Genoptagelse af sessionen
Formanden.
Jeg erklærer Europa-Parlamentets session, der blev afbrudt den 16. april 2002

Formanden.
Jeg vil gerne benytte mig af denne lejlighed til at byde en delegation af brasilianske parlamentsmedlemmer, som har taget plads i den officielle tilhørerloge, velkommen her i Parlamentet. Delegationen er ledet af hr. Foscarini, og den har været på besøg i Parlamentet i den sidste uge. Jeg håber, at Deres besøg har været interessant og informativt. De er meget velkommen.
(Kraftigt bifald)
Det er mig også en stor fornøjelse at ønske en gruppe elever fra Collège Jean Zay i Lens i Frankrig velkommen sammen med deres lærere og borgmesteren af Lens, Guy Delcourt. De har på deres skole bygget en enestående, kæmpemæssig euromønt, som jeg forstår nu er kommet i Guinness Rekordbog og er udstillet i det franske finansministerium. Jeg vil gerne takke dem for deres indsats og atter udtrykke, hvor velkomne de er her i Parlamentet i dag

Formanden.
Hvad angår dagsordenen for i dag, vil jeg gerne informere Parlamentet om, at hr. Cortés, minister for internationalt samarbejde i Latinamerika, ikke kan være her før kl. 17.30. Rådets og Kommissionens redegørelser om topmødet EU-Latinamerika vil derfor først begynde efter kl. 17.30.

Schulz (PSE).
Hr. formand, kære kolleger, Den Socialdemokratiske Gruppe havde til dagsordenen i dag, når mødet begyndte, anmodet om en erklæring fra Rådet og Kommissionen om den fælles fiskeripolitik. Den havde også anmodet om, at det ikke kun var denne erklæring, der skulle afgives, men også en erklæring fra Kommissionen og Rådet om den fælles fiskeripolitik og om vedtagelsen af de beslutninger, der ligger til grund for den fælles fiskeripolitik. Vi har bedt om en sådan erklæring, fordi offentligheden har fået indtryk af - og det har den spanske regering og den spanske landbrugsminister i hvert fald bidraget aktivt til - at der i forbindelse med vedtagelsen af disse beslutninger blev lagt pres på et eller flere medlemmer af Kommissionen.
Dette er meget vigtigt for den juridiske relevans for denne proces i Europa. Derfor ville det være passende med en erklæring fra Rådet og Kommissionen om dette tema, det vil sige om vedtagelsen af disse beslutninger. Det er vi så meget mere overbevist om, eftersom vi i agenturerklæringerne om Kommissionens beslutninger i dag kunne læse, at den pågældende kommissær, fru de Palacio, der tilsyneladende er sat under pres af sin regering, i et åbent brev har fremsat massiv kritik af Kommissionens beslutninger - hun var åbenbart ikke selv til stede under det vigtige møde i Kommissionen. Det vil sige, at det forhold, som vi i sin tid havde opmærksomheden henledt på, skal konkretiseres, og det lægger derfor op til en diskussion i Parlamentet, men som minimum opfordrer vi til, at Rådet og Kommissionen afgiver en erklæring.
Rådet er ikke til stede i dag. Men det kan på det kommende møde i Strasbourg afgive en erklæring om sit syn på vedtagelsen af disse beslutninger. Men i det mindste kan Kommissionens repræsentant i dag ud over erklæringen om den fælles fiskeripolitik også redegøre for, hvordan de fælles beslutninger er blevet vedtaget.
Poettering (PPE-DE).
Hr. formand, jeg ville ikke have bedt om ordet, hvis hr. Schulz ikke var kommet med disse bemærkninger. Jeg vil ikke bedømme den pågældende regerings adfærd, som hr. Schulz har været inde på, og jeg vil heller ikke bedømme en kommissærs adfærd. Men hr. Schulz, Deres bemærkninger ville være mere troværdige, hvis De samtidig havde kritiseret den tyske regering for at lægge pres på Ministerrådet, da der ventede den tyske regering en ubehagelig meddelelse, og det så resulterede i, at dette brev til sidst ikke blev sendt.

Det ville være mere troværdigt, hvis De også gjorde et medlem af Deres parti, der ligeledes er kommissær, til genstand for denne debat - jeg vil ikke nævne navnet, fordi jeg ikke ønsker at skabe en stor debat - eftersom denne kommissær har overtrådt Kommissionens regler! Jeg vil gerne understrege, at jeg ikke ønsker et opgør med fortiden. Men De er selektiv i Deres valg af emner, og det virker ikke særligt troværdigt. Det underbygger ikke den kritik, der muligvis er berettiget, af den individuelle adfærd, som regeringer eller kommissærer lægger for dagen. Det vil jeg gerne slå fast. Vi var enige om, at kommissær Fischler i dag skulle afgive en erklæring. Hr. Fischler er velkommen. Vi skal ikke misbruge denne erklæring til partipolitiske erklæringer.
(Bifald)

Watson (ELDR).
Hr. formand, det er undertiden vanskeligt at holde hovedet klart, når luften er fuld af klagemål, og det tror jeg, vi nu ser resultaterne af. Det er klart, at der er blevet fremsat visse påstande om visse kommissærers og andres aktiviteter i en sag vedrørende fiskeri, men denne sag er blevet behandlet af Formandskonferencen. Fiskeriudvalget er blevet anmodet om at se på sagen og give en tilbagemelding til Formandskonferencen, og jeg forstår, at Budgetkontroludvalget også ser på sagen. Det er vigtigt, at vi lader sagen gå sin gang i Parlamentet, før vi rejser disse spørgsmål i plenum.
Det er også vigtigt, at vi ikke blander spørgsmålet om disse påstande sammen med en meget vigtig meddelelse, som Kommissionen har fremlagt vedrørende den fælles fiskeripolitiks fremtid om, hvordan man sikrer fiskebestande til fremtidige generationer. Så jeg vil gerne på vegne af Den Socialdemokratiske Gruppe bede Dem, hr. formand, om at anmode hr. Schulz om at underrette Formandskonferencen om dette, når tiden er inde.

Cohn-Bendit (Verts/ALE).
Hr. formand, jeg vil gerne komme ind på to ting. For det første vil jeg gerne sige, at vi på Formandskonferencen var blevet enige om at diskutere begge dele. Vi ville ganske vist diskutere det hver for sig, men nej - vi fik at vide, at det kun kan lade sig gøre i forbindelse med Kommissionens erklæring. Vi må på et eller andet tidspunkt blive enige om, hvad vi vil. Vi er under alle omstændigheder villige til at diskutere det. Men vi er ikke indforstået med, at hver gang, vi vedtager noget, får vi at vide, at det skal gøres på en anden måde, og at det hele tiden bliver ændret!
For det andet vil jeg sige noget om regeringers intervention. Jeg vil overraske Dem. De har ret, når De kritiserer forbundskansleren, og han har ret, når han kritiserer regeringen ...
(Tilråb fra hr. Poettering: Så skal han gøre begge dele!)
... siger jeg så! Men der er noget, der er helt galt! Kommissærer repræsenterer ikke deres regeringer, men EU's interesser! Ministrene repræsenterer regeringerne. Det må vi gøre klart over for alle vores regeringer. Som parlamentsmedlemmer skal vi ikke gøre os til repræsentanter for vores partier eller regeringer, men sammen med Kommissionen skal vi repræsentere EU's interesser! Enig? Enig!
(Munterhed, bifald)

Crowley (UEN).
Hr. formand, må jeg blot minde alle medlemmerne her i Parlamentet om, at det vigtigste spørgsmål, vi drøfter her i dag, mens vi måtte have vanskeligheder eller uoverensstemmelser med hensyn til procedurer eller unødig indgriben rettet mod enkelte medlemmer af Kommissionen eller andre, er levebrødet for hundreder af tusinder mennesker, som arbejder i fiskeindustrien.
Disse mennesker ønsker at sikre, at de kan fortsætte i deres rolle som fiskere, der bespiser alle Europas folk, og opretholde stærke kystsamfund. Dette kævleri om procedurer eller individuelle spørgsmål eller politiske spørgsmål gør os ikke ære som parlament. Vi forventes at repræsentere EU-borgernes interesser og ikke kun politiske blokke, der forsøger at score point.
Så lad os lytte til, hvad kommissær Fischler har at sige, og angribe eller støtte politikken. Lad os arbejde med virkelige spørgsmål og ikke med esoteriske spørgsmål vedrørende politisk pointscoring.

Stevenson (PPE-DE).
Hr. formand, som hr. Watson sagde, har vi haft en komplet undersøgelse af denne sag i Fiskeriudvalget på anmodning fra Formandskonferencen. Vi har nu udarbejdet en rapport baseret på en meget ærlig to timers høring, som vi holdt med hr. Fischler, som gav os meget åbenhjertige svar på en trommeild af spørgsmål. Vi vil forelægge denne rapport for Formandskonferencen, efter at Fiskeriudvalget endnu en gang har kastet et blik på den for at sikre, at de er enige om, at det er en fair gengivelse af høringen, som fandt sted i sidste uge.
Det er nu, som Brian Crowley lige har sagt, vores opgave i Fiskeriudvalget at fokusere på reformpakken om den fælles fiskeripolitik. Hvis vi gør andet og lægger flere hindringer i vejen for at få denne reform tilbage på sporet, er det ganske enkelt at gå deres ærinde, som søgte at afspore hele processen til at begynde med. Jeg håber, at Parlamentet vil støtte Fiskeriudvalget ved at se på reformpakken. Hvis der er andre spørgsmål med hensyn til personaleledelse eller andre aspekter i denne kontrovers, vil jeg trygt overlade det til Formandskonferencen at besvare disse.

Frahm (GUE/NGL).
Hr. formand, det, der får mig til at tage ordet, er kun hr. Cohn-Bendits bemærkning om, at vi ikke skal tjene nationale interesser i dette spørgsmål. Jeg vil som dansker gerne sige, at det er jeg fuldstændig enig i. Men det skal da undersøges, om det rent faktisk er foregået på denne måde, og om nationale interesser har spillet ind. Og jeg synes ikke, at en redegørelse er nok. Hvem som helst kan komme og sige hvad som helst. Vi må have en ordentlig undersøgelse. Men jeg er ikke enig i, at det, vi her skal forsvare, er Unionens interesser. Det er vores børns interesser og vores børnebørns interesser. Skal der være fisk i havet også til de kommende generationer? Det må være vores opgave at sikre det. Så det er ikke EU's interesser, det er kommende generationers interesser, vi skal tjene.

Hudghton (Verts/ALE).
Hr. formand, jeg kan acceptere de grunde, Formandskonferencen til at begynde med havde til at afholde en særskilt forhandling om indholdet i forslagene, som vi alle er meget ivrige efter at komme videre med. Men jeg mener også, at vi ikke er færdige med at behandle den nylige kontrovers. Som andre har sagt, er der mere vidtgående spørgsmål, som fortjener en yderligere undersøgelse. F.eks. er det bemærkelsesværdigt, at sidste gang, den fælles fiskeripolitik var til revision for 10 år siden, gik den daværende generaldirektør for fiskeri af under meget lignende omstændigheder i en meget lignende kontrovers.
Så for at gøre noget ved den mistanke, der kunne hænge over Kommissionen i denne sag, mener jeg, at der er grund til yderligere overvejelser, der er adskilt fra Fiskeriudvalgets overvejelse af indholdet i forslagene.

Nogueira Román (Verts/ALE).
Hr. formand, jeg synes, at vi er optaget af en demokratisk proces, som i virkeligheden skjuler nogle interesser, som ikke kan fornægtes.
Den reform, der er foreslået af Kommissionen, vil betyde tab af 28.000 arbejdspladser i et miljø, hvor der fortsat sker en åbenlys forskelsbehandling ved at tillade tillægsfangster for de nordlige lande, men ikke for de sydlige lande. Vi går alle ind for beskyttelse af bestandene, såfremt alle vi europæere står på lige fod i Fællesskabets have, hvilket Kommissionen nægter, og hvilket mange af dem, der protesterer mod den spanske regerings indblanding, som jeg ikke billiger, nægter.

Schulz (PSE).
Hr. formand, jeg vil også gerne komme med et forslag til proceduren. Jeg vil ikke komme nærmere ind på hr. Poetterings udtalelser. Det er naturligvis svært. De, der kender mig, ved, at jeg nu må lægge bånd på mig selv for at bevare selvbeherskelsen!

I Tyskland begynder valgkampen om et par uger, men hr. Poettering har jo gjort klart, at valgkampen allerede er i gang. Derfor vil jeg ikke komme nærmere ind på hans udtalelser. Men at man i Parlamentet skal supplere et forslag til forretningsordenen, som vores gruppe har stillet, og som jeg har begrundet, med kritik af ens egen regering for at fremstå som troværdig - altså, denne udtalelse er uovertruffen, når det handler om partiskhed! Derfor er De utroværdig! Vi anmoder om, at der stemmes om vores forslag.

Formanden.
Dette spørgsmål blev drøftet på Formandskonferencen, da vi planlagde dagsordenen for i dag. Dagsordenen for i dag blev vedtaget og godkendt på Parlamentets plenarforsamling i Strasbourg. Når dagsordenen er vedtaget, er det op til mig at afgøre, om der kan foretages ændringer i dagsordenen.
Jeg tager anmodningen fra hr. Schulz i Den Socialdemokratiske Gruppe til efterretning. Under hensyntagen til det arbejde, der er gjort af vores kolleger i Fiskeriudvalget, foreslår jeg, at vi opfordrer formanden for det udvalg til at aflægge beretning for Formandskonferencen, og at konferencen i lyset af denne beretning kommer med en henstilling vedrørende eventuelle yderligere dagsordenspunkter som foreslået af hr. Schulz i dag.
Jeg vil foreslå, at vi ikke ændrer dagsordenen i dag.
(Parlamentet fastsatte arbejdsplanen)

Klaß (PPE-DE).
Hr. formand, der er en meget aktuel grund til, at jeg nu stiller dette spørgsmål om sikkerhed og samtidig advarer alle, der går ind og ud af denne bygning. I går omkring kl. 18.00 blev jeg ved gæsteindgangen sammen med en kollega overfaldet af fire eller fem yngre mænd og berøvet mine ting. Min kollegas taske blev stjålet og hendes hånd såret. Vi befandt os i gården - i sikkerhedsområdet inden for overvågningskameraerne. Overfaldet blev optaget perfekt, og jeg vil anbefale denne film til alle som en lære. Jeg skreg og råbte om hjælp og løb efter gerningsmændene ind i parken. Først da min kollega kom på benene og kunne gå ind i bygningen, fik hun støtte og hjælp af sikkerhedstjenesten. Jeg kan altså konstatere, at der ikke er garanti for sikkerheden ved indgangsområdet til denne bygning.
Jeg vil gerne spørge, hvorfor sikkerhedstjenesten ikke kom os til hjælp. Den burde kunne høre mig, og den hørte mig. Hvad har Parlamentet gjort siden den sidste lignende hændelse? Jeg kræver, at der oprettes en sikkerhedszone eller et område med begrænset ret til at opholde sig omkring denne bygning, også ved indgangen til Eastman-bygningen, som Parlamentet har lov til at benytte. Det kan ikke være rigtigt, at røverbander uhindret kan hærge her i bygningen, og at vores sikkerhedstjeneste begrænser sig til kontrol og chikane af de besøgende, vores assistenter og undertiden også parlamentsmedlemmerne.
Formanden.
Fru Klaß, De har ganske ret. De vil af reaktionen se, at De og Deres assistent har støtte og - er jeg sikker på - sympati fra alle medlemmerne her i Parlamentet. Det spørgsmål, De rejser, er meget alvorligt. Der er møde i Præsidiet senere i dag, hvor jeg vil bringe denne sag op, og hvorfra jeg vil give Dem en tilbagemelding.

Mombaur (PPE-DE).
Hr. formand, den vigtige redegørelse fra fru Klaß kræver en supplerende bemærkning. Det hele er jo blevet optaget. Det er altså på tide, at De, hr. formand, træffer disciplinære foranstaltninger mod alle dem, der på vegne af sikkerhedstjenesten var i nærheden, men ikke greb ind. Desuden bør De rejse tiltale hos de retshåndhævende myndigheder mod dem, der undlod at hjælpe!
Ludford (ELDR).
Hr. formand, det er på sin plads, at jeg tager ordet efter denne meningsudveksling, for det største politiske røre i Bruxelles-andedammen lige nu er rænkespillet og intrigerne omkring fiskeripolitikken frem for indholdet i den, som naturligvis er meget vigtigt. Det er en stor skam, at vi ikke har den fleksibilitet, der skal til for at tilføje en debat om truslen om en atomkrig i Asien mellem Indien og Pakistan til vores dagsorden. Jeg ønsker at protestere mod, at vi sidder her og beskuer vores egen navle og ignorerer den største trussel mod verdens sikkerhed i dag - en krig, der vil kunne føre til millioner af menneskers død.
Jeg er glad for, at hr. Solana, hr. Patten og hr. Straw er taget til regionen, og jeg siger ikke, at en debat i Europa-Parlamentet ville have en afgørende betydning, men vi synes at ignorere spørgsmålet. Europa-Parlamentet frasiger sig således enhver fordring på at søge at opbygge en effektiv fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik for EU. Når en sådan trussel hænger over verden, sætter det, hvis jeg skal være ærlig, noget af det, vi har hørt her i det sidste kvarter, i perspektiv.

Formanden.
Jeg kan fuldt ud acceptere det, De siger om den alvorlige karakter, som problemet mellem Pakistan og Indien med hensyn til Kashmir antager.
Kommissær Patten kan ikke komme til vores møde her i dag eller i morgen, men han kommer til mødet i Udvalget om Udenrigspolitik, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik på mandag.
Det spanske formandskab har angivet, at det er villigt til at drøfte dette spørgsmål i Strasbourg. Så selv om vi ikke er i stand til at drøfte spørgsmålet i forbindelse med denne mødeperiode, har vi taget skridt til at sikre, at det vil være på vores dagsorden af netop de grunde, som De har angivet.

MacCormick (Verts/ALE).
Hr. formand, den 10. april drøftede vi González Álvarez-betænkningen om ethanol fremstillet af landbrugsprodukter. Jeg var ordfører for udtalelsen fra Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked i forbindelse med denne betænkning. Den blev trukket tilbage den 10. april, da der var enighed om, at der ikke var et passende retsgrundlag for foranstaltningen, sådan som sagen så ud på det tidspunkt.
Ekstraordinært blev den hastet gennem Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter i går i en ny form uden nogen forelæggelse for Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked. Det er en ureglementeret måde at gøre det på, og jeg vil anmode om, at Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked bliver bedt om at kontrollere, om der findes et retsgrundlag for denne foranstaltning i dens nye form, også selv om det bliver bedt om at gøre det hurtigt.
Mens jeg har ordet om artikel 63 i forretningsordenen, må jeg sige, at der er mange aspekter af reformen af den fælles fiskeripolitik, der rejser alvorlige spørgsmål om retsgrundlag, og det vil forhåbentlig blive behandlet i Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked såvel som i Fiskeriudvalget.

Formanden.
Jeg takker Dem for at have henledt vores opmærksomhed på dette spørgsmål. Vi vil undersøge dette inden Strasbourg-mødeperioden.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er Kommissionens redegørelse om den fælles fiskeripolitik.

Fischler
Hr. formand, kære parlamentsmedlemmer, mine damer og herrer, jeg er meget taknemmelig over, at jeg nu kan præsentere indholdet af den reform, som vi i går vedtog som forslag til Rådet (fiskeri) og Parlamentet. Det er ingen overdrivelse og heller ingen billig retorik, når jeg siger, at kun med en vidtgående reform kan vi give vores fiskere og fiskebestandene en god fremtid! Den eksisterende fiskeripolitik er ikke bæredygtig, og den er derfor dømt til at mislykkes. Et sammenbrud truer bestandene. Fiskerikapaciteten bliver ikke mindre, men stiger derimod. Kontroller og sanktioner er uensartede og derfor uretfærdige. Der bliver fanget færre og færre fisk, mens omkostningerne stiger og stiger. De økonomiske muligheder for fiskerne forringes, og mange må stoppe, selv om de offentlige tilskud bliver større.
Jeg er allerede flere gange blevet spurgt om, hvordan det kunne komme så vidt. Mit svar er, at det nuværende system er forkert! Derfor har vi heller ikke brug for en symptombehandling, men en ændring af systemet. Der skal være klare målsætninger for den fremtidige fiskeripolitik. Reformen skal resultere i en ny fiskeripolitik, der sikrer en bæredygtig udvikling i økologisk, økonomisk og social henseende. Vi har brug for et ansvarsbevidst fiskeri og en vandkultur, der muliggør et sundt og maritimt økosystem. Vi tilstræber en effektiv og konkurrencedygtig sektor, der også er til gavn for forbrugerne. Men vi må også sikre, at der er rimelige økonomiske rammebetingelser for dem, der er særlig afhængige af fiskeri.
I den nye fiskeripolitik vil vi også gerne anvende principperne om new governance, idet vi med vores foranstaltninger skal sikre åbenhed og gennemskuelighed, inddrage selve sektoren, informere om ansvarlighed, udvikle hurtige beslutningsprocedurer og sikre, at der er samhørighed med andre politikker. Omfanget af reformen tydeliggøres bedst ved, at jeg sammenholder den nuværende politik med den fremtidige. Hidtil har Rådet (fiskeri) hvert år i december truffet afgørelse om TAC'er og kvoter, og hvert år bliver forskernes anbefalinger udvandet på grund af kompromiser. Dertil kommer, at det eksisterende system hidtil ikke har sat en effektiv stopper for illegalt fiskeri og umådelig stor bifangst af ungfisk. Vores fiskeripolitik og kontrollen af den har været fokuseret på kvoter og ikke på det direkte forhold mellem de videnskabeligt undersøgte bestande og den fiskeriindsats, det ville have været betydeligt lettere at kontrollere.
Vi har ført en flådepolitik på grundlag af nogle målsætninger, der ikke har resulteret i nogen mærkbar nedbringelse af kapaciteten, og på grundlag af foranstaltninger, hvor støtten til ophugning er blevet totalt modvirket af støtten til nybygning af skibe i stedet for at skabe en sammenhæng mellem de bestande, der yder mest under kapacitetspres, og den nødvendige nedbringelse, så de enkelte fiskeres fiskeriindsats kan finde et fornuftigt niveau.
Vi har bidraget til, at der i dag er et kapløb mellem ydedygtige fartøjer til stadig færre fisk med den konsekvens, at de økonomiske udsigter for udbytte er blevet forringet trods stigende priser på fisk, og med den konsekvens, at man har mistet ca. 66.000 arbejdspladser fra 1991 til 1998. Denne tendens er blevet yderligere forstærket, fordi vi primært har anvendt de finansielle midler til anskaffelse af nye, effektive skibe og ikke til foranstaltninger, der kunne have givet de pågældende fiskere nogle alternativer. Endelig har vi på grund af vidt forskellige kontrolforanstaltninger og sanktioner skabt en atmosfære, der er præget af mistro, så alle nu tror, at de er blevet dårligere behandlet end kollegerne i nabostaterne, men i stedet skulle vi have sørget for et såkaldt level playing field.
Alle disse faktorer er årsag til, at vi vil skabe et nyt, sammenhængende system, der så vidt muligt er orienteret mod at opfylde de fastsatte målsætninger i stedet for at virke som en dødsspiral. Vi tager udgangspunkt i de bestande i havet, der som regel fanges sammen. Vi lader forskerne bedømme deres tilstand, og om nødvendigt vil vi udarbejde flerårige programmer for yngeludsætning og drift. Derudaf kan vi se, hvordan fiskeriindsatsen tegner sig for bestandene, og hvilke tekniske foranstaltninger der skal anvendes. Med andre ord vil vi fremover fastlægge færre TAC'er og kvoter om året og i stedet fastlægge, hvor mange fartøjer der må fiske efter hvilke arter med hvilke net og i hvilke områder.
Dette system kan også meget lettere kontrolleres ved hjælp af fartøjsovervågningssystemer og kan også tilpasses fra år til år afhængig af, hvordan bestandene udvikler sig. I de områder, hvor der er overkapacitet, må de fiskere, der ikke længere kan udnytte deres fartøjer fuldt ud, overveje, om det er mest attraktivt for dem at fortsætte, eller om det er bedre at forlade sektoren, lade deres fartøjer ophugge og gå på pension eller lade sig omskole til et andet erhverv.
Men vi skal lade være med at forlede de berørte fiskere til nyinvesteringer ved hjælp af præmier, hvis der ikke er garanti for tilsvarende økonomiske fordele. I stedet skal vi bruge de offentlige midler til at give dem, der dropper ud, en god fremtid, hvilket samtidig også forbedrer mulighederne for de øvrige skibsejere.
Til finansiering af dette koncept er der først og fremmest behov for en omprogrammering af de eksisterende programmer for fiskeristrukturen. Medlemsstaterne kan ikke længere gemme sig bag det argument, at man skal vente indtil 2006. Muligheden for omprogrammering er allerede fastlagt med de eksisterende bestemmelser. Vi foreslår, at de hidtidige midler anvendes til eksport af fartøjer og joint ventures til ophugning, og i stedet for at støtte anskaffelse af nye fartøjer og dermed opretholde kunstige konkurrenceforhold skal der anvendes 450 millioner euro til sociale foranstaltninger. Vi anser det for absolut nødvendigt, at disse penge i fremtiden bruges til sociale foranstaltninger, for i henhold til de første beregninger skønner vi, at der årligt vil gå ca. 7.000 arbejdspladser tabt på grund af den begrænsede fiskeriindsats. Dertil kommer, at der jo alligevel vil gå flere arbejdspladser tabt hvert år, bl.a. fordi fiskerisektoren også anvender flere moderne teknikker, der ikke kræver så meget arbejdskraft.
Hvis det er nødvendigt, skal der under alle omstændigheder være yderligere likvide midler til rådighed til ophugning og socialhjælp. Det er den væsentlige forskel. Jeg har sagt til Dem, at vi i de sidste år har mistet 8.000 arbejdspladser årligt uden en reform. Med henblik på social sikring af disse arbejdspladser er der i den samlede løbetid for det nuværende strukturprogram afsat ca. 100 millioner euro. Til nyanskaffelse af fartøjer er der afsat 800 millioner euro. Det er virkelig på sin plads, at vi i højere grad retter opmærksomheden mod personer og sørger for, at denne pengetilvækst kommer personer til gode og ikke nye skibe!

Resultatet af alle disse anstrengelser vil være en mindre, men mere konkurrencedygtig flåde, hvor fiskeriindsatsen i højere grad tilpasses de ressourcer, der er til rådighed. Flåden vil økonomisk set også være sundere og mindre afhængig af støtte. For at styrke en ensartet fiskerikontrol foreslår vi, at der oprettes en fælles fiskeriinspektion. De nationale aktiviteter og EU's kontrolaktiviteter skal koordineres, og midlerne til det skal benyttes i fællesskab. Fiskerne fisker jo ikke kun inden for deres eget lands grænser. Hvorfor skulle inspektørerne så kun konrollere deres eget farvand? Kontrollerne gennemføres - uanset om det er i Biscayen eller i Den Engelske Kanal - af inspektørhold, der består af inspektører fra flere medlemsstater. Men fælles kontroller kræver også en harmonisering af sanktionerne. De medlemsstater, der ikke holder sig til de fælles bestemmelser, må regne med fradrag af kvoter, en reduktion af fiskeriindsatsen eller nedsættelse af strukturmidlerne til fiskeri.
Jeg er godt klar over, at sektoren til dels forholder sig noget skeptisk til disse overvejelser. Det kan vi ikke fortænke den i, for de, der umiddelbart er berørt af fiskeripolitikken, har hele tiden været udelukket fra de hidtidige afgørelser. Også her må vi gå nye veje og gøre sektoren til vores primære og vigtigste politiske rådgiver. Derfor skal vi udforme alle vores afgørelser, så de er gennemskuelige og forståelige, så fiskerne ikke længere har en fornemmelse af, at det inden for fiskeriet foregår som i Animal farm, hvor alle er lige, men hvor nogle alligevel er lidt mere lige end andre.
Dette samarbejde vil vi også støtte internationalt, navnlig mellem EU og de lande, vi har indgået fiskeriaftaler med. Vores strategi for det globale fiskeri omfatter en handlingsplan til bekæmpelse af ulovligt fiskeri, en bedre vurdering af situationen for de bestande, som EU-fartøjer uden for EU-farvand har adgang til, samt et integreret rammekoncept for partnerskab inden for fiskeri.
Jeg vil lige kort sammenfatte vores reformpakke. Den indeholder vores målsætninger for fremtiden, reformforslag til bevarelse af bestandene, til integrering af miljømæssige målsætninger i fiskeripolitikken, til flådepolitik, til fiskerikontrol og til bekæmpelse af ulovligt fiskeri. Vi vil følge op med yderligere forslag og rapporter om bevarelse af bestandene i Middelhavet, fiskeri uden for EU-farvand, fiskerikontrol, vandkultur, integration af økonomiske elementer i fiskeripolitikken og en omstrukturering af flåden i kystområder. I vores tidsplan tager vi højde for, at foranstaltningerne kan træde i kraft den 1. januar 2003.
Hvis vi har mod til at træffe ansvarlige afgørelser, er der også håb for et bæredygtigt fiskeri, velovervejede økosystemer, større uafhængighed for sektoren og en økonomisk og social stabilisering af vores kystområder. Derfor vil jeg gerne opfordre Dem til at kæmpe for denne fiskerireform. De kan regne med mit engagement.
Jeg vil gerne ganske kort komme ind på forskellige artikler, som man i dag kunne læse i aviserne. Det fremgår, at fru næstformand Palacio Vallelersundi ikke er indforstået med fiskerireformen. Der er også andre artikler, der går i en lignende retning. Det er beklageligt. Jeg vil gerne understrege, at det er helt normalt, at en kommissær som forberedelse til en afgørelse skriver breve til en kollega, men ordvalget i dette brev er beklageligt. Hvis der er tale om en provokation, vil jeg gerne slå fast, at der kun er én ting, der ville være en provokation, og det er, at vi ikke vil kunne gennemføre en grundig reform af fiskerisektoren! Så lad os diskutere indholdet i reformen, så vi kan skabe en god fremtid for denne sektor og de mennesker, der er beskæftiget her!
(Bifald)

Stevenson (PPE-DE).
Hr. formand, jeg er kommissæren taknemmelig for hans redegørelse. Det har naturligvis længe været tiltrængt med en radikal reform af den fælles fiskeripolitik, og Kommissionen bør lykønskes med at have udarbejdet en dynamisk første pakke af forslag, navnlig i betragtning af de samlede bestræbelser, der er gjort for at afspore reformerne, som vi talte om i begyndelsen af dette møde, og den medfølgende storm af polemik, som denne kluntede mobningstaktik gav anledning til.
Jeg bifalder forslagene om at gøre 6- og 12-milegrænserne permanente, hvilket er en væsentlig beskyttelsesforanstaltning for fiskeriet. Det glæder mig at se en betydelig decentralisering af forvaltning og kontrol med bevarelsen af bestandene til medlemsstaterne inden for disse grænser. Ja, decentralisering af forvaltningen er et kernetræk ved disse forslag til reform af den fælles fiskeripolitik. Nedsættelsen af regionale rådgivende råd med inddragelse af fiskere, videnskabsfolk, repræsentanter fra akvakultursektoren, havbiologer og selv lystfiskerisektoren sammen med regionale politikere udgør et gennembrud, når det gælder inddragelse af interessenter.
Jeg vil rose Kommissionens med, da den krævede et øjeblikkeligt stop for det bizarre fænomen, at nogle medlemsstater støtter modernisering og nybygning af fiskerfartøjer, mens andre støtter ophugning. Vi ved alle, at der er alt for mange fiskere på jagt efter alt for få fisk. Vi ved alle, at EU's flådekapacitet bør nedskæres. Vi må derfor insistere på, at al offentlig støtte bør gå over fra modernisering og omstrukturering og nybygning til ophugning.
Men når det gælder den samlede kapacitetsnedskæring af EU-flåden, er der store bekymringer over Kommissionens tal. Ifølge mine beregninger vil de nordlige medlemsstater, som primært har fisket i Nordsøen, Østersøen og Atlanterhavet, gennemsnitligt blive udsat for en 21,3%'s nedskæring af bruttotonnagen. Imidlertid vil de sydlige medlemsstater, som fisker i Middelhavet, Adriaterhavet og Biscayabugten, kun opleve en 9,2%'s nedskæring af deres bruttotonnage.
Hvis man ser på dem enkeltvis, vil Det Forenede Kongerige skulle ophugge 23,1%, Belgien 25,3%, Danmark 27,3% og Sverige vil miste så meget som 49,7% af sin bruttotonnage. Spanien, der har den langt største flåede i EU, slipper imidlertid med en 9,4%'s nedskæring, og Italien med den næststørste flåde slipper med en nedskæring på 7,3%.
Folk undrer sig over, om Kommissionen har bøjet sig for et mobningspres fra Spanien. Vi vil undersøge disse tal meget nøje i udvalget. Kommissæren sagde, at vi ikke ønsker at vælge den vej, hvor alle er lige, men nogle er mere lige end andre - men det synes at være netop den vej, vi befinder os på med de foreslåede nedskæringer.
Barón Crespo (PSE).
Hr. formand, jeg vil fortsætte der, hvor kommissæren slap. Hvis en minister i et hvilket som helst land i EU skriver et brev samme dag, der træffes en beslutning - og som ydermere ikke er til Rådet - som det, Kommissionens næstformand har skrevet til kommissæren, så ville der opstå en regeringskrise, og premierministeren eller statsministeren ville være nødt til at afsætte den ene af dem eller dem begge to. Sådan er de demokratiske traditioner.
Og jeg vil gerne benytte lejligheden til at sige, hr. formand, at jeg efter at have lyttet til formanden for Parlamentets Fiskeriudvalg har meget lidt tillid til hans neutralitet, når der skal foretages en uvildig undersøgelse, efter det, han har sagt, for formanden for Fiskeriudvalget skal repræsentere Parlamentets interesser og ikke komme med sine egne skøn over, hvad der kan være i det ene eller det andet lands interesse.

Tillad mig, hr. formand, at sige, at vi står over for et problem i forbindelse med reformen af fiskeripolitikken, men vi har også et forfatningsmæssigt problem, og vi kan se det: I Rådet, hvor der er en rådsformand, som siger, at han giver Kommissionen instrukser, i Kommissionen, hvor der har været en særdeles tydelig, offentlig og notorisk uenighed, som vi har hørt om via pressen. I går traf Kommissionen beslutningen, og den er ikke mødt op i Parlamentet. Den har fortalt det hele til pressen. Den eneste måde, vi får noget at vide, er ved at købe aviser.
Hr. formand, jeg vil kun stille kommissæren ét spørgsmål, og jeg tager udgangspunkt i, at Parlamentet har et meget stor ansvar for at forsøge at forsvare alle europæernes interesser, begyndende med fiskerne.
Vi synes, at denne redegørelse burde handle om social og økonomisk samhørighed. Den burde handle om den sociale struktur i kystområderne, som også er europæiske. Den burde handle om bæredygtig udvikling. Den burde medtage akvakultur, og den burde handle om forbrugerne, som også har rettigheder, og vi er desuden alle enige i, at vi for at forbedre vores kost ifølge lægerne skal spise mere fisk.
Så, hr. formand, det eneste spørgsmål, jeg stiller kommissæren, er følgende: Hvorfor anvender han ikke alle de principper, han hævder at forsvare i reformen af den fælles landbrugspolitik, på fiskerireformen? Hvis vi siger, at den er multidimensional, at den skal forsvare borgerne, landskabet, kulturen og alle aspekter af det europæiske liv, hvorfor forsvarer han det så i forbindelse med landbruget og ikke i forbindelse med fiskeriet?
(Bifald)

Attwooll (ELDR).
Hr. formand, ELDR-Gruppen bifalder de forslag, Kommissionen har stillet. Parlamentet anmodede i sit beslutningsforslag om grønbogen om en politik, der skulle finde en mellemproportional mellem behovene for miljømæssig bæredygtighed og fiskeriet som en socioøkonomisk faktor. Ja, fremtiden for denne sektor afhænger netop af vores engagement i dag, når det gælder bevarelse af bestandene.
Vi er enige om, at der er et uopsætteligt behov for at reducere fiskeriet, og at det delvis skal effektueres ved en reduktion af kapaciteten. Det må imidlertid gøres på en retfærdig måde såvel som på en måde, der afspejler den aktuelle situation for de forskellige bestande. Og vi kan ej heller forvente at opnå bæredygtighed alene ved ophugning. Vi har brug for et klart billede af de andre foranstaltninger, som der er planer om for at nå dette mål, og af, hvordan de kan kombineres for nå det.
Den lovede langsigtede tilgang med at fastsætte flerårige fangstmål vil uden tvivl være en væsentlig forbedring og være med til at løse problemet med genudsætning. Forslagene bringer også gode nyheder - ikke blot for ungfisk, men også for sårbare arter såsom delfiner, havfugle og hajer.
Vi bifalder også intentionen om en bedre håndhævelse af reglerne og den planlagte aktion for at bekæmpe ulovligt fiskeri og sikre et bæredygtigt fiskeri ud over EU's farvande. Bibeholdelsen af 6- og 12-milegrænsen vil være med til at udvikle bevarelsesforanstaltningerne og gøre meget for at beskytte det kystfiskeri, som mange af vores skrøbelige kystsamfund er afhængige af. En bekræftelse fra kommissæren om, at den nye forordning om disse grænser helt bestemt vil være på plads inden den 1. januar 2003, ville være en stor lettelse.
Vi mener også, at nedsættelsen af regionale rådgivende paneler vil gøre meget for at tilskynde til ansvarlige bevarelsesforanstaltninger, selv om sådanne råds rolle bør afklares noget. Vi forstår, at tilbagetrækning af offentlig støtte til flådemodernisering og -fornyelse ikke vil være acceptabelt for alle, men vi mener, at det er det eneste fornuftige under de givne omstændigheder.
Sikkerhedsundtagelsen er dog stadig o.k., såfremt det kun er med henblik på sikkerhed. Vi er særlig glade for, at midlerne vil blive konverteret til en omfattende social pakke, der kan forbedre foranstaltningernes virkninger på udkommet for dem, der for nærværende er beskæftiget i fiskeriet. Det har altid givet anledning til bekymring, at ophugningsforanstaltninger ikke gør noget for at hjælpe besætningerne på fiskerfartøjer.
Hvis vi gør tingene rigtigt, vil vi støtte både fiskene og fiskerne til at fange dem. Hvis vi ikke gør det, vil vi måske ikke have nogen af delene, og fremtidige generationer kan få svært ved at tilgive os.

Hudghton (Verts/ALE).
Hr. formand, denne længe ventede pakke indeholder mange velkomne aspekter. Vægtningen af bevarelse og bæredygtighed må naturligvis være central for den fælles fiskeripolitik. Flerarts- og flerårig forvaltning er velkommen. Bestræbelser på at skabe ensartede spilleregler i håndhævelsen er velkomne. Tekniske bevarelsesforanstaltninger og deres udvikling er velkomnr. Flådekapaciteten bør naturligvis være i bedre overensstemmelse med de tilgængelige ressourcer. Jeg går ud fra, at kommissæren her i dag kan bekræfte, at der vil blive taget hensyn til de seneste bestræbelser inden for visse områder i denne henseende.
Jeg bifalder bevarelsen af 6- og 12-milegrænserne, men ud over de 12 mil nærer jeg meget alvorlige bekymringer over ordlyden i dokumenterne, hvad angår adgang til farvande og ressourcer, og hvad angår relativ stabilitet. Er det, Kommissionen siger, at lige adgang vil give lige adgang til fiskemulighederne i vores farvande? Er det, dokumentet siger virkelig, at relative stabilitetsnøgler stedse vil være åbne for revision? Forudser Kommissionen, at yderligere medlemsstater skal opnå kvoter i områder, hvor de ikke har det nu - f.eks. i Nordsøen?
Dokumentets ordlyd i dette særlige kapitel peger mod relativ ustabilitet frem for mod stabilitet, som var hensigten. Der er i det mindste én mulighed for, at de ellers gode intentioner bag bevarelsesforslagene i dokumentet meget vel kunne blive undermineret. Så jeg søger efter mere omfattende og klare forsikringer om hensigten på dette område.

Jové Peres (GUE/NGL).
Hr. formand, Kommissionen stiller et forslag om den fælles fiskeripolitik, og vi står endnu en gang over for strategien om at kappe hovedet af for at kurere hovedpinen. Den ømtålelige situation, som nogle fiskepladser befinder sig i, er ubestridelig, men det er overraskende, at Kommissionen ikke kan finde en anden løsning end at afvikle fiskerisektoren og de arbejdspladser, der er forbundet hermed.
Det er overraskende, hvor lidt opmærksomhed der er ofret på de tekniske foranstaltninger til genskabelse af bestandene og på fritagelse af industrifiskeriet fra foranstaltningerne til flådenedskæring. Det kunne se ud, som om at kritikløst industrifiskeri af enorme mængder fisk til dyrefoder ikke berører fiskebestandene, mens fiskeri til menneskeføde, der skaber beskæftigelse og en større merværdi, er det, der tømmer fiskepladserne.
Kommissionen har forsøgt at pynte på et ubalanceret og partisk forslag med en gang økologisk fernis. Det er overraskende, at de lande, som har opfyldt FUP-forpligtelserne, pålægges den største flådenedskæring, mens de lande, som ikke har opfyldt dem, eller som endda har forøget flådekapaciteten - og jeg vil ikke nævne nogen navne - ikke pålægges yderligere forpligtelser. Forslaget er partisk og diskriminerende. Det glemmer, at der er planlagt strukturelle aktioner frem til 2006. Det er overraskende, at Kommissionen vover at afskaffe støtten til modernisering af flåden, som det blev aftalt på Rådet i Berlin. Det virkelige problem er et socialt problem. Kommissionens forslag vil betyde tab af et enormt antal arbejdspladser i områder, der afhænger af fiskeriet, der ligger i yderområderne, og som har høj arbejdsløshed.
Kommissionen skal være sig bevidst, at den bør komme med afbalancerede forslag, og at fiskeripolitikken vanskeligt kan komme videre med denne foranstaltning, for den kan kun vanskeligt træde i kraft, og i mellemtiden vil vi, hr. kommissær, blive ved med at spilde kostbar tid, der kunne bruges til at løse fiskeriproblemerne.

Gallagher (UEN).
Hr. formand, jeg havde håbet, at den ekstra tid, det tog Kommissionen at finpudse forslagene, ville have resulteret i dokumenter, som fuldt ud afspejlede de bekymringer, der blev rejst af Europa-Parlamentet, da vi tidligere i år vedtog vores udtalelse. Jeg havde håbet, at den ville rette særlig opmærksomhed mod de sociale og økonomiske konsekvenser for de regioner, der ligger i Unionens periferi. Disse områder er stærkt afhængige af fiskeriet, da der i det store og hele ikke findes nogen alternativ kilde til beskæftigelse.
Jeg må med beklagelse sige, at jeg er skuffet over det, Kommissionen har produceret efter dens lange overvejelser på mange niveauer. I stedet for omhyggeligt udtænkte foranstaltninger, som kunne tage sig af de virkelige problemer, der berører fiskeindustrien, har Kommissionen leveret noget, som kun kan beskrives som et stumpt instrument, som, hvis det bliver vedtaget, ikke vil være i stand til at beskytte fiskebestandene eller håndtere spørgsmålet om fiskeriindsatsen.
Irland lever fuldt ud op til de retlige forpligtelser i de flerårige udviklingsprogrammer. Vores fiskerflåder holder sig inden for de retligt påtvungne højst tilladte fangstmængder og kvoter for flådestørrelser. I denne sammenhæng er det fuldt ud uacceptabelt, at Kommissionen stiller forslag, der vil straffe alle lande for de fås synder. Jeg har ikke tid til at komme nærmere ind på de synder, der udføres af disse grådige lande, de medlemsstater fra andre dele af Unionen, som forsøger at udnytte fiskeressourcerne i områder langt hjemmefra.
Disse forslag understreger, at der skal foretages en 8,5%'s reduktion af fiskerflåden. Det er en sandhed med modifikationer. Det kan godt være, at det er en 8,5%'s reduktion af fiskerflåden, men det er en mindst 18%'s reduktion af kapaciteten. Kommissionens forslag om at forbyde al statsstøtte til opgradering af flåden er rent ud sagt uansvarligt. Essensen i en flådefornyelsespolitik er at forbedre sikkerheden og levevilkårene om bord på skibene og ikke at øge kapaciteten eller effektiviteten. Hvis dette ikke sker, vil det være en pligtforsømmelse, og vi må insistere på medlemsstaternes ret til at fortsætte politikken.
Derfor er jeg yderst skuffet over, at Kommissionen ikke har genindsat politikken fra før december 2001 - nemlig sikkerhedskapacitetsbestemmelsen. Hvordan kan Kommissionen hævde, at den forfægter et sikrere arbejdsmiljø for fiskerne og besætningerne, når den samtidig straffer ejere af fiskerfartøjerne, som ønsker at gennemføre foranstaltninger til sikring af sikkerheden om bord? For at sige det på en enkelt måde: Hvis man ønsker at sætte en hvalbak på et fartøj for at beskytte besætningen og skabe et sikrere miljø, bliver man straffet. Kommissionen bør tage hensyn til dette og være meget mere rimelig.
Jeg vil slutte af med at sige, at jeg mener, at disse forslag fra Kommissionen netop er det. Det er heldigt, at vagthundene i Ministerrådet og Europa-Parlamentet er dér for at beskytte fiskebestandene og også, men ligeså vigtigt, for at beskytte interesserne for fiskere fra områder, hvor der, som jeg sagde til at begynde med, ikke findes nogen alternativ kilde til beskæftigelse.

Farage (EDD).
Hr. formand, dette er, som Kommissionen selv påpeger, ikke en reform. Rådets forordning 3760/92 etablerede de rammer, som den fælles fiskeripolitik hviler på. Det centrale i den er naturligvis lige adgang til Fællesskabets farvande, hvilket var begrænset indtil 1. januar 2003. Først da vil den fælles fiskeripolitik træde fuldt ud i kraft. Så det, vi reelt ser her, er det sidste stadium af gennemførelsen af den fælles fiskeripolitik.
Efter 30 år, hvor Kommissionen har stukket sin næse i ting, der ikke kom den ved, og hvor medlemsstaterne har ført interne magtkampe, står vi nu over for en økologisk katastrofe i verdensklasse og en næsten ødelæggelse af mange dele af den britiske fiskeindustri. Dette er i sig selv et slående vidnesbyrd på den ynkelige fiasko, der karakteriserer de foranstaltninger, der hidtil er blevet gennemført.
Men i stedet for nye foranstaltninger, der beskæftiger sig med alt dette, er det, vi nu ser, en komplet selvmodsigelse. Vi er bundet af traktatlige forpligtelser til at give lige adgang, som rent faktisk betyder, at vi skal give den spanske flåde adgang til de resterende britiske farvande - over for dette ser vi: relativ stabilitet. Relativ stabilitet er baseret på fine resultater. Lige adgang er baseret på flådetonnager. Det er rent faktisk to modsætninger. De kan ikke eksistere side om side. Dette væsentlige punkt viser alene, at disse forslag er en gang politisk sludder.
Derfor har hr. Fischlers kollega, fru de Palacio, ikke overraskende udtrykt et samlet forbehold over for ethvert aspekt i den foreslåede reform, og jeg er enig i dette samlede forbehold. Der er intet i det, kommissæren har tilbudt, der tager sig af den grundlæggende skavank, og det er, at det er en fælles politik.
De eneste fiskeripolitikker, der har haft succes i hele verden, er dem, der udelukkende forvaltes af suveræne nationalstater. Så det eneste virkelige valg, vi har, er at afskaffe den fælles fiskeripolitik. Politik og fiskeri kan ganske enkelt ikke forenes.

Holmes (NI).
Hr. formand, Kommissionens nyfundne bevidsthed om sit ansvar for den langsigtede bevarelse af fiskebestandene bør bifaldes og opmuntres. Men som følge af de tidligere politikkers næsten totale fiasko er jeg af den opfattelse, at kontrol med fiskeaktiviteter har bedre ved atter at blive overladt til medlemsstaternes folkevalgte regeringer med tilbagegivning af kontrollen over deres tidligere nationale territorialfarvande.
Disse forslag er uretfærdigt vægtet mod Det Forenede Kongeriges fiskere med en reduktion i tonnagen på 29% sammenlignet med en reduktion på 20% for Frankrig, 12% for Spanien og 2% for Grækenland. Fiskebestande er en sand naturlig ressource og bør vare for evigt. Når det gælder de landbaserede fødekæder, må vi så og avle såvel som høste og forarbejde. Når det gælder fisk, er det eneste, vi gør, at jage og fange. Vi bør ikke tillade, at vi fisker egoistisk eller jager og fanger dem, til der ikke er flere. Det ville være en kynisk handling, hvis medlemsstaterne udvander disse forslag yderligere. Vi har ikke blot behov for venner af fiskeri, men, hvad der er vigtigere, vi har behov for venner af fisk.
Dette er formentlig de europæiske landes sidste chance for at vise en klar beslutsomhed, når det gælder om at beskæftige sig effektivt med disse muligheder. Hvis disse forslag ikke effektueres, vil jeg for mit vedkommende føre kampagne for, at Det Forenede Kongerige trækker sig fuldstændig ud af den fælles fiskeripolitik.

Varela Suanzes-Carpegna (PPE-DE).
Hr. formand, hr. Fischler, De er bukket under for visse staters antieuropæiske nationalisme, som kun ønsker et fiskemonopol for dem selv. Ikke noget med at dele, og under påskud af miljøpolitisk fundamentalisme sættes fiskene over menneskene.
Beskyttelse af bestandene: naturligvis. Vi som de første, ikke Dem. Og ikke Dem, for i Deres forslag prioriterer De ikke en radikal videnskabelig reform, som skal være grundlaget for systemet, De skubber det i baggrunden, til en kommende pakke. Det er en utilgivelig fejl.
De tillader ydermere det skandaløse spild på mere end 1 million t fisk, som en medlemsstat destruerer hvert år for at lave det til dyrefoder uden at spørge sig selv, hvordan dette påvirker arternes fødekæde. Det er ikke en beskyttelsestankegang. De lover os undersøgelser, men nu har vi haft fiskeripolitikken i 20 år, og De lover os stadig undersøgelser. Det er utilstedeligt.
Der skal foretages en videnskabelig fordeling blandt alle de disponible bestande, og de europæiske regioners grad af afhængighed skal også ajourføres, hvilket De heller ikke har gjort. De har erkendt, at undersøgelserne ikke er fyldestgørende. Man kan ikke behandle en reform af denne kaliber med ufyldestgørende undersøgelser af regionernes afhængighed. Der er fortsat områder, der udelukkende er forbeholdt visse stater. Der ophugges skibe med udgangspunkt i nulpunktet, som om nogle stater ikke allerede havde ophugget 50% af deres flåde, og som om andre ikke havde forøget den. Der gøres op med den samhørighedspolitik, der er planlagt frem til 2006, hvilket forhindrer de økonomiske aktører i at fastholde deres aktivitetsplanlægning i mål 1-regioner, som ikke beder Dem om flere penge, hr. Fischler, men om at få lov til at fiske videre. De ønsker og kan blive ved med at fiske, og EU behøver det.
Og i forbindelse med udenrigspolitikken, hr. Fischler, holder De ikke det løfte, De gav Europa-Parlamentet om, at De i reformen ville behandle rederne og aftalerne fra Norden og rederne og aftalerne fra Syden ens. De holder ikke ord. Det gør De ikke i forslaget. De begrænser handelsaftalerne med tredjelande, og De forbyder joint ventures, og hermed gør De det vanskeligere at positionere den europæiske flåde på verdensplan, De øger vores industris sårbarhed, og vi bliver endnu mere afhængige af import. Det er en politisk fejl af meget stort historisk format på fiskeriområdet, og hvis vi ikke ændrer den og europæiserer sektoren, vil De blive den, der begraver en hel økonomisk og social sektor, som er strategisk vigtig for EU.
Miguélez Ramos (PSE).
Hr. formand, Kommissionen fremlægger i dag en sag af særdeles stor politisk betydning, som er blevet understreget i den store splid mellem Kommissionen og fiskerisektoren. Og hvad klager fiskerne over? At Kommissionen ikke har medtaget deres synspunkter i sit reformforslag, og heller ikke Parlamentets, som udtalte sig om denne sag i januar i år. Desuden blev dette forslag vedtaget i går af kommissærkollegiet med simpelt flertal, med fire fraværende kommissærer, og uden sikkerhed for, at det kan få det kvalificerede flertal, der er nødvendigt i Rådet.
Kommissionen holder sektoren udenfor. En fransk reder sagde til mig for blot 10 minutter siden, at Kommissionen lytter, men at den ikke hører efter. Enhver reform af en grundlæggende politik som f.eks. fiskeripolitikken skal for at være troværdig sikre sektorens overlevelse og en forbedring af de berørtes leve- og arbejdsvilkår. Kommissionen er med sine forslag langt fra at opnå ligevægt mellem bevarelse af bestandene, flådens effektivitet og fastholdelse af beskæftigelsen og den økonomiske aktivitet i fiskeriområderne.
Kommissionen har dog medtaget miljøgruppernes velmente bekymringer, men den sætter dem over selve fiskerisektorens bekymringer, og den ofrer uden blusel EU's grundlæggende principper som f.eks. den sociale og økonomiske samhørighed i områder, der er særdeles afhængige af fiskeriet, og som alle er mål 1-områder.
Vi socialdemokrater kræver en bæredygtig forvaltning af bestandene, men vi mener, at det kun kan ske ved at inddrage fiskerne. Med denne plan vil bestandene være genetableret om 10 år, og så kan vi europæere se på dem i en glasmontre, og vi vil alle spise importeret fisk.
De 28.000 arbejdspladser, De allerede nu oplyser vil gå tabt, er kun toppen af isbjerget. Fiskeriet skaber mange flere arbejdspladser, direkte eller afledte, som ikke er medregnet i det dokument, kommissæren forelægger. Hans forslag går længere end til fiskeriet. Det drejer sig om en ophugningsreform af neoliberalistisk tilsnit, som baner vej for en fælles fiskeripolitik, som ikke er europæisk, for den vender ryggen til den europæiske solidaritet og uddyber opdelingen mellem nord og syd. Den er heller ikke politisk, for Kommissionen giver afkald på at udøve sine beføjelser. Den er heller ikke fiskeripolitisk, for den dømmer den sektor, den ønsker at beskytte, og i særdeleshed det ikke-industrielle fiskeri, til fuldstændig udryddelse.
Min gruppe vil derfor, hr. kommissær, her i Parlamentet og i Fiskeriudvalget - fra og med i dag, hvor vi har fået kendskab til teksterne - arbejde sammen med sektoren, med alle de andre grupper, der er repræsenteret her i Parlamentet, og lytte til dem, der måtte ønske at tale med os og arbejde for en trinvis reform, der er konsensus om, og som bakkes ordentligt økonomisk op, for vi synes ikke, at man kan dømme en sektor, der er så betydningsfuld og strategisk vigtig for EU som fiskerisektoren, til døden, til udryddelse.
Vermeer (ELDR).
Hr. formand, jeg synes, at reformplanerne er gode. Der lægges med rette vægt på kontrol med og opretholdelse af fiskerflåden. Det gør ondt at nedskære, men det giver også nye muligheder. Anvendelsen af EU-midlerne skal koncentreres om levedygtige økonomiske aktiviteter. Hvad angår kontrol og opretholdelse, støtter jeg Deres opfattelse af international ensartet kontrol med ligebehandling.
Jeg har et par kritiske bemærkninger. For det første er det uforståeligt, at Kommissionen vil give EU-lande ret til ubegrænset fiskeri efter de "frie" arter i Nordsøen. Det vil skabe problemer. Her er en ligevægt nødvendig. For det andet siger De, at forureneren i princippet betaler. Det står faktisk i dokumentet, og det er også rigtigt, men vi må jo tage hensyn til kendsgerningerne og virkeligheden. Vi må ikke lade fiskerne betale for naturfænomener. Dernæst er der det flerårige program. Jeg synes, det er udmærket, men man skal da lære af erfaringerne. Brug gode evalueringer, og vær ikke for bureaukratisk.
Til sidst, hr. formand, vil jeg sige, at disse forslag skal fremme en ligevægt mellem markedets funktion og miljøet. Det er europæisk politik.

McKenna (Verts/ALE).
Hr. formand, selv om De Grønne fuldt ud støtter Kommissionens bestræbelser på at skabe en bæredygtig fiskeripolitik inden for EU, forkaster vi ethvert forsøg på blot at overføre vores problemer til udviklingslandene. Alt for længe har EU sendt sin fjernfiskeriflåde ud for at udrense havene ud for Afrikas og andre områders kyster, hvor de kan forårsage enorm skade for fiskebestandene og de lokale håndværksfiskerisamfund. Vi må rydde op i vores eget hus uden at overføre vores problemer til dem, der er økonomisk værre stillet end os selv og desperate efter af få fat i de penge, de kan få.
Kommissær Fischler har udtalt, at EU bør arbejde på at opnå et bæredygtigt fiskeri, hvor de europæiske flåder end måtte operere, og vi bør holde ham til det mål. Hvad angår EU-flådernes overkapacitet, vil jeg gerne spørge Kommissionen, hvad den mener om den irske regerings udtalelse i går om en 56 millioner euro-investeringspakke for EU-fartøjer. Dette er i meget høj grad i konflikt med det, Kommissionen forsøger at gøre. Hvis den irske regering får lov til at gå videre med dette, hvordan vil det så stemme overens med andre medlemsstater, som vil følge efter og gøre nøjagtigt det samme? Det er i fuldstændig uoverensstemmelse med det, Kommissionen forsøger at opnå.
Endelig med hensyn til hele sagaen om Spaniens indblanding i de seneste uger i reformen af fiskeripolitikken - og en spansk minister, der rent faktisk indrømmer på tv, at han gav sine kommissærer ordre til, hvad de skulle gøre - er det i fuldstændig modstrid med EU's regler. Hele denne saga bør undersøges ordentligt og til bunds, for så vidt jeg kan se, er hele denne sag, undskyld ordspillet, meget speget.
Figueiredo (GUE/NGL).
Hr. formand, det forslag, som kommissær Franz Fischler netop har fremlagt, er en sand krigserklæring mod fiskeriet, med særlig alvorlige følger for de lande, der som Portugal har en svag og forældet fiskerflåde. Under påskud af, at det er til fordel for miljøet, foreslås der en kraftig reduktion i fiskeriindsatsen gennem foranstaltninger, der skal nedbringe fangstmængderne og præmiere ophugning af fartøjer, men uden at der tages hensyn til det enkelte lands særlige forhold og behov. Man overser således f.eks. helt, at Portugal er en medlemsstat, der allerede har reduceret fiskeriindsatsen langt ud over målsætningerne, at det har en forældet flåde - ca. 40% af fartøjerne er mere end 25 år gamle - og at det har EU's laveste indkomster.
Det, som Kommissionen stiller i udsigt, er yderligere incitamenter til ophugning af fartøjer (287 i Portugal), altså en nedskæring på ca. 12.000 bruttoregisterton, når det, der skal til for Portugals vedkommende, er øget støtte til modernisering af flåden, så den kan forsyne en befolkning, der har det største forbrug af fisk pr. indbygger i EU, hvilket også gør Portugal til et appetitvækkende marked for de multinationale firmaer. Det er ikke i befolkningens interesse, og det vil heller ikke være til gavn for dem, der arbejder i den strategiske fiskerisektor, som nu trues så voldsomt. Vi afviser derfor forslaget og foreslår, at dets indhold genovervejes i sin helhed.

Souchet (NI).
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, den plan for medlidenhedsdrab på det europæiske traditionelle fiskeri, som kommissær Fischler netop stille og roligt har fremlagt for os, bør som helhed afvises både på grund af den generelle tankegang og den tekniske løsning. Denne plan er først og fremmest kendetegnet af en afskyelig overstatslig metode, hvor teknokrater med frækhed og arrogance efter en omfattende høring af en række fagfolk er i stand til at beslutte en enkel og klar fordømmelse af et håndværk på baggrund af en forkert generalisering af løsrevne og omstridte tekniske ekspertudsagn, der er ufuldstændige, ensidige og ofte forkerte - jeg sender Dem tilbage til Atlanterhavets ansjoser og sejer.
Denne plan er absurd og modstridende, for under påskud af at ville bevare fiskeriet, fordømmer den reelt det mest systematiserede fiskeri, og det, der er mest opmærksomt på, at ressourcerne skal bevares til fordel for udefrakommende fiskerfartøjer, der er mindre opmærksomme på bevarelsen, men som fremover i henhold til hr. Fischler som de eneste næsten egenhændigt skal forsyne et europæisk fiskemarked i fuld udvikling. Denne plan er farlig, fordi den ikke kan gennemføres. Den er reelt bygget op omkring et centralt begreb, nemlig fiskeriindsatsen, som ikke kan måles med nogen sikker metode eller noget statistisk pålideligt instrument. Og det ved De, hr. kommissær. Denne plan afspejler de stigende modsætningsforhold i EU og den fare, som vedtagelsen af harmoniserede løsninger udgør for de europæiske aktiver. Med hvilken begrundelse forhindrer de medlemslande, der har ofret deres traditionelle fiskeri for et industrialiseret fiskeri, de lande, der ønsker at bevare et levende traditionelt fiskeri som en grundlæggende identitetsfaktor og en faktor for egnsudviklingen af området, i at gøre det?
En generel mobilisering af vores medlemslandes mange kræfter, som vil være et ordentligt skridt for fiskeriets tilhængere, er altså nødvendig, for at Rådet den 11. juni klart fordømmer den nye gamle fælles fiskeripolitik, som hr. Fischler har foreslået, og det kræver, at en ambitiøs plan erstatter den. Denne plan bør gå nøjagtig den modsatte vej af Kommissionens forudsætninger, som er katastrofale og uden seriøse begrundelser vedrørende ressourcerne, og som drejer sig om afvisningen af at tage andre faktorer ud over fiskeriet, der påvirker ressourcerne negativt, i betragtning. Samtidig med at vi er opmærksomme på vores manglende viden om ressourcerne, som desuden blev indrømmet i Kommissionens grønbog, skal denne frivillige plan føre til en omfattende udvikling af en forskning, der ikke henhører under Kommissionen, og et tæt samarbejde mellem fagfolkene og forskerne. Man kan således også skærpe kvotesystemet og gøre ødelæggelsen af nye både nyttesløs. Denne plan bør også medføre den nødvendige modernisering af flåden, som fiskerne ikke har egenkapital til at påtage sig. Den offentlige støtte er derfor nødvendig og relevant, hvis vi ønsker at undgå, at antallet af forlis stiger på grund af flådens forældelse. Hr. formand, denne plan bør også som i forbindelse med landbruget indeholde et afsnit om "etablering af de unge" og et afsnit om "sporbarhed" fra fisker til forbruger. Kun således kan den traditionelle form for fiskeri, som mange medlemslande er knyttet til, bevares.

Langenhagen (PPE-DE).
Hr. formand, det er en glædelig overraskelse, at De, hr. Galeote, som leder af delegationen også vil tale om fiskeri i dag. De har endda tre minutter. Jeg vil mene, at det skulle være tid nok til et forlig! Jeg ville ønske, at alle kolleger ville give denne officielle støtte, og De, hr. Galeoto, støtter forhåbentlig reformen. Desværre synes dette fiskerfartøj faktisk at være kommet ud af kontrol. Klimaet er meget dystert - ikke kun i Fiskeriudvalget. Desværre! Fremover vil jeg bede alle kolleger forklare, hvilken funktion de har, når De taler i Parlamentet.
Henvendt til Dem, hr. Fischler, vil jeg gerne vide, hvem der ud over Dem skal være vores kontaktperson i Deres generaldirektorat fremover, nu hvor Deres vigtige medarbejder politisk set - ja, jeg siger det lige ud - er kommet i miskredit. I øvrigt - kan man i det hele taget byde skatteyderne, at en medarbejder forflyttes til en rådgivningsfunktion, uden at der er en efterfølger i embedet? Hvem skal i sidste ende præsentere os for de oplysninger og kendsgerninger, vi har brug for, så vi kan forholde os til denne reform? Jeg håber, De vil være så venlig at lade os få indblik i Deres beregninger og metode. Angrebene for nylig kræver den slags svar.
Må jeg på baggrund af dette spørge Dem, hr. Crespo - hvis han altså stadig er til stede, ellers Dem, hr. Noguera - hvordan De opfatter nord-syd-konflikten, som De hele tiden taler om? Fru Figueiredo, er vi så virkelig i krig? Hvorfor har de spanske kolleger i Fiskeriudvalget netop i den grad bifaldt den nye gruppe Amigos de la Pesca? Bliver denne gruppe integreret, eller skiller den sig ud? Hvorfor deltager de andre fiskerinationer ikke? Er de slet ikke ønsket? Hvor er Fællesskabet henne?
I går var jeg i Vigo i Spanien. Nogle sagde til mig, at det var modigt gjort! Men dér er der meget forskellige holdninger til det. Alarmklokkerne lyder i flere retninger. Jeg håber, at alle, der fremover udtaler sig om fiskeri, er indstillet på integrering. Til syvende og sidst ønsker vi alle en reform, fordi der ikke er nogen fisk i havene. Nu må vi tage konsekvenserne - i fællesskab!

Stihler (PSE).
Hr. formand, jeg vil gerne bifalde Kommissionens pakke af reformer vedrørende den fælles fiskeripolitik. Det glæder mig også at se, at kun lidt er blevet ændret i forhold til de oprindelige reformmål.
Den eksisterende fælles fiskeripolitik har ikke haft held til at nå sine mål. Den har ikke haft held til at give ordentlige levevilkår for mange fiskere, og samtidig har den ikke haft held til at bevare fiskebestandene for den nuværende og for fremtidige generationer. Vi må træffe nogle vanskelige valg. I den nye fælles fiskeripolitik må vi nedskære den eksisterende EU-flåde. EU bør imidlertid ikke foretage en nedskæring over én kam, men tage hensyn til EU's nationale flåders forskellige størrelse.
F.eks. er den skotske flåde i de senere år allerede skrumpet ind til en mere bæredygtig størrelse. Vi må få sat en stopper for støtte til bådebyggeri og investere disse penge i at hjælpe fiskere, som forlader branchen for at finde ny beskæftigelse. Vi må bevare 6- og 12-milegrænserne som foreslået af Kommissionen - de fleste medlemsstater er enige i, at disse fungerer som en garanti for kystregioner, der er særlig afhængige af fiskeri - med en langt større inddragelse af fiskeindustrien via de nye regionale rådgivende råd i udviklingen og gennemførelsen af foranstaltningerne til forvaltning af fiskeriet. Vi må se nøje på problemet med genudsætning, og vi har brug for forbedret inspektion og bedre håndhævelsesstandarder over hele Fællesskabet og en udjævning af disse standarder.
Endelig har vi brug for en bedre aftale om fiskeri i udviklingslandes farvande baseret på solide videnskabelige beviser for at undgå overfiskeri af bestandene. Jeg ser frem til de næste seks måneder. Jo hurtigere, vi når til enighed, jo bedre. Tiden er knap, men hvis viljen er til stede, har jeg tillid til, at vi kan få en fælles fiskeripolitik, der passer til dette århundrede.

Nogueira Román (Verts/ALE).
Hr. formand, hr. kommissær Franz Fischler, jeg håber, at Deres forslag til reform af den fælles fiskeripolitik bliver afvist af medlemsstaterne og af Europa-Parlamentet. Jeg håber også på Deres afsked, fordi De arbejder til fordel for landene i nord, der mener, at de er herrer over EU-farvandene, og fordi De handler imod landene i syd, Galicien osv., der stadig opfattes som ubudne gæster i deres eget europæiske hus.
Deres forslag bør afvises, fordi det er udtryk for uoplyst enevælde, fordi det ikke baserer sig på seriøse videnskabelige undersøgelser af, hvordan ressourcerne bevares, fordi det fastholder et diskriminerende princip om relativ stabilitet, der er imod traktaterne, og som giver stater som Danmark 16% af de normale fangster i EU, mens den spanske stat kun får 6%. Ikke i nogen anden økonomisk sektor ville man vove at foreslå det, som De vil gøre med fiskeriet.
Hr. kommissær Franz Fischler, overlad Deres plads til en anden kommissær, der er mindre sekterisk, mere åben og modtagelig over for fiskeriets behov, og som foreslår foranstaltninger, der er forenelige med en ægte bæredygtig udvikling.

Gorostiaga Atxalandabaso (NI).
Hr. formand, Den Iberiske Halvø, som er Europas største fiskeriområde, er dømt til konfrontation med kommissær Fischlers nye vilkårlige fælles fiskeripolitik. Halvøens fiskerflåde er siden 1986 blevet halveret, og hvis de nye foranstaltninger bliver gennemført, vil de baskiske fiskeres dage være talte.
Kommissionen bør baseret på råd fra videnskabsfolk og sømænd først afklare størrelsesordenen af den indvirkning, som industriens og landbrugets forurening, atomaffald og havarerede tankere har på fiskebestanden. Der er brug for mere tid til dette. I mellemtiden bør sammenstødene mellem formandskabet og Kommissionen ikke forstyrre en ny periode med effektiv kontrol af misbruget af net med masker, der er for fine. Dette vil gøre det muligt for de stadig mindre fiskebestande at komme sig.

Maat (PPE-DE).
Hr. formand, kommissæren har sagt, at man kun kan føre god politik, hvis man opstiller tydelige mål. Det er ord, der tiltaler mig. Han har også erklæret, at fiskeripolitik skal være baseret på bestræbelser på at skabe ligevægt mellem økonomi, økologi og sociale omstændigheder. Men det er væsentligt, at der ikke vil finde fiskeri sted, når der er få eller ingen fisk.
En række fiskebestande er reduceret dramatisk. Det må vi erkende, og det betyder, at der skal træffes foranstaltninger. Det flerårige udviklingsprogram har ikke levet op til forventningerne. I betragtning af den nuværende situation kan vi ikke fortsætte med at uddele præmier til bygning af nye skibe. Jeg støtter denne politik og denne tydelige holdning.
Jeg støtter også kommissæren, når han siger, at kvotekontrollen skal styrkes. Det er akilleshælen i den europæiske fiskeripolitik. Denne kontrol skal styrkes, og jeg håber, at vi her i Parlamentet vil have mod til at styrke kontrollen ved at stille tilstrækkelige finansielle midler til rådighed. Jeg håber også, at vi vil have mod til at gennemføre fiskeripolitikken således, at vi specifikt for hver enkelt fiskebestand undersøger, hvordan situationen er, og også afstemmer vores flåde- og kvotepolitik derefter. Det må være slut med studehandlen mellem medlemsstaterne om, hvordan kvoterne anvendes fra år til år, og jeg glæder mig over, at vi måske går i retning af et flerårigt system for kvoterne.
Jeg synes dog, at pinefulde foranstaltninger skal ledsages af tilstrækkelige foranstaltninger med hensyn til finansieringen. Det må ikke være sådan, at nogle medlemsstater støtter det sociale program gennem samfinansiering, mens andre ikke gør det. Jeg ville helst have, at der ved gennemførelsen ikke var tale om samfinansiering, men om direkte EU-finansiering.
Jeg har endnu en kritisk bemærkning til denne sag. Det er ikke tilstrækkeligt tydeligt, hvorvidt medlemsstater, som ikke har adgang til Nordsøen og ikke har nogen kvoter nu, snart vil få det. For det kan da ikke være sådan, at en række medlemsstater omkring Nordsøen rammes hårdt af indskrænkningen af fiskerflåden, og at andre medlemsstater samtidig får adgang nu. Det passer ikke sammen. Man kan ikke lukke for hanen det ene sted og åbne den mere et andet sted.

Lage (PSE).
Hr. formand, ingen fornuftig person kan benægte eller betvivle, at det er aldeles nødvendigt at bevare og beskytte fiskeressourcerne. Vi kan ikke bare gå på rov, som om vi levede i forhistorisk tid, men med det 21. århundredes teknologi. Rovfiskeriet må ophøre, for det har ingen eksistensberettigelse. Den af Dem foreslåede reform, hr. kommissær Franz Fischler, har imidlertid fået en uheldig start og har allerede på forhånd givet anledning til kiv og strid, ja, den er startet som en ren farce, vil jeg snarere sige! Den er derfor truet på livet, den er dødeligt ramt. Og det er synd! Den er ved at kollidere med dens modtagere, som er i oprør.
Reformen må være objektiv, upartisk og pædagogisk, og ikke omgivet af den atmosfære af guerillakrig, der er blevet skabt. Det er en alt for brutal reform, der ægger til konflikt med dem, som den vedrører. Det er en ubalanceret reform, der slet ikke rokker ved visse landes industrifiskeri. Det er en uretfærdig reform, fordi den ikke sondrer mellem dem, der har overholdt de politiske beslutninger, som fiskeriet har skullet følge, og dem, der ikke har. Det er en reform, der mangler et ordentligt videnskabeligt grundlag. Det hører man fra alle sider! Det er endelig en teknokratisk reform, der ikke tager hensyn til årtusindgamle kultur- og livsformer, som bør beskyttes. Det er vi imod, og derfor protesterer vi!

Piétrasanta (Verts/ALE).
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, i forbindelse med den fælles fiskeripolitik har vi her i Europa-Parlamentet i flere år lagt vægt på påpasselighed og konkrete aktioner, forvaltning af reserverne samt bevarelse af havmiljøet. De fleste regeringer har ikke reageret på disse forslag, der sigter mod et bæredygtigt fiskeri. Nu, hvor vi konstaterer, at reserverne er ved at være udtømte - en tredjedel til to tredjedele af kulmulerne, torskene og hvillingerne er forsvundet - står vi med ryggen mod muren. Vi kan derfor ikke klare os uden en ændring af redskaberne, som skal være mindre voldsomme og mere selektive, særligt for at undgå bifangster, der udgør mere end 80% af fangsterne, herunder af ungfisk.
I henhold til dette EU-direktiv, der er udarbejdet ud fra en almen interesse, er det hver enkelt stat, der gennemfører direktivet på den måde, som den anser for at være den bedste. I modsætning til et industrialiseret fiskeri, der i en vis udstrækning er ødelæggende, taler vi for et traditionelt fiskeri samt for bevarelse af arbejdspladserne. Men der bør helt sikkert stilles betydelig flere midler til rådighed for den sociale behandling end de midler, der er fastlagt i dag. Men derfor er vi dog ikke tilhængere af blinde administrative foranstaltninger. Sådanne foranstaltninger skal fastlægges i samarbejde med de regionale rådgivende råd, som Kommissionen foreslår, som er sammensat af fagfolk, voldgiftsmænd, forskere og private virksomheder, der er i stand til at tilpasse foranstaltningerne til områdets særegenheder. Dette giver os ikke blot mulighed for at redde stumperne, men i særdeleshed også mulighed for at give fiskeriet en saltvandsindsprøjtning og en bæredygtig udvikling, der er bydende nødvendig såvel for vores økonomiske balance som for vores menneskelige balance.

Cunha (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, jeg repræsenterer et land, hvor fiskeriet og havet er det historiske grundlag, og hvor fiskerisektoren står for i alt ca. 50.000 arbejdspladser. Den første punkt, som jeg finder kritisabelt ved Kommissionens forslag, er, at det ikke tager hensyn til fiskerflådens forskellige sammensætning inden for EU, hvor der er lande, hvis fiskerflåde især består af store fartøjer til industrifiskeri, og andre, hvor hovedparten udgøres af små fartøjer. I Portugal har 90% af fartøjerne en længde på under 12 m og er beskæftiget med kystfiskeri af mindre omfang. Da ca. 40% af disse fartøjer er mere end 25 år gamle, vil langt de fleste af vores fiskere uden støtte fra Fællesskabet slet ikke være i stand til at modernisere og gøre deres virksomhed rentabel.
Det andet punkt, som jeg finder særdeles kritisabelt, er det grundlæggende spørgsmål, der forgifter alle disse forslag, og som drejer sig om den måde, hvorpå de forskellige lande har opfyldt de mål, som de flerårige udviklingsprogrammer havde fastsat. Der har været lande, som har opfyldt disse mål, og der har været lande, som er gået længere, som f.eks. Portugal, der har overopfyldt disse mål med 30%, mens andre lande ikke blot har undladt at opfylde målene, men ligefrem har udvidet deres fiskerflådes kapacitet. Jeg må også erindre om, at den portugisiske fiskerflåde, siden Portugal i 1986 trådte ind i EU, er blevet reduceret med 45% og den samlede fangstmængde med 50%. På baggrund af disse tal finder jeg det ikke rimeligt, at man beder os om yderligere ofre, når der er lande, der har udvidet deres flåder. Når Kommissionens forslag ikke tager hensyn til disse nyere historiske kendsgerninger, straffer den ikke blot de uskyldige, men belønner oven i købet dem, der har begået forseelserne.
Til slut, hr. kommissær, vil jeg gerne sige, at det er forkert at ville haste en reform igennem, fordi den så altid vil blive dårlig. Argumentet om ressourcernes bæredygtighed er meget vigtigt, men det må ikke bruges til at jaske tingene igennem uden hensyntagen til problemets menneskelige og sociale dimension og slet ikke til at gennemtvinge en urimelig fordeling. Der siges intet om fiskemel, de yderste randområder eller ulovligt fiskeri. Jeg håber derfor, at reaktionerne på Kommissionens forslag giver anledning til at genoverveje det, der ikke er blevet skænket tilstrækkelig opmærksomhed, så vi får en mere afbalanceret reform, der tager alle problemets sider i betragtning. Også selv om vi af den grund må vente lidt endnu.

Gillig (PSE).
Hr. kommissær, De har netop stillet forslag til reformen af den fælles fiskeripolitik, og straks har vi balladen. I Deres forslag og ud over visse positive aspekter i dem, og jeg tænker særligt på spørgsmålene om kontrol og sanktioner, som alle synes at være enige om, er der to aspekter, der dog er væsentlige for os, men som ikke er taget med. Det første aspekt drejer sig om henvisningen til de samlede tilladte fangstmængder, de såkaldte TAC'er, og spørgsmålet om kvoter, som fortsat bør være hjørnestenen i den fælles fiskeripolitik.
Det andet aspekt, som jeg vil insistere på, er et, som ikke er nævnt, og som endda er meget overset, nemlig aspektet om økonomisk og social samhørighed i den berørte sektor, og det er konsekvenserne for den lokale beskæftigelse, hvad enten det drejer sig om direkte beskæftigelse eller indirekte beskæftigelse. De eneste planlagte sociale foranstaltninger er pension eller hypotetiske omlægninger. Der er ingen planer for de yngre generationer, deres uddannelse, forbedring af arbejdsvilkårene og investeringer til sikkerhed på bådene. Beskyttelse af arterne, i dette tilfælde fisk, som det eneste kriterium for en definition af en politik kan ikke accepteres.
Garantien for bæredygtighed, hvilket område det så end gælder for, er for os resultatet af en ligevægt mellem økonomiske målsætninger, miljømæssige målsætninger, helt sikkert, men også sociale målsætninger. En fællesskabspolitik og en fælles politik bør for at blive forstået og accepteret hvile på denne overordnede tankegang, hvilket ikke er tilfældet for de forslag, som De i dag stiller på fiskeriområdet. Jeg tror, at man kan udvide emnet til spørgsmålet om de sociale målsætninger med risiko for at udvande de sociale mål i EU's politikker, som i dag er en grundlæggende årsag og grund til borgernes mistillid og i værste fald afvisning af EU. Der har ikke i tilstrækkelig grad været taget hensyn til betydningen af foranstaltningerne for de områder, der er afhængige af fiskeriet, og denne uligevægt kræver en revidering af de forslag, De har stillet i dag.

Bautista Ojeda (Verts/ALE).
Hr. formand, tillad mig en vis fortrolighed. Ved De, hvor Barbate, Isla Cristina ligger? Ved De, hvor Ayamonte, Almeria, Motril ligger? Kender De andet til Andalusien end Deres grønne olivens bitre smag?
Jeg siger det uden bitterhed, hr. kommissær, De har sat en ny rekord, som bliver svær at slå, med forslagene om at ødelægge beskæftigelsen.
Har De taget i betragtning, eller har nogen på Deres hold tænkt på, at Deres forslag til reform af den fælles fiskeripolitik kommer oven i den ulykkesvangre forhandling med Marokko om fornyelse af en traditionel fiskeriaftale, som skulle hindre, at tusindvis af job i det ikke-industrielle fiskeri gik tabt?
Hr. kommissær, De globaliserede fiskeriet i det sydlige Europa, De opnåede, at den plads, som en ikke-industriel flåde, inden for rammerne af en aftale mellem Marokko og Europa, som respekterede fiskeristop, og som gennemførte en nøje kontrol af fangstredskaber og masker, optog på disse fiskepladser, nu er blevet overtaget af en flåde, der ikke respekterer fiskeristop, og som ikke får kontrolleret sine fangstredskaber. Der er en del af deres fangst, de ikke lander, og de skaber ikke lokal beskæftigelse, som fællesskabsflåden gjorde det.
De har, hr. kommissær, forelagt et forslag til en fælles fiskeripolitik, som nøjagtigt kvantificerer ophugningerne og den beskæftigelse, der vil gå tabt, men De lader løsningerne til at afbøde de sociale og økonomiske problemer, der bliver resultatet af Deres forslag, henligge i det mørkeste mørke. Ved De, hvor de penge, vi har brug for, skal komme fra? Nu ønsker man, at vi omplacerer de arbejdsløse fiskere i turistsektoren. Flere hoteller, flere golfbaner, hr. kommissær? Er det det, De kalder bæredygtig udvikling? Er det at diversificere økonomien i regionerne? Ved De, at når man forbyder moderniseringen, så forbyder man også fiskeriets bæredygtighed, så forbyder man også et fiskeri, som respekterer miljøet og de fiskepladser, som fiskerne er de første til at ønske at bevare?
Med Deres forslag ødelægger De den eneste flåde, som skaber beskæftigelse, og som samtidig respekterer miljøet, nemlig den ikke-industrielle flåde. De forbyder også oprettelsen af joint ventures, som var den eneste løsning, vi havde tilbage for at løse de problemer, som f.eks. tilfældet med Marokko rejser. Men vi vil gøre skrothandlerne rige.
Og endelig vil Deres forslag ikke kun berøre beskæftigelsen og en traditionel kultur, der er knyttet til nogle mindre byer, De ikke kender, men vil gøre det væsentligt dyrere for forbrugerne at købe en af de væsentlige bestanddele i Middelhavskosten, som er en sund og afbalanceret kolesterolfri kost, som takket være Deres forslag vil miste terræn i forhold til den junk food, der nyder så stor anseelse i Nordeuropa.

Lisi (PPE-DE).
Hr. kommissær, jeg misunder Dem bestemt ikke, og det skyldes ikke bare de mange komplimenter og lykønskninger, De har fået af Parlamentet, men også, at De desværre er kommet her i dag for at bekræfte en politiks fiasko. Derfor skal De vide, at De i det mindste set ud fra et menneskeligt synspunkt har min fulde sympati.
Hvorfor har De bekræftet fiskeripolitikkens fiasko? De sagde kort sagt, at vi har brugt penge på at reducere fiskeriet, men vi kan konstatere, at disse penge i virkeligheden er gået til at øge fiskeriet. De sagde, at vi har brugt penge på at bevare fiskeressourcerne, men ud fra de oplysninger, som De nævnte - selv om De ikke har givet os dem - er fiskebestanden stærkt forringet. De sagde, at vi har brugt penge på at begrænse de sociale konsekvenser for denne sektor, når det gælder beskæftigelsen, men De har i dag fortalt os, at 66.000 arbejdspladser er blevet nedlagt, og at man regner med et yderligere tab på 28.000 arbejdspladser.
Derfor er der under alle omstændigheder et spørgsmål, som trænger sig på, hr. kommissær. Hvis dette var resultaterne - og det var de resultater, som De havde foran Dem - hvorfor har Kommissionen så hidtil stædigt forsvaret denne fælles fiskeripolitik? Det er ikke et uvæsentligt spørgsmål.
Jeg kan forstå - og jeg kan se på de forslag, De har stillet - at man gør et forsøg på at ændre fiskeripolitikkens tilrettelæggelse, men jeg vil ikke gå i detaljer, for det kan vi bedst lide at gøre, når der er tale om specifikke spørgsmål, og det er der ikke tid til i dag. Jeg vil blot komme med en meget kraftig henstilling, som jeg håber, at Kommissionen tager i betragtning, nemlig at vi ikke må gentage tidligere tiders fejl og tro, at fiskerne er modstandere af den miljømæssige bæredygtighed og af forsøget på at opretholde balancen. De er Deres og vores vigtigste allierede. Hvis ikke vi inddrager dem - og det skal De være de første til at gøre - i fastlæggelsen af målsætningerne og i forvaltningen af de regler, vi opstiller, bliver det ikke muligt at nå nogen af målsætningerne. Regionaliseringen er et af hovedpunkterne i den forbindelse, for den centralisering, som vi har administreret denne politik med, har været en fiasko.
Der er et andet emne, som ligger mig på sinde, nemlig Middelhavsområdet. I dag præsenterede De ikke de forslag, som snart bliver stillet, men ved den lejlighed vil jeg give udtryk for min og mit lands holdning til dette aspekt af fiskeriet.

Nicholson (PPE-DE).
Hr. formand, jeg er glad for, at vi endelig er begyndt at drøfte forslagene om reformen af den fælles fiskeripolitik. Jeg bryder mig ikke om den vej, vi valgte. Der var imidlertid ikke meget, vi kunne gøre ved det. Vi må acceptere, at den nuværende fælles fiskeripolitik endte som en fiasko. Det ved vi alle.
Vi må, som hr. Stevenson har sagt, komme til den konklusion, at det er vores ansvar at tage fat om sagens kerne og samarbejde med Kommissionen og Rådet for at nå frem til en politik, der forhåbentlig vil blive uendeligt bedre end den tidligere.
Jeg bifalder, at vi giver større ansvar til de lokale fiskere, der er tættere på de områder, hvor de arbejder. Jeg ønsker at se et reelt ansvar og ikke en minimal høring, for hvis det er det, vi ender med, vil det ikke virke. Ja, vi anerkender, at det er nødvendigt med en kapacitetsreduktion, og at vi må have en bæredygtig fiskeindustri og fiskerflåde i enden på alt dette. Vi må udvikle en politik, der vil virke.
Den britiske regering har i årevis fuldstændig svigtet fiskerne og fiskeindustrien. Jeg ønsker, at kommissæren forsikrer os om, at det, der måtte blive indført, er ensartet over hele EU og finansieres på en ensartet måde, således at ingen medlemsstat kan bruge flere penge end andre på at støtte deres særlige industri.
Vi kan ikke behandle alle punkterne her i dag. Det kan godt være, at vi gerne ville det, men vi kan ikke. Vi anerkender alle, at udkommet for alle dem, der er involveret i disse industrier, er på spil, og jeg er ikke i tvivl om, at vi alle vil arbejde på at forsøge at gøre noget for dette.
Endelig vil jeg gerne, kommissær, rejse det spørgsmål, som jeg rejste i udvalget i sidste uge. Jeg bad Dem om at skitsere indholdet i rapporten, som er blevet ændret, siden hr. Smith blev afskediget. De indvilligede i, at De ville informere Fiskeriudvalget. Vil De stå ved det og fortælle os, hvilke betydelige ændringer der er foretaget til rapporten efter hr. Smiths afskedigelse?

Galeote Quecedo (PPE-DE).
Hr. kommissær, De møder frem for Europa-Parlamentet med et forslag, som understreger Europa-Kommissionens fiasko med forvaltningen af den fælles fiskeripolitik.
Nu foreslår De, at sektoren betaler for denne fiasko, men ikke hele sektoren, De ønsker, at det skal være fiskerne fra Middelhavslandene, der fisker til konsum og ikke for at lave fiskemel, og som i de seneste år er kommet med de største ofre i en fortsat nedskæring af deres flåde, der skal bære udgifterne i forslaget. En udgift, som Deres budgetansvarlige kollega i øvrigt ikke vil kendes ved. Hvor vil De så få de 240 millioner euro fra, der mangler for at fremme ophugningen mellem 2003 og 2006? Vil De tage dem fra strukturfondene?
Lad mig minde Dem om nogle tal fra Deres egne tjenestegrene. Mellem 1996 og 2000 så Spanien sig f.eks. nødsaget til at nedskære sin flåde med ca. 88.000 t, og i samme periode øgede Danmark f.eks. sin flåde, takket være EU-støtte, med ca. 64.000 t. Disse tal stammer fra Deres tjenestegrene.
Forsøger De nu at berolige sektoren ved at sige, at fiskerne fra Portugal og Spanien efter 17 års venten får adgang til fiskepladserne i Nordatlanten? Dette er sikret i tiltrædelsesakten, som Europa-Kommissionen indtil videre ikke kan ændre.
Kommissæren har henvist til uoverensstemmelser i Europa-Kommissionen, som han betegnede som normale. Det, der ikke er normalt, er, at der opstår en så udpræget geografisk opdeling i de tre institutioner. Og da vi står lige foran verdensmesterskabet i fodbold, kan vi med Deres forslag, hr. kommissær, sige, at Norden fører 1-0 over Syden, men vi er i starten af kampen, og vi håber, at De optræder som en retfærdig og afbalanceret dommer. Det er det vigtige. Det anekdotiske er visse af de indlæg, vi hørte ved indledningen af forhandlingen, der underkaster tusindvis af galiciske eller andalusiske familiers fremtid et forsøg på national politisk rentabilitet, hvilket jeg simpelthen synes er forkasteligt, og jeg beklager, at den eller de, der kom med disse indlæg, ikke er til stede. Der er ingen institutionel krise, men en personlig krise, en holdningskrise, en krise, der varsler mange års modstand mod dem, der udtrykker sig på denne måde, til gavn for alle og i særdeleshed for fiskerne i mit land.

Stevenson (PPE-DE).
Hr. formand, jeg har en bemærkning til forretningsordenen, inden kommissær Fischler kommer med sine svar til denne forhandling. Hr. Barón Crespo udtalte, at han ikke havde nogen tillid til min neutralitet som formand for Fiskeriudvalget. Jeg bestræber mig til enhver tid som formand for det udvalg på at være komplet neutral, men neutralitet skal støtte sig på en platform af fairplay. Jeg er sikker på, at alle her i Parlamentet tror på lige behandling af alle medlemsstater. Hvis det er fremmed for hr. Barón Crespo, så er jeg ked af det på hans vegne. Jeg håber, at Parlamentet vil støtte mig heri.

Fischler
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg har lyttet meget opmærksomt til denne forhandling. Jeg vil gerne endnu en gang kommentere nogle af bemærkningerne om de vigtige punkter, især de steder, hvor der åbenbart stadig hersker nogen uklarhed. Først vil jeg imidlertid gerne komme med en bøn. Jeg er helt klar over, at polemik faktisk er roden til den parlamentariske debat. Men jeg synes, at begreber som "dødsdom" og "henrettelse", at den slags verbalradikalisme er under Parlamentets værdighed.

Jeg vil derfor gerne opfordre til, at vi vender tilbage til en saglig debat, for problemerne er store nok i forvejen, vi behøver ikke gøre dem større. Jeg tror også, vi virkelig bør holde fast i, hvad fru Langenhagen sagde. Vi drager ikke i krig! Vi ønsker at opnå en situation, som ser mere lovende ud for vores fiskebestandes fremtid og for vores fiskerisektors fremtid end det, som de har oplevet i de forgangne år. Det mål må vi arbejde på i fællesskab.
Jeg tror heller ikke, vi bør spille dette gamle spil, hr. Galeote, hvor vi siger, at der er tale om et spil mellem Nord og Syd, hvor De siger, at det i øjeblikket står 1:0 til Nord. Det kan jeg ikke se. Hvis der overhovedet er tale om et spil, så er det kun lige fløjtet i gang, og vi bør spille sammen og være os bevidst, at vi ikke bør lade disse traditionelle fronter genopstå, som tidligere så ofte har ført til vanskeligheder.
Hr. Stevenson fremlagde forskellige tal. Jeg vil bede Dem forstå, at det virkelig er bedre at lade tallene tale for sig selv og drage dem frem, som er tilstrækkeligt velunderbyggede. På side 49 i forordningen om ressourcestyring, hr. parlamentsmedlem, kan De læse, hvilke tal der virkelig er tale om vedrørende skibe pr. medlemsstat.
Jeg vil også gerne have præciseret, hvad man forstår ved videnskabelighed. Videnskaben skal ikke sætte et stort projekt ind før reformen for derefter at fortsætte med at bedrive reformstyring, videnskaben skal derimod blive en permanent ledsager for fiskeripolitikken. Det er netop, hvad vores forslag indebærer. Hr. Barón Crespo spurgte, hvorfor der ikke gælder det samme for fiskeripolitikken som for den fælles landbrugspolitik. Han er her desværre ikke mere, men jeg vil gerne bede om, at man fortæller ham, at der gælder nøjagtigt det samme. Grundprincippet for begge politikkers fremtid er bæredygtighed i alle tre dimensioner. Det vil vi holde os til.
Det er også forkert, når man påstår, at vi ikke længere bekymrer os om fiskernes sikkerhed og om bådenes sikkerhed. Det er udtrykkeligt planlagt, at der også fremover fortsat skal gives støtte til investeringer i sikkerhedsudstyr på skibene. Her er der ingen ændringer, tværtimod vil vi koncentrere støtten yderligere netop på dette punkt.
Et andet stort tema er adgang til farvandene. Her ser der ud til at være visse misforståelser eller måske også fejltolkninger. For det første findes der i dag fortsat en bestemmelse i Spaniens og Portugals tiltrædelsesakter. Denne bestemmelse udløber til nytår. Med disse udløb er det garanteret, at de to stater ikke længere må acceptere nogen specifikke restriktioner, ikke længere må diskrimineres, men får adgang til farvandene. Men man må skelne. Adgang til farvandene er ikke det samme som adgang til ressourcer! At en overgangsbestemmelse udløber, betyder, at fællesskabsretten skal anvendes uden diskriminering. Det vil vi gøre, og ikke andet, for det er vi forpligtet til! Det havde slet ikke været nødvendigt at nævne det særskilt i reformen, fordi det er en selvfølge. Men vi har alligevel nævnt det for at præcisere det.
En anden vanskelighed synes at være, at der er opstået det indtryk, at vi med vores nye flådepolitik straffer de lande, som hidtil har gjort mere, end de var forpligtet til. For det første må vi ikke glemme, at vores flåde i Europa er for stor. Hvis man bestrider det, erkender man ikke realiteterne.
For det andet er der sanktioner for dem, som ikke har opfyldt de krav, som allerede er i kraft, og som nu er gældende ret. De er udtrykkeligt indeholdt i forslagene. For dem bliver fiskeriindsatsen eksempelvis skåret ned. De stater, som frivilligt har gjort mere, har i hvert fald med dette nye system en stor fordel, fordi den fiskeriindsats, som fremover skal fordeles på de enkelte medlemsstater, så kan fordeles mere økonomisk fornuftigt på denne flåde og ikke fører til, at ingen skibe får tilstrækkeligt mange dage på søen til at kunne fiske fornuftigt. Det er den store forskel, og her kan det i høj grad betale sig, at forskellige medlemsstater har opfyldt kravene i den eksisterende lovgivning, og ikke kun det, men at de sågar har mere end opfyldt kravene.
Jeg vil ikke kommentere yderligere, at der her fra forskellig side kræves en renationalisering af fiskeripolitikken. Hvis man ville skyde sig selv i foden, var det det, man skulle gøre. Men jeg tror ikke, det er noget, som virkelig bringer os videre. Vi har brug for en fælles fiskeripolitik, fælles for alle medlemsstater.
Et andet tema, som tilsyneladende altid udløser en vis opstandelse, er det industrielle fiskeri. Det er rigtigt, at der fortsat produceres temmelig store mængder fiskemel, men ikke mindst for at bruge dette fiskemel som foder på fiskefarmene. Det betyder, at der uden dette fiskemel i vidt omfang heller ingen akvakultur er. Heller ikke det må vi glemme.
For det andet koncentrerer det industrielle fiskeri sig om fiskearter, som ikke spiller nogen rolle i den menneskelige ernæring. Der er derfor ikke nogen konkurrence mellem det industrielle fiskeri og fiskeriet til den menneskelige ernæring. Naturligvis vil det industrielle fiskeri være underkastet de samme restriktioner og de samme standarder som ethvert andet fiskeri. Hvad man virkelig ikke kan bebrejde os, er, at vi ikke forud for denne reform omhyggeligt har undersøgt situationen og udviklingsproblemerne i regioner, som er særligt afhængige af fiskeriet. Vi har lavet 22 undersøgelser af sådanne regioner. Resultaterne kan De til hver en tid hente på internettet. Der har de ligget i et år.
Så til spørgsmålet om, at der opstår det indtryk, at det så at sige er en ophugningsreform, vi laver. Også her beder jeg om, at vi bevarer jordforbindelsen! Det, der bliver foreslået, vil formentlig føre til en reduktion af flåden på 10%. 10%! Man skal derfor ikke lade, som om der fremover slet ikke ville være nogen skibe tilbage! Der er imidlertid en forskel i forhold til tidligere, idet vi nemlig gennemfører disse foranstaltninger på en socialt ansvarlig måde, fordi vi netop vil følge denne nødvendige reduktion af flåden op med tilsvarende sociale initiativer. Hvis man altså vil komme med kritik, så burde den vedrøre den eksisterende politik og ikke den kommende!
En andet punkt er debatten om det håndværksmæssige fiskeri og fiskeri med meget store, effektive skibe. Her mener jeg - og det har jeg også sagt i Kommissionen - at det er nødvendigt, at man i gennemførelsen af politikken tager behørigt hensyn til denne forskel. Det er vigtigt, at vi også giver det håndværksmæssige fiskeri en fremtid.
Når jeg bliver spurgt, hvilke ændringer der er sket i forslagene med generaldirektør Smidts afgang, så må jeg korrigere dette spørgsmål i to henseender. For det første er hr. Smidt ikke gået af. Han er fortsat generaldirektør i Generaldirektoratet for Fiskeri. For det andet kan jeg, hvad selve sagen angår, med en vis stolthed sige, at forslagene overhovedet ikke har ændret sig og ikke er blevet ændret.
Hr. Galeote spurgte til sidst, hvor pengene til reformen kommer fra. Som sagt skal en del af pengene simpelthen komme ved, at vi på ny gennemtænker, om vores strukturprogrammer for fiskerisektoren er rigtige, sådan som de er, og gennemfører en reprogrammering. En anden del af pengene skal komme fra fleksibilitetsinstrumentet. En tredje del vil vi fremskaffe i forbindelse med den planlagte midtvejsevaluering. Hvis De ser på, hvor langt udbetalingerne fra strukturfondene i dag halter efter de planlagte datoer, nemlig med mere end 80 milliarder euro, så vil en diskussion om 200 millioner euro ikke betyde alverden i den forbindelse.
En ting står i hvert fald fast. Hvis vi spørger os selv, om vi har brug for en reform - og dette spørgsmål har også Parlamentet flere gange besvaret med et ja - hvis vi spørger os selv, om vi har problemer med bestandene, kan vi ikke fortsætte med de eksisterende midler, hvis vi spørger os selv, om vi må reducere kapaciteten, hvis vi spørger os selv, om vi har et socialt ansvar, så tror jeg, Kommissionens forslag giver et klart svar på disse spørgsmål!
(Bifald)

Hudghton (Verts/ALE).
Hr. formand, jeg er godt klar over, at kommissæren i en forhandling som denne har rigtig mange spørgsmål at skulle besvare under opsummeringen, men mine spørgsmål var konkrete, navnlig med hensyn til spørgsmålet om relativ stabilitet, som ikke blev nævnt under opsummeringen. I resuméet af kapitel 4 står der, at der bør opretholdes en relativ stabilitet, men at fordelingsmetoden for hver bestand skal afgøres af Rådet for at gøre fordelingen mere gennemsigtig. Hvad betyder dette? Giver det mulighed for, at fordelingsnøglerne kunne være ...
(Formanden afbrød taleren)

Formanden.
Hr. Hudghton, det er ikke en bemærkning til forretningsordenen, det er en detaljeret bemærkning. Vi vil have masser af tid til at drøfte denne rapport, inden den kommer tilbage til Parlamentet.
Forhandlingen er afsluttet.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0144/2002) af Konrad for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål om udkast til Kommissionens forordning om anvendelse af traktatens artikel 81, stk. 3, på kategorier af vertikale aftaler og samordnet praksis inden for motorkøretøjsindustrien.

Konrad (PPE-DE)
Hr. formand, mine damer og herrer, kære kolleger, denne reform af gruppefritagelsesforordningen drejer sig om en nyordning af handlen med motorkøretøjer i EU. Dette reformprojekt er efter min opfattelse særdeles vigtigt, også for den europæiske konkurrencepolitik. Derfor har Parlamentet i dialog med Kommissionen forsøgt at aftale vigtige detaljer. Som ordfører vil jeg gerne tilføje, at De, hr. kommissær Monti, også personligt i en meget intensiv dialog med Parlamentet, med ordføreren og mange parlamentsmedlemmer har sørget for, at mange af Parlamentets forslag i forbindelse med denne konstruktive dialog kom til at indgå i Deres overvejelser.
Hvordan er forhandlernes situation i EU i dag med den gamle gruppefritagelsesforordning? Hvilke muligheder giver den gamle gruppefritagelsesforordning, når kontrakten mellem forhandlerne og de mægtige bilproducenter skal udformes? Her kan man iagttage ganske interessante ting med hensyn til den nuværende tilstand. I dag er det sådan, at forhandlere kun må forhandle et mærke. I dag er det sådan, at producenten kan forlange af forhandleren, at han foruden salget også skal have en serviceafdeling. I dag er det sådan, at reservedele kun kan bestilles hos bilproducenten og ikke hos reservedelsproducenten. I dag er det sådan, at bilproducenterne kan komme med direktiver om, hvor mange biler forhandlerne skal have på lager.
Denne situation er helt åbenbart kendetegnet af, at der her findes en meget uligevægtig fordeling af magtforholdene mellem handelsleddet og producenterne. Jeg tror, at det foreliggende udkast til en ny gruppefritagelsesforordning absolut også kan udvide grundlaget for de små og mellemstore virksomheder og i øvrigt også giver forbrugerne en chance for at få bedre indkøbsbetingelser gennem en forbedring af markedssituationen.
Fremover vil forhandleren kunne forhandle flere mærker. Fremover vil forhandleren ikke kunne forpligtes til også at tilbyde service. Fremover vil der komme flere uafhængige værksteder, uafhængige reparationsvirksomheder, som kan få deres informationer - det har vi sørget for - direkte fra producenten, så de overhovedet kan servicere og reparere bilerne. Det er fremover et plus, som bliver organiseret med denne gruppefritagelsesforordning.
Når vi ser på den aktuelle situation, er den i øvrigt også præget at en stor opsigelsesbølge fra producenternes side over for forhandlerne. Det kritiserer jeg ikke. Producenterne skal have mulighed for at organisere deres forhandlernet på ny. Men i alt er over 3.000 virksomheder i øjeblikket opsagt i Europa. Med denne reform kan de blive på markedet, med denne reform har de en chance for at blive på markedet.
Nu til salgsstrukturerne i EU. Jeg tror, at vi med den foreslåede salgsstruktur - sådan som hr. Monti har foreslået det - vil få en meget stærk liberalisering. Dette er en stor omstilling i handlen som supplement til de nuværende vanskelige betingelser. Derfor går Parlamentet ind for en forlængelse af overgangsfristerne for at give markedet mulighed for at udvikle dette. Derfor vil der i morgen være bredt flertal for et forslag om at forlænge overgangsfristen for etableringsklausulen til 2005. Samtidig kræves der en rettidig kontrolklausul for at se, om der på baggrund af markedssituationen stadig er behov for location clause. Flertallet i Parlamentet støtter dette forslag. Jeg tror, at vi dermed også kan sikre et bredt flertal i Parlamentet for hr. Montis reformforslag.
Hr. kommissær, i morgen styrker vi Deres reformforslag med et bredt flertal. Jeg tror, at vi med henblik på denne reform ved afslutningen af forhandlingsprocessen må holde fast i, at der nu endnu en gang gøres en undtagelse fra kartelretten for en bestemt branche. Men jeg siger også, at der fremover skal være færre undtagelser for bestemte brancher! Derfor gør erhvervet klogt i at indstille sig på, at der ikke automatisk kommer en følgeordning i 2010, men at vi vil sørge for en situation, som ikke længere er præget af en undtagelse fra kartelretten.

Berger (PSE)
Hr. formand, kære kolleger, hr. kommissær, som ordfører for udtalelsen fra Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked vil jeg gerne lykønske ordføreren med hans betænkning og takke ham og alle andre medlemmer af Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål for det særdeles gode samarbejde. Det korresponderende udvalg har jo i den ene eller anden form kunnet overtage noget af det, som vi har foreslået i Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked. I Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked har vi kunnet begrænse os til ganske få ændringsforslag, for det første fordi vi støtter Kommissionens principielle initiativ. Det er aldrig helt rigtigt at kvantificere tingene, men jeg vil alligevel sige, at 95% af det, som Kommissionen har foreslået, vil vi indholdsmæssigt støtte fuldt ud. I mange andre spørgsmål er det nok snarere Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål, der skal tage stilling.
I udvalget har vi især fastholdt et principielt punkt. Debatten i dag og alt det, der er gået forud, har jo vist, at denne gruppefritagelsesforordning, selv om det er sådan en voldsom titel, drejer sig om noget, som direkte vedrører alle vores vælgere og meget brede kredse i Europa. Alligevel er det en akt, som kan vedtages autonomt af Kommissionen, og hvor Parlamentet kun er involveret i en frivillig høringsprocedure. Med al respekt for Kommissionen og især også i lyset af nødvendigheden af at sikre Kommissionens uafhængighed, når det kommer til enkeltafgørelser, og at Kommissionen også skal beskyttes mod utilladelig politisk påvirkning, så tror jeg alligevel, når der er tale om generel konkurrenceret, at disse spørgsmål fremover hører hjemme under proceduren med fælles beslutningstagning. Som medlem af Det Europæiske Konvent har jeg tilladt mig at stille forslag i denne retning i konventet sidste fredag.
I Retsudvalget har diskussionen naturligvis også handlet om beskyttelse af berettiget forventning og om retssikkerheden. Derfor har vi foreslået forbedringer af beskyttelsen mod opsigelse og af erstatningerne til forhandlerne og især koncentreret os om spørgsmålet om områdebeskyttelse. Den af mig foreslåede overgangsbestemmelse, som også kommer til afstemning i morgen som ændringsforslag 28 fra det korresponderende udvalg, er baseret på nogle overvejelser, som vi tror absolut er til gavn for større konkurrence. Når nu den nye gruppefritagelsesforordning ophæver næsten alle andre konkurrencebegrænsninger - det er som sagt godt, og vi støtter det udtrykkeligt - så synes jeg godt, at områdebeskyttelsen for detailforhandlere kan opretholdes midlertidigt, bl.a. for at sørge for, at forhandlerne i områder med mindre købekraft - og jeg kommer fra sådan en perifer region - kan overleve, og at forbrugerne kan blive forsynet.
Områdebeskyttelse i et ikke-voksende marked kan også beskytte os mod alt for negative konsekvenser af den koncentrationsproces, der pågår. Jeg tror, det er det værd, at vi iagttager processen i to år endnu. Så vil det alene være op til Kommissionen at træffe de afgørende og sidste foranstaltninger.
Karas (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, jeg vil gerne rette en hjertelig tak til ordføreren og alle, som har deltaget i denne betænkning, men også til kommissæren, som har ført en række enkeltsamtaler for at lytte og argumentere. Det viser i sig selv, hvor følsomt dette emne er. Vi står over for en ordning, som indeholder en undtagelse fra konkurrenceretten. Vi mener ikke, at denne undtagelse kan opretholdes i længden. Hvis man mener, at etableringsretten er en del af de fire friheder, og at konkurrencen er et helt væsentligt element i styrkelsen af det indre marked, må man sige ja til begge dele og til grundidéen i kommissær Montis forslag. Det gør vi. Men spørgsmålet er, hvordan vi gennemfører etableringsretten og mere konkurrence med de berørte. De berørte er producenterne, forbrugerne og derimellem de små og mellemstore virksomheder, repræsenteret ved forhandlerne, værkstederne og salgsleddet. Vi mener, at det derfor kommer an på måden og tempoet i overgangen.
Her foreslår Parlamentet forlængede overgangstider, en bedre retssikkerhed og beskyttelse af berettiget forventning, et ja til konkurrence og investeringsbeskyttelse og nye ordninger for opsigelser gående til erstatninger, hvis god tro bliver misbrugt, en forlænget frist og en stærkere form for begrundelsen. Hr. kommissær, det er allerede blevet nævnt, overgangsfrist til 2005 på den ene side, kontrol på den anden side er kerneelementer i forhandlingerne i Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål, og vi beder Dem om på den ene side at acceptere, at vi støtter Deres grundlinje, men på den anden side at komme os i møde i forbindelse med gennemførelsen på basis af Parlamentets beslutning.

Rapkay (PSE).
 - (DE) Hr. formand, kære kolleger, hr. kommissær, De er nu blevet rost af tre kolleger, og det vil formentlig overraske Dem, at jeg udtrykkeligt vil tilslutte mig denne ros. Ja, jeg vil give Dem en stor kompliment, fordi De med det, som De har sat i gang, principielt har valgt den rigtige retning, for den gamle gruppefritagelsesforordning - med alle de fortjenester, den muligvis har - er ganske enkelt ikke længere up to date. Den har vist, at den har så mange mangler, at vi virkelig har brug for noget nyt på dette felt. Men De har også modstået fristelsen til at sige, at nu vil vi slet ikke have nogen fritagelsesforordning mere. Nej, De har stillet et forslag, som jeg virkelig tror må hilses velkomment på mange punkter. Salg af flere mærker eksempelvis, ophævelse af den tvungne sammenføring af salg og service, altså muligheden for at adskille de to ting, styrkelse af uafhængige værksteder, uafhængige reservedelsproducenter og mere til. Det er alt i alt en vej til mere konkurrence til gavn for forbrugerne. Problemerne ligger imidlertid i detaljerne, og det er egentlig ikke overraskende, og vi har naturligvis noget at udsætte på nogle ting. Men jeg siger udtrykkeligt, at det er et spørgsmål om detaljer, og vi har gennem en lang debat i udvalget, synes jeg, opnået et godt kompromis på mange områder. Her vil jeg også gerne udtrykkeligt takke ordføreren.
Jeg må imidlertid sige, hr. kommissær, og det ved De, at jeg har betænkeligheder på et punkt. Dette punkt gælder location clause, etableringsklausulen. Som De ved, findes der helt enkelt forskellige opfattelser af denne klausul. De siger, Kommissionen siger, at det, der bliver foreslået her, giver mere konkurrence, og det giver betydeligt lavere priser. Jeg er bekymret for, om det nu også passer. Jeg spørger mig selv, om det virkelig er konkurrence, der bliver foreslået, og om det giver mere konkurrence. For det, der her bliver foreslået, betyder ikke andet, end at producenten udsøger sig sine forhandlere og begrænser dem talmæssigt. Derfor er der ikke den store forskel til det hidtidige system, men de kan så virkelig gå i konkurrence med hinanden. Det, som i første omgang egentlig lyder plausibelt og fornuftigt, kan indebære en stor risiko. Fordi det er en lukket cirkel, kan de store æde de små.
Det er min bekymring, at det i sidste ende for det første fører til død blandt de små og mellemstore virksomheder i salgssektoren, at de store æder de små, at det derved kommer til endnu en koncentrationsproces, som kommer til at gå endnu hurtigere, end det i forvejen er tilfældet. Det kunne have til følge, at priserne senere kommer til at stige igen, fordi der ikke er nok konkurrenter tilbage. Derfor er vores forslag ikke at tage hele forslaget ud, lad os tage det med i forordningen, men udsætte det. Så kan vi virkelig undersøge det endnu en gang og i lyset af de konkrete begivenheder beslutte på ny, om vi vil holde fast i dette forslag eller ej.

Riis-Jørgensen (ELDR).
Hr. formand, jeg vil gerne rette en stor tak til kommissær Monti for det mod og den vilje, De har vist ved at fremsætte dette forslag. Kommissionens forslag er et skridt i den rigtige retning, men vi havde gerne set, at den var gået videre med hensyn til det frie forbrugervalg, og derfor fremsætter ELDR-Gruppen nogle ændringsforslag i morgen. Men vi var nødt til at støtte Kommissionens forslag for at undgå yderligere udvanding. Der er mange interesser på spil med mange involverede interessenter, og som De, hr. Monti, selv nævnte det i Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål for nylig, skyr nogle af disse interessenter ingen midler i deres forsøg på at indrette fremtidens bilsalg, som det passer dem bedst. Desværre er bilproducenternes opfattelse af, hvad der er til deres eget bedste ikke i overensstemmelse med, hvad der er til gavn for forbrugerne. Det har vi set tydeligt med den massive lobbyvirksomhed, der i de seneste uger og måneder er foregået overalt for at forhindre, at der gennemføres et reelt indre marked på bilsalgsområdet med de deraf følgende gevinster for såvel forhandlere som forbrugere. Vi røber vist ikke for meget ved at sætte navn på, det er især nogle store tyske bilproducenter, Mercedes og BMW, der har banket på vores dør.
Men alle de gevinster ønsker et flertal i Europa-Parlamentet åbenbart ikke, idet mange af de bærende elementer i Kommissionens oprindelige forslag er blevet nedstemt i Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål. Jeg havde håbet, at vi havde kunnet finde frem til et fornuftigt kompromis, men desværre må jeg sige, at nogle af mine ellers så gode venner og allierede i PPE-DE-Gruppen og PSE-Gruppen har skuffet mig i denne sag. Jeg vil dog gerne takke ordføreren, hr. Konrad, for at have gjort et godt arbejde og for at have forsøgt at trække i den rigtige retning. Jeg vil gerne slutte med at give kommissær Monti min allerstørste støtte til at stå fast i denne sag og for én gangs skyld bede ham om ikke at lytte til Europa-Parlamentets flertal, som ikke har forstået at varetage den almindelige borgers og forbrugers interesser. Derfor er mit budskab: Lad ikke særinteresserne styre udviklingen i en retning, som hverken er til gavn for forhandlerne, forbrugerne eller den samlede europæiske økonomi.

Herzog (GUE/NGL).
Hr. formand, dette udkast til forordning er meget vigtigt. Alligevel er det ikke underlagt fælles beslutningstagning. At få dette til at gælde for alle væsentlige forordninger burde være en prioritet for konventet, og vi regner med fru Berger. Udkastet har til hensigt at reducere de store prisforskelle i EU. De ville være noget mindre, hvis skatterne og afgifterne blev harmoniseret. Er det for øvrigt virkelig nødvendigt at reducere konkurrencen og fremskynde centraliseringen af distributionen? Der er grænser for forbrugerbevægelsen. De vertikale aftaler gør det muligt at sikre forbrugersikkerheden og bidrager til industriens soliditet. Aftalerne skal være fleksible for at styrke forhandlerens uafhængighed, samtidig med at ansvarskæden bevares. Den største fare i udkastet er ophævelse af områdebegrænsningsklausulen. Dette vil bane vejen for de store specialiserede virksomheder og de store forretninger. Vi har set, at direktøren for Virgin er blevet afskediget - fru Riis-Jørgensen, det glemte De på Deres liste. Disse distributørers adgang til markedet ville være katastrofalt for de små og mellemstore virksomheder i sektoren og kan medføre nedlæggelse af et betydeligt antal arbejdspladser og kan ødelægge nærhandlen for forbrugerne, undtagen i de mest rentable lokalområder. Vi beskæftiger os her især med forbrugerens risiko for, at forholdet mellem salg og service ødelægges, hvis distributøren kan overdrage servicen til operatører, der officielt ikke er underlagt klausulen om områdebegrænsning.
Vores udvalg anmoder om, at der foretages en evaluering i 2005, inden nogen endelig beslutning om etableringsfrihed for distributørerne træffes. Dette vil gøre det muligt at undersøge, om praksis for nedsættelse af prisforskellene er i overensstemmelse med opretholdelsen af områdebegrænsningsklausulen. Det er et fornuftigt kompromis. Andre reformer kan naturligvis planlægges senere. Alt i alt har dialogen med kommissæren været meget positiv. Selv om vi ikke har været enige, har vi talt meget godt sammen. Og arbejdet i vores udvalg har været meget seriøst og har ført til, håber jeg, brugbare ændringsforslag. Det ville være klogt af Parlamentet at holde fast i størstedelen af konklusionerne.

Caullery (UEN).
Hr. formand, kære kolleger, det dokument, som vi har fået forelagt i dag, er afgørende. Det ved vi alle. Kommissionens udkast, der sigter mod at revidere forordningen om gruppefritagelser for biler, er indledningen på en ny tid for en økonomisk sektor, der er absolut afgørende for mange af medlemslandene i EU. Ud over distributionen af biler reelt set er flere hundredtusinde arbejdspladser i hele Europa på spil
Dette får mig netop til at sige, at den forhandling, som vi har i dag, ikke blot er en teknisk forhandling, der er forbeholdt specialister, men slet og ret en politisk forhandling. Det, der står på spil, er en vis forestilling om Europa, eller nærmere bestemt den forestilling, som borgerne gør sig om Europa. Derfor har forbrugerne ret til at sætte spørgsmålstegn ved Kommissionens reelle hensigter, en Kommission, der er ivrig efter at ødelægge et distributionssystem, hvor alle er enige om, at det ikke blot har vist sit værd, men ligeledes har overholdt konkurrencens overordnede principper. Hvorfor skal områdebegrænsningsklausulen og begrebet område ophæves? Hvorfor bryde forbindelsen mellem salg og service? Hvorfor dette yderligtgående begreb om konkurrerende mærker? Hvorfor skal der altid være mere og mere konkurrence, skønt vores bilindustri allerede er den, hvor der er mest konkurrence, og er en af de mest konkurrencedygtige i verden? I mine øje viser disse uregelmæssigheder allerede en frygtelig pragmatisk indstilling til konkurrence, en indstilling, som for øvrigt også findes i andre sager, som f.eks. den om kontrol med monopoler. I den specifikke sag om salgssystemet for motorkøretøjer ignorerer Kommissionen forsætligt den virkelighed, at man ikke kan opnå den perfekte konkurrence og bevare det, som er afgørende for forbrugerne, nemlig et så tæt netværk af salgssteder og autoværksteder som det, der findes i Europa.
Jeg opfordrer alle vores kolleger til selv at træffe en beslutning og tage hensyn til de økonomiske og sociale realiteter. Lad os altså være årvågne og opmærksomme. Vi bør lade en mere afbalanceret og retfærdig synsvinkel være gældende i denne sag, som er præget af alle former for risici lige fra dem, der vedrører forbrugernes sikkerhed, til risikoen for beskæftigelsen i alle medlemslandene, herunder i de mest tilbagestående områder.

Della Vedova (NI).
Hr. formand, hr. kommissær, når det gælder metoden, bør man efter min mening ligesom hr. Karas understrege, at det her drejer sig om at fritage en sektor for de almindelige konkurrenceregler, og at denne undtagelse - sådan som det er tilfældet i USA - ikke ville eksistere i Europa, hvis ikke det var for den politiske magt hos politikere inden for denne sektor.
Hvad indholdet angår, er de protester og dystre forudsigelser, som man kommer med i forbindelse med denne liberalisering, magen til dem, man kommer med for alle andre liberaliseringers vedkommende. Når denne liberalisering er slut, får vi en større effektivitet, større konkurrence, flere fordele for forbrugerne og måske også større beskæftigelse. Derfor giver de radikale parlamentsmedlemmer fra Italien deres fulde støtte til det arbejde, som Kommissionen og Parlamentets Udvalg om Økonomi og Valutaspørgsmål har udført, og vi støtter hr. Konrads, hr. Karas', fru Villiers', hr. Huhnes og fru Riis-Jørgensens ændringsforslag, der snarere tager sigte på at styrke det liberaliseringssystem, som Kommissionen ønsker.

Villiers (PPE-DE).
Hr. formand, de britiske konservative mener ikke, at Kommissionens forslag bør udvandes, udsættes eller revideres. Vi støtter den liberalisering, som Kommissionen foreslår. Vi mener, at forbrugerne i Det Forenede Kongerige alt for længe har betalt alt for meget for deres biler, og Parlamentet bør ikke udsætte de billigere køretøjspriser, som vil være resultatet af et mere konkurrencedygtigt marked. Parlamentet bør huske på, at selv om vi bør være lydhøre over for små virksomheders bekymringer, så har hver forhandler, som skriver til os, formentlig 100 eller 500 eller 1000 kunder, hvis interesser vi også bør tage hensyn til i denne vanskelige debat.
Jeg mener, at det er meget vigtigt med et forbud mod etableringsklausuler, hvis vi skal levere konkurrencedygtige rammer på EU-bilmarkedet. Uden forbuddet mod etableringsklausuler vil vi ikke komme til at opleve nogen forandringer i forhold til den nuværende situation, for uden dette forbud vil forbrugerne stadig være nødt til at rejse til et andet land for at bruge en ikke-national forhandler. Vi mener ikke, at vi vil komme til at opleve prisnedsættelser i EU, medmindre etableringsklausulerne forsvinder, og forhandlerne får fri adgang til at slå sig ned i forskellige EU-medlemsstater.
Hvis vi ønsker at beskytte forhandlerne, bør vi beskytte dem mod bilproducenternes konkurrencebegrænsende praksis og bilproducenternes ulovlige og uberettigede ophævelse af deres eneforhandling. Vi bør ikke beskytte forhandlerne mod markedet og mod almindeligt konkurrencepres, for det er at nægte forbrugerne de billige bilpriser, de fortjener, og som Parlamentet bør være rede til at tilbyde dem.

Berenguer Fuster (PSE).
Hr. formand, vi står over for et nyt dokument, der er en del af den indsats, Europa-Kommissionen er i gang med for at reformere og ajourføre Fællesskabets konkurrenceret. Det er desuden et dokument, der hænger sammen med flere andre forordninger og dokumenter, som Parlamentet i øvrigt har været positive over for.
Forhandling af biler har altid fået særbehandling, en sektorial behandling, og hvis ret skal være ret, så kan denne ordning måske have været fornuftig tidligere, da der var forskellige forordninger for forskellige former for forhandling, men nu er den måske ikke længere så fornuftig.
Men sagen er, at uanset dette så har de forskellige forordninger, der har været gældende inden for denne sektor, ikke formået af fjerne hindringerne på markedet. Prisforskellene mellem de forskellige lande er fortsat betydelige, først og fremmest på grund af producenternes optræden, der forsøger at opretholde de nationale grænser og herved hindrer den grænseoverskridende handel. Man kan bare henvise til et repertoire af beslutningerne i Kommissionen og til de betragtelige bøder og sanktioner, der er blevet pålagt producenterne for denne konkurrencestridige adfærd, for at vi bliver klar over, at det forholder sig som påstået.
Kommissionen forelægger os nu et nyt forslag til forordning, der efter min mening går i den rigtige retning. Fra nogle berørte sektorers side bebudes vi nærmest bål og brand, hvis forordningen bliver vedtaget, og der forudses skadelige konsekvenser for sektoren. Jeg tror ikke, at noget af dette er korrekt. Jeg er dog sikker på, at der med de foreslåede foranstaltninger vil blive bedt om, at producenterne i visse lande fastholder nogle priser, der er uberettiget høje på grund af konkurrencestridig optræden.
Det vigtigste punkt i forslaget er fjernelse af etableringsklausulen for forhandlerne, og denne foranstaltning går i den rigtige retning. Det er sandt, at det kan berøre forhandlerstrukturen på markedet, og jeg kan derfor støtte en overgangsperiode. På den anden side vil det, hvis vi ikke vedtager denne foranstaltning, før der er gennemført en undersøgelse, og der træffes en ny beslutning, være - lad os ikke stikke os selv blår i øjnene - en undskyldning for dem, der ikke vil vide af denne foranstaltning. Hverken nu eller senere.

Harbour (PPE-DE).
Hr. formand, som skyggeordfører i Retsudvalget, hvor jeg arbejder sammen med min kollega fru Berger, vil jeg gerne takke vores kolleger i Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål for at acceptere så mange ændringsforslag fra vores udvalg.
Jeg vil gerne fokusere på disse, navnlig ved at tale om nogle af de indviklede ting i denne forordning og om, hvordan vi får den til at virke i praksis. Men allerførst vil jeg gerne slutte mig til lykønskningerne af professor Monti, der har haft modet til at gå videre med sådan en dristig og vidtrækkende reform. Jeg kan huske, at jeg delte talerstol med ham ved en konference tilbage i maj 2000, hvor han udtrykte sine bekymringer meget klart. Han har gennemarbejdet dette konsekvent. Jeg giver ham min støtte, selv om jeg er en af de relativt få, der ikke har været udsat for kommissærens lobbyvirksomhed. Jeg ved, at han har været meget aktiv med at lobbye for sit forslag over hele Parlamentet.
Jeg vil gerne komme med en interesseerklæring, for jeg har i mine tidlige år været salgsdirektør for en større bilvirksomhed. Jeg har stået for distributionen til hele verden. Jeg er glad for, at De, hr. kommissær, kan se, at uafhængige konkurrerende forhandlere fortsat vil være grundlaget for at kunne levere salg og service af god kvalitet til forbrugerne. I den forbindelse vil jeg tilskynde kollegerne til at støtte det ændringsforslag, som min kollega, fru Villiers, har stillet med henblik på at styrke den uafhængighed. Det er meget vigtigt.
Jeg vil gerne sige til Dem, hr. kommissær, at disse forordninger er yderst komplicerede. De har givet forhandlerne en enorm mængde nye våben. De bør tilskyndes til at gøre brug af dem hurtigt, og De vil skulle fremstille klare og utvetydige retningslinjer for både salg og service. Vi må ikke undervurdere den tjeneste, De har gjort forbrugerne ved at åbne op for konkurrencen inden for eftersalgsservice og reservedele. Det vil rent faktisk betyde mere til de fleste forbrugere på årlig basis. De køber kun biler relativt sjældent. Denne tilgang, der gælder for alle uden forskel, vil være god for forbrugerne, og jeg tilskynder Dem til at sikre, at de uafhængige forhandlere virkelig får den sikkerhed, de har brug for for at investere og benytte sig af Deres forslag.

Whitehead (PSE).
Hr. kommissær, jeg vil gerne sige, at der skal virkeligt mod til at håndtere de betydelige hævdvundne interesser på den måde, De har gjort det. Navnlig når disse interesser er nogle, der kan plædere for konsekvenserne over hele Europa, hvad angår vores økonomiske levedygtighed. Svigt endelig ikke Europas forbrugere med en utilbørlig udsættelse på grund af det, De måtte have hørt her i dag. Princippet om, at tiden ikke er inde, er altid til stede for at forsinke tingene. Nykomlinge til et frit tagselvbord vil altid blive dæmoniseret som for rige eller for skrupelløse.
Sagen er den, at vi aldrig har været i stand til at skabe større konkurrence inden for et område, og her tænker jeg også på luftfartsselskaberne, uden at der var nogle rige og nogle med en anderledes tilgang, der kom ind på det marked, der var blevet åbnet. Den lille forhandler bliver gjort til offer her, men han har meget at tjene på en reform af forhandlervirksomheden, som fru Villiers har sagt. Det valg, vi forventer fra enhver anden form for raffineret personligt udstyr, den konkurrence, vi er ude efter, når det gælder vedligeholdelse af vores huse, vores computere, ja, og vores brugte biler, er fordømt her. Det bør ikke være sådan. Det er en udvidelse af valget. Hr. kommissær, De bør lytte til det, der er blevet sagt i denne forhandling, men De har formentlig større støtte her, end forhandlingen selv måtte afsløre. Hold fast på den!

Radwan (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, vi fører i dag en forhandling om et emne, som berører enhver forbruger, enhver borger i EU. Alle vores gæster er berørt af det, og hvad industrien angår, er mange arbejdspladser og rigtig mange små og mellemstore virksomheder berørt. Disse små og mellemstore virksomheder findes ikke kun i de lande, hvor automobilkoncernerne har hjemme, den findes i hele Europa.
Jeg er også selv berørt, og jeg kan ikke lide at tænke på regningen for det sidste serviceeftersyn, som var overordentligt dyrt. Derfor er jeg kommissæren meget taknemmelig for dette modige forslag til mere konkurrence. Vi har også taget mange elementer med i dette positive forslag som f.eks. adskillelse af salg og service, salg af flere mærker, områdebeskyttelsen vil falde, og det samme gælder informationspligten for værkstederne. Der vil altså komme væsentlig mere konkurrence, og det er jeg Dem, hr. kommissær Monti, meget taknemmelig for.
Jeg er også meget taknemmelig for, at De meget intensivt har søgt dialog med Parlamentet, har udvekslet synspunkter og hele tiden har understreget, at Parlamentets stemme er meget vigtig for Dem. Det er jeg Dem meget taknemmelig for. Vi har her den situation, at på den ene side står industrien, og vi styrker på den anden side forbrugernes rettigheder, og i midten står forhandleren. Muligvis bliver det forhandleren, der kommer til at lide mest under det. Jeg har selv i udvalget talt for, og jeg er hr. Konrad meget taknemmelig for, at han støtter det, at forhandleren også skal styrkes, f.eks. ved at vi indfører en klausul om investeringsbeskyttelse. Et punkt, der bliver diskuteret, er overgangsfristen for den såkaldte location clause og spørgsmålet om en evaluering. Jeg tror ikke, vi skal være bange for en evaluering. Hvis vi i dag mener, at vi har en vis overgangsfrist, og hvis vi i dag mener, at måske virker det ikke, så bør vi klart fremlægge det, begrunde det, og så har vi, som går ind for det i dag, allerede fået ret. Derfor kan det være en måde at indføre konkurrence på, men hvis vi taler om en overgangsfrist, bør vi ikke vige tilbage for en kontrol. Vi vil træffe en afgørelse i Europa-Parlamentet i morgen, og det ville glæde mig, hvis Kommissionen med kommissionsformand Prodi i spidsen, selv om vi ikke formelt er med i beslutningsprocessen, respekterer dette votum fra den instans, der som den eneste er valgt repræsentant for den europæiske befolkning.
Santos (PSE).
Hr. formand, med Kommissionens forslag for bilmarkedet indføres bestemmelser i fællesskabslovgivningen, der klart er til gavn for forbrugerne. Det bør derfor støttes, uafhængigt af de justeringer, som der måtte ske af hensyn til en samlet afvejning af alle de interesser, der gør sig gældende, idet vi jo skal erindre, at der er tale om en høring i Parlamentet.
Særlig anbefalelsesværdige er foranstaltninger, der styrker færdselssikkerheden ved korrekt brug af bilen. Den nye forordning udgør et betydeligt fremskridt for bilbranchen, fordi det bl.a. gør en ende på mærkernes alt for store magt, der i visse tilfælde ligner misbrug af dominerende position. Forordningsudkastet lægger således op til bedre forhold inden for bilbranchen mellem grossister, forhandlere og andre aktører.
Den grundlæggende filosofi i den nye forordning er imidlertid - vil jeg gerne gentage - at varetage forbrugernes interesser, ikke så meget umiddelbart, for det er ikke sikkert, at der straks vil forekomme større prisændringer på biler til forbrugernes fordel, men først og fremmest på mellemlang og kort sigt, når forordningens bestemmelser om friere konkurrence helt har sat sig igennem. Denne forordning må derfor gennemføres hurtigt, så de økonomiske aktører kan forberede sig på markedets fuldstændige liberalisering fra 2010.
Det kan og bør imidlertid accepteres, at områdebegrænsningsklausulen træder i kraft for en passende periode, idet denne accept kun skal forstås som en positiv forskelsbehandling til fordel for de små og mellemstore virksomheder. Den offentlige debat omkring dette lovgivningsinitiativ har undertiden handlet om et hurtigt og mærkbart fald i bilpriserne, men det er langtfra sikkert, at det automatisk bliver tilfældet. Man kan tværtimod forestille sig, at følgen i stedet bliver, at priserne umiddelbart vil stige. Det mål, som kommissær Mario Monti på Kommissionens vegne har udstukket, lader sig kun til fulde indfri, hvis vi får harmoniseret skatter og afgifter. Jeg håber, at denne nye forordning vil føre os i den retning.

García-Margallo y Marfil (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, jeg vil gå lige til sagen, jeg vil kaste mig direkte ind i forhandlingen om den etableringsklausul, som forhandlingen og diskussionen her i Parlamentet samler sig om.
Jeg forstår udmærket Kommissionens sigte, når den slår til lyd for afskaffelsen af denne klausul. Efter Kommissionens mening vil afskaffelsen af denne klausul øge konkurrencen mellem forhandlerne, og det vil give sig udslag i en prisnedsættelse. Det kunne ikke være mere prisværdigt for Gruppen for Det Europæiske Folkeparti, der er kendetegnet ved forsvaret af friheden og af forbrugerne.
Men sådan som kommissæren har fremlagt sit forslag, er der nogle spørgsmål, der bør ryddes af vejen, før der kan nås en kirurgisk løsning. Det synes klart, at den nuværende fordeling mellem mærkerne er tilstrækkelig. Hvis etableringsklausulen pludselig afskaffes, løber vi så ikke en risiko for at mindske producenternes mulighed for at organisere deres forhandlernet? Løber vi ikke en risiko for, at det netop bliver de største producenter, der spiser de mindste og dermed begrænser konkurrencen?
For det andet indeholder Kommissionens forslag, hvoraf mange er interessante, tilstrækkelige elementer til at kunne styrke konkurrencen mellem mærkerne, inden for et enkelt mærke. Ville det ikke være fornuftigt at vente og se, hvordan det fungerer, inden vi skyder gråspurve med kanoner?
Er det for det tredje ikke tydeligt, at de investeringer, forhandlerne har foretaget, kommer i fare, og i større fare jo mindre de er, hvilket netop vil øge de størstes markedsandel, hvilket er i modstrid med Kommissionens hensigt?
Derfor, hr. kommissær, da der ikke har været nogen klare svar, mener jeg, at ordførerens forslag er et besindigt forslag, for der er tider, hvor man skal være modig, og tider, hvor man skal være besindig, og i dette tilfælde synes jeg, at det er tydeligt, at det er nødvendigt at vente og se, hvordan de nye konkurrencefremmende elementer, som forslaget indfører, fungerer, før etableringsklausulen afskaffes.

Skinner (PSE).
Hr. formand, jeg vil gerne ønske kommissæren tillykke med et meget dristigt og tappert forslag. Ja, De kan være forsikret om, at der er mange her i Parlamentet, som støtter Dem i dette skridt, selv om nogle måske vil hævde det modsatte.
Bilproducenterne vil ikke ændre deres adfærd. De klarer sig alt for godt til at ville gøre det, og vi har ventet det meste af et årti på, at de skulle gøre det siden sidste revision. Vil vi være nødt til at vente endnu et tiår på, at de skal komme tilbage til Parlamentet og sige de samme ting gang på gang? Og i mellemtiden vil forbrugerne over hele EU være nødt til at betale, som de altid har gjort det, og som de vil fortsætte med at gøre, medmindre vi tackler kartelspørgsmålet. Det fremgår meget klart af Deres forslag, hr. kommissær, at det netop er det, De ønsker at gøre, og De har støtte fra den britiske Labour-delegation i denne gruppe og andre delegationer over hele salen.
Jeg håber, at den støtte, som De har modtaget, vil give Dem mod til at fortsætte dette dristige skridt, og at vi endelig vil komme til at se en reduktion af dette kartels virksomhed og nogle forbedringer for forbrugeren på tværs af EU.

Andria (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil gerne byde professor Monti hjerteligt velkommen. Jeg tror, at han er midt i nogle vigtige overvejelser. Og mine varmeste lykønskninger til hr. Konrad med det store stykke arbejde, han har udført, og med den indsats, han har lagt i denne betænkning.
Hovedformålet med den nye forordning er en overordnet styrkelse af videnniveauet for at forbedre forbrugernes velfærd og sikkerhed og for at forbedre det indre markeds måde at fungere på. For at nå sidstnævnte målsætning bør forordningen også sikre, at forhandlerne beskyttes, og fremme de små og mellemstore virksomheder, der arbejder inden for den europæiske motorkøretøjsindustri. Vi er således enige i, at forbrugernes interesser skal komme i første række, så der bliver en bred vifte af muligheder i det indre marked. Man må derfor se positivt på en større konkurrence mellem forhandlerne - også i eftersalgsservicefasen - og det gælder også for en større konkurrence, hvad angår fremstilling og salg af reservedele.
Det skal dog siges, at hvis de foranstaltninger, der tages højde for i den nye forordning, fortolkes for restriktivt eller bredt, risikerer de at mindske retssikkerheden og føre til sammenlægninger af forhandling, eftersalgsservice og fremstilling af reservedele. Det har den konsekvens, at et betydeligt antal små og mellemstore virksomheder forsvinder fra vores marked, og det får negative følger for beskæftigelsen og de forventede fordele for forbrugerne.
PPE-DE-Gruppens holdning er således yderst positiv, og vi går ind for en overgangsperiode indtil 2005 og en evalueringsklausul. Vi håber naturligvis, at de andre grupper har samme holdning.
Den teoretiske beskyttelse af forbrugerne gennem en prisnedsættelse er ikke påvist, og det kan kun betyde, at man skal holde øje med, hvad der sker i overgangsperioden. Ud fra resultaterne heraf kan man så drage de fornødne konklusioner og eventuelt gennemføre den nye forordning. I denne periode får forhandlerne dog mulighed for at investere under hensyntagen til en eventuel industriel omstilling, og det er under alle omstændigheder mindre skadeligt end en forordning, som måske ikke er gavnlig for forbrugerne, men som uden tvivl ville gå ud over et stort antal små og mellemstore virksomheder inden for motorkøretøjssektoren.

Monti
Hr. formand, dette forslag til forordning er resultatet af en lang proces, hvor man har foretaget en grundig analyse af situationen i motorkøretøjssektoren. I sin evalueringsrapport fra november 2000 konkluderede Kommissionen, at den aktuelle ordning ikke havde givet de forventede resultater, og at den derfor ikke kunne fortsætte i sin nuværende form. Det står således klart, at det kommende systems hovedmålsætning først og fremmest er at tilgodese forbrugernes interesser ved at skabe en større konkurrence, ikke bare når det gælder salget af nye biler, men også når det gælder reparations- og vedligeholdelsesservice. Forslaget til forordning har desuden til formål at sikre, at det indre marked for nye biler fungerer. Hvad det indre marked angår, er det uacceptabelt, mine damer og herrer, at bilen, som er selve bevægelighedens symbol, stadig er et af de mindst bevægelige produkter.
Kommissionen har tidligere været nødt til at give bøder til de bilproducenter, som hindrede den parallelle handel. Disse konkrete tilfælde viser, at forbrugerne ikke har kunnet nyde godt af fordelen ved og retten til at købe biler, hvor de ønsker det. I den forbindelse vil jeg gerne understrege, at Kommissionens målsætning ikke er en harmonisering af priserne i sig selv, men at vi har den mere dybtliggende og fundamentale målsætning at sikre det indre markeds funktion og ikke mindst at give forbrugerne mulighed for direkte eller indirekte at købe bilerne der, hvor de er billigst. Når alt kommer til alt, vil også forhandlerne og de uafhængige reparatører få gavn af de nye bestemmelser, eftersom de styrker deres økonomiske uafhængighed og giver dem nye forretningsmuligheder.
Forbrugersammenslutningerne, bilisterne, reservedelsproducenterne og de uafhængige reparatører har reageret meget positivt på Kommissionens forslag til forordning. De er af den opfattelse, at en sådan reform helt klart er i de europæiske forbrugeres interesse. Nogle af deres reaktioner viser faktisk, at forslaget til forordning ikke er modigt nok. Den europæiske industris ledere beder altid EU-institutionerne om at gøre liberalisering og fleksibilitet til de grundlæggende ingredienser i en mere konkurrencedygtig økonomi, der sætter gang i væksten og beskæftigelsen. Forslaget til forordning er blevet udarbejdet efter denne tankegang. Det er en tankegang, som den europæiske industri altid har haft, og som Kommissionen er fuldstændig enig i.
Derfor er vi overrasket over den omfattende lobbyvirksomhed, som nogle af industriens interessegrupper har ført imod forslaget til forordning. Det er en skam, at der undertiden har været egentlige overfortolkninger og påstande, som ganske enkelt var forkerte, om forslaget til forordning. Dette står i kontrast til den åbenhed og dialogvilje, som Kommissionen har udvist over for alle interesserede aktører.
Vi er helt overbevist om den nye forordnings fordele. Den tager højde for, at biler er særlige produkter. Den nye forordning har til formål at sikre, at biler er sikre produkter, at de nyder godt af en yderst pålidelig eftersalgsservice, og at de overholder miljøstandarderne. Vi skal have tillid til de mange højtkvalificerede forhandlere, der træffer de rette forretningsmæssige beslutninger, og det har vi også. Når det kommer til stykket, er det dem, som har et nært kendskab til forbrugernes behov, og som løber de forretningsmæssige risici.
Det glæder mig, at der har fundet indgående debatter sted i Europa-Parlamentet om Kommissionens forslag til forordning, navnlig i forbindelse med forhandlingerne om hr. Konrads betænkning i Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål, og den dialog, vi har haft, har også efter min mening været meget nyttig og konstruktiv. Jeg er glad for at kunne konstatere, at den betænkning, som Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål har vedtaget, i vid udstrækning følger den generelle linje, som Kommissionen har lagt, især når det gælder nødvendigheden af at ændre det nuværende system.
Jeg vil nu komme kort ind på de vigtigste ændringsforslag i Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmåls betænkning. Et af de vigtigste elementer i det nye system er forbuddet mod en klausul om forpligtelser vedrørende forhandlerens forretningssted. Dette forbud er grundlaget for, at også de andre bestemmelser kan være fuldstændigt effektive. Ophævelsen af denne klausul for bilsalget giver forhandlerne mulighed for at åbne salgs- og leveringsfilialer andre steder, også i andre medlemsstater, og er af afgørende vigtighed for at lette forbrugernes adgang til biler, som sælges til lavere priser af forhandlere i andre medlemsstater. På denne måde bliver der større konkurrence mellem forhandlere af samme bilmærke, og man fremmer markedsintegrationen, idet man også sikrer muligheden for at sælge flere mærker. Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål foreslår en overgangsperiode indtil 1. oktober 2005 for denne foranstaltning - det vil sige ophævelsen af klausulen om forhandlernes forretningssted - og at klausulens ophævelse bliver afhængig af resultaterne af en evaluering. Jeg er enig i, at en overgangsperiode ville give både producenterne og forhandlerne lejlighed til at forberede sig og tilpasse sig til det nye system, men jeg mener ærligt talt, at det ville være yderst uheldigt at udsætte beslutningen om klausulens ophævelse til en kommende evaluering.
Det er ikke hensigtsmæssigt at forlænge usikkerheden omkring den kommende ordning. Vi burde tværtimod opstille nogle klare regler lige fra starten, for ellers kan vi lige så godt indrømme, at en overgangsperiode ikke vil være til nogen nytte. De erhvervsdrivende ville ikke vide, hvilken fremtidig ordning de skulle tilpasse sig til, og derfor ville de naturligt nok ikke gøre noget for at forberede sig til de nye regler. Det ville ikke være en overgang, men udelukkende en ventetid - og det kan vi lige så godt sige rent ud - hvor vi afventer et nyt Parlament og en ny Kommission, som kan træffe beslutning om det kommende bilforhandlingssystem i EU. Sådan som en af Dem sagde, ville det være et påskud for aldrig at træffe nogen beslutning. Kommissionen er tværtimod af den opfattelse, at vi bør påtage os dette ansvar allerede nu. Vi kan ikke blive ved med at sige, at vi ønsker et EU, som er tættere på borgerne - hvor tit har jeg ikke hørt disse ord her i Parlamentet, og hvor er jeg dog enig! - og så ikke handle derefter, når tiden er inde til at tage en beslutning.
Når det er sagt, er jeg villig til - sådan som jeg fortalte Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål - at overveje det hensigtsmæssige i en længere overgangsperiode end den, der er taget højde for i forslaget til forordning, men udelukkende når det gælder klausulen om forhandlernes forretningssted. Vi må dog ikke glemme, at når vi gør overgangsperioden længere, udskyder vi også de fordele, som forbrugerne kan nyde godt af med den nye ordning.
Hvad salget af flere mærker angår, er en af forslagets centrale målsætninger, at forhandlerne rent faktisk er i stand til at sælge forskellige mærker, hvis de ønsker det. Forslaget tager sigte på at gøre salget af flere mærker lettere for forhandlerne, idet de samtidig bevarer mærkets image, som fabrikanterne har investeret i. På denne måde letter man forbrugernes valg og skaber en større konkurrence mellem mærkerne. Jeg er enig i, at mærkets image er et vigtigt konkurrenceelement for bilfabrikanterne. Kravet om særskilte biludstillinger eller særskilt personale er dog ikke berettiget, og det ville gøre salget af flere mærker uinteressant for forhandlerne set ud fra et økonomisk synspunkt. Jeg vil desuden understrege, at salget af flere mærker netop er særlig vigtigt for de små forhandlere, eftersom det gør det lettere for dem at etablere sig og overleve i landområderne. At overlade dette element til en forhandling mellem de to parter er ikke hensigtsmæssigt, så længe forhandlerne er fuldstændigt afhængige af fabrikanterne set ud fra et økonomisk synspunkt. For at stille forhandlerne bedre skal de således selv kunne bestemme, om de vil udstille forskellige bilmærker i forskellige salgsområder af samme biludstilling eller i særskilte biludstillinger, og om de vil ansatte særskilt salgspersonale til hvert mærke.
Efter min mening burde Parlamentet desuden være enigt i, at det er nødvendigt at beskytte forhandlerne, sådan som Kommissionen foreslår. Det minimale opsigelsesvarsel og pligten til at give en detaljeret begrundelse for aftalens opsigelse har nemlig til formål at stille forhandlerne bedre.
Forslaget til forordning tager også sigte på at ændre den i øjeblikket meget tætte forbindelse mellem salget af nye biler og eftersalgsservice. Forhandlerne kan vælge, om de udelukkende vil koncentrere sig om salget af biler, eller om de også vil yde eftersalgsservice. Denne ret styrker deres uafhængighed. Eftersom der for eftersalgsservicens vedkommende kun kan indgås underleverandøraftaler med autoriserede reparatører, garanterer man et højt kvalitets- og sikkerhedsniveau. Kommissionens oprindelige forslag sikrer efter min opfattelse allerede, at der ydes eftersalgsservice i nærheden af forhandleren, såfremt forhandleren vælger at indgå en underleverandøraftale om denne aktivitet. I lyset af de ændringsforslag, der er stillet i den forbindelse, kunne en løsning dog være at give forhandleren pligt til ikke bare at informere forbrugeren om den autoriserede reparatørs placering, men også om afstanden fra denne reparatør til salgsstedet. Tillad mig at understrege, at det er særlig vigtigt at skabe nogle løsere bånd mellem salget og eftersalgsservicen i en tid, hvor forhandlernettene omlægges, og hvor der bliver færre forhandlere. De forhandlere, hvis aftale opsiges, kan nu blive på markedet som autoriserede reparatører. Derfor - og for at tage hensyn til forbrugernes interesse i et omfattende net af servicecentre - ville det være forkert at begrænse antallet af autoriserede reparatører.
Endelig er jeg generelt positivt indstillet over for de ændringsforslag, der tager sigte på at forbedre adgangen til tekniske informationer og skabe klarhed omkring definitionen af reservedele.
Til sidst vil jeg gerne sige, hr. formand, at det glæder mig at kunne konstatere, at Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål er enigt i Kommissionens linje. Jeg har givet udtryk for min holdning til de vigtigste ændringsforslag, som udvalget har stillet, og jeg opfordrer parlamentsmedlemmerne til om muligt at tage højde for disse betragtninger ved afstemningen. Det, at Økonomiudvalgets betænkning ligger meget tæt op ad Kommissionens linje, viser, at Parlamentet ikke tror på de dystre fremtidsudsigter, som de lobbyister, der anså Kommissionens forslag for at være en katastrofe, kom med. Som De måske husker, så vi samme reaktion, da Kommissionen satte sig imod fortsættelsen af det toldfrie salg. Dengang sagde man, at det ville medføre 140.000 arbejdsløse. Også dengang blev der udøvet et stærkt politisk pres på højt plan og en kraftig lobbyvirksomhed. Kommissionen lod sig ikke påvirke af presset. Det toldfrie salg blev afskaffet til skatteydernes fordel, og ingen af katastrofens aspekter viste sig at holde stik.
Jeg vil gerne takke parlamentsmedlemmerne for denne dialog, og personligt vil jeg også gerne takke dem for den tilfredshed, de har givet udtryk for. En af Dem sagde, at vi har været modige. Det takker jeg Dem for, men jeg mener nu ikke, at det er modigt at varetage borgernes interesser. Hvis jeg må komme med min personlige mening, vil jeg gerne sige, at jeg er sikker på, at borgerne - som er Deres vælgere - forventer, at Parlamentet er lige så modigt.
Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er redegørelserne fra Rådet og Kommissionen om topmødet EU/Latinamerika i Madrid (17.-18. maj 2002).

Cortés
Hr. formand, jeg optræder på vegne af rådsformandskabet for at informere Parlamentet om resultaterne af topmødet mellem EU, Latinamerika og Caribien i Madrid den 17. og 18. maj.
Efter en lang forberedelse, for det forbedrende arbejde i forbindelse med topmødet blev indledt for et år siden under det svenske formandskab og fortsatte under det belgiske formandskab, skal det siges, at der er opnået bemærkelsesværdige resultater på topmødet, som er sammenfaldende med de mål, det spanske formandskab har sat sig for dette halvår.
Som Parlamentet ved, var mottoet for topmødet "Den Europæiske Union, Latinamerika og Caribien, mod et partnerskab i det 21. århundrede", som jeg mener sammenfatter det, der er ved at blive defineret mellem de to geografiske områder, nemlig et fælles område og en fælles optræden på den internationale arena mellem to regioner i verden, der har de samme rodfæstede principper og værdier som f.eks. demokrati, retsstat, respekt for menneskerettighederne, ligebehandling af mænd og kvinder, markedsøkonomi, rationalisme og en række andre, som er fundamentet for det, vi forstår ved den vestlige verden.
Før dette topmøde var der, hr. formand, på de forberedende møder blevet defineret tre emneområder, nemlig politisk dialog, økonomisk og handelsmæssigt samarbejde og kulturelt, uddannelsesmæssigt og socialpolitisk samarbejde.
Arbejdsmøderne blev tilpasset disse emneområder med følgende punkter, der blev rejst af de forskellige lande: På mødet om politik blev der drøftet styrkelse og modernisering af staten, samarbejde om terrorbekæmpelse, samarbejde om narkotikabekæmpelse, multilateralisme og fremme af demokratiet, menneskerettighederne og retsstaten.
På mødet om socialpolitik og kulturelt og uddannelsesmæssigt samarbejde drøftedes kulturel mangfoldighed, faren ved teknologisk ubalance, uddannelse, retfærdighed og social samhørighed, bæredygtig udvikling og miljø.
Endelig blev der på mødet om økonomi diskuteret international finansstruktur, biregional samhandel, internationalt samarbejde om bæredygtig udvikling og udviklingsfinansiering, incitamenter til økonomisk vækst og udvikling og endelig regionale integrationsprocesser.
Der blev ligeledes afholdt en arbejdsfrokost med formanden for Den Europæiske Centralbank og med formanden for Den Interamerikanske Udviklingsbank.
I det følgende, hr. formand, vil jeg over for Parlamentet påpege de resultater, der efter formandskabets mening er de vigtigste fra dette topmøde på de tre omtalte områder.
For det første og i forbindelse med det politiske område, hvor der helt klart er opnået nogle fremragende resultater, er der den håndfaste forpligtelse til bekæmpelse af terrorisme og narkohandel, der er en trussel mod hele verden, og mekanismerne til samarbejde mellem regeringerne er derfor blevet styrket. For det andet er der styrkelsen af den biregionale politiske dialog ved hjælp af samordning i internationale fora, især i FN. Denne samordning vil gøre det muligt at koordinere holdningerne hos os, der deler de samme principper og værdier, med henblik på at behandle de vigtigste spørgsmål på den internationale agenda. I denne henseende er fornyelsen af forpligtelsen til at samarbejde om en styrkelsen af de demokratiske institutioner fuldt begrundet.
Hvad angår det andet aspekt, det økonomiske og handelsmæssige område, er det der, der er sket de betydeligste fremskridt i sammenligning med situationen efter det første topmøde i Rio de Janeiro i juni 1999. På den ene side er aftalen med Mexico trådt i kraft, hvilket har haft en meget positiv indvirkning på handelsstrømmene mellem EU og Mexico.
På den anden side - det er uden tvivl det mest relevante - er der indgåelsen af associeringsaftalen med Chile. Alle de deltagende parter har påpeget betydningen af denne akt efter nogle komplekse og til tider vanskelige forhandlinger, der, som det har været tilfældet med Mexico, vil føre til en privilegeret forbindelse med direkte sociale og økonomiske gevinster for Chile, men som rækker ud over dette land ved at være et budskab om tillid på hele kontinentet i en tid med økonomisk usikkerhed, især i nogle subregioner.
I forbindelse med Mercosur har der kunnet konstateres fremskridt i forhandlingen, hvis kapitler om politik og samarbejde samt om handelsfremme er næsten færdige. Det er ydermere blevet aftalt at fortsætte handelsforhandlingerne med et møde på ministerielt niveau til juli, hvilket er en opbakning til forhandlingen til trods for de negative omstændigheder som følge af den situation, Argentina befinder sig i.
Hvad angår Mellemamerika og Andesfællesskabet, er det lykkedes at åbne en ny horisont for den eventuelle forhandling af associeringsaftaler med de to regioner. I mellemtiden forhandles der aftaler om politisk dialog og samarbejde, samtidig med at der gås i dybden med samarbejdet om handel, investeringer og økonomiske forbindelser.
Alt dette er et forsøg på at gøde jorden, så der, når Doha-runden er afsluttet, kan forhandles associeringsaftaler med disse to latinamerikanske subregioner. I lyset af erfaringen med Mercosur er det vigtigt, at der gås i dybden med begge integrationsprocesser for at fremme de aftaler, vi tilstræber.
Jeg kan oplyse Parlamentet om, at den mellemamerikanske part har taget vel imod denne køreplan, selv om den ville have foretrukket en mere præcis tidsplan, der startede efter topmødet i Madrid. Andesfællesskabet har givet udtryk for mindre tilfredshed med den opnåede aftale, selv om det indrømmer, at den aftalte køreplan baner vejen for en fremtidig associeringsaftale, der gør det muligt at få bugt med de ensidige indrømmelser, det nyder i dag med det generelle præferencesystem, der er knyttet til bekæmpelsen af narkotikahandlen.
Som afslutning på gennemgangen af de forskellige geografiske områder vil jeg gerne påpege de caribiske landes beslutning om sammen med alle AVS-landene til september at indlede forhandlinger om økonomisk associering med EU inden for rammerne af Cotonou-aftalen.
Som det fremgår, er der med de trufne beslutninger og aftaler et bredt perspektiv for en gnidningsfri og intens forbindelse mellem de to sider af Atlanten i en ikke så fjern fremtid, der som nævnt vil blive til gavn for samfundene i Amerika og i Europa.
På det økonomiske område vil jeg også gerne understrege yderligere tre ting. På den ene side beslutningen om at samarbejde om udryddelse af fattigdommen ved hjælp af bl.a. en institutionel styrkelse. Om dette og dets konsekvenser blev der truffet vigtige beslutninger på Monterrey-konferencen i marts, der kom til udtryk i slutdokumentet, den såkaldte Monterrey-konsensus.
For det andet er der skabelsen af bedre udviklingsbetingelser, f.eks. makroøkonomisk balance, og såvel Den Interamerikanske Udviklingsbank som Den Europæiske Investeringsbank tilsluttede sig denne indsats. De to institutioner deltager på denne måde i processen til styrkelsen af det strategiske partnerskab med al deres erfaring og kapacitet, hvilket er en bemærkelsesværdig nyhed.
Det er også på sin plads at fremhæve støtten til indførelsen af euroen og anerkende dens positive virkninger, som såvel Rådet som Den Europæiske Centralbank gjorde det på topmødet i Madrid.
På samarbejdsområdet kan der også konstateres nye interessante elementer. Jeg vil komme ind på følgende: ALIS-programmet om udvikling af informationssamfundet, et fireårigt program, der vil få tildelt over 85 millioner euro, hvoraf Kommissionen vil finansiere 63,5 og de latinamerikanske lande resten, indtil beløbet er nået. Selv om Kommissionen kan informere mere indgående om dette, vil jeg kun påpege, at der blandt programmets mål er en normalisering af den regulatoriske ramme og den indbyrdes forbindelse i netværk.
På uddannelsesområdet, der har været genstand for særlig opmærksomhed på topmødet, skal fremhæves et nyt studielegatprogram, Alban. Dette program blev forelagt af kommissæren for udenrigsanliggender, hr. Patten, inden for rammerne af det kulturelle forum, der afholdtes parallelt med topmødet, og som samlede kulturelle fonde og foretagender fra de europæiske og latinamerikanske lande. Programmet består i finansiering af 3.900 studielegater til forskere, der har en afsluttet universitetseksamen, og som betales af Kommissionen - 75 millioner euro - og af de europæiske universiteter, der deltager i programmet - 38 millioner euro. Jeg synes, at det er en milepæl, der bør fremhæves, for den vil kraftigt tilskynde til samarbejde mellem Europa og Latinamerika på uddannelsesområdet, og den vil gøre det muligt at få uddannet de latinamerikanske forskere med en afsluttet universitetseksamen til det højeste niveau med alt, hvad det betyder for udviklingen i disse lande, samt at få gjort op med den næsten eneherskende envejsforbindelse mellem disse lande og USA. Jeg synes, at det er et meget vidtrækkende program, hvorfor jeg benytter lejligheden til at lykønske Kommissionen med den indsats, den har gjort gennem hr. Patten.
Det er ligeledes nødvendigt at nævne den støtte, som topmødet gav aktionsplan 2002-2004 om højere uddannelse med det mål at forbedre kvaliteten af uddannelsen og fremme de studerendes mobilitet.
Hr. formand, det andet topmøde EU/Latinamerika og Caribien blev afholdt på et tidspunkt, hvor de internationale omgivelser ikke var de mest gunstige, hverken på den ene eller den anden side af Atlanten. Ud over nogle økonomiske vanskeligheder som følge af attentaterne den 11. september havde de vanskelige situationer i flere lande i Sydamerika - den særlige situation i Venezuela en måned efter den alvorlige krise i april, den afbrudte fredsproces i et valgklima, der var meget påvirket af den uacceptable terrorvold i Colombia, den dybe krise, Argentina befinder sig i - hvortil skal lægges den europæiske opmærksomhed på udvidelsen og de forskellige valghandlinger, der finder sted i disse måneder i nogle lande i EU, faktisk ikke bebudet det bedste klima for gennemførelsen af topmødet.
Der har været en særdeles stor deltagelse i topmødet i Madrid, der er kommet meget betydelige resultater ud af det, og det er blevet vurderet meget positivt, såvel af deltagerne som af den offentlige mening generelt.
Som følge af de aftaler og beslutninger, der blev truffet på topmødet, og som er indeholdt i en politisk erklæring på 33 punkter, den såkaldte Madrid-forpligtelse, åbnes der en ny etape i de biregionale forbindelser, hvilket er et vigtigt skridt i processen med konsolidering af partnerskabet. Indkaldelsen til det næste topmøde i Mexico i 2004 giver sikkerhed for, at processen med sikring og konsolidering af den biregionale associering vil blive fortsat. Derfor bør de løfter, der er givet i Madrid-erklæringen, følges behørigt op for at sikre, at topmødet i Mexico bliver et nyt betydeligt skridt i allianceprocessen mellem EU, Latinamerika og Caribien, som Europa-Parlamentet altid har tilskyndet til.
Vitorino
Hr. formand, ærede medlemmer, da min kollega, kommissær Patten, talte til Dem for to uger siden om Kommissionens forberedelse af Madrid-topmødet, understregede han konkret behovet for, at partnerskabet mellem EU, Latinamerika og Caribien blev en troværdig proces, og for, at topmødet ville føre til konkrete resultater.
Nu med topmødet bag os og efter den meget omfattende beretning, formandskabet netop har aflagt for Dem, kan jeg trygt sige, at vi nåede vores mål. Madrid-topmødet viste helt klart, at det biregionale partnerskab, vi etablerede i Rio, er meget mere end blot et andet debatforum. Det er ikke mit mål her i dag at levere en dybtgående analyse af de tre hoveddokumenter, som Madrid-topmødet producerede. Formandskabet har allerede givet en detaljeret redegørelse for det. De allerede vidt tilgængelige dokumenter er, som De ved, den politiske erklæring, papiret om fælles værdier og holdninger og evalueringsrapporten om de fremskridt, vi har gjort siden topmødet i Rio.
Jeg vil gerne henlede Deres opmærksomhed på, at evalueringsrapporten klart understreger, at Europa-Kommissionen formentlig er den mest aktive institution, når det gælder om at fremme en konkret gennemførelse af det strategiske partnerskab mellem EU, Latinamerika og Caribien, der blev lanceret i Rio de Janeiro i 1999.
På vegne af kommissær Patten vil jeg gerne fremdrage de vigtigste ting, der kom ud af topmødet. Stats- og regeringschefer fra begge regioner har bekræftet deres overbevisning om, at multilateralisme er den bedste måde til at håndtere de problemer og udfordringer, som verden står over for i dag. Begge parter har forkastet unilateralisme i politiske anliggender og handelsanliggender og har forpligtet sig til at gå sammen og fremme en fælles vision om disse betydelige spørgsmål inden for rammerne af multilaterale mekanismer. Dette udgør et stærkt engagement, som vil hjælpe os med at få partnerskabet til at bevæge sig fremad dag for dag.
Kommissionen er særlig tilfreds med resultatet af møderne og de arrangementer, der fandt sted inden for rammerne af Madrid-topmødet. For det første havde vi held til at afslutte forhandlingerne mellem EU og Chile i god tid til at gøre det muligt for hr. Prodi og hr. Aznar og hr. Lagos at bebude den officielle afslutning af forhandlingerne og indgåelsen af vores længe ventede associeringsaftale.
For det andet leverede Madrid-topmødet en anledning til, at stats- og regeringscheferne for EU og Mercosur med tilfredshed kunne notere sig de fremskridt, der er gjort af den biregionale forhandlingskomité hen imod indgåelsen af en interregional strategisk associering. De blev også enige om at afholde møder oftere for at styrke og uddybe den politiske dialog mellem EU og Mercosur. Desuden vil der forhåbentlig finde et ministerielt møde sted i juli for at fremme forhandlingerne om handelskapitlet.
For det tredje blev anmodningerne fra både Andesfællesskabet og Centralamerika om indledning af forhandlinger om associeringsaftaler med EU også besvaret på passende vis i Madrid. Af betydning var det, at der blev truffet en beslutning om at forhandle om politiske aftaler og samarbejdsaftaler med begge regioner. Det blev også besluttet at styrke samarbejdet om handel, investeringer og økonomiske forbindelser. Disse tre initiativer skulle skabe de betingelser, der skal til for at forhandle sig frem til mulige og gensidigt gavnlige associeringsaftaler, herunder om frihandelsområder, mellem EU og begge regioner. Disse vil naturligvis skulle bygge på resultatet af Doha-arbejdsprogrammet, som vi har forpligtet os til at færdiggøre inden udgangen af 2004.
For det fjerde vedtog den 18. ministerkonference under San José-dialogen, der blev holdt i tilslutning til Madrid-topmødet, en ny dagsorden og et nyt format for den politiske dialog. Kommissionen er enig med vores centralamerikanske partnere om, at det er nødvendigt at holde live i den særlige karakter, som San José-dialogen antager. Resultatet af Madrid-topmødet viser, at det biregionale strategiske partnerskab nu er godt på vej. Det spanske formandskabs hårde arbejde har helt bestemt spillet en væsentlige rolle med at gøre topmødet til en succes.
Kommissionen har i særlig grad sin opmærksomhed henledt på behovet for at gå i spidsen for partnerskabet mellem EU, Latinamerika og Caribien, når det gælder om at implementere nye konkrete biregionale initiativer. På uddannelsesområdet har Kommissionen lige lanceret et splinternyt stipendieprogram, Alban, som vil gøre det muligt for 4.000 latinamerikanske postgraduate studerende at færdiggøre deres uddannelse i Europa. Det eksisterende biregionale udvekslingsprogram for SMV, Al-Invest, vil blive forlænget på grundlag af dets succes. Alis-programmet er for nylig begyndt at fungere, og der skulle snart være etableret pilotprojekter på informationssamfundsområdet. Endvidere er vi for nærværende i gang med at udforme et nyt socialt initiativ, der går ud på at skabe kontrakter mellem forvaltninger, og et program, der tager sigte på at forebygge katastrofer.
Endelig glæder vi os til at arbejde sammen med medlemsstaterne og koordinere vores initiativer med deres for bedre at kunne implementere det biregionale partnerskab. Når det næste topmøde mellem EU, Latinamerika og Caribien finder sted i Mexico i 2004, håber jeg, at vi vil blive glædeligt overrasket over de store fremskridt, der er gjort på de seks korte år siden det strategiske partnerskabs lancering i 1999.

Salafranca Sánchez-Neyra (PPE-DE).
Hr. formand, der kan holdes forelæsninger om resultaterne fra topmødet i Madrid set fra forskellige synspunkter. Der kan laves en subjektiv tilnærmelse med henblik på de politiske fordele, eller der kan gøres forsøg på at lave en afbalanceret tilnærmelse, der uden at fremhæve de lyse sider eller skjule de mørke gør det muligt for os at se nærmere på resultaterne fra topmødet i Madrid i lyset af Europa-Parlamentets holdninger.
Jeg vil gerne i særdeleshed understrege den kendsgerning, at Europa-Parlamentet ikke var til stede på topmødet i Rio de Janeiro, og at Den Interparlamentariske Konference derfor bad om, at det kunne være til stede på topmødet i Madrid, sådan som det er sket. Jeg vil derfor gerne anerkende rådsformandskabets indsats for at byde repræsentanterne fra Parlamentet velkommen på topmødet i Madrid.
I november sidste år, hr. formand, bad Europa-Parlamentet om, at associeringsaftalen med Chile blev afsluttet på topmødet i Madrid, og det er sket. I november sidste år bad Europa-Parlamentet om, at der blev givet et skub til associeringsaftalen med Mercosur til trods for de vanskeligheder, som Argentina gennemlever, og det skete faktisk på topmødet i Madrid.
Parlamentet bad ligeledes i november om, at der blev forelagt nogle forhandlingsretningslinjer med henblik på at afslutte associeringsaftalerne med Andesfællesskabet og Det Mellemamerikanske Fællesskab. På topmødet i Madrid var det ikke muligt at komme med et endeligt svar på dette ønske fra Parlamentet, men der er dog sket betydelige fremskridt i den forstand, at der i konklusionerne faktisk er en associeringshorisont for forbindelserne med landene i Andesfællesskabet og Det Mellemamerikanske Fællesskab, eftersom at man ikke kan diskriminere dem i forhold til andre geografiske områder, og når det generelle præferencesystem udløber i 2004, kan de altså stræbe efter at få denne associeringshorisont.
I november lykønskede vi også Europa-Kommissionen med Alis-programmet, som blev vedtaget på topmødet i Madrid sammen med andre initiativer som dem, rådsformanden og hr. Vitorino netop har henvist til, hvilket vi alle skal lykønske os selv med.
Vi synes også, at konklusionerne fra topmødet i Madrid om Den Internationale Straffedomstol og bekæmpelsen af terrorismen og den organiserede kriminalitet er særdeles relevante, og i denne forstand vil jeg gerne minde Parlamentet om, at jeg netop er vendt tilbage fra en valgmissionsrejse sammen med andre parlamentsmedlemmer til Colombia, hvor indbyggerne i landet i øvrigt har udvist et storslået eksempel på demokratisk modenhed og civilt mod og gjort deres til, at indbyggernes fredsvilje har haft fortrin frem for trusler, vold, udsugning, intimidering og afpresning.
Colombia, hr. formand, har brug for støtte fra det internationale samfund og også fra EU.
Jeg vil gerne, hr. formand, komme med to kommentarer, som ikke har noget at gøre med topmødet i Madrid, men som jeg synes er særdeles relevante i denne kontekst. Jeg siger altid, at Latinamerika ikke har brug for barmhjertighed, men at det, det behøver, er muligheder, men jeg synes, at det er et dårligt politisk signal, og det havde jeg lejlighed til at sige til hr. Patten, at Kommissionen i dette symbolske år for topmødet mellem EU's og Latinamerikas stats- og regeringschefer har forelagt et budgetforslag for 2003 med færre midler end i 2002. Det er ikke muligt, hr. kommissær, at klare nye prioriteter med færre midler. Vi håber, at Parlamentet i løbet af budgetforhandlingen kan få genetableret beløbene i en størrelsesorden, som dette kontinent fortjener.
Min anden bemærkning, hr. formand, er, at vi synes, at EU skal udstyre sig selv med en fælles strategi for regionerne, så den med fuld respekt for de bilaterale eller regionale aftaler, der er trådt i kraft, eller som er ved at blive forhandlet, kan komme med et fuldstændigt geografisk perspektiv for forbindelserne med denne region.
Endelig synes jeg, hr. formand, til trods for at man er bange for eller er i tvivl om, hvorvidt disse topmøder kan give konkrete resultater, at topmødet i Madrid har givet nogle fuldendte, håndgribelige, kontante resultater, at der er en meget fornuftig balance mellem det, der er ønskeligt, og det, der er muligt, mellem pragmatisme og utopi.

Obiols i Germà (PSE).
Hr. formand, for at vurdere resultaterne af topmødet i Madrid er det nødvendigt at tage i betragtning og være meget bevidst om den kontekst, som dette møde foregik i, og som var en kontekst med stor usikkerhed og skrøbelighed. For at lave en velafvejet vurdering er det derfor nødvendigt at forstå, at det i den tid, der er gået fra Rio til Madrid, ikke har været muligt at indfri alle de forventninger, der blev givet udtryk for på topmødet i Rio.
Udviklingen i tingene, i særdeleshed den økonomiske udvikling, har begrænset forventningerne, og derfor synes jeg, at alle topmødets deltagere og observatører kan være nogenlunde tilfredse med den kendsgerning, at topmødet har fundet sted i en kontekst af generelle aftaler, med samme fællesnævner, eller med den kendsgerning, at det har været muligt at fremlægge en status over forbindelserne mellem EU og de latinamerikanske lande og Caribien, der indeholder konkrete tiltag, associeringsaftaler med Mexico, med Chile, opretholdelse af perspektivet for og viljen til en associeringsaftale med Mercosur og ligeledes opretholdelse af et positivt perspektiv for partnerskabet med Andeslandene og landene i Mellemamerika.
Under forhandlingen forud for mødet i Madrid gjorde jeg Rådet og Kommissionen opmærksom på den forudsigelige risiko for, at disse lande ville blive skuffet. Jeg glæder mig over i dag at kunne erkende, at denne risiko er blevet undgået med succes, at der fortsat er mulighed for aftaler med subregionerne, og jeg håber, at det ikke er en flugt fremad, men at det virkelig er en seriøs og konsistent forpligtelse, for der er ikke noget, der ville være værre i denne forvirrede kontekst end at rejse forventninger og perspektiver, der efterfølgende ikke kan opfyldes.
Topmøder er det værd, de er værd. Det vigtige er at fastholde en politisk impuls, og som min kollega Salafranca sagde for et øjeblik side, at fastholde nogle løfter, som ikke kun er politiske løfter, men som skal være praktiske løfter, der kommer til udtryk i budgettet.
Hvis det forholder sig sådan, vil tingene gå fremad. Hvis ikke, bliver vi beklageligvis nødt til at tilslutte os en af de stemmer, der blev rejst på topmødet i Madrid, og som sagde, "at vi går fra topmøde til topmøde, og vores folk går fra afgrund til afgrund".

Malmström (ELDR).
Hr. formand, det er vigtigt, at det ikke kun er spaniere, der deltager i forhandlingen. Den Liberale Gruppe hilser anstrengelserne for at forbedre relationerne mellem EU og Latinamerika velkomne. Det er uhørt vigtigt at videreudvikle samarbejdet. Vi har meget til fælles, ikke blot historisk set, men også i fremtiden.
Som præsident Fox sagde for ikke så længe siden her i Parlamentet, ser mange latinamerikanske lande EU som et forbillede på menneskerettighedsområdet. Holdningen til internationale konventioner som f.eks. Kyoto-protokollen og Den Internationale Krigsforbryderdomstol er betydeligt mere konstruktiv i Latinamerika end i Nordamerika. Det er en vigtig alliance at bygge på.
Kampen mod organiseret kriminalitet og narkotika kræver også et udvidet samarbejde.
På handelsområdet er der stadig meget at gøre. EU skal åbne sine markeder for Latinamerika, ikke mindst på landbrugsområdet. Vi er altid hurtige til at kritisere andre for protektionisme. Ofte er der grundlag for det, men er vores fødevaremarked andet end protektionisme?
De Liberale vil også gerne rejse Cuba-spørgsmålet og beklage, at det ikke har fået plads i Parlamentets fælles beslutning. Vi er glade for, at der blev truffet en beslutning om Cuba i Genève. Heri kræver man et betydeligt stærkere engagement end i dag. Vi er enige om, at den amerikanske embargo skal ophæves. Men der skal mere til for at styrke demokraterne på Cuba. Netop nu er oppositionen mere samlet og mere villig til at forhandle end nogensinde før. Folkeafstemningsprojektet, Varela-projektet, fortjener vores fulde støtte. De frie biblioteker spiller en vigtig rolle, når det gælder om at forsyne cubanerne med anden litteratur end Fidel Castros samlede taler. Cuba er fortsat et diktatur, men der findes demokratiske kræfter der, som er stærke og organiserede, og som har desperat brug for støtte fra EU og Latinamerika. Lad os ikke svigte dem!

Frassoni (Verts/ALE).
Hr. formand, jeg vil gerne kaste lys over nogle af de mere bekymrende aspekter af dette topmøde, som efter vores mening, kommissær Vitorino, tværtimod var en sand talking shop, der - også på grund af den diplomatiske etikette - var totalt uigennemtrængelig for det civile og tavse samfunds stemme, når det gælder de virkelige problemer.
Vi har allerede haft lejlighed til at sige flere gange, at hvis EU virkelig skal spille en vigtig rolle i Latinamerika, skal det sige noget andet end USA. Men også her var den eneste klare frist, der blev fastsat i Madrid, gennemførelsen af Doha-dagsordenen og af forhandlingerne om nye frihandelsaftaler. Frihandelsaftaler er med andre ord de eneste udsigter, man giver Latinamerika. Men vi ved alle sammen godt, at selv frihandelsaftalerne meget ofte ikke er andet end snak. EU kan ikke tilbyde adgang til de markeder, som Latinamerika ønsker. Under alle omstændigheder tror vi bestemt ikke, at man ved ud over ALCA at iværksætte et projekt, som vi kunne kalde ALCEU, kan undgå de meget talrige demonstrationer som den, der fandt sted i Madrid. Der var 100.000 mennesker i Madrid under topmødet, og det er virkelig ikke så lidt!
Jeg vil gerne komme kort ind på nogle andre spørgsmål. I erklæringen står der f.eks. om Argentina, at man er tilfreds med og støtter den indsats, som de argentinske myndigheder gør i øjeblikket for at gennemføre et solidt og omfattende program, der vil gøre forhandlingerne med Den Internationale Valutafond til en succes. Der er efterhånden ingen, der benægter, at Den Internationale Valutafond har været en af hovedårsagerne til krisen i Argentina. Hvad tror De, at de argentinere, som protesterer på gaden, vil sige, når de læser disse sætninger? De vil føle, at vi gør nar af dem, og de vil tro, at det ikke kun er amerikanerne, der er kyniske, men også europæerne. Der blev ikke sagt noget om Venezuela, og det er naturligvis et problem. Fru Malmström har desuden allerede nævnt Cuba. Det forekommer os kort sagt, at topmødets erklæring er en liste over stemmer, der ikke er blevet hørt, og lejligheder, man er gået glip af.
Jeg bliver dog stadig mere overbevist om, at det er topmøderne, som er det egentlige problem, og at vi ikke får ret meget ud af disse megatopmøder. Efter min mening burde vi i stedet følge Kommissionens forslag om at føre en ægte udenrigspolitik og give os selv de nødvendige instrumenter og midler, så vi kan skabe et alternativ til USA, også når det gælder Latinamerika.

Marset Campos (GUE/NGL).
Hr. formand, i lyset af resultaterne kan vi desværre ikke tilslutte os den positive opfattelse, der er kommet til udtryk om topmødet, og jeg siger, at vi beklager det, for vi havde ønsket, at de store problemer faktisk blev behandlet og løst ordentligt.
Jeg vil komme med et meget kort eksempel på det, der kan anses for en succes, nemlig ratifikationen af aftalen med Chile, konstateringen af, at aftalen med Mexico fortsat er på god kurs, Kommissionens storslåede indsats i det tidligere omtalte Alban-forslag for forskere, der har afsluttet en universitetsuddannelse, og endelig en almen erklæring om det strategiske partnerskabs lyksaligheder.
Listen over undladelser, forspildte muligheder, er dog lang. Lad os f.eks. begynde med den betænkning, som hr. Salafranca udarbejdede, og som vi alle støttede her i Parlamentet, og som var en god mulighed for at se på det strategiske partnerskab mellem Latinamerika og Europa med store perspektiver og med fyndighed, men det er ikke sket.
Der er en række forhold, der er meget bekymrende, f.eks. den kendsgerning at alle de kritiske punkter, der er i Latinamerika, på en eller anden måde er berørt af denne lange hånd, eller sorte, eller hvordan vi end måtte ønske at kalde USA, og følgerne af den 11. september. Der er også visse forhold omkring FTAA-processen (Det Amerikanske Frihandelsområde), der er bekymrende.
Hvad angår Argentina, skal det anføres, at EU-landene tilsammen har flertal i Den Internationale Valutafond, og hvis de havde ønsket det, kunne de have optrådt anderledes i forbindelse med den argentinske krise.
Nu taler vi heller ikke mere om den meget bekymrende situation i Guatemala og i nogle mellemamerikanske lande, hvor vi endnu en gang er vidne til angreb på frihederne og eliminering af menneskerettighedsledere og -forkæmpere. Man kan også nævne problemet i Venezuela, hvor EU ikke har været på højde med omstændighederne, ligesom det forspildte lejligheden til at forbedre forbindelsen med Cuba. Endelig kan det nævnes, at det, Colombia har brug for, er fred og forhandling og ikke lister, som i en vis forstand er det modsatte af, hvad der behøves.

Queiró (UEN).
Hr. formand, kære kolleger, jeg vil gerne udtrykke min glæde over de resultater, der blev opnået på det andet topmøde EU/Latinamerika i Madrid, og over anerkendelsen af fælles værdier for de to kontinenter. Jeg tænker især på beskyttelsen af de grundlæggende rettigheder, det økonomiske samarbejde, bekæmpelsen af terrorisme og narkotikahandel. Hvis topmødet ikke havde nået andre resultater, ville disse alene bestyrke vores tillid til, at samarbejdet over Atlanterhavet er politisk troværdigt - som kommissær António Vitorino har sagt det - og at det vil udvikle sig godt trods de vanskeligheder, som visse latinamerikanske lande gennemlever.
Der må dog tilføjes et stænk realisme. Som ved alle topmøder er én ting jo de målsætninger, der opstilles, og noget andet det, der skal til for at få dem indfriet. Her mener jeg, at det er meget vigtigt, at der formuleres konkrete initiativer og handlingsplaner, der kan give de målsætninger, der er blevet vedtaget, et reelt indhold. Det er ligeledes særdeles nødvendigt at øge samhandlen og stimulere investeringerne i begge områder ved velovervejet, men beslutsomt at åbne markederne og forebygge forsøg på urimelig protektionisme, sådan som Kommissionens formand, Romano Prodi, også har nævnt. Dette forudsætter støtte til det private initiativ i de latinamerikanske lande som et helt afgørende element dels i den økonomiske udviklingsstrategi, dels i fattigdomsbekæmpelsen.
Endelig må vi ikke tabe forsvar og styrkelse af menneskerettighederne af syne eller fremme af demokrati i alle regionens lande uden undtagelse, og dette udtryk "uden undtagelse" skal her fremhæves, så diktaturet på Cuba ikke igen bliver glemt af alle andre end min kollega fru Malmström.
Trods dets mangler støtter jeg det fælles forslag til beslutning, som den politiske gruppe, som jeg tilhører, da også har tilsluttet sig, i vished om at Europa-Parlamentet også fremover gennem sin konstante opmærksomhed omkring disse spørgsmål vil bidrage til, at det næste topmøde, der skal finde sted i Mexico i 2004, bliver lige så vellykket.

Fernández Martín (PPE-DE).
Hr. formand, det andet topmøde mellem EU, Latinamerika og Caribien, som vi drøfter i dag, fortjener en positiv evaluering fra størstedelen af Parlamentet.
Der er taget skridt fremad, der er udsendt positive signaler, der er indgået konkrete aftaler som f.eks. associeringsaftalen med Chile, som vil skabe et frihandelsområde, det mest ambitiøse og nyskabende indtil videre på linje med den præferenceaftale, der blev undertegnet med Mexico for to år siden. Aftalen med Chile bør udbredes til vores venner i Mercosur, i Andespagten, i San José-gruppen og i ad hoc-gruppen vedrørende Caribien som en tilskyndelse til den subregionale integration, som det tilkommer dem at udvikle med konkrete og ikke kun retoriske fremskridt.
Mercosur og den argentinske krise er et eksempel på dette, men det er ikke det eneste. Demokratierne i Latinamerika er i dag mere forankrede end for to årtier siden, men deres institutionelle skrøbelighed bør afhjælpes, hvis vi ønsker at undgå, at de sociale uligheder og den fattigdom, der plager voksende sektorer i disse samfund, destabiliserer de demokratiske institutioner og bringer dem i fare.
Vi må og bør ikke forfalde til at triumfere, vi skal tage mere modige skridt på samarbejdsområdet med konkrete lande og projekter. I Peru, i Venezuela, i Colombia, hvor colombianerne for blot nogle timer siden har udvist et eksempel på civilt mod og tapperhed og satset på fred og sameksistens, bliver terroristerne ved med at dræbe, bortføre og afpresse, mens vi bliver ved med at overveje, om vi skal medtage dem, der dræber, bortfører og afpresser under udøvelse af en afskyelig dobbeltmoral, på listerne over terrororganisationer eller ej.
Vores forvaltning, hr. repræsentant for Kommissionen, af udviklingsbistanden er mangelfuld. Finansieringen af projekter, vi har forpligtet os til, kommer for sent og, nogle gange, forkert. Næsten dagligt modtager vi klager og beviser på dette med eksempler, der på ingen måde bidrager til EU's gode omdømme, og, hvilket er værre, som berøver brede grupper af befolkningen gevinsterne ved et samarbejde om deres udvikling, som ikke tåler opsættelse.

Linkohr (PSE).
Hr. formand, jeg vil gerne starte med at sige til rådsformanden, at han ikke skal tage fejl af det ringe fremmøde her i Parlamentet. Vi er meget interesserede i Latinamerika. Vi forholder os måske som en halvleder. Der er det også nogle gange sådan, at jo flere tomme pladser der er, jo bedre er kvaliteten. Sådan er det måske også i Parlamentet.
Jeg vil gerne ligesom hr. Fernández Martín opfordre Kommissionen til at fremskynde gennemførelsen af projekterne. Når vi parlamentsmedlemmer rejser til Latinamerika, får vi altid dette svar på vores forslag: Javel, I stiller gode forslag. I beslutter at give penge, men pengene når ikke frem. EU's troværdighed afhænger ikke af en lang ønskeseddel, den afhænger af, om vi holder det, vi lover. Derfor beder jeg Dem, og jeg går ud fra, at jeg taler for hele Parlamentet, om at gennemføre projekterne. Udbetal de penge, som vi beslutter at give.
For det tredje, og her henvender jeg mig også til latinamerikanerne, som ikke er her nu: Jo mere Latinamerika slutter sig sammen, jo mere Mercosur slutter sig sammen, Andeslandene, ja, hele Latinamerika, desto større vægt vil de også have i forhandlingerne med EU og også med andre lande. Brug EU som eksempel i denne sag - og det er virkelig et velment råd. Vores forhandlinger med Mercosur og med andre regioner lider under, at vi ikke har at gøre med én stemme, men med mange. Det må man også sige, det sinker forhandlingsprocessen. Jeg forhandler ikke selv, men det har jeg ladet mig fortælle fra mange sider. Det ville være bedre, hvis De kunne tale med én stemme.
Desuden vil jeg gerne fremhæve en ting, som jeg fandt meget positiv i Madrid, nemlig et parallelt arrangement, Mercosur-Europa-Business-Forum. Et møde, som i øvrigt allerede er blevet afholdt for tredje gang mellem forretningsfolk, brancheorganisationer og politikere fra Mercosur og Europa. Vi har brug for en økonomisk og teknologisk dialog mellem Latinamerika og Europa, ligesom vi har det med USA. Det kan Kommissionen måske også gøre sit til.
Jeg har en sidste bemærkning. Ud over mange problemer findes der også muligheder, som man kan udnytte. Vi behandler i øjeblikket i Europa-Parlamentet flere direktiver, som i øvrigt tilbyder dem handelsmuligheder, et direktiv om biobrændsel - her tilbyder vi dem også nye markeder - et direktiv om handel med CO2-emissioner som følge af Kyoto-aftalen. Også det giver nye muligheder for samarbejde, og det til Latinamerikas fordel. Alt det fortjener at blive diskuteret.

Liese (PPE-DE).
Hr. formand, jeg støtter det foreliggende beslutningsforslag fra PPE-DE-Gruppen, PSE, De Liberale og UEN. Jeg synes især, det er godt, at vi i begyndelsen af de fælles beslutninger understreger de fælles værdier mellem Europa og Latinamerika, for det er vigtigt, at vi ikke kun ser økonomisk på dette partnerskab, men at vi også politisk taler om de fælles værdier og de ting, der følger deraf. Jeg tror også, at enkelte elementer, som De Grønne har forsøgt at få med, er positive, at vi f.eks. skal tale mere om bæredygtighed. Samlet set er De Grønnes beslutning og også UEN's for negative. Den er i modsætning til USA, mod globaliseringen, mod frihandel. Jeg tror ikke, det bringer os videre. Vi må her have et mere afbalanceret forhold mellem berettiget kritik på enkeltpunkter og konstruktivt samarbejde.
Jeg støtter udtrykkeligt de bemærkninger, som hr. Salafranca Sánchez-Neyra kom med om budgettet. Det nytter ikke med store ord og store topmøder, hvis man samtidig stiller færre penge til rådighed. Det har Kommissionen foreslået gentagne gange i de seneste år. Vi har hele tiden forhindret det, men Kommissionen skulle nu prøve at stille konstruktive forslag fra starten.
Fru Malmström og hr. Queiró kom med nogle bemærkninger om Cuba. Jeg tror, det er meget vigtigt, at vi nu, hvor demokratiet i Cuba højlydt kræver sin ret, ikke sender forkerte signaler til Cuba. Naturligvis er vi imod embargoen, men vi er også imod diktatur og krænkelse af menneskerettighederne. Derfor kan der kun ske indrømmelser over for Cuba i dialogen med EU, hvis menneskerettighedssituationen og demokratisituationen i Cuba bliver forbedret.
Som det sidste vil jeg opfordre til, at vi i forbindelse med åbningen af markederne især tager sigte på de fattigere lande i Latinamerika. Naturligvis kan man aftale frihandel baseret på gensidighed med Mexico og Chile, måske ikke med samme tidsplan, men med lande som Nicaragua, Honduras og Bolivia bør man også sætte ensidige præferencer i forgrunden, og jeg tror, at disse lande har samme ret til præferentiel behandling som de fleste AVS-lande. Det bør efter min mening i højere grad inddrages i dialogen.

Stenzel (PPE-DE).
Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. kommissær, mine damer og herrer, det er positivt, at det spanske EU-formandskab ville sende et særligt signal med afholdelsen af Latinamerika-Caribien-topmødet i Madrid, et signal om solidaritet og politisk tilnærmelse. Det afspejler Spaniens enestående engagement i Latinamerika på grund af landets historie, men også på grund af de store økonomiske interesser. Når Latinamerika nyser, bliver Spanien forkølet, læste jeg for nylig. Men der ligger naturligvis meget mere bag dette topmøde.
Sammenbindingen af de to kontinenter, som kommissionsformand Prodi udtrykte det, er et europæisk anliggende. I den europæiske offentlighed er vi ganske vist alt for lidt opmærksomme på de politiske rystelser og økonomiske kriser i dette område. Det overrasker os meget ofte, at et så olierigt land som Venezuela glider ind i en alvorlig økonomisk krise, som samtidig er en krise for demokratiet i landet. Argentinas kollaps har vi øjensynligt allerede vænnet os til, og på de internationale kapitalmarkeder er man mere bange for et eventuelt sammenbrud i Japan, i den japanske økonomi, end for den argentinske økonomis bankerot.
Imidlertid håber vi også hele tiden på en ny demokratisk begyndelse, som nu efter valget i Colombia, fordi netop dette land viser, hvor tæt sammenfletningen mellem narkokriminalitet og international terror er. Netop Europa-Parlamentet er kaldet til energisk at kræve den colombianske politiker Betancour frigivet fra den venstreorienterede guerillas vold.
Endelig må EU give Latinamerikas strategi indhold, det vil sige, som hr. Salafranca Sánchez-Neyra sagde, også stille de økonomiske midler til rådighed. Det betyder også helt konkret oprettelse af en frihandelszone mellem EU og de centralamerikanske stater og Andesstaterne, hvilket i sidste ende også bør føre til en associeringsaftale som den med Mexico og Chile. Forhandlingerne om en sådan aftale med Mercosur-landene står jo desværre i stampe.
EU bør ikke overlade det latinamerikanske marked til USA alene. Motivet til en Latinamerika-strategi går imidlertid langt videre end til de økonomiske interesser. Vi har også brug for denne strategi for at bekæmpe organiseret kriminalitet og illegal indvandring. Målestokken for, hvad der bliver opnået, vil i sidste ende være EU-Latinamerika-topmødet i Mexico i 2004.

Cortés
Hr. formand, ved forberedelsen og gennemførelsen af det andet topmøde EU/Latinamerika og Caribien har rådsformandskabet hele tiden kunnet regne med Kommissionens koordinering og Europa-Parlamentets tilskyndelse. Europa-Parlamentet var faktisk repræsenteret på møderne under topmødet samt under alle de forberedende arbejder. Den tilskyndelse, som det til enhver tid har modtaget fra Parlamentet, har været særdeles nyttig.
Efter min mening bekræfter alle de indlæg, der har været under denne forhandling, denne opfattelse og selve processen. Det er sandt, at der er påpeget mangler, og vi ville sandsynligvis alle gerne have gået længere og hurtigere og ønsket, at der havde været et mere betydningsfuldt indhold. Det er altid muligt at gå længere i enhver proces, men oprigtig talt er den vurdering, vi kan komme med - som man kan konstatere ved at se på den genklang, det har haft i medierne, såvel de europæiske som de latinamerikanske, eller i de direkte kontakter med de ansvarlige politikere i de latinamerikanske lande - at topmødet har givet tilfredsstillende resultater, i særdeleshed i den politiske, økonomiske og kulturelle dialog, der har været mellem de to verdensdele med en tydelig gensidig interesse i tilnærmelse og forståelse.
Jeg synes, at Europa-Parlamentet til enhver tid har været et forbillede i disse forbindelser. Mange af de indlæg, der har været under dette møde, har påpeget dette, og der er netop nogle af Dem, der ud fra perspektivet om at bane vejen har påpeget nogle spørgsmål, der kan anses for frustrerende, i den forstand at man ikke er gået så langt, som man ønskede, og som det sandsynligvis ville have været muligt. Men vi har lang erfaring i EU med, at disse processer ligesom den, vi står i spidsen for i vores eget hus, tager tid, de skal følge nogle forretningsgange, nogle gange går man hurtigere frem og andre gange med en vis træghed. Men oprigtigt talt, hvis vi ser overordnet på det, der har været forbindelsen mellem Latinamerika og EU i de seneste år, hvis vi husker på, at topmødet i Madrid kun er det andet i rækken, det vil sige, at det er en forholdsvis ung proces, men at der allerede er fastsat ét i Mexico, det tredje på to år, det vil sige med stadig kortere mellemrum, kan man allerede tale om en regelmæssig forbindelse. Og jeg vil også gerne sige, at det er sandt, at der under topmøderne på en enkelt dag eller på halvanden dag er en stor koncentration af møder eller akter, der har offentlig genklang, men der er foregået et meget konstant arbejde igennem lang tid, der i tilfældet med dette topmøde har været tilskyndet af Parlamentet og kørt med fast hånd af Kommissionen. Det svenske og belgiske formandskab har beskæftiget sig meget indgående med de spørgsmål, som skulle behandles under det spanske formandskab. Jeg mener oprigtig talt, at resultatet er positivt, og at vi kan lykønske os selv.
Hr. Salafranca har henvist til Colombia, og jeg synes, hr. formand, at denne omtale er meget vigtig, når et land, der som få er ramt af kriminalitet og vold, på demokratisk vis har valgt en ny regering, der fortjener den samme opbakning og den samme tillid, som det colombianske samfund har fået fra det internationale samfund, og i særdeleshed EU, som fra gammel tid har været engageret i fred og udvikling i Colombia.
Som spanier er jeg enig med nogle medlemmer af Europa-Parlamentet, der har sagt, at det er godt, at det ikke kun er spanierne, der beskæftiger sig med Latinamerika. I denne forbindelse synes jeg, at Alban-programmet, der er lanceret af Kommissionen, er særdeles positivt, for det åbner alle de europæiske universiteter for de universitetsuddannede studerende, som indtil i dag primært har været orienteret mod USA, og som i nogle tilfælde, for der var et meget vigtigt bilateralt program, mod Spanien. Efter min mening er det meget vigtigt, at universitetsuddannede studerende fra hele Latinamerika og Caribien kan vælge de universiteter, de højere uddannelsessteder, de har mest tillid til, og hvor de ønsker at uddybe deres studier, og det vil styrke forbindelserne mellem vores to regioner endnu mere. Det er forbindelser, der ikke er begrænset til det politiske plan omkring topmødet i Madrid - topmødet er kun for stats- og regeringscheferne - der har også parallelt med topmødet, i dagene før, men også i dagene efter, har været talrige møder for det, vi overordnet kan kalde det civile samfund, og der har været forbindelser, nogle meget gnidningsfrie forbundne kar, med Kommissionen, med rådsformandskabet og med de ansvarlige fra de latinamerikanske lande.
Jeg synes, at det er på sin plads her på mødet at fremhæve hele det forberedende arbejde - som har haft en meget høj deltagelse og været af høj kvalitet - af det, der blev vedtaget på topmødet. Som det sker på rådsmøderne, er der blevet vedtaget sager i løbet af nogle få timer, men de har været diskuteret i lang tid forud.
Afslutningsvis mener jeg, hr. formand, at EU, Latinamerika og Caribien har styrket deres politiske, økonomiske, kulturelle, uddannelsesmæssige og sociale bånd. EU skal som led i en intern konsolideringsproces og som international aktør være meget aktivt til stede i denne del af verden, som vi deler så mange principper og værdier med.
Det, der skete efter 1492, var et europæisk bidrag til en allerede eksisterende virkelighed, som gav anledning til det, vi kalder den vestlige verden. Den flyttede sig mod vest. Vi deler de principper og værdier, som fandtes her, og som i dag bliver konkretiseret i udtryk som demokrati, retsstat, ligebehandling af mænd og kvinder samt menneskerettigheder. I nogle tilfælde er situationen skrøbelig og kræver konstant overvågning og tilskyndelse, men EU er et forbillede for Latinamerika og Caribien. Det er det som social model, som økonomisk model, som politisk model og også som integrationsmodel. Den succes, som EU, et meget mere heterogent kontinent, som er meget mere mangfoldigt end det spansk- og portugisisktalende Amerika og Caribien med de forskellige europæiske sprog, har haft. EU har imidlertid haft meget stor succes med sin integration, og det er en model, som latinamerikanerne og caribierne har, og jeg synes, vi har et ansvar for at hjælpe dem med denne opgave.
Et styrket forhold er til gensidig fordel. Ikke for at handle imod nogen, men - som nævnt af hr. Linkohr - for at udnytte mulighederne, hvor der i dag er vanskeligheder og usikkerhed.
Formandskabet, hr. formand, sætter stor pris på den forhandling, der har været, den tilskyndelse, det til enhver tid har fået fra Europa-Parlamentet, og det ønsker offentligt at takke for den opbakning og den tilskyndelse, det altid har fundet her i Parlamentet.

Formanden.
Som afslutning på denne forhandling har jeg modtaget fem beslutningsforslag

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende betænkninger for Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender:
A5-0168/2002 af Cerdeira Morterero om initiativ fra Kongeriget Spanien med henblik på vedtagelse af Rådets afgørelse om oprettelse af et netværk af kontaktpunkter mellem nationale myndigheder med ansvar for privat sikkerhed (5135/2002 - C5-0052/2002 - 2002/0802(CNS));
A5-0166/2002 af Sousa Pinto om initiativ fra Kongeriget Spanien med henblik på vedtagelse af Rådets afgørelse om oprettelse af et Europæisk Institut for Kriminalvidenskabelige Undersøgelser (5133/2002 - C5-0055/2002 - 2002/0803(CNS));
A5-0167/2002 af Stockton om Kongeriget Spaniens initiativ med henblik på vedtagelse af Rådets afgørelse om oprettelse af et europæisk netværk til beskyttelse af fremtrædende personer (5361/2002 - C5-0051/2002 - 2002/0801(CNS));
A5-0173/2002 af Deprez om Kongeriget Belgiens og Kongeriget Spaniens initiativ med henblik på vedtagelse af en protokol om ændring af konventionen om oprettelse af en europæisk politienhed (Europol-konventionen), protokollen om præjudiciel fortolkning ved De Europæiske Fællesskabers Domstol af konventionen om oprettelse af en europæisk politienhed og protokollen om privilegier og immuniteter for Europol, medlemmerne af Europols organer samt Europols vicedirektører og personale (5455/2002 - C5-0053/2002 - 2002/0804(CNS)); og om Europa-Parlamentets henstilling til Rådet om Europols fremtidige udvikling og fulde integration i Den Europæiske Unions institutionelle system;
A5-0165/2002 af Deprez om Kongeriget Belgiens initiativ med henblik på vedtagelse af Rådets afgørelse om tilpasning af Europol-ansattes vederlag og tillæg (14628/2001 - C5-0682/2001 - 2001/0830(CNS)).

Cerdeira Morterero (PSE)
Hr. formand, en af de moderne staters væsentlige funktioner er den politimæssige funktion, og i denne forbindelse er det af afgørende betydning, at der er garanti for borgernes sikkerhed som en grundlæggende forudsætning for sameksistens i frihed. Imidlertid har den stadig hurtigere udvikling af aktiviteter i de moderne samfund skabt nye behov for tjenester inden for overvågning og sikkerhed for personer og ejendom, som ydes af private, fysiske eller juridiske personer. Og landene har været nødt til at reagere for at integrere private sikkerhedsfunktioner i det statslige sikkerhedsmonopol, eftersom denne aktivitet betragtes som supplerende og underordnet den offentlige sikkerhedstjeneste.
EU-landene har et efter et vedtaget lovgivningsbestemmelser med det formål at etablere en forvaltningsmæssig kontrol, som afviger fra det ene land til det andet. Frihed, sikkerhed og retfærdighed er elementer, som skal garanteres af landene. Det er landene, som bør garantere sine borgeres sikkerhed. I denne henseende nødvendiggør oprettelsen af det indre marked og et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed uden tvivl en harmonisering af private sikkerhedstjenester i EU.
Imidlertid er det ikke noget let emne. De undersøgelser, der er foretaget på området, understreger, at der er en række problemer forbundet med, at processen kan fuldendes. For det første findes der meget store forskelle mellem de nationale lovgivninger, som regulerer området. For det andet findes der store retlige hindringer mellem Unionens lande, som begrænser eller forhindrer frie tjenesteydelser i den private sikkerhedssektor. Og for det tredje er der brug for at harmonisere de forskellige nationale lovgivningers uundværlige aspekter inden for sektoren.
Det er disse problemer, som skaber et behov for at harmonisere lovgivningerne i EU's medlemsstater inden for sektoren privat sikkerhed og således garantere frie tjenesteydelser på et europæisk område med frihed, sikkerhed og retfærdighed.
Men når dette er sagt, mener jeg også, jeg bør anmode Parlamentet om i morgen under afstemningen at støtte betænkningen fra Udvalget om Borgernes Rettigheder, og derfor anmodes Rådet om at trække initiativet tilbage. Ikke fordi det ikke er hensigtsmæssigt, men fordi man har valgt, at den juridiske model skal være en afgørelse, og på grund af det retsgrundlag, der er valgt af det nuværende spanske rådsformandskab med henblik på at kunne regulere det område, der er genstand for dets initiativ, og som er baseret på EU-traktatens artikel 29 og artikel 30, stk. 1, litra a). Både Parlamentets Retsudvalg og jeg selv i Udvalget om Borgernes Rettigheder har givet udtryk for, at det er væsentligt at fastslå, om det område, der er genstand for regulering i kraft af det udkast til initiativ, som Spanien har forelagt, ligger inden for Fællesskabets eller Unionens beføjelser.
Derfor vil jeg fremhæve, at der nu mindst er tre domme fra EF-Domstolen, hvor Spanien, Belgien og Italien er blevet dømt for i deres lovgivning at have fastholdt visse betingelser for ydelsen af tjenester i anliggender om privat sikkerhed, som krænkede princippet om ikke-diskrimination, der fremgår af EU-traktaten.
Mine damer og herrer, jeg er imod, at ydelsen af tjenester vedrørende privat sikkerhed skal udgøre en del af en offentlig tjenesteydelse, og det har EF-Domstolen også stadfæstet. Derfor kan den undtagelse, der vedrører offentlige hverv, og som er indeholdt i EF-traktatens artikel 39, stk. 4, for så vidt angår arbejdskraftens frie bevægelighed, ikke finde anvendelse.
På samme måde tror jeg heller ikke, at aktiviteter vedrørende privat sikkerhed udgør nogen udøvelse af en offentlig myndighed, men når de udøves for at hjælpe de offentlige sikkerhedsstyrker, tror jeg, det gøres i egenskab af hjælpefunktioner.
Jeg må også insistere på, at den private sikkerhedssektor - og det har EF-Domstolen også udtalt - er en økonomisk sektor, og derfor skal de lovbestemmelser, som regulerer denne sektors aktivitet i medlemsstaterne, undergives de lovgivningsforanstaltninger, der er fastlagt i Fællesskabet med det formål at etablere et fælles indre marked uden indre grænser på EU's område.
Jeg vil også nævne, at Kommissionen indtil i dag ikke har vedtaget noget direktiv med det formål at regulere sektoren for privat sikkerhed. Imidlertid tror jeg ikke, dette kan udgøre nogen hindring for en fremtidig harmonisering af sektoren. Derfor mener ordføreren, at såfremt den foreslåede afgørelse vedtages, vil man overtræde EU-traktatens artikel 47, som forpligter Unionen til at respektere Fællesskabets handleevne på et område, hvor kompetencen i henhold til EF-traktaten er tillagt Fællesskabet, og som hindrer Unionen i at lovgive på samme område.
Af de ovenfor anførte årsager vurderer jeg, at initiativets indhold, der er relevant og af stor interesse, må overvejes igen, og at Rådet i henhold til EF-traktatens artikel 208 skal anmode Kommissionen om at foretage en undersøgelse af behovet for en fælles indsats inden for den sektor, der omfatter fysiske eller juridiske personer, som udbyder privat sikkerhedsservice, og om påkrævet foreslå de nødvendige bestemmelser vedtaget.
Hr. formand, af disse grunde foreslår jeg, at Det Spanske Kongeriges initiativ til afgørelse forkastes, fordi det ikke er lovmæssigt muligt at regulere områder, som henhører under anvendelsesområdet for EF-traktatens første søjle, ud fra anvendelsesområdet for tredje søjle, som er reguleret af EU-traktaten. Gjorde man det, ville man bl.a. overtræde EU-traktatens artikel 47.
Sousa Pinto (PSE)
Hr. formand, jeg vil på bedste vis leve op til Deres forventninger om at overholde tiden og sige, at denne betænkning handler om oprettelse af et Europæisk Institut for Kriminalvidenskabelige Undersøgelser, hvilket i en første fase først og fremmest betyder oprettelse af et netværk, som skal samle de forskellige nationale institutioner, der varetager uddannelse af kriminalvidenskabeligt personale, men som derefter skal udvikle sig i en retning, som forslagets ophavsmænd ikke redegør nærmere for, alt sammen af nytte for EU, hvad angår koordineringen mellem medlemsstaternes politimyndigheder.
Efter vores opfattelse er dette initiativ symptom på en EU-børnesygdom, der viser sig i knopskydning af instanser med mere eller mere overlappende funktioner. På dette område har vi allerede Europol, Eurojust, Det Europæiske Politiakademi, den europæiske operative ekspertgruppe af politichefer, det europæiske kriminalpræventive net og det europæiske retlige netværk i kriminalsager. Dette forslag gør derfor, sådan som det foreligger, et i øvrigt kun spirende EU-indsatsområde mere irrationelt og mere usammenhængende.
Måske kunne visse prisværdige bestræbelser, som fortjener positiv overvejelse, hvad angår politimyndighedernes samarbejde, koordinering og udveksling af erfaringer, og som formandskabet lægger vægt på, bedre udmøntes ved en ændring af Det Europæiske Politiakademis statut og reglement, hvor Spaniens uforbeholdne tilslutning hertil også ville styrke dette politimæssige samarbejde generelt.
Det er vigtigt at udskille de nye elementer, der virkelig tilføjer en nytteværdi, og som virkelig øger systemets effektivitet ved at give det større sammenhæng, fra de ændringsforslag, der blot indebærer en nytteløs forøgelse af instanser, personale og udgifter ifølge en vis bureaukratiserende tradition, der ikke er os til gavn, og som ikke yder noget nyttigt bidrag til EU's indsats til bekæmpelse af kriminalitet. Af disse grunde har Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder ment det rigtigt at forelægge en udtalelse, der foreslår plenarforsamlingen ikke at vedtage dette initiativ.

Stockton (PPE-DE)
Hr. formand, dette er et tredje, og efter min mening også lettere unødvendigt, forslag, som er fremsat af Kongeriget Spanien. Det søger at institutionalisere beskyttelsen af fremtrædende personer. Beskyttelsen af fremtrædende personer er pr. definition noget, som bør arrangeres mellem medlemsstaterne eller andre stater og i tilfælde af gæster mellem den besøgende stat og værtsstaten. Jeg fandt det ret så besynderligt, at det også der var baseret på artikel 29 i traktaten om Den Europæiske Union, da det forekom mig, at både artikel 30, stk. 1, og artikel 34, stk. 2, litra c), burde tilføjes.
Der er imidlertid en kim af en god idé i det. Så jeg har taget forslaget og ændret det på en sådan måde, at det letter samarbejdet mellem nationale efterretningstjenester, politi- og sikkerhedstjenester uden at oprette en bureaukratisk institution og uden yderligere omkostninger. Et af de problemer, jeg havde med forslaget til at begynde med, var, at det syntes at ville kodificere eller skabe en tarif for beskyttelse. Således ville en person som Dem, hr. formand, der er af største betydning for EU, uden tvivl blive forsynet med to pansrede biler fyldt til bristepunktet af bevæbnede politifolk med maskinpistoler, hvorimod et ydmygt menigt medlem af Parlamentet som jeg selv skulle være heldig, hvis jeg så en politimand gå forbi mit hus en gang imellem. Det slog mig at være en lidt besynderlig idé, for om ikke andet ville det levere en absolut perfekt vejledning til en eventuel morder om, hvad han med sandsynlighed ville komme op imod. Så jeg fjernede alt dette.
Der er imidlertid, som jeg stadig siger, det væsentlige punkt, og det, jeg har tilføjet dertil, er, at der bør være samarbejde og en form for harmonisering - ikke kun af den beskyttelse, der ydes, men af reaktionsmekanismen i tilfælde af en sådan tragedie eller et forsøg herpå. Der findes en række institutioner, der strækker sig fra SAS i Storbritannien til de tyske grænsestyrker, det fremragende militære politi i Spanien og Italien og andre lande, som siden de tragiske begivenheder ved Olympiaden i München har erhvervet en stor ekspertise, hvad angår reaktion. Det forekom mig vanvittigt at udelade dette spørgsmåls reaktionselement.
Hvad angår spørgsmålet om informationsudveksling, tror jeg, at dette bør ske efter behov, og det bør frem for alt holdes væk fra politikere, bureaukrater, ja, og endog de folk, som selv bliver beskyttet, idet den operationelle sikkerhed på dette område bør være af altoverskyggende interesse. Og der bør ej heller være nogen ekstra beslutningstagningsniveauer, som kan blande sig i den operationelle effektivitet. Når man ved, hvor lang tid det undertiden kan tage for alle Unionens institutioner at nå frem til en beslutning, sender tanken om at indføre endnu et lag mellem attentatforsøget på Dem, hr. formand, og reaktionen fra politimanden, og det ville skulle gennem flere udvalg, kuldegysninger op og ned ad ryggen på mig.
Endelig er den anden vigtige ting, som jeg har tilføjet, at informationsudvekslingen skal underkastes principperne i chartret om grundlæggende rettigheder. Dette er et område, hvor der vil blive udvekslet information om kendte trusler, kendte mulige mistænkte, men ikke desto mindre må vi sikre os, at de grundlæggende rettigheder opretholdes.
Når dette er sagt, håber jeg, at Parlamentet vil blive tilstrækkeligt imponeret over at vide, at mine ændringsforslag var de eneste, der blev forelagt udvalget. De blev enstemmigt vedtaget uden nogen stemmer imod, og jeg har ladet mig fortælle, at det er en sjælden om ikke enestående begivenhed.

Formanden.
Hr. Stockton, mange tak for Deres venlige bemærkninger vedrørende den fungerende formands betydning, men jeg må sige, at jeg har et haglgevær i mit hus, og det er ganske tilstrækkeligt.

Deprez (PPE-DE)
Hr. formand, kære kolleger, jeg vil først og fremmest forsikre Dem om, at jeg ikke får brug for de 10 minutter, som jeg absolut har fået tildelt.
Hr. formand, de to betænkninger, som jeg har æren af at fremlægge her i dag i Europa-Parlamentet, er meget forskellige, selv om de begge handler om det samme emne, nemlig om Europol, som, hvilket alle ved, er den europæiske politienhed.
Den første betænkning drejer sig om initiativet fra Kongeriget Belgien om tilpasning af Europol-ansattes grundlæggende vilkår. Den er af et meget begrænset omfang, og det er derfor ikke nødvendigt at knytte lange kommentarer til den. Jeg foreslår udtrykkeligt kort og godt Europa-Parlamentet at forkaste dette initiativ af to væsentlige årsager.
For det første kan jeg ikke forstå, og jeg håber, at Europa-Parlamentet kan følge mig, hvorfor de Europol-ansatte skal bevilges en stigning på 5,2% for perioden fra juli 2001 til juli 2002, mens de embedsmænd i EU, som arbejder i Holland, i den samme by, nemlig Haag, bevilges en stigning i deres vederlag og tillæg i den samme periode på 4,3%. Vi har ikke fået nogen seriøs og troværdig begrundelse for denne stigning.
For det andet er det i mine øjne inkonsekvent og uacceptabelt, at Rådet rådspørger Europa-Parlamentet om et sådan rutinespørgsmål, mens det systematisk afviser at gøre det i forbindelse med budgettet for Europol, selv om de to beslutninger henhører under den procedure, der er fastsat i afsnit VI i EU-traktaten, og som kræver drøftelse i Europa-Parlamentet. Det er derfor uden tøven eller betænkeligheder, at jeg opfordrer til, at dette initiativ forkastes.
Hr. formand, kære kolleger, den anden betænkning drejer sig om noget helt andet. Den handler om initiativet fra Kongeriget Belgien og Kongeriget Spanien, som ud over den nødvendige tilpasning af Europols opgaver foreslår et nyt middel til ændring af Europol-konventionen. Kære kolleger, De ved, at Europol på nuværende tidspunkt er en institution, som er opstået ved et simpelt og enkelt samarbejde mellem regeringerne. I den forbindelse vil enhver ændring, om de er betydningsfulde eller bydende nødvendige, af den konvention, som Europol henhører under, omfatte en ratificering i alle medlemslandene i henhold til kravene i bestemmelserne i de respektive forfatninger. Det vil sige, at der f.eks. for ratificeringen af Europol-konventionen ville være behov for tre lange og gode år. Hr. formand, kære kolleger, det er naturligvis en alt for lang, alt for langsom og fuldstændig forkert fremgangsmåde, hvis man vil give Europol beføjelse til at reagere hurtigt på de mange forskellige og skiftende former for alvorlig kriminalitet. Med forslaget om, at ændringer til Europol-konventionen fremover skal vedtages af Rådet, ser det ud til, at initiativet fra Kongeriget Belgien og Kongeriget Spanien peger i den rigtige retning.
Reelt mener jeg og Udvalget om Borgernes Friheder, at dette initiativ lider under tre store mangler:
1. Det fastholder juridisk Europol i rammen for det simple samarbejde mellem regeringerne, hvilket er i modstrid med alle de anmodninger, som gentagne gange er blevet udtrykt her i Europa-Parlamentet, og på trods af at Rådet praktisk talt ved hvert eneste møde overdrager flere og flere opgaver til Europol til fordel for hele Unionen.
2. Denne beslutning risikerer efter udvidelsen af Unionen at medføre en stor træghed eller endda en fuldstændig blokering af beslutningsprocessen, for konventionen forudsætter nu og forudsætter også fremover, at alle beslutninger fra Rådet vedrørende Europol bør træffes enstemmigt. Jeg spørger mine kolleger, hvordan de tror, at 27 kan blive enstemmigt enige om operationelle beslutninger for politiet, eftersom vi i Europa har en kriminalitet og en alvorlig kriminalitet i voldsom stigning i nogle sektorer.
3. Forslaget bekræfter Europa-Parlamentets fuldstændig marginale rolle i forbindelse med alt, hvad der vedrører Europol, idet Europa-Parlamentet fremover bliver frataget juridiske midler og den institutionelle ramme, som fremover ville kunne berettige det til at udøve en reel demokratisk kontrol. Man kan ikke komme med indvendinger mod den kendsgerning, at takket være konventionen er der en vis demokratisk kontrol, som på nuværende tidspunkt udøves på Europol af de nationale parlamenter. Alle de, der ved, hvordan Europol fungerer, og kender til den måde, som de nationale parlamenter arbejder på, ved udmærket, at der for øjeblikket ikke føres nogen seriøs demokratisk kontrol med Europol. Rådet har valgt at foreslå et middel, der er skæmmet af alvorlige mangler, som jeg lige har nævnt, hvilket er så meget desto mere uforklarligt, hr. formand, kære kolleger, når der i traktaten findes en alternativ løsning, der gør det muligt på en enkel måde at løse de problemer, som jeg netop har nævnt. Det drejer sig reelt om at gøre brug af den bestemmelse, der formelt er fastsat i artikel 34, stk. 2, litra c), i EU-traktaten, og som gør det muligt enkelt og simpelt at erstatte Europol-konventionen med en beslutning fra Rådet.
Anvendelsen af denne bestemmelse kunne direkte medføre, at Europol blev integreret i den tredje søjle og dermed i systemet med fællesskabsretten, hvilket på kort sigt ville give tre væsentlige fordele:
1. en forbedring af Europols operationelle kapacitet, eftersom alle Rådets beslutninger vedrørende Europol i henhold til artikel 34 i traktaten bør træffes med flertal, uden mulighed for dispensation,
2. en forbedring af Europa-Parlamentets parlamentariske kontrol af Europol, eftersom Europa-Parlamentet i henhold til traktatens artikel 39 bør høres i forbindelse med alle de gennemførelsesforanstaltninger, som Rådet har vedtaget, og for det andet får Europa-Parlamentet mulighed for at indgive appel til Domstolen, hvis disse rettigheder krænkes,
3. automatisk gennemførelse af alle de beslutninger, som Rådet har vedtaget på baggrund af artikel 3 om bestemmelser vedrørende Domstolens kompetence, hvilket Europa-Parlamentet altid har forlangt.
Hr. formand, kære kolleger, det er med disse argumenter, at jeg anmoder Europa-Parlamentet om på grund af operationelle og demokratiske mangler at forkaste initiativet fra Kongeriget Belgien og Kongeriget Spanien - det er en dårlig dag for Kongeriget Spanien! - og derimod godkende den anbefaling, som sigter mod at ændre Europol-konventionen til en rådsbeslutning, og dermed at integrere den i EU's institutionelle system. Jeg vil i forbindelse med den målsætning, som min kollega fru Frassoni gav udtryk for, gerne præcisere, at jeg personligt mener, at dette kun bør være en overgangsfase, som jeg foretrækker bliver kort, inden den fuldstændige fællesskabsovertagelse, det vil sige, inden traktaterne samles, og den lammende og kaotiske skelnen mellem de tre søjler forsvinder. Jeg håber, at konventet på dette område vil kunne leve op til tidens udfordringer og borgernes forventninger.

Naranjo Escobar (PPE-DE)
Hr. formand, jeg vil begrænse min kommentarer til initiativet om erklæringen om Europol-ansattes grundløn og tillæg, som jeg beskæftigede mig med som ordfører for Budgetudvalget.
I princippet er det et mindre spørgsmål, som ligner rutine. Men sådan som initiativet forelægges for os, mangler det imidlertid den nødvendige nøjagtighed. Parlamentet har allerede tidligere udtalt sig om, hvorvidt det var hensigtsmæssigt at medtage Europols budget i fællesskabsbudgettet.
Europol har i de seneste år udvidet sit kompetenceområde, og det er ikke blevet fulgt op af en ændring i Europols retlige ramme, som gør det muligt for Parlamentet at gennemføre en demokratisk kontrol. Afgørelsen om justering af vederlag skal indskrives i budgettet. Dette område, som naturligvis omfatter dens finansforordning, fungerer, uden at Parlamentet udtaler sig om disse spørgsmål, og på denne baggrund høres vi om tilpasningen af vederlag og tillæg i medfør af den nuværende konventions artikel 44.
Som vores kollega Deprez sagde, gøres der i afgørelsen ikke rede for grunden til, at løntilpasningen fastsættes til 5,2%. For samme periode er løntilpasningen for fællesskabstjenestemænd i Nederlandene fastsat til 4,3%, hvilket baseres på OECD's statistik for alle fællesskabsinstitutionerne.
Det er rigtigt, at konventionens artikel 44 ikke knytter vedtagelsen til en procedure, der kan sammenlignes med den, der anvendes for de øvrige tjenestemænd, men jeg synes oprigtigt talt ikke, at den manglende berettigelse er i overensstemmelse med principperne om forsvarlig økonomisk forvaltning af fællesskabsbudgettet.
I forbindelse med afvisningen af initiativet sættes der ikke spørgsmålstegn ved det lønniveau, der skal gælde for Europols tjenestemænd, men ved manglen på berettigelse i den fulgte procedure.
Hr. formand, vi ønsker, at Europol bliver styrket, at organisationen effektivt lever op til sine mål, så borgerne føler sig beskyttet, og det er fuldt ud kompatibelt med den demokratiske kontrol, som Parlamentet har krævet, hver gang vi har drøftet retsstatus for dette politisamarbejdsredskab.

Vitorino
Hr. formand, jeg vil gerne takke Parlamentet for at have givet mig lov til at tale på dette tidspunkt i forhandlingen, da jeg er nødt til at tage af sted til Rom for at deltage i indledningen af en feasibility-undersøgelse om grænsevagten ved de ydre grænser. Så lad os sige, at jeg har fået lov til at tale, fordi jeg skal af sted til fronten.
De fem initiativer, der er blevet forelagt af medlemsstaterne, har forskellige anvendelsesområder, men de relaterer alle til politisamarbejde. Jeg vil indlede med initiativerne vedrørende Europol. Det første, der er forelagt af Belgien, tager sigte på at justere grundlønnen og tillæggene for Europol-ansatte. Det er en formalitet, eftersom det følger af anvendelsen af Europol-konventionen, og Kommissionen har ikke noget imod et sådant initiativ.
Hvad angår det andet initiativ fra Belgien og Spanien om en rådsretsakt om vedtagelse af en protokol om ændring af Europol-konventionen, er det et betydeligt skridt hen imod en gennemførelse af bestemmelserne om Europol, der er fastsat i artikel 30, stk. 2, i traktaten om Den Europæiske Union, der, som De ved, fastslår Europols deltagelse i fælles efterforskningshold og muligheden for at anmode medlemsstaterne om at udføre og koordinere undersøgelser. Det følger også direkte af konklusion 43 og 45 fra Tampere om dette emne.
Det glæder derfor Kommissionen, at Rådet (justitsministre og indre anliggender) i april nåede frem til en politisk aftale om denne del af initiativet, mens de afventede Parlamentets udtalelse. Hvad angår den del af initiativet, der omhandler en forenkling af proceduren for at ændre Europol-konventionen, er Rådet for nærværende ved at behandle to forskellige initiativer. Det er Kommissionens faste overbevisning, og der følger jeg hr. Deprez' argumenter om, at Europol-konventionen bør erstattes af en rådsbeslutning i henhold til artikel 34, stk. 2, litra c), i traktaten om Den Europæiske Union. På dette punkt er Kommissionen helt enig i Parlamentets udkast til henstillinger om Europols fremtidige udvikling og dets formelle integration i Unionens institutionelle system som angivet i hr. Deprez' betænkning.
En rådsbeslutning vil ikke blot muliggøre ændring af artikler i konventionen gennem en forenklet procedure, men også vedtagelse af gennemførelsesforanstaltninger med kvalificeret flertal i henhold til artikel 34, stk. 2. Hvis Europol skulle etableres i dag, ville det formentlig være baseret på en rådsbeslutning, da det er det retlige instrument, der bruges i dag. Retsgrundlaget for Europol vil desuden så være i overensstemmelse med det retsgrundlag, der blev valgt for Eurojust. Endelig vil en rådsbeslutning bringe Domstolens rolle i overensstemmelse med det, der er fastsat i Amsterdam-traktaten.
Jeg vil nu kommentere udkastet til henstilling. Vi kan gå fuldt ind for henstilling 6 om samarbejde med Eurojust og OLAF og for næsten hele henstilling 4 om parlamentarisk kontrol. Hvad sidstnævnte angår, er jeg glad for, at Parlamentet er enig i det, Kommissionen foreslog i den meddelelse, vi har lanceret om den demokratiske kontrol med Europol. Vi har visse betænkeligheder ved at have repræsentanter fra Parlamentet med i Europols styrelsesråd. Jeg mener, at der er alternative former for parlamentarisk kontrol, som er mere passende for Europols særlige karakter.
Hvad angår henstilling 2 om budgettet, mener Kommissionen, som den har forklaret i den meddelelse, jeg nævnte ovenfor, at spørgsmålet om fællesskabsfinansiering bør afgøres inden for rammerne af Europols eventuelle fremtidige operationelle kompetence. Hvad angår henstilling 3, opgaver, kan vi gå ind for det hele undtagen de første to punkter: deltagelse i fælles efterforskningshold og anmodning af medlemsstaterne om at iværksætte efterforskninger. Fra Kommissionens synsvinkel er disse to sidstnævnte punkter overflødige, eftersom Rådet nåede til politisk enighed om dem i april.
Hvad angår de tre initiativer, der er forelagt af det spanske formandskab, vil jeg gerne udtrykke Kommissionens taknemmelighed over, at dette emne er opført på dagsordenen, da der er et reelt behov for fremskridt inden for politisamarbejdet i EU. Hvad angår politiundersøgelser, har Kommissionen ved flere lejligheder understreget sin interesse i at fremme samarbejdet inden for et område, hvor der ofte er utilstrækkelig viden på europæisk plan. Samtidig har vi imidlertid advaret mod en formering af netværk, hvis funktion ifølge de erfaringer, der er høstet af Det Europæiske Politiakademi, kan være vanskelig.
Kommissionen har derfor foreslået en mere pragmatisk fremgangsmåde, nemlig at ændre Rådets afgørelse af 22. december 2000 om oprettelse af Det Europæiske Politiakademi, for at gøre det muligt for institutterne for politiundersøgelser i de medlemsstater, hvor disse institutter er adskilt fra politiuddannelsesinstitutionerne, at deltage som fulde medlemmer af Det Europæiske Politiakademis netværk. Jeg er glad for, at dette forslag, som i høj grad er i overensstemmelse med hr. Sousa Pintos forslag, har vundet genklang i en række medlemsstater og nu synes at være yndlingsvalget i Rådet.
Hvad angår initiativet om en rådsbeslutning om etablering af et netværk af kontaktpunkter bestående af nationale myndigheder med ansvar for privat sikkerhed, er Kommissionen enig i, at væksten i den private sikkerhedssektor i alle vores lande såvel som i ansøgerlandene kræver en generel politisk drøftelse om ansvarsdelingen mellem de offentlige myndigheder og den private sektor, når det gælder om at yde sikkerhed for vores borgere. Men uanset hvor gerne vi så en alvorlig politisk diskussion finde sted på EU-plan om dette emne, er vi helt nødt til at respektere den kompetencedeling, der er fastsat i traktaterne.
Kommissionen har ved flere lejligheder peget på, at det, selv om det ville være positivt at etablere kontakter mellem de ansvarlige myndigheder, der beskæftiger sig med privat sikkerhed i medlemsstaterne, bør understreges, at privat sikkerhed ifølge Domstolens retspraksis er en tjenesteydelse som alle andre tjenesteydelser. Og som sådan falder den inden for Det Europæiske Fællesskabs kompetenceområde, som fru Cerdeira Morterero lige har understreget, og at etablere et netværk baseret på afsnit 6 ville være i modstrid med artikel 47 i traktaten om Den Europæiske Union, som fastslår, at "der intet er i nærværende traktat, der berører traktaterne om oprettelse af De Europæiske Fællesskaber eller senere traktater og akter om ændring eller supplering af disse".
Kommissionen har derfor taget de nødvendige skridt til at gå videre inden for rammerne af den første søjle til en undersøgelse af behovet for fælles foranstaltninger til at regulere de sikkerhedstjenester, der tilbydes af private udbydere i EU. Kommissionen vil desuden gerne gentage sit argument om ulempen ved at etablere endnu et netværk med de administrative og budgetmæssige konsekvenser, der følger heraf.
Endelig hvad angår forslaget om at oprette et netværk til beskyttelse af fremtrædende personer, bifalder Kommissionen dette initiativ, som peger på et område, hvor behovet for et øget samarbejde i EU er blevet tydeligt. Selv om vi må sætte spørgsmålstegn ved den grundlæggende fordel ved at etablere endnu et netværk, synes det klart, at initiativet er en imødegåelse af et reelt behov, som er blevet bekræftet af eksperter på området.
Et vigtigt argument, som blev fremsat af ordføreren, lord Stockton, og som Kommissionen er enig i, er, at netværket ikke bør have kompetence til at harmonisere medlemsstaternes lovgivning og regelsæt. Netværket bør ikke have nogen beslutningstagningskompetence, men bør kun fungere som et rådgivende organ og ikke have nogen budgetmæssige beføjelser. Kommissionen har kun ét forbehold, når det gælder om at støtte dette initiativ, og det hænger sammen med spørgsmålet om Kommissionens deltagelse i netværket. Vi bør inddrages mere.
Jeg vil slutte af med at takke ordføreren, lord Stockton, hvis arbejde er et værdifuldt bidrag til initiativet med hensyn til dets retsgrundlag, men også med hensyn til den merværdi, som dette netværk vil bibringe politisamarbejdet.

Formanden.
Mange tak, kommissær. God flyvetur, og kys jorden, når De ankommer.

Hernández Mollar (PPE-DE).
Hr. formand, min kære kollega og gode ven hr. Deprez har glemt, at lige præcis dagen i dag heller ikke er nogen god dag for Belgien.
Min gruppes holdning falder sammen med konklusionerne i Cerdeira- og Sousa Pinto-betænkningerne i den henseende, at det er nødvendigt at regulere sektoren for private sikkerhedsselskaber på fællesskabsniveau på grund at den store omsætning, disse selskaber har i Unionen, som fru Cerdeira anerkender i sin betænkning. Imidlertid må jeg sige, at argumenterne for at tage initiativet op igen er gyldige, for det er nødvendigt at tilpasse retsgrundlaget.
Hvad angår skabelsen af et Europæisk Institut for Kriminalvidenskabelige Undersøgelser, burde det sikkert medtages inden for området den europæiske politiskole netop for ikke at fordoble organer, som senere kan blande sig i hinandens funktioner.
Under alle omstændigheder, mine damer og herrer, viser disse to initiativer det spanske formandskabs tydelige interesse i og bekymring for at opnå så stor effektivitet som muligt i de instrumenter, der stilles til de europæiske borgeres rådighed for at garantere deres sikkerhed.
Derudover, mine damer og herrer, bemærker den europæiske offentlige opinion med ængstelse ikke alene en stigning i forbrydelser, men også en stigende tendens til gadevold.
Masseopvisninger som f.eks. fodbold, de offentlige demonstrationer, som i princippet er legitime og fredelige, som antiglobaliseringsbevægelserne, udvikler sig i for mange tilfælde til voldelige demonstrationer, som skaber katastrofale ødelæggelser i byerne eller endog bringer personlige ofre. I de store byer findes der allerede kvarterer, som ikke er tilgængelige for almindelige mennesker, når mørket falder på. Der er en tydelig utilfredshed og bekymring blandt borgerne over for denne usikkerhed. Og det er grunden til, at de private sikkerhedsselskaber er i fremgang og har brug for regulering på europæisk niveau. Derudover er der brug for en grundig overvejelse af den toleddede størrelse offentlig sikkerhed - privat sikkerhed. Man har på fornemmelsen, at de, der har økonomiske midler til at garantere sin sikkerhed, kan nyde godt af denne sikkerhed, mens de, der ikke har råd, løber en større risiko. Det vil sige, at de, der har nok penge, køber den sikkerhed, som staten ikke er i stand til at garantere. Derfor synes jeg, det er umagen værd at gå i dybden med dette emne.
På den anden side er gadevold, edb-forbrydelser og børnepornografi nye former for forbrydelser med et stort psykologisk aspekt. Det er eventuelt også en følge af dynamikken og hyperudviklingen i et samfund med stor kommunikations- og transmissionskapacitet, hvor værdier som sikkerhed, retsvæsen og borgerfred skubbes i baggrunden til fordel for en misforstået modernitet og fremgang.
At bekæmpe disse fænomener på europæisk plan kræver bestræbelser med politisk koordinering og en hurtig igangsættelse af initiativer, der går i samme retning som dem, vi drøfter her i dag.

Ceyhun (PSE).
Hr. formand, kære kolleger, først vil jeg gerne takke ordføreren, vores kollega hr. Deprez, på min gruppes vegne for hans fremragende betænkning om Europol. Vi taler jo her i Parlamentet meget ofte om dette emne, og jeg tror, vi er enige om, at Europol er en vigtig og rigtig myndighed i EU. Den skaber større sikkerhed for borgerne og kan hjælpe os med at dæmme op for grænseoverskridende kriminalitetsformer.
For at sikre det skal vi bruge godt personale, og det koster naturligvis penge. Så vidt er vi enige. Derfor er det lidt smerteligt, at vi må gøre vores nuværende standpunkt klart, når det gælder spørgsmålet om de ansattes lønninger. Jeg er virkelig ked af, at vi desværre, hvad embedsmændene angår, i øjeblikket simpelthen må operere med sanktioner. Vi ønskede egentlig ikke at lægge os ud med embedsmændene, vi ville hellere have med Rådet at gøre, men sådan er det i øjeblikket, hvad den parlamentariske side angår. Vi er blevet spurgt om det, og her er vores svar.
Vi forlanger, at der oprettes strukturer, som giver mulighed for parlamentarisk kontrol med Europol. Det kan Rådet ikke blive ved med at ignorere. Jeg siger til Rådet: Samarbejdet med det store flertal i Parlamentet vil afhænge af Rådets adfærd i dette spørgsmål. Min gruppe betragter styrkelsen af Parlamentet som et af de vigtigste punkter for et stabilt Europas fremtid. Om udvidelsen bliver en succes, er også direkte afhængigt af parlamentariseringen af Europa. Det gælder for alle områder, også for indenrigspolitikken, for den indre sikkerhed. Vi vil ikke kun være med til at træffe beslutninger om penge, vi vil også være med til at udforme indenrigspolitikken fra Parlamentets side. Budgetretten er en del af denne udformning. I denne forbindelse vil jeg gerne minde om, at vi hidtil har været meget samarbejdsvillige. Rådet har vores fulde støtte til foranstaltningerne efter den 11. september. Vi har fuldt ud tilsluttet os en hurtig bekæmpelse af terrorismen. Også listerne over personer og grupper, hvis formuer skal indefryses, støttede vi uden tøven, fordi vi var overbevist om, at det var det rigtige at gøre. Vi har udvidet vores dagsorden med væsentlige punkter om bekæmpelsen af terror, og det er sket i samarbejde med Rådet og Kommissionen.
Men efter vores fulde støtte forventer vi nu også bevægelse fra Rådets side. Vi har leveret vores del. Nu er det op til Rådet at komme os i møde. Indtil det sker, vil vi støtte forslaget fra hr. Deprez angående Europol om at afvise Belgiens og Spaniens initiativ, og vi håber, at Europols embedsmænd vil forstå os.

Frassoni (Verts/ALE).
Hr. Deprez, min gruppe er enig med Dem i de to første spørgsmål om initiativerne fra Rådet, men desværre ikke i henstillingen. Vi mener faktisk, at det er risikabelt at anbefale en ny idé uden et demokratisk sikkerhedsnet, og vi mener, at det er noget risikabelt at støtte idéen om, at der skal være flertal i Rådet uden samtidig at have en fælles beslutning. Derudover viser erfaringen fra Europa meget, meget klart, at princippet om det midlertidige definitive og det definitive midlertidige virkelig også anvendes her i EU.

Kaufmann (GUE/NGL).
Hr. formand, siden februar har Det Europæiske Konvent holdt møder her i Parlamentet. På møderne har man gentagne gange med rette beklaget den manglende gennemsigtighed, manglende offentlighed og den utilstrækkelige demokratiske kontrol med EU's institutioner. Men når det gælder Europol, synes alt dette ikke at spille nogen rolle. Denne myndigheds opgaver besluttes af regeringerne indbyrdes, ikke af Rådet i en flertalsprocedure, som i øvrigt heller ikke netop er indbegrebet af gennemsigtighed og demokrati. Vi i Europa-Parlamentet bliver holdt helt uden for kontrol og medbestemmelse, og derfor siger jeg helt klart, at det er og bliver en skandale, at medlemsstaternes regeringer nægter at ændre på dette.
Mens den demokratiske indflydelse og kontrol bliver holdt ude, er Europols kompetencer imidlertid blevet udvidet trin for trin siden 1998. Der kom et nyt skub efter 11. september, stikordene er hvidvaskning af penge og terrorbekæmpelse. Nu forestår der en ny udvidelse af Europols opgaver. Her forbereder man sig allerede aktivt på udvidelsen. Ifølge aviserne er man til dette formål allerede rykket ind i nye bygninger på myndighedens hovedsæde, og de første kontaktembedsmænd fra ansøgerlande, f.eks. fra Polen, har taget fat på deres arbejde.
Alle disse overvældende ændringer sker, uden at Europa-Parlamentet har fået bare den mindste informations- og kontrolmulighed. Det har hverken mulighed for at forlange en drøftelse af den årlige aktivitetsrapport fra myndigheden eller for at indkalde direktøren til det ansvarlige parlamentsudvalg. Parlamentet har ikke engang ret til at sende to repræsentanter til bestyrelsen. Vi er som direkte valgte medlemmer henvist til at søge vores informationer i aviserne, og derfor, hr. Deprez, støtter min gruppe Deres krav om at afvise Belgiens og Spaniens initiativ.

Berthu (NI).
Hr. formand, de to Deprez-betænkninger om Europol er en anledning for Europa-Parlamentet til at spørge, om det får kontrolbeføjelser over denne instans. I den forbindelse fik Europa-Parlamentet i februar god støtte fra Kommissionen. Kommissionen foreslår i beretningen om udøvelsen af den demokratiske kontrol for Europol faktisk at skærpe Europa-Parlamentets kontrolbeføjelser, men bortleder samtidig opmærksomheden fra det ved at foreslå oprettelsen af et blandet udvalg, der skal bestå af repræsentanter fra Europa-Parlamentet og de nationale parlamenter, hvilket er en reform, der tilsyneladende er tiltrækkende, men reelt er uden indhold, for et blandet udvalg, sådan som det er foreslået, vil ikke få nogen beføjelser. Vi mener, at konteksten derimod kræver, at kontrollen med det europæiske politisamarbejde, som det er tilfældet med de nationale polititjenester, bliver overdraget til de nationale parlamenter. Denne kontrol kan gennemføres inden for den interparlamentariske søjle, som den tværgående gruppe SOS Demokrati har foreslået blev oprettet til det konvent, som på nuværende tidspunkt overvejer Unionens fremtid. Hr. formand, jeg kommer tilbage til det i min stemmeforklaring.

Pirker (PPE-DE).
Hr. formand, vi taler i dag om fem initiativer fra medlemsstaterne, og Rådet glimrer endnu en gang ved sit fravær. Disse initiativer er ganske vist i og for sig noget positivt, men de giver os i stigende grad problemer. Problemer, fordi den juridiske basis, som de er bygget på, meget ofte er absolut ubrugelig, og vi bliver konsulteret i spørgsmål, hvor vi overhovedet ikke behøver blive konsulteret, som f.eks. lønforhøjelsen til Europols ansatte. Jeg vil gerne sige til Rådet: Giv dem dog langt om længe en fornuftig indkomst, så de ansatte hos Europol bliver betalt i forhold til deres arbejde, så de bliver motiverede og ikke frustrerede.
De taler om problemer og vender Dem i sidste ende med løsningsforslagene mod en yderligere integration. Her taler jeg igen om Europol-konventionen. Vi har brug for hurtigere afgørelser, vi har brug for flertalsbeslutninger i Rådet. De giver os også problemer, disse initiativer, når der hele tiden oprettes nye institutioner, det vil sige mere bureaukrati, større omkostninger, men ingen kan forklare os, hvilken merværdi disse nye netværk og institutioner og indretninger giver for EU eller for sikkerheden.
Disse initiativer giver egentlig snarere det indtryk, at man signalerer aktivitet uden at ville stræbe efter virkelige løsninger. Denne fylde af initiativer blokerer i stigende grad vores arbejde i udvalget. Resultatet er, at fire af disse fem initiativer sandsynligvis må afvises i morgen, og at et initiativ kun bliver vedtaget, hvis tilsvarende ændringer fra lord Stockton og andre af os faktisk kan accepteres. Det er alt i alt ikke nogen god dag for denne form for parlamentarisme, for denne form for initiativer. Vi må overveje, om vi fremover i forbindelse med disse initiativer måske via konventet må slå ind på en ny vej, så der kan komme fornuftige løsninger i sikkerhedens interesse og også i Parlamentets interesse.
Borghezio (NI).
Hr. formand, vi er ikke på forhånd modstandere af forslaget om at oprette et organ, som på den ene side sikrer et reelt samarbejde mellem politienhederne i Europa, og som på den anden side indhenter oplysninger om udviklingen og resultater af undersøgelser og efterforskning i forbindelse med kriminalitetsbekæmpelsen. Men når det gælder kriminalitet, tager forslaget tilsyneladende ikke højde for en udfordring, som vi skal tage op i mange europæiske lande i dag, og som er yderst farlig, nemlig mafiaen. Det er en udfordring, som Europa-Parlamentet bestemt ikke kan ignorere. Mafiaen er desværre andet og mere end det, der i forslaget defineres som simpel "organiseret kriminalitet". Mafiaen har en tendens til i stadig større grad at brede sig fra de områder, den oprindeligt kommer fra. Den har ligefrem verdensomspændende alliancer, og den infiltrerer de økonomiske og finansielle sektorer ved hjælp af de mest sofistikerede systemer til hvidvaskning af penge.
Det Europæiske Institut for Kriminalvidenskabelige Undersøgelser - der efter min mening bør opkaldes efter doktor Giovanni Falcone, som for præcis 10 år siden ofrede sit liv for at bekæmpe mafiaen, og som var den første til at gøre opmærksom på mafiaens grænseoverskridende dimension - skal netop have det som en af sine målsætninger at bekæmpe mafiaen og forebygge mafiaens farer.

Coelho (PPE-DE).
Hr. formand, kære kolleger, Europa-Parlamentet har på konsekvent vis støttet forskellige initiativer til udvidelse af Europols mandat. Ud over narkotikahandel og de oprindelige beføjelser har vi således overdraget beføjelser vedrørende menneskehandel, terrorisme, hvidvaskning af penge, forfalskning af penge og betalingsmidler ligesom alvorlig international kriminalitet.
Vi vil gerne være med til at gøre Europol til en mere effektiv organisation til bekæmpelse af den organiserede kriminalitet. Det initiativ, som vi i dag har til diskussion, ønsker at gå endnu videre og ændre selve konventionen, der i sin nuværende udformning indskrænker Europols funktioner til dataindsamling, -analyse og -udveksling. Vi bifalder, at der gives Europol operative beføjelser, hvilket også ligger i Amsterdam-traktaten, sådan som vi fortolker den. Vi vil dog også gerne understrege, at dette må følges af foranstaltninger, der sikrer såvel demokratisk som retlig kontrol.
Den procedure, der skal ændre konventionen, er imidlertid af strikt mellemstatslig natur. Vi støtter derfor det forslag, som ordføreren, Gérard Deprez, stiller om, at dette initiativ tages tilbage, og at der fremlægges et initiativ om at erstatte konventionen med en rådsafgørelse på grundlag af EU-traktatens artikel 34, hvilket vil gøre det muligt at integrere Europol under den tredje søjle og dermed under EU-systemet, således som Europa-Parlamentet gentagne gange har ytret ønske om.
Hvad angår området med frihed, sikkerhed og retfærdighed, har vi brug for konkrete og velovervejede, men faste skridt fremad. Vi forkaster de initiativer, der blot skal pleje indtrykket af, at der gøres noget, men som ikke har konkret indhold. Jeg støtter derfor hr. Sousa Pintos betænkning og foreslår, at dette spanske initiativ om oprettelse af et Europæisk Institut for Kriminalvidenskabelige Undersøgelser forkastes, fordi det vil overlappe allerede eksisterende instanser, især Det Europæiske Politiakademi.
Vi støtter også Gérard Deprez' betænkning om en forhøjelse af Europol-ansattes vederlag, men hvis Europa-Parlamentet ikke høres om Europols almindelige budget, giver det ingen mening, at det høres om et detailspørgsmål. Jeg er enig med ordføreren om det vigtige i, at Europols budget bliver en del af fællesskabsbudgettet.

Paisley (NI).
Hr. formand, den stadig større trussel fra terrororganisationer og den større koncentration af terror, når det gælder mord på fremtrædende personer med det hæslige mord for nylig på en af Nederlandenes førende politikere, gør dette spørgsmål til et spørgsmål af grundlæggende betydning for Parlamentet i dag.
Alle sikkerhedsorganer i EU-landene skal, hvad enten de er offentlige eller private, samarbejde fuldt ud med hinanden på enhver mulig måde. Indsamlingen af data i deres efterretningsdatabaser og politistrategi er af ubetinget værdi for dem i deres bekæmpelse af terrorismen. De EU-lande, der har oplevet kraften bag terroristers ødelæggelse, og som har eller har haft succes i deres bekæmpelse af terroristerne, bør tilskyndes til at gå i spidsen og hjælpe andre, der måtte stå over for en lignende situation.
Jeg mener ikke, at det er indlemmelsen af politistyrkerne eller sikkerhedsorganerne i EU, som vil løse dette problem, men det mest fuldstændige samarbejde mellem alle disse organer her og nu.

Formanden.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.00.
(Mødet udsat kl. 19.55 og genoptaget kl. 21.00)

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende betænkninger:
A5-0169/2002 af Fiori for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter om en midtvejsstatus over reformen af de fælles markedsordninger inden for rammerne af Agenda 2000 (2001/2127(INI));
A5-0164/2002 af Rodríguez Ramos for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter om udviklingen i landdistrikterne inden for rammerne af Agenda 2000 - foreløbig status i Den Europæiske Union og i ansøgerlandene (2001/2041(INI)).

Fiori (PPE-DE)
Hr. formand, jeg beklager, at kommissæren ikke er her, for jeg ville have startet min redegørelse om den initiativbetænkning, som jeg er ordfører for, med at sige, at det klima, der er med hensyn til landbrugssituationen, uden tvivl er meget venligere end klimaet i fiskerisektoren, når man tænker på forhandlingen i dag.
Det spørgsmål, som vi behandler i vores initiativbetænkning, er den planlagte midtvejsstatus over den reform, der går under navnet Agenda 2000. Vi foretager en analyse efter at have givet en introduktion til den anden store reform af EU's landbrugspolitik, som i den seneste tid har fået en meget kraftigere og væsentligere betydning end det, der var hensigten, da man underskrev aftalen i Berlin i 1999. Hvorfor har den det? Det har den, fordi europæisk landbrug i øjeblikket gennemgår en af de vanskeligste, mest komplekse og følsomme faser i EU's landbrugspolitiks eksistens, og landbrugets vanskeligheder - som landmændene udmærket fornemmer, og de betragter EU som et vigtigt holdepunkt - har desuden afspejlet sig i forberedelsen af betænkningen, i forhandlingen i udvalget og i vanskelighederne med at udarbejde en betænkning, som der er bred enighed om.
Når det gælder indfaldsvinkelen, er der nemlig to store retninger, som ligger til grund for denne initiativbetænkning. På den ene side har vi dem, der mener, at det er nødvendigt at bevare de nuværende rammer for EU's landbrugspolitik, og som næsten er fjendtligt indstillet over for enhver ændring, der forandrer de kendte målsætninger og principper for EU's landbrugspolitik. Og på den anden side har vi dem, der ønsker indgreb ved hjælp af nogle kraftige foranstaltninger, som i høj grad ville ændre det nuværende retsgrundlag, for at tage højde for krisesituationen i nogle sektorer, EU's forestående udvidelse mod øst, forhandlingerne i WTO og ikke mindst nødvendigheden - som landmændene så afgjort mærker - af en markedsorientering, men også af produktionssystemer, der med tiden sikrer et varigt og acceptabelt indkomstniveau.
Dette er således et af de vanskelige spørgsmål, som vi skal tage op. Der stod skrevet, at McSharry-reformen og Agenda 2000-reformen skulle sikre landmændenes opretholdelse af samme indkomstniveau. I mange europæiske lande er dette ikke længere tilfældet, og det er heller ikke muligt at kontrollere dette. Selv i dag råder vi i øvrigt stadig ikke over et analysegrundlag, som giver nogle præcise oplysninger om udviklingen i landmændenes indkomst, og som vi kan bruge til at foretage en vurdering af Agenda 2000's konsekvenser, også set ud fra et indkomstmæssigt synspunkt.
Der har været mange holdninger og forslag fremme, og jeg vil gerne komme med et par bemærkninger til nogle af dem, eftersom jeg har stillet en række ændringsforslag, som er i tråd med min opfattelse, og som har været genstand for lange drøftelser og forhandlinger. Det første punkt er, at vi går ind for et system med direkte støtte, der ikke er forbundet med produktionen. At tage landbrugssektorens igangværende forandringer op er naturligvis en metode, der ikke kan sættes spørgsmålstegn ved, men i denne metode skal der også tages højde for et minimumsniveau for landmændenes indkomst. Det er en oplysning, som vi ikke råder over i øjeblikket, men det skal understreges, at vi langtfra må forestille os udelukkende at lade landbrugsbedrifternes indkomst være afhængig af det offentliges støtte.
Det andet punkt er, at der er to instrumenter, som vi har overvejet i lang tid, nemlig modulering og aftrapning. Moduleringen har hidtil været frivillig. I de medlemsstater, hvor den er blevet brugt, har den ikke givet de forventede resultater. Jeg er klar over, at modulering er et system til overførsel af midler og ressourcer, og det er så afgjort en metode, der ikke kan sættes spørgsmålstegn ved. En overførsel - som i den nuværende form både er frivillig og obligatorisk - er så afgjort et arbejdsinstrument, men hvis den anvendes sammen med en mekanisme, som hverken giver mulighed for en revidering eller for en analyse, når det gælder den metode, vi er nået frem til i initiativbetænkningen, forudser jeg, at den på den ene side risikerer at give landbrugsbedrifterne nogle alvorlige indkomstproblemer, og at den på den anden side bør undersøges meget grundigt. Som eksempel kan jeg nævne en stor landbrugsnation som Frankrig. Så sent som for et par dage siden gjorde landbrugsministeriet opmærksom på, at det moduleringssystem, som man har udarbejdet og gennemført i løbet af de sidste to år, har givet et overskud på 300 millioner euro, der stadig står til det offentliges disposition og ikke er blevet overført til landbrugsbedrifterne. Hvis vi så forestiller os en samtidig anvendelse af modulering og aftrapning, kommer vi til at stå i en situation, som en hvilken som helst økonometrisk model viser, nemlig et fald i landbrugsbedrifternes indtægt, der for en gennemsnitsbedrift på 100 ha kunne komme til at ligge på næsten 30%. Derfor skal vi være meget opmærksomme på dette aspekt!
Jeg vil slutte af med det sidste punkt. Jeg blev næsten anklaget for ikke at have brugt multifunktionalitetsbegrebet i min initiativbetænkning. Min opgave var dog at udarbejde en initiativbetænkning, som er stærkt forankret i første søjle. De aspekter, der vedrører situationens ændring og udvikling, behandles udtømmende i fru Rodríguez Ramos' betænkning, som jeg bifalder, som jeg stemte for, og som jeg i stor udstrækning er enig i. Når det gælder en betænkning ligesom den, fru Rodríguez Ramos har udarbejdet om udvikling af landdistrikterne, må vi dog absolut ikke glemme, at landbruget er en virksomhed og en økonomi, og at det har brug for den første søjle, der giver EU en strategisk stilling i forhold til de store internationale produkter, ikke mindst efter den amerikanske regerings beslutninger om landbrugslovgivningen.
Rodríguez Ramos (PSE)
Hr. formand, det drejer sig om en initiativbetænkning om en midtvejsrevision af Agenda 2000 i forbindelse med anden søjle - udviklingen af landdistrikterne. Vi mener, at udviklingen af landdistrikterne skal konsolidere et multifunktionelt landbrug på hele Unionens område, og at det derfor er nødvendigt, at udviklingen i landdistrikterne bliver en af EU's prioriteter.
Første og anden søjle er to uadskillelige instrumenter i den fælles landbrugspolitik, og derfor skal de supplere hinanden og stilles til rådighed for at opnå et multifunktionelt landbrug, hvor det er muligt at bevare talrige landbrugsbedrifter på hele Unionens område. Vi mener, at denne supplementaritet mellem den første og anden søjle er den eneste måde at forhindre, at der i EU skabes et tostrenget landbrug: et, som kun ser på markederne og alene er afhængigt af markedsstøtteordningerne, og et andet med ryggen til landbrugsmarkederne, som er afhængigt af de støtteordninger, der er adskilt fra produktionen.
Det er ikke nogen god model, det ville ikke være nogen god model, hvis første og anden søjle bliver som to vandtætte beholdere, som ikke kan forbindes, og som koncentrerer hele multifunktionaliteten i anden søjle, i udviklingen af landdistrikter. Hr. Fiori, eftersom De netop henviste til min betænkning, må jeg sige til Dem, at jeg mener, Deres vision er forkert og i sidste ende ineffektiv.
Det multifunktionelle landbrug bør gøre det muligt for os at gøre forvaltningen af markeder kompatibel med forvaltningen af landområderne og gøre det muligt for landmænd at eksistere på levedygtige landbrugsbedrifter i hele EU's område, både før og efter udvidelsen.
Det er rigtigt, at Agenda 2000 skabte anden søjle - udvikling af landdistrikter - i den fælles landbrugspolitik, og det bifalder vi. Men vi må beklage, at det er rigtigt, at den tildeles et begrænset budget: 10% af hele budgettet til den fælles landbrugspolitik bruges til udvikling af landdistrikter. Derfor anmoder vi om en større budgetbevilling, et styrket budget til denne søjle, så den kan klare de udfordringer, den står over for.
Vi beklager ligeledes, at medlemsstaternes ulige anvendelse af udviklingsforanstaltningerne ikke i alle tilfælde giver et positivt resultat for Unionens landområder. Navnlig for de mest tilbagestående, mest perifere områder, hvor landbruget virkelig spiller en afgørende rolle, og hvor der ikke kan findes en tilfredsstillende løsning på disse problemer.
Derfor foreslår vi, uden at anfægte de nationale myndigheders kompetencer, at vi definerer prioriteter for den fælles landbrugspolitiks anden søjle for at komme tættere på en definition af en kerne af prioriterede aktioner på fællesskabsplan, der kan sikre en bæredygtig udvikling i Unionen. Vi foreslår også, at Kommissionen fastlægger en ny typologi for landdistrikter, som bør lette arbejdet med fastlæggelse af prioriterede foranstaltninger for hvert område, og som samtidig kan bruges til at tillade en anvendelse af forskellige procentandele af samfinansiering i forbindelse med de forskellige landbrugsproblematikker, der findes i Unionen.
Vi anmoder om, at vi inden for rammerne af midtvejsrevisionen af Agenda 2000 gennemfører en obligatorisk og ensartet modulering af støtteordningerne i første søjle. Hr. Fiori sagde, at viljen allerede har svigtet. Derfor obligatorisk og ensartet modulering af støtteordningerne i første søjle for at bruge disse frigjorte ressourcer, ikke alene til foranstaltninger, som vi nu kan beskæftige os med - miljøvenligt landbrug, førtidspensionering, skovrejsning på landbrugsjord - men til alle de fastlagte foranstaltninger, der er fastlagt i forordningen om udvikling af landdistrikter.
Vi mener, at vi i denne foranstaltning og i midtvejsrevisionen bør styrke kravet om hensyntagen til miljøet i støtteordningerne og fastlægge en binding mellem direkte støtte og ydede tjenester på området multifunktionalitet, idet vi i højere grad gør støtten betinget af et krav om hensynet til miljøet med henblik på en bæredygtig udvikling af landdistrikterne.
Vi anmoder også om at få forenklet fællesskabsstøtterammen til udvikling af landdistrikter for på grundlag af EUGFL's to sektioner - Garantisektionen og Udviklingssektionen - at oprette én enkelt landbrugsfond for hele den fælles landbrugspolitik. Og i anledning af denne betænkning til fordel for et multifunktionelt landbrug, en anderledes multifunktionel landbrugspolitik, anmoder jeg til sidst om fælles beslutningstagning til Parlamentet på området landbrugspolitik.

Schierhuber (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, jeg vil først gerne takke de to ordførere, hr. Fiori og fru Rodríguez Ramos, hjerteligt for deres arbejde. Jeg vil især kommentere fru Rodríguez Ramos' betænkning. Jeg vil her som skyggeordfører for PPE-DE-Gruppen gerne takke hjerteligt for det gode samarbejde med fru Rodríguez Ramos. Midtvejsevalueringen af Agenda 2000 er en vigtig etape for landbruget, for videreudviklingen af den fælles landbrugspolitik er meget vigtig, netop i en global kontekst. Den rigtige kurs skal udstikkes i rette tid. Derfor er jeg meget glad for disse to initiativbetænkninger.
Jeg finder det positivt, at der i betænkningen lægges stor vægt på udviklingen af landdistrikterne med alle dens krav, problemer, chancer og muligheder. Den fortsatte støtte til denne udvikling inden for rammerne af anden søjle i den fælles landbrugspolitik er virkelig en vigtig sag for mig, men denne støtte må ikke gives på bekostning af den første søjle i den fælles landbrugspolitik. Det er også vigtigt at understrege landbrugets multifunktionalitet, som kan være med til at skabe arbejdspladser, og som også har mange andre positive effekter på landdistrikterne som helhed, miljøet, økonomien og bevarelsen af kulturlandskabet. Ligeledes vil jeg gerne bemærke, at fremme af alle landbrug i alle regioner i Europa og især de unge landmænds bedrifter er en vigtig sag for mig, da strukturerne på landet afhænger af bedrifternes eksistens og af viljen fra bedrifternes side til at beskytte dem.
I mange dele af Europa skal landbruget styrkes og ledes ind på en bæredygtig udvikling, men landbrugets konkurrenceevne må naturligvis ikke glemmes i denne forbindelse. Jeg opfordrer indtrængende til at være opmærksom på, at fødevaresikkerheden fortsat skal være sikret. Forbrugernes tillid og kvaliteten af landbrugsprodukterne er vigtige principper i dagens landbrug. Det er vigtigt for mig, at denne midtvejsstatus ikke bliver brugt som en anledning til generelt at sætte spørgsmålstegn ved de eksisterende ordninger i den fælles landbrugspolitik.
Midtvejsstatus betyder for mig en efterprøvning af Agenda 2000 og de nuværende ordninger. Som reaktioner på resultaterne af denne efterprøvning må der naturligvis foretages de nødvendige tilpasninger. Men Agenda 2000 skal gennemføres, og dens konsekvenser på lang sigt skal efterprøves. Desuden må udvidelsesproblematikken under ingen omstændigheder blandes sammen med den diskussion, som vi her fører om Agenda 2000 og midtvejsevalueringen. Den europæiske landbrugsmodel skal også være sikret i fremtiden. Hvis man går ind for en obligatorisk modulering af udligningsbetalingerne, må der også være en sikret obligatorisk medfinansiering fra medlemsstaternes side.
Sammenfattende vil jeg sige og understrege, at støtten til udviklingen af landdistrikter under ingen omstændigheder - som allerede nævnt - må ske på bekostning af den første søjle i den fælles landbrugspolitik, men at der skal stilles ekstra økonomiske midler til rådighed til denne udvikling. Vi i Europa-Parlamentet imødeser derfor med stor spænding Kommissionens forslag i forbindelse med midtvejsevalueringen om en positiv udvikling af land- og skovbruget og landdistrikterne og dermed om fremtiden for landmændene i Europa.

Garot (PSE).
Hr. formand, hr. kommissær, som helhed er jeg enig i, at de grundlæggende principper i den fælles landbrugspolitik overholdes, og imod enhver form for renationalisering og tilhænger af betydelige justeringer af denne fælles landbrugspolitik inden for rammerne af de finansielle aftaler fra Berlin, så den bedre svarer til de nye behov, der er opstået i vores samfund. Den fælles landbrugspolitik bør mere end nogensinde fremme eller styrke det multifunktionelle landbrug i alle de fælles markedsordninger for at sikre fødevaresikkerheden, den bæredygtige udvikling, udviklingen af landdistrikterne og den geografiske balance samt dyrevelfærden. Dette er, hvad borgerne i dag forventer af landbruget. Dette er grundlaget for den europæiske landbrugsmodel, som vi til stadighed skal forsøge at få anerkendt internationalt. Vi har med andre ord brug for et landbrug, der går fra at "producere mere" til at "producere bedre"!
Men vi bør melde klart ud. Hvis der på den ene side ikke er nogen fremtid for de europæiske landmænd ud over de traditionelle svar på borgenes forventninger, vil der på den anden side ikke være nogen reel multifunktionalitet, hvis den gennemførte politik ikke gør det muligt for de berørte personer i de forskellige områder at få en så tilstrækkelig indkomst, at de kan klare sig. Et samfund med forbrugere og skatteydere bør i denne situation påtage sig sit ansvar. Politisk betyder det, at vi med samme engagement skal beskæftige os med dette, med kravene fra et moderne samfund og med landmændenes indkomster. I den forbindelse vil jeg gerne advare mod alle tendenser, der sigter mod at indskrænke den fælles landbrugspolitik til den eneste offentlige belønning for multifunktionaliteten inden for rammerne af en forankret landdistriktssøjle og dermed for øvrigt underkaste landbruget dereguleringen af markederne. I samme forbindelse gør jeg opmærksom på USA's politik, som - ved et overbud af offentlig støtte - vil bidrage til at trække verdenspriserne ned og oversvømme vores markeder med genetisk modificerede produkter.
Afslutningsvis og som konklusion vil jeg sige, at jeg personligt er for en revideret fælles landbrugspolitik, der for det første støtter sig til et budget, der altid svarer til omfanget af dets prioriteter, med offentlige støtteordninger, der fordeles lige til landmændene i henhold til moduleringerne, for det andet til en politik om øget forvaltning af markederne, der giver fornyet værdi til kvaliteten af produkterne og reducerer vores afhængighed også med hensyn til visse former for import som f.eks. planteproteiner, og for det tredje til en politik om landbrugsindkomster, som sikrer, at dyrkningen af alle områderne bevares. Enhver tilpasning af den fælles landbrugspolitik, der falder uden for disse tre krav, vil både skuffe borgerne og landmændene.

Olsson (ELDR).
Hr. formand, hr. kommissær, først vil jeg takke fru Rodríguez Ramos og hr. Fiori for det enorme arbejde, de har lagt i begge disse betænkninger. Jeg har ikke så meget at tilføje til fru Rodríguez Ramos' betænkning. Men jeg har nogle kommentarer til hr. Fioris betænkning.
Jeg tror, det er vigtigt, at vi tænker over, hvorvidt det gælder om at bevare eller udvikle landbrugspolitikken. Vi må indse, at både den forbedrede fysiske og den elektroniske kommunikation gør os desto mere afhængige af omverdenen. Det gør det umuligt for os i EU at isolere os og føre en helt uafhængig landbrugspolitik. Vi må tage hensyn til det, der sker i vores omgivelser.
Verdenshandelsorganisationens forhandlinger bliver så meget desto vigtigere og bliver normsættende for, hvad vi gør. Dette understreges af, at landene i det centrale Østeuropa snart træder ind i EU. Et udvidet EU vil faktisk blive den største aktør på verdensmarkedet, hvad angår levnedsmidler. Derfor må vi også indtage rollen som den vigtigste aktør, når det gælder at føre udviklingen videre. Efter at USA har øget sin støtte til landbruget, må EU nu forsøge at videreføre spørgsmålet om at åbne verdensmarkedet, få udviklingslandene ind på verdensmarkedet og således få det til at fungere bedre. Dette skulle også give udviklingslandene mulighed for gennem vækst at vise sig som købekraft på verdensmarkedet på grund af, at de har et enormt behov for levnedsmidler.
Hr. formand, jeg tror, det er vigtigt, at vi tænker dette igennem både med hensyn til midtvejsstatussen og med hensyn til en ny landbrugspolitik efter 2006. At vi er klar over, at et fungerende verdensmarked er langt vigtigere for Europas landmænd, kan være en meget større garanti for, at disse får en passende indkomst, end et mere og mere skrøbeligt politisk støttesystem, som vi ikke længere er specielt enige om at ville opbygge.

Jové Peres (GUE/NGL).
Hr. formand, det Europæiske Råd i Berlin begrænsede midtvejsreformen af Agenda 2000 - og de to initiativbetænkninger drejede sig netop om Kommissionens kommende forslag om revision af Agenda 2000 - vedrørende grænserne for de finansielle overslag og den eventuelle revision af interventionspriserne for korn og mælkekvoter.
De finansielle overslag er blevet respekteret, og udgifterne er endda langt under de anslåede. Hvad angår prisen på korn, består det reelle behov efter min mening i at styrke prisforskellen i de olieholdige frø for at rette op på det strategiske underskud i vegetabilske proteiner. Imidlertid er det nødvendigt ikke at lave forsøg med hårdt korn eller ris for at undgå risici for, at afgrøden forsvinder. Og hvad angår ordningen for mælkekvoter, burde vi afholde os fra at lave forsøg, som kunne medføre katastrofale følger for bjergområderne.
Derfor synes jeg under ingen omstændigheder, at midtvejsrevisionen af Agenda 2000 bør give sig udslag i det, jeg ville kalde en radikal reform med budgetbegrænsninger før udvidelsen. Imidlertid kunne man reformere visse aspekter i Agenda 2000, som har vist sig at fungere dårligt eller ineffektivt. F.eks. burde anvendelsen af modulering være obligatorisk og ensartet i alle medlemsstaterne, og området for anvendelse af de midler, der er frigivet dertil, burde udvides betydeligt.
Jeg har nogle bemærkninger i forbindelse med udvikling af landdistrikterne. De politiske venskabsaftaler kan gøre det svært at opnå de fastsatte mål om at udvikle landdistrikterne. Sådan som kravet om samfinansiering er defineret nu, skaber det et underskud af handlinger i forbindelse med udvikling af landdistrikterne i de fattigste regioner, som er de mest trængende, og de handlinger, der er mest fremherskende i nogle lande, har ofte ikke meget at gøre med udvikling af bæredygtige landdistrikter.
Jeg synes, fru Rodríguez Ramos' betænkning meget passende berører disse problemer, og derfor vil den uden forbehold få min politiske gruppes støtte. Hvad angår hr. Fioris betænkning, er det nødvendigt at indse, at der er nogle strukturelle problemer, som eventuelt skyldes de mange ændringsforslag, der blev stillet. Hr. Fiori ved godt, at vi i min politiske gruppe - og jeg personligt - har gjort os store bestræbelser for at nå til enighed om nogle aspekter i forbindelse med mine ændringsforslag, og jeg syntes, det endelige resultat fra afstemningen i Landbrugsudvalget afspejlede visse kompromiser blandt alle udvalgets medlemmer.
Jeg blev overrasket over hr. Fioris endelige ændringsforslag, som vi skal stemme om i morgen, og jeg vil sige til ham, og det er venligt ment, at jeg ikke deler den indstilling, han netop har fremlagt for os, om, at vi skal stille en økonomisk, bedriftsmæssig vision, som også må findes i en stor del af landbruget, over for moduleringspolitikkerne. Jeg tror, at de offentlige politikker bør have konkrete mål - bæredygtig udvikling, jobskabelse, sociale kriterier - og at de under ingen omstændigheder må være inkompatible med denne økonomiske bedriftsvision af landbruget. Her er jeg uenig med hr. Fiori, og hvis hans ændringsforslag, som stryger moduleringen, vedtages, vil jeg råde min politiske gruppe til at stemme imod hans betænkning.

Mathieu (EDD).
Hr. formand, faldende priser på korn, fjerkræ, svine- og oksekød, import til lave priser og ustabile internationale markeder er dagligdag for landmændene. Men som alle andre økonomiske aktiviteter har også landbruget brug for fremtidsudsigter. Midtvejsevalueringen af den fælles landbrugspolitik bør være en anledning til at bekræfte målsætningerne i Agenda 2000 og til at forsikre landmændene om forhandlernes beslutsomhed til at forsvare vores produktioner og tvinge vores landbrugsmodel ind i de internationale diskussioner. Det er blevet en vanskelig opgave, når man ser, hvordan Kommissionen har ladet hånt om medlemslandenes holdninger i forbindelse med reformen af den fælles fiskeripolitik.
Den fælles landbrugspolitik sigter mod en varieret produktion, der er spredt over hele området. De to søjler skal bringes i overensstemmelse for at sikre landmændene en reel indtægt, hvor størstedelen bør komme fra prisen på produkterne. Markedets fælles organisationer med deres midler til regulering af markederne bør fortsat spille en væsentlig rolle, samtidig med at søjlen om udvikling af landdistrikterne styrkes. Denne søjle skal også gøre det muligt for landmændene at modsvare samfundets nye behov i forbindelse med kvalitet, miljøbeskyttelse og dyrevelfærd og at finansiere de ekstraomkostninger, som markedet ikke er klar til at påtage sig. Men denne anden søjle kan også på den ene side blive instrument for nytænkning ved f.eks. at fremme flere aktiviteter og mangfoldigheden i produktionerne som f.eks. planteproteiner, og på den anden side bliver fremtidens instrument ved at fremme etableringen af unge landmænd, særligt ved at gøre det lettere at overtage landbrug, som vil gøre det muligt for de ældre at forlade faget med værdighed.
Udviklingen af landdistrikterne sigter dog ikke mod at løse alle de miljømæssige, sociale og lokale udfordringer i landbruget. Det er desuden heller ikke den fælles landbrugspolitiks rolle. Det drejer sig om politikker om egnsplanlægning, som derfor i henhold til subsidiaritetsprincippet henhører under medlemsstaternes kompetence og ansvar. Budgettet for landbruget vil ikke blive erstattet med utilstrækkelig finansiering af projekter med andre begrundelser end landbruget, som man har tendens til at gøre for projekter, der udelukkende har miljømæssige mål, som Life-programmerne, bare for at nævne et eksempel.
Endelig er udvidelsen endnu en udfordring for vores landmænd. Vi skal sørge for, at der ikke igen drages tvivl om de allerede skrøbelige balancer mellem medlemslandene og ansøgerlandene.

Jeggle (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, ordet midtvejsstatus i forbindelse med Agenda 2000 er et at de centrale begreber i den aktuelle politiske diskussion på europæisk niveau. Vi har hver især vores personlige præferencer i forbindelse med dette vigtige emne. Det dokumenteres både af diskussionen i Landbrugsudvalget og af antallet af ændringsforslag. Begge ordførere skal have stor tak, fordi de med stor seriøsitet har forsøgt i videst muligt omfang at tage kollegernes berettigede anliggender med i deres betænkninger. Midtvejsevalueringen må som regnskabsgrundlag være en mulighed for fremtiden, det vil sige, Agenda 2000 skal bestå som bindende ramme frem til 2006. På dette grundlag må den fælles landbrugspolitik videreudvikles.
Helt klart må man med henblik på situationen på verdensmarkedet med dets globalisering afvise alle tendenser til regionalisering. Vores fælles landbrugspolitk skal være langsigtet og gennemskuelig for alle, og det vil sige, at vi ikke må tabe målet - mindre bureaukrati gennem forenkling - af syne. De produktionsformer, som samfundet ønsker, skal især opnås gennem passende incitamenter og i mindre omfang gennem påbud og forbud. Et stort spørgsmål er, hvordan vi plejer landdistrikterne og holder dem levende.
En nødvendig forudsætning for dette er en effektiv støtte til unge landmænd. Ligeledes ønsker vi en styrkelse af den anden søjle. Men hvad betyder det på landbrugsområdet? Målet må være at gøre det klart, at landskabspleje og økologiske tjenesteydelser ikke er gratis, men skal have en gennemskuelig markedsværdi. Pålidelige betingelser og fair konkurrence for landmanden og samtidig større frihed til landbrugene ved en helhedsbetragtning af deres ydelser er det første mål. Fremragende produktkvalitet, uanset fra hvilken produktionsform, og samtidig den nødvendige indkomst er det andet mål.
Kontrolleret sikkerhed i hele produktionskæden, hr. kommissær, det er vores tredje, men ufravigelige mål for den videre udvikling af den fælles landbrugspolitik.

Fruteau (PSE).
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, det er i dag helt klart, at vi skal skabe en europæisk landbrugsmodel, som ikke udelukkende er vendt mod produktionen, men tværtimod endnu en gang definere et multifunktionelt landbrug, som sikrer den sociale samhørighed og stabiliteten i beskæftigelsen, egnsplanlægningen og miljøet. Dette politiske valg er efter min mening et ubestrideligt godt valg. Der hører en udfordring med, nemlig at reformere vores fælles landbrugspolitik, så den er tilpasset kravene fra det 21. århundrede, så en fremtid for vores landbrugsmodel kan sikres i en økonomi, der bliver mere og mere global. Det er et ambitiøst projekt, men det er meget vigtigt. Lad os bevilge midlerne til denne ambition ved gradvist at overføre en betydelig del af fællesskabsbudgettet fra søjlen om markederne til søjlen om udvikling af landdistrikterne, samtidig med at der opfordres til alle typer af landbrug og særligt til de mest skrøbelige af dem. For Europa kan ikke på profittens alter ofre de produktioner, som den ikke anser for at være tilstrækkeligt rentable.
Kære kolleger, jeg henvender mig også til Dem på vegne af producenterne i regionerne i den yderste periferi, som ofte føler sig tilsidesat i forbindelse med fjernelsen af flere fælles markedsordninger, hvilket er iværksat af Verdenshandelsorganisationen under diktat fra amerikanerne. Produktionen af sukkerrør til fremstilling af rom udgør næsten 40.000 arbejdspladser i de franske oversøiske departementer, og for bananproduktionen drejer det sig om ca. 65.000 arbejdspladser på Antillerne og De Kanariske Øer. Det er vigtigt ikke kun på grund af områdernes overlevelse, men også for opretholdelsen af vores europæiske landbrugsmodel. For hvis vi ikke længere vil støtte disse former for produktioner, lader vi markedet være frit åbent for centralamerikanske multinationale selskaber, som for øvrigt mener, at overholdelsen af de sociale og miljømæssige bestemmelser eller, endnu mere simpelt udtrykt, den menneskelige værdighed blot er små petitesser. Og vi vender ryggen til et landbrug, som vi ønsker at opbygge, et landbrug, som er knyttet til miljøbeskyttelse, forbrugerbeskyttelse, og som er bekymret over den økonomiske, sociale og regionale samhørighed i EU.

Pesälä (ELDR).
Hr. formand, hr. kommissær, jeg takker ordførerne for deres prisværdige arbejde. Jeg er særlig glad for principperne nedfældet i Rodrígues Ramos-betænkningen, hvorefter det også i fremtiden skal være muligt at drive landbrug i hele EU på det nuværende og det kommende område. Jeg håber, at Kommissionen noterer budskabet i betænkningen, hvorefter der i EU's fremtidige landbrugspolitik i højere grad end i dag skal tages hensyn til faktorer, som skyldes forskellige klima- og dyrkningsforhold.
Ovennævnte anliggende knytter sig til det suverænt mest centrale spørgsmål i disse betænkninger, modulering. Alle taler om den, men endnu er det ikke besluttet, hvordan den gennemføres. Det er heller ikke alle, der er begejstret for den. Vi i Den Liberale Gruppe går ud fra, at modulering er nødvendig. Det er sandt, at den eksisterende EU-politik fordeler for mange midler til store gårde og endda til de mest produktive regioner i EU uden ved brug af disse midler at styre udviklingen mod en strukturel eller bæredygtig udvikling. Modulering skal derfor være et instrument, hvorved midlerne også kan omfordeles til brug i hele EU-området på grund af fødevarekvalitet og -sikkerhed.

Fiebiger (GUE/NGL).
Hr. formand, begge betænkninger og den største del af ændringsforslagene er baseret på den politiske vilje til at fortsætte beslutningerne fra Berlin og udforme udvidelsen af Fællesskabet på grundlag af denne europæiske landbrugsmodel. Den centrale opgave består i at opretholde markedsordningsbetalingen, idet mængdereguleringsinstrumentet som planlagt skal ske gennem en økonomisk udligning. Denne langsigtethed var en grundsten for den fælles landbrugspolitiks succes, og den bør man ikke nedgøre.
Det er hensigtsmæssigt at styrke konkurrenceevnen på nationalt niveau gennem kooperationsmodeller til udvikling af landdistrikterne som en økonomisk faktor for landbrugserhvervet. Det kræver høj kvalitet i produktionen og en høj grad af naturnær drift. At sikre den europæiske landbrugsmodels multifunktionalitet varigt, det er hovedindholdet i de to betænkninger. Et farvel til denne model ville være ensbetydende med at blive stående på en vej, som borgerne i regionerne kun lige er begyndt at benytte. Det, der mangler, er den brede samfundsmæssige debat om, hvorvidt man vil tage multifunktionalitetens risici med i købet. Jeg mener ja.
Afslutningsvis vil jeg sige, at jeg er imod enhver form for stordriftsfordele. Det har den europæiske landbrugsmodel hidtil ikke krævet, og det taler for udviklingsevnen og mulighederne i den fælles landbrugspolitik.

Van Dam (EDD).
Hr. formand, hr. kommissær, med indførelsen af politikken for landdistrikterne med Agenda 2000 gjorde en række medlemsstater ivrigt brug af de nye midler, som blev stillet til rådighed. Desværre svigtede de nederlandske myndigheder. Deres holdning til landdistrikterne kom til udtryk i opkøb af naturområder, hvilket er en forældet holdning. Ved at købe landmændene ud forsvinder landdistrikterne, og der opstår et kunstigt parklandskab. Derfor har jeg stillet et ændringsforslag, hvormed denne forkerte anvendelse af subsidier til landdistrikter skal forhindres i fremtiden.
Ordførerne fru Rodríguez Ramos og hr. Fiori betragter affolkningen som et af landdistrikternes vigtigste problemer, og de baserer dernæst deres holdning på politikken for landdistrikterne. De går i for høj grad ud fra problemerne i deres egne medlemsstater. Affolkning er f.eks. ikke noget problem for landdistrikterne i min region. Landdistrikterne i Nederlandene trues imidlertid af, at de urbaniseres og kommer til at se rodet ud. Hvis landmændene ikke længere kan opnå tilstrækkelige indkomster fra landbruget, søger de alle mulige bibeskæftigelser. Adskillige af disse aktiviteter skader landskabet, og det er også trist, hvis landmændenes skure nu kun fungerer som opbevaringsskure for campingvogne. Også disse problemer bør EU's politik for landdistrikter lægge vægt på.
Hr. Fiori gør Parlamentet en dårlig tjeneste. Efter betænkningen om humangenetik er dette hans anden betænkning på et år! Vi ville gerne inden midtvejsstatussen have givet Kommissionen et signal om, hvordan vi i Parlamentet ser på den fælles landbrugspolitik. I stedet for at søge en fællesnævner har ordføreren baseret sin betænkning på den italienske landbrugsmodel, som de øvrige medlemsstater og medlemmer af Parlamentet ikke er særlig begejstrede for. Betænkningen er blevet til et dokument, der modsiger sig selv, og som giver hverken Parlamentet eller Kommissionen og slet ikke Rådet noget som helst holdepunkt. De europæiske landmænd fortjener bedre!

Redondo Jiménez (PPE-DE).
Hr. kommissær, da Agenda 2000 blev underskrevet i Berlin i 1999, åndede vi alle lettet op, eftersom vi begyndte på en periode med budgetfred, hvor multifunktionaliteten stærkt havde lagt grundstenene og garanterede et bæredygtigt landmiljøs vedholdenhed, hvor kvalitet, sikkerhed og respekt for miljøet havde fundet sit leje. Derfor er midtvejsrevisionen afgørende.
Den fælles landbrugspolitik gennemlever for tiden en stor ændring på grund af de udfordringer, som EU skal klare, navnlig i sine udfordringer i forbindelse med udvidelsen mod øst og WTO-forhandlingerne.
EU forbereder sig på at tage fat på en revision af den fælles landbrugspolitik i 2003, som kunne være første skridt på vejen mod en større revision i 2006. Et af kodeordene i denne debat er modulering af støtteordningerne i markedspolitikken for at overføre midler til anden søjle, udvikling af landdistrikter, hvor vi mangler penge. På denne måde ville vi opnå en politik, som efter manges opfattelse ville være mere i overensstemmelse med de forpligtelser, der blev indgået i WTO, ud over, at det ville lette udvidelsen.
Men det, der ligner et prisværdigt mål, kan også være et våben, der giver bagslag. Vi ønsker alle, at landmændene bidrager med at tage vare på nogle bæredygtige landområder, men disse områder kan ikke leve uden landmænd, og hvis vi derudover for enhver pris forsøger at opnå det endelige mål, risikerer vi at begå en fejltagelse med de anvendte midler. Vi ønsker alle at få en større udvikling af landdistrikterne, men den kan ikke gennemføres ved at bringe landmændenes lønsomhed i fare. Enhver tilpasning, som EU foretager af den direkte indkomststøtte, bør gennemføres, uden at det skader landmændenes indkomst.
Så hvis vi accepterer modulering i den fælles landbrugspolitiks støtteordninger, burde den gennemføres ved at følge parametre, som ikke sætter bedrifternes konkurrencedygtighed over styr, og som tager hensyn til EU's økonomiske forskelle. Defor skal vi være yderst forsigtige, når dette budskab skal sendes ud til samfundet. Jeg tror, det er denne forsigtige indstilling, der har inspireret Kommissionen, da den besluttede at udsætte fremlæggelsen af sit revisionsforslag af den fælles landbrugspolitik i 2003 til den 10. juli, når USA har fået vedtaget sin nye landbrugslov. Denne nye lov betyder en 180-graders vending i den amerikanske politik, idet den genindfører en klar prisstøtte, og det kunne stille fællesskabsproducenterne i en dårligere situation.
EU kan ikke give efter for andre landes ustadighed, når landmændenes fremtid står på spil. Jeg ville ønske, at Kommissionen kunne forelægge Europa-Parlamentet sine forslag og meget nøje udmåle den indvirkning, som denne Farm Bill vil få. Lad os kræve af Kommissionen, at vi får rapporten om denne indvirkning med henblik på vide, hvor vi står. Hvis vi bør satse på modulering, skal den fremsættes forsigtigt, idet der følges en forsigtig linje, som ikke bringer os i en situation, hvor der ikke er nogen vej tilbage for vores landmænd.

Alyssandrakis (GUE/NGL).
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, for landmændene er resultatet af de forordninger, som er vedtaget inden for rammerne af Agenda 2000, yderst negativt. I forbindelse med de seneste ændringer blev medansvarsafgifterne forhøjet, samtidig med at man bevarede kvoterne på et lavt niveau i forhold til behovene og den reelle produktion, hvilket medfører, at priserne og landbrugsindtægten slet ikke kan holde.
Interventionspriserne og mindstepriserne er enten udhulet eller afskaffet, hvilket betyder, at de små og mellemstore landmænd er helt prisgivet de urørlige handelsforetagenders spekulation. Der er truffet beslutninger, som f.eks. afskaffelsen af tilskud til tobak, som kommer til at lægge store dele af Middelhavslandene øde, nogle af EU's fattigste egne. Hele produktions- og fødekæden ændrer sig til gavn for de store fødevareindustrier, hvor vi har de kendte fødevareskandaler, og der kommer ikke et eneste forslag på bordet om omstrukturering af den vegetabilske produktion eller om effektiv bekæmpelse af fænomener som BSE.
Denne alvorlige situation kan kun vendes, hvis midtvejsrevisionen af den fælles landbrugspolitik kan føre til, at principperne og retningslinjerne i Agenda 2000 revideres. Enkeltstående småforbedringer vil blot virke vildledende og tilsløre en dårlig situation for de små og mellemstore landmænd, som uundgåeligt fører til, at de må forlade deres jord, som så koncentreres hos nogle få virksomheder af kapitalistisk karakter.

McCartin (PPE-DE).
Hr. formand, ligesom det er tilfældet med så meget andet her i verden, tvivler jeg kraftigt på, at den fælles landbrugspolitik ville se ud, som den gør, hvis vi skulle udforme den fra bunden i dag. Da jeg blev medlem af dette Parlament, var EU meget mindre end i dag. Der var ni medlemsstater med 20 millioner landmænd. I dag er EU udvidet kraftigt, men der er kun seks millioner landmænd.
Det er altså ikke lykkedes os at nå det oprindelige mål om at opretholde befolkningen i landdistrikterne. Alligevel opfatter EU-borgerne ikke den fælles landbrugspolitik som en stor fiasko. De er klar over, at den har sikret fødevareforsyningen. De er klar over, at fødevarekvaliteten er forbedret i årenes løb, og på trods af at de fra tid til anden oplever og altid vil opleve forskrækkelser, er forbrugerne i EU relativt tilfredse med, at vi har sørget for et sikkert produkt.
Jeg vil gerne understrege, at vi relativt beskedent bruger ca. 0,4% af EU's bruttonationalprodukt på denne politik, men mens landmændene i f.eks. Danmark og Det Forenede Kongerige får ca. 19.000 euro i gennemsnit pr. indbygger, får den halve million mindre landmænd i Portugal nederst på listen kun 1.500 euro. Det er altså ikke en socialt retfærdig politik. Irland ligger et sted derimellem med 11.000 euro pr. indbygger. Det er ikke lykkedes os at skabe en socialt retfærdig situation.
Ikke desto mindre har vi ud over det, jeg har sagt, også reddet mange landdistrikter, og mange beboelser i byer, landsbyer og lokalsamfund er blevet reddet af denne politik. Vi må omforme den på en måde, så den bliver mere socialt retfærdig. Vi må ikke glemme, at landbrugserhvervet drejer sig om at producere fødevarer, og vi må sikre, at disse fødevarer er sikre.
Der er to ting, der bekymrer de europæiske landmænd i øjeblikket, og det er det omfattende papirarbejde, som de tvinges til at udføre, og de restriktioner, som de pålægges. Der importeres fødevarer fra andre områder, f.eks. dåsemad, kylling og andet, hvis sikkerhed de ikke kan garantere, og det huer dem ikke.
Den tredje ting er, at vi ikke kan planlægge fremtiden, fordi vi ikke kan få en aftale i stand med amerikanerne. Vi må indføre et system, som sikrer, at fødevarers oprindelse kan spores, uanset hvor de kommer fra, og vi må nå til en forståelse med vores konkurrenter på verdensmarkederne.

Fischler
Hr. formand, mine damer og herrer, først vil jeg gerne takke de to ordførere, hr. Fiori og fru Rodríguez Ramos, hjerteligt for deres arbejde og ligeledes Landbrugsudvalget under ledelse af formanden hr. Daul for de omfattende bidrag til forhandlingen om midtvejsevalueringen. Jeg tror, at de to betænkninger i princippet rejser spørgsmålet, hvordan den fælles landbrugspolitik skal se ud, som vi ønsker os for det 21. århundrede. Besvarelsen af dette spørgsmål stimulerer en bred diskussion om nye idéer. Nye gode idéer er netop, hvad vi har brug for!
Jeg tror, at en sådan debat må bygge på to principper. En fremtidig fælles landbrugspolitik skal være bæredygtig i enhver henseende - økonomisk og socialt, men også økologisk. Desuden skal den leve op til samfundets krav og tidens udfordringer. Men hvad er det nøjagtigt, samfundet forventer? Svaret på det er ikke automatisk så klart og enkelt, som man instinktivt kunne tro. Landbrugspolitik skal tage hensyn til en mængde aspekter. EU-borgerne er fuldt ud klar over, at landbruget i dag ikke kun producerer mad. De forventer derfor, at det opfylder sine mangfoldige opgaver. Det er altså op til os at støtte alle disse funktioner.
Når vi taler om samfundets interesser, bør vi ikke glemme, at landmændene også er en del af vores samfund, og at man derfor også må tage højde for deres behov, hvis vi skal garantere, at vores landbrug er socialt bæredygtigt. Vi skal ramme samfundets forventninger som helhed og samtidig de landlige fællesskabers anliggender. Jeg har altid sagt, at reformen af den fælles landbrugspolitik er en proces. Vi indledte denne proces i 1992, altså for 10 år siden, og vi har mulighed for at fortsætte den i år med midtvejsevalueringen. Midtvejsevalueringen vil også give os lejlighed til at konstatere, hvor vi skal tilpasse den fælles landbrugspolitiks instrumenter for bedre at ramme samfundets forventninger. For hvis noget går skævt i en given sektor, så må vi handle nu og kan ikke vente til 2006, heller ikke selv om topmødet i Berlin ikke gav nogen eksplicit ordre om en efterprøvning. Det glæder mig, at man har samme opfattelse i Fiori-betænkningen.
I disse undersøgelser vil vi imidlertid også tage højde for de mulige konsekvenser af den amerikanske Farm Bill og også kunne inddrage de analyser, som forventes i begyndelsen af juni fra det amerikanske Food and Agriculture Policy Research Institute, FAPRI. Derfor vil vores midtvejsstatus blive fremlagt den 10. juli. Det giver os især også mulighed for at behandle Deres bemærkninger, som De har fremlagt i Deres betænkninger og i dag i Parlamentet.
Fiori-betænkningen indeholder en række konkrete overvejelser, som imidlertid i lyset af de divergerende interesser i Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter - og i Parlamentet som helhed, antager jeg - ikke altid stemmer 100% overens. F.eks. kræves der på den ene side et system af direkte støtte, som skal være koblet fra produktionen, på den anden side kræves der på en række områder en forhøjelse af den produktionsrelaterede støtte. Alle punkterne skal naturligvis diskuteres i enkeltheder. Men De må ikke glemme, at vi i behandlingen af de sektorer, som der ikke blev vedtaget nogen efterprøvning for i Berlin, altså f.eks. sukker, frugt, grøntsager, olivenolie og lignende, først må gennemføre det nødvendige omhyggelige forarbejde. Først da kan Kommissionen stille eventuelle forslag. Derfor vil vi først kunne fremlægge anden pakke næste år.
Når det gælder ris, mener jeg imidlertid ikke, at vi skal vente, til effekterne af Alt undtagen våben-initiativet er slået fuldt igennem. Tværtimod bør vi allerede nu overveje, hvordan vi vil reagere på de udfordringer, der er forbundet med det. Det glæder mig, at det i Fiori-betænkningen, selv om den jo primært beskæftiger sig med markederne, altså den første søjle i den fælles landbrugspolitik, anerkendes, at udviklingen af landdistrikter skal have en kraftigere profil. I den sammenhæng synes jeg, at henvisningerne til økokonditionalitet er meget interessante. Selv om den amerikanske Farm Bill i mellemtiden er blevet vedtaget, bør vi ikke slække på vores bestræbelser på at gøre vores fælles landbrugspolitik mere fremtidsorienteret, og det ikke kun fordi den nye Farm Bill minder temmelig stærkt om den adfærd, hvor man prædiker afholdenhed for andre og selv drikker vin. Med denne politik dementerer USA alt det, som landet i årevis har belært os om med hensyn til en handelsorienteret Agenda. Det er uacceptabelt, og De kan være sikre på, at jeg også fortsat vil kritisere det.
Jeg mener imidlertid lige så afgjort, at vi nu i EU ikke kan gøre det samme og begynde at gå baglæns i landbrugspolitikken. Tværtimod! Vi bør gå videre ad den hidtidige vej med at styrke de multifunktionelle aspekter af vores landbrugspolitik. Det hjælper os ikke mindst også i WTO-konteksten, hvor den amerikanske adfærd bliver kraftigt kritiseret af de fleste WTO-partnere.
Dermed kommer jeg også til Rodríguez Ramos-betænkningen. Beslutningsforslaget ligger for det meste på linje med Kommissionens vurdering med hensyn til den retning og rolle, som politikken om udviklingen af landdistrikterne skal have i fremtiden. Især tror jeg, at den fortsatte overførsel af midler fra første til anden søjle er et vigtigt signal. Med godt 10% af landbrugsudgifterne fra Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget til fordel for den anden søjle kan vi nemlig ikke længere nå de ædle mål, som stats- og regeringscheferne vedtog på topmødet i Göteborg i juli sidste år.
Alligevel skal den fælles landbrugspolitik yde et bidrag til en bæredygtig udvikling. Der skal lægges større vægt på støtten til sunde produkter af høj kvalitet, miljøvenlige produktionsmetoder, vedvarende råstoffer og beskyttelse af biodiversiteten. Derfor er jeg enig i konstateringen i Rodríguez Ramos-betænkningen af, at den første og anden søjle i den fælles landbrugspolitik er konciperet som et hele og skal supplere hinanden.
Hvordan ser det ud med de budgetmæssige konsekvenser af Agenda 2000? Vi har - det kan vi konstatere i dag - hvert år brugt godt 2 milliarder euro mindre, end der oprindeligt var afsat. Vi behandler altså skatteborgernes penge meget ansvarligt, og derfor har vi også med henblik på udvidelsen foreslået, at indførelsen af direkte betalinger skal strækkes over en 10-årig periode for på den ene side ikke at belaste medlemsstaterne i EU-15 for hårdt budgetmæssigt og på den anden side heller ikke blokere for omstruktureringsprocessen i ansøgerlandene. Men dermed bliver det også tydeligt, at landbrugsbudgettet som budget for den eneste fuldstændige fællesskabspolitik på EU-niveau ikke kan være en selvbetjeningsbutik, hvor man henter midlerne til at betale andre politikker, især ikke når man samtidig forventer tjenesteydelser af landbruget, som det aldrig vil få betalt over markedsprisen.
Lad mig til slut komme ind på endnu et punkt, som går ud over midtvejsevalueringen, men som alligevel er vigtigt for fremtiden, og som vi derfor skal have for øje allerede i dag i spørgsmålet om, hvordan vi videre vil udvikle den fælles landbrugspolitkk. Ligesom aspektet med den nye Farm Bill synes jeg heller ikke, at denne sidste tanke er tilstrækkeligt behandlet i de to betænkninger. Lige så villig som jeg var til at arbejde aktivt for Alt undtagen våben-initiativet til fordel for de fattigste lande i denne verden, fordi det hjalp os meget i Doha og også fortsat vil hjælpe os, lige så meget må jeg mane til forsigtighed med hensyn til overvejelser om nu at anvende disse principper på alle udviklingslande. Jeg vil slet ikke nævne alle de aspekter, som jeg kommer til at tænke på i denne diskussion. Jeg vil begrænse mig til bare to.
Hvis EU ubegrænset skal åbne sine landbrugsmarkeder yderligere for udviklingslandene, må der forinden findes mekanismer, som kan forhindre, at multinationale koncerner får landmændene i udviklingslandene til at opgive deres traditionelle landbrug til fordel for monokulturer på store arealer med produkter, som er egnet til eksport. For så ville man have opnået nøjagtig det modsatte af det, som Europa-Parlamentet har krævet mange andre steder. Hvis der desuden dyrkes genetisk modificerede planter - f.eks. til bekæmpelse af sygdomme og til forbedring af ernæringssituationen - i udviklingslandene, kan vi i EU ikke samtidig afvise at importere varer, blot fordi de indeholder GMO'er.
At sikre fødevaresikkerheden og fødevarekvaliteten er anliggender, som er af afgørende betydning for accepten af den fælles landbrugspolitik. Disse spørgsmål skal derfor også uddybes væsentligt, hvis vi vil leve op til vores forbrugeres berettigede ønsker. Det vil jeg også gerne lægge vægt på i midtvejsevalueringen.
Afslutningsvis vil jeg imidlertid endnu en gang takke ordførerne hjerteligt for deres store arbejde med på overbevisende måde at have samlet og koordineret de trods alt meget forskellige opfattelser og interesser vedrørende den fælles landbrugspolitik.
Formanden.
Tak, hr. kommissær.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.00.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er indstilling ved andenbehandling (A5-0130/2002) fra Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender om Rådets fælles holdning med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om behandling af personoplysninger og beskyttelse af privatlivets fred i den elektroniske kommunikationssektor (15396/2/2001 - C5-0035/2002 - 2000/0189(COD)) (Ordfører: Cappato).

Cappato (NI)
Hr. formand, først vil jeg gerne takke de over 17.000 mennesker, som blev mobiliseret i løbet af få dage, lige så snart det blev bekendtgjort på internettet, at vi i et instrument til harmonisering af det indre marked under første søjle ønskede at medtage en udtrykkelig henvisning til muligheden for en pligt til opbevare alle oplysninger i forbindelse med elektronisk kommunikation, telefoni, internet, sms og mobiltelefoni. 50 organisationer i USA, American Civil Liberty Union og mange andre gik imod denne idé og dette forslag, som for os stadig er det alvorligste og mest omstridte punkt. Det er et punkt, som man i PPE-DE-Gruppens og PSE-Gruppens kompromis - i tråd med Rådets angivelser - ønskede og besluttede at medtage i vores direktiv, hvilket er i strid med Parlamentets holdning ved førstebehandlingen og i strid med holdningen i og angivelserne fra Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder.
Dette sene tidspunkt er ikke ligefrem nogen ære for en så vigtig forhandling, og måske ville det i øvrigt have været et tegn på respekt, at det parlamentsmedlem, som har stillet disse kompromisændringsforslag - der går imod alle holdningerne i det udvalg, som vedkommende er formand for - i det mindste var kommet for at forklare og overbevise de sølle fire, fem eller seks medlemmer, der er tilbage i salen, og deres grupper om grunden til, at vi skal acceptere en 180 graders vending i forhold til holdningerne under førstebehandlingen.
Vi bevæger os i retning af et paradoks, for direktivet om beskyttelse af privatlivets fred bliver vedtaget på en sådan måde, at vi er meget hårde over for ... uønskede reklamemails. Det har jeg som bekendt min egen mening om, og den er der nogle, som ikke deler. Jeg tror nemlig ikke, at en opt in- eller opt out-ordning kan hjælpe os med at bekæmpe uønskede reklamemails, og spamming er af flere årsager allerede forbudt i de eksisterende direktiver. Så et yderligere forbud ændrer ikke noget ved, at man ikke er i stand til at sørge for disse reglers overholdelse. Jeg vil dog gerne stille et spørgsmål, navnlig til de kolleger, der er overbevist om, at det er en alvorlig krænkelse af privatlivets fred at modtage en uønsket e-mail. Hvordan kan netop De sige ja til, at man i strid med ethvert retsgrundlag - og jeg vil bede formandskabet om at være opmærksom på dette punkt og undersøge disse ændringsforslags antagelighed - indfører en udtrykkelig bestemmelse om, at dette er et direktiv, der harmoniserer det indre marked, og at vi med dette direktiv giver medlemsstaterne tilladelse til - men det har de allerede, og hvis de har det allerede, hvorfor så medtage det? - at foretage en generel lagring af data for at gennemtvinge en generel opbevaring af personoplysninger inden for den elektroniske kommunikationssektor? Alle siger til os, at vi ikke skal gøre dette. Det siger virksomhederne på grund af omkostningerne - men vi kan så sige, at vi er ligeglade med virksomhederne - og det siger de ikke-statslige organisationer, de organisationer, der beskæftiger med frihed på nettet, garanten for privatlivets fred - tidligere artikel 29 - som er formand for gruppen af europæiske garanter, og som var enig i - faktisk var det os, der fulgte hans holdning ved førstebehandlingen - de nødvendige garantier for medtagelsen af enhver undtagelse. Men nej! Vi har besluttet - eller rettere sagt blev det besluttet som følge af PPE-DE-Gruppens og PSE-Gruppens kompromis - at gå bort fra alt dette. Og hvorfor har vi det? For at indgå et kompromis? Nej, for vi har overtaget alle de holdninger, som Rådet foreslog.
Jeg kan godt forstå de krav, man måske har, og at det spanske formandskab ønsker at afslutte sagen. Det er måske krav fra nogle parlamentsmedlemmers side. Men jeg kan ikke forstå, hvordan disse krav i sig selv har kunnet få indflydelse på Parlamentets overordnede holdning. Ikke under denne forhandling - for denne forhandling finder netop sted, når beslutningerne allerede er truffet - men under de sidste forhandlinger, som vi har haft, er det også blevet sagt - og det er efter min mening det værste, der er blevet sagt - at holdningerne var det stik modsatte. Der har ikke været nogen forhandling, som kunne overbevise os, og den, der har foreslået ændringerne, er da heller ikke mødt op her i aften for at forsøge at overbevise os.
Man talte om bekæmpelse af terrorismen. Har vi brug for denne sætning om bekæmpelse af terrorismen i et instrument, der tager sigte på en harmonisering og liberalisering af telekommunikationssektoren? Nej, det har vi ikke! Det er løgn, og efter den 11. september har alle eksperter enstemmigt fortalt os, at det ikke var oplysninger, der manglede, men evnen til at anlysere disse oplysninger. Lige nu ville vi virkelig have behov for en indsats mod kriminalitet, hvor vi investerer i evnen til at analysere oplysninger, og pligten til en generel opbevaring af oplysninger om alle borgere går lige præcis i den modsatte retning, nemlig i samme retning som de fejl, der blev begået. Derfor anmoder jeg om - og jeg er næsten flov over, at jeg engagerer mig så lidenskabeligt i dette spørgsmål, men når alt kommer til alt, mener jeg, at de tilbageblevne parlamentsmedlemmer fortjener det - at vi endnu en gang ændrer vores holdning, og at vi i det mindste fjerner den uvedkommende og uberettigede sætning fra vores direktiv, for det er en sætning, der hører til under tredje søjle, og som vedrører samarbejdet og de retlige og indre anliggender, nemlig medtagelsen af medlemsstaternes mulighed for at vedtage love om en generel opbevaring af oplysninger.

Von Boetticher (PPE-DE).
Hr. formand, siden afstemningen i udvalget har vi forsøgt at finde et kompromis med Rådet på de omstridte punkter. Vi ønskede alle at undgå en forligsprocedure, men ikke for enhver pris, vil jeg tilføje allerede nu! Fru Paciotti har gjort det meget let for sig selv fra begyndelsen af og udtrykkeligt erklæret, at hun ville støtte alle punkter, som Rådet accepterer. I sandhed en meget mærkværdig position for et parlamentsmedlem! Fru Palacio Vallelersundi fremlagde så for vores gruppe kompromisforslag over for Rådet, og vi har forhandlet om denne pakke på utallige møder og samtaler også med rådsformandskabet. Nu har Rådet - taktisk som altid - naturligvis været så snu at lukke vores pakke op og forhandle alle kompromisforslagene enkeltvis med de forskellige involverede. Det har ført til, at vi i første omgang i spørgsmålet om opbevaring af data accepterede som kompromis, at der nationalt kan findes lovgivningsmæssige standardafvigelser fra den generelle europæiske lovgivning, at der altså ikke skal træffes afgørelse fra sag til sag. Desuden har vi givet afkald på tidsbegrænsningen og dermed i virkeligheden næsten givet efter for Rådets holdning.
I forbindelse med e-mail-reklamer har vi trods store betænkeligheder stemt for den generelle opt in. For mig var det imidlertid en forudsætning, at der er et bredt anvendelsesområde, når der findes en kontakt mellem interessenter og virksomheder. I stedet har vi nu fået en begrænset ordlyd - virksomheder må kun reklamere for lignende produkter og for de produkter, som kunden allerede har spurgt på. Det anvendelsesområde, som vi havde foreslået, bliver desuden reduceret med cooperations.
Jeg kunne have accepteret alle disse begrænsninger som kompromis og kan også acceptere det, hvis Rådet var kommet os i møde i det sidste spørgsmål og virkelig havde accepteret opt out-positionen i forbindelse med deltagerfortegnelserne. Her ville Rådet imidlertid kun gå med til en variant, hvor man overlader afgørelsen til medlemsstaterne. Det betyder imidlertid, at Rådet ikke bare tilnærmelsesvis har accepteret nogen af Parlamentets key points. Det er næppe acceptabelt, heller ikke for mig, og jeg vil derfor gentage, at nok skal vi undgå forligsproceduren, men ikke for enhver pris! Hvis Rådet vil spille poker, så spiller vi med, og for os vil det sige at stå fast og støtte ændringsforslag 14 af Cappato. Ellers vil vi næsten kun have tabt og intet vundet ved den uofficielle forhandling.

Paciotti (PSE).
Hr. formand, det er tredje gang, at vi skal stemme om forslaget til ændring af direktivet om beskyttelse af personoplysninger i telekommunikationssektoren, og det er tredje gang, at vi skal drøfte opt in- og opt out-ordningen. Modsat ordføreren går jeg dog stadig ind for, at borgerne skal have ret til på forhånd at vælge, om deres oplysninger skal kunne medtages i offentlige lister, og om de ønsker at modtage uønsket information eller ej. Jeg kan med tilfredshed konstatere, at dette er Kommissionens og Rådets holdning, og de har også vist deres vilje til at nå frem til nogle kompromisløsninger, hvor man imødekommer nogle af telekommunikationsoperatørernes rimeligste krav. Dette er årsagen til de nye kompromisændringsforslag, som fru Palacio Vallelersundi og jeg har stillet. Hvis disse ændringsforslag bliver vedtaget, får vi efter afstemningen i morgen endelig et nyt og vigtigt direktiv, som vil bidrage til det elektroniske markeds udvikling med respekt for borgernes grundlæggende rettigheder.
I den henseende var det nødvendigt også at finde en for Rådet acceptabel løsning på problemet med opbevaring af oplysninger for at beskytte den nationale sikkerhed. I mit land, Italien, bliver disse oplysninger opbevaret i fem år. I det nuværende direktivs artikel 14 tages der allerede højde for, at medlemsstaterne kan vedtage lovbestemmelser, som tager sigte på at begrænse retten til fortrolighed i de oplysninger, der er nødvendige for at beskytte statens sikkerhed. I den løsning, som er indeholdt i kompromisændringsforslag 46, tilføjes det, at ifølge Den Europæiske Menneskerettighedsdomstols praksis skal sådanne foranstaltninger være passende og stå i forhold til det mål, der forfølges i et demokratisk samfund, at opbevaringen af oplysninger udelukkende er tilladt i en begrænset periode, og at lovgivningen på området skal være i overensstemmelse med principperne i EU-traktatens artikel 6 og således navnlig de principper, der er stadfæstet i den europæiske menneskerettighedskonvention og i medlemsstaternes almindelige forfatningstraditioner, som i dag er sammenfattet i EU's charter om grundlæggende rettigheder.
Ligesom enhver anden løsning, hvor der skal tages højde for forskellige interesser, skal også denne løsning vurderes i sin helhed. Det er efter min mening en fornuftig løsning, som godt kan støttes, eftersom Europa-Parlamentet bestemt ikke har magt til at få Rådet til at forhindre medlemsstaterne i at opbevare trafikdata på grund af den nationale sikkerhed. Det kan vi ikke forhindre, men vi kan skabe nogle rammer i form af garantier, sikkerhed og beskyttelse af de grundlæggende rettigheder, så disse rettigheder overholdes i den kommende lovgivning.

Ludford (ELDR).
Hr. formand, min gruppe beklager dybt den måde, denne sag er blevet håndteret på i de sidste par uger. Både afstemningerne i Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og ordførerne er blevet tilsidesat, og der har været tale om en udpræget sammenspisthed mellem formandskabet og ledelsen af de to store grupper.
Min gruppe vil fastholde udvalgsaftalen ved at stemme for muligheden for en opt out-ordning for offentlige fortegnelser. Vi vil forsøge at udelade den bureaukratiske begrænsning om, at direkte markedsføring via e-mail kun må vedrøre produkter i stil med dem, der er købt tidligere. Men vores største bekymring er Rådet og de store gruppers forsøg på at tildele teleselskaberne og internetudbyderne brede beføjelser til at lagre data, som kortlægger folks dagligliv og kontakter, det vil sige data om trafik, fakturering, adresser osv., så politiet eventuelt kan få adgang til dem.
Vi er ikke blinde for, at der kan være behov for at lagre visse data af sikkerhedshensyn, men vi er imod, at det indføres i direktivet, fordi der ikke i tilstrækkelig grad er taget højde for de enorme følger for både branchen og borgernes rettigheder i denne sammenhæng. Det er farligt og forhastet og, som hr. Cappato sagde, sikkert også af tvivlsom lovlighed at indføre en altomfattende EU-ordning om lagring af data som et tillæg til en pakke vedrørende det indre marked for telekommunikation. En eventuel gennemførelse af disse beføjelser bør drøftes på nationalt parlamentsniveau og derefter tages op i forbindelse med EU-samarbejdet om politiets arbejde og kriminalitetsbekæmpelse, herunder garantier for overholdelse af borgernes rettigheder.
Direktivet om det indre marked er en del af en pakke, der har til formål at åbne EU-markedet for konkurrence og sætte teleselskaberne og internetudbyderne i stand til at operere på lige vilkår. Det er derfor, at datalagring slet ikke var nævnt i det oprindelige forslag fra Kommissionen, det er tilføjet af Rådet. Jeg vil gerne høre kommissærens svar på det. Der er behov for en ordentlig og omfattende offentlig debat. Det er fuldstændig uhørt at snige så store beføjelser igennem i kølvandet på en liberaliseringsforanstaltning.

Buitenweg (Verts/ALE).
Hr. formand, min gruppe er overordentlig forbavset over den drejning, som forhandlingen har taget. Så sent som i sidste uge så det ud til, at et flertal i udvalget var imod en opt in-ordning om uønskede e-mails, men fordi PPE-DE-Gruppen indtager en fleksibel holdning, viser der sig nu alligevel et flertal for en opt in-ordning, og i så tilfælde får det spanske formandskab æren for, at denne sag afsluttes succesfuldt. Den generøse fleksibilitet får mig til at tænke på en udtalelse fra Groucho Marx, som engang sagde: "Those are my principles. If you don't like them, I have others" (Det er mine principper. Hvis De ikke kan lide dem, har jeg nogle andre).
Men lad mig ikke tale nedsættende om resultatet af denne U-vending. I alle medlemsstater forbydes det nu at anbringe cookies og sende e-mails, sms- eller faxmeddelelser til mennesker, som ikke har bedt om det. I modsætning til hr. Cappato synes jeg, at det er en god idé, men det er rigtigt, at dette også skal gennemtvinges, hvis vi virkelig vil skabe en forandring.
Men jeg vil ikke blot udstråle tilfredshed her. For det første er jeg meget utilfreds med - det sagde De Liberale også - at der nu tilsyneladende ikke finder forhandlinger sted mellem Rådet og Parlamentet, men mellem Rådet og to grupper. Desuden tror jeg heller ikke, at det kompromis, som disse to grupper har indgået om databeskyttelse, er et godt kompromis. Jeg tilslutter mig fuldstændig det, som fru Ludford sagde. Hvorfor opmuntrer Parlamentet nu frivilligt Rådet til i dette dokument, der falder ind under den første søjle, som Parlamentet således har medbestemmelsesret over, at indgå aftaler bag lukkede døre inden for den tredje søjle, med minimal parlamentarisk og retslig kontrol, om systematisk registrering af borgeres surfing-adfærd og andre elektroniske aktiviteter? Lad os simpelthen undersøge dette aspekt noget omhyggeligere og ikke uden videre anbringe det i dette direktiv, som drejer sig om noget helt andet. Lad os ikke forveksle den første søjle med den tredje.

Schröder, Ilka (GUE/NGL).
Hr. formand, kære kolleger, De har sikkert også modtaget brevet fra forskellige borgerrettighedsgrupper, hvor man diskuterer netop det punkt, som nu er blevet meget vigtigt i dette direktiv. Det drejer sig om, om data retention, altså opbevaring af samtaledata, skal være tilladt. Der er ikke kun tale om et eller andet fremstød for en lille smule mere overvågning, der er tale om en ny kvalitet i den statslige aflytning. Hidtil har politi og andre kun haft legal adgang til det, der blev talt eller skrevet fra tidspunktet for overvågningen. Med dette papir skal der indføres mulighed for at opfange kommunikation med tilbagevirkende kraft og dermed også begrænse de grundlæggende rettigheder med tilbagevirkende kraft. Det er den nye kvalitet af sikkerhedsstaten, som netop sigter mod at nedbryde privatsfæren!
Hvad sker der f.eks. med de data, som staten samler om Dem og Deres surfvaner? Oplysningerne bliver opbevaret samlet. De bliver givet videre til den næste regering. Om det så er Le Pen, Haider eller Rasmussen, der får adgang til dem, eller bare de normale øvrighedsstatslige socialdemokrater, det er der ingen, der ved. Når alt kommer til alt, stod det heller ikke før den 11. september klart for nogen, hvordan man med vestlige demokraters indforståelse nedbryder grundlæggende rettigheder.
I Tyskland har vi erfaringer med den slags præventive begrænsninger af de grundlæggende rettigheder.
Bekendtgørelsen om yderliggående kræfter har ikke beskyldt de berørte for ulovlige handlinger, men blot for handlinger, som var uønskede af regeringen. Hvis jeg i dag henter data om højreradikalisme på nettet og mister mit job som embedsmand af den grund i morgen, så vil det også kunne ske på grundlag af det direktiv, der diskuteres her i dag. Der står stadig beskyttelse af personoplysninger på dette papir, selv om det ikke længere indeholder nogen beskyttelse. Nu er spørgsmålet blot, hvilken titel man vil give det planlagte fremstød fra Rådet, som skal foreskrive data retention i hele Europa. Med det direktiv, der diskuteres i dag, banes vejen for dette fremstød til udbygning af Europas aflytningsstat.

Cederschiöld (PPE-DE).
Hr. formand, det er yderst sørgeligt. Den dygtige og sympatiske hr. Cappatos navn er næsten blevet et skældsord blandt parlamentsmedlemmer og tjenestemænd, som har arbejdet hårdt og længe med denne opgave. På trods af et kompromis befinder Europa-Parlamentet og Rådet sig endnu langt fra hinanden. Desværre er det svært at være tilfreds med resultatet, men de nationale lovgivninger vil skabe endnu større uligheder og endnu flere problemer. Der ligger en stor fare og inkonsekvens i Rådets standpunkt om at indføre spørgsmålet om dataloven i direktivet.
Anliggender under den tredje søjle fungerer helt enkelt ikke i et direktiv, der ligger inden for rammerne af den første søjle. Søjlesystemet fungerer ganske enkelt ikke, og det ved Kommissionen, som netop har meddelt dette. Nu siges det, at der planlægges en rammebeslutning om offentlig overvågning. Borgerne har grund til at være bekymrede. Unionen må ikke forhaste sig i disse vigtige spørgsmål, som under dække af databeskyttelse risikerer at begrænse beskyttelsen af den personlige integritet.
Der er behov for en ordentlig debat imellem næringslivet, politikerne og interesseorganisationerne, inden vi går videre med endnu en lovgivning. Måske skal vi blot se lidt nærmere på, hvordan man har gjort i andre lande som f.eks. USA. Spørgsmålene skal underlægges demokratisk og retslig kontrol. Jeg sætter min lid til Det Europæiske Konvent i denne henseende.
Allerede under den første mandatperiode kæmpede jeg for omkostningsspørgsmålet. Jeg vendte tilbage til det i min betænkning om "strategien til fremme af et sikrere informationssamfund: Højnelse af sikkerheden i informationsinfrastrukturerne og bekæmpelse af computerrelateret kriminalitet" (A5-0284/01). Det er et stykke tid siden. Omkostningerne til obligatorisk datalagring og informationssøgning skal belyses! Jeg har både skriftligt og mundtligt modtaget en positiv tilkendegivelse fra Kommissionen omkring dette. Det er glædeligt at høre, at Kommissionen har taget disse argumenter til sig og lovet at vende tilbage til spørgsmålet. Jeg stiller mig tilfreds med denne glædelige besked og har derfor trukket min anmodning tilbage. Jeg håber også, at Kommissionen virkelig vil vende tilbage til spørgsmålet, så vi kan behandle det - ikke for at indtage bestemte standpunkter på et tidligt stadium, men for at opnå nogle rimelige relationer USA og EU imellem.

Cashman (PSE).
Hr. formand, jeg vil gerne tage to emner op. Det ene er datalagring, og det andet er opt in eller opt out. For det første opt in eller opt out. Jeg må sige, at det i enhver politisk arena er horribelt at skabe forventninger, som ikke kan opfyldes. Hele idéen om opt in er blevet fremlagt, som om det var den løsning, der kan sætte en stopper for spamming. Jeg vil gerne have ført til protokols, at Kommissionens forslag om opt in ikke vil stoppe så meget som én spam-mail. Personer, der udsender spam-mails, retter sig ikke efter love eller bestemmelser. De arbejder i udlandet, og hvis vi vil drive de små og mellemstore virksomheder, som skal være motoren i den ny økonomi, ud af EU, er det her måden at gøre det på.
Groucho Marx har været nævnt i forbindelse med datalagring i aften. Faktisk var der tre brødre, og efter aftenens indlæg er jeg tilbøjelig til at tro, at de tre Marx-brødre, Groucho, Chico og Harpo, faktisk er til stede. Vi har i udvalget aldrig opfordret til slette artiklen om datalagring, sådan som der opfordres til nu.
Hvad er det dog for noget at tale om sammenspisthed og om, at visse grupper har prøvet at nå et kompromis, som ikke tjener almindelige mænd og kvinders borgerrettigheder? Vi skal huske på, at borgerrettighederne skal beskyttes mod de internationale terrorister, som udøver terrorisme over landegrænserne, mod narkotikahandel, grænseoverskridende kriminalitet og handel med kvinder og børn. Det er de borgerrettigheder, vi prøver at beskytte med disse velovervejede datalagringsregler, som Parlamentet skal stemme om.
Jeg håber, at Parlamentet udviser fornuft og stemmer for datalagringsforslagene. Vi skal respektere borgerrettighederne, og det gør vi også, men samtidig må vi ikke tillade dem, der opererer på tværs af vores landegrænser, at misbruge borgerrettighederne til at begå deres forbrydelser.
Jeg kunne sige meget mere, men heldigvis er min taletid udløbet.

Plooij-van Gorsel (ELDR).
Kære kolleger, hr. formand, hr. kommissær, det direktiv, som vi drøfter i aften, er absolut nødvendigt, for det udgør den afsluttende del af den telekommunikationspakke, som vi vedtog sidste år. Vi må sørge for, at vores borgere og virksomheder ikke modtager uønskede e-mails, at deres personoplysninger ikke uanmodet optages i telefonbøger, og at deres surfing-adfærd ikke hemmeligt registreres gennem cookies. Alle disse ting er fastlagt udmærket i forslaget, endda på en harmoniseret måde, den eneste rigtige måde i vores digitale, grænseoverskridende verden.
Forslaget om lagring af oplysninger kan jeg imidlertid ikke støtte. Jeg forstår heller ikke, at Kommissionen kan støtte rådsforslaget på det punkt. Har kommissæren, der er ansvarlig for virksomheder, nogensinde fået det regnet ud, hvad det vil koste telekommunikationsoperatører og internetudbydere at lagre alle disse oplysninger i årevis, hvor stor lagring det kræver, og hvor meget det koster i alt?
I krigstider er et land altid tilbøjeligt til at lade statssikkerheden veje tungere end borgernes privatliv. Men der er ingen krig. Vi må her beskytte vores borgeres privatliv og vove pelsen for det. Og det gør vi også i dag.

Santini (PPE-DE).
Hr. formand, så er vi nået til andenbehandlingen, hvor det var meningen, at vi kun skulle finpudse visse holdninger! Men det lader tværtimod til, at vi står over for en næsten fuldstændig omvæltning i forhold til det, der blev vedtaget ved førstebehandlingen. Kortene er i høj grad blevet blandet, og det har givet de forskellige grupper mulighed for at tage deres forudfattede holdninger op til revision, ændre disse holdninger og foreslå nogle kompromiser, som ærligt talt giver anledning til en vis forbløffelse. Udmærket, men vi bliver nødt til at starte forfra og huske, hvad det egentlig er, det drejer sig om. Det drejer sig om et forslag til direktiv, der tager sigte på at ændre og - ud fra den teknologiske udvikling, der er sket, men som også var ret forudsigelig - ajourføre Europa-Parlamentets og Rådets gamle direktiv 97/66, nemlig direktivet af 15. december 1997 om behandling af personoplysninger og beskyttelse af privatlivets fred inden for telekommunikationssektoren.
Jeg vil gerne gentage de forbehold, jeg allerede gav udtryk for under førstebehandlingen med hensyn til det nyttige og effektive i bestemmelser, som regulerer den elektroniske kommunikationssektor på en så detaljeret - og alt for detaljeret - måde, som således griber alt for meget ind i privatlivets fred. Jeg er stadig af den opfattelse, at de bestemmelser, som eksisterer i øjeblikket, og som der er enighed om på europæisk plan, kan anvendes til opnåelsen af samme målsætning, så man undgår faren for overregulering, det vil sige en overdreven regulering. Det må undgås, at den formodede respekt for privatlivets fred munder ud i en dobbelt eller todelt ordning, som først og fremmest er ensbetydende med en overdreven beskyttelse af privatlivets fred, og som medfører nogle alt for restriktive bestemmelser for private, mens medlemsstaterne til gengæld får fuld frihed til at gribe ind i borgernes privatliv, når de har behov for dette, f.eks. ved at pålægge udbyderne af elektroniske kommunikationstjenester nogle opgaver, der næsten er politiarbejde.
Endelig tror jeg ikke, at jeg forarger nogen ved at sige, at jeg er enig med ordføreren, når han i ændringsforslag 4 skriver, at cookies i grunden er et acceptabelt og næsten legitimt værktøj, eftersom de hjælper brugeren til bedre at forstå, hvilken måde der surfes på, og eftersom de giver nogle klare og omfattende oplysninger. De får med andre ord brugerne til at vågne lidt op. Jeg tror kort sagt ikke på, at brugeren er et offer for cookies.
En anden ting er spamming, som vi står helt forsvarsløse over for. De, der praktiserer spamming, gør dette, når de vil, som de vil, og ikke mindst i den grad og på den måde, de vil. Jeg tror således ikke, at det er let at udstede et direktiv, som alle er enige i. Vi har gjort et forsøg, og hvis det var muligt, burde der være en tredjebehandling, men jeg ved, at forretningsordenen ikke tillader dette. Det er måske først ved en tredjebehandling, at vi ville nå til den enighed, som vi nu her ved andenbehandlingen er klar over, at det ikke er lykkedes os at nå.

Paasilinna (PSE).
Hr. formand, dette er den sidste direktivpakke i telesektoren. Det var heldigt, at vi ikke ventede på denne langtrukne forberedelse, for så havde også andre direktiver været forsinkede.
Det er først for nylig, at vi har forstået, at forbrydelse også er forbrydelse på internettet, og at det at være i stand til at holde sin identitet hemmelig ikke kan frigøre nogen for ansvaret, heller ikke i den elektroniske sektor. Man må ikke engang sende en e-mail, hvis modtageren ikke ønsker det. Det sker jo på modtagerens bekostning modsat papirannoncering. Jeg tilslutter mig kompromiset med Rådet, der støtter opt in-holdningen. Direkte marketing via nettet er tilladt, hvis forbrugeren forud har givet lov til det. Jeg tilslutter mig også flere andre kompromiser. Dette er langtfra fuldkomment, men det er et bevis på, hvor langt vi kom.
Netusikkerhed, direkte anarki, udgør en stor trussel for projektet eEurope, en databaseret økonomi og udviklingen af demokratiet. Her er der tale om, kære kolleger, at handlen på nettet skal være sikker, og at også helbredsdata skal behandles fortroligt der. Sikkerhed er blevet et stort netspørgsmål. Vi har derfor brug for, som det foreslås i eEurope 2005-programmet, en enhed for netsikkerhed, der skal overvåge sikkerheden, men også respekten for borgerrettighederne på nettet. Det er et fælles behov og mål for os alle.

Liikanen
Hr. formand, den nye lovramme for elektronisk kommunikation trådte i kraft for en måned siden den 24. april. Det foreslåede direktiv om beskyttelse af personoplysninger og privatlivets fred i den elektroniske kommunikationssektor er det eneste element i pakken, som Parlamentet og Rådet endnu ikke er nået til enighed om. Passende regler om beskyttelse af privatlivets fred på nettet er lige så vigtige for denne sektor som regler, der skal sikre konkurrence på markederne.
I dag vil jeg gerne bede Dem om at tilslutte Dem de igangværende bestræbelser på at nå til enighed om dette direktiv ved andenbehandlingen for at undgå yderligere forsinkelse. De syv kompromisforslag, som PPE og PSE har stillet, udgør sammen med tre ændringsforslag stillet af Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og fem yderligere ændringsforslag stillet af PPE en pakke af kompromistekster, som kan godkendes af både Rådet og Kommissionen.
Jeg vil gerne takke ordføreren, hr. Cappato, som har lagt meget tid og energi i denne sag. Desuden vil jeg især rose fru Palacio og fru Paciotti for deres vedvarende bestræbelser på at finde frem til en overordnet pakke, som alle de involverede institutioner kan godkende.
Til alle fire udestående hovedpunkter er der nu fremlagt et afbalanceret løsningsforslag. Alle parter har måttet komme med indrømmelser, og ingen er 100% tilfredse med alle elementerne i pakken, men sådan er det jo med kompromiser. Med hensyn til cookies bringer ændringsforslag 25 og 26 de relevante bestemmelser på linje med det generelle databeskyttelsesdirektiv.
Hvad angår uønskede e-mails, har Rådet accepteret yderligere indrømmelser for at imødekomme de parlamentsmedlemmer, som ikke går ind for en harmoniseret politik. Ændringsforslag 9, 18, 28, 44 og 45 kan godkendes af både Rådet og Kommissionen. Undtagelsesbestemmelsen ville gælde den samme virksomheds direkte markedsføring af tilsvarende kategorier af produkter og ydelser. En sådan kategori kunne f.eks. være bøger, cd'er og dvd'er. En anden kategori kunne være husholdningsartikler. Vi kan faktisk ikke gå længere uden at ende med nogle løsninger, som er utilfredsstillende for både borgerne og erhvervslivet.
Der er behov for en klar, harmoniseret holdning til hele EU-markedet, som ikke tvinger kunderne til at betale for uønsket direkte markedsføring via e-mail, sms eller andre former for meddelelser. Det er den bedste støtte til elektroniske meddelelsestjenester og e-handel generelt.
Med hensyn til datalagring har drøftelserne her været særligt vanskelige. Kommissionen har forståelse for de stærke følelser, der hersker her i Parlamentet i forbindelse med beskyttelse af grundlæggende menneskerettigheder og friheder. Kommissionen deler disse følelser og arbejder ligesom Parlamentet på at indføre et charter om grundlæggende rettigheder i EU-traktaten, så det får retskraft og kan håndhæves.
Som vi har sagt, siden drøftelserne begyndte, hører det direktiv, vi drøfter i dag, ikke under den tredje søjle. Det indfører retslige begrænsninger for, hvad vi med fordel kan medtage i direktivets bestemmelser, hvad angår både nationale foranstaltninger til offentlig sikkerhed eller bekæmpelse af kriminalitet og sikring af den enkeltes rettigheder og friheder.
Som Kommissionen understregede i sit indlæg for nylig på Det Europæiske Konvent, mener vi, at adskillelsen mellem de tre søjler skaber utallige problemer og derfor bør afskaffes. Men så længe søjlerne findes, er vi tvunget til at respektere dem, da EU-Domstolen ikke ville godkende medtagelse af elementer fra den tredje søjle i et direktiv under den første søjle.
Af tilsvarende grunde kan vi ikke indføre en bestemmelse om omkostningerne til politiforanstaltninger i dette direktiv som foreslået i ændringsforslag 39. Jeg kan dog forsikre fru Cederschiöld om, at Kommissionen aktivt vil forfølge denne sag i medlemsstaterne.
Kompromisændringsforslag 46 og 47, som PPE og PSE har stillet i fællesskab, udgør en meget vigtig forbedring af Rådets fælles holdning til spørgsmålet om datalagring. De styrker i væsentlig grad menneskerettighedsaspektet i de relevante bestemmelser og henviser også til domspraksis i Menneskerettighedsdomstolen i Strasbourg. Kommissionen støtter fuldt og helt disse forbedringer og opfordrer Europa-Parlamentet til at gøre det samme.
Hvis sætningen om datalagring slettes fra ændringsforslag 46 som foreslået ved den ønskede opdelte afstemning, falder hele kompromiset fra hinanden, og det ville helt sikkert føre til et forlig med et endnu mere usikkert resultat. Kommissionen forstår de betænkeligheder, som ligger til grund for anmodningen om en opdelt afstemning, men mener, at den nuværende tekst tager tilstrækkeligt hensyn til disse betænkeligheder.
Endelig skal der findes en løsning på spørgsmålet om offentlige abonnentfortegnelser. De har været genstand for mindre debat end opt in-ordningen vedrørende ønsket markedsføring via e-mail, men der er de samme problemer med den foreslåede harmoniserede opt in-ordning vedrørende fortegnelser. En ikke-harmoniseret løsningsmodel som foreslået i ændringsforslag 35 er ikke forenelig med det indre marked.
For at opsummere er en overordnet løsning for alle institutionerne inden for rækkevidde, hvis Europa-Parlamentet i morgen godkender ændringsforslag 9, 13, 18, 25, 26, 28, 37, 38 og 44-50. Resultatet bliver et direktiv med stor merværdi for EU-borgerne og for udviklingen af informationssamfundet.

Formanden.
Tak, hr. kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.00.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er indstilling ved andenbehandling (A5-0136/2002) fra Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om Rådets fælles holdning med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om offentlig adgang til miljøoplysninger og om ophævelse af Rådets direktiv 90/313/EØF (11878/1/2001 - C5-0034/2002 - 2000/0169(COD)) (Ordfører: Korhola).

Korhola (PPE-DE)
Hr. formand, EU's miljøpolitik er på de fleste områder ambitiøs og god. En succesfuld gennemførelse af den er imidlertid umulig uden støtte fra borgerne. En forudsætning for at få borgernes støtte er, at vores miljøarbejde er åbent. Det foreliggende direktivforslag sigter netop mod dette.
Kommissær Wallström konstaterede for over et år siden ved begyndelsen af behandlingen af forslaget, at forudsætningen for at tilvejebringe de forhold, som den bæredygtige udvikling kræver, er at vi starter med at sætte den nationale miljøpolitik i højsædet. Fru Wallström forbinder således helt rigtigt dette direktiv med den lange og bogstaveligt talt livsvigtige proces, der startede i Rio i 1992, i næste uge for 10 år siden.
Princip nr. 10 i konklusionerne fra Rio om miljø og udvikling gælder borgernes deltagelse, og ved gennemførelsen af princippet er Århus-konventionen nået et betydelig skridt nærmere sin realisering. Århus-konventionen er ud over Fællesskabet underskrevet af alle 15 medlemsstater, men det er ikke lykkedes at ratificere det i Fællesskabet, for den eksisterende lovgivning er endnu ikke i overensstemmelse med konventionen.
Det foreliggende direktiv er den første søjle til ratificering af Århus-konventionen. Den anden søjle gælder offentlighedens deltagelse, og Parlamentet vil i den nærmeste fremtid påbegynde andenbehandlingen, for det siges, at Rådets fælles holdning endelig fremlægges ved begyndelsen af vores plenarmøde i morgen. Det er derfor, at jeg i dag har afleveret udkastet til instilling ved andenbehandling af den anden søjle til sekretariatet for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik. Den tredje søjle, der sigter mod ratificering af Århus-konventionen, gælder appel, og forslaget herom er netop under udarbejdelse i Kommissionen. Desuden skal vi ændre statutterne for Fællesskabets institutioner i forhold til Århus-konventionen. Kommissionen har lovet primo juni at komme med oplysninger om de foranstaltninger, der endnu er nødvendige, og et nærmere tidsskema for disse. Forhåbentlig kan Kommissionen i dag bekræfte dette.
Kære formand, da jeg i dag sad og udarbejdede den foreliggende indstilling ved andenbehandling, tog jeg højde for, at Parlamentets medlemmer ved førstebehandlingen var ualmindeligt enige og vedtog alle fremkomne ændringsforslag. Således er indstillingen ved andenbehandlingen praktisk taget en gentagelse af alt det, som Parlamentet har vedtaget ved førstebehandlingen, og som ikke er indeholdt i Rådets fælles holdning.
Også Rådet har stillet en del vigtige forslag, som skal støttes, og af hvilke jeg først og fremmest vil nævne Rådets forslag til en definition af offentlig myndighed, som er en forbedring af formuleringen foreslået af Parlamentet, og desuden punktet, der gælder Rådets formulering vedrørende appel. Rådet foreslår også, at historiske dokumenter, det vil sige dokumenter, som er modtaget eller skabt før direktivets ikrafttrædelse, kan gøres elektronisk tilgængelige, f.eks. på internettet, efter myndighedens overvejelse. Jeg anbefaler også vedtagelse af dette.
Rådet har derimod ikke taget højde for Parlamentets forslag om at forkorte myndighedernes besvarelsestid fra en måned til 14 dage. Indstillingen indeholder et kompromisforslag, som er kopieret fra reglerne for adgang til oplysninger, som Fællesskabets institutioner er i besiddelse af, og som efter førstebehandlingen af dette direktivforslag er vedtaget, og som bygger på den grundlæggende traktats artikel 255. I kompromiset foreslås således, at der til besvarelse kan gives 15 arbejdsdage, det vil sige en periode på mindst tre uger, og denne periode kan med en begrundelse forlænges til den dobbelte periode.
Det var mest briterne, der efter førstebehandlingen fremkom med en bekymring for, hvad der vil ske, hvis myndighederne sælger kommercielle oplysninger. Jeg er overbevist om, at vejrtjenester og landkortdata ikke sorterer under dette direktivs anvendelsesområde, og om de så gjorde, vil de være beskyttet af en nøje overvejet liste med undtagelser. Udvalget endte dog med, efter det havde hørt om denne årsag til bekymring, at fjerne en del af artiklens andet punkt vedrørende vederlag. Jeg mener, at det var hastværk, og jeg anser det ikke for værende den bedste måde at løse problemet på.
For at korrigere situationen har De Grønne, De Liberale og Den Europæiske Vensterfløjs Fællesgruppe sammen stillet ændringsforslag 48 for at styrke princippet om vederlagsfrihed. Ændringsforslaget er som sådant helt ukritisabelt. Jeg støtter det, men det oprindelige forslag, som blev forkastet af udvalget, var efter min mening bedre. Den nye version er briterne heller ikke meget begejstrede for.
Det er planen, at direktivet om offentlig adgang til miljøoplysninger skal fuldbyrdes inden udgangen af indeværende år. Andenbehandlingen af Århus-konventionens anden søjle bliver sikkert afsluttet endnu før Parlamentets sommerpause, og vi får formodentlig besked om den tredje søjles tidsskema og andre nødvendige foranstaltninger i samme tidsrum. Århus-konventionen har dermed taget store skridt mod ratificering og gennemførelse i EU.

Ludford (ELDR)
Hr. formand, det er en skam, at vi tilsyneladende ikke tillægger denne betænkning om offentlig adgang til miljøoplysninger lige så stor betydning som liberaliseringen af telesektoren, men det vil jeg gå let hen over.
Det er meget vigtigt at understrege, at dette direktiv ikke giver dispensation. Det fastlægger nogle praktiske foranstaltninger til udøvelse af en rettighed, som borgerne har. Så ændringsforslag som 1, 5 og 10, der understreger eksistensen af denne rettighed, er meget vigtige.
Et andet aspekt af udvalgets indstilling ved andenbehandling, som bør understreges, er behovet for at sikre, at der benyttes moderne kommunikationsteknologi i forbindelse med udbredelse af miljøoplysninger. Det er et vigtigt aspekt, som vi gerne vil have Rådet til at acceptere. Den vægt, som tillægges en forbedring af kvaliteten af de oplysninger, som gøres tilgængelige, således at de bliver forståelige, nøjagtige og sammenlignelige, er også meget værdifuld. Der er ingen grund til at få adgang til oplysninger, hvis de er for komplekse eller for uigennemsigtige til, at almindelige mennesker kan forstå dem - det er meningsløst.
Vi bifalder også i høj grad, at ordføreren forsøger at sikre, at eventuelle restriktioner i forhold til oplysningsretten kun skal være tilladt i særlige, klart definerede undtagelsestilfælde. Og at der bør indføres en skadestest, så skaden skal veje tungere end fordelene ved offentliggørelsen, hvis anmodningen om offentliggørelse afslås. Det er alt sammen meget vigtigt. Jeg bifalder fru Korholas godkendelse af ændringsforslag 48, og selv om hun ikke mener, det er perfekt, er jeg meget glad for, at hun kan godkende det.

Malliori (PSE).
Hr. formand, fru kommissær, vi er alle klar over, at information er et grundlæggende princip i demokratiet. Fri adgang til gennemskuelige oplysninger om miljøet og formidling af disse er en grundlæggende rettighed for enhver borger, der interesserer sig for kvaliteten af det sted, hvor vedkommende bor og arbejder. At der er adgang til de informationer, som de offentlige myndigheder er i besiddelse af, og som vedrører miljøet, er af største betydning, hvis man ønsker ikke blot at øge offentlighedens bevidsthed om spørgsmålet, men også at sikre borgernes tillid og demokratiske inddragelse.
Efter førstebehandlingen har vi konstateret, at Rådet kun har overtaget enkelte af de ændringsforslag, som Europa-Parlamentets plenarforsamling havde godkendt i den fælles holdning. Vi ser os derfor nødsaget til under andenbehandlingen at genetablere alle de væsentlige ændringsforslag, som vedrører spørgsmål som f.eks. undtagelserne. Jeg mener, det er vigtigt at begrænse undtagelserne til det mindst mulige, så alle interesserede kan få adgang til en bred vifte af oplysninger. Desuden mener jeg, at den frist på 15 dage, inden for hvilken myndighederne skal afgive svar på en anmodning om miljøoplysninger, er lang nok for de offentlige instanser og betyder, at de interesserede på et tidligt tidspunkt kan få effektiv gavn af oplysningerne.
Et andet vigtigt punkt er gebyret til dækning af omkostningerne ved at stille oplysningerne til rådighed. Jeg tror, det er nødvendigt at begrænse det til den faktiske udgift til kopier og lign. for at sikre, at offentligheden lettest muligt får adgang til oplysninger, og undgå, at udgiften under ingen omstændigheder bliver en faktor, der kan hindre folk i at få udleveret miljøoplysninger. Jeg håber, at disse bemærkninger vil blive positivt modtaget af Europa-Kommissionen, så vi hurtigst muligt kan komme videre, og Århus-konventionen kan blive ratificeret.
Til sidst vil jeg gerne på min politiske gruppes vegne gøre opmærksom på, at Korhola-betænkningen har vores fulde støtte, og jeg vil gerne rose fru Korhola for det store stykke arbejde, hun har gjort.

Schörling (Verts/ALE).
Hr. formand, jeg er vældig glad og tilfreds med, at vi nu får et direktiv om offentlig adgang til miljøoplysninger, som ligger helt på højde med Århus-konventionen. Jeg synes også, at fru Korhola har gjort helt rigtigt i at genindføre de fleste ændringsforslag fra førstebehandlingen, eftersom de blev enstemmigt vedtaget af Parlamentet. De bidrager endvidere på bedste vis til en forbedring af Kommissionens forslag.
Den nye artikel 7, som fastlægger kvaliteten af miljøoplysninger, hører til de allervigtigste ændringsforslag. Som nogen allerede har sagt, skal den, der ønsker oplysninger, jo kunne stole på, at oplysningerne er relevante, aktuelle og præcise, samt på de metoder, der er blevet anvendt for at hente dem frem, og på de anvendte analysemetoder.
Derimod er jeg ikke tilfreds med Miljøudvalgets beslutning om prisen på det, myndighederne får lov at trække ud. Derfor har vi stillet ændringsforslag 48. Jeg håber, at vores britiske kolleger og andre grupper kan se dette som et kompromisforslag, og at de også vil stemme for forslaget i morgen.

Wallström
Hr. formand, ærede parlamentsmedlemmer, miljøspørgsmål håndteres bedst, når alle berørte borgere deltager i passende omfang. Dette vigtige princip stammer direkte fra princip 10 i Rio-erklæringen, som sætter borgerne i centrum for miljøpolitikken. Uden adgang til miljøoplysninger er det svært for dem at deltage, og derfor er dette forslag så vigtigt.
I 1998 underskrev De Europæiske Fællesskabers medlemsstater FN/ECE's konvention om adgang til oplysninger, offentlig deltagelse i beslutningsprocesser samt adgang til klage og domstolsprøvelse på miljøområdet, den såkaldte Århus-konvention. Denne konvention er et stort skridt fremad, når det gælder gennemførelsen af princip 10 i Rio-erklæringen og fortsætte den åbenhedsproces, som blev indledt med Rådets direktiv 90/313/EØF om fri adgang til miljøoplysninger.
Personligt mener jeg, at det er meget vigtigt, at Fællesskabet ratificerer konventionen så hurtigt som muligt. Inden det kan gøres, skal EU's acquis imidlertid tilpasses konventionens bestemmelser, og det er også et af hovedformålene med forslaget.
Takket være det arbejde, der blev udført af ordføreren - og jeg siger tak til fru Korhola - Europa-Parlamentet og Rådet, er forslaget blevet betydeligt forbedret i løbet af de seneste måneder. I de fleste af Europa-Parlamentets ændringsforslag genindførte man de ændringsforslag, som Kommissionen ikke godkendte under førstebehandlingen, og som har til formål at styrke Kommissionens forslag. Selv om jeg forstår og respekterer Deres ønske om at maksimere offentlighedens udbytte af forslaget, finder jeg, at en del af ændringsforslagene pålægger medlemsstaterne unødvendigt tunge forpligtelser, som desuden rækker ud over Århus-konventionen.
I andre ændringsforslag fastlægges de praktiske bestemmelser for udlevering af oplysninger meget detaljeret, mens formålet med direktivforslaget er at udstikke en ramme for medlemsstaterne, inden for hvilken de kan tilpasse bestemmelserne, så de passer til forholdene i de forskellige lande.
Vi finder Kommissionens forslag velafbalanceret. Det indeholder de vigtigste forpligtelser fra Århus-konventionen og mere til, og det giver medlemsstaterne tilstrækkelig fleksibilitet til at kunne gennemføre lovgivningen på effektiv vis.
Kommissionen kan godkende ændringsforslag 22, 28, 30, 32, 33, 42, 45 og 46 i deres helhed. Kommissionen kan delvist godkende ændringsforslag 1, del 3, 9, del 1, 27, del 3, og 48, del 2. Kommissionen kan i princippet godkende ændringsforslag 9, del 2, 19 og 27, del 2, efter omformulering eller omstrukturering. De resterende ændringsforslag kan ikke godkendes af Kommissionen, hvilket gælder ændringsforslag 1-6, 7, del 1 og 2, 8, 10-18, 20, 21, 23-26, 27, del 1, 29, 31, 34-41, 43, 44, 47 og 48 med undtagelse af del 2.

Formanden.
Tak, fru kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.00.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0155/2002) af Lannoye for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om Kommissionens rapport til Rådet og Europa-Parlamentet om evaluering af aktive stoffer i plantebeskyttelsesmidler (forelagt i henhold til artikel 8, stk. 2, i Rådets direktiv 91/414/EØF om markedsføring af plantebeskyttelsesmidler) (KOM(2001) 444 - C5-0011/2002 - 2002/2015(COS)).

Lannoye (Verts/ALE)
Hr. formand, jeg bliver nødt til at gå 11 år tilbage. Det var faktisk i 1991, at Rådet (miljø) vedtog et direktiv, som bliver drøftet i aften om markedsføringen af plantebeskyttelsesmidler. Dette direktiv sigtede dels mod at definere en fælles procedure for evaluering af de aktive stoffer for eksisterende og nye pesticider og dels mod at udarbejde en positivliste over de godkendte stoffer, som anses for acceptable med hensyn til sundhed og miljø. Positivlisten betyder, at alt det, som ikke er på denne liste, reelt er forbudt. Den periode, der blev valgt til at gennemføre dette enorme evalueringsarbejde, var på 12 år. Det fører os frem til juli 2003. Men i mellemtiden var Kommissionen i henhold til artikel 8 forpligtet til at offentliggøre en rapport om proceduren for evaluering. Denne rapport blev offentliggjort i slutningen af sidste år, og det er den, vi skal drøfte i aften.
Hvad kommer Kommissionen frem til? At ud af 834 aktive stoffer, der var på markedet, er 31 blevet evalueret, hvilket vil sige mindre end 5%. Det er klart, at det under disse betingelser er umuligt at overholde fristen juli 2003, som Kommissionen med rette konstaterer. Jeg vil ikke komme nærmere ind på årsagerne til denne store forsinkelse, som vi har set, andet end at den for en stor dels vedkommende må skyldes manglende politisk vilje fra såvel Kommissionens som fra medlemslandenes side. Medlemslandene havde faktisk fordelt opgaven med at evaluere stofferne mellem sig.
Kommissionen foreslår i dag, at fristen forlænges, og naturligvis skal Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik, som jeg er ordfører for her i aften, for at holde sig til realiteterne give udtryk for sin positive holdning til en forlængelse. Men samtidig med at udvalget accepterer denne forlængelse, tilføjer det nogle strenge krav. Jeg vil kun nævne et par stykker: vedtagelse af klare prioriteter i forbindelse med fastsættelsen af en ny tidsplan, prioritet til de stoffer, der er problematiske for miljøet og drikkevandet, afvisning af, at man kan betale sig fra ligegyldighed. Med andre ord: De virksomheder, der ikke har indsendt deres rapport inden fristens udløb, vil ikke få deres rapport behandlet, medmindre kravene i direktivet anses for let at kunne opfyldes. Endelig beder vi om, at en beretning om evalueringsarbejdet regelmæssigt sendes til Europa-Parlamentet og Rådet.
Kommissionen bør for øvrigt, og det ønsker Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik, stille et forslag om revidering af direktivet fra 1991 inden slutningen af 2003. Hvorfor et sådant forslag om revidering? Kommissionen foreslår det selv, så vi støtter det blot ved at tilføje nogle efter min mening relevante bemærkninger. Der er fundet betydelige mangler i den anvendte procedure. Jeg tænker især på, at det ikke er nødvendigt for et pesticid at devaluere de aktive stoffer, men det er også nødvendigt eventuelt at evaluere metabolitterne, det vil sige de nedbrydningsprodukter, som ofte er mere farlige end selve grundstoffet.
Miljøudvalget støtter også indførelsen af begrebet komparativ evaluering og substitutionsprincippet, som medfører, at de mindst giftige stoffer kommer frem på markedet og anvendes, hvilket betyder, at de mere giftige stoffer udryddes. Jeg vil gerne tilføje, at disse nye krav - der sker en udvikling på 10 år og en endnu større udvikling på 12 år - bør tages i betragtning, f.eks. de manglende oplysninger om endokrine desintegratorer - i 1991 talte man ikke om endokrine desintegratorer, men det er siden blevet et vigtigt emne i miljøpolitikken, eller om indvirkningen på børns og fostres sundhed samt om problemer med de synergier, der er forbundet med udsættelse for flere forskellige pesticider.
Kære kolleger, afslutningsvis beder jeg Dem om at støtte betænkningen fra Miljøudvalget og henleder Deres opmærksomhed på et særligt punkt, nemlig punkt 14 i beslutningen, hvor det kræves, at Kommissionen inden juli 2003 offentliggør et forslag til et nyt direktiv om indførelse af et program for begrænsning af anvendelsen af pesticider. Det har en række medlemslande allerede gjort indtil nu. Jeg mener, at Miljøudvalget med rette bør støtte dette forslag, der ikke blot sigter mod at færdiggøre direktivet fra 1991, men også mod at begrænse anvendelsen af pesticider, som helt sikkert er et meget godt middel til at begrænse risiciene.

Redondo Jiménez (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, i det forslag, som Kommissionen stiller, anmodes Parlamentet og Rådet om at udtale sig om udsættelsen indtil 2008 af evalueringsperioden for aktive stoffer, som burde være afsluttet i juli 2003. Der er 834 stoffer, der mangler at blive evalueret. Kommissionen forsøger at være realistisk, og vi støtter den naturligvis, men jeg ville kalde dens indstilling optimistisk, eftersom der i den seneste periode er blevet evalueret under 100 stoffer.
Jeg vil gøre rede for de mest ømfindtlige punkter for vores Gruppe for Det Europæiske Folkeparti. For det første bør vi beholde muligheden for særlig anvendelse, eftersom stoffernes forsvinden kunne være traumatisk for nogle afgrøder og regioner. Vi bør opretholde og støtte ændringsforslagene herom.
For det andet er jeg ikke enig i filosofien om, at stofferne er skadelige i sig selv, da det afhænger af, hvilke koncentrationer, hvilken situation og hvilke former for anvendelse der er tale om. Derfor bør vores mål være den mindste risiko, som ikke er lig med den mindste kvantitet.
For det tredje bør den indledende evaluering - som det foreslås i et af ændringsforslagene, som vi ikke støtter - under ingen omstændigheder gennemføres af erhvervslivet, ngo'er osv., men af dem, der retmæssigt skal gennemføre den. Imidlertid bør disse - erhvervslivet, ngo'er osv. have adgang til alle oplysninger og kunne bidrage med undersøgelser og prøver til disse evalueringer.
Den nye integrerede landbrugspolitik, der er ved at gribe om sig i EU, har skabt et betydeligt fald i forbruget af plantebeskyttelsesmidler, f.eks. i nogle afgrøder som ekstensive markafgrøder. Dette er hverken blevet vurderet eller tilstrækkeligt kendt af den offentlige opinion. Denne offentlige opinion bliver mere og mere følsom over for den økologiske tankegang, hvis forsvar utilsigtet kunne få følger for biodiversiteten på grund af ophobninger, der skyldes manglende beskyttelse i mindre afgrøder, hvilket ville stille os over for alvorlige problemer med mangel på forsyninger og afhængighed. Det kunne medføre, at der ikke søges efter løsninger til særlig anvendelse, at der etableres parametre, der overskrider grænserne for analytisk beslutsomhed eller at få plantebeskyttelsesmidlerne vurderet af interesserede ngo'er. Interesseret i hvad og hvorfor, spørger jeg. De tekniske evalueringer gennemføres af videnskabsmænd og drøftes blandt videnskabsmænd.
Jeg vil anmode Kommissionen og kommissæren og alle Parlamentets politiske grupper om at udvise ansvar under afstemningen og tage hensyn til, at det uden landbruget ikke er muligt at have nogen bæredygtig udvikling. Der er eventuelt landbrug uden bæredygtig udvikling, men det modsatte findes ikke.

Van Brempt (PSE).
Hr. formand, Kommissionens rapport tydeliggør, at direktiv 91/414/EØF's måde at fungere på udviser utallige alvorlige mangler. Ordføreren, der, som jeg flere gange har sagt, har gjort et glimrende stykke arbejde og også får al mulig støtte til det fra min gruppe, kritiserer i sin betænkning da også meget berettiget en række af disse mangler. Således viser det sig f.eks., at det ikke så meget er de iboende egenskaber, der spiller en afgørende rolle, men de kommercielle interesser, at evalueringen er begrænset til visse aspekter af f.eks. hormonforstyrrelser, og at virkningerne på børn næppe tages i betragtning. Men ordføreren har beskæftiget sig længe med det. Vi må konkludere, at vi ikke har nogen som helst garanti for, at stoffer, der står på positivlisten, også virkelig er sikre for mennesker og miljø.
Vi har næsten ikke noget andet valg end at gå med til forlængelsen af fristerne for evaluering, fordi det indtil nu næppe er mere end 3% af stofferne, der er evalueret. Men vi gør det på en række meget konkrete betingelser. Ordføreren har behandlet det udførligt, og jeg vil derfor ikke gentage det.
Jeg vil imidlertid benytte lejligheden til alligevel at tage et andet punkt op. Politikken vedrørende pesticider må ikke kun være koncentreret om tilladelse af stoffer, som falder ind under dette direktiv, så meget desto mere som dette ikke er i stand til at afværge den vedvarende stigning i anvendelsen af og afhængigheden af pesticider og således tilstedeværelsen af rester deraf i vand og fødevarer.
Vi må gøre en række vigtige ting, og jeg venter sammen med mange andre på et initiativ fra Kommissionen. Der er en omfattende blanding af instrumenter, som vi skal anvende på EU-plan. For det første skal den ekstra finansielle støtte til forskning i og anvendelse af ikke-kemiske bekæmpelsesmidler forøges kraftigt, både til integreret dyrkning og til det biologiske landbrug. For det andet er en obligatorisk uddannelse i integrerede dyrkningsmetoder og god landbrugspraksis væsentlig. For det tredje kræver manglen på oplysninger, at der hurtigst muligt på europæisk plan oprettes en offentligt tilgængelig database med både salgs- og brugsinformation om alle pesticider og deres toksikologiske egenskaber. For det fjerde et europæisk harmoniseret momsniveau. Harmoniseret, men på et tilstrækkeligt højt niveau, fru kommissær. Nu varierer det mellem 23 og 25%, og det må vi gøre noget ved. Endvidere har vi brug for særlige afgifter ved eksterne miljøomkostninger knyttet til produkterne og produktpriserne. Til sidst, men det er mindst lige så vigtigt, skal der på nationalt plan komme reduktionsprogrammer, som skal formindske anvendelsen af og frem for alt afhængigheden af pesticider.

Blokland (EDD).
Hr. formand, for godt 10 år siden trådte direktiv 91/414 om godkendelse og anvendelse af og kontrol med plantebeskyttelsesmidler i kraft. Ganske vist var det på forhånd tydeligt, at gennemførelsen af dette direktiv ville være et omfattende arbejde, men De er nok enig med mig i, at resultaterne af 10 års arbejde er temmelig magre. Mindre end 4% af alle aktive stoffer, som skal bedømmes, har jo gennemgået proceduren fuldstændigt. Hvis vi fortsætter i dette tempo, vil arbejdet først være fuldført i det 22. århundrede!
Desuden viser det sig, at en række vigtige bedømmelsesaspekter ikke er medtaget. Jeg tænker her bl.a. på anvendelsen af hjælpestoffer, hvormed virkningen af plantebeskyttelsesmidler øges. Således tilsætter landbruget i Nederlandene årligt til 3.600 t pesticider godt 1.500 t kemiske hjælpestoffer, hvis virkning på mennesker og miljø er ukendt. Der mangler også et bedømmelseskriterium for drikkevand, der udvindes af overfladevand. Af praksis fremgår det, at bestræbelser på at skabe en bæredygtig drikkevandsproduktion hindres af manglende bæredygtighed ved anvendelsen af plantebeskyttelsesmidler. Det er blot to eksempler på, at de nuværende EU-rammer for plantebeskyttelsesmidler er mangelfulde.
I betragtning af den nuværende situation er vi desværre tvunget til at forlænge fristerne for evaluering af plantebeskyttelsesmidler. Kun på denne måde kan vi få den vanskelige proces i de forløbne 10 år i gang. Jeg vil dog gøre opmærksom på tre vigtige punkter.
For det første skal skadelige stoffer hurtigst muligt udfases, idet den nye frist gælder som sidste frist. Yderligere udsættelse er efter min opfattelse særdeles uønsket. For det andet skal vi være tilbageholdende med at gøre undtagelser. For det tredje skal vi sørge for, at de betingelser, som vi opstiller for forlængelse, virkelig opfyldes. Her kan Parlamentet spille en vigtig kontrollerende rolle. Kort sagt opfordrer jeg her til at handle konsistent, når det gælder om at godkende, anvende og kontrollere plantebeskyttelsesmidler i Europa.
Hr. formand, jeg kan ikke lade være med at sige noget om den nederlandske oversættelse af ordet "protection". Den ene gang oversættes det til nederlandsk med plantebeskyttelse - med rette, tolkene har også hele tiden i aften brugt dette ord - men på dagsordenen tales der også en gang om midler til bekæmpelse af planter, og det er naturligvis det stik modsatte af plantebeskyttelsesmidler. I den nederlandske version af kommissionsdokumentet begås denne fejl regelmæssigt, ligesom i den nederlandske version af hr. Lannoyes dokument, selvfølgelig fuldstændig uden hans skyld. Jeg foreslår, at vi gør noget ved det, og at vi ikke blander udtrykkene ukrudtsbekæmpelse og plantebeskyttelse sammen.

Formanden.
De skal have tak, fordi De fortæller os dette, hr. Blokland. I morgen inden afstemningen vil både ordføreren og formandskabets tjenestegrene naturligvis gøre opmærksom på, at det er nødvendigt at foretage en rettelse, så alle teksterne bliver ens.

Whitehead (PSE).
Hr. formand, jeg vil gerne takke ordføreren for den måde, han har behandlet denne komplekse problemstilling på, og for hans vilje til at lade en lang række forbehold på tværs af udvalget nyde fremme og til, hvor det er muligt, at behandle dem effektivt, ligesom jeg takker min kollega, fru Van Brempt, for hendes indsats. Jeg har kun tid til at tage et enkelt område op, men det svækker på ingen måde min tro på, at effektiv regulering af farlige plantebeskyttelsesmidler skal prioriteres af Parlamentet og også af Kommissionen.
Mine forbehold vedrører den del, der er omhandlet i punkt 13 i hr. Lannoyes betænkning, hvor vi opfordrer Kommissionen til inden årets udgang at underrette os om de foranstaltninger, der er truffet for at sikre, at nyttige stoffer med lav toksicitet, som optræder på prioritetsliste 3 og 4, og som ikke er blevet indberettet på grund af deres begrænsede kommercielle betydning, eller fordi de er forbundet med store evalueringsomkostninger, kan blive evalueret ved hjælp af en passende begrænset datapakke.
Og hvorfor ligger dette mig så meget på sinde? Det gør det, fordi der er fare for, at visse meget toksiske produkter, som endnu ikke er reguleret eller ordentligt undersøgt, stadig findes på markedet, mens andre, som ikke udgør nogen særlig fare, som står meget langt nede på liste 3 og 4 og i visse tilfælde falder ind under kategorien af væsentlige anvendelser, skal fjernes fra markedet, fordi producenterne sandsynligvis ikke er i stand til at stille alle de komplekse oplysninger til rådighed, som er nødvendige for at gennemgå alle de processer, der oprindeligt blev foreslået i, hvad der med ordførerens ord har været en usædvanligt langsommelig proces.
Jeg vil blot give udvalget ét eksempel på dette: Argumenter ad hominem er altid farlige, men jeg kender i mit eget område til en producent, som skiftede til en bestemt type plantebeskyttelsesprodukter, fordi han selv var forskrækket over de virkninger af farlige plantebeskyttelsesmidler, han havde set. Hvis jeg f.eks. nævner Agent Orange, ved De præcis, hvad jeg mener. Virkelig skadelige stoffer.
Han har fremstillet et produkt, som jeg selv bruger, kaldet Armilatox, som er den eneste effektive kur mod plantesygdomme som honningsvamp. Det ville være umuligt for ham at betale, hvad det skønnes at koste at få vurderet det produkt, som er i den lave fareklasse. Det ville svare til 2-3 gange hans årlige omsætning.
Der må være en måde, hvorpå vi kan hjælpe disse mennesker med at leve op til den nødvendige standard eller i det mindste at fremlægge det nødvendige materiale i den tid, vi nu har til rådighed. Hvis vi ikke gør det, går vi imod alle de udtalelser, der her i Parlamentet, ikke mindst af ordførerens parti, er blevet fremsat om, at vi skal hjælpe små virksomheder. Vi skal ikke blot hjælpe de store grupper, som naturligvis kan acceptere de store evalueringsomkostninger. Hvis vi ikke gør det på dette meget vigtige områder, har vi svigtet.

Byrne
Hr. formand, jeg er glad for denne anledning til at drøfte emnet i dag. For det første vil jeg takke både hr. Lannoye og hr. Parish for deres indsats i forbindelse med udarbejdelsen af de foreliggende tekster. Jeg afventer med betydelig spænding den endelige beslutningstekst.
Offentliggørelsen af Kommissionens rapport i august sidste år havde to formål. For det første at sikre større gennemsigtighed. For det andet at forbedre forståelsen for evalueringsprocessen for plantebeskyttelsesprodukter og Kommissionens problemer med at overholde de umulige tidsfrister i det nuværende direktiv.
I den nuværende beslutningstekst forekommer der en række udtalelser og påstande, som Kommissionen er stærkt uenig i. Jeg vil til sin tid komme med et fyldestgørende svar, når beslutningen er formelt vedtaget. Som De alle ved, er Kommissionens rapport også meget fremtidsorienteret, selv om den fokuserede på vores hidtidige fremskridt i forbindelse med evaluering af aktive stoffer. Vi er alle klar over, at det ikke er alle evalueringerne, der kan være afsluttet inden 2003. Der er mange grunde til det - de behandles i rapporten, og mange af Dem kender dem også.
Jeg vil specielt nævne misforholdet mellem de ambitiøse mål, der er opstillet i direktivet, og de ressourcer, som Kommissionen har til rådighed til at opfylde disse mål. Situationen kræver, at vi når til enighed om, hvordan vi skal forholde os til disse stoffer i juli 2003, og der vil være flere hundrede af dem, som ikke er færdigevalueret.
Ifølge direktivet blev beslutningen ganske vist uddelegeret til Kommissionen via udvalgsproceduren, men vi mente, at spørgsmålet var så vigtigt, at det krævede Deres samtykke til indsatsen over for de forsvarede stoffer i 2003.
Jeg er enig i, at dette arbejde skal være afsluttet i 2008. Jeg kan dog kun garantere det med det forbehold, at tidsfristerne overholdes, og at der stilles tilstrækkelige ressourcer til rådighed af alle parter i processen. Vi skal også være opmærksomme på, at der kan opstå vigtige nye videnskabelige spørgsmål, som gør det nødvendigt at indhente yderligere oplysninger, og som forsinker beslutningsprocessen.
Det andet punkt, som skal fremhæves, er, at direktivet nu er 10 år gammelt. Det trænger klart til blive forbedret. Under udarbejdelsen af rapporten har vi haft lejlighed til at overveje, hvordan vi sikrer, at disse forbedringer ikke går ud over principperne i direktivet. Der er en række områder, hvor effektiviteten kan forbedres, og hvor de problemer, der er opstået i årenes løb, kan løses. Igen vil jeg sige, at jeg sætter pris på Deres feedback på dette område, og at jeg regner med at komme med forslag til ændring af direktivet senere i år.
Hvad det angår, er vi ved at arrangere et interessentmøde i Grækenland i juli som led i forberedelserne til det græske formandskab, og vi håber, at både hr. Lannoye og hr. Parish vil være til stede for at sikre, at Parlamentet også får indflydelse på vores forberedende arbejde. Pesticidrester er ligeledes et vigtigt aspekt af dette område, og vi agter i løbet af de kommende måneder at stille forslag til konsolidering og ændring af den grundlæggende lovgivning.
Et vigtigt punkt er, at de kommende forslag vil blive fremsat i henhold til den fælles beslutningsprocedure. På den måde får Parlamentet fuld indflydelse på lovgivningens endelige indhold, hvilket jeg naturligvis i høj grad bifalder.
Hr. formand, jeg er klar over, at der er mange emner, som vi kunne drøfte, og at der er mange punkter i de foreliggende tekster, som jeg kunne tage afstand fra, men jeg ønsker ikke at tage for meget tid, og jeg mener, at det ville være bedre at drøfte disse emner, når vi kommer med ændringsforslag til direktivet. Det ville være forkert af mig ikke at anerkende betydningen af juli 2003, hvor flere hundrede stoffer trækkes tilbage fra markedet, herunder stoffer, hvortil der kun findes få eller slet ingen alternativer. Medlemsstaterne og landmændene insisterer på, at det kan give alvorlige problemer.
Kommissionen er opmærksom på dette problem og arbejder sammen med medlemsstaterne på at finde ud af, hvordan disse problemer kan løses eller minimeres, uden at det går ud over sikkerheden. Jeg har dog noteret mig, at der i den nuværende tekst foreslås strenge betingelser for at tillade væsentlige anvendelser. Jeg skal nok viderebringe Parlamentets holdning til medlemsstaterne.
Endelig er jeg klar over, at der hersker en vis utålmodighed med hensyn til Kommissionens vedtagelse af en meddelelse om bæredygtig brug af plantebeskyttelsesmidler. Vi er nået til sidste trin i vores interne høringsprocedure, og jeg håber, at meddelelsen bliver klar i tide, så den kan indgå i Deres sommerlæsning.
Som afslutning vil jeg gerne sige, at jeg sætter pris på at høre Parlamentets konklusioner, og jeg ser frem til at kunne forelægge Dem forslag til ændringer senere på året.

Formanden.
Tak, hr. kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.00.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0170/2002) af Myller for Europa-Parlamentets Delegation til Forligsudvalget om Forligsudvalgets fælles udkast til Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse om fastlæggelse af Fællesskabets sjette miljøhandlingsprogram (PE-CONS 3618/1/2002 - C5-0171/2002 - 2001/0029(COD)).

Myller (PSE)
Hr. formand, jeg retter en varm tak til alle dem, som har deltaget ved udarbejdelsen af og beslutningstagningen om det sjette miljøhandlingsprogram, det vil sige gruppernes skyggeordførere, medlemmerne af Forligsudvalget og sekretariatet samt formandskabslandet Spanien og Kommissionen. Alle ovennævnte har medvirket til, at vi nåede et særdeles fornuftigt resultat ved forliget. Vi kan være meget tilfredse med resultatet også af den grund, at den kvantitativt største del af Parlamentets ændringsforslag gik igennem, men vi skal være særligt tilfredse med, at de ændringsforslag, som blev vedtaget, kvalitativt var meget signifikante.
Alt i alt kan man sige, at det sjette miljøhandlingsprogram er en forlængelse af det femte miljøhandlingsprogram, på trods af kritikken af, at ved påbegyndelsen af det sjette miljøhandlingsprogram var det femte miljøhandlingsprogram som baggrundsmateriale ikke tilstrækkeligt analyseret. I hvert fald er den tanke, som for første gang blev luftet i det femte miljøhandlingsprogram, nemlig spørgsmålet om integrering af miljøpolitikken med andre politikkers delområder, en bærende kraft også for dette sjette miljøhandlingsprogram, og det er helt klart, at det kun er på denne måde, at vi kan gøre fremskridt i miljøsager. Alle forskellige politiske sektorer skal selv arbejde for opnåelse af miljømålsætningerne. Miljømålsætningerne skal naturligvis sættes ud fra miljøhensyn, men ansvaret for at finde værktøjerne til at opnå målsætningerne skal pålægges sektorerne. Vi noterer os, at dette ikke er nemt. I dag er der her i Parlamentet ført forhandlinger om fiskeri- og landbrugspolitik, og man har noteret sig, at det i praksis imidlertid ser ud til at være ret svært at indføre miljøhensyn i disse vigtige anliggender.
Støtteværktøjer til dette program - for at kunne sikre, at gennemførelsen af programmet skrider i den rigtige retning - er de tematiske strategier. Jeg er ligeledes tilfreds med, at vi ved forliget opnåede enighed om, at Parlamentet har fuld ret til deltagelse i udarbejdelsen af disse strategier, i beslutningstagning om dem, og at de skal udarbejdes tilstrækkelig fleksibelt.
Ved forliget blev der vedtaget flere vigtige principper, hvoraf det bør nævnes, at vi for første gang på europæisk plan har en vedtagelse om miljøafgifter. Rådet bør nu påbegynde drøftelserne om, på hvilken måde og i hvilke forbindelser denne sag kan fremmes. Vi har dog beslutningen fra Sevilla om f.eks. energibeskatning. En anden vigtig beslutning er, at vi endelig skal begynde at se den støttepolitik, som dyrkes i medlemsstaterne og også på EU-plan, efter i sømmene. Vi kan ikke være bekendt at påføre miljøpolitikken et slag ved at støtte miljøgenerende foranstaltninger. Der blev gjort en indsats for bekæmpelse af klimaforandringerne, og der er også taget bedre højde for emissioner fra trafikken under denne forhandling.
Til sidst vil jeg specielt påpege det faktum, at vedtagelsen af bypolitikken på Parlamentets initiativ som én ny tematisk strategi giver udfordringer for os alle, fordi der er tale om et meget horisontalt spørgsmål. Vi skal være i stand til at finde indhold for tematisk strategi i denne bypolitik, hvad angår såvel miljøpolitik som forbedring af borgernes livskvalitet. Jeg håber, at det lykkes for os.

Gutiérrez-Cortines (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil lykønske alle dem, der har samarbejdet om programmet, og også kommissæren - og nu skal jeg nok sige hvorfor - og ligeledes Rådet, fordi det på de seneste forligsmøder tydeligvis har gjort sig store bestræbelser for at acceptere og tilnærme sig Parlamentets synspunkter.
Jeg vil lykønske kommissæren med den slags program, der er udarbejdet i dette tilfælde. Jeg tror, det er et bevis på, at tiden også har lært Kommissionen at arbejde i den rigtige retning. Og det er, at en miljøhandlingsplan bør indeholde store retningslinjer, ikke bilag, ikke konkrete foranstaltninger, men det bør være den store bøjle, hvor alle de kommende handlinger skal kunne hænges op på. Og i denne henseende tror jeg, Kommissionen har udviklet et levedygtigt og meget fornuftigt program, som giver Kommissionen og Europa flere beføjelser end et ideelt program med mange krav, som er umulige at opfylde og gennemføre, og som således ville have været uretfærdigt.
Jeg må også prise valget af tematiske strategier. Jeg tror, det er et kvalitativt skridt fremad, som markerer en ny arbejdsmetode, hvor der vil blive taget hensyn til videnskabelige værdier. Der vil blive udarbejdet en rapport om, hvor langt man er nået med spørgsmålet, hvor omkostningerne og gennemførelsesevnen vil blive vurderet. Derudover vil det bedre kunne vurderes, hvad der sker i Europa, før handlingerne igangsættes. Jeg synes, at denne metode - tematiske strategier - er en foranstaltning, der burde udvides til mange områder. Det vil f.eks. gøre det muligt for os at kende til omkostningerne, og det er jo et krav, at omkostningerne skal defineres, når en politik defineres.
Samtidig vil jeg henlede opmærksomheden på, at de tematiske strategier skal anvendes på klimaændrings- og emissionspolitikken. Det kan ikke være rigtigt, at vi kun har strategier om brændstoffer til biler og ikke om varmeanlæg. På den anden side er der en risiko for, at anvendelsen af politikkerne skader miljøet i landdistrikterne. En misforstået og generaliseret skattepolitik for visse produkter kan forårsage en overordentlig stor skade for dem, der bor fjernt fra området, som passer på landskaberne og som passer på miljøet. Derfor opfordrer jeg til en retfærdig og velafbalanceret anvendelse.

Schörling (Verts/ALE).
Hr. formand, i morgen vil min gruppe og hele Europa-Parlamentet, håber jeg, stemme for Forligsudvalgets forslag til beslutning om det sjette miljøhandlingsprogram. Miljøudvalget med Riitta Myller som ordfører har lagt meget arbejde i og har også haft meget succes med at konkretisere og forbedre Kommissionens oprindelige forslag. Jeg vil rette en stor tak til Riitta Myller, til alle kolleger og naturligvis til hele Forligsudvalget for, at de har gjort dette arbejde muligt.
Det er klart, at min gruppe gerne ville have set et måske mere omfattende, målrettet og konkret miljøhandlingsprogram for de kommende 10 år, altså et virkeligt trendbrud for miljøpolitikken og for en biologisk bæredygtig udvikling. Nu har vi et program, som er fyldt med viljesudtryk som f.eks. at "fremme", "efterstræbe", "opmuntre" og "sigte imod". For at det ikke bare skal blive til uindfriede forhåbninger, skal de mere generelle policy-udtalelser forvandles til konkrete forslag og derefter realiseres og gennemføres.
Vi må sætte vores lid til miljøkommissær Margot Wallström og de tematiske strategier, som nu skal vedtages i henhold til proceduren med fælles beslutningstagning. Programmet skal anspore de forskellige samfundsaktører til at løse miljøproblemerne på en aktiv og ansvarlig måde. Men vi har som lovgivere frem for alt ansvaret for at fastlægge mål og midler til at gennemføre en sådan udvikling.

Wallström
Hr. formand, ærede medlemmer af Europa-Parlamentet, ved andenbehandlingen i januar bemærkede jeg, at der institutionerne imellem var udbredt enighed om programmet, og jeg håbede på det tidspunkt, at det var et tegn på, at de tre institutioner hurtigt ville nå til endelig enighed om programmet. Jeg blev ikke skuffet, og jeg roste også dengang den ånd, der lå til grund for ordføreren fru Myllers tilgang til andenbehandlingen. Takket være hendes omhyggelige og præcise ændringsforslag var det muligt for os at nå frem til et fornuftigt kompromis med Rådet.
Denne aftale udgør et glimrende grundlag for Fællesskabets miljøpolitik for de næste 10 år. De prioriterede områder er klima, biodiversitet, sundhed, ressourcer og affald. Fremgangsmåden er videnbaseret i form af høring og vurdering af omkostninger og fordele, og midlet er lovgivning, markedsinstrumenter, integration, inddragelse af borgere og interessenter og bedre gennemførelse af fællesskabslovgivningen.
Der er tale om et handlingsprogram. Fru Schörling glemte vist at nævne, at der også er identificeret 104 forskellige foranstaltninger. Det betyder, at det er et program for alle - det er faktisk muligt at kontrollere, om foranstaltningerne nu også gennemføres.
Integration er en central del af programmet, og programmet er en central del af Fællesskabets strategi for bæredygtig udvikling, som vi med Parlamentets støtte - som vist i Strasbourg tidligere på måneden - vil fremføre på verdenstopmødet i Johannesburg til efteråret og selvfølgelig også i tiden derefter.
Jeg vil endnu en gang lykønske fru Myller, da vi først og fremmest kan takke hende og alle hendes kolleger i Europa-Parlamentet, som har arbejdet på at få dette forslag vedtaget, for, at vi nu har fået dette sjette miljøhandlingsprogram. Det hårde arbejde er dog først lige begyndt, navnlig for Kommissionen. Jeg glæder mig til at fortsætte samarbejdet mellem Kommissionen og Parlamentet om gennemførelsen af programmet. Næste gang der byder sig en formel lejlighed, må vi have champagnen frem.

Formanden.
Tak, fru kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.00.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0163/2002) af Lange for Europa-Parlamentets Delegation til Forligsudvalget om Forligsudvalgets fælles udkast til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om reduktion af emissionerne af forurenende stoffer fra to- og trehjulede motordrevne køretøjer og om ændring af direktiv 97/24/EF (PE-CONS 3615/2002 - C5-0136/2002 - 2000/0136(COD)).

Lange (PSE)
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, "en pæn stramning", sådan lød dommen i en af de store mandagsaviser over den emissionslov, som vi vedtager i morgen, og vi har faktisk med denne lovgivning taget endnu et skridt mod reduktionen af forurenende stoffer i luften, som skyldes motorers forbrændingsegenskaber. Med den nye lovgivning, som nu ligger på bordet, bliver to- og trehjulede motordrevne køretøjer i 2006 lige så lidt forurenende som en moderne personbil, der er godkendt efter Euro III.
Det har været en lang procedure at opnå det. De tohjulede motordrevne køretøjer har hidtil været lidt upåagtede med hensyn til emissionslovgivningen. Derfor er der opstået en situation, hvor de tilladte grænseværdier er mange gange højere end grænseværdierne for køretøjer som personbiler eller lastvogne. Det kan ikke forsvares, at en motorcykel, som der kun sidder en person på, udsender 17 gange så meget forurening som en personbil, som der måske sidder fire personer i. Derfor var det rigtigt og nødvendigt, at vi også her fik sat en fornuftig lovgivning i gang, og jeg tror også, at vi kan være det resultat bekendt, som blev resultatet til sidst.
Vi har skabt grænseværdier, som i gennemsnit reducerer de tilladte emissioner med 75%. Det tror jeg er et tal, som vi alle sammen kan være stolte af. Vi opnår det i to obligatoriske trin. Det var vi lidt uenige om, men til slut blev vi enige om dette andet obligatoriske trin, så den betydelige reduktion kan opnås for alle nyindregistrerede to- og trehjulede motordrevne køretøjer fra 2006.
Ud over at fastsætte grænseværdier har vi imidlertid også inddraget ekstra sikkerhedsnet for at sørge for, at disse grænseværdier ikke kun er gode for godkendelsesproceduren, men virkelig fører til, at to- og trehjulede motordrevne køretøjer udsender mindre forurening på gaden. Vi har aftalt, at grænseværdierne skal forbindes med en levetid på 30.000 km. I praksis, på vejene, skal det altså sikres, at motorcyklerne bliver ved med at være lidt forurenende.
Så har vi aftalt, at myndighederne, hvis der foreligger begrundet mistanke, gennemfører en feltovervågning, kan kontrollere modeller af en bestemt type. Er det en mekanisk eller teknisk fejl eller måske en vedligeholdelsesfejl, som fører til højere emissioner? Og vi har aftalt, at ingen må fuske, at der ikke må findes nogen elektroniske afbryderanordninger.
Der findes flere eksempler, hvor en producent kan vise flotte resultater ved testkørslen, men når der så køres uden for testkørslen, emitteres der som bare pokker. Det må ikke ske. Også det har vi aftalt, så der alt i alt er kommet en fornuftig pakke ud af det. Denne fornuft viser sig også i, at vi har ændret noget ved testbetingelserne for typegodkendelsen. Hidtil har man testet en varm motorcykel ved 50 km. Det ligger naturligvis langt fra de reelle driftsforhold. Derfor har vi sagt, at målingen skal indledes med en kold motorcykel og også skal omfatte højere hastigheder, også landevejskørsel, fordi en motorcykel i praksis naturligvis næppe bliver kørt med højst 50 km. Også det fik vi til sidst aftalt i forligsproceduren. Derfor tror jeg, man med rette kan sige, at der her er skrevet endnu et stykke europæisk luftkvalitetshistorie, i sandhed en succeshistorie for EU, som fører til, at luften i Europa bliver betydeligt renere. Jeg takker alle, som har medvirket til det!
Liikanen
Hr. formand, jeg vil først og fremmest takke Europa-Parlamentet og navnlig ordføreren, hr. Lange, for at udvise tilstrækkelig vilje til i Forligsudvalget at få en aftale om denne sag på plads med Rådet. Jeg vil også udtrykke det ønske, at hr. Langes betænkning en dag opnår at blive behandlet om dagen. Det er nu syvende gang, at vi begynder en sådan forhandling omkring kl. 23.
Vi kan glæde os over, at der er indgået aftale om reduktion af emissionerne af forurenende stoffer fra to- og trehjulede køretøjer. Det vil i sidste ende bane vejen for indførelse af en ny valgfri testcyklus for motorcykler i 2006 efter producentens skøn. Gennemførelsen af denne test i EU vil sikre den bedst mulige miljømæssige kontrol med disse køretøjer. Vi vil fortsætte vores bestræbelser på snarest muligt at gennemføre en harmonisering af disse testcyklusser sammen med de øvrige partier. Kommissionen vil derfor snarest muligt og helst inden årets udgang foreslå Europa-Parlamentet og Rådet at indføre denne nye dedikerede testcyklus sammen med passende emissionsgrænser, som svarer til dem, der planlægges indført i 2006 ifølge denne aftale.
Samtidig vil vi overveje, fra hvornår en ny dedikeret motorcykeltest skal være den eneste gyldige testprocedure for EU-typegodkendelse. Kommissionen ønsker derfor at fremsætte en erklæring, som tidligere er blevet rundsendt i institutionerne, med følgende ordlyd: Kommissionen bekræfter sin målsætning om at sikre den bedst mulige miljøbeskyttelse i henhold til traktatens artikel 95, stk. 3. Kommissionen vil således også overveje sit forslag om at medtage den nye dedikerede testcyklus for motorcykler i 2006 som fastlagt i artikel 4, stk. 5, når denne test bliver den eneste testprocedure for EU-typegodkendelse.
Kommissionen noterer sig medlovgivernes beslutning i artikel 3, litra a), ifølge hvilken Kommissionen anmodes om at fremlægge et forslag til definition af normal levetid og fastlæggelse af tillægsbestemmelser. Ved denne lejlighed minder Kommissionen om, at det i henhold til dens initiativret ifølge traktaten er op til Kommissionen at vurdere tidspunktet for og indholdet af ethvert sådant forslag, som skal fremlægges.

Formanden.
Tak, hr. kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.00.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om mundtlig forespørgsel (B5-0019/02) og (B5-0020/02) til Kommissionen om situationen i den europæiske skibsbygningssektor.

Mann, Erika (PSE).
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, der har i flere år været klare holdepunkter for, at Republikken Korea gennem WTO-stridige subsidier forvrider den internationale konkurrence inden for skibsbygningssektoren betydeligt og vedholdende. I juni 2001 erklærede Kommissionen, at forhandlingerne med Korea var brudt sammen, og anbefalede Rådet og Parlamentet at indlede en WTO-sag og samtidig indføre tidsbegrænsede beskyttelsesforanstaltninger til fordel for de meget udsatte europæiske skibsbygningssektorer.
Parlamentet tilsluttede sig denne fremgangsmåde og anbefalede også, at man desuden skulle inddrage gastankere i disse beskyttelsesforanstaltninger. Nu foreligger der en undersøgelse for Kommissionen, som har undersøgt konkurrencesituationen for diverse skibsbygningstyper, særligt inden for gastankerne. Denne undersøgelse er blevet fremsendt til Rådet. Jeg har et par spørgsmål til kommissæren omkring denne korte sagsfremstilling. For det første, hvornår får Parlamentet og offentligheden denne undersøgelse? For det andet, bekræfter undersøgelsen nødvendigheden af at anlægge sag mod Korea inden for WTO? For det tredje, er der forskellige vurderinger af undersøgelsen i Kommissionen? For det fjerde, hvornår vil Kommissionen anlægge sag inden for WTO, og planlægger den fortsat at indlede beskyttelsesforanstaltninger for de skadelidte sektorer?
For det femte, hvor mange arbejdspladser i Europa er truet af de nuværende konkurrenceforvridninger? For det sjette, hvor mange arbejdspladser er allerede gået tabt ved, at der i de forløbne to år ikke er truffet nogen WTO-foranstaltninger eller beskyttelsesforanstaltninger? For det syvende, hvor mange ordrer har den europæiske industri mistet i de forløbne to år?
Sidste punkt, hr. kommissær, hvordan vurderer De situationen og den diskussion, man har ført herom i Rådet? Fru Riis-Jørgensen er til stede, og situationen i Rådet synes at ligne den i Parlamentet. Der er store kontroverser i medlemsstaterne om, hvorvidt Kommissionen har foreslået en passende fremgangsmåde ved på den ene side at foreslå, at der anlægges sag inden for WTO, og at denne samtidig afbødes med beskyttelsesforanstaltninger. Det overvejende flertal i Parlamentet mente, da vi stemte om Riis-Jørgensen-betænkningen, at det var den rigtige vej. Jeg går ud fra, at det overvejende flertal også fremover vil have denne opfattelse, men jeg beder kommissæren oplyse, hvilke foranstaltninger han har planlagt for at forklare dette for Rådet også inden for rammerne af den nye diskussion, efter at undersøgelsen er fremsendt til Rådet.

Valdivielso de Cué (PPE-DE).
Hr. formand, jeg ved godt, jeg kommer til at gentage det, den tidligere taler sagde, for her er der naturligvis ikke andet end det, der er. Og endnu en gang mødes vi i Parlamentet for at drøfte skibsbyggeri og Sydkoreas illoyale praksis i denne sektor.
Jeg er ikke spor i tvivl om, at de koreanske skibsværfter arbejder på fuldt tryk, mens vi sidder her og drøfter kejserens skæg. Jeg tillader mig også at påminde om, at diskussionen om illoyal praksis i dette asiatiske land begyndte i 1998, og hidtil er der ikke blevet truffet foranstaltninger over for Republikken Korea. Her bruger vi blot tiden på at diskutere, hvorvidt det er hensigtsmæssigt at medtage den ene eller den anden kategori i den forsvarsmekanisme, som Kommissionen allerede udarbejdede for næsten to år siden. Jeg tror ikke, det er forkert af mig at sige, at vi med dette tempo ender med at medtage lystfartøjer.
Jeg vil også påminde om, at vi i Parlamentet allerede i november 2001 vedtog medtagelsen af gastankskibe, færger og skibe til transport af rullende befordringsmidler, som på den anden side udgør en del af klagen til WTO, men de var ikke medtaget i forsvarsmekanismen.
Overraskende nok opnåede dette forslag ikke den nødvendige støtte i Rådet, og derfor er hele sagen stadig blokeret. Det er virkelig pinligt. Jeg vil gerne opfordre til solidaritet blandt EU's lande - og det er den solidaritet, som vi har opbygget det europæiske fællesskab på, og som i den seneste tid ser ud til på en vis måde at være forsvundet - eftersom de europæiske skibsværfter uden denne solidaritet vil forsvinde om kort tid, og så vil vi skulle stå til ansvar over for tusindvis af familier.

Liikanen
Hr. formand, trods Europa-Parlamentets støtte i november sidste år og Kommissionens forventninger til et positivt resultat af drøftelserne i Rådet blev der ikke truffet beslutning om den midlertidige defensive ordning på mødet mellem industriministrene i december sidste år.
På opfordring af den europæiske industri iværksatte Kommissionen en ajourføring af sin undersøgelse af handelshindringsforordningen, som netop er afsluttet. Kommissionen noterede sig resultaterne af rapporten herom på sit møde den 7. maj og gav tilladelse til, at den blev forelagt Rådet. Den ajourførte rapport om handelshindringsforordningen vil blive drøftet af medlemsstaterne og udvalget vedrørende handelshindringsforordningen den 29. maj.
Undersøgelsen konkluderer, at resultaterne af den første undersøgelse af containerskibe, produkttankskibe og kemikalietankskibe blev bekræftet, idet den pågældende koreanske subsidiering påvirkede EU-industrien negativt i WTO-subsidieaftalens forstand.
Med hensyn til udviklingen i LPG-sektoren (naturgastankskibe) i 2001 understreger den ajourførte rapport om handelshindringsforordningen Koreas stadigt større markedsandel, og det konkluderes, at yderligere undersøgelser er nødvendige for at fastslå, om der er tale om en vedvarende tendens på længere sigt. Kommissionen vil derfor fortsat overvåge markedet.
Det planlægges indtil videre, at Kommissionens forslag til den midlertidige defensive ordning, som var til høring i Europa-Parlamentet i november 2001, skal drøftes igen på det næste møde i Rådet (industri), som afholdes den 6. juni. Kommissionen mener, at en tosporet indfaldsvinkel er nødvendig, nemlig i forbindelse med WTO-klagen og den midlertidige defensive ordning. Desuden bifalder Kommissionen OECD-medlemmernes fælles holdning, som blev vedtaget i Paris, om at begynde nye drøftelser om en ny skibsbygningsaftale, som inddrager større skibsbygningsnationer, der ikke er medlemmer af OECD.
Kommissionen mener, at det er et vigtigt skridt i retning af at løse problemerne, som skyldes den koreanske praksis, både i forbindelse med handelshindringsforordningen og den midlertidige defensive ordning og på længere sigt også OECD-aftalen. Kommissionen agter derfor at deltage aktivt i disse drøftelser og at overvåge udviklingen nøje. Der var også andre detaljerede spørgsmål, og jeg kan sende nogle svar i form af vores årsrapport, og når jeg har drøftet sagen med mine kolleger, som arbejder med den, nemlig hr. Lamy og hr. Monti.

Gomolka (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, for temmelig nøjagtig et år siden, den 14. maj 2001, gav Rådet Kommissionen bemyndigelse til at indlede en tvistbilæggelsessag hos WTO for at standse Republikken Koreas illoyal konkurrencepraksis. Siden da er der ikke bare ikke indtrådt nogen bedring, tværtimod er disproportionerne blevet yderligere forstærket. Den internationale konkurrence forvrides fortsat ekstremt af Koreas prisdumping, hvilket betyder, at EU har tabt yderligere verdensmarkedsandele. Der er fare for, at den strukturelle uligevægt vil blive endnu større. Koreanske værfter arbejder således intensivt for at opnå ordrer på bestemte skibstyper, f.eks. krydstogtskibe, som hidtil har været europæisk domæne. Disse fortløbende belastninger rammer i Europa en industrigren, som netop i de seneste år har måttet gennemgå vanskelige tilpasningsprocesser. Det gælder både for reduktionen af kapaciteten og for højnelsen af kvaliteten og produktiviten på de værfter, der blev tilbage.
De regionale konsekvenser af denne strukturændring har udgjort og udgør fortsat meget alvorlige belastninger netop i de perifere områder. Hvis ikke det europæiske skibsbyggeri skal trues på eksistensen, er de beskyttelsesforanstaltninger, som Kommissionen har foreslået, helt nødvendige, så længe tvistbilæggelsessagen hos WTO verserer. Derfor må det forventes af Rådet, at beskyttelsesforanstaltningerne, som således er tidsbegrænsede, omgående bliver godkendt. Desuden bør procedurerne til at opkræve antidumping- og udligningstold i henhold til den generelle told- og handelsaftale udnyttes konsekvent.
Trusler har hidtil ikke haft nogen mærkbar virkning på Koreas holdning. Nu er der behov for klar handling!

Riis-Jørgensen (ELDR).
Hr. formand, det er jo en sag, vi vender tilbage til jævnligt. Det er den samme alliance hver gang, og det gør ikke sagen bedre. Det synes hævet over enhver tvivl, at sydkoreanerne i forhold til WTO-reglerne yder ulovlig statsstøtte. Derimod er der stor uenighed om, hvad der bør gøres.
Kommissionen er eneansvarlig for at åbne en WTO-sag mod Sydkorea. Men trods utvetydige opfordringer fra Rådet og Europa-Parlamentet har Kommissionen med kommissær Lamy som den ansvarlige på området indtil videre udvist en imponerende evne til at sidde disse opfordringer overhørig. Af helt uforståelige årsager nægter hr. Lamy at åbne en WTO-sag, medmindre der samtidig indføres statsstøtte til europæiske skibsværfter. Eller sagt på en anden måde: hr. Lamy vil kun forsøge at få kendt den sydkoreanske praksis ulovlig, hvis Europa selv indfører en ulovlig praksis. For mig at se vil vi i Europa kun skade vores egen sag ved en sådan fremgangsmåde, men forhåbentlig kan De, hr. Liikanen, forklare visdommen i denne holdning, omend jeg tvivler. Som ordfører sidste efterår arbejdede jeg meget imod denne sammenkobling, og det gør jeg fortsat. Statsstøtte har aldrig gavnet noget som helst og er dyrt for medlemsstaterne. Jeg vil på det kraftigste opfordre kommissær Lamy, som jeg i øvrigt også har gjort det i et endnu ubesvaret brev sammen med min finske kollega, fru Kauppi, til straks at åbne en WTO-sag mod Sydkorea. Det samme forslår ELDR-Gruppen i ændringsforslag 3.
På danske skibsværfter er man allerede begyndt at fyre medarbejdere med den begrundelse, at man ikke længere kan konkurrere med koreanernes massive statsstøtte. Derfor er det en meget vigtig sag, ikke mindst for det område, hvor jeg er valgt, og jeg opfordrer kraftigt til, at man indleder en WTO-sag.
Med hensyn til spørgsmålet om arbejdsløshed vil jeg henvise til ELDR-Gruppens ændringsforslag 4.

Pérez Álvarez (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, her i eftermiddag var der en kollega fra Parlamentet, der gav udtryk for en holdning, som jeg er enig i, nemlig, at kommissær Fischlers forslag om den fælles landbrugspolitik svarer til teknikken med at skære hovedet af for at kurere hovedpinen. To aktiviteter, der er så indbyrdes tæt forbundet, fiskeri og skibsbyggeri, skaber i dag en dyb bekymring i mange medlemsstater, i EU-regioner som Galicien og i byer som Vigo, hvor jeg bor, hvor skibsbyggeri og fiskeri er beskæftigelseskilder og levebrød for mange familier.
I december 2000 omfattede en betænkning fra Parlamentet de trusler, som det europæiske skibsbyggeri stod over for, nemlig krise i fiskerisektoren, bekvemmelighedsflag i handelsflåden, risici for skibsbyggeri med EU-flag uden for Europa. Alt dette fordi vi ikke er i stand til at modstå en situation med illoyal konkurrence over for en virkelighed med illoyalitet og dumping. Dog håber vi, at Kommissionen og Rådet vedtager modige og resolutte afgørelser med politisk dybde.
Jeg mener, at skibssektoren accepterer og ønsker EU's målsætninger: sanering af skibsbygningsindustrien, produktivitetsstigning, forbedring af skibsværfternes konkurrencedygtighed, forbedring af miljøet, opnåelige mål i en situation med gennemsigtighed og lighed, men ikke hvis man stilles i en dårligere situation med dumping og illoyal konkurrence.
Derfor anmoder vi om, at der etableres en forbindelse mellem den midlertidige forsvarsmekanisme og de beslutninger, WTO træffer i de sager, som Fællesskabet har indledt mod Korea. Vi anmoder ligeledes om en udvidelse af beskyttelsesmekanismen til markedssegmenter som gastankskibe, færger og roll-on-roll-of-skibe (ro-ro-skibe), eftersom den klage, der er indgivet til WTO, også omfatter disse fartøjer, ud over containerskibe til transport af olieprodukter og kemiske produkter og tankskibe til transport af naturgas.
Jeg konkluderer: Vedtag forordningen, inden det er for sent, fordi skibsværfterne allerede vil have drejet nøglen om over for afmagten. Og hvad værre er: Hvis EU ikke via midlertidige støtteordninger satser på skibsbyggeri, opfordrer det eventuelt dem, der udøver dumping og illoyalitet, til at udvide denne praksis til andre sektorer i den økonomiske aktivitet som f.eks. bil- og elektronikbranchen. Begge muligheder er uforenelige med den gennemsigtighed og frihandel, som Europa ønsker, og som vi europæere ønsker.
Hr. kommissær, lad os ikke komme for sent. Hovedpinen vil være væk, fordi vi har fået hugget hovedet af.

Langenhagen (PPE-DE).
Hr. formand, kære hr. kollega, nu er det virkelig blevet sent! Jeg indrømmer, at jeg er træt, men jeg er ikke for træt til at kæmpe for vores arbejdspladser i den europæiske skibsbygningssektor. I de kommende dage ser hele, eller i hvert fald den fodboldbegejstrede del af verden på Japan og Sydkorea. I lyset af situationen inden for skibsbyggeriet ville jeg imidlertid helst vende mit blik væk fra Fjernøsten. Baggrunden er fortsat den samme, nemlig dumpingpriser på koreanske værfter. Den beskrevne konkurrenceforvridning, som for nylig endnu en gang er blevet bekræftet af en undersøgelse, forstærkes af udløbet af subsidierne i Europa. Som konsekvens lukker stadig flere maritime industrivirksomheder, og de talrige afskedigelser tillader kun en konklusion, nemlig at den europæiske skibsbygningssektor er inde i en eksistenskrise!
Hvad gør vi i Europa? Som medlem fra et kystområde bliver jeg hele tiden stillet dette spørgsmål. Jeg har mest lyst til at sige til de berørte, at Parlamentet har gjort sit hjemmearbejde, men de to andre hovedaktører lever ikke op til deres ansvar. Lidt hovedregning kan illustrere min ærgrelse. Vi diskuterer nu den tredje beslutning i Parlamentet og har for længst givet vores tilslutning til tidsbegrænsede beskyttelsesforanstaltninger. Men der er stadig ikke givet grønt lys for støtten til fordel for værfterne. Hvorfor? Fordi man stadig ikke er nået til enighed i Rådet, og Kommissionen desværre stadig skal tage hensyn til skibstyper, som allerede er blevet en del af WTO-klagen. Lad mig derfor endnu en gang klart præcisere de centrale punkter i vores fælles politik her i Parlamentet.
Vi har presserende behov for en fælles fremgangsmåde fra EU's side. Den skal straks indledes med en WTO-klage, Rådet mødes trods alt i næste uge, som vi har hørt, og den fælles fremgangsmåde skal ledsages af forbigående støtte til fordel for de europæiske værfter. For ellers befinder vi os i et fodboldspil uden komplet forsvar, for endnu en gang at bruge billedet fra før. Møllerne i klageproceduren maler langsomt. Men Europas skibsbygningssektor dør nu. Vi skal ikke undervurdere den deklaratoriske effekt af WTO-klagen, men vi bør alligevel have potente øjeblikkelige foranstaltninger i baghånden. Begge dele kræves tydeligt i den beslutning, der foreligger for Dem, og jeg regner derfor, også i lyset af at forslaget støttes af flere grupper, med bred støtte ved afstemningen i morgen.

Formanden.
Tak, hr. kommissær.
Jeg har modtaget fire beslutningsforslag, jf. forretningsordenens artikel 42, stk. 5.

