig frågande till under vilka villkor innehavarna av likvärdiga examensbevis skall kunna utöva sitt yrke. Problemen rörande beskattning och möjligheten att fritt bosätta sig i en annan medlemsstat är högst påtagliga och tycks inte förändras till det bättre, åtminstone inte i vissa av Europeiska unionens länder.

Titley
Jag stöder detta betänkande som syftar till att förbättra erkännandet av medborgarnas surt förvärvade kvalifikationer i EU. Alldeles för många människor, inklusive personer från min valkrets, har stött på diskriminering därför att de råkade erhålla sina kvalifikationer i ett annat EU-land än det de vill arbeta i.
Den inre marknad som vi fortfarande vill se fungera i alla aspekter för kapital, varor och tjänster är också avsedd att fungera för personer som söker arbete i ett annat EU-land än sitt eget.
I praktiken ser vi emellertid byråkratiska hinder som ställs framför dessa människor, som de förväntas ta sig över - kanske krävs det att de läser en ny kurs i sitt nya land för att få praktisera ett yrke de redan är kvalificerade att utöva.
Om de makthavare som finns i Europeiska unionen tror att vi kan förhandla fram ett erkännande av standarder för varor som handlas mellan Europa och övriga delar av världen, så är det säkert inte ogörligt för regeringarna och kommissionen att komma överens om ett ömsesidigt erkännande av kvalifikationer mellan våra egna EU-länder!

Verwaerde
Allra först vill jag gratulera den föredragande. Därefter finns det skäl att glädjas åt att rådet i sin gemensamma ståndpunkt nästan ordagrannt övertar de ändringsförslag Europaparlamentet antog vid första behandlingen.
Vi bör lägga märke till att alla dessa ändringsförslag berör viktiga frågor, däribland definitionen av " företagsledare" och kommissionens skyldighet att efter fem år avlägga rapport om genomförandet av direktivet.
Denna text upphäver direktiven om liberalisering och övergångsåtgärder och uppfyller därigenom även målet att förenkla och förtydliga den gällande gemenskapslagstiftningen om utövandet av dessa yrken.
I enlighet med domstolens dom från 1990 i målet Vlassopoulou, kommer texten därmed att möjliggöra erkännandet av examensbevis som inte omfattas av den allmänna ordningen.
Detta är ett viktigt mål, eftersom det högst konkret bidrar till att förverkliga principen om personers fria rörlighet inom gemenskapen.
Andrabehandlingsrekommendation (A4-0324/98) av Marset Campos

Malerba
Fru ordförande! Jag vill att min nej-röst när det gäller ändringsförslag 6 om de små och medelstora företagens deltagande i forskningsprogrammet till Marset Campos betänkande som vi just har röstat om, tas till protokollet.
Detta är ingen oväsentlig punkt. Jag har inte haft tillfälle att tala tidigare, men jag skulle vilja göra det nu. Ändringsförslaget syftar till att ändra de regler som styr offentliggörandet av resultat från sådan forskning som delvis finansieras av Europeiska unionen och att underlätta att forskningsresultaten blir offentligt tillgängliga. Om detta skulle inträffa, så skulle de små och medelstora företagen ha mindre anledning att delta i ramprogrammet för forskning i stället för att vara mer motiverade. Det är viktigt att det finns ett starkt skydd för immateriell äganderätt så att de små och medelstora företagen som har kortare ledtider när det gäller att utveckla " produkter" verkligen kan delta och det gläder mig att även kommissionen reagerade negativt på detta ändringsförslag 6, som jag inte anser vara bra.

Ahern
Det är helt bisarrt att rådet inte kommit överens med parlamentet om öppenhet i kampen mot bedrägeri. Vi behöver tydliga, öppna bestämmelser för att hjälpa alla berörda att arbeta effektivt. Parlamentets förslag har ignorerats länge nog av rådet och kommissionen och vi kan inte tolerera detta.

Caudron
Vår kollega Campos betänkande uppfyller två av Europaparlamentets krav, och jag tänker därför stödja hans linje.
Utöver ren spridning av forskningsresultat är det givetvis forskningens innehåll som måste bli föremål för satsningar. Det är exempelvis beklagligt att vissa projekt, särskilt nydanande sådana, skall föra en så tynande tillvaro, vid sidan av de stora frågor de behandlar under de kommande åren.
Än en gång måste jag kritisera glappet mellan ord och handling. På ett så särpräglat och chansartat område gäller det att ha förmågan att satsa på framtiden. Det är inte med denna evinnerliga räddhågsenhet hos förvaltningarna, men även hos investerarna, som Europa kan hoppas spela en viktig roll på den nya teknikens område.
Jag skriver också under på föredragandens förhoppning, när han talar om det absoluta behovet av att visa öppenhet i bedrägeribekämpningen. Utan att vilja gå i polemik, är det vår rätt att undra. Detta gäller för övrigt inte enbart forskningssektorn. Det gäller alla Europeiska gemenskapens åtgärdsprogram. Vid upprepade tillfällen har parlamentet enhälligt uttalat sitt stöd för en intensifierad kamp mot brottslighet i alla dess former, i synnerhet den ekonomiska brottsligheten. Det vore absurt om denna vilja, som kommit till uttryck hos de olika instanserna, inte skulle utsträckas till att omfatta kontrollen av hur gemenskapsmedel används, inklusive på forskningsområdet.
Jag delar slutligen Pedro Marset Campos uppfattning att förenklade regler bör införas, för att stärka och mer effektivt samordna de grupper som deltar i projekten.
De justeringar vi begär är inte orimliga. Jag tycker att de verkar svara mot förväntningarna från merparten av de aktörer som kan beröras av det femte gemensamma ramprogrammet för forskning och utveckling. Jag hoppas att rådet och komissionen kommer att beakta dessa anmärkningar, vars enda syfte är att förbättra befintliga regler.

Theorin och Wibe
Våra kontakter med forskarvärlden indikerar tydligt att EU: s forskningsprogram innebär alltför mycket byråkrati för forskarna. Om man verkligen ville värna om forskningen, vore den bästa användningen av dess medel att sända dem åter till de nationella forskningsråden. EU: s forskningsprogram är välmenande men ineffektiva och byråkratiska. Forskningen är inte betjänt av dem, och de bör avskaffas.
Betänkande (A4-0334/98) av Whitehead

Díez de Rivera Icaza
Jag vidhåller, precis som tidigare, min ståndpunkt: hyser inte konsumenterna tillit till produkterna och tjänsterna kan inte den inre marknaden fungera ordentligt. Detta tillstod man också vid sammanträdet i Luxemburg, i förklaringen om säkra födoämnen efter BSE-skandalen. Men såväl den samstämmiga fokuseringen som skyddet för konsumenterna, deras rätt till upprättelse och tillgång till rättsväsendet samt etableringen av effektiva metoder för kontroll och internationell inspektion kräver en ökning av gemenskapsbudgeten. Efter Amsterdamfördragets snabba ikraftträdande och i enlighet med artikel 153 påyrkas också detta, annars skulle såväl de vetenskapliga kommittéerna som utvärderingskontrollerna sluta att fungera med erforderliga noggrannhet, vilket skulle vara en tragedi för konsumenterna.
Medborgarnas Europa är i mångt och mycket konsumenternas Europa och därför röstar jag för utformningen av en hållbar näringspolitik i konsumenternas intresse.

Krarup
Betänkandet om inrättandet av en allmän ram för gemenskapsåtgärder på konsumentområdet innehåller en rad initiativ som kan visa sig vara till nytta för konsumentskyddet. Jag är därför positiv till betänkandets innehåll. Jag vill emellertid undvika att rösta, eftersom skydds- och hälsofrågor på konsumentområdet i princip bör vara en nationell angelägenhet, och inte något som skall dikteras från EU.
I anmärkningarna till betänkandet poängteras det att konsumentorganisationerna skall få bättre möjligheter att aktivt bidra till fastställandet av konsumentpolitiken. Samtidigt säger man att den allmänna ramen skall tillhandahålla det finansiella stöd som krävs för att säkerställa hög kvalitet och effektiva kontroll- och övervakningsmetoder i samband med skyddet av konsumenterna och konsumenternas hälsa. Betoningen av konsumentorganisationernas roll och konsumentskydd i allmänhet tycker jag är principiellt viktigt, och det kan bidra till att främja livsmedelssäkerhet och -kvalitet, men det ändrar inte min uppfattning att konsumentpolitik, på samma sätt som gäller för hälso- och sjukvårdspolitik, socialpolitik etc., bör vara en rent nationell angelägenhet. Att upprättandet av den inre marknaden i stor utsträckning har omöjliggjort en nationell konsumentpolitik är ett argument för att de nationella politiska nivåerna bör säkras rätten att ha kvar och anta nationella bestämmelser som är mer långtgående än EU: s bestämmelser på området, och inte som nu och framöver där EU dikterar bestämmelser för en total harmonisering.
Vid en lång rad tillfällen har det visat sig att hänsynen till den inre marknadens funktion sätts framför hänsynen till konsumenternas intressen. De tre " matsminkdirektiven" , om bl.a. färgämnen och andra tillsatser i livsmedel, visar med all tydlighet att EU: s standarder på konsumentskyddsområdet ofta är betydligt lägre än i den nationella lagstiftningen. Danmark måste alltså med hänsyn till utarbetandet av EU: s positiva lista häva gränsvärdena för en lång rad tillsatsämnen i livsmedel trots en välgrundad misstanke om att en del av dessa ämnen kan orsaka allergiska reaktioner hos barn. Denna exemplifiering visar med all tydlighet att konsumentskydd och konsumenthälsa bör vara en nationell angelägenhet, och inte en angelägenhet för EU.

Lindqvist
Konsumentpolitiken och frågor om produktsäkerhet och hälsa måste få ökad tyngd i samhällsarbetet på alla plan, också det europeiska. EU: s regler för konsumentskydd skall vara minimiregler, dvs. ett enskilt medlemsland skall ha rätt att tillämpa hårdare regler.
Betänkande (A4-0290/98) av David Martin

Andersson och Hulthén
Vi vill tacka föredraganden för ett väl genomfört arbete med ett viktigt betänkande. Vi anser att den svåra situation som uppstått med hård arbetsbelastning i förstainstansrätten måste få en lösning för att man skall kunna tillgodose förstainstansrättens möjligheter att fullgöra sina skyldigheter på ett effektivt och trovärdigt sätt.
Det förslag som föreligger om att i vissa fall använda sig av ett förfarande med ensamdomare kan därför anses som under omständigheterna acceptabelt. Förfaranden med ensamdomare måste dock ske i begränsad utsträckning och med mycket noggrann kontroll, så att rättssäkerhet och god rättslegitimitet i ärendehanteringen upprätthålls. Införandet av ensamdomare är en åtgärd som bara kan motiveras av den specifika arbetsbelastning som råder i förstainstansrätten. Åtgärden med ensamdomare bör alltså inte principiellt och mera generellt eftersträvas i andra sammanhang.

Ewing
Förstainstansrätten kommer nu att få erfara en enorm eftersläpning när det gäller antal behandlade fall, och en ytterligare ökning väntas när överklaganden rörande beslut om varumärken börjar strömma in. Situationen är uppenbarligen ohållbar. Det föreslagna beslutet att låta en enda domare fatta beslut i ett begränsat antal fall är emellertid inte lösningen på problemet.
Även om jag är för tydligt definierade områden där ensamma domare kan placeras, så är förslaget osäkert och dess räckvidd oklar. Räckvidden hos det föreslagna beslutet kan utvidgas utan ytterligare regressrätt vad gäller Europaparlamentet och rådet. Det är av yttersta vikt att domstolens multinationella och kollegiala karaktär bevaras.
En tioprocentig effektivitetsökning kommer inte att lösa de enorma problem som domstolen och gemenskapens rättssystem står inför. Det är inte ens någon tillfällig lösning. Det skulle vara för tidigt att anta beslutet i dess nuvarande form. En mer radikal och brådskande översyn, inklusive en ökning av antalet domare och införandet av specialiserade kamrar, är nödvändig.
Jag röstade därför mot förslaget.

Lindqvist (ELDR), Seppänen, Sjöstedt och Svensson (GUE/NGL), Gahrton, Holm och Lindholm (V), Bonde, Krarup och Sandbæk (I-EDN)
Vi har valt att rösta emot betänkandet, dels av rättssäkerhetsskäl, dels utifrån ett principiellt antifederalistiskt perspektiv.
Martin-betänkandet innebär ett godkännande av förslaget från rådet - som från början har utarbetats av domstolen - om att förstainstansrätten skall kunna vara domför med endast en domare. Det är givet att riskerna för misstag och därmed rättsövergrepp ökar om antalet domare minskar till en enda i mål som domstolens förstainstansrätt handhar. Förstainstansrätten sysslar i dag huvudsakligen med konkurrensfrågor, jordbruksregler, statsstöd, handelspolitiska skyddsregler, strukturfondstvister, antidumpningsbestämmelser, immaterialrätt samt tvister mellan institutionerna och deras anställda. De avgränsningar i rättegångsreglerna som föreslås beträffande vilka mål som ensamdomare skall kunna handha saknar enligt vår mening tillräcklig precision för att rättssäkerheten skall anses vara tryggad.
Lösningen ligger emellertid inte i att man ökar antalet domare eller minskar rättssäkerheten, utan den ligger snarare i att man är mer restriktiv med att föra över beslutskompetens från medlemssländerna till gemenskapslagstiftningen. Detta är särskilt viktigt att överväga för Europaparlamentets majoritet som allt som oftast föreslår överstatliga lösningar på praktiskt taget alla problem. Lösningen ligger emellertid också i att man för över beslutanderätt från EU till de nationella parlamenten. Det skulle minska en hel del av EG-domstolens arbetsbörda.

Theorin
Domstolens förslag till att förändra arbetet i förstainstansrätten är välkommet. Förstainstansrätten har blivit hårt belastad med arbete, vilket har fått till följd att handläggningstiden blivit oacceptabelt lång. Vi ser positivt på konkreta förslag om hur domstolens arbete skulle kunna utföras med rimliga handläggningstider. Att arbetet effektiviseras får inte resultera i brister i rättssäkerheten. Om domstolen skall avgöra ärenden med endast en domare, får det endast röra sig om fall som ur juridisk synvinkel är helt okontroversiella.

Wibe
Jag kan inte rösta för detta betänkande, eftersom jag anser att minskningen av antalet domare i förstainstansrätten innebär en påtaglig fara för rättssäkerheten. Jag erkänner dock den goda intentionen med betänkandet, dvs. att den föreslagna förändringen i många fall innebär en effektivisering.
Betänkande (A4-0340/98) av W.G. Van Velzen

Bonde och Sandbæk
Vi har röstat nej till van Velzens betänkande om ett ramprogram för insatser inom energisektorn. Detta har vi gjort eftersom vi tycker att det finns behov av en radikal kursändring för gemenskapens energipolitik. Det är självklart att man bör sikta på snabbast möjliga övergång till en hållbar politik. Det vill säga kraftigast möjliga stöd till förnybara energikällor och miljömässigt riktiga lösningar.
Vi menar vidare att det är en skandal att förslaget inte också har artikel 130s som rättslig grund. Om hela detta politiskt viktiga och känsliga område inte kan få sin rättsliga grund genom att man inarbetar miljöhänsyn, bör det helt enkelt inte utformas någon gemenskapslagstiftning på området. Genom att lagstifta på energiområdet utan att artikel 130s utgör en del av den rättsliga grunden, skickar man enligt vår mening ut dåliga signaler om gemenskapens prioriteringar.
Avsikten med förslaget är att göra EU: s energipolitik enhetlig och strömlinjeformad. Betänkandet från energiutskottet förstärker dessa avsikter, vad angår centralisering av energipolitiken och stärkandet av EU: s behörighet på området. Denna hållning bör motarbetas. Det danska energiförsörjningssystemet är unikt eftersom det är konsumentstyrt, och det riskerar att bli förstört om energiförsörjningen skall strömlinjeformas efter en EU-modell som är producentstyrd. Vi har därför stött de ändringsförslag som lagts fram av De gröna. Vad gäller användandet av skatter kan vi stödja detta när det rör sig om miljöområdet, men det är en förutsättning att intäkterna återförs till medlemsstaterna.

Krarup
Undertecknad väljer att rösta nej till van Velzen-betänkandet. Ett viktigt skäl till detta beslut är att jag förstått att van Velzen-betänkandet helt och fullt accepterar EU: s el- och gasliberaliseringsdirektiv. Vi har redan nu på el-området sett de första negativa konsekvenserna av elektricitetsdirektivet, inte bara för miljön, utan också för demokratin. Ägarna till det svenska kärnkraftverket Barsebäck hänvisar till elektricitetsdirektivet i ett försök att kringgå den svenska riksdagens lag om att kärnkraften skall avvecklas i Sverige. Möjligheterna att föra en nationell energipolitik har därmed uppenbarligen avskaffats av EU till fördel för de fria marknadskrafterna på ett område som av miljömässiga och försörjningsmässiga skäl i hög grad bör stå under demokratisk kontroll - en demokratisk kontroll som jag bara kan se att de nationella parlamenten och myndigheterna har möjlighet att utöva på ett effektivt sätt.
El- och gasdirektivets ensidiga fokusering på energi som en handelsvara som skall kunna utväxlas fritt, förstör i stor utsträckning möjligheterna för att nationellt ha kvar och bygga ut en energipolitik där till exempel avveckling av kärnkraft och kolkraft till fördel för förnybar energi är en högprioriterad målsättning.
Betänkande (A4-0335/98) av W.G. Van Velzen

Bonde, Krarup och Sandbæk
Vi har i dag röstat mot van Velzen-betänkandet. Enligt motiveringen i betänkandet är Etap-programmets överordnade målsättning att nationella beslut och gemenskapsbeslut i energifrågor skall kunna fattas på en gemensam analytisk grund, dvs. på grundval av gemensamma ekonomiska undersökningar och gemensamma energiprognoser, samt på grundval av energisystemens dynamik. Detta låter mycket tillförlitligt. Men ett stort gemensamt system leder lätt fram till tankemässiga tvångströjor och ett ortodoxt analytiskt synsätt. Det är lätt hänt att ett sådant analysprogram kommer att tjäna industripolitiska intressen. Vi vill gärna betona att det inte var kärnkraftsindustrin eller intressena bakom kol-/oljeeldade kraftverk som kom fram till att det fanns ett behov av att utveckla förnybara energikällor.
Då det framgår av motiveringen till energiutskottets ändringsförslag att dessa läggs fram för att ytterligare stärka den centraliserade politiken i EU, bör man rösta nej till dessa. Vi menar dessutom att man kan fråga sig om det är EU: s uppgift att över huvud taget genomföra ett program som Etap-programmet. Energipolitiken bör decentraliseras i största möjligaste mån, och det finns bara anledning att anta Etap-programmet om energipolitiken skall centraliseras på EU-nivå, vilket stärker de nuvarande stora aktörerna. Om EU skall använda pengar till analysarbete, så bör man stärka mångfalden och stödja oberoende analysinstitutioner och gräsrötter.
Betänkande (A4-0323/98) av W.G. Van Velzen

Bonde, Krarup och Sandbæk
När vi i dag röstar emot van Velzen-betänkandet är det av det skälet att Sure-programmet verkar för en utveckling och inte för en avveckling av kärnkraftsproduktionen. Enligt vår mening bör produktionen av kärnenergi avvecklas, och program som inte tar sikte på detta bör förkastas. Vad gäller transporter av kärnmaterial är det självklart att alla transporter skall ske på ett ansvarsfullt sätt. Men vi menar att det över huvud taget inte bör ske några transporter av kärnmaterial från kärnkraftverken. Vi ser mycket hellre att upparbetning och eventuell deponering av kärnavfall sker på samma ställe som det produceras. Man bör undvika transporter av kärnmaterial.
Betänkande (A4-0339/98) av Adam

Bonde, Krarup och Sandbæk
Carnot-programmet skall stödja användandet av fasta bränslen - särskilt kol - på ett sådant sätt att det sker minsta möjliga utsläpp av koldioxid och andra förorenande ämnen. Målet är att främja tekniska åtgärder för en ren och effektiv användning av fasta bränslen. Detta är ett utmärkt må, men är det tillräckligt på lång sikt? Vi skulle i stället se att vi på lång sikt kom bort från en energiförsörjning som baseras på förbränning av fossila bränslen. På kort sikt är det emellertid nödvändigt med förbränning av kol, gas och olja för att undvika det som är ännu värre - nämligen en energiförsörjning som är baserad på kärnkraft. Vi kan inte stödja förslaget, eftersom vi inte känner till de slutliga perspektiven och målen för förslaget. Skall vi fortsätta med att förbränna kol ohämmat? Handlar det om miljöpolitik eller industripolitik?

Theorin och Wibe
Vi noterar att föredraganden föreslår en ökning av budgeten för detta energipolitiska program från 4, 1 till 7, 4 miljoner ecu. Tyvärr har det blivit en dålig vana i detta parlament att varje föredragande begär en ökning av det område som han/hon bevakar i det aktuella betänkandet. Dessa ökningar begärs samtidigt som offentliga myndigheter runtom i Europa skär ned verksamheten och avskedar personal på grund av stramare budgetramar.
Vi anser att parlamentets verksamhet måste stramas upp i detta avseende och att detta slentrianmässiga krav på budgetökningar för den ena eller andra budgetposten måste upphöra.
Betänkande (A4-0322/98) av Soulier

Bonde, Krarup och Sandbæk
Syftet med Synergy-programmet är att bidra till a) utformning, utarbetande och genomförande av en energipolitik i tredje land, b) att främja ett industriellt samarbete mellan gemenskapen och tredje land på energiområdet, och c) att stärka samordningen av gemenskapens energiåtgärder i tredje land. Att hjälpa tredje land med att bygga upp en energipolitik verkar vid en första anblick mycket förnuftigt. Det är däremot svårare att se det förnuftiga i att EU offrar resurser på andra områden. Energiindustrin i EU har inte behov av offentligt stöd och av att man " stärker samordningen" , vad man nu menar med det. Det råder dessutom en del oklarheter om avgränsningen av programmets insatsområden i förhållande till andra EU-program. I det stora hela verkar programmet något överflödigt; medlen skulle förmodligen kunna användas för utveckling av förnybara energikällor och program som utvecklar energibesparande åtgärder. Vi röstar därför nej till betänkandet.

Rübig, Flemming, Rack, Schierhuber, Habsburg-Lothringen, Stenzel, Pirker
I samband med de i dag utvärderade fleråriga programmen på energiområdet välkomnar vi andan i detta program och stöder alla ansträngningar som leder till att forskningen inom denna sektor utvecklas.
Österrike har i likhet med andra EU-medlemsstater på grundval av det gemensamma regelverket också uttalat sig mot idrifttagandet av kärnkraftverk. På europeisk nivå måste de centrala Eurautom-uppgifterna: skydd av hälsan och övervakning av säkerheten säkerställas och utvidgas. På grundval av detta ger vi prioritet åt vetenskapliga framsteg för att förbättra den omfattande säkerheten för kärnenergi. Till detta hör också att skapa gemensamma europeiska säkerhetsstandarder på kärnenergiområdet. Likaså måste nyskapande former av energiproduktion, förnybara energikällor, som till exempel från sol-, vind och vattenkraft resp. biomassa, starkare betonas som äkta alternativ till ström från kärnkraft. Farliga kärnkraftverk skall utan dröjsmål avvecklas.
Under dessa premisser skall följaktligen vårt röstningsbeteende till respektive betänkanden förstås.
Gemensam resolution om Kosovo

Posselt
Fru ordförande! I dag ägde en mycket glädjande omröstning om Kosovo rum till vilken jag, i motsats till det senaste sammanträdet, kan lyckönska grupperna i denna kammare. Framför allt skulle jag vilja tacka De gröna för att de lagt fram ett förslag som vi med mycket stor majoritet kunde avvisa. De lade fram ett förslag i vilket de ville ställa en votering i säkerhetsrådet som villkor för en försenad humanitär och militär intervention. Detta avvisades med så stor majoritet att vi kan säga att parlamentet nu verkligen entydigt har tagit ställning för en militär intervention i Kosovo på grundval av det nuvarande militära läget.
Jag skulle vilja säga er att utan denna militära intervention kommer det i själva verket att handla om massdöd inom överskådlig framtid. Därför hoppas vi att vi redan vid nästa plenum kan ta itu med de nödvändiga stegen som leder till en framgångsrik militär intervention. Jag anser att dessa steg måste bestå av att lägga den samlade verkställande och dömande makten i Kosovo i händerna på befolkningens valda representanter.

Bianco
Jag röstar för den gemensamma resolutionen om Kosovo från parlamentets olika politiska grupper, men jag anser att den bör åtföljas av en tydlig uppmaning till FN och Nato att agera i området efter den amerikanske medlarens oansvariga " nej" .
Än en gång bekräftas att ledaren för den serbiska staten inte förstår annat än hot om våld. Vi måste agera genast om vi inte vill betala ett ännu högre pris i morgon.
Vi uppmanar den italienska regeringen att agera i nära samarbete med övriga europeiska nationer och med USA och att upplåta det egna territoriet för eventuella oundvikliga militära ingripanden för att tvinga parterna till förhandlingsbordet och därmed också till en rimlig fredsöverenskommelse.

Caudron
Situationen i Kosovo och den europeiska handlingsförlamningen visar återigen (som om det skulle behövas) behovet av ett politiskt Europa. Att vara en ekonomisk stormakt är viktigt, i synnerhet om man har en gemensam valuta, men det garanterar varken fred, säkerhet eller ens demokrati.
För detta krävs nämligen en gemensam europeisk diplomati, en gemensam militär styrka och därmed en europeisk politisk myndighet som beslutar vad Europa vill. Dit är det mycket långt! Varje medlemsstat försöker spela sin roll, och ibland sina kort, utan att på allvar bry sig om de andra... och den serbiske presidenten... jublar.
Man kunde hoppas att den sorgliga bosniska frågan skulle avsätta resultat... Av detta sker intet... Det är på samma gång tragiskt och löjeväckande. Europa skämmer ut sig, genom att låta massakrerna på civila fortsätta och genom att tjäna tyrannerna.

Kirsten Jensen, Sindal och Iversen
De danska socialdemokraterna har i dag röstat för resolutionen angående situationen i Kosovo. Detta är inte den första resolutionen som Europaparlamentet har antagit. Ett otal resolutioner från de demokratiska församlingarna i FN, Nato, VEU, OSSE och EU har alla i skarpa ordalag fördömt serbernas framfart. Nu måste Väst reagera. Det skulle vara önskvärt om FN: s säkerhetsråd tog sitt ansvar och utfärdade en resolution som har kraft nog att få slut på dessa evinnerliga hot. Men om detta omöjliggörs genom en missförstådd lojalitet från Rysslands sida, måste andra ansvariga - gärna europeiska - politiker ta över. Det är inte bara vår trovärdighet som står på spel; det handlar om människoliv.

Raschhofer
FPÖ anser att den befintliga FN-resolutionen om ett Nato-ingripande är tillräcklig. Det är väsentligt att få till stånd en snabb lösning på konflikten för att förhindra ytterligare blodsutgjutelse. Därför stöder FPÖ resolutionsförslaget i sin helhet, men vill dock påpeka att det inte är införstått med artikel 8 där framför allt stater som gränsar till krisens centrum skulle få all humanitär hjälp och finansiellt stöd som de behöver för ha så stor kapacitet som möjligt för att ta emot flyktingar. Det skall förhindra att Österrike måste ta hand om den största delen av flyktingströmmen inom EU.
Gemensam resolution om migranter

Berthu
Fru ordförande! I mitt inlägg i går om den illegala invandringen söderifrån förklarade jag för kammaren varför Gruppen De oberoende för Nationernas Europa anser att den reform som förutses i Amsterdamfördraget kan förvärra problemen i stället för att lösa dem.
Jag vill nu säga vilka förslag vi hade velat se i den resolution Europaparlamentet har antagit, och som tyvärr inte fanns med. I ett gemensamt europeiskt område utan inre gränskontroll, enligt vad som föreslås i Amsterdamfördraget, måste man inse att den totala säkerheten aldrig kommer att vara större än den svagaste länken. Genom att behålla de nationella kontrollerna kan man däremot begränsa riskerna och samtidigt lägga ansvaret på varje medlemsstat. Om en medlemsstat ger vika och tar emot illegala invandrare, vet den att den inte kan lämpa över dem på sina grannar.
Men detta räcker inte. Ett stort antal illegala invandrare har redan tagit sig in i våra länder, där de vållar stora problem. Och om de blir fler kan de hota stabiliteten i våra samhällen. Här kan Europa vara till nytta. Vi måste utarbeta omfattande program för att återbörda dem till hemländerna, program som medlemsstaterna på frivillig basis kan delta i. Jag tror dock att de flesta skulle acceptera att delta, eftersom det ligger i deras eget intresse.
Självklart skall det även vara frivilligt att ansöka om att återvända. Och för att så skall ske måste villkoren för hemvändande och för återanpassningen på hemorten vara lockande, vilket tyvärr innebär höga, eller relativt höga, kostnader. Men vi måste vänja oss vid tanken. Det kommer ändå att bli billigare än att hålla kvar dessa människor som inte har integrerats i våra samhällen.
På grundval av frivilligt och differentierat samarbete tror jag likaså att grannländer borde hjälpa varandra att skydda sina gränser, när det finns ett gemensamt intresse, utan att för den skull ifrågasätta varje lands ansvar för sina inre och yttre gränser. Frankrike, Österrike - och varför inte även Schweiz - skulle kanske kunna starta ett gemensamt program som ger Italien ekonomiskt stöd för att skydda landets yttre gränser. Ett sådant initiativ förefaller förnuftigt.

Posselt
Fru ordförande! Jag har samtyckt till texten, men jag anser att det återstår en hel del som vi måste förbättra, framför allt vad de kvoter beträffar som vi måste fastställa i fråga om fördelning av de personella bördorna. Enligt min uppfattning är problemet att vi talar mycket om dessa frågor men försummar den egentliga kärnfrågan i sammanhanget. Därför välkomnar jag det ofta kritiserade österrikiska strategidokumentet, eftersom det har fört in helt nya element i diskussionen, eftersom det är uppriktigt och eftersom det tydliggör att vi måste ägna oss såväl åt att undanröja flyktorsaker som att reducera bördorna, och få till stånd en rättvis fördelning av bördorna, för vi lever i dag i ett Europa där också Bayern och Österrike kanske gränsar till Medelhavet och Spanien till öststaterna. Här hjälper det bara med äkta solidaritet och inte med Sankt Florian-principen, att be om att blixten skall slå ned i den kära grannens hus.

Bonde, Krarup och Sandbæk
Vi har underlåtit att rösta för det gemensamma resolutionsförslaget, eftersom vi inte kan stödja ett utarbetande av en gemensam flykting- och invandringspolitik i EU, på grundval av avdelning IV i unionsfördraget. Vi är på samma sätt motståndare till Schengen och Europol, som också nämns i förslaget. Vi tycker naturligtvis att man skall behandla invandrare på ett bra sätt och stöder en human nationell flyktingpolitik.

Kirsten Jensen, Sindal och Iversen
De danska socialdemokraterna har i dag röstat för en resolution om invandringsfrågor. Vi måste nämligen samarbeta kring kampen mot illegal invandring och organiserad brottslighet i samband med den illegala invandringen. Dessutom skall vi se till att de invandrare och flyktingar som uppehåller sig i unionen får ett nödvändigt skydd. Detta åstadkommer vi genom att vi gemensamt fastställer vissa minimirättigheter för invandrare och flyktingar. Vi måste dock betona att Danmark har ett förbehåll rörande övernationellt samarbete kring flykting- och invandringsfrågor. Detta förbehåll kan bara ändras genom en eventuell folkomröstning i Danmark.

Elliot
Jag röstade för denna resolution på grund av de många positiva förslag som finns i den för att ta itu med problemet med illegal invandring, både genom att öka säkerheten vid Europeiska unionens yttre gränser och genom att minska verksamheten för kriminella organisationer som hjälper till med att föra in personer på ett olagligt sätt. Jag rekommenderar också förslagen till förbättring av humanitärt bistånd till illegala invandrare, som ofta är olyckliga offer för de brottslingar som utnyttjar deras behov.
Jag och andra brittiska ledamöter från Labour kan emellertid inte stödja F i ingressen, i vilken man på ett orättfärdigt sätt beklagar femårsgränsen för fullständig integration av flykting- och invandringspolitiken, trots att detta avtalats i Amsterdamfördraget mellan regeringarna i alla medlemsstater. Vi kan inte heller stödja punkt 2, vilken på liknande sätt uppmanar till ett skapande av en gemensam flykting- och invandringspolitik i EU.

Theorin och Wibe
I likhet med vad vi tidigare deklarerat anser vi inte att EU skall utveckla en gemensam flykting- och invandringspolitik.

Ordföranden
Vi har nu avslutat röstförklaringarna. Sammanträdet avbryts och kommer att återupptas klockan 15.00.
(Sammanträdet avbröts kl. 13.00 och återupptogs kl. 15.00.)

Aktuell och brådskande debatt
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är den aktuella och brådskande debatten om frågor av större vikt.

Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om följande resolutionsförslag:
B4-0897/98 av Goerens för ELDR-gruppen om Semira Adamus tragiska död och om asylpolitik, -B4-0909/98 av Van Lancker för PSE-gruppen om Semira Adamus död i samband med hennes utvisning, -B4-0915/98 av Collins m.fl. för UPE-gruppen om Semira Adamus tragiska död, -B4-0921/98 av Pradier och Vandemeulebroucke för ARE-gruppen om mordet på Semira Adamu och om den skärpta invandrings- och asylpolitiken i Europa, -B4-0927/98 av Chanterie m.fl. för PPE-gruppen om utvisningsförfarandena efter Semira Adamus tragiska död, -B4-0935/98 av Aelvoet m.fl. för V-gruppen om Semira Adamus död och nödvändigheten av att utforma flyktingpolitiken mänskligare, -B4-0937/98 av Vinci m.fl. för GUE/NGL-gruppen om tvångsutvisning och om Semira Adamus död.
Goerens
Fru ordförande! Vi vill uttrycka vår upprördhet över Semira Adamus tragiska död. Hennes tragiska försvinnande är också, och kanske främst, ett tecken på en djupgående oförmåga hos våra samhällen att bemöta de många medborgare från tredje land som inte kan hitta några lagliga vägar att undfly fattigdom, förföljelser, våld och övergrepp. De fåtaliga åtgärder som fram till idag har antagits för att hitta en acceptabel lösning på den problematik som berörs i den föreliggande resolutionen och den tröghet som kännetecknar sökandet efter humana lösningar är bara ett tecken på den oförmåga våra samhällen visar offren för den orättvisa resursfördelningen och kränkningarna av mänskliga fri- och rättigheter.
Syftet med den föreliggande resolutionen är inte så mycket att peka ut den medlemsstat där denna händelse inträffade som blev ödesdiger för Semira Adamu, en medlemsstat som naturligtvis måste genomföra en fullständig rättslig undersökning av fallet, utan mer att betona behovet av att framtida åtgärder fullt ut skall följa Genèvekonventionen om flyktingar.

Van Lancker
Fru ordförande, kolleger! För två veckor sedan dog Semira Adamu, en ung nigerianska, en våldsam död i samband med hennes utvisning från Belgien. Jag tror att det är riktigt att även vi i Europaparlamentet talar om att vi är chockade över det här dramat och fördömer det som hänt. Det är också mycket viktigt, som kollega Goerens sade, att det belgiska rättsväsendet skapar fullständig klarhet i omständigheterna kring och vilka som bär ansvaret för Semiras död. Jag tycker också det är viktigt att Belgiens regering äntligen avskaffat de skarpa kanterna i sin asylpolitik. Semiras död ställer också Europeiska unionen inför sitt ansvar. Semira är ju inte det första offret för en restriktiv flyktingpolitik i unionens medlemsstater och också i själva unionen. Många har även tidigare dött eller blivit allvarligt skadade vid hårdhänta utvisningar. Det är förresten inte första gången som Europaparlamentet tillsammans med många organisationer för de mänskliga rättigheterna trycker på larmknappen på grund av tendensen att asyl- och flyktingpolitiken hela tiden blir allt hårdare på europeisk nivå. Jag tror inte det tjänar mycket till att nu på nytt föra en helhetsdiskussion om Europaparlamentets alla ståndpunkter för en mänskligare asyl- och flyktingpolitik. Jag tycker emellertid att Semiras död måste få oss att omedelbart ta upp två viktiga problem på rådets europeiska dagordning.
För det första var Semira på flykt undan ett påtvingat giftermål i Nigeria. Jag vet att vissa personer tvivlar på hennes historia men jag tycker inte det är vår sak att döma över det. Det är dock vår sak att på nytt yrka på att alla europeiska medlemsstater tillämpar Genèvekonventionen på ett generöst sätt och alltså även skyddar kvinnor som är offer för ett påtvingat giftermål, våldtäkt eller sexuell stympning. Europa behöver inte vänta på att Genèvekonventionen omprövas på världsnivå för att göra det. Rådet kan själv ta initiativet och jag är mycket glad över att kommissionär Gradin under veckan som gått givit oss sitt stöd.
För det andra kan även svåra beslut om att skicka tillbaka människor hanteras på ett mänskligt sätt. Förvisningen av flyktingar som skall utvisas får inte bli någon påtvingad deportation varvid människor förpassas ur landet med våld. En mänsklig utvisningspolitik kan föras genom en intensiv vägledning från vår sida som ger människorna tid, resurser och hjälp att förbereda sitt återvändande. Det kan också ske med omhändertagande i ursprungsländerna och med garantier för deras säkerhet. Internationellt samarbete, kolleger, är mer än bara standardklausuler om återtagande eller avtal om genomförande. Det är alltså nödvändigt att alla länder i unionen justerar sin utvisningspolitik ordentligt. Det måste också vara ett brådskande uppdrag för rådet. Unionens medlemsstater och unionen själv har mycket riktigt rätten och skyldigheten att besluta om flyktingars uppehållstillstånd. För oss måste det ske på europeisk nivå. Enligt min åsikt finns det emellertid verkligen ett mycket mänskligare alternativ än det fort Europa som nu ligger på det europeiska ritbordet.

Gutiérrez Díaz
Fru ordförande! Det här är en ordningsfråga som jag gärna skulle vilja ha er hjälp med. Den portugisiske författaren José Saramago har precis blivit utnämnd till årets Nobelpristagare i litteratur. Eftersom det rör sig om en europeisk medborgare skulle jag vilja att kammaren ber ordföranden gratulera författaren och tacka honom för hans verk.
(Applåder)

Pradier
Fru ordförande! Hon var tjugo år. Hon accepterade inte att bli utvisad. Polisen dödade henne i ett Sabenaplan. Krångligare än så är det inte.
Det har naturligtvis protesterats, demonstrerats, en minister har avgått, vilket för övrigt hedrar honom, och asylsökande har med sitt liv fått betala det som man kallar gränsformaliteter. Både i Frankrike och på andra håll har detta skett förr. Somliga fall har blivit omtalade, medan andra aldrig nämnts.
En utlänning som skall utvisas tas till ett " centre de rétention" (kvarhållandecenter). Jag misstänker att inte så många kolleger har varit nyfikna nog att åka och se hur ett sådant center ser ut. Lokalerna är inte nödvändigtvis ohälsosamma och trånga fängelsehålor, med fuktig halm på golvet. Nej, inte alls. Bakom Charles De Gaulle-flygplatsen finns ett " centre de rétention" med möjliga sovrum, ett rum att läsa i, en samlingslokal, TV. Det är bara det att man med väpnat våld förs dit mellan två poliser och lämnas över till en administration, utan kontakter, utan stöd, utan advokat eller möjlighet att påverka händelsernas gång, utan att kunna göra annat än invänta den utvisning som naturligtvis också kommer. Det kan dröja några timmar, upp till några dagar.
Staten med stort S vidtar åtgärder den inte redovisar för någon. Här kan man inte åberopa sig på några rättigheter, inte ens de mänskliga rättigheterna. Ingen domstol, ingen dom, inget överklagande, inget försvar. Maskinen mal på, järnvalsen kommer närmare och krossar allt i sin väg. Det räcker att antyda att man inte helt instämmer med det beslut som fattats för man skall beläggas med handfängsel och fotbojor. Man förs bort av tjänstemän, alla med goda vitsord från sina överordnade, med den hänsyn man kan föreställa sig, i fångtranportvagn fram till flygplanstrappan. Det är så det går till i Europa. En utlänning som skall utvisas är i första hand en fråga om säkerhet och allmän ordning.
Fru ordförande, kära kolleger! Detta måste ändras. Unionens inrikesministrar måste stå till svars, inför oss och inför de på vars uppdrag vi är här. Det är i vårt namn dessa övergrepp sker, i vårt namn som dessa illdåd begås. Vi uppmanar rådet att snarast komma hit och förklara för oss exakt vilken politik som förs, vilka åtgärder som vidtas och till sist vilka straff Semira Adamus mördare riskerar. Vi ber inte om det, vi kräver det.

Chanterie
Fru ordförande! Även jag vill, för PPE-gruppen, tala om att vi är djupt chockade över Semira Adamus tragiska död. Vi litar på att den rättsliga utredningen skall bringa klarhet i omständigheterna kring det här dramat och att det skall kunna fastställas vem som bär ansvaret.
Semira Adamus tragiska död visar hur nödvändigt det är att föra en ansvarsfull asylpolitik. Därvid måste å ena sidan hänsyn tas till den politiska asylrätten i enlighet med Genèvekonventionen från 1948 men även till de förpliktelser som finns i samband med Europeiska unionen och Schengen-området. Vi vill i det sammanhanget understryka att politiken måste vara effektiv och att den måste föras med respekt för den mänskliga värdigheten och varje persons grundläggande rättigheter.
Jag tror att det finns två element, två linjer, som vi måste föra fram: asyl- och invandringspolitiken måste vara grundad på en så god organisation som möjligt av den tillåtna invandringen och av skyddet för de personer som befinner sig i fara eller som behöver skydd. Å andra sidan måste asyl- och invandringspolitiken vara inriktad på att förebygga och bekämpa illegal invandring. I det avseendet måste de som organiserar människohandel och människosmuggling och de som missbrukar de här stackars invandrarnas situation bekämpas.
En person som olagligen uppehåller sig i en av medlemsstaterna skall också utvisas från landet. Det kan vi inte komma ifrån. Att man då måste respektera de mänskliga rättigheterna är av yttersta vikt vid organiseringen av asyl- och invandringspolitiken i alla dess aspekter. Den respekten måste finnas både vid asylförfarandet och vid återbördandet av personer som olagligen uppehåller sig i ett land.
Det är också viktigt att de som söker asyl snabbt får rättssäkerhet. Vi kan emellertid inte kringgå det faktum att den belgiska regeringen tog sitt ansvar efter Semira Adamus död och att vi också måste gratulera den belgiska regeringen till att den vill anpassa sin politik och göra den mänskligare.

Voggenhuber
Fru ordförande, mina damer och herrar! Ibland hör man ur våra led kravet " Europa måste få en själ" . Europa har en själ som kommer till uttryck i det europeiska universella tänkandet. I alla tider har förutsättningen för detta varit kärleken till främlingar, öppenheten och respekten, ja till och med nyfikenheten inför främlingar. I Adamus förskräckliga död kan vi se Europas själ dö. Xenofobin har blivit ett gissel på vår kontinent.
Sådana fall som denna kvinnas död kan upprepas dagligen. Det kan inte komma som en överraskning för någon i en union där asylrätten i åratal har urholkats. Det kan inte komma som en överraskning för någon när till och med initiativ kan tas till att gröpa ur Genèvekonventionen när det är möjligt att införa utvisningsmetoder som är ett hån mot de mänskliga rättigheterna. Om vi tillåter det, då kommer vi inte bara att behöva stå till svars för ytterligare dödsfall, utan då kommer också Europas själ att dö, den som vi inte får söka efter!

Mohamed Alí
Fru ordförande! Än en gång tvingas vi upplysa om och fördöma bruket av våld hos säkerhetsstyrkorna i några av Europeiska unionens medlemsländer vid utvisning av immigranter.
Det är inte heller första gången man anmäler sättet att med en kudde kväva de utvisades skrik. Som vi vet har Amnesty International upprepade gånger påtalat detta, men olyckligtvis har ingen brytt sig om det. Metoden, som är vanlig i Belgien och som används av polismyndigheterna för att tysta ned de utvisade flyktingarnas skrik, släckte definitivt Samira Adamus liv. Det är ett otvetydigt brott mot människors självaktning och mot respekten för de mänskliga rättigheterna, och detta måste vi säga klart och tydligt utan de vanliga förskönande omskrivningarna.
Vi beklagar detta tillvägagångssätt samtidigt som vi med kraft fördömer det. Vi efterlyser kraftfulla sanktioner mot de ansvariga.
Å andra sidan kan vi bara konstatera att denna olycksaliga händelse inte är något annat än en bekräftelse på EU: s repressiva immigrations- och asylpolitik.
Samtidigt vill jag i detta sammanhang poängtera att det är synnerligen angeläget att den sexuellt betingade misshandeln för att få asyl också tas i beaktande. Ett faktum som inte har uppmärksammats, inte ens efter utvisningen av den unga flickan som tvingades gifta sig med en 65 år gammal polygam.
Sett i ett vidare perspektiv oroar det mig att EU bedriver en massiv restriktiv invandrarpolitik. En styrkepolitik som - precis som vi diskuterade igår under en liknande debatt - inspirerar till användandet av dessa metoder. Likaså bör vi hysa farhågor för det dokument som Österrike som ordförandeland nyligen presenterade där den redan urvattnade asylrätten allvarligt hotas. Vi menar att all asylpolitik inom Europeiska unionen otvetydigt bör följa Genèvekonventionen.
Slutligen vill jag än en gång inför kammaren framhålla att immigrations- och asylpolitiken borde styras av politisk solidaritet och inte av ekonomiska åtgärder. Det första steg som vi måste ta för att lösa immigrationsproblemet är att inom EU förankra en verklig generös och solidarisk samarbetspolitik som hjälper...
(Ordföranden avbröt talaren.)

Ordföranden
Herr kollega! Ni har redan överskridit tiden med en minut. Jag beklagar!

André-Léonard
Fru ordförande! Den 22 september dog en ung nigerianska i Belgien, kvävd av likgiltigheten, kvävd av våldet, kvävd av egoismen. Hon var tjugo år och hade flytt från Nigeria för att hon påtvingades ett arrangerat äktenskap. Hon hoppades finna en tillflykt, stöd och hopp i ett land i Europeiska unionen. Hon trodde att de universella värdena fred, frihet och jämlikhet respekterades hos oss. Stackars Semira! Hon visste inte att våra länder alltför ofta är oemottagliga för lidande, och för individuella och kollektiva tragedier.
Alla har ratificerat den universella förklaringen om mänskliga rättigheter och undertecknat Genévekonventionen om flyktingarnas ställning. Alla har naturligtvis sina egna lagar om asyl, utvisningar, invandring. Den belgiska lagen, som uppkallats efter Van De Lanotte, har har stått i centrum för all kritik och alla protester. Enligt lagen är det möjligt att i slutna centrer och i många fall under mycket långa perioder låsa in män, kvinnor och barn som inte motsvarar de kriterier som fastställs av utlänningsbyrån.
Fallet Samira har skakat om vårt samhälle och Belgien har genomfört en del justeringar för att öka lagens respekt för den enskilda människan och naturligtvis förbjuda användningen av " kudde" , samtidigt som man bibehåller lagens politiska huvudinriktning. Nu måste Europeiska unionen så snart som möjligt göra allt som står i dess makt för att ta fram en verklig gemensam europeisk asyl- och flyktingpolitik.

Vanhecke
Fru ordförande! Det har, även i dag, sagts så många lögner och osanningar i samband med Adamus verkligen mycket beklagansvärda avlidande, att jag först vill påminna om två saker.
För det första: Adamu var, med all respekt, en asylbedragare som till och med gjorde sig lustig över det faktum att man i Belgien svalde hennes historia om ett påtvingat giftermål. Det framgår bland annat av det chockande vittnesmålet av pastor Herman Boon, fängelsepräst vid flygplatsen i Zaventem. För övrigt vill jag påminna om det faktum att Adamu först uppehöll sig helt ostörd hos en vän i Lagos och sedan lika obehindrat reste till Togos huvudstad Lomè för att där, utan några som helst problem, gå ombord på flygplanet till Europa. Hon var alltså absolut inte någon trovärdig flykting, tvärtom.
För det andra: om Adamu, upphetsad av den vänsterextremistiska organisationen mot utvisningar (Collectief tegen Uitwijzingen), inte mindre än fem gånger efter varandra kunde förhindra en fullständigt berättigad utvisning genom att skrika och slåss och litet mer så betyder det bara att asylpolitiken är alldeles för släpphänt och verkligen inte tvärtom. Det visar siffrorna. I mitt land blir de flesta av dem som nekats asyl, det är asylbedragarna, ursäkta ordet, inte återbördade utan försvinner de in i illegaliteten. Från 1990 fram till i dag är det cirka 100 000 personer, inget litet problem alltså.
Avslutningsvis måste jag säga att jag är djupt chockad över det förtal som de poliser som beledsagar asylsökare som skall utvisas måste utstå, eftersom de behandlas som mördare och skälls ut för mördare, även i den här kammaren. De här personerna måste utföra sitt arbete under mycket svåra förhållanden och förtjänar allt stöd. Att de också förtalas av f.d. utrikesministern, socialdemokraten Tobback, betraktar jag utan vidare som en skandal. Det var nämligen inte polisen, och det var inte ens Vlaams Blok, utan socialdemokraten Tobback, den store chefen för socialdemokraterna här, som beskrev flyktingarna som, och jag citerar ur hans bok " Zwart op Wit" , " måsar som landar på en soptipp här eftersom det är lättare än att fiska eller bruka jorden hemma" . Jag skulle inte våga säga något sådant. Det är Tobbacks ord.
Jag påminner om att inte en enda minister avgick sommaren 1996 då fyra barnlik i Dutroux-affären hittades, att ingen avgick då tio fallskärmsjägare slaktades på ett fruktansvärt sätt i Rwanda och att ingen avgår när infödda personer i mitt land regelbundet blir offer för våldtäkter, rån eller mord som begås av till exempel illegala invandrare eller asylsökare.
Jag avslutar med frågan: finns det då kanske en första klassens offer och en andra klassens offer för en misslyckad politik?

Monfils
Fru ordförande! Resolutionen får inte skymma våra egna tillkortakommanden i att harmonisera asyl-och invandringspolitiken i medlemsstaterna. Vad har vi åstadkommit under alla dessa år? Förklaringar, men nästan inget konkret. Vi stillade vårt samvete i Amsterdamfördraget genom att besluta att vi inom fem år efter ratificeringen måste anta miniminormer på området.
Min fråga är då den följande. Kommer Europa att vänta i fem år för att reagera? Är det inte dags att redan idag lägga fram ett åtgärdspaket för de femton medlemsstaterna, vilket skall leda fram till en gemensam syn på asylvillkor och flyktingstatus och omfatta unionens hela område? Så skulle Europa kunna visa att det inte bara är en ekonomisk apparat, utan också har förmågan att anta den svåra utmaning vårt samhälle ställs inför genom att det lockar till sig människor som på grund av det politiska systemet, fattigdom och kränkningar av grundläggande rättigheter tvingas fly från sitt hemland.
Om Europa inte gör sin plikt och ministerrådet inte gör framsteg i detta ärende, kommer Semira Adamus öde tyvärr att delas av andra.

Ephremidis
Fru ordförande, den dominerande händelsen är att en ung flicka på 20 år mördades på ett förskräckligt sätt av statliga organ. Den andra unge kollegens uttalanden är helt oacceptabla, de utgör stöd inte åt djävulen utan till brott och till de kriminella. Och de kriminella är inte enbart polismyndigheten utan de är den exekutiva makten, de är regeringen, de är den belgiska lagstiftningen, de är den allmänna lagstiftningen som styr den Europeiska Unionen i frågor såsom asyl, invandrarna, utlänningarna, dvs alla de ramar som dras av den Europeiska Unionens Råd, som dessa lagar rör sig om. Dessa måste vi välta om, kring dessa frågor måste vårt lidande och vårt vrede öka, men på samma tid måste vi vara sansade och hålla vakt om. Fr. o. m. idag och i den närmaste framtiden måste vi ha kontroll över hur vi skall ändra och förmänskliga den mördande lagstiftningen som gäller idag.
Fru ordförande, " den barbariska östern och den civiliserade västern" så talade för några dagar sedan den nya Grekiska Ärkebiskopen och det ser ut som om att han var profet, det har varit bevisad var det barbariska beteendet finns. Det ligger inne i hjärtat på den civiliserade västern. Ett sånt hjärta måste vi forändra, inte dra det ut ur bröstet, istället måste vi omvandla det så att det blir civiliserad och inte åberopa människornas välbefinnande och de mänskliga rättigheterna och andra liknande sagor.

Chanterie
Fru ordförande! Jag vill inte låta Ephremidis ord passera förbi ostraffade, när han säger att det i Belgien bara sker mord med illegala invandrare och att lagstiftningen i Belgien inte överensstämmer med konventionen om de mänskliga rättigheterna eller med den europeiska lagstiftningen. Det får inte sägas hur som helst, inte heller i Europaparlamentet.

Pinheiro
Fru ordförande, mina damer och herrar! Tillåt mig, fru ordförande, att, med tanke på att min kollega Anita Gradin, i tisdags klart och utförligt framförde kommissionens ståndpunkt inför parlamentet, slippa återupprepa min kollegas ord, men att också personligen uttrycka min sorg över det inträffade.

Ordföranden
Tack så mycket, herr kommissionär!
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag kl. 17.30.

Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om följande resolutionsförslag:
B4-0898/98 av Frischenschlager och Thors för ELDR-gruppen om det politiska läget i Slovakien, -B4-0913/98 av Wiersma och Bösch för PSE-gruppen om läget i Slovakien, -B4-0928/98 av Stenzel m.fl. för PPE-gruppen om valet i Slovakien, -B4-0936/98 av Voggenhuber och Stenzel m.fl. för V-gruppen om det politiska läget i Slovakien, -B4-0938/98 av Carnero m.fl. för GUE/NGL-gruppen om läget i Slovakien.
Neyts-Uyttebroeck
Fru ordförande, kolleger! Den första veckan i september var jag i Slovakien som medlem i en internationell grupp som utvärderade situationen inför valet där. Jag bevittnade både tvivel kring ärligheten i det kommande valet och de demokratiska partiernas och de icke-statliga organisationernas fantastiska insatser för att se till att valen skulle gå öppet, ärligt och rätt till. Genom det massiva valdeltagandet och genom att rösta som de gjorde så har slovakerna övertydligt visat hur fästa de är vid demokratin, rättsstaten, friheten och rättvisan. Själva valets förlopp och rösträkningen är också mycket hoppingivande. Ett fläckfritt överlämnande av makten, ett snabbt bildande av en ny regering och energiska reformer för att ansluta till vår aquis måste göra det möjligt för Slovakien att erkännas som kandidatland. Slovakerna, fru ordförande, förtjänar att rådet erkänner att de politiska förhållandena har ändrats helt.

Wiersma
Fru ordförande! Jag är glad att vi nu kan ha en debatt om Slovakien med en mycket positiv underton. Jag hoppas att det här tills vidare är den sista brådskande debatten om Slovakien och att vi från och med nu kan tala om landet på ett normalt sätt. Det är naturligtvis följden av att valet den 25 och 26 september gick bra. Det fanns även en liten observatörsgrupp från Europaparlamentet på plats och vi har själva kunnat konstatera att valet var väl organiserat och till och med förlöpte fair som vi säger.
Därigenom skapas nu utrymme för en ny bedömning av Slovakien och en ny diskussion om frågan om landet skall ingå i den första gruppen av länder för anslutning till unionen eller inte. Vi utgår från att den blivande regeringen och det nya parlamentet, i den situation som nu är, kommer att tillkännage ett program med politiska reformer. Politiska reformer som är inriktade på förstärkning av landets demokratiska uppbyggnad, på skydd av minoriteternas rättigheter och på en bättre reglering av den oberoende och fria pressen i landet. Om de lyckas med det så bortfaller egentligen de främsta hindren för anslutningsförhandlingar med Slovakien. Vi hoppas att den blivande regeringen och även de parter som nu förhandlar om det här har helt klart för sig att det politiska reformprogrammet också är mycket viktigt för Europeiska unionen eftersom Europaparlamentet, kommissionen och rådet det senaste året yrkat på att några av de reformerna kommer till stånd. Om reformerna genomförs så måste vi också på allvar hantera de löften som vi officiellt och inofficiellt givit Slovakien. Vi har ett visst tidsproblem och det vill jag fästa uppmärksamheten på. Det uppmärksammades också i resolutionen. Formellt sett läggs kommissionens screening -rapporter fram den 6 november. Det är helt klart att kommissionen inte kommer att ha tillräckligt med tid för att i dem kunna ta upp den nya politiska situationen i Slovakien. Det är inte heller troligt att det redan då finns en ny regering med ett konkret program för politiska reformer och ännu otroligare att något redan skall ha genomförts. Antagligen sker övergången i Slovakien för tidigt för toppmötet i Wien och toppmötet kommer inte att kunna fatta några beslut om att Slovakien skall eller inte skall ingå i den första gruppen av länder som ansluter sig till Europeiska unionen.
Vi uppmanar nämligen inte bara oss själva utan framför allt även kommissionen och rådet att vara lite flexibla och se efter om det är möjligt, om Wien är för tidigt, om det i Wien inte ändå kan göras någon bedömning av de politiska reformerna, att eventuellt i vår kunna göra en sorts extra halvtidsbedömning av Slovakien på de punkter vi ställt som villkor, nämligen minoritetsfrågan och en stabil demokrati. Sedan skulle rådet under det tyska ordförandeskapet kunna besluta om att ta med Slovakien i den första gruppen. Det skulle vara ett mycket dåligt tecken för parlamentet, Europeiska unionen, efter allt vi begärt av Slovakien, att nu låta landet vänta till december nästa år.

Stenzel
Fru ordförande! Valet i Slovakien den 25 och 26 september medförde en förändring av de hittillsvarande förhållandena. Den slovakiska befolkningen har visat politisk mognad i och med att de valt bort premiärminister Meciar och hjälpt Demokratiska koalitionen till makten. Detta är ett avsked till postkommunistisk despotism och godtycklighet och även en särskild framgång för vårt systerparti, kristdemokraterna, som utgör den starkaste kraften i den nya regeringsmajoriteten. Europaparlamentet lyckönskar därför med rätta den slovakiska befolkningen till denna valutgång.
Man kan hoppas att en bärkraftig och stabil regering kommer att bildas snabbt nu. Den segerrika oppositionen SDK har kommit fram i viljan att störta Meciar. Den förenar så olika krafter som kristdemokrater, liberaler, tidigare reformkommunistisk vänster och det ungerska koalitionspartiet. Det är en heterogen grupp som måste bevara sin sammanhållning. Det finns dock en stor chans att denna grupp kommer att resultera i en regering som uppfyller anslutningskriterierna från Köpenhamn, framför allt förverkligandet av institutionell stabilitet som garanti för en demokratisk och rättsstatlig ordning, för såväl värnandet av de mänskliga rättigheterna som respekten och skyddet för minoriteter.
Europeiska unionen har nu blivit uppmanad att stödja Slovakien, så att landet kan uppfylla de politiska anslutningskriterierna. Den politiska förändringen i detta land gynnar integrationen av Slovakien i Europeiska unionen och representerar ett välkommet stabiliserande element i Centraleuropa.

Voggenhuber
Fru ordförande! Europaparlamentet har ett flertal gånger uttryckt sin otillfredsställelse över den demokratiska utvecklingen i Slovakien, och detta var slutligen också det som låg till grund för att landet inte togs med i den första gruppen av ansökarländer.
Jag tror ändå att varje otillfredsställelse och varje kritik också har en andra sida, nämligen beredskapen att observera och rättvist värdera positiva förändringar och framsteg. Valet i Slovakien var, som jag själv kunde iaktta, rättvist och korrekt. Nu uppstår för oss frågan om EU är i stånd att svara snabbt och energiskt på detta och utvärdera det på lämpligt sätt.
Jag tror att den föreliggande resolutionen är för vag, för avvaktande, för försiktig. Min grupp tror på möjligheten att ta med Slovakien i den första gruppen fortare just i denna situation där de nya demokratiska krafterna kan behöva allt stöd på sin väg mot demokrati, men också på vägen till Europa.

Carnero González
Fru ordförande! Jag vill, precis som mina kolleger, lyckönska Slovakien till de allmänna val som man där höll i september under helt godtagbara former. Det kan utan tvekan vara ett steg mot ett verkligt demokratiskt system och en modern rättsstat. Visar detta sig vara riktigt så står Slovakien mycket nära den första grupp av länder som för närvarande förhandlar om att gå med i Europeiska unionen.
Vi i kammaren bör också gratulera oss själva, inte enbart för vad som hänt utan för att åsikterna i denna kammare - och i Europeiska kommissionen och rådet - när vi debatterade vilka länder som skulle få ansluta sig och under vilka villkor detta skulle ske på något sätt, har givit eko i det slovakiska samhället och i den allmänna opinionen. Slovakien har till slut valt vägen mot demokrati och respekt för rättsstaten.

Bösch
Fru ordförande, mina damer och herrar! Jag är ju egentligen ingen stor vän av debatter om associerade länder på torsdagseftermiddagar som denna, men jag tror att jag i dag verkligen kan tala om ett glädjande undantag för en gångs skull efter det storartade val av riktning som de slovakiska väljarna har gjort.
Jag tror att det för Stenzel snarare är sekundärt om det nu är kristdemokratiska eller andra partier som har fått en större andel av väljarna. Enligt min åsikt är det avgörande att det här ges en mycket tydligt signal i riktning mer Europa. I detta sammanhang skulle jag som vice ordförande för det blandade parlamentariska utskottet helt uppriktigt vilja tacka kollegerna i OSSE, i Europarådet och även i vårt parlament som genom sitt deltagande som observatörer vid valet väsentligen bidragit till att detta val i stort sett genomförts på ett oklanderligt sätt.
Jag tror att detta också är ett tillfälle att påminna om att vårt beslut som Europaparlamentet att ändå hålla dörren öppen för Slovakien så länge som möjligt, tvärt emot andra rekommendationer från kommissionen, var riktigt och slutligen belönades av de slovakiska väljarna. Vi kommer dock att behöva bedöma den kommande slovakiska regeringen och de kommande majoriteterna i Slovakien efter det som sker i framtiden. Vi förväntar oss en ordentlig parlamentarisk kontroll av underrättelsetjänsten. Vi vill, om det är förenligt, ha en lag om minoritetsspråken, och jag tror att det också kommer att behövas en annan form av politisk kultur i Slovakien än vad som hittills varit fallet. Vi tror att de hittillsvarande tecknen i denna riktning är högst uppmuntrande, och vi kommer som blandat parlamentariskt utskott och som Europaparlament att behöva ge vårt bidrag till detta, så att dessa förändrade förhållanden vederbörligen bevärdigas med ett förstärkt samarbete.

Rübig
Fru ordförande, mina ärade damer och herrar! Ett valdeltagande på 84 procent talar sitt tydliga språk. Jag var själv i Slovakien tre dagar som valobservatör, och man kunde där rentav märka entusiasmen hos folk när de gick till valurnorna. För mig var det också mycket positivt att observera att de politiska företrädarna i vallokalerna var utmärkt utbildade. Utbildningarna har ofta varat upp till fem timmar, och med hjälp av videor förbereddes valet optimalt. Man har kunnat märka att ungdomar gärna deltagit i valet och att de officiella företrädarna, som iakttagit varandra mycket skeptiskt, till sist verkligen kontrollerade in i det sista.
Därför tror jag att detta val var ett enormt steg framåt för Slovakien. Man kan som det verkar i dag med lugnt samvete fastställa att valet förlöpt korrekt och sakligt, att nya majoriteter blivit möjliga och att Slovakien har en verklig chans att konsekvent fortsätta på sin väg i riktning mot Europa. Vi har konstaterat att befolkningen i Slovakien hade en mycket proeuropeisk inställning. När man då i samband med valet såg att en annan omröstning ägde rum samtidigt, som mycket få personer deltog i, medan 84 procent deltog i valet mellan de 17 partier som ställde upp, då vet man att Slovakiens folk fattat ett riktigt beslut, sakligt och emotionellt. Jag uppmanar kommissionen att se till att det faktum att Slovakien har genomfört ett val på demokratisk grund leder till motsvarande konsekvenser.

Thors
Fru ordförande! Även om det är en upprepning, finns det anledning att säga att det slovakiska folket har kommit till insikt om att man i en demokrati kan ändra sin framtid. Folket där har visat sin vilja att tillhöra den europeiska folkliga gemenskapen och har förstått att det är skillnad om man har en fungerande demokrati.
Vi noterar detta med glädje. Jag håller dock med Bösch om att det är viktigt att man också uppnår resultat i regeringsarbetet, både när det gäller att få en fungerande förvaltning, en stabil demokrati, och inte minst vad gäller att lösa minoritetsfrågorna. Jag är inte helt lugn på den punkten efter att ha hört vissa första rapporter från Slovakien. Vi måste invänta resultaten på denna punkt, men vår signal och vår debatt i dag är en klar gest till det slovakiska folket: Tack för det resultat som ni uppnår!
Slutligen vill jag bara påpeka att vi är ganska förvånade över att Finland inte blev inbjudet att ingå i valobservatörsorganisationen.

Blokland
Fru ordförande! I mars i år uttryckte parlamentet sin oro över det politiska läget i Slovakien. President Kovacs avgång och premiärminister Meciars agerande ledde till en allt mer oroväckande situation. Meciars och hans partis odemokratiska beteende mot oppositionen och den ungerska minoriteten ledde till mycket kritik från utlandet.
För inte så länge sedan var Slovakien kandidat för tillträde till Nato och Europeiska unionen. Tyvärr vände sig Slovakien under Meciars politik juridiskt och ekonomiskt bort från våra europeiska normer, varigenom landet på grund av det politiska läget ströks från den första gruppen av potentiella medlemsstater i Europeiska unionen.
Lyckligtvis verkar tiderna förändras. Vid det viktiga valet till nationella rådet i slutet av september led premiärminister Meciars parti ett kraftigt nederlag och det gav den slovakiska oppositionen äntligen en unik chans att rätta till det som gått snett under Meciars regim. Det höga valdeltagandet visar att även befolkningen är övertygad om att en förändring är nödvändig. Meciar förlorade sitt folks förtroende men hans parti är fortfarande det största.
Arbetet är dock inte slut i och med segern för de partier som är motståndare till Meciar. Oppositionen har en svår uppgift framför sig. Dörren till Europeiska unionen står fortfarande öppen om en demokratisk regim är vid makten. Situationen är oroväckande eftersom oppositionen före och under valet framför allt hade en sak gemensamt, nämligen en viss hållning gentemot Meciar. Enhällighet om ett politiskt program fanns inte. I Slovakien är den politiska och ekonomiska makten nära knutna till varandra. Även om oppositionen genom valsegern fått den politiska makten så ligger den ekonomiska makten fortfarande till största delen i händerna på Mecairs vänskapsklubb. Därför måste oppositionen riva upp massor av politiska utnämningar, kontrollera privatiseringars rättmätighet och återvinna förtroendet i utlandet. Den skall behöva visa att den kan skapa stabilitet. För att åstadkomma en återuppbyggnad i Slovakien så måste de här oppositionspartierna ställa upp ett politiskt program som ger ett konkret innehåll på nämnda punkter. På det sättet kan de skapa en verklig koalition. Dessutom måste de se till att komma överens i fyra år till.
De behöver absolut ett politiskt och ekonomiskt stöd från Europaparlamentet. Tillsammans kan det arbetas konstruktivt för att Slovakien precis som landets tidigare partner Tjeckien skall kunna ansluta sig till Europeiska unionen.

von Habsburg
Fru ordförande! Under den senaste tiden har vi inte fått så många goda nyheter i Europa. Äntligen har det kommit en verklig ljuspunkt från Slovakien, för en kort tid före valet - jag var också där - trodde folket egentligen inte att de kunde vinna. Det är otroligt uppmuntrande för oss att folket kunde hävda sig mot en så brutal makt. Meciar var faktiskt en brutal potentiell diktator.
Jag har talat med honom flera gånger. Det enda jag kan säga er är att det intryck jag fått av honom efteråt är att mannen snarare är ett medicinskt än ett politiskt problem! Det är förvisso farligt för alla. Vi skall nu göra allt för att så fort som möjligt möjliggöra en anslutning till Europeiska unionen för detta folk som verkligen är ett bra folk och som har en hård historia bakom sig. Vi måste be regeringarna att de i varje fall försöker att fatta de vederbörliga besluten redan i Wien - som dessutom bara ligger några minuter från Slovakien.
(Applåder)

Pinheiro
Fru ordförande! Det slovakiska folket har genom sitt höga deltagande och sitt civiliserade och fredliga uppförande vid de nyligen hållna parlamentariska valen visat sitt starka stöd till demokratin och en vilja att använda detta demokratiska tillfälle till att skapa en förändring av den politiska inriktningen i Slovakiska republiken. Kommissionen uppmuntrar Slovakien till att fullt ut använda sig av den möjlighet som skapats för att ta itu med de problem som belystes i kommissionens yttrande från juli 1997 och som har hämmat anslutningsprocessen.
Vi hoppas att den avgående regeringen kommer att underlätta bildandet av en ny regering och att, i Slovakiens intresse, processen går snabbt och att man undviker onödiga fördröjningar. Alla önskar att det kommer att bli en snabb förbättring av det politiska klimatet, som kommer att föra Slovakien närmare Europeiska unionen i fråga om demokrati.
Europeiska kommissionen är fast besluten att underlätta integrationen av Slovakien i unionen; den uppmuntrar den framtida regeringen att påskynda anslutningsförberedelserna genom att visa en tydlig vilja att avlägsna de hinder som indikeras i yttrandet, och att ta itu med prioriteringarna rörande anslutningspartnerskapet. Den nya regeringen uppmuntras att konsolidera och öka kraften hos de politiska reformerna, även inom området för skydd av minoriteter, och att främja förtroende för och stabilitet hos viktiga statliga institutioner, inklusive presidentskapet.
En makroekonomisk jämvikt måste snabbt återupprättas och bevaras; ekonomiska reformer, särskilt inom den finansiella sektorn, öppenhet vid ekonomiskt beslutsfattande och bättre företagsstyrning behöver genomföras så snabbt som möjligt.
Som ni vet håller kommissionen för närvarande på att utarbeta den första lägesrapporten, som sedan kommer att publiceras regelbundet. Vi kommer i största möjliga mån att ta hänsyn till de senaste förändringarna i Slovakien under denna process. Men regeringen har ännu inte bildats, så för ögonblicket är det för tidigt att göra några säkra bedömningar.

Ordföranden
Tack så mycket, herr kommissionär Pinheiro.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 17.30.

Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om följande resolutionsförslag:
Taslima Nasreen -B4-0906/98 av Collins och Van Bladel för UPE-gruppen om Taslima Nasreen, -B4-0920/98 av Telkämper m.fl. för V-gruppen om Taslima Nasreen, -B4-0934/98 av Lenz m.fl. för PPE-gruppen om Taslima Nasreen, -B4-0939/98 av González Álvarez m.fl. för GUE/NGL-gruppen om dödshoten mot Taslima Nasreen,
Malaysia -B4-0899/98 av Bertens för ELDR-gruppen om situationen för de mänskliga rättigheterna i Malaysia, -B4-0908/98 av Collins och Van Bladel för UPE-gruppen om Anwar Ibrahim, -B4-0914/98 av Titley för PSE-gruppen om situationen för de mänskliga rättigheterna i Malaysia, -B4-0933/98 av Habsburg-Lothringen och Oomen-Ruijten för PPE-gruppen och de mänskliga rättigheterna i Malaysia, -B4-0944/98 av Telkämper och McKenna för V-gruppen om de senaste politiska arresteringarna inom ramen för Internal Security Act (Interna säkerhetslagen) i Malaysia, 
Dödsstraff i Iran -B4-0900/98 av Bertens för ELDR-gruppen om situationen för de mänskliga rättigheterna i Iran, -B4-0919/98 av Roth och Aglietta för V-gruppen om dödsstraff i Iran, -B4-0926/98 av Sandbæk för I-EDN-gruppen om situationen för de mänskliga rättigheterna i Iran - september 1998, -B4-0930/98 av Maij-Weggen m.fl. för PPE-gruppen om dödsstraff i Iran, -B4-0941/98 av Manisco m.fl. för GUE/NGL-gruppen om de mänskliga rättigheterna i Iran, 
Dödsstraff i Förenta staterna -B4-0911/98 av Barzanti och Bontempi för PSE-gruppen om dödsdomen mot en man av italiensk härkomst, -B4-0917/98 av Aglietta för V-gruppen om den dödsdom som avkunnats i Förenta staterna mot Rocco Derek Barnabei, -B4-0925/98 av Dupuis m.fl. för ARE-gruppen om dödsstraff i USA, -B4-0940/98 av Manisco m.fl. för GUE/NGL-gruppen om dödsstraff i USA, 
Leyla Zana -B4-0945/98 av Wurtz m.fl. för GUE/NGL-gruppen om frisläppandet av Leyla Zana, 
Georgien -B4-0931/98 av von Habsburg för PPE-gruppen om de mänskliga rättigheterna i Georgien.
Taslima Nasreen
Telkämper
Fru ordförande! Vi är oroliga för en av parlamentets stora kvinnor. Taslima Nasreen hedrades här med Sacharovpriset för sitt arbete, för sitt engagemang inom politiken och för de mänskliga rättigheterna skulle jag vilja säga. Hon har fått Sacharovpriset, levt fyra år i exil, har nu återvänt till Bangladesh och blir där förföljd. Vi är bestörta över att fundamentalistiska partier som Jamal-e-Islami i Bangladesh sedan den 14 september dagligen ordnar demonstrationer mot Nasreen och kräver att hon skall avrättas.
Vi är oroade över att polisen i Bangladesh organiserar en jakt på henne efter det att en domstol i Dhaka utfärdat en ny häktningsorder mot henne som även omfattar konfiskering av hennes förmögenhet, som förnyar anklagelsen om hädelse från 1994, och vi är bestörta över att man på nytt utfäst en belöning på 33 000 FRF.
Varför blir hon förföljd? Hon har huvudsakligen ådragit sig fundamentalisternas vrede eftersom hon har försvarat kvinnans rättigheter i betraktande av bestämda traditioner inom Islam. Vi får allt oftare rapporter från Bangladesh om hur polisen agerar brutalt och godtyckligt och om de statliga organens oförmåga att hjälpa våldsoffren att få rätt. Allt detta gör oss bestörta, och det gör oss lika bekymrade att Nasreen måste gå under jorden, att hon blir förföljd och att hon kanske lever under dödshot.
Därför ber jag kommissionen och rådet att arbeta för detta parlaments stora kvinna, som jag sade tidigare, för Sacharovpristagaren, och detsamma gäller i synnerhet också, fru ordförande, för detta parlament. Om två veckor kommer en parlamentsdelegation att åka till Bangladesh på grund av den allvarliga översvämmningskatastrofen. Det är ett annat problem, men vid samtalen med regeringen tror jag att det är delegationens plikt att ta upp situationen för de mänskliga rättigheterna och att arbeta för att Nasreen kan röra sig fritt.

Mann, Thomas
Fru ordförande! 1994 tilldelade Europaparlamentet Taslima Nasreen Sacharovpriset. Hon beskrev mycket i sin bok Lajja, som vad skamkänsla innebär, en hindufamiljs liv, hon skisserade den muslimska extremismen, intoleransen mot den hinduiska minoriteten och den vardagliga diskrimineringen av kvinnor i en mansdominerad värld. I hennes hemland förbjöds boken. Anklagade som påstås ha sårat religiösa känslor måste räkna med ett fängelsestraff på upp till två år. Efter fyra år lever inte Nasreen i exil längre utan är tillbaka i Bangladesh. Var det lättsinne som drev henne att ta detta steg?
På sina Internetsidor motiverar hon varför hon är hemma igen. Den ena orsaken är hennes hemlängtan och samhörigheten med ett land som är alldeles för viktigt för att falla i händerna på extremister. Den andra är hennes mor, som är märkt av en svår cancersjukdom. Henne vill hon bistå under det som förmodligen är hennes sista veckor i livet. Nasreen hade knappt hunnit resa tillbaka till Bangladesh igen under falskt namn och gå under jorden förrän det förekom uppmarscher på gatan. Det finns tillförlitlig information om betydande övergrepp. Man har utfäst en belöning - kollega Telkämper påpekade detta - och återigen hör man slagord om halshuggning, initierade av fanatiska muslimska präster.
Taslima Nasreens liv är således återigen i fara. Det är fortfarande oklart hur längre regeringen, som gäller för att vara liberal, kan hävda sig mot fundamentalisterna. Vi uppmanar premiärministern, Hasina, att tillämpa de mänskliga rättigheter som är fastställda i författningen och att låta skydda Nasreens liv. Kravet på att hon skall inställa sig frivilligt inför domstolen är tveeggat med tanke på ett möjligt fängelsestraff med okontrollerbara påtryckningar och missgärningar som kan befaras från svårtyglade extremister.
Jag hoppas å Europeiska folkpartiets grupps vägnar att Sacharovpriset har det internationella värde som behövs och kommer att hjälpa denna modiga kämpe att äntligen bli fri från faran för liv och lem.

González Álvarez
Fru ordförande! Efter fyra år har Taslima Nasrin återvänt till sitt hemland. Hon återvände av personliga skäl, kanske på grund av att hennes mor blivit sämre eller kanske för att hon längtade hem. Hon har återvänt och de hotar än en gång att döda henne. Man måste fråga sig på vilket sätt det hjälpte henne och hennes kollega, Leyla Zana, att få Sacharovpriset. Hennes kollega, som fortfarande sitter i turkiskt fängelse, har dessutom fått sitt straff utökat med två år för att hon skrivit en artikel.
Jag menar att det är synnerligen viktigt att de europeiska institutionerna utövar påtryckningar på regeringen i Bangladesh för att förhindra att de fanatiska extremisterna berövar livet på en kvinna som i de här länderna har försvarat de mänskliga rättigheterna och då särskilt kvinnornas rättigheter. Kommissionen, men även rådet, bör utöva påtryckningar för att förhindra att något sådant inträffar.
Malaysia

Neyts-Uyttebroeck
Fru ordförande! De händelser som nyligen inträffade i Malaysia och närmare bestämt f.d. vice premiärminister Anwar Ibrahims sorgliga öde är ytterligare ett bevis för påståendet att auktoritära och odemokratiska regimer till slut alltid slukar sina egna barn. Det har inget att göra med skillnader i kultur eller nationalkaraktär, påstådda eller inte. Det har allt att göra med godtagandet av slumpen som styrelseprincip.
Malaysias premiärminister och hans regering kan inte hoppas att deras stat skall accepteras som en fullvärdig partner om de skändar grundläggande mänskliga rättigheter. International Security Act , som möjliggör långvarig fängsling utan någon form av rättegång, strider mot de allra mest grundläggande av principerna om mänskliga rättigheter. Likaså den straffrättsliga diskrimineringen av homosexuella, hotelser, förföljelser, arrestering av kritiker, misshandel av fångar, vägran att ge rättshjälp och så vidare.
Min politiska grupp ansluter sig till uppmaningen till Malaysias regering att upphöra med det här och uppmanar rådet och kommissionen att använda de mänskliga rättigheterna som prövosten för sina relationer med Malaysia.

Newens
Fru ordförande! Arresteringen av Anwar Ibrahim, tidigare vice premiärminister och förmodad arvinge till Mahathir Mohamad, tillsammans med 11 kollegor, visar att man inte har någonting till övers för demokratiska rättigheter och mänskliga rättigheter i Malaysia i dag. Trots sin tidigare ställning noterade man att herr Anwar fått ett blått öga, och det fanns även andra bevis för att han utsatts för fysiskt våld, när han anlände till domstolen.
Det är troligt att anklagelserna om onaturliga sexhandlingar och korruption är påhittade för att rättfärdiga hans avlägsnande och arrestering, medan det verkliga motivet är att avlägsna en rival när premiärministerns ställning hotas av den ekonomiska krisen i Fjärran östern. Förutom detta är det en skandal att landet bestraffar vuxna som har homosexuella förbindelser med piskstraff och upp till 20 års fängelse.
Anwar och hans vänner är knappast de första politiker som bestraffas av de malaysiska myndigheterna. En drakonisk lagstiftning hotar oliktänkande och journalister som uttrycker sig fritt, och personer som Lim Guan Eng, en oppositionsledamot vid parlamentet, är redan arresterade för uppvigling; Irene Fernandez, chef för en kvinnoorganisation, är ställd inför domstol för att ha publicerat påståenden om övergrepp vid flyktingförläggningar; Param Kumaraswami, FN-rapportör, hotas att stämmas på 25 miljoner dollar för ärekränkning av två malaysiska företag, och regeringen vägrar att erkänna hans immunitet.
Det har skett stora demonstrationer i Malaysia, och i Europaparlamentet måste vi tydligt kräva att Anwar Ibrahim och hans kollegor och alla politiska fångar släpps, vi måste också kräva ett avskaffande av de lagar som förhindrar yttrandefriheten och övriga grundläggande rättigheter. Vi är djupt oroade över den ekonomiska krisen och dess påverkan på folken i Malaysia och hela sydöstra Asien, men vi måste fortsätta att höja våra röster mot det flagranta förtrycket av de grundläggande politiska och mänskliga rättigheterna.

Habsburg-Lothringen
Fru ordförande, herr kommissionär! Under den senaste tiden har vi via media upprepade gånger kunnat ta del av den fruktansvärda och svåra misshandeln av vice premiärminister Anwar Ibrahim och hört fullständigt groteska anklagelser mot honom. En representant för Adenauerstiftelsen fick möjlighet att besöka honom några dagar och kunde verkligen bekräfta de värsta farhågorna.
Jag tror att det dock är på sin plats här att kasta en hastig blick tillbaka på Malaysias historia och framhålla vad grundaren av Malaysias självständighet och en av de största personligheterna i hela den asiatiska regionen, Tunku Abdul Rahman, sagt om Mahathir Mohamad: Han varnade mycket för honom, han påpekade att det i hans fall handlar om en stor demagog som skulle kunna dra stor olycka över Malaysia. Jag tror att i fråga om Mahathir Mohamad har de värsta farhågorna besannats. Han är en av de mycket stora demagogerna och kanske en av de mycket stora mästarna när det handlar om att åsidosätta obehagliga rivaler eller andra personer som skulle kunna komma till makten.
Det sista hindret för hans fullkomliga maktövertagande i Malaysia var otvivelaktigt vice premiärminister Anwar, en av de mest sakkunniga inom nationalekonomi i hela regionen. Han behandlades också av ett flertal tidningar som en av dem som verkligen innebar ett hopp för Malaysias framtid, och han skulle också ha kunnat vara en person som just nu hade kunnat uträtta något i samband med den stora ekonomiska krisen där.
Naturligtvis visar oss fallet Anwar också på att någonting inte står rätt till i fråga om Malaysias rättsliga grund. Det har redan påpekats att Internal Security Act tillåter att en person häktas i ungefär 60 dagar utan häktningsorder för förundersökningsperioden om denne är misstänkt - och det är något som är svårt att smälta - för att hota den nationella säkerheten eller också Malaysias ekonomi. Vidare kan inrikesministern utan nämnvärda skäl utdöma ett tvåårigt fängelsestraff. Det måste vi protestera mot och försvara denne man!

Telkämper
Herr ordförande! Malaysia har under de senaste åren solat sig i glansen av den ekonomiska högkonjunkturen, och kränkningarna av de mänskliga rättigheterna har inte tagits upp, lika litet som Internal Security Act , en lag från kolonialtiden som vi, så länge jag har varit i detta parlament, vid upprepade tillfällen har kritiserat och dokumenterat att Malaysia inte är någon rättsstat. Vi är nu bestörta över att Anwar Ibrahim, den tidigare vice premiärministern, har arresterats tillsammans med ytterligare elva personer som också blivit arresterade på grund av denna Internal Security Act , liksom även Nallakarupan, en affärsman. Vi fruktar att de under häktningstiden utsätts för misshandel. Varför? Denna Internal Security Act är en godtycklig lag. Det räcker med en enkel misstanke för att arrestera människor. De kan hållas i häkte och sedan fängslas i två år. Detta fängsliga förvar kan förlängas oinskränkt. För närvarande tycks 200 personer vara fängslade, och vi kräver att dessa människor omedelbart släpps fria.
Likaså fördömer vi den malaysiska strafflagen som föreskriver upp till 20 års fängelse och prygelstraff för frivilliga homosexuella handlingar mellan vuxna personer. Det finns några personer som fängslats på grund av detta rättsliga läge, och vi uppmanar staten att här agera som en rättsstat och omedelbart frige dessa människor!

McKenna
Herr ordförande! De flesta tror att situationen i Iran har förändrats något under den senaste tiden, men tyvärr är det ungefär som förr. Jag kan nämna att under den nya presidentens första år var det 260 offentliga hängningar, hundratals hemliga avrättningar av politiska fångar; 7 personer stenades ihjäl offentligt, för att inte nämna dem som stenades ihjäl i hemlighet. Helt nyligen lade myndigheterna fram ny lagstiftning om separata sjukhus för män och kvinnor. Kvinnor kommer bara att behandlas av kvinnliga läkare och män av manliga läkare.
Vi vet att den stora huvuddelen av patienterna vid sjukhus är kvinnor. Detta faktum har olika förklaringar, en av dem är att det är kvinnor som föder barn. Antalet patienter är alldeles för många i relation till antalet läkare, vilka oftast är män. Man måste ta itu med denna situation. Man kan inte ha separata sjukhus för män och kvinnor.
Faktum kvarstår att Iran har förändrats väldigt litet under den senaste tiden. Det enda som förändrats är dess inställning till PR. Salman Rushdies dödsstraff har egentligen inte upphävts. Vi måste vara vaksamma.

Maij-Weggen
Herr ordförande! Anledningen till de här resolutionerna om Iran är att återigen har det utdömts två dödsdomar för människor ur kretsen kring Bahai. Om vi då tänker på att sedan 1979, alltså sedan det islamitiska styret i Iran började, har 200 personer i den här kretsen dödats och att det här tack vare internationella protester inte längre förekom sedan 1992, men att det sedan i somras har återupptagits. I juli avrättades en av de här personerna igen. Ni förstår alltså att vi är väldigt rädda för att de här två personerna också kommer att avrättas. En första vädjan i den här resolutionen är en vädjan till Iran att inte slå in på samma väg igen, och att åtminstone tillåta en aning religionsfrihet, och absolut inte avrätta människor av religiösa skäl. Det är mot alla internationella konventioner i Västvärlden och i många andra länder också tror jag. I Asien har de inte heller någon verklig förståelse för det. Det är alltså vårt första och allra viktigaste mål med den här resolutionen.
Jag skulle dock vilja ta tillfället i akt för att uttrycka min stora oro över vad som händer i Iran. Iran visar nämligen just nu upp två ansikten. Ett ansikte som tyder på en aning tolerans, ett aningen bättre läge, den välbekanta showen med Cook och den iranska utrikesministern i New York, och å andra sidan ett förtryck som bakom lyckta dörrar inte minskar alls. Det finns flera signaler och tecken som tyder på det men förtrycket är nu mer dolt, till exempel dödsdomar som i allmänhet fortfarande utdöms, men som tidigare verkställdes på offentliga platser med kameror, verkställs nu på bakgårdar. Någon berättade till och med för mig att det nu sker med mindre stenar, inte längre med stora stenar. Jag vet ärligt talat inte vad som är värst. Att stenas till döds på en bakgård med små stenar eller på en offentlig plats med stora stenar.
Sedan har vi kvinnoförtrycket vilket nyss nämndes. Det har på senare tid tillkommit en mycket allvarlig form när nu kvinnorna inte längre får behandlas av manliga läkare, vilket lett till att kvinnor omkommit helt enkelt för att de bor i ett område där det inte finns några kvinnliga läkare.
Kärnan är att det ser bättre ut än det är, att vi inte får låta lura oss och att vi måste få veta sanningen om Iran och att vi alltså måste fortsätta protestera tills det blivit ordning och reda, inte bara framför utan även bakom gardinerna. När det gäller de mänskliga rättigheterna så har det fortfarande inte blivit ordning och reda i Iran.

García Arias
Herr ordförande! Med anledning av mina kollegors uttalanden vill jag här uttrycka min oro för läget i Iran, vi har nämligen tillräckligt med information för att kunna föreställa oss vad som kan hända på det politiska planet. Vi vet att en godtycklig regim förorsakar våld och motstånd. Vi kanske begränsar vår uppmärksamhet till vad som händer med kvinnorna, med syndikalisterna och med andra religiösa grupper. Vi borde kanske istället koncentrera oss på att utveckla den grundläggande förenings- och yttranderätten.
Vad kan vi göra från EU: s sida. Jag tror att den kritiska dialogen har misslyckats och det är tveksamt om man med politiska förändringar kan åstadkomma att människor kan ha olika politiska åsikter utan repression.
Jag uppmanar därför alla att koncentrera sig på den nödvändiga politiska utvecklingen.

von Habsburg
Herr ordförande! Det handlar här om en liknande fråga som redan ställts tidigare, nämligen om den eviga förföljelsen av Bahai. Vi får gång på gång höra från iranierna att det rör sig om fiender till landet eftersom Bahai-religionens centrum i själva verket finns i Israel. Det är alltid den undanflykten som används. Vi skall likväl göra allt så att bahaierna äntligen kan återvinna den religiösa frihet de hade tiden före Khomeinis maktövertagande och som återigen borde tillkomma dem.
Det fanns goda tecken, men tyvärr passerade det ögonblicket fort förbi. Jag skulle uttryckligen vilja be om att vi börjar på nytt, för den gången hjälpte våra protester. Jag tror att om vi skulle fortsätta att protestera så skulle vår protest hjälpa även den här gången.

Cars
Herr ordförande! En av de saker som fyller mig med stolthet över att vara europé och över Europeiska unionen är det klara ställningstagandet mot dödsstraff som vi från denna del av världen ständigt vill framhålla.
Det som sker i Iran är fruktansvärt. Det gäller naturligtvis inte bara den utsatta kretsen kring Bahai, utan också väldigt många andra människor som dödas av de iranska myndigheterna. Vi måste påtala det i sin bredd. Vad detta har för konsekvenser är bland annat att det kastar en skugga också över den religion som de som har makten i Iran säger sig vara den starkaste uttolkaren av. Jag vill inte tro att muslimer agerar på det sätt, och avser att agera på det sätt, som herrarna i Iran gör. Jag tycker att vi med stor tydlighet skall fördöma deras åtgärder och framhålla att detta står i strid, inte bara mot humanismens, utan mot alla rättänkande religiösa principer.
Dödsstraff i Förenta Staterna

Barzanti
Herr ordförande! Vi kräver att dödsdomen mot Rocco Derek Barnabei, vars avrättning är bestämd till den 28 oktober i den amerikanska staten Virginia, upphävs eller åtminstone att verkställigheten skjuts upp.
Rocco, en ung man på 31 år, barnbarn till en italiensk invandrare, anklagas för att ha dödat en kvinna, sin fästmö, 1993. Hans ekonomiska omständigheter har inte gjort det möjligt för honom att få ett tillräckligt gott försvar. Nya fakta har framkommit som, säger man, borde kunna ändra domslutet till icke-skyldig. Ge därför den dömde chansen att bevisa sin egen eventuella oskuld. Dödsstraffet är under inga omständigheter acceptabelt.
Resolutionen av den 3 april 1998 från FN: s 54: e kommission kräver för övrigt ett moratorium för avrättningarna i avvaktan på ett totalt avskaffande av dödsstraffet. Denna resolution får inte ännu en gång ignoreras, och inte heller får man se beslutet från rådet (allmänna frågor) av den 29 juni 1998, som bekräftar behovet av ihållande och beslutsamma åtgärder från Europeiska unionen på det internationella planet mot dödsstraffet, som en tom principförklaring. Rädda alltså Rocco Derek Barnabeis liv! Ingen domstol, ingen domare, ingen makt har rätten att ta en annan människas liv. Man kan inte säga att de grundläggande mänskliga fri- och rättigheterna tillämpas så länge man inte utrotar detta förfärliga barbari som ännu pågår.

McKenna
Herr ordförande! I år, för andra året i rad, har FN: s kommission för de mänskliga rättigheterna utfärdat en resolution som uppmanar de stater som fortfarande använder dödsstraff att införa ett moratorium för avrättningar i syfte att avskaffa dödsstraffet.
Förenta staterna är naturligtvis ett av de länder som är skyldigt de största penningbeloppen till Förenta nationerna. Som ett så kallat civiliserat land, tar det ingen som helst notis om den internationella opinionen på denna punkt. Det är fullständigt oacceptabelt att landet verkställer samma barbariska politik som länder som Iran - det är i princip i samma kategori som Iran. Trots det faktum att Förenta staterna framhåller sig självt som världssamfundets moraliska polis, så mördas det folk varje år i landets namn - och man tycker till och med att det är rätt. Vi måste sända ett kraftfullt budskap, och landet måste tvingas att hålla sig på mattan i denna fråga.
I detta fall är det särskilt avskyvärt att man förvägrats en ny rättegång trots det faktum att det framkommit nya bevis. Detta är en person vars liv kommer att släckas, och hans rätt både vad gäller att lägga fram nya bevis och att få en ny rättegång har förvägrats. Det är av yttersta vikt att Förenta staterna rättar sig efter principerna om de mänskliga rättigheterna. Jag skulle vilja att Mary Robinson, FN: s kommissionär för de mänskliga rättigheterna, utövar påtryckning på Förenta staterna så att landet avskaffar dödsstraffet. Ett så kallat civiliserat land borde för länge sedan ha avskaffat en så barbarisk sed.

Colombo Svevo
Herr ordförande! I situationer som dessa tar man ofta strid i våra länder - även om man inte segrar - och alla dessa strider väcker en känsla av obehag. Å ena sidan finns medvetandet om att man gör rätt, eftersom en kamp mot dödsstraffet innebär att man förstärker den mänskliga värdigheten, men å andra sidan känner man också en otydlig skuldkänsla gentemot alla dem som inte finner någon rättfärdig förespråkare som vår egen kammare.
Här står vi inför ett konkret fall som kräver omedelbara åtgärder. Vi hänvisar till nya bevis och till ett försvar som inte var adekvat och som i dag i stället skulle skötas bättre. Jag anser dock att vi måste utgå från beslutet t rådet om allmänna frågor som syftar till att förstärka Europeiska unionens insatser mot dödsstraffet, eftersom den här typen av fall allt tydligare visar sig kräva beslutsamma åtgärder och uppmaningar till USA och FN om ett moratorium när det gäller att verkställa dödsstraffen, ett moratorium som naturligtvis skall syfta till att dödsstraffet avskaffas.

Fassa
Herr ordförande, kära kolleger! Det finns inte mycket att tillägga till det som tidigare talare redan har sagt i detta ämne. Det bör emellertid fortfarande understrykas att fallet Rocco Derek Barnabei har två sidor. Den ena är det allmänna fördömande, kraftfullt, precist och enhälligt som Europeiska unionen sedan länge har framfört mot detta barbariska straff. Den andra är det specifika fallet, oavsett om man verkligen skulle stödja dödsstraffet som sådant. I det här fallet har man inte kunnat garantera rätten till försvar, den fullständiga och opartiska prövning som ligger till grund för ett rättssystem som det amerikanska, som ofta tar det säkra före det osäkra och föredrar att släppa en skyldig framför att döma oskyldiga. Det är just detta vi skall utnyttja när vi kräver att dödsdomen upphävs eller åtminstone att verkställandet skjuts upp.
Leyla Zana

Querbes
Genom att tilldela Leyla Zana Sacharovpriset har parlamentet klart och tydligt tagit ställning mot kränkningarna av de mänskliga rättigheterna i Turkiet och för en politisk förhandlingslösning på den kurdiska frågan. Vi gör det i kraft av de universella värdena, men också genom att dra lärdom av de rådande konflikterna i Europa, exempelvis i Nordirland, och ute i världen, och av lösningen på dessa. De styrande i Ankara vägrar uppenbarligen att lyssna på budskapet från de demokratiska och framstegsvänliga krafterna i unionen. Vad värre är visar de domar som nyligen har fällts mot Leyla Zana, och som hotar många av de ansvariga i HADEP, att regimen isolerar sig i en repressiv och militär strategi som saknar öppningar.
I den situationen måste parlamentet visa solidaritet och medkänsla med vår kollega Leyla Zana och med alla dem som är utsatta för repressiva åtgärder. Men parlamentet måste också stärka sitt tveklösa stöd för alla krafter i Turkiet som kämpar för en demokratisering av landet. Detta är innebörden i den resolution vi har ingivit, där vi framför allt kräver att Leyla Zana och alla politiska fångar omedelbart friges samt en politisk och fredlig lösning på den kurdiska frågan genom direkta förhandlingar med företrädare för det kurdiska folket.

Stenzel
Herr ordförande! Fallet Leyla Zana är tyvärr symtomatiskt för hela kurdproblematiken i Turkiet. Varje gång man åker dit hör man från PKK-håll att det handlar om den sista striden. Den turkiska sidan besvarar det med samma argument, att det handlar om den sista framstöten mot PKK.
Det finns flera orsaker till att man ännu inte har nått en lösning. Å ena sidan är de kurdiska krafterna splittrade, å andra sidan finns det reträttområden och stöd utifrån. Jag stöder därför resolutionens krav på att man måste finna en politisk lösning på kurdproblemet, eftersom det ju inte har lyckats med en militär lösning hittills. Hur farligt det är att förhala en politisk lösning visar den nuvarande situationen, där det har uppstått stora spänningar mellan Turkiet och Syrien.
Jag sökte själv upp Leyla Zana i fängelset en gång. Hon förevisades som mönsterfånge. Jag anser att det är förargelseväckande att ett land som till på köpet eftersträvar anslutning till EU spärrar in människor på grund av deras politiska uppfattning.

Eisma
Herr ordförande! Jag är glad att hela parlamentet är så ense om Leyla Zana. Om jag under den här minuten talartid bara kan konstatera att vi haft det här ämnet uppe på parlamentets föredragningslista minst fem gånger under de senaste två åren, så är det beklagansvärt att ingenting alls har hänt som skulle ha förbättrat hennes situation. Hon har ju vunnit det Sacharovpris som vi instiftat. Hon har fått två års fängelsestraff extra och det handlar naturligtvis inte bara om henne, om Leyla Zana, utan det handlar också om de övriga kurder och medlemmar av de så kallade förbjudna politiska partierna som tas till fånga och får sitta i fängelse under lång tid. Det är en skändning av de mänskliga rättigheterna i Turkiet som vi hela tiden måste hamra på igen. Det enda vi kan göra är att fortsätta bombardera den turkiska regeringen med våra uppfattningar om skändningen av de mänskliga rättigheterna. När jag nästa vecka med en miljögrupp besöker Demirel i Ankara skall jag också visa honom den här resolutionen och be honom om en personlig kommentar om det här uttalandet från vårt parlament.

Tamino
Herr ordförande! Låt mig först av allt som representant för gruppen De gröna uttrycka mitt stöd för den resolution som presenterats av kollegerna i GUE-gruppen, ett stöd som innebär att vi även påminner om det löfte vi i egenskap av De gröna har gett för att man, via Leyla Zana, skall ge ett påtagligt bevis på Europaparlamentets stöd till det kurdiska folket. Det är verkligen otroligt att man, efter det att Europaparlamentet, via Leyla Zana, har visat på bristen på respekt för mänskliga fri- och rättigheter i Turkiet, ännu en gång slår till så hårt mot henne och dömer henne till ytterligare två års fängelse för att ha skrivit en artikel, behandlar andra kurdiska parlamentsledamöter på samma sätt och fängslar andra personer enbart för att de har framfört sina åsikter.
Det är uppenbart att det skulle vara en ytterst svag signal från Europaparlamentet om man inte, även i denna omröstning, ytterligare strök under betydelsen av det Sacharovpris som tilldelats Leyla Zana. Jag hoppas därför att parlamentet inser betydelsen av den resolution som presenterats av kollegerna i GUE-gruppen och att man på den grunden skall kunna skapa de villkor som krävs för att engagera den turkiska regeringen i de här frågorna.
Vi kan inte acceptera att det, samtidigt som dessa saker inträffar, förekommer försök till dialog som inte klarlägger betydelsen av de mänskliga fri- och rättigheterna i Turkiet. I ett läge där förhållandena försämras - och sannerligen inte förbättras - kan vi inte, i vår egenskap av europeisk union och Europaparlament, svika de löften vi gett i andra resolutioner och genom att tilldela Leyla Zana Sacharovpriset och vi måste kraftfullt hävda att det inte får förekomma, i Europa och världen i övrigt, länder som inte respekterar människans värdighet, som inte respekterar andra människors uppfattningar och som använder fängelserna som instrument i den politiska kampen.
Georgien

von Habsburg
Herr ordförande! Man har redan talat en hel del om olika mänskliga rättighetsfrågor. Fallet Georgien är dock av ett skäl ett mycket speciellt fall. I april i år gjorde FN: s avdelning för mänskliga rättigheter en mycket tydlig studie av fallet med några fångar, uppenbarligen i syfte att statuera ett exempel för andra. För det handlar om den allmänna behandlingen av människor i fängelserna i Georgien, som helt enkelt är skandalös. Jag har äran att sedan en längre tid vara med i samarbetet inom Georgiens Helsingforsgrupp och får därigenom all direkt information. Det är förfärande saker som man får reda på där.
Därför var det bra att FN befattade sig med detta. FN har skrivit en rapport som antogs med det uttalade kravet gentemot den georgiska regeringen att äntligen klara upp detta skandalösa fall, i synnerhet med de tre personer som jag har nämnt i resolutionen. Sedan dess har det inte hänt någonting. FN har gjort efterfrågningar ett flertal gånger, men från Georgien kommer helt enkelt inget svar. Regeringen tiger.
Jag tror att det börjar bli på tiden att vi som européer också säger ett ord i ärendet. För vi får inte glömma bort att vårt ord tas på allvar i Georgien. Därför vore det bra, och samtidigt en tjänst gentemot Georgien, om vi tar upp denna fråga och nu uppmanar den georgiska regeringen, som det står i resolutionen, att äntligen också göra det som FN efter långa, seriösa studier har föreslagit på grundval av en bred dokumentation. Jag hoppas bara att detta kommer att antas i denna form, för då kan det verkligen åstadkomma något.

Schroedter
Herr ordförande, kära kolleger! von Habsburg har redan sagt att det handlar om ett grundläggande problem här. Det har nämligen visat sig att undertecknandet av partnerskaps-, samarbets- och interimsavtal inte automatiskt förbättrar situationen för de mänskliga rättigheterna i partnerstaterna på ett sådant sett som Europakommissionen för de mänskliga rättigheterna räknar med. Även om det från kommissionens sida alltid hävdas att dessa avtal är nödvändiga för att bidra till att förbättra situationen för de mänskliga rättigheterna är detta inte fallet. Det görs ingenting.
Interimsavtalet med Georgien är undertecknat sedan längre, och det har inte hänt någonting. Jag tror att just i samband med uppbyggnaden av det demokratiska samhället är den demokratiska domsrätten och människovärdiga förhållanden i fängelserna ett särskilt känsligt område. Ukraina och Ryssland har en handlingsplan på detta område genom Tacis. Det har inte Georgien. Därför är det viktigt att även Georgien genom Tacis-programmet får ett handlingsprogram för demokrati i samarbete med Europarådet. Jag är glad att von Habsburg såtillvida stöder våra ändringsförslag, då det första ändringsförslaget fungerar som komplettering. I samband med det andra ändringsförslaget kommer vi sedan att framlägga ett muntligt ändringsförslag.

Maij-Weggen
Herr ordförande! Kommissionären kommenterade inte den försämring av kvinnornas situation i Iran som tre kolleger tog upp här, nämligen att kvinnor inte längre får behandlas av manliga läkare medan det egentligen inte alls finns så många kvinnliga läkare i Iran. Det har även införts apartheid på bussar och liknande. Får vi be kommissionären uppmärksamma det här och vill kommissionären vara försiktig med att väcka intrycket att situationen blir bättre samtidigt som kvinnans situation i Iran tvärtom håller på att försämras? Jag tycker att det verkligen borde tas med i bedömningen.

Pinheiro
Bästa fru Maij-Weggen! Jag avsåg ämnet för resolutionen, inte talen i parlamentet. Men om ni frågar vilken ståndpunkt kommissionen har så kan jag försäkra er, utan att rådfråga mina kollegor, att detta är helt oacceptabelt.
Som ni vet - och detta rör också andra diskussioner i parlamentet i dag - förkastar Amsterdamfördraget varje form av diskriminering, på samma sätt som alla framtida fördrag kommer att göra. Så det är underförstått att vi bör kämpa för detta i alla situationer, och särskilt när vi stöter på glasklara fall. Det finns ingen som helst tvekan vad gäller kommissionens ståndpunkt i frågan.

Ordföranden
Tack, herr kommissionär.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 17.30.

Ordföranden
Nästa punkt på dagordningen är gemensam debatt om följande resolutionsförslag:
B4-0902/98 av Collins för UPE-gruppen om omstrukturering av företaget Levi Strauss i Belgien och Frankrike, -B4-903/98 av Vandemeulebroucke för ARE-gruppen om omstruktureringsplanen för Levi Strauss Europe, -B4-0910/98 av De Coene, Caudron och Van Lancker för PSE-gruppen om tillkännagivandet att Levi Strauss skall stänga sina fabriker i Gits, Wervik, Deurne (Belgien) och La Bassée (Frankrike), -B4-0916/98 av Aelvoet, Lannoye och Wolf för V-gruppen om nedläggningarna av Levi Strauss-fabrikerna i Gits, Wervik, Deurne och La Bassée, -B4-0929/98 av Chanterie för PPE-gruppen om Levi Strauss omstruktureringsplan, -B4-0942/98 av Elmalan med flera för GUE/NGL-gruppen om omstruktureringen av Levi Strauss textilkoncern.
Donnay
Herr ordförande, kära kolleger! Levi Strauss-ärendet visar oss än en gång de förödande konsekvenser - mänskligt, socialt och ekonomiskt - som en otyglad globalisering kan leda till.
Oavsett de officiella skäl som anförs av Levis, är det naturligtvis återigen frågan om utlokaliseringar och social dumpning som är aktuell. I den omstruktureringsplan som Levi Strauss tillkännagivit förutses att fyra av företagets tolv fabriker i Europa skall stängas. Tre av dessa ligger i Belgien och en i Frankrike, i La Bassée, en kommun i Nord-Pas-de-Calais, ett område som redan är hårt drabbat av arbetslöshet. Nedläggningarna kommer att innebära att närmare 1 500 arbeten försvinner, varav 530 i Frankrike.
Man kan inte förhålla sig likgiltig och overksam till dessa nyheter. Det finns dessutom skäl att ifrågasätta det välgrundade i nedläggningarna, när man får höra att vissa av de berörda fabrikerna går med vinst. Därtill kommer att de kanske har fått stöd från Europeiska unionen eller från de berörda medlemsstaterna. Förutom de mycket smärtsamma mänskliga tragedier, som nedläggningarna kommer att vålla, skall vi inte glömma att en hel lokal ekonomi kommer att skakas i grunden. Vet man att Levis har funnits i La Bassée i 30 år? Det talas visserligen om ett rådfrågningsförfarande med berörda företagsnämnder, men denna rådfrågning är obligatorisk enligt ett direktiv som ålägger multinationella företag att rådfråga fackliga företrädare innan de genomför någon form av omstrukturering.
Därför måste vi vara mycket vaksamma i denna fråga, samtidigt som vi respekterar företagens fria förvaltning. Allt måste göras för att hitta alternativ till friställningarna.
I detta sammanhang tar jag mig dock friheten att tvivla på det effektiva i pseudolösningen med 35 timmars arbetsvecka, sådan den har föreslagits i Frankrike. Jag skulle hellre se en diskussion kring sänkta sociala avgifter, i kombination med nödvändiga skyddsmekanismer för att undvika bumerangeffekter.
Levi Strauss motiverar sitt beslut med överproduktion. Men samtidigt får vi veta att företaget har ingått ett avtal med en turkisk underleverantör, som erbjuder klart lägre produktionskostnader. Vad vi här står inför är faktiskt en utlokalisering. Men eftersom vi måste beakta alla eventualiteter, om det är så olyckligt att nedläggningen av fabrikerna bekräftas, kräver vi omedelbart att det vidtas kraftfulla åtgärder i konsekvens härmed.
Jag vill särskilt erinra om att trakten kring La Bassée, och rent allmänt regionen Nord-Pas-de-Calais, redan är drabbad av stora ekonomiska och sociala problem. Den har rätt att förvänta sig åtgärder för att lindra effekterna av nedläggningen, vilka gör skäl för sitt namn.

Vandemeulebroucke
Herr ordförande, ärade kolleger! Multinationella företag som till exempel Levi Strauss lever egentligen sedan länge inte längre i vårt samhälle utan helt enkelt utanför det. De har sina egna lagar, sin egen spjutspetsteknik och till och med sin egen demokrati, nämligen deras aktieägares så kallade demokrati, varken mer eller mindre. Humana eller sociala överväganden passar inte in i mönstret för att det finns bara ett ideal: vinsten. Naturligtvis hänvisar man till att lönekostnaderna ligger väldigt högt. Det är riktigt men det räcker absolut inte. Låt oss göra en jämförelse: i Förenade kungariket ligger lönekostnaden på elva dollar i timmen, i Ungern tre dollar i timmen, i Kina 0, 56 dollar i timmen. Det måste väl till mycket mer än att bara hänvisa till den höga lönekostnaden. Europaparlamentet konstaterade redan den 14 juli att kommissionens plan för den här sektorn var otillräcklig, den skulle behöva vara mer exakt och den skulle framför allt behöva vara mer konkret. Jag vill hänvisa till kompromissresolutionen, framför allt punkt 7. Där kräver vi en fullständig och tydlig översikt över eventuellt europeiskt stöd till Levi Strauss. Har det utdelats stöd inom ramen för textil- och klädindustrin Retex, stöd inom ramen för programmen Tacis, Phare, Esprit, stöd inom ramen för strukturfonderna? Kommissionen känner till den här frågan sedan länge så nu skulle jag vilja ha ett tydligt svar.

Ordföranden
Jag vill påpeka för våra kolleger att Vandemeulebroucke, som lämnar parlamentet efter 18 år som ledamot, nyss har gjort sitt sista inlägg. Redan för flera år sedan hade jag förmånen att ha honom som gruppordförande, och vi önskar honom nu alla lycka till.
(Applåder)

De Coene
Herr ordförande, herr kommissionär, kolleger! Levi Strauss, jeanstillverkaren, vill lägga ned sina filialer före årets slut, tre i Belgien, en i norra Frankrike, med som följd att 1461 människor mister jobbet vid årsskiftet. Det Levis gör kan inte tolkas på annat sätt än ett perverst dåd. Först organiserar man nämligen en överproduktion utanför Europa för att sedan kunna åberopa just den överproduktionen som övermäktig omständighet för att kunna lägga ned verksamheten. Levis är så ärligt att det erkänner att företaget har ett marknadsföringsproblem och tydligen har det, åtminstone enligt företagsrådets rapporter, inte gjorts ett endaste dugg åt det problemet de senaste tio åren. Alltså är det människorna på en lägre nivå, de vanliga arbetstagarna, som egentligen måste betala för att nödvändiga initiativ inte har tagits. Får vi påpeka att Levis år 1997 hade en nettovinst på 430 miljoner bara i de belgiska filialerna. Samma Levis i Belgien kunde lägga undan 380 miljoner i ekonomisk reserv för omstrukturering, samma Levis i Belgien har kunnat lägga undan ett ännu större belopp för att så att säga kunna betala ut dubbel lön år 2002. Det här är alltså inga fattiglappar, det här är inga fattiga människor. Det är ett företag som är perfekt kapabelt att hålla sina filialer i norra Frankrike och i Belgien i gång. Dessutom har arbetstagarna i Belgien och i norra Frankrike till och med gjort de insatser som behövdes för att garantera sina jobb. De tillät extra flexibilitet men det hjälpte inte. Därför begär vi, den socialdemokratiska gruppen, att när fackförbunden i morgon lägger fram sina alternativa planer, att Levis verkligen diskuterar dem, verkligen överväger dem, så att det finns en liten chans att erbjuda företaget en framtid också i våra områden.
Jag har tillsammans med kollegerna Gérard Caudron och Anne Van Lancker lagt fram ett förslag till resolution eftersom det måste göras något på europeisk nivå. Vi kan alltså verkligen göra något och våra liberala kolleger säger att det här är en pseudohändelse. Det är det inte, vi måste skärpa direktivet om kollektiva uppsägningar. Vi måste skärpa direktivet om de europeiska företagsråden.
Dessutom står det ytterligare något på vår politiska dagordning. Europeiska unionen kan hjälpa medlemsstaterna att sänka de sociala lönekostnaderna. Därför är det nödvändigt att vi samordnar vår skattepolitik med avseende på bolag och kapitalinkomster. Det är bara på det sättet som vi kan sätta stopp för den mördande skattekonkurrensen. Därför ber vi att Europeiska kommissionens insatser och särskilt kommissionär Montis nu följs av medlemsstaterna och att man kommer fram till ett avtal.
(Applåder)

Telkämper
Herr ordförande! Företaget Levis Strauss har för avsikt att lägga ned flera verksamheter i Belgien och Frankrike och avskeda totalt 1 461 anställda. Företaget har inte drabbats av några förluster här, tvärtom. Under förra året uppgick vinsten till flera hundra miljoner belgiska franc. Företagets politik går ut på förflyttning. En ny produktionsenhet öppnades i Turkiet; produktionsenheten i Ungern har till och med fördubblat produktionen.
Vi ogillar företagsledningens strategi som proklamerar en omstrukturering med överproduktion som förevändning, medan man har ökat produktionen i låglöneländer. Man talar också om en hearing med arbetstagarna. Denna hearing eller detta löfte är ett hån, för när omstruktureringen är förberedd praktiskt och man sedan tillkännager att en hearing skall hållas, då är det ingenting annat än en skenhearing.
Arbetstagarna har vår solidaritet, och vi kräver därför för det första att projektet skall stoppas. För det andra uppmanar vi kommissionen att kräva tillbaka subventioner från de senaste fem åren från företag som fått dem från Europeiska unionens budget, eller från medlemsstaternas budget, om dessa företag genomför massavskedanden trots vinst.
Vi uppmanar för det tredje den belgiska regeringen att äntligen komma i gång med genomförandebestämmelserna med avseende på massavskedandena för att kunna införa ekonomiska sanktioner vid företagsnedläggningar och avskedanden som inte genomförs på ett korrekt sätt. Jag tror att dessa åtgärder är nödvändiga i arbetstagarnas intressen och för att avhjälpa arbetslösheten inom Europeiska unionen.
(Applåder)

Chanterie
Herr ordförande, ärade kolleger! De anställda vi Levi Strauss kommer alltid att minnas tisdagen den 29 september 1998 som den svarta tisdagen, den morgonen avskedades nämligen 1500 personer, trots att företagsledningen flera gånger i år hade bekräftat att det inte skulle bli några avskedanden.
Vid nedläggning och avsked måste hänsyn tas till de lagstiftade skyldigheter som gäller i Belgien och i Europeiska unionen. De skyldigheterna får inte uppfattas som en formalitet. Det är en falsk gest gentemot arbetstagarna att lägga fram ett förslag om uppsägning, när det förslaget egentligen är ett redan fattat beslut som endast skall verkställas.
På PPE-gruppens vägnar säger jag att om information måste ges så skall arbetstagarna få ta del av all och rätt information. I fallet Levi Strauss så finns det tvivel om det. Om det måste förekomma samråd så skall arbetstagarna få chansen att lägga fram förslag och alternativa lösningar, och då skall en allvarlig diskussion föras om dem. Det finns alltså tvivel om att ledningen för Levi Strauss är beredd att ompröva vissa saker igen. Målet med hela dialogen och förhandlingsrundan måste vara att behålla maximal sysselsättning.
För det andra måste vi tänka över situationen för de inblandade fabrikerna och över hela gruppens utveckling. Det finns ingen förståelse för att vinstgivande företag läggs ned, företag som hör till de mest produktiva i hela gruppen. Det går absolut inte an att lägga ned gamla filialer på en plats, på grund av påstådd överproduktion, när man samtidigt startar nya filialer på andra platser.
För det tredje måste det verkligen komma strängare europeiska regler i samband med nedläggning av företag och kollektiv uppsägning av de anställda. Jag vill till sist säga att man bygger inte ett socialt paradis på en ekonomisk kyrkogård, men man bygger inte heller ett ekonomiskt paradis på en social kyrkogård. Företagen har också ett samhällsansvar och det har Levi Strauss helt glömt bort.

Querbes
Herr ordförande, kära kolleger! Några veckor innan man aviserade stängningen av fyra av de tolv fabrikerna i Europa, tre i Belgien och en i Frankrike, gladde sig Levi Strauss ledning år att företagets vinster hade fyrdubblats på fyra år och uppgick till över 5 miljarder franc för 1996. Då bryr man sig inte om vilka konsekvenser 1 500 förlorade arbetstillfällen får för de berörda arbetstagarna och deras familjer, eller för ekonomin i en region som redan har hög arbetslöshet!
Som om detta inte var nog varslar Levi Strauss även om friställningar i andra fabriker, samtidigt som man ökar sin produktionskapacitet i låglöneländer. Efter Renault i Vilvorde, är det Levi Strauss som slänger alla hänsyn över bord. Beslutet är så mycket svårare att acceptera eftersom arbetstagarna har gjort avsevärda ansträngningar för att förbättra produktiviteten. Efter Vilvorde visar Levi Strauss attityd än en gång på resultaten av en Europapolitik som inom ramen för Maastrichtfördraget gynnar konkurrens och kapitalliberalisering, med omstruktureringar och utlokaliseringar till följd. Profithunger står mot sysselsättning och sociala framsteg, och den ekonomiska krisen skakar ländernas ekonomier.
Under dessa omständigheter måste man glädja sig åt det snabba motdraget från arbetstagarna i alla koncernens europeiska fabriker och deras demonstration den 5 oktober, som omintetgjorde företagsledningens försök att splittra dem. Härigenom uppnåddes också de första resultaten.
Vår partigrupp fördömer Levi Strauss beslut och välkomnar arbetstagarnas och de fackliga organisationernas beslutsamhet. Vi uppmanar ledningen att ta tillbaka sitt beslut och förhandla med fackföreningarna om att utarbeta ett alternativ till nedläggningarna, främst med hjälp av arbetstidsförkortning. På så vis skulle arbetstillfällena kunna räddas. Samtidigt föreslår vi att arbetstagarnas rättigheter skall utökas och att de europeiska företagsnämnderna skall stärkas för att bekämpa utlokaliseringar som gör folken till konkurrenter och utnyttjar sociala och lönemässiga klyftor dem emellan.
Men Levi Straussledningens beslut och arbetstagarnas reaktion visar framför allt återigen att det är nödvändigt och möjligt att ge Europabygget en ny, framstegsvänlig inriktning genom att befria det från finansmarknadernas ok, demokratisera det och utse till dess huvuduppgift att uppfylla medborgarnas behov och strävanden.

Pinheiro
Herr ordförande! Låt mig först på kommissionens vägnar beklaga den föreslagna stängningen av fyra av Levi Strauss enheter i Belgien och Frankrike och förlusten av fler än 1 400 arbetstillfällen.
Låt mig också ge er kompletterande information om en del aspekter i samband med Levi Strauss tillkännagivande och i synnerhet om det sätt på vilket saker och ting utförts.
Levi Strauss' styrelse deltog i förra veckan i diskussioner med arbetstagarnas företrädare, både på nationell och europeisk nivå, och arbetstagarnas företrädare håller tydligen just nu på att utarbeta förslag i syfte att hitta alternativa lösningar till stängning eller avskedande av de arbetstagare som kommer att beröras av krisen.
Vi bör därför välkomna det faktum att de båda parterna till sist sitter vid förhandlingsbordet för att diskutera den aktuella situationen. Låt oss hoppas att dessa diskussioner blir produktiva och åtminstone bidrar till att mildra de sociala effekterna av stängningarna.
Den relevanta gemenskapslagstiftningen verkar ha respekterats i vederbörlig ordning. Både direktivet om kollektiva uppsägningar och direktivet om europeiskt företagsråd har återigen visat sig vara användbara instrument för att säkerställa att beslut, som allvarligt påverkar arbetstagarnas intressen fattas och genomförs inom en lämplig social ram.
Kommissionen är mycket medveten om kritiken mot det sätt på vilket bestämmelserna rörande medlemskap i Europeiska företagsrådet kan ge en obalans vad gäller antalet arbetstagarföreträdare. Kommissionen kommer under nästa år att utvärdera hur direktivet om Europeiska företagsrådet fungerar, och det sätt på vilket frågor som denna behandlas kommer oundvikligen att påverka denna utvärdering.
Men även om dessa två direktiv verkar ha respekterats på ett korrekt sätt i detta fall, så finns det en allmän frågeställning om hur man bäst tar itu med större kriser inom företag och hur man bäst undviker nedläggningar.
Förväntningar rörande förändringar på marknaden och deras effekter inom företag är avgörande. Detta kräver mer permanenta, sysselsättningsinriktade och framåtblickande informationer och samrådsförfaranden, i jämförelse med den formalism som genomsyrar många av de befintliga bestämmelserna inom detta område.
Det är detta som ligger bakom det föreliggande initiativet från kommissionen om " Information till och samråd med arbetstagare i Europeiska gemenskapen" . Vi väntar på Unice: s slutgiltiga beslut nästa vecka om organisationen kommer att delta i förhandlingar med den europeiska fackliga samorganisationen, ETUC, om denna fråga. Kommissionen menar att det idealiska vore om arbetsmarknadens parter på europeisk nivå beslutade att ta itu med denna uppgift, som i första hand faktiskt rör dem.
Men om det inte kommer något avtal till stånd mellan dem, kommer kommissionen att lägga fram ett förslag till lämplig lagstiftning på detta område.
Förväntningar är också ett centralt element i den europeiska sysselsättningsstrategin. Den 14 oktober kommer kommissionen att anta förslag till 1999 års riktlinjer för sysselsättningen, tillsammans med utvärderingen av hur medlemsstaterna genomför den överenskomna sysselsättningsstrategin, och en rapport som pekar på områden där sysselsättningsgraden i Europa har goda möjligheter att förbättras i framtiden.
Att ta del av ett sådant tillkännagivande som Levi Strauss gick ut med i förra veckan är alltid tråkigt. Låt oss hoppas att de nuvarande diskussionerna utmynnar i godtagbara lösningar för de personer som berörs.
Nedläggningar som denna understryker återigen behovet av att se till att den europeiska sysselsättningsstrategin tillämpas fullt ut, för att förhindra långtidsarbetslöshet och för att främja skapande av nya arbetstillfällen.
Till sist, vad gäller Vandemeulebrouckes begäran om uppgifter om potentiellt stöd till Levi Strauss, så är jag ledsen att säga att ett sådant stöd inte är möjligt. Men vi skall försöka iaktta enmånadsperioden som fastställs i resolutionen, trots att även en månad är en mycket kort period. Vi skall göra vårt yttersta, därför att det är viktigt i politiskt hänseende för parlamentet och för oss alla, att veta om några europeiska pengar har getts till Levi Strauss.

Ordföranden
Nästa punkt på dagordningen är gemensam debatt om följande sju resolutionsförslag:
B4-0901/98 av Bertens för ELDR-gruppen om bidragen till Förenta nationerna, -B4-0907/98 av ledamöterna Collins och Van Bladel för UPE-gruppen om Förenta nationernas ekonomiska kris, -B4-0912/98 av ledamöterna Ford och Oddy för PSE-gruppen om bidrag till Förenta nationerna, -B4-0918/98 av ledamöterna Aelvoet m. Fl. För V-gruppen om ekonomiska bidrag till Förenta nationerna, -B4-0922/98 av ledamöterna Castagnède för ARE-gruppen om betalningen av bidragen till Förenta nationerna, -B4-0932/98 av ledamöterna Provan och Oomen-Ruitjen för PPE-gruppen om bidragen till Förenta nationerna, -B4-0943/98 av ledamöterna González Álvarez, Ojala för GUE/NGL-gruppen om bidragen till Förenta nationerna.
Fassa
Herr ordförande, kära kolleger! Det har framkommit att USA är skyldigt Förenta nationerna cirka 1, 6 miljarder dollar som inte finns med i den ordinarie budgeten för fredsbevarande insatser. Hur skall man bedöma detta? Låt mig säga att det bör bedömas ur geopolitisk synpunkt. Efter det sovjetiska imperiets fall kräver de internationella polisinsatserna en betydligt högre grad av finkänslighet. För att undvika att dessa insatser enbart genomförs av USA är den enda lösningen att sådan åtgärder vidtas under Förenta nationernas egid.
Underlåtenheten från USA: s sida att betala de belopp som man är skyldig Förenta nationerna är därför ganska oroväckande, eftersom det verkar förebåda en nedvärdering av de insatser som görs av denna mycket viktiga internationella organisation, kanske i syfte att ersätta den med USA för att rikta in hela den internationella politiken efter det landets intressen.

Oddy
Herr ordförande! Den 27 juni i år deltog Glyn Ford och jag i en nattlig demonstration utanför Förenta staternas ambassad i London för att protestera mot Förenta staternas misslyckande med att betala sina skulder till Förenta nationerna. Skulderna uppgår till 1, 55 miljarder dollar, vilket är ungefär två tredjedelar av den totala FN-budgeten.
Det pågår en masskampanj i Förenade kungariket. 110 ledamöter av det brittiska underhuset, 58 ledamöter av överhuset och 27 ledamöter av Europaparlamentet har uttryckt sitt stöd för demonstrationen. Frankrikes och Irlands regeringar stöder också kampanjen från och med detta datum.
Det faktum att vi nu har ett gruppöverskridande stöd för denna resolution speglar de starka känslor som finns i denna kammare mot Förenta staternas upprörande misslyckandet med att betala. Förenta staterna är en mycket viktig global organisation. Dess ansvar har ökat i och med dess fredsbevarande roll, och jag vet av egen erfarenhet som jag fick i Sri Lanka, varifrån jag tog med mig tusentals dokument om försvunna personer, att Förenta nationerna behöver mer pengar. När Alex Smith och jag överlämnade dokumenten om försvunna personer i Sri Lanka, så arbetade bara fyra anställda i Förenta nationerna med försvinnanden över hela världen.
Förenta nationernas budget bör utökas, inte minskas på detta mycket orättfärdiga sätt av Förenta staterna. Landet borde statuera ett mycket bättre exempel.

Spencer
Herr ordförande! Jag avslutar detta ämne med en mer splittrad känsla än vanligt. Medan jag anser att den amerikanska kongressens uppförande är förkastligt, så är jag mer intresserad av de organisationsproblem som kommer att drabba Förenta nationerna under reformarbetet, och hela styrningsprocessen på global nivå. Vi i parlamentet bör syssla med frågor om hur man skall hitta nya resurser för finansiering av Förenta nationerna som inte är beroende av problemet med det amerikanska vetot, och nationella regeringars motvilja att betala. Jag vill att parlamentarikerna skall få ett ord med i laget när det gäller att få fram dessa resurser, så att vi som parlamentariker får en viss känsla av delägarskap i Förenta nationerna. Medan jag är välvilligt inställd till de mål vi försöker att uppnå, så betvivlar jag i hög grad att en 11-minutersdebatt enligt förfarandet om brådskande ärenden är rätt sätt för parlamentet att ta itu med denna fråga.
Just nu ligger ett betänkande hos utskottet för utrikes-, säkerhets- och försvarsfrågors, vilket behandlar hela den fråga som rör reformeringen och styrningen av Förenta nationerna. Jag är också tveksam till om det kommer att påverka en enda röst i den amerikanska kongressen, trots att det är någon som är lika tongivande som Christine Oddy som försöker att få fram sitt budskap över Atlanten. Jag stöder parlamentets ansträngningar, men den mekanism vi valt riskerar allvarligt att återigen skada vår egen trovärdighet i denna fråga, och begränsa vår förmåga att påverka.
Jag rekommenderar kammaren att anta resolutionen, men jag hoppas att vi kommer att ta upp den igen när vi fått större kunskaper, och kanske med någon enstaka ny idé vid något tillfälle under återstoden av denna mandatperiod.

González Álvarez
Herr ordförande! Jag håller helt och hållet med Spencer om att vi kanske borde agera mera intelligent. En resolution är kanske inte tillräckligt för ett problem av det här slaget.
Vi var också kritiska till den nuvarande utformningen av Förenta nationerna. Vi tycker att det borde vara mera självständigt, mera öppet, att man bör arbeta för ett borttagande av vetorätten. Vi tycker med andra ord att det borde finnas mera demokrati inom FN. Men eftersom vi vet att arbetet för fred och det humanitära arbetet är mycket viktigt skulle vi aldrig få för oss att be Europeiska unionens medlemsländer, som är nettogivare, att dra tillbaka sina bidrag.
Trots kommissionärens frånvaro hoppas jag att ni tillåter ett litet skämt. Några av oss skulle i alla fall gärna se att vi kunde säga till USA: enligt artikel 19 i FN: s förordning skall den som inte betalar förlora sin rösträtt, och för en gångs skull skulle vi kunna handla som dem och tala om för dem att de har förlorat sin rösträtt. Men oroa er inte, i den här kammaren är vi mycket fredliga, mycket demokratiska och vi ska inte frånta USA rösträtten. Parallellt med den mera fantasifulla lösningen som Spencer har föreslagit skall vi be den amerikanska kongressen att åtminstone acceptera Clintons begäran om att betala en del av det som man är skyldig FN.

Holm
Herr ordförande! USA: s politik på detta område är farlig. Det är ju politik som det handlar om, eftersom USA genom att inte betala sin skuld på 1, 6 miljarder dollar genom utpressning försöker styra FN: s politik och förhindra de reformer som FN är i behov av, vilket jag tror att vi alla här i plenum är överens om.
FN är viktigt och behöver utvecklas. Utveckling kräver reformer, men så länge USA inte betalar, är det väldigt svårt att få igenom några större förändringar. Andra länder har ju betalat till FN. Trots att många länder har det väldigt svårt med ekonomin, har de ändå betalat, vilket USA naturligtvis också borde göra. I en " grön" världsordning har FN nämligen en av nyckelrollerna. Det kan inte vara så att ett land skall kunna sätta agendan och styra politiken på världsnivå, utan det måste ske genom FN, så att inte enskilda stater kan förstöra inriktningen och styra åt ett visst håll.

Mendes Bota
Herr ordförande! Bill Clinton kan mycket väl lägga all världens skuld på Japan, den amerikanska kongressen eller på den ekonomiska krisen i världen. Men USA: s skuld till FN på 1, 5 miljarder dollar eller mer har andra, politiska, förklaringar och framför allt, vilket också har nämnts här i parlamentet, har det att göra med nedvärderingen av FN för att uppvärdera USA: s roll som världspolis.
Japan är, trots sina interna svårigheter och i en situation med kraftig tillbakagång, ett land som uppfyller sina internationella åtaganden och är inte skyldigt FN någonting; tonläget i romanen om politisk pornografi mellan president Clinton och kongressen har helt nyligen skruvats upp; och ännu fram till för fyra månader sedan, var fortfarande euforin på börsen och förväntningarna på tillväxt i världsekonomin höga, liksom den amerikanska ekonomins tillstånd var utmärkt.
Nu är inte USA: s obetalda skulder till FN nya. Det är en medvetet ackumulerad skuld sedan många år. Amerikanerna har inte betalat, för att de inte har velat, på samma sätt som de inte går in med kapital och förstärker IMF med de 18 miljarder dollar som är deras andel. Det är ett mycket allvarligt prejudikat, och ett mycket dåligt exempel från den som gör anspråk på att vara världens ledare, och det äventyrar alla humanitära och fredsbevarande åtgärder, och riskerar själva FN: s framtid. Tyvärr borgar inte den nuvarande situationen med ett politiskt försvagat amerikansk presidentskap, vilket minskar landets trovärdighet inför nationerna, för ett snabbt och positivt slut på denna situation. Men trycket från det internationella samfundet på USA, med Europeiska unionen i spetsen, får inte avta.

Amadeo
Herr ordförande! Att vissa länder - framför allt USA - inte fullt ut betalar sina bidrag till FN måste ses som en varningssignal när det gäller de problem som plågar denna världsomspännande organisation. Dessa länder måste naturligtvis kritiseras eftersom deras underlåtenhet minskar FN: s möjlighet att agera globalt och därmed organisationens möjligheter att ingripa i kriser, vilket i sin tur minskar möjligheterna att bevara freden. Och det är desto mer klandervärt som USA: s exempel - och vilket exempel, med tanke på att det rör sig om världens enda supermakt! - skulle kunna leda till ett liknande beteende i en kedjereaktion som skulle kunna orsaka ett totalt, traumatiskt avstannande av alla FN: s aktiviteter och göra att de länder som i stället fullständigt stöder FN: s resolutioner och som, i likhet med Italien, har deltagit i olika fredsinsatser blir försiktigare, för att inte säga motvilliga.
Delegationen från Nationella alliansen uppmanar emellertid denna församling att inte bara uttala sig om de länder som inte betalar, utan även om att undersöka de verkliga motiven för den kris som råder inom FN. De motiven är, enligt vår åsikt, etiska, strukturella och politiska. De är etiska, eftersom man vid flera tillfällen har kunnat konstatera slöseri och till och med korruption, nepotism och bestickning i ett palats som i dessa avseende är allt mindre av glas. De är strukturella, eftersom organisationen och personalen har drabbats av elefantiasis och byråkratisering, vilket hindrar snabba och effektiva beslut. De är slutligen av politisk natur, eftersom de flesta av FN: s resolutioner förblir tomma ord och kommer att förbli tomma ord till dess man har skapat en tydlig verkställande makt eller alternativa sanktioner som gör att resolutionerna verkligen respekteras.

Pinheiro
Herr ordförande! Som ni känner till, är gemenskapen en betydande finansiär av projekt som genomförs med fonder ur FN: s program och kontor.
Emellertid har vi inte i egenskap av observatörer bidragit till FN: s allmänna budget. Likväl har Europeiska unionens medlemsstater i sin helhet, bidragit med nära 36 procent av FN: s verksamhetsbudget och nära 39 procent av budgeten till den organisation som ägnar sig åt fredsbevarande åtgärder, nivåer som är betydligt högre än vår del av världens nationalprodukt, vilken ligger på 30, 8 procent.
Dessutom betalar medlemsstaterna i Europeiska unionen vad som tillkommer dem i helhet, i tid och villkorslöst och Europeiska unionen kräver att övriga medlemmar i FN på samma sätt uppfyller sina internationella förpliktelser.
Den aktuella betalningskrisen påverkar FN: s effektivitet, äventyrar den aktuella reformeringen av FN och är djupt orättvis mot övriga finansiärer. Från den 31 augusti 1998 är USA skyldig FN 1, 613 miljarder dollar, vilket utgör 60 procent av de försenade betalningarna till FN.
Den amerikanska kongressen har antagit en lag som bemyndigar till en betalning på 926 miljoner dollar. Denna lag måste emellertid godkännas av presidenten, eftersom den också innehåller en bestämmelse som förhindrar stöd till organisationer som försvarar abort. Dessutom, även om de verkställs, skulle dessa åtgärder bara täcka 57 procent av de belopp USA ligger efter med till FN.
Europeiska unionen har upprepade gånger uttryckt sin oro inför denna amerikanska lag, som betyder otillräcklig betalning på oacceptabla villkor. Europeiska unionen har vidtagit åtgärder i denna fråga och unionens ordförandeskap, medlemsstaterna och kommissionen kommer att fortsätta att ta upp denna fråga med den amerikanska administrationen och kongressledamöterna varje gång tillfälle erbjuds.

Ordföranden
Kära kolleger! Vi avslutade alltså med debatten om bidragen till FN.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 17.30.
Vi kommer att avbryta sammanträdet under en knapp kvart, så att våra kolleger kan återvända till sina platser för att genomföra omröstningen.
(Sammanträdet avbröts kl. 17.15 och återupptogs kl. 17.30.)

Ordföranden
Vi skall nu genomföra omröstningen.
Efter omröstningen om Slovakien

Spencer
Herr ordförande! I min brådska att delta i omröstningen, tryckte jag på Redings knapp i stället för min egen. Jag skulle vilja att referatet visar att jag bara röstade en gång, men på fel ställe.

Barton
Herr ordförande! Jag kan bara göra det antagandet att Cassidys brådska att ansluta sig till socialisterna, fick honom att glömma att berätta det för oss.

Ordföranden
Det verkar ju som om konservativa ledamöter ansluter sig till alla grupper i detta parlament, så varför inte också socialisterna!

Hallam
Herr Cassidy! Skall ni ansluta er till labourpartiet? Jag kommer in i kammaren, och här sitter han!

Ordföranden
Jag är inte säker på att labourpartiet kan gå så långt till vänster.

Cassidy
Herr ordförande! Det glädjer mig att så många av mina kollegor bryr sig så mycket om var i kammaren jag sitter. Men tyvärr så har PSE-gruppen inte turen att få mig.

Oomen-Ruijten
Herr ordförande! Frågan man skulle kunna ställa sig är: Är det någon skillnad mellan gamla och nya Labour och mellan nya Labour och kristdemokraterna?
Efter omröstningen
Cox
Herr ordförande! Jag vill att det tas till referatet att vår kollega James Moorhouse, ledamot av Europaparlamentet, i eftermiddags gick med i liberaldemokraterna. Jag ser fram emot att få välkomna honom som medlem i vår grupp nästa vecka.

Rübig
Herr ordförande! På läktaren befinner sig en delegation, närmare bestämt fackutskottet för europafrågor från det nordösterrikiska delstatsparlamentet, som jag skulle vilja hälsa hjärtligt välkommen.
(Applåder)
(Sammanträdet avbröts kl. 17.45 och återupptogs kl. 18.00.)

JET
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A4-0311/98) av Ahern för utskottet för forskning, teknologisk utveckling och energi om förslag till rådets beslut om godkännande av ändring av stadgarna för EG: s fusionsforskningsanläggning Joint European Torus (JET), samarbetsprojekt (KOM(98)0013 - C4-0137/98-98/0063(CNS)).

Ahern
Herr ordförande! Inom EU: s fusionsprojekt har det just avslutats ett sexårigt projekt för teknisk design till en kostnad av nästan 1 miljard ecu. Samtidigt förväntar man sig att den amerikanska kongressen snart skall sätta stopp för det amerikanska deltagandet kring den internationella reaktorn för termonukleära experiment, ett kärnfusionsprojekt som uppgår till 6 miljarder ecu.
I juli i år kunde inte den amerikanska regeringen underteckna den föreslagna utvidgningen av ITER-EDA-projektet, detta berodde huvudsakligen på att den amerikanska kongressen för närvarande är ovillig att tillföra några fler pengar till ett fortsatt amerikanskt deltagande. Grupper från EU som sysslar med fusionsdesign finns placerade i San Diego, Naka i Japan och i Garching i Tyskland. Men vad finns det nu för rättslig grund till att de skall vara kvar och fortsätta, eller till och med till utbetalningen av deras löner? Denna fråga är särskilt viktig på grund av att EG-domstolen i december 1996 meddelade ett domslut som innebar att en olik behandling av de anställda vid EG: s fusionsforskningsprojekt, JET, var olaglig. Kommissionens förslag har för avsikt att genomföra domstolens dom genom att ändra JET-stadgarna så att de diskriminerande delarna avlägsnas.
I enlighet med rådets beslut från 1978 om upprättande av JET, skulle projektet varit slutfört redan 1990. Sedan dess har ett antal utvidgningar av projektet godkänts, det senaste sträcker sig till december 1999.
JET-stadgarna fastställer att den personal som tillhandahålls av värdorganisationen, UK Atomic Energy Authority, kommer att vara fortsatt tillgängliga för denna organisation. Den personal som tillhandahölls av övriga medlemmar av JET förflyttades tillfälligt från deras nationella laboratorier och erhöll tillfälliga kontrakt med Euratom. I och med att man ansåg att denna skillnad i villkoren var en form av orättfärdig diskriminering på grundval av nationalitet, förde personalen en rad fall till EG-domstolen. Under 1987 kom domstolen fram till att det faktiskt förelåg diskriminering, men att diskrimineringen var berättigad på grund av projektets tillfälliga karaktär.
Förändringarna i personalbestämmelserna är av betydelse, även om de bara är tillämpliga på nya anställda fram till 1999; men det förväntas inte bli några. De kommer att utgöra en modell för ett möjligt JET-personalsystem efter 1999 med en ny rättslig struktur.
För att sätta stopp för det nuvarande olagliga systemet, föreslås ett nytt enhetligt system med förflyttning av personal från medlemmarna av projektet. I framtiden kommer all personal som rekryteras efter ändringen av stadgarna att förbli anställda av medlemsorganisationerna. Den nya formuleringen fastställer att det bara kan anställas en kategori av ny personal, nämligen personal som förflyttas från sina nationella laboratorier. Men exakt på vilket sätt dessa ändringar skall genomföras och, något som är ännu märkligare, de nya tjänstevillkoren som är tillämpliga för ny JET-personal, finns inte med överhuvudtaget i kommissionens förslag. Detta har alltså överlåtits till JET-rådet, förmodligen med det antagandet att de bara är genomförandeåtgärder.
Detta duger helt enkelt inte. Fusionsprogrammets brist på öppenhet och demokratiskt ansvar har nu tydligt visat sig få katastrofala följder, och har faktiskt skadat själva projektet. Idén om att personalens lön och villkor i ett projekt, som till stor del finansieras genom Euratoms budget, skulle bestämmas av ett organ som bedöms som komplett oansvarigt av hälften av den budgetansvariga myndigheten, det vill säga Europaparlamentet, är helt enkelt oacceptabelt.
Det finns också ett annat problem. I den första delen av den nya artikel 8.4 står det att läsa: " personal som värdorganisationen tillhandahåller skall förflyttas till samarbetsprojektet och skall... under förflyttningsperioden kvarstå i värdorganisationens tjänst." I artikel 8.7 fastställs: " Alla personalutgifter, inklusive ersättning för personalutgifter som värdorganisationen påtagit sig... skall bäras av samarbetsprojektet."
Varför föreslås detta underliga system? Helt enkelt därför att värdorganisationen var tvungen att betala den nationella lönekomponenten - som man gör till lärare i Europaskolorna och alla andra förflyttade nationella sakkunniga som arbetar inom gemenskapens institutioner - medlemsstaterna skulle, i själva verket, uppmanas att tillhandahålla ett nettotillskott till den redan överenskomna fusionsbudgeten - en möjlighet som de inte såg fram emot med förtjusning.
Eftersom det finns en överenskommelse att ändra JET-stadgarna i linje med EG-domstolens domslut, så måste parlamentet rådfrågas om alla förslag som grundas på Euratomfördraget för förlängning av JET efter 1999. Det skulle vara fullständigt oacceptabelt att göra denna förlängning i och med så betydande konsekvenser för EU: s budget, en exekutiv genomförandeåtgärd inom detta specifika program, på grundval av konfidentiella kontraktsmässiga arrangemang med de nationella organisationerna.
Vad gäller betalningen från Euratoms gemenskapsbudget av den nationella lönen till de förflyttade nationella experterna, så är detta normalt olagligt inom kommissionen, dvs. det strider mot budgetförordningen, eftersom man blandar ihop del A och B i budgeten. JET-planen kanske kan komma runt detta, eftersom den kommer att genomföras via en rad kontrakt med nationella organisationer om att tillhandahålla tjänster. Detta skapar ett anmärkningsvärt prejudikat för åternationaliseringen av den europeiska förvaltningen.
Budgetutskottet har tillfogat sitt yttrande till detta betänkande, men det är inte så strängt som vi vanligtvis förväntar oss från detta utskott. Jag undrar om detta beror på att en del ledamöter av budgetutskottet håller på att dela ut valfläsk. Jag avser då i synnerhet James Elles, eftersom JET-projektet är beläget i hans valkrets. Jag önskade att han var lika sträng mot JET i sin valkrets som han normalt är när det gäller Europeiska unionens budgetmässiga överväganden.

Adam
Herr ordförande! Jag måste erkänna att det fanns långa perioder under Aherns tal då jag undrade om hon talade om betänkandet som bär hennes namn.
Jag skulle vilja rikta er uppmärksamhet mot punkt 1 i förslaget till lagstiftningsresolution, där det fastställs att " Europaparlamentet godkänner kommissionens förslag" . Detta är faktiskt det förslag som finns i betänkandet.
Den socialistiska gruppen välkomnar kommissionens förslag till ändring av JET: s stadgar. Låt oss se lite mer förnuftigt på frågan. Personalsituationen uppstod för ganska många år sedan. Vi kanske borde förstå att anställningsvillkoren för olika personer vid den tiden ansågs som skäliga, och de accepterades av de personer som anställdes, men detta var för 20 år sedan, eller kanske ännu längre sedan. Villkor förändras. Det är därför inte otroligt att det under denna tid uppstod situationer där den brittiska personalen kände sig missnöjda med situationen och tog ärendet till domstol. Upplösningen i frågan har sannerligen varit långdragen, och att det har tagit så lång tid ger inget beröm till kommisssionen, JET: s råd eller någon annan. Vi påbörjade detta ärende under den förra parlamentsperioden, inte under den innevarande.
Vi har åtminstone kommit en bit på väg. Vi har inte kunnat ordna villkoren för all personal, på grund av det enkla skälet att det fortfarande finns fall hos domstolen som inte är avklarade. Detta är skälet till att villkoren bara är tillämpliga på ny personal. De villkor som - möjligen - kommer att tillämpas efter december 1999 tycker jag är fullständigt godtagbara. Jag hoppas att de kan accepteras av personalen. Om så inte blir fallet, finns det naturligtvis förfaranden genom vilka de kan ändras igen. Jag hoppas att det inte kommer att ta så lång tid.
Det görs många kommentarer om fusionsprogrammet i betänkandet, men de är inte relevanta i denna specifika diskussion. Eftersom det gjorts många kommentarer, så borde jag kanske säga att det finns en del av oss i denna kammare som tycker att fusionsprogrammet bör fortsätta. Vi är inte säkra på slutresultatet, men denna osäkerhet gäller ju i lika hög grad för alla de forskningsprogram vi har. Men i detta fall har det skett betydande framsteg.
Om ledamöterna vill ha ytterligare information, så kan jag försäkra dem om att allt de behöver göra är att lyfta telefonluren och ringa till JET och få information från chefen. Jag har aldrig haft några svårigheter att få information om projektet. Så lätt är det för ledamöterna att få information.
Jag måste erkänna att den senaste rapporten jag fått från JET: s råd är lite svår att förstå. Jag kommer att ta itu med denna situation genom att ringa chefen och fråga om de inte kan formulera texten så att den blir lite mer lättförståelig för parlamentsledamöterna. Det är detta förhållningssätt vi vill se, inte en lång harang om några luddiga frågor som inte är till någon hjälp för någon i denna debatt.
Detta är den socialistiska gruppens förhållningssätt. Vi välkomnar kommissionens förslag. Vi hoppas att meningsskiljaktigheterna bland personalen snart kommer att bli fullständigt lösta. Vi menar att de har arbetat mycket hårt och mycket framgångsrikt. Vi i den socialistiska gruppen önskar dem lycka till.

Chichester
Herr ordförande! Jag vill tacka fru Ahern för hennes koncisa betänkande. Jag kan emellertid inte tacka henne för hennes ovälkomna, nedsättande anmärkningar om min kollega Elles, i synnerhet eftersom han inte är närvarande för att bemöta dem. Jag hoppas Ahern omprövar sitt uttalande.
När JET inrättades verkar det som om det ursprungliga arrangemanget var ett pragmatiskt försök att uppnå en rättvis behandling både av den brittiska personalen, i relation till deras motsvarande antal vid UKAEA, och av personalen från andra medlemsstater i ett försök att säkra att anställningsrättigheterna beaktades för alla. Uppenbarligen tog det emellertid inte så lång tid innan skillnaderna i lön och anställningsvillkor mellan JET- och AEA-anställda blev kända, vilket på ett förståeligt sätt ledde till att AEA-personalen ville ha ett bättre avtal. Jag delar Adams inställning att det är tråkigt att det tagit så lång tid att reda ut saken. Jag tycket emellertid att det verkar som om kommissionens föreliggande förslag i grund och botten är ett försök att ställa saker och ting till rätta genom att ändra stadgarna och förbättra villkoren för den personal som anställs i framtiden.
Detta verkar vara en typisk lösning inom EU, och en ganska elegant lösning till på köpet, som bara är tillämplig framöver och därför inte får några budgetkonsekvenser i nuläget. Detta är extra listigt eftersom den framtida fusionsforskningen, när väl den nuvarande JET-fasen avslutas nästa år, är höljd i osäkerhet. Den enda säkra aspekten verkar vara den konsekventa förutsägelsen att fusionstekniken kommer att fungera som huvudsaklig källa till förnybar energi om 50 år. Det är tydligt att domstolen hade rätt i sin slutsats att detta inte var något kortsiktigt projekt, även om juryn fortfarande kanske är oense om ordet tillfällig.
Denna situation belyser riskerna med att ha någon form av jobb som skiljer sig i lönehänseende om det utförs på europeisk nivå i jämförelse med nationell nivå. Till exempel, förslag i denna kammare till gemensamma villkor för ledamöterna skulle utsätta ledamöterna i denna kammare för kritik från nationella parlamentsledamöter om de i jämförelse skulle få betydligt bättre betalt. Med andra ord så stöder jag principen att om man är utstationerad, och vi är ju bara här för en femårsperiod trots allt, bör lönevillkoren ligga på nationella nivåer, men ersättningen för utgifter bör ligga på en gemensam nivå. Detta tycker jag verkar vara ett rättvist förhållningssätt.
Den andra väsentliga frågan som rör denna grupp av förslag från kommissionen tas upp både i betänkandets motivering och budgetutskottets yttrande. Frågan är att trots det faktum att den största kostnaden belastar gemenskapens budget, så har inte gemenskapen mer att säga till om. Jag kräver att man tar en titt på detta, nu när projektet är på väg in i nästa fas.

Holm
Herr ordförande! Dessa ändringar i stadgarna är ju nödvändiga, bra och efterlängtade, dels de ändringar som revisionsrätten har rekommenderat, dels ändringarna till följd av förstainstansrättens dom som betyder att de rättsstridiga diskrimineringsklausulerna tas bort.
Om man ser på de nya formuleringarna stadgar de att det bara skall finnas en kategori för ny personal som rekryteras, nämligen personal som avdelas av sina nationella laboratorier. Det saknas alltså ändå en del, nämligen hur de skall tillämpas på den nya personalen. De nya tjänstebestämmelserna finns inte alls med i kommissionens förslag, vilket man ju kan sakna. De överlämnas nu till JET: s råds gottfinnande, antagligen med antagandet att de endast utgör genomförandeåtgärder. Det duger inte riktigt. Fusionsprogrammets bristande öppenhet och demokratiska ansvar har fått en törn och måste förbättras.
Jag tycker inte att man skall nöja sig med att vi parlamentariker kan ringa till JET och få information, utan jag tycker nog att det skall stadgas litet bättre. Det är ju fråga om den parlamentariska granskningen och kontrollen av JET, vilken i dagsläget är väldigt dålig. Vi måste ha en bättre övervakning över EU: s fusionsprogram, eftersom det är väldigt komplicerat, precis som Adam sade. Det är mycket tekniskt komplicerat. Visserligen har vi i parlamentet blivit kunniga genom de betänkanden som vi har lagt fram, bl.a. genom betänkandet av Plooij-van Gorsel, och har fått en bättre kunskap, men hur är kunskapen i t.ex. ministerrådet där besluten fattas? Det är svårt att säga.
V-gruppen lade ju fram ett antal ändringsförslag i utskottet, just för att man skulle se till att Europaparlamentet blir mer involverat och skulle få veta vad som har hänt. Jag tycker att det var synd att dessa ändringsförslag röstades bort i utskottet, eftersom jag tror att det skulle ha varit mycket bra och nödvändigt. Det är dock en fråga som vi kanske kan återkomma till.

Pinheiro
Herr ordförande! Jag vill börja med att tacka parlamentet och föredraganden, fru Ahern, för deras arbete med kommissionens förslag.
Som ni vet så föreslår vi ett godkännande av en rad ändringar som JET: s råd vill göra i det gemensamma projektets stadgar. En del av dessa är tekniska justeringar. En väsentlig ändring är införandet av ett nytt system för tillhandahållande av personal till projektet, som ett gensvar på förstainstansrättens slutsatser att vissa aspekter av det befintliga systemet är olagliga.
Som ni vet kommer det gemensamma projektet att avslutas i december 1999, så dessa föreslagna ändringar kommer i princip bara att vara tillämpliga under en begränsad tidsperiod. Ert utskott för forskning, teknologisk utveckling och energi, och ert budgetutskott har godkänt förslaget utan ändringar, och jag är säker på att ni kommer att följa deras rekommendationer och stödja vårt förslag att godkänna ändringar i JET: s stadgar.

Ordföranden
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 9.00.

EEG/San Marino: protokoll till avtal
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är rekommendation (A4-0238/98) av Habsburg-Lothringen för utskottet för externa ekonomiska förbindelser om protokollet till avtalet om samarbete och tullunion mellan Europeiska ekonomiska gemenskapen och San Marino till följd av Österrikes, Finlands och Sveriges anslutning till Europeiska unionen (6788/97 - C4-0262/98-97/0022(AVC)).

Habsburg-Lothringen
Herr ordförande, herr kommissionär! Den föreliggande rekommendationen handlar om tullunionen och om samarbetet mellan Europeiska ekonomiska gemenskapen och San Marino. Det är kanske på sin plats med en kort historisk översikt över hur detta avtal kommit till stånd. Det undertecknades den 16 december 1991 och avsåg att befästa och utöka de redan nära relationerna mellan Europeiska ekonomiska gemenskapen och San Marino. Genom avtalet upprättas en tullunion mellan avtalsparterna, och det skall ligga till grund för ett så brett samarbete som möjligt på vitt skilda områden - industri, tjänster, miljöskydd, turism, kommunikation, information och kultur liksom socialpolitik.
Det förvaltas av ett samarbetsutskott som utövar sin verksamhet i enlighet med mönstret från flera motsvarande avtal som slutits av Europeiska gemenskapen och borde i princip inte föranleda några speciella problem. Det var 1991. Den 27 november 1992 undertecknades i Bryssel ett interimsavtal om handeln och en tullunion, vilket trädde i kraft den 1 december 1992. Ratificeringsprocessen för Europeiska unionens tolv medlemsstater har då tagit över fem år. Det handlade om ett avtal där medlemsstaterna egentligen inte hade några större nationella intressen att försvara, kanske med undantag av Italien. Det fanns inte heller några större nämnvärda invändningar mot det, men trots att det inte funnits några problem har ett så att säga " litet fördrag" helt enkelt blivit liggande och försummats, vilket egentligen inte ser så bra ut.
Kanske är en medborgare i Europeiska unionen, som inte bor i omedelbar närhet till San Marino, inte särskilt intresserad av vad som tilldrar sig där. Vi får dock inte glömma bort att San Marinos medborgare är extremt intresserade av vad som tilldrar sig här, vad som sker i utvecklingen inom Europeiska unionen. Att de var tvungna att vänta i över fem års tid innan detta avtal verkligen hade ratificerats i de olika länderna är egentligen en skandal!
Detta har alltså dröjt länge, och under tiden hade ytterligare medlemsstater i Europeiska unionen anslutit sig respektive lämnat in sina ansökningar om medlemskap, alltså Österrike, Finland och Sverige. Detta har återigen skapat en ny situation eftersom detta protokoll måste förses med ett tillägg. Man får då inte heller glömma bort: Detta har på nytt tagit relativt lång tid. Jag blev själv utsedd till föredragande i februari 1997. Betänkandet var klart i juni 1997, blev sedan återigen liggande ända fram till den 3 juni 1998 - alltså i ett års tid - utan att någon verkligen brydde sig om det, utom här i parlamentet, det måste jag betona. Nu kommer detta ärende gudskelov upp här i plenum i dag och kommer förhoppningsvis att antas vid omröstningen i morgon bitti.
Man bör kanske säga något om San Marino också: Det är ett underbart vackert, om än mycket litet, men mycket intressant land som genom århundradena har behållit sin självständighet, vilket knappast någon annan av Europas småstater har gjort. Kanske skulle jag kunna få lägga till några historiska fakta: När Napoleon erbjöd San Marino att det på bekostnad av sin granne skulle få utvidgas avböjde San Marino detta inom ramen för en folkomröstning och beslöt att förbli vid sin storlek. Därför fick landet i anslutning till detta möjlighet att vara med vid Wienkongressen som avtalsslutande part och verkligen medverka, bidra aktivt, och redan då betonade landet sin speciella självständighet, sin speciella position.
Man får inte heller glömma bort att vid en senare tidpunkt - under andra världskriget nämligen, då San Marino, som ligger mitt i Italien, var omgivet av en fascistisk regim, inte sparade några kostnader eller mödor för att erbjuda skydd åt så många flyktingar och människor i nöd som möjligt och skydda dem på vederbörligt sätt. Det innebär att San Marinos invånare alltid har visat en mycket, mycket stor självständighet; de har alltid visat en speciell karaktär som de bevarar ännu i dag. Ytterligare en aspekt som man måste nämna och även anse som positiv är det faktum att San Marino som en av de få småstaterna i Europa alltid har vägrat att bli ett skatteparadis, och därigenom också hela tiden kommit mycket bra överens med och haft ett mycket gott förhållande till sin större granne Italien.
Det förefaller mig i detta sammanhang vara viktigt att påpeka att vi inte får glömma bort hur nära San Marino ligger oss egentligen. För några månader sedan fattade vi beslut om vilka länder som skall få vara med i fråga om euron, vilka länder som kommer att börja med valutan. Vi talar alltid om 11 länder, i själva verket är det minst ett eller två till. När allt kommer omkring använder San Marino liran som valuta. Där talas också italienska. I själva verket är det land nummer 12 som hör till hela euro-området. Det borde vi tänka på och i enlighet därmed rikta vårt intresse mot San Marino.
Sammanfattningsvis är det egentligen beklagligt att gemenskapen med tolv medlemsstater har behövt så lång tid för att ratificera ett fördrag som det från första början inte funnits någon nämnvärd kritik eller invändningar mot. Europaparlamentet förordade redan den 9 juni 1992 avtalet om en tullunion och samarbete. Jag anser absolut att tilläggsprotokollet bara gäller formella aspekter och hoppas verkligen att Europaparlamentet kommer att ge ett positivt utlåtande för detta land i morgon, så att det blir ett slut på denna långa och inte särskilt vackra historia och så att förhållandet till San Marino förbättras. Det finns en del att göra! Tillåt mig - och jag gläder mig mycket över det - att meddela er att San Marinos representant, Laura Bologna, även i dag var hos oss i parlamentet just för att informera sig om hur det går med detta betänkande.
(Applåder)

Pinheiro
Låt mig börja med att tacka föredraganden för hans betänkande och för de ord han just uttryckt. Ett positivt yttrande från Europaparlamentets sida markerar ett viktigt steg framåt mot avslutandet av en lång ratificeringsprocess, och leder i riktning mot en faktisk tillämpning av avtalet.
Detta avtal som undertecknades i december 1991, är det mest centrala dokumentet i processen för ett fördjupande och en utvidgning av våra förbindelser med San Marino. Förutom dess tull- och handelsbestämmelser, innebär avtalet en utökning av samarbetet inom olika områden, inklusive socialpolitik. Kommissionen beklagar att avtalet ännu inte har trätt i kraft. Jag hoppas att de ofta komplicerade ratificeringsförfarandena snart skall slutföras av de nationella parlamenten för att därmed i en snar framtid bana väg för det faktiska genomförandet av avtalet med detta mycket vackra land.

Ordföranden
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 9.00.

Gemenskapens statistiska program 1998-2002
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A4-0321/98) av Lulling för utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik om rådets beslut om gemenskapens statistiska program 1998-2002 (KOM(97)0735 - C4-0197/98-98/0012(CNS)).

Lulling
Herr ordförande! Jag tillhör de ledamöter av utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik som inte kan ro i land några så kallade stora betänkanden efter mottot " De små betänkandena för de små länderna" . Hur betydelselöst vårt presidium anser detta betänkande om det statistiska femårsprogrammet vara, framgår tydligt av det faktum att vi i dag diskuterar det under ett kvällssammanträde och i morgon, fredag, kommer att rösta om det när inte ens fler än hälften av parlamentets ledamöter är närvarande.
Jag vet naturligtvis att man så att säga inte kan entusiasmera den allmänna opinionen med statistik och betänkanden om den - som tyskarna uttrycker det - inte locka fram någon hund bakom den varma ugnen. Det är ju snarare så att de som måste lämna uppgifterna för statistiken inte är särskilt entusiastiska över arbetet som man begär av dem med de många frågeformulären. Det är särskilt fallet i fråga om små och medelstora företag, vilka upplever statistikfrågorna som en besvärlig plikt. Jag vet som föredragande för SLIM-programmet att man ville göra statistiken för gränsöverskridande handel på den inre marknaden enklare.
Det är dock inte så att näringslivet som helhet kämpar mot statistiken, för den behöver bra statistik, till exempel om handelsflöden inom gemenskapen för sin handelspolitik. Jag har som föredragande upplevt att europeiska organisationer som COOP och även Comité Vins har legat på knä för mig och bett om att verka för att vi till exempel statistiskt kartlägger hur mycket vitt eller rött vin som exporteras från Rioja till Bayern.
Hur som helst måste jag naturligtvis påpeka att, om Amsterdamfördraget vore i kraft nu, då skulle medbeslutandeförfarandet komma till användning, vilket naturligtvis skulle öka kollegernas uppmärksamhet rejält och leda till att kommissionen och rådet skulle lägga märke till våra ansikten i större utsträckning. Men hur som helst: Vi skall inte glömma bort att viktiga politiska beslut ligger framför oss under giltighetstiden för detta program från 1998 till 2002, närmare bestämt: den gemensamma jordbrukspolitikreformen, utvidgningen av EU, den enhetliga valutans funktion, vilket förutsätter väl samordnad statistik beträffande konvergenskriterierna för eurozonen och iakttagande av stabilitetspakten.
Utvecklingen och övervakningen av arbetsmarknaden efter sysselsättningstoppmötet i Luxemburg såväl som förberedelserna inför ett definitivt mervärdesskattesystem är ytterligare utmaningar som alla beslutsfattare måste vara så väl informerade om som möjligt. Jag tröttnar aldrig på att här upprepa att en dåligt informerad medborgare och i synnerhet en dåligt informerad politiker gör dåliga bedömningar och fattar dåliga beslut. Eftersom det är på det sättet behöver vi bästa möjliga jämförbara, oberoende uppgifter för alla tidigare nämnda beslut, och vi behöver dem i rätt tid. Detta kommer bara att bli möjligt om vi ger Eurostat de medel som erfordras.
Man kan ju inte här, å ena sidan ideligen kräva bättre och snabbt tillgänglig information, undersökningar och, å andra sidan vilja skära ned anslagen till Eurostat. Den slutliga effekten av sådana nedskärningar kommer nämligen att kosta gemenskapen, medlemsstaterna, våra medborgare mycket mer pengar än tillförlitlig statistik i rätt tid. Det vore ju också uppåt väggarna om vi till exempel skulle mäta inflationen med otillfredsställande samordnade förbrukningsindex, om vi skulle fastställa budgetunderskottet, de långfristiga skulderna i procent av bruttonationalprodukter som beräknas på så olika sätt, att den ena räknar med sin skuggekonomi inklusive prostitution och den andra hemmafruars obetalda arbete som värdeskapande. Det skulle vara sympatiskt. Men om dessa beräkningsgrunder inte är samordnade uppfyller naturligtvis de som överdriver sin bruttonationalprodukt Maastrichtkriterierna bättre än medlemsstater som inte gör på det sättet. Den som i sin arbetslöshetsstatistik bara beaktar de arbetslösa som är bidragsberättigade och inte även de arbetssökande, kommer då helt enkelt att få en lägre arbetslöshetskvot än den medlemsstat som inte gör så.
Det är bara några exempel på vad detta femårsprogram betyder. Jag är tvungen att lyckönska kommissionen till denna överskådliga presentation, varför vi även måste avvisa förslaget från budgetutskottet om att stryka de klara målen ur bilagan. Det skulle nämligen vara liktydigt med en kastrering av den klara, överskådliga texten. De förnuftiga förslagen från alla andra utskott - ungefär ett dussin utskott gav yttranden - har vi bakat in i betänkandet. Kommissionären kommer nu bergsäkert att säga till oss att de kommer att finna nåd inför hans ögon.
Jag skulle vilja tacka de utskott som gett yttranden för deras goda förslag. Vi har förutom de i utskotten enhälligt antagna ändringsförslagen bara ett ytterligare ändringsförslag från Blokland. Jag tycker inte om det. Blokland vill ändra ordet " tillväxt" till " varaktig och miljövänlig utveckling" i den text som säger att det statistiska programmet måste ta hänsyn till de viktigaste prioriteringarna som är ett resultat av gemenskapspolitiken, varunder konkurrenskraft, tillväxt och sysselsättning faller. Det är en terminologi som man inte kan finna någonstans i fördraget och inte heller i slutsatserna från toppmötet i Amsterdam i stället för tillväxt. Därför borde vi, tror jag, avvisa det.

Ordföranden
Enligt mina beräkningar överskred ni er tid med 20 procent, men eftersom ni alltid är så underhållande så gör det ingenting.

Holm
Herr ordförande! Statistik kan ju vara ganska tråkigt, men det är också väldigt viktigt. Eurostat tar oftast fram statistik som ligger till grund för de beslut som vi fattar. Det är vi politiker som oftast använder oss av statistik på ett eller annat sätt. Därför är det av stort värde att statistiken tas fram på rätt sätt, att den görs jämförbar osv. Det blir svårare och svårare för Eurostat att tillhandahålla dessa statistiska uppgifter som behövs för att följa de ständigt växande politiska krav som EU ställer.
Genom Amsterdamfördraget får EU ännu mer makt, vilket betyder att vi skall fatta ännu fler politiska beslut, vilket också betyder att vi behöver bättre beslutsunderlag som Eurostat måste tillhandahålla. Det gäller både gamla och nya områden. Man måste också komma ihåg att förbindelsen mellan Eurostat och de nationella myndigheterna baseras på subsidiaritetsprincipen. I kommissionens dokument står följande: " Den nuvarande resursnivån kan inte uppfylla alla behov" . Det är litet trist att man skall behöva prioritera när det handlar om vilka politiska beslut som EU är ansvarigt för.
I utskottet för forskning, teknologisk utveckling och energi har vi koncentrerat oss dels på det som handlar om forskning och teknisk utveckling, dels på energifrågan. En av de viktiga punkterna som vi för fram är att Eurostat måste vara tillgängligt när det gäller att sprida information inom forskningsvärlden, vad man har kommit fram till och hur det kan nyttjas i olika sammanhang som en indikation på innovationer. Detsamma gäller för energiområdet: För att man skall kunna ha en ordentlig energi- och miljöpolitik, krävs att man har samma statistiska bakgrund och kan göra jämförelser i syfte att kunna fatta rätt beslut, beslut som behövs för att vi skall kunna nå en hållbar utveckling, bland annat med tanke på den strategi som fastlades vid Kyotokonferensen om klimatförändringar. I samband med detta är statistiken väldigt nyttig, användbar och nödvändig. Eurostat behöver således resurser för att klara detta, vilket är viktigt med tanke på att mycket av beslutsfattandet flyttas från medlemsstaterna till EU-nivå.

Andersson
Herr ordförande! Jag vill börja med att tacka föredraganden, Lulling, för att hon har tagit stor hänsyn till bland annat det som vi kom fram till i utskottet för sysselsättning och socialfrågor.
Det finns ett ökat behov av att förbättra statistiken på detta område, inte minst efter Luxemburgtoppmötet. Nu är det så att vi har att övervaka de riktlinjer som antogs där, och som nu resulterar i nationella handlingsplaner. Det finns fortfarande brister, framför allt när det gäller jämförbarheten. Det finns emellertid också andra brister, det tar t.ex. alltför lång tid; man skulle behöva kortare tidsintervall för att göra jämförelserna.
Vi har gjort en hel del prioriteringar i utskottet på de områden som vi ansvarar för, dvs. sysselsättningsområdet, men också det sociala området och utbildningsområdet. Det gäller naturligtvis de fyra pelarna i Luxemburg. Det gäller statistik över aktiva och passiva åtgärder för arbetsmarknadspolitiken. Det gäller arbetade timmar per år och vecka; i detta sammanhang är det viktigt att ha könsspecifika uppgifter för att exempelvis se hur mycket obetalt arbete som har utförts och vilka det är som utför det obetalda arbetet. Det var några av prioriteringarna.
När det gäller det sociala området borde hushållsbudgetundersökningarna genomföras oftare. Det behövs också statistiska uppgifter om tillgång och efterfrågan på platser inom barnomsorg samt vad gäller föräldraledighet.
På utbildningsområdet är det viktigt att se hur övergången från yrkesutbildning till arbetsmarknaden fungerar, att jämföra antalet s.k. dropouts , avhoppen i skolan, i de olika medlemsländerna samt att se hur övergången från skyddad anställning för de handikappade till arbetsmarknaden fungerar.
Det är alltså några exempel på prioriteringar som vi har från utskottet för sysselsättning och socialfrågor. Vi ser fram emot förbättrade statistikuppgifter från statistikkontoret på detta område, speciellt eftersom vi har fått nya uppgifter efter Luxemburgmötet.

Blokland
Herr ordförande! Å miljöutskottets vägnar vill jag lyckönska Lulling till hennes betänkande. På ett par kardinalpunkter har hon kommenterat Europeiska kommissionens program och lagt fram ändringsförslag. Jag håller med henne om att Europaparlamentet måste vaka över Eurostats oberoende. I ett demokratiskt samhälle måste statistiken vara objektiv och tillförlitlig. Till det behövs tillräckliga ekonomiska resurser. Jag ber kommissionären fundera över hur Eurostat kan bli mer oberoende av Europeiska kommissionen. Det är nämligen först då som Eurostat kan vara helt fritt från politiskt inflytande. Jag är nyfiken på hans reaktion.
En annan punkt som miljöutskottet påtalar är bristen på prioritering per politikområde. De ekonomiska resurserna är ju begränsade. Varför gör kommissionen då inga prioriteringar? Hur tänker kommissionen göra en meningsfull utvärdering utan att först klargöra vilka som är de viktigaste politiska punkterna de kommande fyra åren?
För miljöutskottet yrkar jag på att ett tydligt konstaterande av hur stor miljöbelastningen är i de ekonomiska sektorer där de största miljöproblemen förekommer får högsta prioritet på det miljöpolitiska området. Jag hoppas att kommissionären håller med om det och i kväll ger ett konkret löfte.
I tredje hand hänvisar jag till ändringsförslag 15 som avser artikel 2 i rådets förslag till beslut. Målet " tillväxt" som det formuleras i kommissionens förslag strider, i motsats till vad Lulling sade, mot Maastrichtfördraget, nämligen artikel 130. 2. Det stämmer inte heller överens med det femte åtgärdsprogrammet om miljön som parlamentet och rådet fastställt. Varför alltid det här onyanserade strävandet efter ekonomisk tillväxt? Det tjänar inte samhället på. Jag har vid upprepade tillfällen betonat att det är i medborgarnas och företagens intresse att den ekonomiska tillväxten är ekologiskt hållbar. Jag hoppas att parlamentet, kommissionen och rådet fullständigt skall stå bakom den här föresatsen och inte längre behandla fördraget som en papperstiger på den punkten. Låt oss därför i fortsättningen alltid tala om hållbar utveckling, som vi är mer intresserade av än en stigning eller sänkning av bruttonationalprodukten.
Insamlingen av statistiska uppgifter är till för att skaffa användbar information som skall ligga till grund för beslutsfattande i ordets breda bemärkelse. Därför pläderar jag för att Eurostat skall arbeta på ett sätt som skänker klarhet i sambanden mellan utvecklingen i områdena ekonomi, miljö och sysselsättning. Det är ingen nytta med att ställa upp åtskild statistik för dessa områden. Den behöver kopplas till de ekonomiska sektorer som kan urskiljas i de nationella räkenskaperna. Hur skall man annars kunna göra regleringar om man inte vet vilka utvecklingstendenser som är på gång, och hur sambandet mellan dem ser ut? Jag tvivlar inte på att Eurostat delar den uppfattningen.
I november 1995 uttalade sig parlamentet med tydlighet om det här (betänkande av kollega Díez de Rivera Icaza). Det är viktigt att miljöbelastningen av den ekonomiska verksamheten kan göras synlig. Det är meningen med ändringsförslag 13.
En viktig utmaning är anslutningen av länder i Central- och Östeuropa. En gedigen miljöpolitik är en av huvudpunkterna vid anpassningen av vår aquis communautaire . Eurostat skall se till att vi har en komplett datasamling inom det här politikområdet och inom andra huvudområden. I det aktuella programmet nämns emellertid inte den punkten. Vilken förklaring har kommissionären till det?
Till sist det slutliga mervärdesskattesystemet. Det säger jag framför allt som min egen uppfattning. Jag undrar om ursprungsprincipen verkligen fungerar så smidigt. För att kunna räkna ut mervärdesskatten på leveranser inom gemenskapen behövs ett nytt statistiskt system. I Kanada har man lagt ner 90 miljoner kanadensiska dollar på det. Europeiska unionen kan förvänta sig något liknande. Dessutom kommer företag, som under tiden vant sig vid övergångssystemet, att belastas med extra administrativa kostnader. Av det skälet tycker jag att det just nu verkar vara bättre att instämma i rådets ståndpunkt vilket tills vidare vill behålla övergångssystemet.

Porto
Herr ordförande, herr kommissionär! Målen om förbättring och statistisk utvidgning som tas upp i gemenskapsprogrammet för 1998-2002, format och understruket av Astrid Lulling, förtjänar allt stöd, när det gäller att svara på utmaningar av största betydelse: utvidgningen, hur enhetsvalutan fungerar med stabilitetspakten och tillväxten, den politiska reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken, förberedandet av ett definitivt mervärdesskattesystem eller, till exempel, utvecklingen och uppföljningen av arbetsmarknaden.
Då jag varit föredragande för yttrandet från utskottet för utskottet för externa ekonomiska förbindelser, är det förståeligt att jag särskilt understryker att man måste ha samma kvalitet på insamling av statistik i andra länder, vissa länder som är närmast oss. Då Efta-länderna redan täcks av systemet, är de mest akuta utan tvivel, vilket också är vederbörligt refererat, anslutningsländerna i Öst- och Centraleuropa, bara genom detta är det möjligt att förbereda anslutningen på ett relevant sätt. Allt talar för att ge dem nödvändigt stöd. Men i en global ekonomi, där de multinationella företagen får en allt större betydelse, kan vi inte begränsa oss till enbart Europa. Dessutom, kan vi inte begränsa oss till varornas rörlighet i en värld där andra ekonomiska rörelser får en växande betydelse, såsom utförande av tjänster och kapitalflöden, med utländska investeringar.
I vilket fall som helst måste vi finna en korrekt balans mellan behovet av att få största möjliga information, å ena sidan, och å den andra, behovet av att inte beskatta företagen alltför hårt, speciellt de små och medelstora företagen och medborgarna i allmänhet. Också därför att erfarenheten visar att när man begär för mycket, får man mindre och med sämre kvalitet.
Slutligen, det är aldrig för mycket att understryka att statistiken, som är en offentlig tillgång, måste vara tillgänglig för alla människor, inklusive enkla företag eller studenter, och det växande bruket att ta betalt för den är oacceptabel, då den därför begränsas till utvalda skikt med stor köpkraft. Förutom ett allmänt intresse för ekonomierna, handlar det också om värden i ett demokratiskt samhälle, där ett medvetet deltagande från adekvat informerade medborgare är nödvändigt. Jag anser att detta är en punkt som det är nödvändigt att fästa uppmärksamheten på.

Rübig
Herr ordförande, ärade kolleger! Förslaget för det statistiska femårsprogrammet innehåller en rad intressanta projekt. Genomförandet av dem kan verkligen komma att ge oss värdefulla insikter. Under det föregående programmets löptid steg ju också efterfrågan på samordnad statistik, i synnerhet i sammanhang med konvergenskriterierna. Jag tror att det således är ett mycket viktigt beslutsunderlag för oss.
Därför är kommissionens krav på kvalitativt högvärdig och jämförbar statistik berättigat, förståeligt och bör stödjas av parlamentet. Det medför dock, och det har redan sagts av ett flertal talare, också en enorm byråkratisk belastning för många små och medelstora företag. Det är uppenbart att det förhåller sig på det sättet. Vad som förefaller att krävas omgående är en konsolideringsfas, en andningspaus. Det borde betonas i det nya femårsprogrammet.
Det skulle vara lika meningsfullt att inrätta egen ombudsman för sådana skattefrågor där statistik ligger till grund. För bara två dagar sedan beslutade vi i Europaparlamentet att belastningen för företag i samband med anmälningsplikt till Europeiska centralbanken skall hållas så låg som möjligt.
En ombudsman som kontrollinstans med motsvarande befogenheter skulle kunna vaka över innehållet i sådana principer. Denne skulle fungera som en första instans för berörda, om det nu handlar om överdriven fördjupning i detaljer eller om kvalitetsnormer.
Vi får inte rikta blicken bort från det som över huvud taget är möjligt att genomföra med statistiska medel och de bördor som sammanhänger med detta. Vi har ett trängande behov av sådana normer för framtiden och för det föreliggande femårsprogrammet. Man måste avvärja att hela det statistiska systemet sätts i fara av onödiga bördor, för utan samarbete från de berörda och därigenom även från företagen går det inte att sammanställa någon högkvalitativ statistik. Därför borde det vara ett mål för oss alla att övertyga företagen. De måste få förtroende för att verkligen bara det absolut nödvändigaste krävs av dem. Man borde överväga om detta skulle vara frivilligt och eventuellt kopplat till ett uppmuntringssystem i stället för att arbeta med straff och hotelser.
Vidare borde vi överväga hur vi skall få fart på automatiseringen och även förhindra dubbelt uppgiftslämnande. Stickprov, marknads- och opinionsundersökningar - jag att det kommer att löna sig att tänka på hur vi snabbare och effektivare kan få fram statistiken.

Thors
Herr ordförande! Att Eurostat uppmanas att ta fram könsrelaterad statistik är väldigt viktigt, om inte det viktigaste i betänkandet. Jag vill därför gratulera min kära " namna" till detta. Ordet " namna" finns inte i det svenska språket, men jag har konstruerat det för detta tillfälle, eftersom vi har samma förnamn.
Jag gratulerar till den könsrelaterade statistiken. Det som jag däremot saknar är en hänvisning till att statistiska data i framtiden skall tas fram så att de kan anpassas till geografisk information, och så att Eurostat kan utgöra en del i ett alleuropeiskt samarbete på detta område. Vi skulle dock kunna popularisera de uppgifter som finns om statistiken i våra länder. Då kunde den bli mer jämförbar. Jag hoppas att vi snart skall få ett meddelande om detta, så att vi kan ha gemensamma standarder och bättre kan popularisera detta. Kommissionär Bangemann har lovat ett sådant meddelande, och i utkastet till meddelande nämns uttryckligen Eurostat som en samarbetspartner.
Utskottet för sysselsättning och socialfrågor efterlyste bättre arbetslöshetsstatistik och arbetsmarknadsstatistik. Det är ett evigt problem, men jag tror faktiskt att lösningen redan har kommit. Enligt uppgifter som jag har, tillämpar vi nu nämligen dels oftare statistik - varje månad skall man lämna uppgifter till Eurostat, dels kan vi få mer enhetlig statistik genom att tillämpa ILO-konventionen. Jag undrar vad som behöver förbättras. Det som kanske behöver förbättras är att man tar fram statistik också på regional nivå, men det kan vi ju å andra sidan använda just den geografiska informationen till.
Vidare har vi i andra sammanhang under denna sammanträdesperiod efterlyst bättre information från det europeiska nätverket angående drogmissbruk. Jag hoppas och undrar om inte Eurostat och detta nätverk i framtiden kunde samarbeta, för att vi skulle kunna få gemensamma definitioner och för att få myndigheterna att verkligen ge de uppgifter som man behöver.
Slutligen vill jag säga att ingenting ljuger som dålig statistik. I vårt land har vi erfarit följderna av det när man till Eurostat uppgav våldsbrott, både dråp och misslyckade dråpförsök. Efter det spred sig uppgifter i den brittiska pressen om att Helsingfors var den mest våldsamma staden, när andra hade uppgivit statistik där man bara uppgav antalet dråp som verkligen hade lett till dödsfall. Vi har den gamla sanningen: " Lögn, förbannad lögn och statistik" . Så får det inte vara i framtiden!

Féret
Föredraganden Lulling argumenterar mycket övertygande för att tillräckliga medel skall anslås till stöd för gemenskapens statistikprogram för 1998-2002. Eurostat måste kunna kompensera den bristande effektiviteten hos de nationella statistikbyråerna. Frånsett det förhållandet att de inte själva har resurser för att effektivt fullgöra sitt uppdrag, står dessa alltför ofta under regeringsinflytande. Regeringarna föredrar att ignorera uppgifter, eller än värre manipulera dem för att bättre kunna övertyga medborgarna om att de när allt kommer omkring lever i den bästa av världar.
För att ta ett exempel från mitt eget land, undrar jag om det är bekant att ministeriet för sysselsättning och arbetsmarknadsfrågor går ut med uppgiften att det i hela landet finns cirka 500 000 arbetslösa, vilket är grovt vilseledande, eftersom ministeriet endast räknar med heltidsarbetslösa arbetssökande som uppbär arbetslöshetsersättning.
I den intellektuella anständighetens namn skulle man behöva räkna med arbetslösa som får ersättning utan att söka arbete, arbetslösa som fått dispens från att stämpla, vanliga förtidspensionärer, de som lever på existensminimum, det vill säga socialbidragstagare, bostadslösa, invalider som kvitterar ut invalidpension och sådana som får arbetsskadeersättning från försäkringsbolagen. Den redovisade siffran skulle då stiga från en halv till en miljon arbetslösa.
Vet man att det i Belgien är omöjligt att få reda på antalet illegala invandrare, eller att få veta hur mycket invandringspolitiken kostar skattebetalarna? Är det bekant att man i Belgien inte har en aning om vad vallonerna köper av Flandern, även om man känner till handelsvolymen för utrikeshandeln? På samma sätt säger man nej till varje form av kartläggning av språkgrupperna i Bryssel och i huvudstadens förorter.
Kära kolleger! För en bättre överblick och verklig demokrati tycker jag att det vore önskvärt att Eurostat tilldelades resurser för att besvara våra rättmätiga frågor.

Pinheiro
Herr ordförande! Jag skulle vilja börja med att tacka föredraganden, Lulling, för kvaliteten på hennes betänkande. Förutom utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik, har tolv utskott deltagit i utarbetandet av yttranden om kommissionens förslag till statistikprogram i gemenskapen.
Detta faktum visar med all tydlighet det intresse er institution visar införandet av ett sammanhängande, öppet och pålitligt system för gemenskapsstatistik. Kommissionen gratulerar till denna strävan. Liksom det bevisats i Europeiska unionens andra institutioner, är er övertygelse att det inte är möjligt med en bra demokratisk verksamhet i våra institutioner utan en bra gemenskapsstatistik.
Tillåt mig, innan jag presenterar kommissionens yttrande om Lullings betänkande, att göra några anmärkningar om gemenskapsstatistiken. Under det senaste decenniet har dess roll stärkts på ett betydande sätt. Flera viktiga politiska beslut kräver en mycket hög jämförbarhetsnivå och därmed en hög grad av samordning av gemenskapsstatistiken: institutionen Ekonomiska och monetära unionen, naturligtvis, men också, till exempel, den gemensamma jordbrukspolitiken, den ekonomiska och sociala sammanhållningen och budgetpolitiken. Om det inte var nödvändigt med mer än så, skulle det räcka med att analysera den rapport som godkändes under kommissionens senaste möte, om en eventuell förändring av systemet för egna medel för att alla skulle kunna förstå vikten av pålitlig och jämförbar statistik.
Under loppet av det senaste statistiska femårsprogrammet, inriktades givetvis den första prioriteringen på statistik om konvergenskriterierna, vilka avslutades i tid och med nödvändig kvalitet för att utgöra grunden till besluten den andra och tredje maj. En annan viktig prioritering för Eurostat bestod i förberedandet av statistiska uppgifter för toppmötet om sysselsättning, som ägde rum i november 1997, och utarbetandet av indikatorer som gjorde det möjligt med en uppföljning av riktlinjerna för sysselsättning som antogs där.
Kommissionen valde att ge medlemsstaterna ansvaret för arbetet med insamling av statistiska uppgifter, i enlighet med subsidiaritetsprincipen. Så skapades en organisation enligt en nätverksstruktur med medlemsstaternas statistiksystem. Därigenom definieras på ett undervisande sätt de samordningsmetoder som skall antas, och deras tillämpning drar fullständig nytta av erfarenheten hos nära 70 tusen statistiker som arbetar med dem.
Inom ramen för dess strävan efter en effektiv förvaltning av sina resurser, införde Eurostat, totalt med sina nationella partner, en rad åtgärder ämnade att förbättra produktiviteten, begränsa uppgiftsvolymen som företagen presenterar - framför allt de små och medelstora företagen, att anta de metoder som uppvisar det bästa förhållandet kostnad-effektivitet, att höja den allmänna kvaliteten på sina produkter och, slutligen, att utvärdera resultatet på de senare.
Vad gäller betänkandet av Lulling, kan inte kommissionen låta bli att skriva under på de föreslagna förbättringarna, huvudsakligen inom sysselsättningens område, miljön, lika möjligheter för män och kvinnor, och även inom det statistiska området som är förbundet med det framtida mervärdesskattesystemet. Kommissionen kan dock inte gå med på ändringsförslagen 5, 7 och 8, samt delvis 9, av följande skäl.
Ändringsförslag 5 är överflödigt i förhållande till ändringsförslag 4. Däri framträder avsikten att det vetenskapliga oberoendet hos statistikerna är en av de grundläggande principerna i rådets förordning 322/97 om gemenskapsstatistik. Denna princip är på samma sätt fastslagen i den nya artikel 285 i Amsterdamfördraget.
Kommissionen kan inte gå med på ändringsförslag 7, då vi försöker bibehålla ansvaret för utvärderingen av detta program. Detta faktum utesluter givetvis inte, möjligheten att gå till oberoende sakkunniga för att få hjälp med denna uppgift, vilket förutsägs i kommissionens meddelande SEM 2000.
Kommissionen har också avsikten att gå till europeiska rådgivande kommittén för statistisk information på det ekonomiska och sociala området, i vilket användarnas representanter finns samlade.
Ändringsförslag 8 verkar inte lämpligt då de " andra områdena" omfattas av programmet i fråga.
Slutligen går inte kommissionen med på första delen i ändringsförslag 9, eftersom Eurostat inte har befogenhet att göra bedömningar.
Tillåt mig, sammanfattningsvis, att påminna om betydelsen av detta nya program för gemenskapsstatistik 1998-2002. Kommissionen gratulerar till det utmärkta samarbetet mellan våra två institutioner, vilket utgör ett utmärkt förebud för tillämpningen, vilket kommer att visas inom kort i artikel 285 i Amsterdamfördraget, som förutsäger en institutionalisering av medbeslutandeförfarandet på det statistiska området.
Jag vill också tillägga, vad gäller frågan som tagits upp om Eurostats oberoende, att det är en hederssak för kommissionen att inte utöva politiskt inflytande över Eurostat i någon mening. Detta stod för övrigt klart, när Eurostat publicerade sin statistik för Ekonomiska och monetära unionen, och utgick ifrån ett uttryckligt beslut från kommissionen, inte bara angående denna fråga utan som en hederssak för det fortlöpande arbetet.

Lulling
Herr ordförande! I egenskap av föredragande tror jag att jag måste reagera på vad kommissionären nyss sade om vissa ändringsförslag. Jag håller med om att ändringsförslag 4 och 5 överlappar varandra. Om ni inte tycker om att man säger att arbetet måste vara fortsatt oberoende av politiska påtryckningar, kan jag tänka mig att dra tillbaka ändringsförslag 5, eftersom det i viss mån säger samma sak som det föregående. Det hindrar inte att vi också kan anta det och överlåta åt rådet att välja ett av förslagen.
När det gäller ändringsförslag 7, är jag något förvånad över att ni själv ville utvärdera ert arbete. Det handlar ju om ett arbete som kräver en oberoende utvärdering och ni nämner att Ekonomiska och sociala kommittén kan göra detta. Jag känner personligen mycket väl till Ekonomiska och sociala kommittén, då jag under en tid spelade rollen av " intellektuellt fackföreningsfnask" i kommittén. Jag har svårt att föreställa mig att den skall utvärdera er statistik. Om ni sammanställer en rapport skulle den möjligtvis kunna avge ett yttrande, men den skulle knappast skriva en utvärderingsrapport.
Jag vet att extra budgetanslag kan bli nödvändiga. Om de inte blir det är det bara bra, men om de blir det är det bättre att säga att vi vill att de medel som krävs skall finnas tillgängliga.
När det sedan gäller ändringsförslag 9 tror jag att det föreligger ett missförstånd. Vi begär inte att Eurostat skall göra prognoser över jordbruksutgifternas utveckling. Vi begär statistik " som skall möjliggöra" för de politiska beslutsfattarna att utarbeta prognoser på området. Det är inte Eurostat som skall utarbeta dessa prognoser, men vi behöver deras statistik för att göra det möjligt att göra prognoser över jordbruksutgifternas utveckling inom olika områden. Jag tror att det rör sig om ett missförstånd. Jag hoppas dock att parlamentet i morgon kommer att rösta för ett antagande av dessa ändringsförslag, som vi bedömer som nödvändiga och viktiga.

Pinheiro
Herr ordförande! Vi skall försöka vara lite tydligare. När det gäller ändringsförslag 7, hävdar jag att en utvärderingsrapport helt omfattas av kommissionens kompetensområde. Naturligtvis kan man i stor omfattning konsultera oberoende experter under utarbetandet av dessa rapporter. Experternas eventuella yttranden citeras i rapporterna. Vidare skall de inte överlämnas till Ekonomiska och sociala kommittén innan de läggs fram, utan istället till Europeiska rådgivande rådet för statistisk information inom det ekonomiska och sociala området (Conseil consultatif européen de l´information statistique dans le domaine économique et social). Det är två skilda saker. Detta organ består till hälften av företrädare för statistikanvändare utanför de europeiska institutionerna. Dessa yttranden överlämnas sedan till parlamentet samtidigt som rapporten.
Detta var vad jag hade att säga för att försöka klargöra skälen till att kommissionen inte godtar detta ändringsförslag.

Rübig
Herr ordförande! En ordningsfråga. Jag har redan tidigare bett om att resultaten efter omröstningarna visas något längre så att man får möjlighet att anteckna. Kanske vore det möjligt att omröstningarna, som registeras med dator, även finns tillgängliga skriftligt någonstans så att man ordentligt kan sätta sig in i resultaten.

Ordföranden
Jag har förstått att våra tjänstemän kan ge er en utskrift över omröstningsresultaten när som helst efter det att omröstningen har ägt rum.

Ordföranden
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 9.00.
(Sammanträdet avslutades kl.19.05.)

