Grønbog om sundhedspersonalet i Europa (forhandling) 
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er grønbog om sundhedspersonalet i Europa.
Androulla Vassiliou
Fru formand! Jeg er meget glad for at være blevet inviteret til at fremsætte en erklæring over for Parlamentet om grønbogen sundhedspersonalet i Europa, som Kommissionen vedtog den 10. december 2008.
Invitationen kommer på et passende tidspunkt, da vi nu nærmer os afslutningen på høringsfasen, der udløber ved udgangen af denne måned.
Det er klart, at alle EU's sundhedssystemer er udsat for voksende pres som følge af en stadig ældre befolkning, sundhedstrusler og de stigende udgifter til nye teknologier og patienternes større forventninger - alt sammen på baggrund af en vanskelig økonomisk situation.
Uden et veluddannet og motiveret sundhedspersonale i hele EU vil den økonomiske bæredygtighed i de europæiske sundhedssystemer være truet, og ulighederne på sundhedsområdet vil blive større.
Når den europæiske befolkning bliver ældre, bliver dens sundhedspersonale det også, og der kommer for få nyansatte til at erstatte dem, der går på pension. Vi er nødt til at overveje grundene til, at unge mennesker ikke er motiverede til at arbejde inden for sundhedssektoren.
Dette skaber kombineret med sundhedspersonalets mobilitet inden for og mellem medlemsstaterne fælles problemer vedrørende sundhedspersonale for de fleste europæiske sundhedssystemer.
Jeg forventer et stort antal reaktioner på grønbogen fra de mange interessentorganisationer på sundhedsområdet, der har udtrykt interesse for dette vigtige emne.
Jeg ser også frem til at modtage bidrag fra Parlamentets medlemmer. Det vil virkelig lette vores arbejde og tjene vores fælles mål.
Analysen af de svar, vi modtager, vil fungere som strømpil for vores udviklingsstrategier på EU-plan for at støtte medlemsstaterne i løsningen af disse udfordringer.
Diskussionen om sundhedspersonale er adskilt fra de spørgsmål, der er omfattet af udkastet til direktiv om patientrettigheder inden for grænseoverskridende sundhedspleje.
Forslaget er fokuseret på de regler og ordninger, der er nødvendige for at give ligelig adgang til en sikker sundhedspleje af høj kvalitet for patienter, der bevæger sig rundt i Europa.
Det primære mål med forslaget er på en retfærdig og konsekvent måde at håndhæve patientrettigheder, således som de anerkendes af De Europæiske Fællesskabers Domstol. Formålet er ikke at søge at regulere grænseoverskridende levering af sundhedsydelser, fri etableringsret eller mobilitet for sundhedspersonale.
Men det betyder ikke, at man i direktivforslaget overser sikkerhed og kvalitet i omsorgen for patienter, der ønsker at modtage sundhedspleje i udlandet - hvilket hænger tæt sammen med den sammenhæng, hvori sundhedspersonalet tilbyder sundhedspleje.
I denne henseende indeholder direktivudkastet en meget klar og vigtig regel, nemlig at for grænseoverskridende sundhedspleje finder reglerne om behandlingsland anvendelse.
Jeg vil også gerne kort nævne andre bestemmelser som f.eks. i forslagets artikel 5: Medlemsstaterne forpligter sig til at fastsætte nationale kvalitets- og sikkerhedsstandarder, at gennemføre dem effektivt og offentliggøre dem. Udbydere af sundhedsydelser skal fremlægge alle de relevante oplysninger for at give patienterne mulighed for at vælge på et velinformeret grundlag - herunder detaljer om deres forsikringsdækning eller andre midler til personlig eller kollektiv beskyttelse i forbindelse med erhvervsansvar, som skal være til stede i alle medlemsstater, så patienterne har mulighed for at klage og modtage erstatning og kompensation, hvis de lider skade som følge af den sundhedspleje, de modtager.
Med dette sæt af principper og regler mener jeg, at man med direktivforslaget definerer en klar sammenhæng mellem patienten og udbyderen med henblik på at sikre en korrekt informationsudveksling og en sikker sundhedspleje af høj kvalitet for de europæiske borgere, der beslutter sig for at rejse til en anden medlemsstat for at modtage behandling.
Jeg skal også erindre om, at under min kollega kommissær McCreevys primære ansvarsområde findes der et andet vigtigt stykke EU-lovgivning, der regulerer den gensidige anerkendelse af læger, sygeplejersker, tandlæger, jordemødre og apotekere. Jeg taler om direktiv 2005/36/EF, der nu er trådt i kraft. Dette direktiv indeholder også specifikke forpligtelser for medlemsstaterne med hensyn til informationsudveksling i forbindelse med flytning af sundhedspersonale. Disse datastrømme lettes gennem brug af informationssystemet for det indre marked (IMI), som allerede giver mulighed for elektronisk informationsudveksling om de fem største faggrupper på sundhedsområdet. Desuden planlægger man at udvide IMI til alle regulerede professioner.
Afslutningsvis vil jeg sige, at udfordringerne for EU's sundhedspersonale bliver en af de største opgaver for Europa i det kommende årti, samtidig med at man skal sikre sundhedssystemernes økonomiske bæredygtighed. Dette kræver en omfattende politisk tilgang, da ingen medlemsstater realistisk set kan finde deres egen isolerede løsning. Løsningen må simpelthen ikke være at tiltrække sundhedspersonale fra udviklingslandene, hvor manglen er endnu mere udtalt.
I den henseende vil grønbogen give mulighed for diskussion og yderligere definition af de relevante problemområder og føre til udformning af fælles foranstaltninger, når dette er hensigtsmæssigt. Jeg ved, at De har store forventninger, og jeg stoler på Deres hjælp til at skabe løsninger, der kan understøtte det uvurderlige bidrag, som sundhedspersonalet yder til vores allesammens hverdag.
Formanden
Fru kommissær, jeg er ikke i tvivl om, at De vil få meget brugbare reaktioner fra medlemmerne på Deres ønske om bidrag til grønbogen om sundhedspersonalet i Europa.
John Bowis
Fru formand! Jeg vil gerne takke kommissæren både for at bruge sin aften på at komme her og være sammen med os i denne tætpakkede sal, men også for at komme med det budskab, som hun er budbringer for. Det er en vigtig grønbog, og den bør sætte gang i en omfattende diskussion både her i Parlamentet og andre steder.
Hun tog også et par spørgsmål op i løbet af sit indlæg, herunder spørgsmålet om, hvorfor der ikke uddannes flere sygeplejersker og læger. Hvis jeg må sige det, er det kun halvdelen af spørgsmålet. Den anden halvdel er, hvorfor så mange forlader disse professioner. Nøglen til dette bliver at finde metoder til at rekruttere og fastholde sundhedspersonalet. Det gælder måske især for sygeplejersker, men også for læger og andre behandlere osv. Jeg mener, at vi skal kigge på de karrierestrukturer, som vi stiller til rådighed. Vi skal kigge på, hvordan forfremmelse opfattes som et potentiale. Vi er nødt til at reducere nogle af barriererne både inden for og mellem professionerne. Vi skal sikre, at arbejdsmiljøet er behageligt. Det bliver hårdt, men det kan også blive behageligt. Vi skal sikre os, at der forefindes forskningsfaciliteter i Europa, så vi ikke mister medarbejdere til udlandet. Måske skal vi frem for alt lytte til de fagfolk, der arbejder med tingene i praksis. Alt for ofte - jeg ved det fra de perioder, hvor jeg har siddet i regering, og De ved det som kommissær - lytter vi til folkene i toppen, og vi går ikke ud til sengene og lytter til sygeplejerskerne og lægerne, som rent faktisk arbejder med tingene i praksis. Hvis vi gjorde det oftere, ville vi måske ramme mere plet med vores politik.
Jeg vil naturligvis - som kommissæren har gjort - henvise til min betænkning, Parlamentets holdning til grænseoverskridende sundhed. Vi sagde lige fra begyndelsen, at det vigtige her var to foranstaltninger, der ikke blev indført samtidig. Den ene af dem var naturligvis patientsikkerhed, og vi har en foranstaltning, der hurtigt er kommet på plads. Denne her halter en smule bagefter. Det drejer sig om sundhedspersonalet. Vi er nødt til at have sundhedspersonalet til at levere den service - den opbakning - til grænseoverskridende sundhed, for at patienterne kan bevæge sig sikkert og tillidsfuldt. Når man står her i Strasbourg, tænker vi på eksemplet med Strasbourg, Liège og Luxembourg, hvor princippet om referencenetværk kan være af stor værdi både for patienter og for uddannelse og forskning.
Kommissæren henviste til sundhedspersonalets mobilitet, og vi er nødt til at undersøge, hvordan vi kan virkeliggøre den uden at bringe patienternes sikkerhed i fare. Jeg mener bestemt, at det omfatter spørgsmålet om sprogtester, som ikke er nogen hindring, men skal fungere som en beskyttelsesforanstaltning for patienterne. Hun henviste til anerkendelse af kvalifikationer. Det er helt sikkert vigtigt, uanset om man behandles i sit hjemland af en læge udefra eller tager til udlandet for at blive behandlet af en lokal læge der. Der findes nogle professioner - og kiropraktik er en af dem - hvor man anerkendes i nogle lande, men ikke i andre. Vi skal se på, hvordan vi kan bringe disse hjælpegrupper af sundhedspersonale ind i centrum af vores planlægning.
Vi skal naturligvis også være sikre på, at vi har patientsikkerhed i form af læger, der bliver omfattet af disciplinære foranstaltninger eller afskediges - læger, sygeplejersker, alle former for sundhedspersonale - og i min betænkning opfordrer jeg til, at Kommissionen letter gennemførelsen af dette. Det er efter min mening noget, vi skal kigge nærmere på.
Kommissæren henviste med rette til hjerneflugten. Det er tragisk, at vi ikke uddanner tilstrækkeligt sundhedspersonale, men går ud og snupper dem fra de lande, hvor de mindst kan undværes. Hvis man kigger på tallene, kan vi se, at hver fjerde læge og hver 20. sygeplejerske er uddannet i Afrika og arbejder i OECD-landene. Det skyldes dels, at vi som lande snupper dem, og dels, at vores ngo'er også bruger dem og rekrutterer dem i de pågældende lande og betaler dem mere, end de kunne få i deres egne lande. Derfor tager de ikke tilbage og arbejder der.
Alle disse ting er vigtige, fru kommissær. Vi skal kigge på sundhedspersonalets sikkerhed. Vi skal sætte nålestiksskader og infektioner, som man pådrager sig på hospitalet, på dagsordenen, og det samme gælder overfald på medarbejderne. Vi har for nylig talt med jordemødrene om problemerne med at få en erhvervsskadesforsikring. Det er nogle af de spørgsmål, som jeg håber vil være i centrum for vores diskussioner om denne yderst velkomne grønbog.
Jules Maaten
Fru formand! Jeg vil gerne støtte meget af det, hr. Bowis sagde for lidt siden. Den grønbog, vi fik fra Dem, fru kommissær, er et fint dokument. Jeg behøver ikke sige, at vi ikke kan vente med at se reaktionerne på den, som det altid er tilfældet med en grønbog. De er naturligvis til dels forudsigelige, men det er under alle omstændigheder nyttigt at få dem, så de kan blive indarbejdet i en eventuel kommende lovgivning.
Denne grønbog er vigtig, idet den drejer sig om et spørgsmål, som vi er nødt til at tage os af. Grønbogen er resultatet af en kontrovers, der opstod over forslaget fra hr. Bolkestein på daværende tidspunkt, og vi glæder os over, at Kommissionen håndterer det på denne måde med den påkrævede omhu i form af en grønbog og med rigelig tid til forhandling, fordi der frem for alt efter min mening hersker betydelig bekymring om dette spørgsmål. Derfor ønsker jeg ikke at begrænse mit bidrag til kun at vedrøre sundhedspersonale, for jeg mener, at vi vil opleve den samme frygt for det ukendte i den europæiske dimension af sundhedsplejen inden for andre områder.
Der er sket meget på folkesundhedsområdet i EU i de senere år, både under Deres forgængere og med Dem, fru kommissær. Derfor vil jeg gerne benytte lejligheden til at lykønske Dem, fru kommissær, med, at det er lykkedes Dem at sætte Deres præg på denne politik på forholdsvis kort tid. Jeg troede ikke, at det var muligt på så kort tid, og jeg mener, at vi alle kan være stolte af, at det lykkedes for Dem at opnå dette på denne måde.
Vi har opnået en hel del i de senere år, f.eks. inden for lægemidler til pædiatri, et område, hvor befolkningen ikke en gang er klar over, at der er problemer, men hvor der i høj grad er brug for en europæisk løsning, fordi medlemsstaterne ikke kan løse dette selv. Det er netop stordriftsfordelene, der spiller ind her. Jeg mener, at dette også gør sig gældende på andre områder, f.eks. inden for politikken for tobaksrygning og rådgivning om rygestop, hvor EU går i spidsen, ikke kun i Unionen, men også udenfor. Også i dette tilfælde er det netop stordriftsfordelene, der gør os effektive. Vi er også meget involverede i grænseoverskridende pleje og beskyttelse af patientrettigheder i Europa, ligeledes under vores ordfører hr. Bowis' vagtsomme blik, og jeg håber og forventer, at vi vil opnå et positivt resultat også på det område.
Men hver gang vi drøfter disse emner, kan man se, at ikke bare ministre, men også medlemmer af nationale parlamenter, stiller sig tøvende over for en yderligere uddybning af det europæiske samarbejde på sundhedsområdet. Med 27 forskellige systemer i EU er vi alle overbeviste om, at netop vores model for sundhedspleje er den bedste. Alle, man taler med, vil forsøge at overbevise en om, at deres system er enestående. Det er naturligvis en umulighed. Man kan ikke have 27 forskellige systemer, der alle er det bedste på samme tid.
Det er klart, at man i de enkelte lande har tænkt meget over sit system. I alle tilfælde er der mennesker og velmente interesser involveret. Når man endelig finder den vanskelige ligevægt, kommer EU pludselig stormende med en idé, som vi tilfældigvis mener, er den bedste. Jeg kan udmærket forstå, at dette bliver mødt med modstand.
På nogle få områder kan disse stordriftsfordele - f.eks. i forbindelse med sjældne sygdomme - gavne både patienter og systemer. Der er masser af grunde til, at EU bør inddrages mere i folkesundheden. Næsten 40 000 patienter i Europa venter på organer, og hver dag dør næsten 10 personer på ventelisterne.
Hvert år kræver alkoholmisbrug 195 000 liv og koster den europæiske økonomi 125 mia. EUR. Dette er et spørgsmål, der formentlig bedst løses ikke en gang nationalt, men lokalt. Der findes imidlertid også europæiske tendenser, f.eks. inden for alkoholmisbrug blandt unge. Vi skal undersøge, om det trods alt ikke er bedre at løse dette på europæisk plan. Vi skal imidlertid strække os langt for at løse disse problemer med de nuværende traktattekster.
Vi burde trods alt kunne opnå mere, f.eks. - og heri ligger værdien ved en grønbog - når der er tale om den reelle fri bevægelighed for sundhedsydelser. Jeg er overbevist om, at hvis vi tog fat på alle problemerne, for der findes bestemt en del, og fremkom med nogle løsninger, f.eks. for at forhindre lægefejl eller for at styrke patienternes, men også sundhedspersonalets retssikkerhed ville alle i sidste ende have fordel af dette, hvis den fri bevægelighed tilrettelægges på en ansvarlig måde, men trods alt bliver mulig.
Hvis vi ikke på europæisk plan når frem til et bedre samarbejde inden for organdonation og et effektivt samarbejde om beskyttelse mod pandemier - et punkt, jeg altid tager op - er jeg overbevist om, at vi kommer til at stå over for store problemer, hvis en influenzaepidemi på et tidspunkt bevæger sig i vores retning fra Thailand. Rent faktisk bør Kommissionen i disse tilfælde kunne indføre kriseforanstaltninger inden for 24 timer.
Endelig er artikel 152 efter min mening ikke tilstrækkelig med henblik på at tilrettelægge en effektiv europæisk indsats fremover. Hvis vi på et tidspunkt i en fjern fremtid skulle overveje at ændre traktaten, bør vi efter min mening overveje at udvide retsgrundlaget for folkesundhed i en ny traktat.
Bart Staes
Fru formand! Jeg vil gerne tilslutte mig hr. Brok og hr. Maaten i deres lykønskninger til kommissæren for hendes grønbog, som efter min mening ikke kommer en dag eller endda en time for tidligt. Kommissæren sagde selv, at den stadig ældre befolkning helt klart vil skabe større pres på sundhedssystemerne, men især også på de ansatte. Enhver, som tager sig tid til at lytte til de mennesker, der arbejder i denne sektor, vil vide, at de generelle arbejdsbetingelser er fantastisk barske, både fysisk og ofte også psykisk.
Det kræver meget af arbejdstagerne at arbejde inden for denne sektor, og ofte er arbejdet underbetalt. Det burde derfor ikke komme som nogen overraskelse, at personalegennemstrømningen i denne sektor er meget stor. Det forholder sig også således, at alt for ofte er kontrakterne meget usikre, hvilket betyder, at mange forlader sektoren i utide. Efter min mening er Unionen derfor nødt til at forfølge en række ting inden for sin politik: en bæredygtig beskæftigelse, et godt arbejdsmiljø, sikkert arbejde, ingen hjerneflugt og rimelige arbejdsforhold.
Kommissæren henviste med rette til det direktiv, som Hr. Bowis arbejder med i øjeblikket, direktivet om grænseoverskridende sundhedspleje. Når jeg har været i kontakt med mennesker inden for sektoren, har de også ønsket påpege forholdet med arbejdet som sundhedspersonale og arbejdstidsdirektivet. I arbejdstidsdirektivet bruger man nu kontrakter snarere end mennesker til at bestemme varigheden.
Jeg har fundet ud af, at der findes polske læger, der arbejder på polske hospitaler i ugens løb, og så rejser til Det Forenede Kongerige i weekenden for at tage et 48-timers skift der. Det er naturligvis uhørt. Det er noget, der bør tages højde for, og helt sikkert inden for arbejdstidsdirektivet. Jeg håber derfor, at dette emne også vil blive taget op, når vi diskuterer grønbogen.
Konstantinos Droutsas
Fru formand! Grønbogen om sundhedspersonalet i Europa afslører kapitalens og EU's planer for at privatisere sundhed og velfærd med smertelige følger for arbejdende familier og græsrødder inden for sundhedssektoren.
Disse ændringer udgør en del af de mere overordnede græsrodsfjendske tilbageslag inden for social sikring og sociale ydelser, der bliver gennemført i alle EU-lande med aktiv støtte og deltagelse af centrum-venstre- og centrum-højre-kræfterne, der behandler sundhed som en vare, en kilde til rentabilitet, og patienterne og deres familier som kunder.
Det centrale mål er at udvide kapitalens forretningsaktiviteter og opbygge et system, hvor sundhedsydelser inden for den offentlige sektor fungerer i henhold til kriterier fra den private sektor i konkurrence med den private sektor.
De første ofre for dette kommercialiserede sundhedssystem er netop de mennesker, der arbejder inden for denne sektor. 10 % af EU's arbejdsstyrke, disse arbejdstagere, arbejder ofte under uacceptable forhold, hvilket er farligt for patienterne. Den konstante overtrædelse af arbejdstidsbestemmelserne er formentlig reglen snarere end undtagelsen. Deres løn, i hvert tilfælde inden for den offentlige sektor, beskæres, og det samme gælder deres effektivitet på grund af de private forsikringsselskabers valg. Det centrale tema i grønbogen er arbejdstagernes mobilitet og anvendelsen af reglerne i Bolkesteindirektivet inden for sundhedssektoren.
Sundhed er en social værdi, ikke en handelsvare. Sundhedspersonalet yder en social tjeneste og er ikke et middel til at generere profit. Kun ved at kæmpe vil arbejdstagerne kunne sikre en høj standard for gratis tjenester, der udelukkende leveres af staten, fjernt fra enhver privat forretningsaktivitet.
Kathy Sinnott
Fru formand! Der arbejder flere personer inden for sundhedsområdet end på noget andet område. De grupper af sundhedspersonale, vi straks tænker på, er læger, sygeplejersker, apotekere og tandlæger, som bistås af radiologer, laboratorieteknikere, forskere, terapeuter, biokemikere samt en hær af administratorer og personale, der bidrager til, at sundhedsydelserne kan fungere.
Der findes også en anden gruppe af fagfolk: urtelæger, kiropraktorer, osteopater, homøopater og diætister, som fokuserer på en mere naturlig tilgang til sundhed.
Endelig findes der familieplejerne, den største enkeltgruppe af sundhedspersonale, der arbejder dag og nat uden løn inden for sundhedsområdet.
Tilbage til den første gruppe i denne betænkning, hvor Kommissionen er bekymret over, at antallet af fagfolk inden for den almindelige sundhedspleje ikke er tilstrækkeligt til at kunne imødekomme den voksende efterspørgsel. Kommissionen understreger desuden behovet for at få unge til at vælge disse professioner. Men i nogle lande er dette ikke noget problem.
I sidste måned tog 3.500 unge mennesker i Irland en eksamen i håb om at sikre sig en af de få hundrede pladser på lægeuddannelsen. Tilsvarende vil langt flere unge mennesker søge ind på sygepleje- og terapeutuddannelserne osv., end vores universiteter er villige til at uddanne.
Fru kommissær, det er ikke et spørgsmål om at tiltrække unge mennesker. Det er et spørgsmål om at give dem mulighed for at uddanne sig. De studerende på sekundærtrinnet i Irland arbejder for at få en karriere inden for medicin, men det er desværre uopnåeligt for dem på grund af et rationeringssystem, der er ude af trit med efterspørgslen, hvilket betyder, at vi har stor knaphed på kvalificerede fagfolk.
Jeg ved, at der findes lignende eksempler på manglende sammenhæng mellem uddannelse og efterspørgsel i andre europæiske lande. Jeg vil mene, at når vi arbejder for at tiltrække unge mennesker til denne profession, vil vi kun frustrere dem, indtil vi giver dem mulighed for at opnå disse færdigheder.
Fordi vi ikke har givet disse studerende mulighed for at uddanne sig og derved skabt en kunstig mangel, henter vi så af nødvendighed sundhedspersonale ind fra tredjelande - selv de fattigste lande - så deres egen befolkning står uden lægehjælp, mens vi forårsager hjerneflugt.
Den anden gruppe af sundhedspersonale, jeg nævnte, såsom urtelæger, er desværre slet ikke med i denne betænkning. Ved at udelade dem anerkender man ikke det værdifulde bidrag, de yder til at holde europæernes sundhed i orden, og det er ude af trit med ønskerne hos mange europæere, der søger deres hjælp.
Denne sektor er meget vigtig. Kommissionens tydelige forsøg på at undertrykke den med direktiver som direktivet om vitamin- og mineraltilskud bidrager yderligere til den voksende kløft mellem EU's politik og folks daglige valg på sundhedsområdet.
Endelig vil jeg gerne henvise til den tredje og største enkeltgruppe af sundhedspersonale: familieplejere. Dette er de mennesker, der passer plejekrævende ældre mennesker og handicappede. Dem får vi mere og mere brug for hvert år, ikke mindre. Mens Europa bliver ældre, og der bliver stadig flere handicappede, må vi ikke tage dem for givet. Vi kan kun fastholde disse vigtige plejere, hvis vi støtter dem i deres arbejde.
Endelig er vores sundhedsstyrke vigtigere end nogensinde. Kommissionen siger med rette, at der findes nye og tilbagevendende trusler mod sundheden som f.eks. smitsomme sygdomme. Men Kommissionen burde også tage højde for, at alle kroniske lidelser i forbindelse med fejl i immunsystemet er i stigning, f.eks. astma, allergi, multipel sclerose, autisme, diabetes, epilepsi, fibromyalgi og mange flere.
Jeg vil råde Kommissionen til at kigge nærmere på alle disse sygdomme, der er i stigning, og forsøge at forstå, hvad der udløser disse epidemier, for det vil være både grusomt og uholdbart at lade dem stige ukontrolleret og ramme flere og flere mennesker.
Nicodim Bulzesc
(EN) Fru formand! Jeg glæder mig over Kommissionens grønbog og dens målsætning om at skabe øget synlighed for problemerne med EU's sundhedspersonale samt identificere udfordringer og mulige løsninger.
Jeg vil dog gerne benytte lejligheden til at understrege et bestemt aspekt af grønbogen, nemlig uddannelse af sundhedspersonale. Jeg tog initiativ til den skriftlige erklæring 0095/2008 om dette emne, som stadig er i spil. Jeg er stor tilhænger af tanken om, at det er absolut nødvendigt at udforme kommunikationskurser for sundhedspersonalet, så det kan give tydeligere og mere fuldstændige oplysninger til patienterne. Patienternes mulighed for at forstå sundhedsmæssige og lægelige emner og vejledninger hænger tæt sammen med, hvor tydelig kommunikationen er. Trods forskellige initiativer for at forbedre kvaliteten af og adgangen til sundhedsoplysninger tyder undersøgelser på, at patienterne ønsker flere oplysninger, end de får i øjeblikket, og at sundhedspersonalet har tendens til at overvurdere den informationsmængde, der formidles.
Ewa Tomaszewska
(PL) Fru formand! Manglen på sundhedspersonale er et globalt fænomen. Men vi føler det mest akut i vores egen baghave. Manglen på specialiseret lægelig bistand, manglen på klinisk erfaring inden for særlige specialer og på specifikke lægelige tjenester får folk til at søge lægehjælp i andre lande.
Derfor er det meget vigtigt at regulere principperne for grænseoverskridende lægelig bistand. Patienten har ret til at vide, hvilke servicestandarder der tilbydes på bestemte centre, hvordan behandlingen finansieres, hvor meget sundhedsvæsenet i patientens hjemland vil betale for behandling eller genoptræning, og hvor meget patienten selv skal betale. Det er vigtigt med et direktiv på dette område.
Et andet spørgsmål drejer sig om at styrke behandlingspersonalets kvalifikationer, herunder bistand i forbindelse med sprogkurser, som bør kunne styrke mobiliteten. Jeg mener, at forslaget om etablering af et referencenetværk for sundhedspersonale er meget relevant. Fru kommissær, tak for Deres grønbog.
Colm Burke
(EN) Fru formand! Fremme af en hensigtsmæssig arbejdsstyrke på sundhedsområdet i hele Europa er vigtigt for vores fortsatte forbedringer af sundhedsydelser og -faciliteter rundt om i de 27 medlemsstater.
Europa står over for en række udfordringer med at fastholde og forbedre vores sundhedstjenester. Befolkningsudviklingen i medlemsstaterne udgør et stort problem for sundhedspersonalet, idet Europas befolkning bliver ældre, og den forventede levetid stiger med 2,5 år hvert årti. Arbejdsstyrken udsættes for et stigende pres, for mens befolkningen bliver ældre, sker det samme for arbejdstagerne. Nøglen til at opretholde en tilstrækkelig arbejdsstyrke i lyset af denne nært forestående pensionsbølge er at sikre, at der findes tilstrækkeligt mange yngre medarbejdere til at erstatte dem, der går på pension.
Betydningen af en bedre forskning og bedre data om sundhedspleje i hele Europa kan ikke fremhæves nok. I øjeblikket mangler der ajourførte og sammenlignelige data og oplysninger blandt medlemsstaterne om en række centrale spørgsmål inden for sundhedspleje, herunder uddannelse og beskæftigelse for arbejdstagere samt sundhedspersonalets alder, køn og internationale mobilitet. Det er fantastisk vigtigt at have adgang til oplysninger for hele Europa i forbindelse med planlægning og uddannelse af fremtidigt sundhedspersonale samt for alle sundhedsmyndighederne.
Czesław Adam Siekierski
(PL) Fru formand! Det er i høj grad i vores egen interesse at sikre, at vores sundhedssystem fungerer så effektivt som muligt. Derfor er det nødvendigt i henhold til retningslinjerne i grønbogen at styrke sundhedspersonalets kvalifikationer og sikre sundhedspersonalet behagelige og hensigtsmæssige arbejdsforhold. Vi må ikke tillade, at lægerne har for lange vagter.
Jeg vil også gerne henlede opmærksomheden på spørgsmålet om fremme af sundheden. Fremme af en sund levevis er en god profylaktisk metode, der kan forebygge en række forskellige sygdomme og lidelser. Når man betænker, at det er bedre at forebygge end at helbrede, er det grund nok til at støtte alle former for reklamer og kampagner til gavn for sundheden. Vi skal huske på, at, når vi investerer i alle former for innovative behandlingsmetoder, klinisk udstyr og ny teknologi, investerer vi i os selv.
Androulla Vassiliou
Fru formand! Jeg vil gerne takke alle talerne for deres værdifulde bidrag. Dette viser, at Deres bidrag kan være meget nyttige, for en række meget vigtige ting er allerede blevet taget op.
Der er f.eks. tale om spørgsmålet om, hvordan vi kan skabe de rette arbejdsbetingelser for arbejdstagerne med henblik på at fastholde dem i deres hjemlande, og ligeledes hvordan vi løser det meget alvorlige problem med hjerneflugt.
Jeg var i Liberia i sidste uge og blev chokeret over at høre, at der kun var 150 læger til en befolkning på 3 mio. Resten af deres læger befinder sig i USA. Det er et meget stort problem - ikke kun for landene i den tredje verden, men også inden for EU, fordi der foregår en meget kraftig hjerneflugt fra øst mod vest. Vi må kigge på, hvordan vi eventuelt kan tilskynde arbejdstagerne inden for sundhedssektoren og sundhedspersonalet til at blive i deres hjemlande. For at kunne det er vi nødt til at skabe bedre arbejdsbetingelser for disse arbejdstagere.
Man kan ikke tale om formel pleje uden at tage hensyn til behovet for og kapaciteten til uformel pleje, som vi rent faktisk forener i grønbogen.
Fru Sinnott var inde på et meget vigtigt spørgsmål om, hvordan vi kan uddanne flere og give folk flere muligheder for at uddanne sig. Det er den anden side af sagen. På den ene side ønsker vi mere sundhedspersonale, men på den anden har vi ikke kapacitet til at uddanne dem. Disse er alle særdeles vigtige spørgsmål, som vi vil kunne besvare og komme med løsninger på, når vi har indsamlet alle de vigtige bemærkninger, som De og andre interessenter fremsætter om grønbogen. Ved slutningen af processen håber vi at kunne nå frem til nogle løsninger på problem, før det bliver virkelig uoverstigeligt.
Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
