Återupptagande av sessionen
Talmannen.
 Jag förklarar Europaparlamentets session återupptagen efter avbrottet torsdagen den 13 februari 2003.

Evans, Jonathan (PPE-DE).
Herr talman! Sedan jag lämnade in denna begäran till er talar jag inte längre bara för 36 ledamöters räkning utan för hela min partigrupp. Jag vill rikta kammarens uppmärksamhet på de rapporter som under helgen dykt upp i tidningar i Belgien, Tyskland och Förenade kungariket och som handlar om ganska allvarliga anklagelser om att Europaparlamentet och även kommissionsledamöter kan ha blivit vilseledda när det gäller delar av bevisföringen i samband med Andreasenfallet. Det här tas upp i samband med en rapport som kommissionsledamot Kinnock tydligen begärt innan kommissionens revisor avstängdes. Både pressen och kommissionskällor har ingående citerat den här rapporten. Det är viktigt att den här rapporten snabbt offentliggörs i sin helhet så att kammaren får tillgång till fullständiga fakta i den här frågan. Det är inte bara viktigt inom ramen för hela Andreasenfallet utan även i samband med förfarandet för beviljande av ansvarsfrihet som kommer att genomföras under de kommande veckorna.
Kommissionen kan inte välja att först redovisa utvalda stycken av sina handlingar och sedan åberopa allmän sekretess med avseende på samma handlingar inom ramen för ramavtalet. Av det skälet föreslår jag till kammaren att kommissionen i morgon kl. 17.00, när kommissionen är närvarande, skall förklara sin ståndpunkt i samband med denna handling, vilken sägs vara en rapport från chefen för internrevisionen och i vilken dessa allvarliga anklagelser görs. Den handlingen borde offentliggöras och denna kammare borde få möjlighet att bilda sig en uppfattning om den. Därför ber jag om kammarens stöd för mitt förslag att uppmana kommissionen att närvara här kl. 17.00 i morgon för att kunna reda ut dessa allvarliga anklagelser.
(Applåder)

Barón Crespo (PSE).
Jag trodde att sjöodjuret från Loch Ness visar sig på sommaren, men när det gäller den här konkreta frågan dyker odjuret upp under hela året.
Det är femte eller sjätte gången som parlamentet inte följer arbetsordningen. Evans har med all rätt sagt att dessa frågor skall behandlas genom ansvarsfrihetsförfarandet och diskuteras i budgetkontrollutskottet.
När det gäller behandlingen av dessa frågor anser min grupp att vi, snarare än att passa på när det har läckt ut information till pressen i några medlemsstater under helgen, vilket jag tror att de flesta av kammarens ledamöter inte känner till och med all respekt för yttrandefriheten, måste hålla oss till förfarandena och respektera vår arbetsordning, förutom att respektera fördragen och en konkret institution, nämligen kommissionen.
Herr talman! Vi motsätter oss följaktligen detta absolut olämpliga förslag och anser att parlamentet skall arbeta i enlighet med de förfaranden som finns.
(Applåder)

Watson (ELDR).
Herr talman! Det är viktigt att vi här i kammaren inte av några få journalister luras att vidta några förhastade åtgärder. Som jag förstår det så rör den här påstådda historien en promemoria från den 21 maj 2002. Reformprocessen har kommit en lång bit på vägen sedan dess, under vårt budgetkontrollutskotts vakande öga, vilket Kinnock utan tvivel kommer att ta upp i den här frågan.
Vi tycker det verkar vara så att, med hänsyn till Casacabetänkandet i vilket så många av dessa frågor behandlats, frågan faktiskt redan är under behandling. Jag förstår att författaren till den berörda promemorian, Muis, skall närvara vid sammanträdet med budgetkontrollutskottet den här veckan och jag föreslår att ledamöterna i det utskottet frågar honom om han skulle skriva en likadan promemoria i dag som han skrev i maj förra året. Det verkar som att processen kommit en lång bit på vägen och att det här antagligen är en storm i ett vattenglas.
(Applåder)

Cohn-Bendit (Verts/ALE).
Herr talman, mina damer och herrar! Jag tror man måste vara mycket försiktig. Om det brev vi fått i dag, eller detta memorandum, kalla det vad ni vill, är sant finns det verkliga problem, mycket allvarliga problem. Det behöriga utskottet måste då diskutera det och beroende på vad det kommer fram till krävs ett förslag till betänkande från parlamentet, särskilt som vi vid nästa minisession kommer att ha en debatt om ansvarsfriheten.
Jag förstår inte varför man skall diskutera en fråga utan att ha diskuterat den i det berörda utskottet, och jag tycker verkligen att vi har haft nog av att arbeta i takt med journalisternas s.k. upptäckter. Parlamentet skall inte lyda minsta vink från journalisterna utan skall ha sin egen dynamik, annars skulle man till slut kunna sätta upp vad som helst på föredragningslistan.
(Applåder)

Theato (PPE-DE)
Herr talman! Det förhåller sig verkligen på det viset att jag först under helgen nåddes av en not som är från förra året och som verkligen förvånar mig. Jag är förvånad eftersom denna not efter de många frågor vi ställt till kommissionen, särskilt också om bokförings- och revisionsväsendet, inte kommit förrän nu och inte heller överlämnats till oss av kommissionen. Jag vet inte hur kollegerna förhåller sig till detta. Jag har ännu inte haft möjlighet att skaffa klarhet i saken och det är inte heller det viktigaste.
Vad som däremot är viktigt, och som jag med förundran kan konstatera, är att generaldirektören för internrevision kommer till oss för kvällens inplanerade sammanträde kl. 19.00. Jag hade dock ingen aning om detta. Han har inte heller inbjudits hit. Jag har försökt att ringa honom för att få upplysningar om denna not. Han är inte tillgänglig för tillfället eftersom han sitter i möte.
Vi kommer naturligtvis inte att tala om ansvarsfriheten under Brysselsessionen eftersom det kommer att tas upp i april i plenum men det är förstås av stor betydelse nu. Om åtta dagar skall vi rösta i budgetutskottet om hur vi skall förfara med ansvarsfriheten och vilket förslag vi skall lägga fram inför plenarsessionen.
Därför är det verkligen ytterst brådskande att bringa klarhet i saken. Jag vet faktiskt inte när jag skall få tillfälle till det för att kunna behandla frågan i budgetutskottet på vederbörligt sätt. Vi kommer förstås att tala om detta i kväll. Men jag tycker faktiskt att vi skall få information när ett sådant ärende skall behandlas och att vi bör diskutera frågan med varandra.
(Applåder)

Cohn-Bendit (Verts/ALE).
Herr talman! Egentligen är det mycket enkelt. Antingen röstar säkerhetsrådet på tisdag kväll, eller också röstar det på onsdag eller torsdag, dvs. antingen röstar det före eller efter oss. Om säkerhetsrådet röstar efter oss tycker jag det är viktigt att vi har en omröstning i Europaparlamentet där vi ber staterna som är företrädda i säkerhetsrådet att säga nej till den resolution som föreslagits av Förenade kungariket, Spanien och Förenta staterna. Jag tycker med andra ord det är viktigt att det blir en omröstning bland företrädarna för den allmänna opinionen och de europeiska folken där man, genom en omröstning i säkerhetsrådet, kräver ett nej till krigstänkandet.
(Vänder sig till Panella som försöker avbryta honom: Nej vet du vad, Panella! Du var åtminstone född 1938, det var inte jag. Det är den enda skillnaden och jag tillskriver denna logik din ålder, annars är det verkligen inte särskilt smart det du sade. Det är inte särskilt smart!)
Om säkerhetsrådet röstar innan vi gör det anser jag att Europaparlamentet bör inta en ståndpunkt om denna omröstning. I vilket fall som helst, och som ett uttryck från de europeiska folken, bör vi därför på onsdag anta en ståndpunkt om det som skall beslutas eller det som kommer att ha beslutats.
(Applåder)

Poettering (PPE-DE).
Herr talman, kära kolleger! Jag beundrar alltid det engagemang med vilket vår ärade kollega Cohn-Bendit lägger fram sina funderingar. Men jag vill ändå att vi drar oss till minnes logiken och den historiska utvecklingen bakom denna fråga i parlamentet. I onsdags var ju inte första gången vi hade en ingående debatt om den fruktansvärda utvecklingen i Irakkrisen. Vår grupp förordar alltid att man agerar inom ramen för det internationella samfundet. Det är inget att diskutera.
Men, herr Cohn-Bendit, ni vet liksom alla andra ledamöter av detta parlament att vi röstade i frågan i december. Det finns ingen anledning att ha en ny omröstning vid varje sammanträde så att tyngdpunkten flyttas. Europaparlamentets ståndpunkt är klar och tydlig, PPE-DE-gruppens ståndpunkt är klar och jag tror att det gäller även för de andra grupperna. Åtminstone de flesta grupperna vill att det vi framlagt som parlamentets ståndpunkt skall gälla och att vi inte varje gång under stor uppståndelse skall utbyta åsikter. Alla kommer att få tillfälle att säga sin mening på onsdag. Jag vill råda alla att göra detta med det allvar och den seriositet som krisen förtjänar. Därför är vi emot en ny resolution.
(Applåder)

Wurtz (GUE/NGL).
Herr talman! Av anledningar som sannolikt är något annorlunda än Poetterings är inte heller min grupp positiv till en resolution eftersom vi - inte i december, Poettering, utan redan den 30 januari - antog en resolution där det mycket tydligt sades att en majoritet av parlamentet är emot en väpnad aktion utan någon resolution från FN. Det är alltså den resolutionen som fortfarande gäller i dag. Om situationen skulle förändras är det självklart att villkoren skulle ändras även för oss.
Enligt den information vi har är det dessutom så att omröstningen i säkerhetsrådet i vilket fall som helst kommer att äga rum innan vi kan ha tid att ingripa mot den.

Barón Crespo (PSE).
Herr talman! Situationen är särskilt känslig, eftersom minuterna är ändlöst långa och det händelseutvecklingen gör att vi fortfarande kan hoppas på att den resolution som antogs av en majoritet av parlamentet i januari - inte i december - fortfarande kan vara giltig.
Jag vill inte börja spekulera om vad som kan ske i säkerhetsrådet. Vi har en debatt med rådets ordförande, Papandreou, på onsdag morgon och under dessa omständigheter anser jag att det är fullkomligt berättigat att parlamentet nu omprövar frågan om en resolution. Vi hinner enligt tidsplanen och jag anser att det är mycket förnuftigare att ompröva frågan än att inta en inskränkt ståndpunkt för närvarande.

Hernández Mollar (PPE-DE)
Herr talman! Jag har mycket riktigt på utskottets vägnar begärt att omröstningen om resolutionen skall skjutas upp till den andra sammanträdesperioden i mars i Bryssel.
Eftersom det handlar om en komplicerad och känslig fråga, kommer vi att genomföra en debatt i utskottet i kväll under vårt extraordinarie sammanträde och på onsdag kommer vi att hålla ytterligare ett sammanträde till följd av kommissionens uttalande. Eftersom frågan som sagt - är känslig och det därför är nödvändigt att agera med försiktighet är det bättre att flytta omröstningen om resolutionen till innevarande månads andra sammanträdesperiod i Bryssel, då de politiska grupperna naturligtvis kommer att lägga fram de ändringsförslag som de finner lämpliga.

Watson (ELDR).
Herr talman! Jag är ledsen att jag måste säga emot min efterträdare i en sådan här fråga men jag tycker att, precis som vi helt riktigt uppmanar budgetkontrollutskottet att granska de anklagelser i samband med reformprocessen som förts fram i vissa tidningar den här helgen, borde vi även uppmana utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor att snabbt ta upp den här frågan. Det som står på spel här är möjligheten att amerikanerna kommer tillbaka till oss med en begäran om tillträde till databaser om europeiska flygbolags passagerare, vilket skulle topprida vår egen lagstiftning och dataskydd och verkligen utgöra ett kraftigt intrång i de europeiska medborgarnas medborgerliga friheter. Jag tycker att om inte kammaren intar en ståndpunkt den här veckan så verkar vi vara kraftlösa. Vi borde väldigt kraftigt understryka våra invändningar mot det som amerikanerna begär och våra invändningar mot att kommissionen eventuellt infriar en sådan begäran.
(Applåder)

Buitenweg (Verts/ALE).
Tack, herr talman! Jag vill egentligen bara få något förtydligat. Jag är mycket glad att vi skall rösta om det här den här veckan eftersom det är tydligt att det redan nu överförs uppgifter till Förenta staterna. Det är alltså mycket bråttom att stoppa det här redan den här veckan. Jag har dock ännu inte fått klart för mig vem som är ansvarig för det här. Är det så att utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor tar upp det här i kväll? Det skulle jag verkligen välkomna men då skulle vi alltså redan i kväll ställa upp en resolution som vi sedan måste rösta om på onsdag. Det skulle jag verkligen välkomna. Det viktigaste är att det fattas ett beslut den här veckan och det andra viktiga är att det förblir en fråga för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor. Om det inte går i kväll så skulle jag gärna vilja ha ett extra brådskande sammanträde i morgon för att se till att det specialiserade utskottet behåller ärendet.

Talmannen.
 Vad jag förstår angående kärnan i den här frågan så var det partigruppernas önskan att utskottet skall utarbeta resolutionen. Om det inte finns några tecken på motsatsen så förblir det så. Den enda frågan gäller då när omröstningen skall äga rum. Kammarens tydliga beslut är att omröstningen skall ske på torsdag den här veckan, i enlighet med förslaget till föredragningslista.
(Arbetsplanen fastställdes.)

Talmannen.
 Nästa punkt på föredragningslistan är minutsanföranden om frågor av politisk vikt.

De Rossa (PSE).
Herr talman! Jag skulle till er vilja vidarebefordra ett meddelande som jag fick när jag var i New York förra veckan. Jag mötte en grupp som heter ?September 11 Families for Peaceful Tomorrows?. Det är anhöriga till några av offren för illdådet den 11 september och de bad mig att till er och kammaren tala om att de inte söker någon hämnd. De vill inte ha ett krig mot Irak i sitt namn. De vill ha en fredlig framtid för sina barn, barnen i Irak och barnen i hela världen.
De vänder sig till Europa för att få stöd och med beaktande av det skulle jag vilja uppmana er att kontakta president Bush och ledarna i alla medlemsstater som ingår i säkerhetsrådet för att vidarebefordra det väldigt tydliga beslut som det här parlamentet fattade för några veckor sedan om att det inte finns någon grund för ett ensidigt eller avskräckande krig och att inspektörerna borde få tillräckligt med tid för att slutföra en fredlig avväpning av Irak.
(Applåder)

Talmannen.
 Jag skall gärna vidarebefordra kammarens åsikter till de amerikanska myndigheterna, liksom jag gjorde det till rådet för några veckor sedan.

Wurtz (GUE/NGL).
Herr talman! För min grupps räkning, Europeiska enade vänstern/Nordisk grön vänster, vill jag med kraft protestera mot den ovärdiga repressionen nyss mot hamnarbetarna inför vårt parlament. Deras protest är i våra ögon berättigad och vi ansluter oss till den. Det förslag till direktiv de ifrågasätter syftar inte till något annat än att sänka lönerna, och alltså tillåta att personal utifrån anställs i hamnarna för att utföra arbetet i deras ställe. Det innebär att deras ställning, yrke och sysselsättning saboteras och så vill man att de skall komma med blommor till EU-institutionerna! Jag anser denna polisiära repression oacceptabel! Vi måste lyssna på dem och se över konsekvenserna av förslaget till direktiv.
(Applåder)

Helmer (PPE-DE).
Herr talman! Jag har också ett klagomål om polisförtryck utanför byggnaden men det gäller ledamöter av den här kammaren och inte hamnarbetare. Jag återvände från Basel i bussen, tillsammans med ett antal kolleger från olika länder, och vid ankomsten var grindarna blockerade. Det fanns inget direkt säkerhetsproblem, det fanns inga demonstranter inom synhåll, men den franska polisen vägrade ge oss tillträde till byggnaden. När jag försökte utöva min parlamentariska rätt att gå in i byggnaden så hindrades jag fysiskt från att göra det och ett föga uppbyggligt knuffande och ropande vidtog.
Jag har förstått att om polis från en medlemsstat hindrar parlamentsledamöter under utövande av sitt ämbete så är det i strid mot fördragen. Det är i alla fall en förolämpning av den här kammarens värdighet. Jag vore därför tacksam om ni skulle kontakta lämpliga myndigheter och först och främst se till att något sådant inte kommer att hända igen och för det andra att den berörda franska polisen får lämplig repetition i parlamentsledamöters rättigheter och skyldigheter.
(Applåder)

Plooij-van Gorsel (ELDR).
Ni skall förstå att jag inte alls är mot en avreglering av hamntjänsterna men även jag vill beklaga mig över det paranoida sätt på vilket den franska armén just nu anser sig behöva skydda vår parlamentsbyggnad mot eventuella demonstranter. Det här är väl ingen kasern eller militärskola, det här är ett parlament och folkvalda parlamentsledamöter hindras tillträde till sitt eget parlament och det på ett mycket arrogant, ohyfsat sätt, riktiga machos.
Först låter de dig stiga ut ur taxin eller bilen eller bussen på fel plats och när taxin givit sig iväg så talar de om att du måste göra en omväg på 400 meter. I hela omgivningen fanns inte en enda demonstrant att se, bara militärer som skyddar en byggnad och inte parlamentsledamöterna. Herr talman! Det här är femtielfte gången som staden Strasbourg och den franska regeringen gör det omöjligt att arbeta på ett trevligt sätt här i Strasbourg. Antingen ställs vårt flyg in eller också tas våra bilar ifrån oss och nu förvägras vi till och med tillträde till vårt eget parlament. Jag tycker att ni måste göra något.
(Applåder)

Grossetête (PPE-DE).
Herr talman! Jag skulle bara vilja säga till mina kolleger att jag är lite förvånad. De beklagar sig å ena sidan, i Bryssel, över att de inte har någon säkerhet och att de ibland blir antastade. När vi här vidtar alla åtgärder för att garantera er säkerhet är ni inte nöjda. Det måste väl finnas någon logik!
(Applåder till höger)

Van Orden (PPE-DE).
Herr talman! Jag skulle än en gång vilja ta upp fallet med flygplansobservatörerna i Grekland. Ni kommer ihåg att de arresterades den 8 november 2001. Vid deras rättegång den 26 april 2002 dömdes flera av dem till frihetsstraff men vid överklagandet den 6 november 2002 friades de närvarande från alla anklagelser. 
Det var de goda nyheterna. De dåliga nyheterna är att, över fyra månader efter att de friats, har deras borgenspengar ännu inte återbetalats. Det rör sig om 9 000 pund sterling var, vilket är ett avsevärt belopp och jag ber er därför att ni uppmärksammar det grekiska ordförandeskapet på det förhållandet och uppmanar det att vidta omedelbara åtgärder för att rätta till den här beklagansvärda saken, vilket innebär försakelser för flygplansobservatörerna och deras familjer.
(Applåder)

Talmannen.
 Vi kommer att följa upp det här åt er.

Karamanou (PSE).
Herr talman! Jag skulle vilja fästa er uppmärksamhet på följande: för några dagar sedan besökte jag Turkiet tillsammans med en delegation bestående av sex parlamentsledamöter. Vi kunde glädjas åt att Turkiet hade gjort märkbara framsteg under de senaste månaderna beträffande landets anpassning till Köpenhamnskriterierna.
Jag skulle emellertid vilja betona att den före detta ledamoten Leyla Zana nu har suttit fängslad i ungefär tio år. När man inskränkte de politiska fri- och rättigheterna för Erdogan, när han var borgmästare i Istanbul, försvarade vi här i denna kammare hans mänskliga rättigheter och politiska friheter. Vi väntar oss således av den nya regeringen att man skall ta hänsyn till de mänskliga rättigheterna och jag anser under alla händelser att det är oacceptabelt att en Sacharovpristagare nu har suttit fängslad i Turkiet under tio års tid.
Därför ber jag om en omedelbar politisk mellankomst från er sida gentemot den turkiska regeringen för att få Leyla Zana frisläppt, för att hon omedelbart och ovillkorligt skall friges!

Talmannen.
 Som ni vet så är det en ståndpunkt som parlamentet haft länge. Jag är glad att kunna reagera i det ärendet nu när ni tagit upp det igen, i ljuset av ert besök.

Guy-Quint (PSE).
Herr talman! Jag skulle vilja vända mig till er och till hela parlamentet rörande ett problem som två kvinnor upplever: Maria och Natasja Illiasova som, sedan sommaren 2001, sitter i fängelse i Tallin i Estland. Vi är flera som vänt oss till Estland, kommissionen i Tallin, eftersom dessa kvinnor fängslats med motiveringen att en affärsman mördats av två yrkesmördare. Man tror att de två kvinnorna finansierat mordet. Det enda vittnet är en estländsk polisman som vägrat att medverka. Men sedan 18 månader befinner sig dessa kvinnor i fängelse utan rättegång, dvs. de har aldrig haft någon offentlig rättegångsförhandling. Samtliga förhandlingar har ägt rum bakom stängda dörrar. Advokaterna som utsetts automatiskt informerar inte om något i ärendet och informerar absolut inte kvinnorna om någonting när det gäller deras framtid och det pågående förfarandet.
Herr talman! Skulle ni kunna återuppta era åtgärder så att rättvisan, så som vi här i parlamentet uppfattar den, i form av mänskliga rättigheter och kvinnors rättigheter respekteras i Estland för Natasja och Maria Illiasova?

Talmannen.
 Jag har noterat det. Jag skall försöka följa upp det som ni begärt.

Santini (PPE-DE).
Herr talman! Jag skulle vilja utnyttja det faktum att kommissionsledamot Reding är närvarande för att ställa en specifik fråga till henne. Jag syftar på kommissionens avgjort lite pinsamma beslut att stryka budgetposten B3-1026 i idrottsavsnittet, som gällde programmet ?Idrott: Förberedande åtgärder för en gemenskapspolitik för idrott? på grundval av meddelande 33 från 2002, som har offentliggjorts av Generaldirektoratet för utbildning och kultur. Programmet handlade om två saker: om idrotten som ett instrument för att utbilda de unga och om kampen mot dopningsgisslet. Plötsligt säger kommissionen att det inte längre finns några pengar, eftersom utvidgningen har kostat så mycket: en klart ologisk förklaring, framför allt med tanke på att många projekt redan hade kommit in och också mot bakgrund av det faktum att nästa år - som ni säkert minns, herr talman - är Europeiska året för utbildning genom idrott. Detta program skulle fungera som en förberedelse för detta år, men nu har det dragits in: jag skulle vilja veta varför.

Talmannen.
 I stället för att svara nu kan kommissionsledamoten kanske notera det och meddela ledamoten om kommissionens synpunkter vid ett senare tillfälle.

Cappato (NI).
Herr talman! Jag begärde ordet för att be om upplysningar om Europaparlamentets deltagande i ministersessionen vid narkotikakommissionens möte i Wien 16-17 april 2003. Vid detta möte skall man stämma av hur arbetet med FN:s tioårsplan mot narkotika fortskrider, efter de första fem katastrofala åren. I teorin skulle denna plan ha lett till att narkotikan försvann från jordens yta senast 2008, men i stället är det enda resultatet ett ökat förtryck och upphävande av individuella fri- och rättigheter på området.
Jag har nyss kommit tillbaka från en resa i Sydamerika, Peru närmare bestämt, där kriget mot kokainodlingarna håller på att destabilisera regionen och spelar terroristerna i händerna. Det finns alltså ytterligare ett krig att stoppa. I april har vi tillfälle att göra det: under förutsättning att parlamentet deltar under vederbörliga former och att kollegerna agerar gentemot sina regeringar och kräver att det läggs fram formella förslag om reformering och utvärdering av de internationella konventionerna och politiken på narkotikaområdet.

Talmannen.
 Vi har en delegation som deltar i det. Kanske kan Cappato informeras och sedan ta direkt kontakt med de kolleger som kommer att företräda oss.

Tannock (PPE-DE).
Herr talman! Jag var djupt besviken över att initiativet att tillsätta en parlamentarisk undersökningskommitté för att utreda anklagelserna om den palestinska myndighetens missbruk av EU-medel inte ens diskuterades vid talmanskonferensen i torsdags. Över en fjärdedel av kammarens ledamöter har undertecknat en framställan i det avseendet och i denna kontroversiella fråga som gett upphov till mycket uppmärksamhet i pressen och stort intresse från våra väljare, förtjänar bättre än att sopas under mattan utan att någon demokratisk debatt tillåts.
Avsikten med artikel 151 är säkert inte att ge de politiska grupperna rätten att besluta att frågan inte ens skall diskuteras i plenum när det finns så många av ledamöterna i kammaren som ser det här som en mycket allvarlig fråga. Jag skulle uppskatta ert omdöme om rätt förfarande i enlighet med artikel 151.3, eftersom jag tycker att det nu är parlamentets trovärdighet som står på spel.

Talmannen.
 Frågan diskuterades till viss del i talmanskonferensen i Strasbourg, för två möten sedan. Frågan har behandlats på ett korrekt sätt, i enlighet med arbetsordningen. Om det finns kolleger som har problem med den arbetsordningen så är det en annan fråga. Jag skall skicka er ett meddelande med en förklaring av det förfarande som följdes och tolkningen av gällande bestämmelser.

Berès (PSE).
Herr ordförande! Jag skulle vilja säga något på grundval av artikel 8 i vår arbetsordning. Enligt den franska nu gällande lagen kan ledamöter i Europaparlamentet som utnämns till ett ämbete som inte är förenligt med ett annat, däribland ordförande i det franska landstinget, inte längre utöva sitt mandat. Lagstiftarens avsikt att inte lämna någon tidsfrist för överklagande eller valmöjlighet är uppenbar, eftersom man förutsett fallet där ledamoten av Europaparlamentet hamnar i en ställning som är oförenlig med att utöva ett mandat och inte ett ämbete.
När det gäller oförenlighet med ett mandat har man tänkt på konsekvenserna av en protest mot valet, vilket man inte gör när det handlar om oförenlighet med ett ämbete. Bokstaven och andan i lagen är tydliga: Om Charles Pasqua kunde ställa upp i detta val kände han till de omedelbara konsekvenserna.
Sedan vårt senaste sammanträde i parlamentet har emellertid Charles Pasqua, som är ledamot i vårt parlament, omvalts till ordförande i landstinget för Hauts de Seine, den 27 februari. Det förefaller som om behöriga myndigheter i mitt land inte anmält till er att Pasquas mandat upphör.
Herr talman! I er egenskap av garant för denna institution åligger det er att hos de behöriga myndigheterna i mitt land förhöra er om konsekvenserna av denna nya situation eftersom Charles Pasqua enligt den franska lagen inte längre är ledamot av Europaparlamentet, och vi bör notera denna vakans.

Talmannen.
 Jag behöver invinna lite rådgivning i den här saken men i enlighet med artikel 8.4 i arbetsordningen skall oförenligheter, som ni anmärkte, anmälas till parlamentets ordförande av myndigheterna i den berörda medlemsstaten. Jag kan endast bekräfta att hittills har varken parlamentets tjänstemän eller jag mottagit någon sådan anmälan med avseende på den nämnda personen.

Sumberg (PPE-DE).
Herr talman! När det gäller den punkt som min vän Tannock tog upp, angående att ingen riktig debatt har hållits i fråga om den föreslagna resolutionen om den palestinska myndighetens användande av EU-medel, så är det inte en fråga om laglighet. Jag är säker på att arbetsordningen följdes. Det ifrågasätter jag inte.
Vad som däremot stör mig är den politiska aspekten. 170 ledamöter av denna kammare bad helt enkelt om en debatt och en liten grupp personer bestämde, i slutet sammanträde, att det inte skulle bli någon debatt. Om vi är demokrater och tror på att det här parlamentet är meningsfullt så borde vi låta debatten blomma. Det var ett misstag och det är en dålig signal att sända ut, inte bara till ledamöter utan även till en bredare allmänhet, vilken nu, trots kraften för den där resolutionen, vet att en liten grupp personer fråntog dem rätten att bli hörda. Det var en felbedömning och inte ett lagfel.

Talmannen.
 Jag har noterat er åsikt. Jag skall skicka ett svar till er och till Tannock.
Den aktuella begäran från 170 ledamöter gällde inrättandet av en undersökningskommitté. Det var inte en begäran om att hålla en debatt. Arbetsordningen ger, som den ser ut nu, talmanskonferensen behörighet att besluta om en undersökningskommitté skall inrättas eller inte. I det här fallet följdes det förfarandet.
Jag skall dock ändå skriva till er angående detaljer och tolkning. Vi kan komma tillbaka till det om kolleger fortsätter att vara missnöjda med saken.

Souladakis (PSE).
Herr talman! För ungefär två veckor sedan arresterade de brittiska myndigheterna en grekisk forskarstuderande på grund av att han, enligt journalistiska källor, samlade material till sin doktorsavhandling i ämnet terrorism. Även om det är en sak för myndigheterna i Förenade kungariket att bedöma med vilka kriterier de arresterar medborgare är de skyldiga att, vilket de inte gjort, upplysa myndigheterna i Grekland - en annan medlemsstat i Europeiska unionen.
Detta uppförande är oacceptabelt, och det bör under alla händelser inte upprepas! Vi befinner oss inte i en epok av despotiska regimer! Vi befinner oss i en omgivning präglad av samarbete, och ett land som arresterar en medborgare från ett annat land är skyldigt att upplysa det andra landet om detta, vilken än orsaken till arresteringen må vara.

Ortuondo Larrea (Verts/ALE).
Herr talman, kommissionsledamöter! Jag finner det speciellt glädjande att ni är närvarande. Enligt Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, som parlamentet har antagit, skall all diskriminering på grund av språk eller tillhörighet till nationell minoritet vara förbjuden. Enligt stadgan har också var och en rätt till yttrandefrihet samt frihet att ta emot och sprida uppgifter och tankar utan offentlig myndighets inblandning.
Herr talman, fru kommissionär! Det baskiska folket har dock utsatts för ett nytt övergrepp och diskriminering av de spanska institutionerna. Av förebyggande skäl - samma argument som Aznar använder för att rättfärdiga kriget mot Irak - har tidningen Egunkaria - som jag har i min hand, stängts. Det är den enda tidningen som ges ut helt på baskiska, som inte bara är baskernas språk, utan - enligt de mest ansedda experterna - européernas ursprungsspråk.
För att försöka försvara det oförsvarliga har inrikesministern i Aznars regering och domaren från den federala domstolen, Audiencia Nacional, offentliggjort en gemensam skrivelse. Med tanke på detta gemena handlande kan man fråga sig om den demokratiska principen om fördelning av den offentliga makten tillämpas i Spanien.
De har stängt denna tidning som en förebyggande åtgärd och har i och med det ställt alla tidningens anställda på gatan, utan följa bestämmelserna i artikel 129 i den spanska strafflagen, som de grundar sitt beslut på. De har nämligen inte genomfört den obligatoriska föregående domstolsförhandlingen med de juridiska ombuden för detta företag. Dessa personer har därmed inte fått möjlighet att försvara sig och det medför dessutom att detta domstolsbeslut saknar all grund.
Man har inte kunnat få fram ett enda bevis som kan ifrågasätta tidningens innehåll, eftersom denna tidning är ett pluralistiskt, objektivt och demokratiskt medium. De har helt enkelt stängt den eftersom tidningen försvarar baskernas rätt till en egen identitet och rätten att använda sitt eget språk.
Tidningschefen greps dessutom, men släpptes sedan. Men han har anmält den spanska militärpolisen, Guardia Civil, för tortyr, vilket om möjligt för oss ännu mer tillbaka till tider ...
(Talmannen avbröt talaren.)

Talmannen.
 Jag är ledsen att behöva avbryta. Vi börjar överskrida den tilldelade tiden. Ert anförande var bra men jag vill be er att respektera tidsbegränsningarna.

Galeote Quecedo (PPE-DE).
Herr talman! Den federala domstolen, Audencia Nacional, avkunnade en preventiv dom, där den förklarar att företagen Egunkaria Sortzen och Egunkaria samt den tidning som det sistnämnda företaget ger ut hör till nätverket kring ETA, och efter att ha stängt tidningen i förebyggande syfte hörde samma domare ledningen för företaget och dömde fem av de tio anhållna till ovillkorliga fängelsedomar för tillhörighet till en terroristorganisation.
Herr talman! Detta bör inte förvåna någon, eftersom den baskiska regeringens före detta rådgivare i inrikesfrågor, som i dag är talman för det baskiska parlamentet, 1992 sade att tidningen Egunkaria var en del av ETA och talesmannen för det spanska nationalistpartiet PNV 1993 offentligt slog fast att ETA hade deltagit i utnämnandet av tidningens ledning. Det handlar inte om språk här, utan om att vissa personer manipulerar i syfte att få de radikala rösterna den 25 maj och det, herr talman, är helt enkelt avskyvärt.
(Applåder)

Talmannen.
 Jag ber om ursäkt till de kolleger som ville tala men vi har överskridit vår tid.
(Protester från Laguiller som påstod att talmannen hade ignorerat den vänstra delen av kammaren.)

Talmannen.
 Vi har regler och jag försöker följa dem.

Talmannen.
 Nästa punkt på föredragningslistan är kommissionens uttalande om det allmänna avtalet om handel med tjänster (GATS) inom ramen för Världshandelsorganisationen, inklusive kulturell mångfald.

Lamy
Herr talman! Tjänster är ett av de nya områden inom den internationella handeln som direkt berör sociala preferenser och levnadssätt och som därför, i större utsträckning än varor, orsakar oro hos medborgarna och deras företrädare. Denna oro gäller särskilt insynen i de internationella förhandlingarna, bibehållandet av vår offentliga service och behandlingen av utvecklingsländerna, om jag rätt förstått frågorna från flera av er. De återspeglas för övrigt i förslagen till resolution som överlämnats till kammaren. Innan jag tillsammans med er tar upp Europeiska unionens erbjudanden för att öppna marknaderna för tjänster, skulle jag kort vilja erinra om vad förhandlingen gäller.
Låt oss till att börja med erinra om den anda i vilken unionen bedrivit dessa förhandlingar: det handlar om att fortsätta våra offensiva ekonomiska intressen och samtidigt se till att försvara vår europeiska samhällsmodell, så att utvecklingsländerna har större möjlighet att införlivas i världsekonomin. Det är denna balans som legat till grund för kommissionens förslag.
För att undanröja vissa missförstånd vill jag också erinra om att våra målsättningar när det gäller att öppna handeln med tjänster för konkurrens inte har något att göra med att avreglera för allt vad tygen håller. Det vi diskuterar är en kombination av marknadstillträde och regler. De två kan inte skiljas åt om vi vill genomföra vår målsättning i dessa internationella förhandlingar, nämligen att få fart på tillväxten, införliva utvecklingsländerna i världshandeln och se till att dessa öppningar av marknaden för konkurrens omfattas av vissa kollektiva preferenser eller värderingar i vårt samhälle.
Inom kommissionen anser vi att förhandlingarna om tjänster både ligger i de industrialiserade ländernas och i utvecklingsländernas intresse, och det av flera skäl: till att börja med kan man inte längre rent allmänt skilja handeln med varor från handeln med tjänster. Utan tillgång till de högkvalitativa system som tillhandahåller försäkring, finansiering, redovisningstjänster, telekommunikation, transporter och distribution är en ekonomi i dag inte längre konkurrenskraftig. Det gäller såväl de utvecklade länderna som utvecklingsländerna. Vidare har Europeiska unionen mycket att vinna på dessa förhandlingar. Tjänster är den mest dynamiska sektorn i den europeiska ekonomin. De står för två tredjedelar av BNP och sysselsättning hos oss. Avslutningsvis är tjänster ofta Akilleshälen i många utvecklingsländer, vars exportkapacitet begränsas av låg produktivitet och bristande konkurrens inom tjänsteindustrin. De flesta av dessa länder är för övrigt mycket medvetna om detta, vilket framgår av det faktum att över hälften av de förfrågningar som unionen fått när det gäller att öppna handeln med tjänster kommer just från utvecklingsländerna: Kenya, Indien, Mali, Gambia, Egypten, Mauritius och Brasilien, för att bara nämna några.
Men betyder det att man med dessa argument förespråkar en fullständig avreglering, eller till och med en avreglering eller en privatisering, av tjänsterna? Absolut inte! Ett stort antal av de tjänster som är föremål för handel är med all rätt strikt reglerade, och dessa regler som fastställts av behöriga offentliga myndigheter måste man ta hänsyn till när man främjar handeln med tjänster. Det är anledningen till att unionen enligt vår uppfattning gjort rätt i att välja WTO som huvudsaklig ram när det gäller att öppna tjänstemarknaden för konkurrens. I motsats till en uppfattning som ibland sprids innebär de multilaterala förhandlingarna större insyn och god förvaltning från staterna, eftersom de bygger på tydliga bestämmelser som är kända och respekterade av alla aktörer i förhandlingen. Utan en världshandelsorganisation skulle förhandlingarna om tjänster ske enbart bilateralt, utan gemensamma spelregler, något som utan tvekan skulle bidra till påtryckningar mot utvecklingsländerna. Ur den synvinkeln är Världshandelsorganisationen, en multilateral organisation om någon, alltså en bra och nödvändig garant mot en okontrollerad avreglering.
När denna ram upprättats följer förhandlingen vissa principer som det är bra att erinra om i huvuddrag inför kammaren, så att diskussionen sker på sunda och exakta grunder.
Första principen: förhandlingarna gäller handel med tjänster och inte hur de regleras i respektive land. Staterna behåller all handlingsfrihet för att införa de regler de vill och anförtro förvaltningen av dessa tjänster till offentliga eller privata företag. Förhandlingarna inom WTO har inget att göra med, vare sig direkt eller indirekt, beslut om privatisering som vissa stater kan fatta.
Andra principen: varje land är fritt att fastställa vilka sektorer de avser att öppna för internationell konkurrens och vilka de vill behålla stängda. Jag erinrar om att inom WTO fattas besluten genom samförstånd, dvs. en stat är lika med en röst. Det är inte möjligt att komma överens utan att också ta med utvecklingsländerna där de som kommit längst, såsom Kina, Indien och Brasilien, mycket väl kan göra sig hörda.
Tredje principen: det finns ingen sektorsvis ömsesidighet i denna förhandling. Förenta staterna skulle exempelvis kunna besluta att öppna utbildningssektorn för konkurrens utan att det tvingar andra stater att följa efter i förhandlingen.
Fjärde principen: de överordnade offentliga tjänsterna utesluts från diskussionen. Det allmänna avtalet om handel med tjänster omfattar inte tjänster som inte tillhandahålls vare sig på kommersiell basis eller i konkurrens med andra leverantörer. Det är alltså först när staterna väljer att låta de offentliga tjänsterna styras av marknadslagarna som de omfattas av bestämmelserna för denna marknad och kan gå in i förhandlingen.
Femte och sista principen: när det handlar om stora tjänster av allmänt intresse - utbildning, hälsa, kultur, vatten, energi, allmänna transporter - kan varje land fritt välja mellan olika lösningar. De kan välja att organisera tjänsten som ett monopol, offentligt eller privat. Länderna kan också välja att öppna tjänstemarknaden för konkurrerande leverantörer men samtidigt begränsa tillträdet till inhemska företag. Landet kan också exempelvis öppna tjänstemarknaden för inhemska och utländska leverantörer, men utan att göra något som helst multilateralt åtagande enligt tjänsteavtalet. Länderna kan slutligen göra åtaganden enligt det allmänna tjänsteavtalet som omfattar de utländska företagens rätt att tillhandahålla tjänster vid sidan av inhemska leverantörer, och ändå behålla rätten att välja om de vill behandla dem på samma sätt som de inhemska leverantörerna. I vilket fall som helst gäller öppningen, när den väl accepterats, endast icke-diskriminering och innebär inte på något sätt att man avstår från att utöva regleringstillsynen.
Det allmänna tjänsteavtalet ingriper alltså inte i frågor om att fastställa uppdragen för de offentliga tjänsterna, hur de skall organiseras eller finansieras. Ur den synvinkeln behåller medlemsstaterna i WTO hela sin frihet. Dessa skyddsmurar är enligt vår uppfattning den bästa garantin för att Europa skall kunna fortsätta att utveckla sin egen modell för tjänster i allmänhetens intresse, samtidigt som vi åtnjuter fördelarna med att öppna handeln med tjänster. Detta bevarar den europeiska modellen bättre än att utesluta tjänster i allmänhetens intresse från tillämpningsområdet för det allmänna tjänsteavtalet, vilket är ett förslag som jag haft tillfälle att diskutera vid flera tillfällen. Jag tror att ett sådant uteslutande skulle vara kontraproduktivt, eftersom det skulle leda till att på ett fullständigt och multilateralt sätt fastställa en förteckning över tjänster som betraktas som tjänster i allmänhetens intresse och inleda en multilateral debatt om en önskvärd utvidgning av denna förteckning, där varje medlemsstat i WTO kan ha en annorlunda uppfattning. Jag tror att man till slut skulle riskera att få en förteckning som är mer begränsad än unionen själv skulle önska.
Jag kommer nu till själva förhandlingarna. Vilka är våra målsättningar? Undanröja eller minska ett antal hinder för tillträde inom flera sektorer där unionen har företag på världsnivå - telekommunikation, företagstjänster, tjänster utförda av fackmän, finansiella tjänster, byggnation, distribution, transport, energi och turism. För att kunna genomföra dessa offensiva målsättningar måste unionen lägga fram ett innehållsrikt erbjudande.
Våra önskemål och erbjudanden har självfallet inte improviserats. De tar sig i konkreta förhandlingsdokument uttryck i politiska riktlinjer som upprättades i december 2000, efter diskussion med de övriga EU-institutionerna - rådet och parlamentet. Sedan dess har dokumenten om vårt synsätt på förhandlingarna i stor utsträckning blivit offentliga, bland annat på vår webbplats.
Kraven på WTO:s partner, vilka lämnades in i juli förra året, omfattar en rad sektorer som blivit offentliga och till vilka jag kan återkomma. Jag betonar att dessa krav varken syftar till att avskaffa den offentliga servicen eller privatisera de offentliga företagen. Unionen har inte ställt några krav på något land när det gäller hälsovårdstjänster eller audiovisuella tjänster, och endast Förenta staterna har från oss fått en förfrågan begränsad till privat högre utbildning.
Hur är det då med erbjudandena? Vi inom kommissionen överlämnade i början av februari förslaget till erbjudande till rådet och parlamentet, genom att försöka uppfylla önskemålen både från de utvecklade länderna och utvecklingsländerna, med särskild betoning på önskemålen från utvecklingsländerna. När det gäller sektorer föreslår vi att man uppfyller önskemålen om finansiella tjänster, datatjänster, telekommunikation, transporter, distribution, posttjänster, tjänster utförda av fackmän och turism. Vi vill på så sätt göra en särskild satsning på att ta hänsyn till önskemålen från utvecklingsländerna, genom att föreslå att unionens åtaganden när det gäller tillfällig förflyttning av personer skall förbättras. Detta erbjudande har utformats för att fullständigt bevara de offentliga tjänsterna inom unionen, och jag skall återkomma till detta innan jag avslutar. Inget nytt åtagande har föreslagits inom utbildnings- och hälsoområdet och vi föreslår heller inget åtagande på området för audiovisuella tjänster. Jag skall återkomma till detta tillsammans med min kollega Viviane Reding.
I sitt arbete har kommissionen i stor utsträckning inspirerats av kommentarerna vi fått som svar på ett offentligt samråd som inleddes i slutet av hösten förra året. Jag betonar att vårt förslag till erbjudande fortfarande är konfidentiellt när det gäller detaljerna, så att medlemsstaterna har tillräckligt med förhandlingsutrymme och så att ni som har tillgång till detaljerna i erbjudandet kan arbeta med det. Jag vet och är mycket medveten om att den begränsade klassificeringen under vilken denna text meddelats er inte är till er fulla belåtenhet, åtminstone för några av er, och det är anledningen till att vi gjort vårt bästa för att bidra till en informerad parlamentsdebatt. Dagens sammanträde visar det, efter de framträdanden jag varit föremål för inför det utskott jag rapporterar till.
En sista punkt i denna fråga om insyn: när våra förslag väl avslutats har jag beslutat att offentliggöra dem i sin helhet. Europeiska unionen blir den första medlemmen i Världshandelsorganisationen som slår in på den vägen. Jag har gjort det för att motsvara ett antal önskemål som för övrigt till stor del kommer från den här kammaren. Jag har inte gjort det när det gäller förfrågningar som vänder sig till tredje land. Om jag skulle offentliggöra dessa förfrågningar skulle ett antal av våra samarbetspartner i förhandlingen uppfatta ett sådant offentliggörande som ett försök att sätta press på dem, vilket inte skulle vara bra för vår förhandlingsposition.
Några ord om två sektorer där det nuvarande förslaget inte innehåller något erbjudande. Till att börja med handeln med energitjänster. Vi föreslår på det här stadiet ingen förbättring av våra åtaganden, i avvaktan på att man skall avsluta de pågående arbetena inom WTO om klassificering av energitjänster inom ramen för tjänsteavtalet.
När det gäller handeln med tjänster för uppsamling, rening och distribution av vatten föreslår vi på det här stadiet inte heller något åtagande, dels för att vi bara fått en förfrågan inom denna sektor, dels för att vi också tillsammans med våra samarbetspartner inom WTO tydligt vill klargöra vad inom denna sektor som hör till tillhandahållande av tjänster. Det är ett område där vi har stora offensiva intressen, och vissa av våra medlemsstater har redan låtit oss veta det.
En sista punkt innan jag säger något om den kulturella mångfalden och det audiovisuella området, där vi i dag befinner oss på stadiet med erbjudanden. Vi är i början av förhandlingen och vårt erbjudande om att öppna vissa tjänster för konkurrens skulle självfallet bara omvandlas till åtagande om det under förhandlingen skulle visa sig att andra också är beredda att förbättra våra europeiska aktörers tillträde till tjänstemarknaderna.
Låt oss avslutningsvis komma till handeln med kulturella och audiovisuella tjänster och den kulturella mångfalden. Kulturen, särskilt den audiovisuella sektorn, är inte utesluten ur det allmänna tjänstehandelsavtalet. Unionen har bara, i slutet av Uruguayraundan, fullständigt bevarat sin handlingsfrihet, både den nuvarande och den framtida, genom att inte göra några åtaganden när det gäller tillträde till marknaden och nationell behandling inom detta område. Vi bibehöll dessutom då en lång lista med undantag från klausulen om mest gynnad nation, som gör det möjligt att göra skillnad mellan olika tredje land när det gäller hur deras audiovisuella verk behandlas inom unionen. Det är denna rörelsefrihet som man gemensamt kallade ?kulturellt undantag? och som döpts om till ?bevarande av den kulturella mångfalden?.
Kommissionens mandat när det gäller de pågående förhandlingarna består i att bevara de politiska önskemålen när det gäller att upprätthålla och främja den kulturella mångfalden. Helt naturligt håller vi oss därför till vårt mandat och föreslår inga åtaganden på området audiovisuella tjänster i dessa förhandlingar. Eftersom främjandet av den kulturella mångfalden ingår i EG-fördraget hör det helt naturligt till vår handelspolitik. Vissa av WTO:s medlemsstater har redan redogjort för sina förväntningar på det audiovisuella området, bl.a. Förenta staterna, Brasilien och Japan. Andra har även aviserat offensiva intressen, som t.ex. Indien, utan att för den skull lämna något exakt önskemål. Man känner därför tydligt att intressena skiljer sig mellan utvecklade länder och utvecklingsländer och vi måste - och jag tror att det är Redings och min ståndpunkt inför er i dag - vara mycket medvetna om att främjandet av den kulturella mångfalden inte skall begränsas till att varje medlemsstat försvarar sin inhemska industri. Det handlar inte om att åstadkomma en ny förklädd protektionism som inte kommer att övertyga någon. Vi tror att det blir lättare för oss att övertyga bland annat utvecklingsländerna om det berättigade i vårt tal om vi kan visa att vi verkligen är öppna för mångfalden, och då krävs det ett offensivt synsätt. Den defensiva delen av detta ärende är min uppgift. Min kollega Viviane Reding, som ansvarar för den offensiva delen, skall nu berätta för er hur långt vi har kommit.

Reding
Herr talman, mina damer och herrar! Som ni vet har Europeiska unionen alltid bekräftat sitt åtagande till förmån för den kulturella mångfalden, ett åtagande som också är inskrivet i artikel 151 i fördraget. Vår ambition är att ena folken och inte bara bygga upp ett frihandelsområde. Och i det tankesättet är respekten för den kulturella och språkliga mångfalden inom unionen en grundläggande princip, som unionen är skyldig att försvara i de internationella handelsförhandlingarna, som min kollega Lamy nyss sade, men också inom aktiv och framåtblickande politik för att kunna påverka vår kulturpolitik.
Unionen har även till uppgift att på internationell nivå främja både bevarandet och respekten för denna mångfald, som utgör en nödvändig grund för en interkulturell dialog och för kulturutbyte på världsnivå. Unionen är därför en av huvudaktörerna i en kontrollerad globalisering som motsvarar folkens önskemål. Det europeiska projektet är, särskilt på kulturområdet, oförenligt med en form av globalisering som skulle syfta till att plana ut de nationella, regionala eller lokala identiteterna och hota mångfalden när det gäller språk och kultur. De debatter om den kulturella mångfalden som för närvarande pågår i olika internationella sammanhang visar tydligt att Europa inte är isolerat. I den meningen har vi allierade.
Enligt mitt synsätt är kommissionens och Europeiska unionens svar när det gäller kulturell mångfald uppbyggt kring tre huvudinriktningar. För det första, som Pascal Lamy förklarade, en bestämd ståndpunkt inom WTO som tar sig uttryck i en avsaknad av åtaganden när det gäller avreglering av audiovisuella och kulturella tjänster, för att bevara den frihet som är nödvändig för att bibehålla och utveckla nationella och gemenskapsmässiga instrument som syftar till målsättningarna med kulturell mångfald. För det andra främjande av kulturutbyte där man tar hänsyn till den kulturella mångfalden på världsnivå, särskilt via en diskussion om biståndspolitiken. I det sammanhanget förefaller mig en uppvärdering eller en förstärkning av unionens roll i kultursamarbetet med tredje land mycket viktig, eftersom unionen är en av huvudaktörerna i solidariteten mellan nord och syd. För det tredje, unionens aktiva deltagande i internationella diskussioner om den kulturella mångfalden.
Mina damer och herrar! Jag är personligen övertygad om att en sådan diskussion är både lämplig och nödvändig, eftersom globaliseringen genererar ett antal frågor som inte enbart kan besvaras genom en avreglering av handeln. Det är därför viktigt att vi är närvarande i internationella instanser, som t.ex. Unesco, för att diskutera den kulturella mångfalden och för att slåss för den. På detta stadium har kommissionen inte uttalat sig när det gäller grunden till och formen för ett eventuellt internationellt instrument för kulturell mångfald, men jag tycker det är viktigt att säga att kommissionen är närvarande i de instanser där dessa diskussioner äger rum. Jag gläds för övrigt åt att det grekiska ordförandeskapet önskar fördjupa diskussionen på gemenskapsnivå om den kulturella mångfalden i allmänhet, däribland de internationella normativa aspekterna, inför det informella rådet (utbildning, ungdom och kultur) i slutet av maj. Jag räknar med att bidra till den strävan efter samordning av medlemsstaternas diskussioner som uttryckts av ordförandeskapet genom att till ministrarna överlämna information, bland annat om den process som pågår inom Unesco, för att ge näring åt debatten om denna fråga mellan europeiska stater.
Utbildningen är en annan aspekt. Det är viktigt att komma ihåg att den offentliga servicen inte hotas av GATS. För det första innehåller avtalet en allmän bestämmelse som skyddar ett stort antal offentliga tjänster, dvs. tjänster som tillhandahålls på en grund som varken är kommersiell eller konkurrensmässig. För det andra har staterna, även för tjänster som inte skulle omfattas av detta undantag, rätt att utifrån en grund som kan vara en mycket detaljerad bottom up approach besluta om inom vilka sektorer och undersektorer de kommer att bevilja marknadstillträde eller inhemsk behandling. För det tredje kan de, även efter att ha valt marknadstillträde eller nationell behandling, förse sina åtaganden med villkor där det preciseras vilka restriktioner de tillämpar utifrån den nationella lagstiftningen. För det fjärde, avslutningsvis, erkänns i GATS staternas rätt att upprätthålla eller införa bestämmelser genom förordningar eller lagstiftning eller på annat sätt som syftar till tillträde till tjänster av hög kvalitet och till rimliga priser. Det är fallet med skyldigheten att tillhandahålla universella tjänster.
Låt oss som exempel ta ett område som berör både er och oss särskilt, nämligen utbildning. De åtaganden som gjordes av gemenskapen och dess medlemsstater vid Uruguayrundan gäller endast utbildning som finansieras privat. De offentliga tjänsterna på utbildningsområdet omfattas inte på något sätt av dessa åtaganden och syftet med de åtaganden som gjorts är att garantera att om det finns en marknad för privata tjänster kan medborgare och operatörer från partnerländerna få tillträde till den, enligt samma villkor som medborgarna i det berörda landet. Till och med för den privata sektor som omfattas av åtagandena har medlemsstaterna kunna fastställa innehållet genom en rad villkor som de redan tillämpar och som de kan fortsätta att tillämpa. Det innebär att ett land kräver att lärarna skall rekryteras bland de egna medborgarna, ett annat att majoriteten av ledamöterna i styrelsen skall bestå av medborgare från det egna landet och ett tredje att medborgare i ett annat land måste har tillstånd från ministeriet innan de startar en skola.
När det gäller den nuvarande förhandlingen, Doharundan, har vi inte alls för avsikt att ändra de åtaganden som gjorts på utbildningsområdet för att införliva vad det än må vara som hör till de offentliga systemen. Det offentliga utbildningssystemet förblir alltså intakt. Vi har granskat önskemålen från de olika länderna i syfte att ändra våra åtaganden när det gäller privata tjänster på utbildningsområdet. Efter att ha samrått med medlemsstaterna och de olika berörda miljöerna har vi dragit slutsatsen att det inte heller i detta hänseende finns anledning att göra nya åtaganden som skulle öka tillträdet till gemenskapsmarknaden.
Mina damer och herrar! Jag tror att ståndpunkten är klar och tydlig. Jag skulle ändå vilja lägga till en sak. Även om vi inte öppnar våra marknader i den riktning jag just beskrivit öppnar vi oss för att erbjuda utbildning till studenter i tredje land, det är hela innebörden i förslaget Erasmus World. Även om vi skyddar vårt europeiska system inom Europa är detta system öppet för studenter från hela världen.

Van Velzen (PPE-DE).
Herr talman, kommissionsledamöter, kolleger! I dag behandlar vi Europeiska kommissionens erbjudanden med avseende på GATS och det är mycket viktiga erbjudanden. Vi får nämligen inte glömma bort att tjänstesektorn i Europeiska unionen är en nyckelsektor för vår ekonomi. Kommissionsledamoten påpekade med rätta att det här är den mest dynamiska sektorn. Europeiska unionen är en av de största tjänsteexportörerna i världen så det rör sig också om ett stort egenintresse. Vi måste ge tillträde till tjänstemarknaderna. Inte bara på grund av vårt eget intresse utan även på grund av utvecklingsländernas intresse. Världshandelsorganisationens Doharunda har ju inriktats på utvecklingsagendan. Jag tror att vi också måste se de konkreta resultaten i ljuset av ekonomierna i utvecklingsländerna och jag tycker alltså att det är mycket positivt att 50 procent av alla begäranden kommer från utvecklingsländerna.
Erfarenheterna inom EU lär oss också att en avreglering av tjänster, både inom energi- och telekommunikationssektorn, om det sker tillsammans med goda regler och garantier för medborgarna, i princip ger en bättre fungerande tjänstemarknad med bättre kvalitet, ett större utbud och fler priser. Jag tycker alltså att kommissionen i det avseendet lägger väldigt stor vikt vid idén med allmänna tjänster och jag uppmanar den att se mer till skyldigheterna med avseende på de så kallade offentliga tjänsterna, vilka också kan levereras av privata tjänsteleverantörer i stället för myndigheterna.
Kommissionens erbjudande att utesluta hälsosektorn, den sociala sektorn och utbildningssektorn från ett erbjudande kan min grupp ställa sig bakom men jag vill dock få det förtydligat hur det ligger till med universiteten. Kommissionsledamoten nämner Erasmusprojektet men betyder det att endast enskilda medlemsstater kan göra ett erbjudande och att det på universitetsområdet i hela EU inte händer något alls? Skälet till att inte lägga fram något nytt förslag för den audiovisuella sektorn har kommissionsledamot Reading redogjort för på ett övertygande sätt. Det behöver jag inte gå in djupare på.
Jag vill dock säga något om computer-related services. Vi måste naturligtvis å ena sidan se till att en jättelik braindrain västerut kommer igång i länder som till exempel Indien. Även vi måste ordna vår egen utbildning. Å andra sidan måste vi också förhindra att det arbetas på andra villkor inom Europeiska unionen, det skulle nämligen kunna leda till social dumpning. Jag tror alltså att det handlar om att hitta en bra jämvikt och sedan 11 september skall vi naturligtvis även ta säkerhetsaspekterna i övervägande. 
Det är naturligtvis mycket bra att vi tar mer hänsyn till miljön. Hållbarhet är inte bara något för Väst, hållbarhet är något för hela världen. Jag tycker alltså att det måste komma även utvecklingsländerna till godo. Att tillsvidare utesluta vattenrening och vattenförsörjning, tycker jag är en klok politik. GATS berör direkt många EU-medborgares intressen och jag uppskattar kommissionsledamot Lamys insatser för att öka kommunikationen och ge mer information. Det är fortfarande en sak för ambassadörer, för stängda dörrar, för bristande insyn och öppenhet och jag tycker att det i det avseendet måste till en mycket starkare parlamentsrepresentation. Med tanke på Cancun hoppas jag alltså också att kommissionsledamoten lägger fram nya förslag för att göra förfarandet mer öppet.
Herr talman! Vi kan inte heller förbigå aktualiteterna och Irak ställer oss naturligtvis i ett läge där världsgemenskapen är splittrad in på bara skinnet. Hur kan vi nu undvika att Irakfrågan leder till stora handelskonflikter mellan Europeiska unionen och Förenta staterna som kanske kan blockera resultaten från Cancun? Jag skulle vilja fråga kommissionsledamoten vilka initiativ som tagits på det här området och vilka resultat det givit. I det sammanhanget har naturligtvis två viktiga problem med Förenta staterna inte blivit lösta. Å ena sidan den så kallade FSC-regeln, den gynnsamma skattelagstiftningen för amerikanska exportföretag, som tack vare WTO-uttalandet måste sättas åt sidan och å den andra alarmerande uppgifter om att det kommer att läggas fram ett amerikanskt lagförslag som inskränker skattefördelarna för dotterföretag till icke-amerikanska företag. Jag skulle vilja fråga kommissionsledamoten hur det går med det. Kan vi förvänta oss något sådant från amerikansk sida?
Sedan har vi naturligtvis den press som vi står under för att godta de amerikanska förslagen om genmodifierade livsmedel. Jag tror att det är mycket angeläget att få ordning på det och få reda på vad som är på gång. Kommissionsledamot Lamy talar i en intervju i The Wall Street Journal om att 2003 blir det år då WTO skall följas. Vad menar han med det och vad kan vi förvänta på det området?

McNally (PSE).
Herr kommissionär! Sedan ni tillsattes har ni antagit en bra vana att samråda med och informera Europaparlamentet, vilket vi är mycket tacksamma för. Vi är också tacksamma för ert stöd för de ändringar i fördraget som behövs för att ge oss de befogenheter vi behöver inom handelsområdet.
På samma sätt som ni är lyhörd för oss, måste vi vara lyhörda för våra väljare. Ni vet lika väl som vi att det finns genuina och vida spridda bekymmer angående GATS. Ni nämnde några av dem: insyn och öppenhet, känslan av att många tvivelaktiga saker görs i hemlighet; hotet mot sysselsättningen i EU, vilket jag antar har framkallat hamnarbetarnas demonstration som vi såg i dag; hotet mot offentliga tjänster, vilket är en särskild fara för utvecklingsländer; hotet mot medlemsstaternas förmåga att lagstifta och särskilt rädsla på det kulturella området, vilket andra skall tala om. Samtidigt är den europeiska allmänheten mycket väl medveten, eftersom 60 procent eller mer av den arbetar i serviceyrken - om att det finns möjligheter för EU-företag inom en vitt spridd handel med tjänster. De står alltså med dessa dubbla intressen som ni beskrivit.
Utvecklingsländer har inte förkastat GATS helt och hållet. Rädslan för de offentliga tjänsterna, lagstiftningen och utvidgningen och det faktum att utvecklingsländer inte har den administrativa förmåga som ett öppnande av tjänstemarknaden kommer att kräva, innebär att effekterna av att öppna tjänstemarknaderna behöver bedömas mycket noga. Jag skulle vilja lägga mer betoning på det än på något annat i vår resolution. Innan vi går vidare vill vi veta - inte genom någon rutinmässig övning utan genom en detaljerad och omfattande bedömning - vad det här innebär.

Clegg (ELDR).
Herr talman! Det konstiga med EU:s ståndpunkt i fråga om GATS är att det blivit en mycket defensiv ståndpunkt. Den är inte defensiv mot någon utanför Europa utan inom en intern debatt i kommissionen, och kanske EU i allmänhet, är ståndpunkten defensiv gentemot kampanjgrupper inom Europeiska unionen som beslutat sig för, av vissa goda skäl men även av många dåliga skäl, att kritisera både GATS-avtalet och EU:s hållning.
Min partigrupp skulle vilja inrikta oss på den saken. Om vi i framtiden vill förhindra att Europeiska unionens handelspolitik formas - och ibland genom skiljedomar - av både press och specifika kampanjgrupper så måste vi åter hävda parlamentets privilegier i det här området att öppna debatten för lämplig och tillförlitlig offentlig granskning. Det är därför som vi uppmanar kolleger i andra grupper att inte bara stödja större öppenhet utan även, som McNally redan sagt, att ge ett starkt stöd för uppfyllandet av de nuvarande vakuumet i konventet och se till att Europaparlamentet mer allmänt får rätten till samtycke om alla framtida GATS- och WTO-avtal.

Fraisse (GUE/NGL).
Herr talman! Jag vill uttala mig i min egenskap av ledamot i utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning, media och idrott och kanske instämma i det som kommissionsledamot Lamy nyss sade. Han förklarade att han stod på den defensiva sidan och att Reding stod på den offensiva. Jag tror mig emellertid minnas att ert mandat från 1999 för Seattle inte bara gällde att bevara utan även att främja den kulturella mångfalden. Så när det gäller främjandet av den kulturella mångfalden, vilket är svårare, även om jag tackar er för bevarandet, är jag förvånad över att man till slut bara valt ut de audiovisuella tjänsterna. Var finns de kulturella tjänsterna, rekreations- och idrottstjänsterna i detta? Det är min första fråga.
Min andra går till kommissionsledamot Reding. Eftersom ni fått den offensiva delen i uppdrag av er granne, kommissionsledamot Lamy, hur har det gått för fördraget? Vi är bekymrade och oroliga när det gäller det framtida fördraget och hur kulturen kommer att behandlas där. Åtaganden till gagn för den kulturella mångfalden är en skyldighet enligt fördraget, säger ni båda. Men vi skulle vilja att det var en mer uttalad skyldighet och ni är de första som vet det. Vi skulle vilja att punkt 4 i artikel 151 efterlevs och på nytt placeras på en bra plats i det kommande fördraget.
Låt oss nu ta upp en annan oroande fråga på den offensiva sidan som kanske också hör till Lamys skyldigheter, nämligen det internationella instrumentet. Ni var båda, precis som jag, på detta yrkesmässiga möte i Frankrike om instrumentet för kulturell mångfald för ungefär en månad sedan. Jag vet att ni är intresserade av frågan och jag tackar er för att ni stöder projektet. Men jag är ledsen att se att i de resolutioner som föreslagits i dag har de flesta av mina kolleger övergivit frågan om det internationella instrumentet, vilket ändå stöds av ett femtiotal länder och föreslogs av president Chirac i Unesco tillsammans med andra förslag. Genomförbarhetsundersökningen har gjorts av en fransk-kanadensisk grupp. Frågan är tillräckligt viktig och långt framskriden och jag är förvånad över att mina kolleger är så lite intresserade.

Lucas (Verts/ALE).
Herr talman! Jag skall försöka att inte läsa in något lömskt politiskt motiv i det.
Kommissionär Lamy! Ni säger att plenumdebatter som den här hålls för att fullständigt informera parlamentet om GATS-förhandlingarnas fortskridande men, i avsaknad av den handling som skulle tala om för oss exakt vad som krävs av vem, är det här utbytet nästan helt akademiskt. Om, för att hitta den informationen, majoriteten av parlamentsledamöterna måste hänföra sig till läckor på icke-statliga organisationers webbplatser så är vi verkligen långt ifrån att utöva parlamentets granskningsuppgift. Medan jag är tacksam för att ni talar till oss här i kväll så skulle jag samtidigt vilja klargöra att det här inte innebär någon som helst parlamentarisk granskning.
Ni har klargjort att ni tror att ni gått så långt ni kan, som kommissionsledamot, för att göra GATS-texterna tillgängliga för oss. Ni säger till oss att ni försöker vara öppen men att ni har begränsat manöverutrymme. Som parlamentsledamöter gör vi i alla fall allt vi kan för att öka det utrymmet men får jag fråga er vad ni gör specifikt för att öka det manöverutrymmet?
I er skrivelse till ordföranden för utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi förra året i oktober, anklagade ni parlamentsledamöter att göra falska åberopanden om vad ni kallade den påstådda ogenomsynligheten i EU:s beslutsprocess. Ni fortsatte med att säga, och jag citerar, ?de nuvarande tillträdesbestämmelserna tillåter Europaparlamentet att fullt ut utöva sin politiska kontrolluppgift?. Får jag fråga er om ni fortfarande verkligen tror att de nuvarande bestämmelserna är tillräckliga?
För det andra mandatet. Då nivån på allmänhetens medvetande om effekterna av och svårigheterna i GATS-processen har ökat enormt under de senaste åren, kan ni tala om för oss varför ni tror att det fortfarande är lämpligt att förhandla inom ramen för Världshandelsorganisationen på grundval av ett mandat för rådet som det tilldelades 1999? Vore det inte lämpligare att anta ett nytt mandat och i det tydliggöra offentliga myndigheters och institutioners rättigheter på alla nivåer att reglera offentliga tjänster för att upprätthålla social- och miljönormer fria från utmaningar inom ramen för GATS?
Slutligen utveckling. GD Handels pressmeddelande i vilket tillkännages att EU-GATS erbjudanden handlar helt och hållet om att hjälpa utvecklingsländer. Låt oss ta en titt på siffrorna. EU gjorde 109 begäranden och fick endast 27 begäranden tillbaka. Endast hälften av dessa kom från utvecklingsländer och bara en var från ett minst utvecklat land. Vi får inte lura oss själva med retoriken att det här är till fördel för de fattigaste. Siffrorna visar helt tydligt att det inte är fallet.

Abitbol (EDD).
Herr talman, herr kommissionär! När det gäller såväl internationell handel som krig och fred finns det en europeisk opinion, det finns för övrigt mer allmänt en universell opinion och denna opinion vill absolut inte att tjänsterna - kultur, utbildning och hälsa - placeras i Världshandelsorganisationens infernaliska maskin. Denna opinion finns, så varför tar ni inte hänsyn till den? Varför, för vilken njutning som i grunden är lite självförgudande för kommissionen, skall ni öppna denna Pandoras ask ur vilken det bara, det vet vi mycket väl, kommer att komma en upplösning av den europeiska modellen och det levnadssätt som våra olika nationer byggt upp för sina medborgare under ett och halvt sekel. Inom dessa områden är det inte den internationella handeln som skapar rikedom, det är krafterna på de inhemska marknaderna, hos nationella medborgarskap och i folkets egen kreativitet. Jag upprepar därför: Varför då öppna denna Pandoras ask?

Della Vedova (NI).
Herr talman, herr kommissionär! Jag hörde att någon sade att internationell handel inte skapar rikedom, trots att de två framstående européerna Smith och Ricardo förklarade för oss att just den internationella handeln är en viktig orsak till nationernas välstånd, och det är så Europa har blivit rikt.
Som kommissionsledamot Lamy flera gånger påminde om är en fortsatt avreglering av det internationella tjänsteutbytet avgörande för den europeiska ekonomin, som framför allt lever på tjänster och framför allt kan exportera tjänster. Det är därför som jag anser att man måste ställa sig mycket kritisk till det faktum att Europeiska unionen, som Clegg sade nyss, har hamnat vid sidan av, på defensiven, inte bara när det gäller jordbruket utan också när det gäller internationella förhandlingar om tjänster.
När kommissionen säger att Europeiska unionen har som mål att försvara och bättre främja den europeiska sociala modellen ber den nästan om ursäkt för att den ger konsumenterna fler valmöjligheter. Ni, herr kommissionär, har sagt att ert mål är att komma fram till förhandlingar där man respekterar vårt samhälles kollektiva preferenser eller värderingar. Jag tror att det bästa sättet att respektera de europeiska medborgarnas preferenser vore att öppna den internationella handeln, också inom den audiovisuella sektorn. Låt de europeiska medborgarna välja om de audiovisuella produkterna, biofilmer och annat, är bättre i Europa och om de vill ha sådana som produceras i Europa eller sådana som kommer utifrån, alldeles bortsett ifrån att den stora spridningen av musik och filmer via Internet riskerar att göra en viss diskussion överspelad redan från början: diskussionen om skydd för en förmodad kulturell mångfald inom den audiovisuella sektorn. Låt medborgarna välja, på samma sätt som när det gäller utbildningen.
Herr talman! Jag skall avsluta med att säga att det görs för litet när det gäller allmännyttiga tjänster, dvs. vattenförsörjning och andra tjänster. Europa visar att det går att avreglera marknaderna utan att skapa laglöshet och med bibehållen kvalitet på servicen till medborgarna.

Hieronymi (PPE-DE).
Herr talman, kommissionsledamöter! På min grupps vägnar och säkerligen även på utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning, medier och idrotts vägnar välkomnar jag kommissionens beslut att inte införa några avregleringserbjudanden i GATS-rundan med avseende på tjänster på områdena utbildning, kultur och audiovisuella frågor. Vi förordar uttryckligen öppna gränser i den internationella handeln, men kulturella tjänster skiljer sig per definition från andra tjänster, inom t.ex. telekommunikation, transport eller för den delen finansiella tjänster. Därför är det nödvändigt att även stadfästa denna särskilda roll för de kulturella och audiovisuella tjänsterna för den sociala och politiska sammanhållningen i lämplig avtalsrätt. Kulturen får inte underordnas marknadens och handelsrättens bestämmelser. Vi behöver i stället föreskrifter som tar lämplig hänsyn till dessa båda områdens betydelse. Därför måste vi även globalt finna en väg - som vi gör i artikel 151.4 i våra europeiska fördrag - att på ett hållbart sätt stödja den kulturella mångfalden i Europa och bana väg för den i världen.
Av den anledningen behöver vi ett förfarande i två nivåer för framtiden. Den första nivån har kommissionen tacknämligt lagt fram i och med detta förslag: Inga erbjudanden vid GATS på det kulturella och audiovisuella området. Den andra nivån går längre och jag vill verkligen tacka fru kommissionär Reding som i relevanta internationella samråd och arbeten i denna anda företräder kommissionen, Europaparlamentet - och även rådet, hoppas jag.
Vi behöver utarbetandet av en egen internationell konvention, ett eget internationellt instrument för att kunna garantera den kulturella mångfalden i framtiden. Vi förfogar redan över förträffliga förarbeten från Europarådet, Unesco och i synnerhet också konferensen mellan de franskspråkiga länderna.
Jag är säker på att vi genom att stärka den kulturella mångfalden internationellt på detta sätt effektivt kan bemöta de farhågor som människor hyser inför globaliseringen. Men vi kan samtidigt även stärka och påskynda den interkulturella dialogen som pågår världen över och som vi väl aldrig tydligare än i dessa dagar varit förvissade om behovet av.
(Applåder)

Désir (PSE).
Kommissionsledamöter! Ni har ju noterat att dessa förhandlingar om GATS orsakar stark oro i Europeiska unionens länder och det gör att man i många hänseenden tänker på det som uttrycktes i samband med det multilaterala avtalet om investeringarna, AMI. GATS innehåller för övrigt bestämmelser om investeringarna. Mer allmänt beror oron på att förhandlingarna och resultatet av dem kommer att få effekt långt bortom handelsbestämmelserna, på de inhemska bestämmelserna i de länder som är medlemmar i WTO. När man till exempel talar om vattenleveranser eller postsektorn, inte gränsöverskridande post utan den interna organisationen av postsektorn, ser man tydligt att man befinner sig bortom enbart den internationella handeln. Det leder för övrigt till frågan, såväl när det gäller detta avtal som TRIPS-avtalet om immateriell äganderätt, om handelsorganisationen här inte överskrider sina befogenheter.
Problemet med detta avtal är just att det placerar allt på samma nivå: banktjänster, försäkringstjänster, men även potentiellt vatten- och energileverans, post, utbildning och hälsa. I det hänseendet är det Europas förhandlingslinje som kommer att göra att man urskiljer saker och ting och att vissa områden faktiskt inte kommer att placeras under WTO:s beroende och dess organ för tvistlösning.
Den första frågan jag skulle vilja ta upp gäller skyddet av de europeiska offentliga tjänsterna eftersom vi upplevt en farlig glidning de senaste månaderna. Ursprungligen bestod kommissionens ståndpunkt och uttalanden i att säga att de europeiska offentliga tjänsterna inte skulle bli föremål för någon avreglering. Sedan sade man att hälsa, utbildning och audiovisuella tjänster inte skulle bli föremål för avreglering. Men de europeiska tjänsterna, de offentliga tjänsterna, är betydligt bredare än så. Och vi ser att det faktiskt förekommer erbjudanden på postområdet och med förbehåll för klargöranden och klassificering i WTO skulle det kunna förekomma erbjudanden på området energi och vatten. Vi säger därför att kommissionen måste ha en tydlig inställning och den måste utesluta de europeiska offentliga tjänsterna från alla erbjudanden om avreglering, vilka skall höra till medlemsstaternas, rådets och Europaparlamentets befogenheter och inte till Världshandelsorganisationens.
Den andra punkten är att det inte finns någon automatisk ömsesidighet, men det bör finnas en enhetlighet, och unionen kan inte å ena sidan be andra att avreglera sektorer inom offentlig service, och å andra sidan anse att argumentet inte kommer att vändas emot den. Vi har redan lämnat önskemål om avreglering, när det gäller vatten exempelvis, till länder som Tanzania, Moçambique och Bangladesh. Jag tror inte att vi skall utöva denna typ av påtryckning på utvecklingsländerna. Vi måste i stället främja samarbete och investeringar inom områden som dessa länder behöver, men inom ramen för samarbete, och genom att låta dem kontrollera de regler de ställer upp för utländska investerare när det gäller miljö, sociala frågor, etc.
För det tredje slutligen tror jag, herr Lamy, att det som ni sade om uteslutning av offentliga tjänster, genom en översyn av avtalet och dess artikel 1.3, inte är korrekt. Det skulle räcka att ändra stycket som begränsar definitionen av regeringstjänster till dem som inte erbjuds på kommersiell eller konkurrensmässig grund och säga att WTO:s medlemsstater har rätt att utesluta sina offentliga tjänster från denna förhandling.

De Clercq (ELDR).
Europeiska unionen måste mycket riktigt ta täten i Världshandelsorganisationens förhandlingar om avregleringen av handeln med tjänster och förverkligandet av ett allmänt GATS-avtal. De här förhandlingarna är särskilt för Europa mer än avgörande. För det första är det så att tjänster allt mer utgör en viktig del av den världshandel som Europeiska unionen, det vet vi, står för 24 procent av. Dessutom är Europeiska unionen världens största importör och exportör av tjänster. Ett annat skäl att göra något av de här GATS-förhandlingarna är självklart, tyvärr skulle jag vilja säga, den ihållande fördröjningen av den ekonomiska tillväxten. Mer än någonsin måste vi därför också koncentrera oss på handel med tjänster och det gäller för Europeiska unionen, där tjänsterna står för över två tredjedelar av den totala bruttonationalprodukten.
Vi får dock inte bara förhandla av eget intresse utan samtidigt i andra länders och andra världsdelars intresse. Avreglering innebär att vi också öppnar våra gränser mer för tjänster från tredje länder och på det sättet bidrar till deras vidare utveckling.

Herzog (GUE/NGL).
Herr talman! Mycket kortfattat. Utvärderingen av avregleringens inverkan är nödvändig inom WTO och Europeiska unionen, inte bara i medlemsstaterna. Ett moratorium är inte någon bra idé. Avregleringen är viktig inom det bilaterala samarbetet och framför allt utvecklingsländerna vill ofta ha den. Framsteg har gjorts när det gäller öppenhet men det saknas ett forum inom WTO, och Europaparlamentet har bara en mycket svag rådgivande funktion. Kampen för att försvara de offentliga tjänsterna missar verkligen sitt mål. Hoten om desintegration finns inom Europeiska unionen, där konkurrenspolitiken inte är anpassad och de specifika regleringarna alltför svaga. Granskningen av Pascal Lamys erbjudanden visar att de endast håller sig till val inom unionens medlemsstater.
Vi skall inte glömma prioriteringen av utvecklingen och vi skall inte tala i de sydliga ländernas ställe. Jag skulle vilja se om våra krav på avreglering tar hänsyn till deras behov av tjänster i allmänhetens intresse, och jag betonar att verksamheten inom de multinationella företagen inte är organiserad. Avslutningsvis föreligger en fruktansvärd asymmetri mellan en snabb avreglering och bristerna i offentliga, regionala medel, liksom på världsnivå. När får vi en handlingsstrategi för Europeiska unionen?

Echerer (Verts/ALE).
Herr talman! Jag delar den kritik och de farhågor man givit uttryck för, t.ex. bristen på parlamentarisk kontroll, informationspolitiken som behöver förbättras samt öppenheten och insynen. Med all respekt, herr kommissionär: Det finns många vägar att gå mellan sekretess och hundraprocentig öppenhet och insyn. Denna förebråelse är riktad både till medlemsstaterna och kommissionen.
De dokument som är tillgängliga ger snarare ett stort tolkningsutrymme än bringar klarhet i olika typer av önskemål eller graden av beredvillighet att avreglera.
Kommissionär Lamy! Ni redogjorde inledningsvis för något atmosfäriskt och propagerade för den europeiska modellen och talade om utvecklingsländernas intresse. Jag skulle önska mig att Europaparlamentet fokuserar mer på utvecklingsländerna i sin resolution.
Men vad ni började med att säga om privatiseringen, herr kommissionär, kan vi inte utan vidare acceptera. Men önskemål som man en gång legitimerat utlöser en kedja av följdverkningar. Jag vill inte föra någon avregleringsdebatt i Bryssel om den avreglering som kommit in bakvägen till Europa genom GATS.
Min ärade kollega Fraisse och även Ruth Hieronymi har redan tagit upp det viktigaste om konsten och kulturen och nämnt det som också jag anser vara mest angeläget politiskt. Kanske kan jag tillägga att vi genom er fått en uppdelning mellan defensivt och offensivt arbete.
Tack så mycket för den redogörelse ni kommit med här i dag. Nu skall vi emellertid med denna offensivitet ge oss in i den andra fasen och gemensamt delta i denna debatt. Vi skall utnyttja alla upptänkliga former av handlingar som står oss till buds för att skapa ett internationellt bindande instrument till skydd och stöd för den kulturella mångfalden.

Berthu (NI).
Herr talman! Denna debatt om att inleda förhandlingarna inom ramen för WTO för att avreglera handeln med tjänster förefaller oss mycket ofullständig. Allt ligger inte på bordet, de första kontakterna är i stor utsträckning ogenomsynliga. Kommissionen gör gällande ett förhandlingsmandat från 1999, före Seattle, vilket i dag är fullständigt förlegat. De nationella parlamenten har inte fattat beslut i klarhet och Europaparlamentet har uppmanats att godkänna allt efter att ha lyssnat till en kort förklaring från kommissionen.
Vi är inte i första hand emot all avreglering, men den måste hela tiden kontrolleras av de berörda folken. Folken måste alltid ha fria händer. Men om vi instämmer med kommissionen här kommer vi att hamna i en förhandling med oklara konturer som allvarligt kan påverka den kontroll som folken skall behålla över sin offentliga service, på samma sätt som över samtliga regler om att bevara deras samhällen.
Kommissionen försäkrar oss självfallet att inget erbjudande om avreglering kommer att göras av unionen när det gäller hälsa, utbildning eller audiovisuella frågor, och att den kommer att förhandla för att upprätthålla den kulturella mångfalden. Men dessa uttalanden räcker inte! Varför dessa områden och inte några andra? Av erfarenhet vet vi alltför väl vilka kugghjul och dolda fällor som finns i detta slags fördrag och som man upptäcker först efteråt, när man redan skrivit under.
Herr kommissionär! På torsdag skall vi här i kammaren diskutera nedläggning av stora företag på grund av utlokaliseringar och de mänskliga katastrofer det leder till. Om vi i framtiden vill undvika mänskliga katastrofer måste vi ta tag i problemen mycket tidigare. Vi måste börja med att undvika att i dag skriva under avtal som GATS, som skulle bakbinda händerna på oss inför framtiden. Det är anledningen till att vi ber att man skall skjuta upp dessa förhandlingar till dess att en verklig offentlig och demokratisk debatt ägt rum, till dess att man tydligt utvärderat alla effekter av GATS.
(Applåder)

Harbour (PPE-DE).
Herr talman! Jag vill stödja kommissionsledamot Lamy i det långsiktiga och viktiga program som han följer.
Hela frågan om betydelsen av tjänster och öppnandet av tjänstemarknader är en som vi kommer att behandla på allvar i vår egen inre marknad. Vi har ännu ingen inre marknad för tjänster. Jag förväntar mig att vi kommer att höra litet av den oron i debatten i kväll när vi granskar vår egen marknad. Det är dock absolut rätt att ta upp bredare frågor. Lamy har ju vid flera tillfällen sagt att vi inom Europeiska unionen de bäst utvecklade teknikerna för en gemensam marknad av alla handelsblock i världen. Det är rätt att vi borde vara ledande inom det här området.
Ett av de viktigaste förslag som vi har arbetat på här är avregleringen av elektronisk kommunikation, en enda ram för en konvergerande sektor. Det är den elektroniska kommunikationen som verkligen öppnar vägen till en global handel med tjänster som vi aldrig skådat tidigare. Det är riktigt att förvänta sig det. Avreglering kommer alltid att vara svårt. Om man accepterar marknadsdiciplin och öppnandet av en marknad så måste man räkna med rekonstruktioner; man måste räkna med att företag stänger och letar efter nya möjligheter. Vi säger väl inte här att vi borde gå tillbaka till protektionismens dagar? Långt ifrån! Vi vill se efter hur marknader kommer att utvecklas.
I det ingår även utvecklingsvärlden. För några månader sedan var jag på ett viktigt möte i Bryssel med företrädare från utvecklingsvärlden som pratade om elektronisk kommunikation och hur de vill bygga upp sin infrastruktur. De inser att om de har en infrastruktur på plats så öppnar det stora möjligheter för deras egna ekonomier och för den globala handeln. Det är det vi vill uppmuntra. Låt oss vara positiva om det. Jag uppmanar er, herr kommissionär, att fortsätta arbeta på det här och inte lyssna till de sirenröster i kammaren i kväll som uppmanar er att stanna eller sakta ned. Låt oss fortsätta framåt!

Prets (PSE).
Herr talman, herr kommissonsledamot! GATS och kultur diskuteras för närvarande intensivt och inte bara i utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning, medier och idrott eller här i plenum utan överallt där man arbetar med konst och kultur. Det har uppstått stor osäkerhet till följd av bristande information, öppenhet och insyn och oron för marknadskrafternas stora inflytande på kulturen och den audiovisuella sektorn. Hur stor denna osäkerhet och informationslucka är framgår för övrigt av aktions- och protestdagen mot GATS som elever, studenter och fackanslutna ungdomar genomför på torsdag i många europeiska huvudstäder som Rom, Paris, London och Wien - en europeisk utbildnings- och aktionsdag.
Begreppet kulturindustri förtydligar denna utveckling. Kritiker oroar sig för att länder skiljer ur tillväxtbranscher på området som underkastas marknadsmekanismerna och kan utveckla en egendynamik som går mycket längre än vad som från början definierades. Så även exempelvis Förenta staternas förslag om att främja införandet av virtuella produkter och samtidigt utesluta bland annat audiovisuella program över Internet från GATS skyddsklausuler. Det måste tillbakavisas.
Kulturell mångfald skall inte bara respekteras utan även tryggas. Det så kallade kulturella undantaget i GATS-förhandlingarna gäller ett undantag från de normala konkurrensbestämmelserna. Men detta begrepp har aldrig vunnit laga kraft. Därför är frågan och farhågorna berättigade: Räcker det för att upprätthålla våra värderingar eller behövs inte ändå ett internationellt rättsligt instrument för att ländernas lagstiftning skall erkännas, deras kulturpolitik definieras utifrån de egna behoven och för att man skall kunna vidta egna åtgärder för att främja det konstnärliga skapandet och de allmänrättsliga audiovisuella uppgifterna?
Kulturell mångfald innebär inte att begränsa sig till de egna nationsgränserna och den egna industrin utan att vara öppen för mångfalden. Det betyder att man ger den en chans att överleva.
(Talmannen fråntog talaren ordet.)

Plooij-van Gorsel (ELDR).
Fru talman, kolleger, herr kommissionär! Tjänstesektorn är den absolut viktigaste sektorn för den europeiska ekonomin. Europeiska unionen är världens viktigaste exportör av kommersiella tjänster, nämligen 26 procent av handeln med tjänster i hela världen, mot 22 procent för Förenta staterna och 7 procent för Japan. Handeln med tjänster står inom EU också för drygt två tredjedelar av bruttonationalprodukten och av sysselsättningen. Handeln med tjänster är alltså mycket större än handeln med varor. Ytterligare avreglering är också till gagn för utvecklingsländerna eftersom handel med tjänster främjar infrastrukturen, som t.ex. telekommunikation och även den finansiella infrastrukturen för varuhandel. På det sättet bidrar GATS även till Doharundan. Jag tycker att vi alltså måste ställa oss helt bakom avregleringen och framför allt inte stirra oss blinda på de undantag som vissa länder vill genomföra. De viktigaste sektorerna är transport, turism, finans och telekommunikation. Audiovisuella tjänster utgör en relativt liten del av utbudet. Det är därför också dumheter att medlemsstater som inte vill det frånsäger parlamentet medbeslutande för att de är rädda för anpassningen av den audiovisuella sektorn. Därför stöder jag också min kollega Nicolas Cleggs yrkande på anpassning under konventet.

Figueiredo (GUE/NGL).
Fru talman, ärade kommissionsledamöter, ärade ledamöter! Överallt växer oron över avregleringsvågen och privatiseringarna av tjänsterna, som förhandlingarna inom ramen för det allmänna tjänstehandelsavtalet kan leda till, hur mycket än kommissionsledamoten talar om motsatsen. Rätten för befolkningarna i Europeiska unionen och i tredje land, inklusive utvecklingsländerna, till viktiga varor och tjänster som vatten, utbildning, hälsa, kultur, energi, transporter och telekommunikationer hotas. Det finns katastrofala exempel på privatiseringar av tjänster i många länder, bland andra Förenade kungarikets transportsektor, Förenta staternas och Portugals elektricitetssektor samt vattenleveranser och sjukvårdstjänster i många utvecklingsländer.
Vi ser därför med oro på informationen om kommissionens förslag som glömmer hur betydelsefulla statliga tjänster på områden som energi, transporter, post och telekommunikationer är för den sociala sammanhållningen, befolkningens välfärd, och som inte tar tillräcklig hänsyn till de starka mobiliseringarna från den sociala rörelsen till förmån för de kvalitativa statliga tjänsterna. Det är alltså nödvändigt att införa ett moratorium för avreglering av tjänster och att kommissionen utformar en detaljerad rapport om de ekonomisk, sociala och miljömässiga konsekvenser som kan väntas av avregleringspolitiken inom ramen för WTO, såväl i Europeiska unionen som i utvecklingsländerna. Det är också viktigt att respektera de offentliga tjänsternas väsentliga roll för utvecklingen och den sociala sammanhållningen i varje land, och att avstå från att lägga fram förslag som syftar till nya avregleringar i tredje land eller att Europeiska unionen lägger anbud inom dessa offentliga tjänster. Och det är viktigt att inte bara bevara utan också att främja den kulturella mångfalden, vilket redan har betonats tillräckligt här. En fördjupad demokrati, större kontroll av de multinationella företagen, utvecklingen av de fattigaste länderna och regionerna och befolkningens intressen kräver dessutom att det finns en demokratisk debatt, att de nationella parlamenten och Europaparlamentet konsulteras och att regeln om enhällighet i förhandlingarna på alla dessa områden bibehålls, samt att WTO:s roll minskar och FN:s generalförsamling får en mer aktiv roll på området.

Turmes (Verts/ALE).
Kommissonsledamöter! Jag skall enbart tala om avregleringen av vatten. Herr Lamy! Ni tror att mer konkurrens kommer att leda dricksvatten av god kvalitet till de fattiga. Jag protesterar mot ert val och jag tror att vi blir alltfler som gör det. All kommersialisering av vatten kommer automatiskt att leda till en ökad konsumtion, det är själva logiken i systemet.
Ni säger att det inte är tal om att avreglera resurserna i unionens krav på utvecklingsländerna. Det löser inte problemet eftersom en kommersialisering av vattendistributionen kommer att leda till att man förlorar kontrollen över en bra förvaltning av vattnet. Och erfarenheten visar också att det inte är de fattiga som drar nytta av att vattnet kommersialiseras. Bogota, Buenos Aires och Djakarta är bevis på det. Låt oss därför ha det politiska modet att definiera vatten som en offentlig tillgång och dra tillbaka vattnet från GATS.

De Sarnez (PPE-DE).
Fru talman! I den förhandlingsrunda som skall inledas borde enligt min uppfattning inte den kulturella mångfalden ifrågasättas. Enligt Unescos definition representerar kulturen samtliga distinkta, andliga och materiella samt intellektuella och känslomässiga drag som kännetecknar ett samhälle eller en social grupp. Den omfattar, utöver konsten och litteraturen, även levnadssätt, människans grundläggande rättigheter, värdesystem, traditioner och tro. Rätten till kultur är en grundläggande rättighet för människan. Den bekräftas som sådan i den allmänna förklaringen om de mänskliga rättigheterna. Denna kulturella mångfald skall inte bara försvaras utan även stödjas och uppmuntras. Det gäller självfallet för unionens samtliga medlemsstater, men även för utvecklingsländerna, eftersom den kulturella mångfalden är en fullständig del av människans arv.
För att undvika risken att kulturen en dag betraktas som vilken produkt som helst bör vi ge den en ny rättslig ram så att den utesluts ur förhandlingarna om världshandeln. Kulturen är inte en vara som andra. WTO kan inte och skall inte vara en debattplats om kulturen. Kommissionsledamot Viviane Reding erinrade för övrigt om det nyligen: Vi måste bestämt vända oss emot varje allmän idédiskussion om den kulturella mångfalden och kulturpolitiken som skulle kunna äga rum inom WTO, eftersom WTO inte är en behörig organisation, lika lite som den har mandat att ta upp innehållet i detta ämne.
Vi behöver därför inrätta ett nytt tvingande internationellt rättsligt instrument, inte bara för att stödja och främja den kulturella mångfalden, utan även för att fastställa bestämmelser för handeln för kulturella varor och tjänster. Flera kulturministrar har kommit överens om att utarbeta detta instrument så att staterna i morgon skall kunna förfoga över nödvändiga medel för att, ur kulturell synvinkel och utifrån deras egen situation, kunna fastställa den politik de behöver för att se till att den kulturella mångfalden bevaras och främjas. Unesco är den organisation som passar bäst för att ta detta ansvar. Jag uttrycker därför förhoppningar om att denna process skall lyckas så snart som möjligt.

Ettl (PSE).
Fru talman! När det gäller GATS och utformandet av en ny internationell marknadsordning för tjänster handlar det för mig inte bara om att omorganisera den globala arbetsmarknaden utan det förutser också en ny global och social ordning som går djupt in i de flesta nationalstaters hittillsvarande politiska, sociala och kulturella värdeuppfattningar och system. Det kan avsevärt begränsa deras spelrum att agera. Därför vädjar jag till er, herr kommissonsledamot, att under inga omständigheter ge upp undantagsklausulen för allmännyttiga tjänster.
Men utan majoritetsbeslut som legitimeras av demokratisk politik blir denna principdiskussion om beslutsprocessen i länderna - och framförallt där - tvivelaktig. Det huvudsakliga problemet i GATS är att man endast förhandlar om marknadsvillkor för de gränsöverskridande tjänsterna men inte om de sociala villkor under vilka dessa tjänster skall tillhandahållas. Om resultatet blir det samma som i WTO med handeln med varor som utgör en fara för miljön och om inte barn- och slavarbete är ett skäl att förvägra produkter inträde på marknaden ser jag att vi kommer att få problemen.
Så länge inte ens internationella arbetsorganisationens grundläggande arbetsnormer är förankrade i GATS och så länge man inte ens klargjort minimiförutsättningarna inom arbetsrätten och sociallagstiftningen som skall gälla för inflyttad arbetskraft som arbetar tidsbegränsat kan jag inte se att man kommer att nå samhällelig samsyn i EU om att öppna tjänstemarknaderna för modul 4. Skulle man nå en sådan sker det bara under mycket hårt motstånd.
Demokratiska underskott är ingen bra grund för att omforma marknader.

Graça Moura (PPE-DE).
Herr talman! Frågorna om kulturen och kulturtjänsterna är väl övervägda i van Velzens framställning, framför allt när de tar upp flexibiliteten i varje medlemsstats ståndpunkter. Det är just för att det vid horisonten av detta problem dyker upp ett nytt, det så kallade kulturella undantaget, vilket jag anser är viktigt att peka på så att kommissionen tar itu med frågan om kulturellt undantag. Frågan är extremt kontroversiell, främst på grund av dess egna förutsättningar. I en öppen värd där man satsar allt mer på ett fritt utbyte av kulturer är det uppenbart att den kulturella mångfalden måste försvaras, bevaras och värdesättas, men detta får inte ske på bekostnad av att vissa värden som är av exakt samma natur inte får röra sig fritt. Det är allt mer meningslöst, då det handlar om vissa kulturella produkter som industriprodukter, att sätta upp skydd för att begränsa deras möjligheter att ta sig in på vissa områden, till exempel biosalongerna.
Genom television, video, DVD eller andra nya tekniker från den digitala eran, online och via Internet, kan alla tittare, alla konsumenter som är intresserade få tag i det de vill utan möjligheter att stoppa denna konsumtion på ett effektivt sätt. Och jag tror inte, jag måste i alla fall uttrycka mina tvivel, att 50 kulturministrar kan lösa detta mer än den enda punkt som man då kan anse som uppnådd, nämligen att varje land kan göra vad det anser lämpligast för att försvara sina intressen och sina egen kulturella särdrag.
Med dessa synpunkter, fru talman, nöjer jag mig med att tillägga att punkterna 7,8 och 9 i betänkandet som jag har nämnt ger en klar lösning på problemet som är både måttlig och balanserad och vi stöder detta.

Zorba (PSE).
Kommissionsledamöter! Jag anser att intresset inte borde ligga vid principförklaringar utan huvudsakligen vid den punkt som ni inledningsvis betonade, att vi inte endast behöver en stark försvarslinje utan även bör utveckla en offensiv försäljningsmetod, eftersom stagnation och protektion oftast bara innebär att mångfalden upphör.
Låt oss erkänna att vi har en negativ internationell handelsbalans vad gäller de kulturella och audiovisuella produkter som kommer till oss från andra sidan Atlanten, och detta på grund av att vi inte förfogar över samma dynamik när det gäller den andra riktningen. Det finns också ett annat mer näraliggande problem: våra produkter förflyttas i mycket liten utsträckning från ett europeiskt hörn till ett annat. Följaktligen anser jag att vi genom Världshandelsorganisationen bör beakta problemet på den inre marknaden, som förutom dess ekonomiska dimension är av betydelse för de europeiska medborgarna och dess förhållande till kulturen inom Europa.
Musiken, filmen och de audiovisuella medierna cirkulerar inte i sådan utsträckning som de borde göra från ett hörn i Europa till ett annat.

Rübig (PPE-DE).
Fru talman, kommissionsledamöter, mina damer och herrar! Ungefär 20 procent av arbetstillfällena i Europa tryggas genom världshandeln. Det innebär att när vi får större marknader kan vi sälja mer och skapa fler arbetstillfällen. Om vi dessutom kan handla till lägre priser kommer vi i enlighet med kommissionens mål att nå en ledande ställning om tio år.
Jag tror att man vid GATS och WTO framför allt också måste tala om möjligheterna som bjuds genom öppnade marknader, ökat välstånd, konkurrenskraft och även eventuellt förbättrade lönelägen. Om vi placerar en ostkupa över marknaderna och kväver dem leder det till konkurser och arbetslöshet. Jag vill påpeka att de beslut som skall fattas först och främst skall fattas nationellt.
I dag tog jag tåget hit från Wels i Österrike. Det tog över sju timmar i effektiv restid och jag kom hit kraftigt försenad. I måndags förra veckan skickade jag ett brev från Bryssel till Österrike som fortfarande inte kommit fram. När jag sedan reser tillbaka till Bryssel drar jag mig till minnes att avloppsreningsanläggningen fortfarande inte fungerar trots de allmännyttiga tjänsterna och att Bryssel för närvarande släpper det orenade avloppsvattnet rakt ut i havet. När jag tänker på universiteten där studenterna måste sitta på golvet och där många professorer inte besitter nödvändiga kunskaper, då säger jag att det handlar om partipolitiska beslut som måste fattas av väljarna i de olika länderna.
Men vi skall också tänka på framtiden och inte bara se WTO:s multilaterala dimension utan också finna bilaterala ansatser, särskilt med Förenta staterna, Ryssland och Kina. Jag tror också att en parlamentarisk församling skulle ha mycket stor slagkraft för att kunna skapa mer öppenhet, insyn och rättvisa i framtiden.

Zrihen (PSE).
Fru talman, kommissionsledamöter, kära kolleger! Jag tror att det är fjärde gången som vi genomför en interpellation i denna fråga. Skall vi av detta dra slutsatsen att vi är idioter, envisa eller döva? Nej, jag tror att vi till slut måste erkänna att vi helt enkelt inte vill ha samma europeiska projekt för våra medborgare. GATS är alltså katalysatorn för den skillnad i världsuppfattning som är ursprunget till debatten, en omfattande mobilisering som går utanför specialisternas och de vanliga beslutsfattarnas begränsade område när det gäller internationell handel. Vi bekräftar att vi genom erfarenhet, och jag tror att hamnarbetarna här utanför kan vittna om det, känner till vad handelshegemoni är liksom vissa länders aptit när det gäller produktion. Vi upplever dagligen kampen för att bevara den offentliga servicen.
Nej, vi litar inte på den framtidsutsikt ni lägger fram för oss och även om ni svarar på ett mycket enkelt sätt på vår oro genom att säga att det audiovisuella området liksom de europeiska offentliga tjänsterna inte kommer att ifrågasättas, anser vi att mobiliseringen och medborgarreaktioner från föreningar och fackföreningar ändå är ett bevis på att vi är fler som instämmer i den analysen.
Räcker undantaget för kulturen verkligen när man endast utesluter det audiovisuella området? Nej, för vi känner till de sektorer som är nära förbundna med utbildningen och kulturen och som kan vara verkliga trojanska hästar när det gäller vår strävan efter att bevara kulturen och utbildningen. Vi säger ja till det internationella instrumentet, men hur går det med det? Det skulle kanske vara en bra garant för era uttalanden. Vi måste också tillstå att vi inte alls gör samma klassificeringar och att vi inte har samma definitioner. Ni lanserar ett system där ni inte alls kan säga oss vilka de kvalitativa fördelarna blir. Tillåt oss att tvivla på vad ni kommer att göra inom kort.

Van Lancker (PSE).
Kommissionsledamöter! Jag anser att tillkännagivandet via GATS-watch av både utbud och efterfrågan vid de europeiska institutionerna med avseende på avreglering av marknaden har klargjort att det visst finns skäl till oro här i Europaparlamentet. Jag vill ta upp två saker i samband med det: för det första säger ni, herr kommissionär, att hälsa, utbildning, media, kultur inte avregleras. Det är rätt men det finns fler sektorer som klassas som tjänster av allmänt intresse. Ni utesluter inte att energi och vatten avregleras och sektorerna post, hamnarbete och lotstjänster är redan klara för avreglering. Min partigrupp vill i det avseendet ha tydliga garantier för att medlemsstaterna skall kunna reglera sina allmännyttiga tjänster på egen hand och att dessa tjänster inte omfattas av GATS. Självklart behövs det ingen WTO-lista för det utan gäller den vanliga tillämpningen av subsidiaritetsprincipen.
För det andra, herr kommissionär, är jag chockad av obalansen mellan de norra och de södra medlemsstaternas begäranden om avreglering. I utbyte mot ett begränsat antal begäranden, främst för arbetsrörligheten från de södra medlemsstaterna, vill Europa avreglera ett antal sektorer, bland annat flera som vi inte vill avreglera. Jag anser, herr kommissionär, att avreglering av vatten inte är rätt sätt att uppnå milleniemålen och halvera antalet personer som inte har tillgång till vatten. Det behövs det stödfonder för och det behövs det utvecklingssamarbete för. Jag är för övrigt övertygad om att det här inte har något att göra med uppriktigt engagemang med avseende på de södra medlemsstaterna utan att det här har allt att göra med vattenindustrins intressen. Min partigrupp uppmanar därför till att inte avreglera de sektorer som vi inte vill avreglera.

De Rossa (PSE).
Fru talman! Vi borde inta den ståndpunkten att vi inte förväntar av utvecklingsländerna det som vi själva inte är beredda att göra. Vi borde se till att i de fall där vi skyddar tjänster eller marknader så förpliktar vi inte heller andra länder som har mindre förmåga att kämpa på den öppna marknaden att starta tjänster som helt enkelt inte kommer att bära eller som blir privata monopol som ägs utanför den egna staten.
Jag tycker också att det verkar som det finns ett brådskande behov av att det här parlamentet behandlas som ett parlament och av att det blir slut på hemlighetsmakeriet kring de här förhandlingarna. Om vi försöker skapa en multinationell organisation på europeisk nivå, med offentligt stöd och berättigande, så kan vi inte fortsätta på sätt som utestänger de demokratiskt valda företrädarna från viktiga politikområden. Slutligen så är slutrepliken när det gäller protektionism att vi måste skydda medborgarnas rättigheter, både i och utanför Europeiska unionen.

Karlsson (PSE).
Fru talman! Frihandel är i grunden positivt. Det är positivt för utvecklingen, demokratin och tillväxten - en tillväxt som ger mer välfärd. Likafullt väcker handelsfrågorna alltid en omfattande debatt, och det finns anledning till en sådan debatt.
Marknaden skall inte ta över politikens uppgifter, och demokratin får inte inskränkas. Kraven på öppenhet och insyn är grundläggande. Inget land skall tvingas fatta vissa beslut. Varken marknaden eller andra intressen skall kunna tvinga ett land att genomföra förändringar i strid med de nationella politiska ambitionerna.
Utvecklingsländerna är särskilt utsatta. De vill gärna ha utländska investeringar, och detta vet det internationella kapitalet. Därför löper utvecklingsländerna en risk att utsättas för press och tvingas acceptera orimliga krav. Samtidigt måste vi kunna ställa krav på grundläggande fackliga rättigheter, se till att miljön inte skövlas och att mänskliga rättigheter inte åsidosätts.

Lange (PSE).
Fru talman, fru kommissionär! Jag får känslan av att förhandlingarna och hur de leds från EU:s sida har börjat få slagsida. Utgångspunkten är ensidigt de ekonomiska intressena och det är egentligen uteslutet. Vi är ålagda av fördraget att göra den hållbara utvecklingen till ledstjärna för alla våra politikområden. Det innebär att man inte kan avreglera utan att samtidigt förhandla om sociala standarder och miljönormer. Därför har jag en känsla av att ni egentligen agerar i strid med artikel 6 i fördraget.
Man ignorerar just de lokala sociala och miljömässiga förutsättningarna särskilt när man kräver av 72 av världens länder att avreglera på vattenområdet. Här måste principen om hållbar utveckling entydigt vara vägledande och inte det ekonomiska intresset att kunna erbjuda vattenförsörjning främst i aktörernas intresse. Hur vattenförsörjningen skall organiseras måste beslutas på plats av de lokala ansvariga och får inte ske genom påtryckningar utifrån. EU får inte underblåsa kampen om det blå guldet.

Lamy
Fru talman! Jag skall svara några av våra talare, och min kollega Viviane Reding kommer att svara särskilt när det gäller området ?kulturell mångfald?.
Snabbt, när det gäller frågan från van Velzen om universiteten, gör vi denna gång inga som helst åtaganden. Vi gjorde några mycket försiktiga för tio år sedan under Uruguayrundan, vilka för vissa av våra medlemsstater gällde öppning för privata universitet. Denna gång ändrar vi oss inte.
När det gäller de bilaterala förbindelserna med Förenta staterna, vilket jag diskuterade i Washington i måndags och tisdags med mina samarbetspartner, finns det faktiskt ett antal problem när det gäller att genomföra besluten från Världshandelsorganisationen i enlighet med regleringen av tvister. Förenta staterna går inte särskilt fort fram när det gäller dessa genomföranden. Jag reste dit för att påskynda processen och jag såg till att vår avsikt uttrycktes fullständigt, bland annat i kongressen, så att den skall genomföra de nödvändiga lagstiftningsakterna eftersom det på detta stadium inte är förvaltningen utan kongressen som är problemet. Om kongressen inte skulle agera i den riktningen, vilket den för övrigt inte sagt, ger oss WTO möjligheten att koncentrera själarna, som man säger på ett språk som inte är mitt.
Fru McNally! När det gäller delen ?offentliga tjänster inom unionen? av denna förhandling om tillträde till handeln med tjänster har jag varit mycket tydlig och bestämd i sakfrågan: inget i vårt erbjudande ifrågasätter det som i dag är offentlig service inom unionen.
När det gäller det andra argumentet som också togs upp av Van Lancker, nämligen om vi möjligen inte skulle vara alltför krävande gentemot ett antal utvecklingsländer när det gäller att öppna tjänster för konkurrens, erinrar jag till att börja med om att många utvecklingsländer behöver konkurrenskraftiga tjänster; i de flesta länder är tjänsternas andel av ekonomin, vilken i dag uppgår till 60 procent hos oss, mellan 40 och 50 procent hos dem, vilket är avsevärt; de vill själva ha en avreglering av tjänstemarknaden, bland annat hos oss; och slutligen, när det gäller frågan om offentlig service, vill jag inte att man systematiskt skall falla ned i det som jag vill kalla ?euromorfism?. Vi har i Europa en modell för offentlig service som är mycket vidsträckt. Jag hör till dem som fäster stor betydelse vid det - man kan ha en annan uppfattning på den punkten - men jag måste också vara klarsynt beträffande det faktum att denna modell inte tas efter överallt i världen, bland annat i ett antal utvecklingsländer som för närvarande inte har vare sig för avsikt och ofta inte heller medel att skaffa sig - om jag så får säga - offentliga tjänster i stil med våra. I detta fall är en öppning av tjänstemarknaderna den bästa lösningen för att förvalta ekonomierna bättre, göra dem mer konkurrenskraftiga och bättre införliva dem i världshandeln.
När det gäller kommentarerna från Fraisse skall jag låta min kollega Viviane Reding besvara dem, men jag vill bara erinra om att i alla bra lag, särskilt idrottslag, är i allmänhet ett bra försvar och ett bra anfall hemligheten för att lyckas ganska väl och ur den synvinkeln förefaller mig rollfördelningen relativt bra.
För att exakt besvara er fråga om idrotten, fru Fraisse, finns det på detta stadium inget erbjudande från unionen när det gäller idrott eller rekreationsverksamhet, och detta av en mycket enkel anledning: vi har inte mottagit några önskemål på detta område.
Lucas koncentrerade sitt inlägg till frågor om insyn. Låt oss vara tydliga på den punkten: Ni har alla här fått kännedom om principerna som styr kommissionens åtgärder inom denna förhandling. Jag har vid ett flertal tillfällen uttalat mig om de principer vi tillämpar. I enlighet med det institutionella avtalet som förenar de olika institutionerna har en del av er (en parlamentsledamot per grupp och bland annat samordnarna) fått tillgång till detaljerna i mina förslag. Men jag förstår mycket väl att ni tvivlar när det gäller det detaljerade innehållet i mina förslag jämfört med de stora linjer som aviserats, och jag inser mycket väl att man kan anklaga mig för att göra det med uppsåt, det är helt normalt. Var och en kan fråga sin samordnare för att kontrollera om detaljerna i mitt förslag överensstämmer med det jag aviserat. Vad jag vet har samordnarna haft den informationen i nära tre veckor och ingen har sagt till mig att de detaljerade förslagen inte motsvarade det som jag tidigare aviserat. Det är jag mycket glad för eftersom jag inte är van vid att agera på annat sätt. På den punkten, fru Lucas, föreligger det alltså insyn och om jag för övrigt inte fullständigt offentliggör erbjudandena i samtliga fall beror det på att det finns tillfällen när sekretess är något bra, antingen för samrådet eller för förhandlingen. Det är för övrigt något som Europaparlamentet vet mycket väl eftersom parlamentet självt exempelvis, och med all rätt tycker jag, förbehåller sig rätten till sekretess när det handlar om ett förlikningsförfarande som faktiskt sätter förhandlingen på spel. Som i alla förhandlingar finns det ett tillfälle för tydlighet och ett för diskretion.
I sakfrågan hänvisar jag slutligen till Cleggs kommentarer. Han har rätt: Så länge Europaparlamentet inte från konventet, precis som parlamentet inte från den tidigare regeringskonferensen, fått en seriös konstitutionell makt över de kommersiella frågorna kommer ni faktiskt i denna typ av förfarande, som jag försöker förvalta på bästa sätt, att teoretiskt fråntas all makt på detta område. Vi befinner oss långt ifrån det som EG-fördraget för närvarande föreskriver när det gäller information och insyn. Om ni vill gå längre, vilket är kommissionens ståndpunkt, så hjälp oss, och ibland skulle jag önska att inläggen från konventets ledamöter på denna punkt vore lika kärnfulla som de ibland är gentemot kommissionen. 
Herr Abitbol och herr Berthu! Jag skulle när allt kommer omkring önska att man inte ropar att vargen kommer alltför mycket, för om man säger att vargen kommer när han inte gör det kommer man faktiskt till slut att skrämma människorna. I den här frågan finns ingen varg, och oavsett vad man kan tycka om det och bekräfta utifrån det, vet ni som känner till ärendet och som haft tillgång till informationen att det inte finns någon varg. Det handlar alltså inte om att öppna någon som helst Pandoras ask. Den är inte öppen, utan förblir stängd.
Herr Désir! Jag förstår fullständigt alla era försiktighetsåtgärder. Jag instämmer i en hel del av dem. Men inte heller här skall vi bete oss som om Pandoras ask av avreglering vore öppen. Den förblir stängd. Det är inte fråga om att avreglera tjänster, det handlar om att göra framsteg i öppnandet av handeln med tjänster, och det har inget att göra med avreglering, liberalisering eller privatisering. Var så snälla och blanda inte ihop två helt olika debatter. Den ena, den vi har oss emellan inom unionen, om graden av avreglering inom ett antal sektorer som hittills varit skyddade - energi, transporter, post - och som gäller hur vi skall organisera vårt eget samhälle - det är en debatt som berör ett antal av mina kolleger i kommissionen, liksom parlamentet och rådet. Den andra debatten handlar om det som sker i en förhandling utanför unionen. Och dra för Guds skull inte in hamnarbetarna i den här frågan eftersom de, efter vad jag vet och om jag inte misstar mig, är här på grund av ett direktiv som rör den inre marknaden. Denna sektor finns inte med på listan, det gäller den inre marknaden, och om vi öppnar eller ber andra att öppna transporttjänsterna, kommer vår förmåga att reglera dessa transporttjänster, liksom förmågan att reglera dem som vi ber att öppna denna marknad, inte på något sätt - jag upprepar det, inte på något sätt - att uppnås genom denna typ av förhandling. Vi behåller vår suveräna möjlighet att reglera dessa sektorer som vi vill och det har därför inget att göra med det aktuella förslaget till direktiv.
Några ord så om Herzogs inlägg för att säga att jag i stort sett är överens med honom. Den verkliga debatten bakom denna, oron, fruktan och försiktighetsåtgärderna som jag förstår, uttrycks med hänvisning till det som skett inom Europeiska unionen eller det som kommer att ske under de närmaste åren. Jag är därför överens med honom om att vi måste satsa större delen av våra ansträngningar på denna debatt, på det som kommissionen förbereder, och på det som kommer att diskuteras med rådet och parlamentet om organisationen av den offentliga servicen, om de universella tjänsterna, om tjänster i allmänhetens intresse inom Europeiska unionen. Om våra idéer vore tydligare och om överenskommelsen mellan oss om det som tjänster i allmänhetens intresse exakt innebär skulle klargöras tror jag att en del av den oro som uttrycks i den här debatten inte skulle finnas, och det med all rätt.
Låt oss så komma till frågorna om vatten som är känsliga, det erkänner jag. Jag hör Turmes, Figueiredo och Karlsson säga: det som hittills skett på grund av GATS när det gäller vatten är inte lysande. På detta vill jag bara svara att det har inget med saken att göra. Inget land har i dag gjort det minsta åtagande på området för vattendistribution enligt det allmänna tjänstehandelsavtalet. Inget! Inget land har alltså gjort något åtagande. Det som hänt och det som händer i ett antal länder beror på suveräna beslut som stater fattat om avreglering eller privatisering, och det har inget att göra med den internationella förhandlingen om tjänsterna. Om många länder, och särskilt utvecklingsländer, genomfört självständiga avregleringar eller privatiseringar beror det i allmänhet på att de behövde direkta utländska investeringar och enligt min uppfattning skulle GATS, denna typ av förhandling, göra det möjligt för dem att dra till sig investeringar utan att avstå från sin rätt till reglering, vilket de ibland varit tvungna att göra när de agerat på ett okontrollerat sätt. Ur den synvinkeln handlar det snarare därför om ett skydd. Jag erinrar slutligen ännu en gång om att våra förslag på detta område endast gäller distribution och att, Turmes erkände det, det inte gäller tillgång till resursen.
Innan jag ger ordet till Viviane Reding skall jag slutligen svara dem bland er som bett mig vara mer offensiv: De Clercq, Harbour, Plooij-van Gorsel och Rübig. Det förvånar mig inte. Det är faktiskt min avsikt för övrigt, men jag tror det måste ske med hänsyn till den rädsla som uttrycks på flera håll och som i allmänhet är resultatet av att man blandar ihop den internationella förhandlingen om handel med tjänster å ena sidan, och attityderna eller förhandlingarna inom unionen om fastställandet, regleringen eller avregleringen av tjänster å andra sidan, - jag anser att dessa två debatter är mycket olika varandra. Oron och rädslan finns emellertid där, och vi måste bemöta den tålmodigt och så exakt som möjligt. Det är vad kommissionen är beredd att göra.

Reding
Fru talman! Min kollega Pascal Lamy sade det mycket tydligt: Pandoras ask är stängd och ingen har för avsikt att öppna den när det gäller kulturen, och detta av flera orsaker. Till att börja med för att vi på regional, nationell och internationell nivå vill bevara vår möjlighet att skydda den kulturella kreativiteten. Vi måste därför ha friheten att stödja våra kulturella produkter, om man vill kalla dem så, av alla de slag för övrigt. För det andra därför att en kulturprodukt inte är samma sak som en kommersiell produkt. Kulturen har något mer, den är en del av våra rötter, vår mångfald. Det är anledningen till, och De Sarnez har rätt, att jag mycket tydligt sagt att GATS eller WTO inte är rätt instans för att diskutera kulturen. Det är anledningen till att jag instämmer med alla dem som här i kammaren sagt att vi behöver ett internationellt instrument, till exempel Unesco.
Fru talman! I dag finns ingen internationell rättslig norm när det gäller kulturen och jag säger ja till alla ledamöter som sagt att det skulle behövas en. Det skulle behövas en för att undvika de debatter vi hela tiden har om kulturen. Även om Pascal Lamy och jag själv inte öppnar Pandoras ask i våra medlemsstater, hos våra medborgare, finns denna inneboende rädsla att någon ändå en dag skulle kunna göra det. Denna internationella juridiska referens skulle därför behövas för att främja den kulturella mångfalden och utbytet. Det är en idé att studera som är en logisk följd av Unescos deklaration och som vi tittar på med intresse.
Min personliga känsla är att ett internationellt instruments överlevnad bland annat kommer att bero på dess förmåga att på internationell nivå få referensstandarder för kulturell mångfald att göra framsteg, och på ett ännu tidigare stadium diskussionen om indikatorerna för kulturell mångfald.
Skyddet av vår förmåga att agera till förmån för den kulturella mångfalden är till att börja med en intern åtgärd inom Europeiska unionen. Men de bland er, och det var många, som sade att vi måste gå längre eftersom vi har ett internationellt ansvar utanför de 15 medlemsstaterna och så småningom de 25 medlemsstaterna, har rätt. I dag gör fördraget det möjligt. Artikel 151.4 tillåter oss att vidta internationella åtgärder på kulturområdet och det gör vi systematiskt. Jag försäkrar er att en viss filmmakare från tredje land bara kunnat visa sin film när han varit inbjuden till europeiska filmfestivaler. Vi öppnar oss mot andra, det gör vi. Till van Velzen skulle jag vilja säga att vårt förslag Erasmus World bara är möjligt eftersom fördraget tillåter oss att gå utanför unionens gränser.
Ja, mina damer och herrar parlamentsledamöter, vi måste bevara det i konventet och det kommande fördraget. Vi måste i det kommande fördraget få tillåtelse att bevara vår interna förmåga att skydda den kulturella mångfalden inom alla områden och även vår yttre förmåga att kunna agera på världsnivå, vare sig det handlar om att sluta ett internationellt avtal om att bevara kulturen, av typen Unesco, eller åstadkomma projekt som Erasmus World och för att kunna hjälpa kreatörer från tredje land att uttrycka sig i sammanhang som vi ställt till deras förfogande.
Ni ser alltså att om vi talar om kultur så talar vi om öppenhet. Det är mycket tydligt att denna öppning inte bara gäller oss européer utan också innebär en utsträckt hand till kreatörer och aktörer i tredje land.

Talmannen.
 Tack för dessa inlägg från kommissionen.
I anslutning till denna debatt har jag mottagit 6 resolutionsförslag, som ingivits i enlighet med artikel 37.2 i arbetsordningen

Boudjenah (GUE/NGL)
Trots de vackra orden av god ton är Europaparlamentet fortfarande alltför lite informerat och framför allt har man inte samrått tillräckligt med parlamentet. Vi kan inte utöva någon parlamentarisk kontroll. Vilken tilltro kan man sätta till möten bakom stängda dörrar och konfidentiella handlingar? Hur kan man acceptera denna avsaknad av demokratisk debatt när vare sig de nationella parlamenten eller Europaparlamenten är delaktiga? Kommissionen stöder sig på ett allmänt mandat från tiden före Seattle, men som nu är föråldrat, och kommissionen har därför ingen som helst legitimitet för att tvinga fram sina val. Dess offensiv, genom de aggressiva kraven till tredje land - särskilt när det gäller vatten - äventyrar möjligheten att verkligen utveckla befolkningarnas behov. Mot de multinationella företagens vinster, mot ?allt är handel?, mot privatiseringstanken, måste andra värderingar ställas: bland annat förekomsten av stark offentlig service, vilket är en grundläggande beståndsdel i den sociala sammanhållningen och jämställdheten. Varför är utvärderingen av konsekvenserna av avregleringen fortfarande så ouppnåelig? Det moderna består i regeringarnas förmåga att garantera de grundläggande rättigheterna och inte i att framhärda med att tillfredsställa finansmarknaderna. För att undvika det oåterkalleliga i GATS ansluter jag mig - liksom över 150 franska folkvalda - till kraven på insyn och på att förhandlingarna skall skjutas upp.

Talmannen.
 Nästa punkt på föredragningslistan är en andrabehandlingsrekommendation (A5-0050/2003) av Jarzembowski för utskottet för regionalpolitik, transport och turism om rådets gemensamma ståndpunkt inför antagandet av Europaparlamentets och rådets direktiv om tillträde till marknaden för hamntjänster (11146/1/2002 - C5-0533/2002 - 2001/0047(COD)).

Jarzembowski (PPE-DE)
Fru talman, ärade fru vice talman, kära kolleger! Låt oss trots att stenarna regnade över parlamentet i eftermiddags utan brådska och vrede debattera en fråga som vi behandlat i flera månader och år, nämligen frågan om de europeiska bestämmelserna för kusthamnar. Europeiska rådet avgav den 5 november till sist sin gemensamma ståndpunkt. Därmed befinner vi oss nu i den andra behandlingen.
Jag tror att vi och vissa av eftermiddagens stenkastare bör bli på det klara med en sak: Det finns ett behov i hela unionen av en enhetlig reglering av kusthamnarna. Kusthamnarna spelar nämligen en central roll som knutpunkter för den intermodala transporten i hela den europeiska transportpolitiken. Det gäller att stärka kapaciteten för hamnarna i Europa, dels genom tydliga bestämmelser för konkurrensen hamnarna emellan och inom hamnarna, dels förstås genom ett marknadstillträde till hamntjänsterna som är präglat av öppenhet och insyn.
Rådet har avgett sin ståndpunkt och vi skall nu åter ta ställning, utifrån den första ståndpunkten. Jag vill ta ställning till fyra av de 34 ändringsförslag som utskottet för regionalpolitik, transport och turism inkommit med. Till att börja med anser utskottet för regionalpolitik, transport och turism att vi behöver tydliga föreskrifter för att skapa rättvisa konkurrensvillkor mellan hamnarna. Även om rådet och kommissionen i sina förklaringar hävdat att de ser ett behov av rättvisa ramvillkor för konkurrens är inte avsiktsförklaringarna tillfredsställande. Även om kommissionen skulle utöka direktivet om öppenhet till att omfatta kusthamnarna skulle vi inte uppnå det vi är ute efter. Det är för det första att företagen från hamnarna och hamnföretagen faktiskt själva tillhandahåller uppgifter till medlemsstaterna och kommissionen om de ekonomiska kopplingarna mellan dem och staten, regionen och städerna. För det andra skall kommissionen agera utifrån dessa fakta och för det tredje skall kommissionen förbjuda konkurrenssnedvridande åtgärder. Slutligen vill vi att kommissionen lägger fram en rapport om öppenhet för oss så att vi kan fastställa på vilka områden vi behöver arbeta ytterligare.
Inte heller den bestämmelse för statligt stöd som kommissionen i sista minuten framlade räcker, fru vice talman.
Vi behöver rättslig säkerhet för hamnarna och hamnföretagen. Vi måste veta vilken finansiering av hamninfrastruktur som inte utgör statligt stöd och inte behöver modifieras respektive vilken finansiering som utgör stöd och som kräver ett godkännande. Vi behöver alltså klara och bindande riktlinjer.
Vidare är vi - åtminstone i utskottet för regionalpolitik, transport och turism - eniga om att lotstjänsterna skall falla utanför detta direktivs tillämpningsområde. Rådet har slagit in på den vägen att man först låter direktivet omfatta lotstjänster och sedan förklarar att var och en kan göra som den vill. Nej, vi förordar klara och öppna bestämmelser. Vi vill att lotstjänsterna i medlemsstaterna regleras utifrån de säkerhetsbehov som ligger i allmänhetens intresse, antingen som privata eller offentliga lotstjänster. Det skall medlemsstaterna bestämma själva.
Vad egenhanteringen anbelangar - det var ju upprinnelsen till demonstrationen och vissa hamnstrejker i Europa - är jag verkligt förvånad. Vi diskuterade ju alla med de fackliga företrädarna i förra veckan. Det var parlamentet som i första behandlingen begränsade egenhanteringen till egen personal och egen materiel. Med utskottet för regionalpolitik, transport och turisms rapport gör vi ytterligare inskränkningar till egen fartygspersonal. Jag vet inte varför fackföreningarna strejkar. Om de rent allmänt är emot att Europa ägnar sig åt bestämmelser i hamnarna bör de tala om det. Hittills har de inte gjort det.
Jag är av uppfattningen att det råder hård konkurrens mellan hamnarna och att vi behöver öppenhet och en rättvis avvägning av intressen mellan redare och hamnföretag. Hamnen i sig tillhör varken hamnarbetarna eller ett statligt monopolföretag, inte heller redarna. Man behöver hitta en avvägning mellan rättvis konkurrens och frihet för företagen. Därför kan jag bara säga att det vi föreslagit för egenhantering är riktigt. Jag kan inte heller förstå när somliga kommer och säger att vi måste underkasta alla hamntjänster tillståndskriterier. Kommissionen har meddelat att medlemsstaterna kan underkasta dem tillståndkriterier. Parlamentet var av samma uppfattning under första behandlingen och rådet var i sin gemensamma ståndpunkt av samma uppfattning.
Det finns ingen som helst anledning - och jag tycker att det är otillåtligt, fru talman - att i morgon rösta om förslag där alla medlemsstater på en gång skall föreskrivas obligatoriska tillståndskriterier i artikel 6.1. Belgarna kan göra som de vill men att diktera för finländarna vad de har att göra är absurt. I så måtto bör vi reda ut begreppen i morgon oberoende av valkampanjer var de än äger rum. Kompensationsbetalningarna vill vi naturligtvis se reglerade på ett obligatoriskt sätt med klara kriterier. Såtillvida står vi inte inför några större svårigheter där heller.
Fru vice talman! Jag vet att vi har ett utmärkt förhållande till varandra men på den här punkten träter vi tyvärr. Jag vill be er överväga frågan en gång till. Vad vi kräver som parlament är en välavvägd bestämmelse mellan de intressen som redarna, hamnföretagarna, arbetarna ombord på fartyg och arbetarna på land företräder. Det förslag vi lägger fram är välavvägt. Ni bör överväga det mycket noggrant och även föreskrifterna om öppenhet och insyn bör stödjas i förlikningsförfarandet. Vi vill ju båda, och förhoppningsvis även rådet, ha effektiva kusthamnar med god kapacitet där arbetstagare och företagare kan verka tillsammans på fredligt sätt.

De Palacio
Fru talman, ärade ledamöter! För det första vill jag tacka för det arbete som parlamentet har genomfört hittills när det gäller detta mycket viktiga direktiv och jag vill alldeles särskilt tacka föredraganden, Jarzembowski, för hans arbete med den här frågan, som är mycket viktig för att Europeiska unionen skall kunna ha ett konkurrenskraftigt transportsystem.
Vi brukar beklaga oss över att Europa även skulle kunna utnyttja sjöfartstrafiken som ett alternativ till vägtransporterna, till landtransporter i allmänhet. Emellertid finner vi nu ibland att samma personer som säger att vi måste främja sjöfartstrafiken ställer till besvär när det gäller att nå ett konkurrenskraftigare sjötransportsystem, som är mer lämpat för de nya förhållandena.
Det står klart att vi måste förbättra hamntjänsternas effektivitet och det är syftet med detta initiativ. Vi måste göra tjänsterna effektivare och få slut på monopolsituationer som ibland medför att samma tjänster kostar tre-fyra gånger mer i en hamn än en annan i Europeiska unionen, vilket tyder på att det är något som inte fungerar och - jag vill betona det - allt detta måste garanteras, genom att ta bort eller införa gränser och garantier för se till att sjösäkerheten förblir så hög som möjligt.
Kommissionen anser att rådet i sin gemensamma ståndpunkt i stor utsträckning tar hänsyn till de ändringsförslag som parlamentet antog under första behandlingen och ser ståndpunkten som en balanserad lösning för att nå de uppsatta målen. Jag tror att vi skulle begå ett stort misstag om vi inte bevarar den balansen, om vi ändrar det allmänna samförstånd som har nåtts i rådet.
Ärade ledamöter! Jag kommer nu att gå över till att informera er om kommissionens åsikt om de ändringsförslag som har lagts fram. Några av den bidrar tydligt till att rådets gemensamma ståndpunkt förbättras och kommissionen godtar därför dessa ändringsförslag, antingen i sin helhet eller delar av dem. Det vill säga, än en gång gör kommissionen en ansträngning för att medbeslutandeförfarandet skall fungera så bra som möjligt.
På det här området vill jag i första hand ta upp de ändringsförslag där man tar upp bestämmelserna i det förslag till direktiv om insyn som kommissionen kommer att lägga fram när det gäller de hamnar som detta direktiv är tillämpligt för. I och med detta når vi det mål som vi alla har delat ända från början och i det här sammanhanget beklagar jag att föredraganden, Jarzembowski, anser att de förslag som tas upp där inte är tillräckliga. Jag kommer att gå närmare in på några av de ändringsförslag som handlar om de aspekterna lite längre fram.
För det andra kan vi godta ändringsförslag 11 - som handlar om att förteckningen om tillfälliga hamnar skall ses över efter kortare tid - och ändringsförslagen 5 och 27 - som innehåller exempel på kostsamma rörliga kapitaltillgångar som bör jämställas med fasta anläggningstillgångar när det gäller avskrivningar och övriga kostnader. Dessutom kan vi stödja alla de ändringsförslag som enligt vår mening, utan att gå in på detaljer, bidrar till att förbättra den gemensamma ståndpunkten och de ändringsförslag som bidrar till att ytterligare klargöra den slutliga texten på ett eller annat sätt.
Jag vill än en gång betona att jag gratulerar såväl Jarzembowski som utskottet för regionalpolitik, transport och turism i allmänhet för det genomförda arbetet.
Syftet med några av ändringsförslagen förefaller dock att vara att försöka sakta ned eller till och med lamslå de ansträngningar som har gjorts för att stimulera ett ökat främjande av de europeiska hamnarna i syfte att stärka, som jag sade tidigare, de långväga sjötransporterna och därigenom underlätta vår internationella export, men även stärka de kortväga transporterna och genom detta skapa ett alternativ till landstransporterna. Det står därför klart att vi inte kan stödja ändringsförslagen 36 och 66, där man begär att rådets gemensamma ståndpunkt skall förkastas.
När detta är sagt kommer jag kort att kommentera några andra frågor som Jarzembowski tog upp.
För det första har vi frågan om konkurrens mellan hamnarna. Jag vet att det är en fråga som bekymrar föredraganden och andra ledamöter djupt, och även jag anser att vi måste komma vidare med den frågan. Det är därför jag kan godta de ändringsförslag som syftar till att hamnarna skall tas med i kommissionens direktiv om insyn. Kommissionen har förståelse för att man bekymrar sig för den här frågan. Den handling som vi nyligen lade fram om frågan är faktiskt ett bevis på vår vilja att lösa problemet, men bestämmelserna i fördraget måste respekteras, herr Jarzembowski. Det vill säga, de statliga stöden har en ram - den ram som vi har föreslagit - men de kan inte regleras hur som helst, utan det måste ske i enlighet med bestämmelserna i fördraget. Vi måste klargöra den här frågan för att, som sagt, undvika att det uppstår tveksamheter eller juridiska frågetecken. Det är därför, herr Jarzembowski, som jag säger att man i ändringsförslag 15 går längre än dessa bestämmelser och vi kan inte godta det ändringsförslaget.
Vi är emellertid beredda att tillsammans med er försöka finna en lösning som är godtagbar för alla. När det gäller den här frågan skulle ändringsförslag 10, med vederbörliga ändringar och en del avsevärda förbättringar i överensstämmelse med den lösning som vi kan finna, kunna vara en hjälp på vägen att finna en kompromiss. Jag ber er att vi alla anstränger oss till det yttersta för att nå en kompromiss så snart som möjligt.
När det gäller ändringsförslag 16 måste jag påminna er om att kommissionen inom ramen för det så kallade ?hamnåtgärdspaketet? redan har genomfört en sådan undersökning som begärs i ändringsförslaget. Tyvärr samarbetade inte hamnmyndigheterna i någon större utsträckning.
För det andra tog Jarzembowski upp egenhanteringen. Egenhantering bör vara tillåten i alla moderna hamnar när det är möjligt, såväl när det gäller tjänster som tillhandahålls ombord som tjänster på land. Det är viljan att sända ett budskap om framåtskridande, och inte bakåtsträvande och stela förfaranden, som återspeglas i den gemensamma ståndpunkten. Den är ett budskap om utveckling, men med fullständiga garantier. Det sägs därför tydligt att detta slags tjänster måste uppfylla de krav som finns när det gäller säkerhet, miljöskydd och sociala villkor i varje hamn, och att dessa krav måste uppfyllas för att man skall kunna idka egenhantering.
De ändringsförslag som leder till att detta tillvägagångssätt allvarligt begränsas - eftersom de på olika sätt inskränker egenhanteringen - och som begränsar den till att enbart omfatta fartygens besättningar kan inte godtas. Detta beror bland annat på - vi talar om fartyg från tredje länder och från Europeiska unionens medlemsstater - att dessa besättningar inte har de kunskaper som den personal som arbetar i våra hamnar har, och vad vi föreslår i rådets gemensamma ståndpunkt är att egenhanterarna måste uppfylla varje enskild hamns krav i fråga om sociala förhållanden och säkerhet. Denna ytterligare begränsning för de fartyg som seglar under unionens flagg skulle leda till motsättningar mellan gemenskapen och dess partner i världen och det måste vi undvika.
Slutligen - kort sagt - har vi alltid ansett att lotsning är en kommersiell tjänst. Tillträdet till en sådan tjänst bör följaktligen regleras av fördraget och av detta direktiv. Vi stöder därför det samförstånd som har nåtts i den gemensamma ståndpunkten om att det är nödvändigt att uppfylla mycket strikta kriterier för säkerhet och skyldigheter avseende allmänna tjänster - och här talar vi än en gång om situationen i varje enskild hamn. Men detta tillvägagångssätt kan anpassas med särskilda lösningar för varje hamn genom att man utfärdar intyg med dispens under vissa bestämda villkor, så att lotstjänster kan ingå i egenhanteringen.
Herr talman, ärade ledamöter! Avslutningsvis kommer morgondagens omröstning att få stora återverkningar på lagstiftningsprocessen. Kommissionen har alltid visat vilja till att finna konstruktiva lösningar i samarbete med Europaparlamentet. Jag vill än en gång påminna er om att vårt övergripande mål är att garantera att industrin för hamntjänster, som för närvarande expanderar stort, är rustad för att ta itu med de utmaningar som vi har framför oss. Det framtida europeiska transportsystemet kommer endast att bli framgångsrikt om vi har effektiva hamnar och en vidsynt inställning.
Jag vill därför än en gång be er att stödja kommissionens förslag och gratulera föredraganden, Jarzembowski, hela den arbetsgrupp som har arbetat med den här texten, och tacka er, ärade ledamöter, för er uppmärksamhet.

Hadzidakis (PPE-DE).
Herr talman, fru kommissionär! Vi befinner oss i dag, under denna andra behandling, vid en milstolpe på den långa och svåra färden mot att liberalisera marknaden för hamntjänster, och jag anser att vi alla bör tacka och gratulera föredraganden Jarzembowski för det arbete han har utfört.
Med detta sagt, herr talman, skulle jag vilja påstå att det inte råder något tvivel om att ett antal kolleger efter mig kommer att fatta position emot en avreglering eller åtminstone framföra invändningar i syfte att väsentligen begränsa avregleringen av marknaden för hamntjänster. Jag skulle vilja säga till alla dessa kolleger, vars ståndpunkt jag givetvis respekterar, att jag inte kan förstå hur det är möjligt att vara för en avreglering av järnvägarna, luftfarten, telekommunikationerna,men emot en avreglering av hamntjänster. Vi kan inte ha dubbla normer. Det är åtminstone för mig obegripligt.
För det andra skulle jag vilja säga till alla de hamnarbetare som i dag opponerar sig, att enligt min personliga uppfattning kommer en avreglering av hamntjänsterna på medellång eller lång sikt att gynna dem själva, eftersom det kommer att medföra att nya arbetstillfällen skapas. Vi har ingenting emot dessa människor. Tvärtom är vi medvetna om att de med sitt arbete bidrar till den ekonomiska utvecklingen, men de bör inte själva stå i vägen för en fortsatt avreglering och följaktligen en förstärkt europeisk ekonomi. Europaparlamentet, åtminstone majoriteten i utskottet, har hittills stött sig på ett antal fasta principer och en av dessa principer har varit vårt engagemang för en avreglering av tjänster, vilket vi inte ser som ett självändamål utan som ett medel för ekonomins utveckling. Och eftersom vi stöder oss på denna princip, fru kommissionär, godkänner vi naturligtvis det ändringsförslag som föredraganden hänvisade till i fråga om att undvika diskriminering från hamnmyndigheternas sida, så att konkurrens kan förekomma mellan Europeiska unionens hamnar. Vi har dessutom, herr talman, naturligtvis tagit hänsyn till anmärkningarna från de inblandade och berörda parterna. Av den anledningen har vi hållit fast vid vår ståndpunkt vad beträffar lotstjänsterna, eftersom det förekommer säregenheter, olika traditioner och av säkerhetsskäl. Således har vi på ett annorlunda sätt än rådet betraktat kraven från arbetstagarna och frågan om egenhantering, där vi i synnerhet står fast vid frågan om god utbildning för personalen. Av samma anledning anser jag att kraven från de hamnanställda vad beträffar egenhanteringen är aningen överdrivna. När vi nu har intagit denna hållning, och på grundval av stödet från utskottet för regionalpolitik, transport och turism vid omröstningen om betänkandet, anser jag att vi bör fortsätta i denna riktning så att vi snarast möjligt tillsammans med rådet kan nå fram till en lagstiftning som godkänns av alla.

Piecyk (PSE).
Herr talman, fru kommissionär! Ni har klart tagit ställning i era redogörelser. Det tycker jag är bra. Men ni skall veta att utskottsförslagen som ni uttalat er kritiskt om kommit till stånd genom mycket stor majoritet. Här vill jag särskilt tacka Jarzembowski. Vi har godkänt detta på ett mycket enhetligt sätt och jag tror också att vi på de avgörande punkterna kommer att få ihop till 314 röster och absolut majoritet under omröstningen i morgon.
När vi i dag diskuterar part package och röstar i morgon vet vi att arbetare i många europeiska hamnstäder, med betoning på hamnstäder, gått ut på gatorna och demonstrerat av oro för sina arbetsplatser och social dumpning. Jag vill på min grupps vägnar framhäva att vi har förståelse för att hamnarbetare tydliggör sina farhågor och problem. Det är de i sin fulla rätt till. Men stenkastning och bråk med polisen hör inte dit. Jag betraktar demonstrationerna i hamnstäderna som ett stöd för vårt arbete. Den gemensamma ståndpunkten rymmer nämligen ett antal fula plumpar som inte kan accepteras. Det är just detta vi skall ändra på i den gemensamma ståndpunkten i dag och i morgon.
Den svartaste plumpen är formuleringen av egenhanteringen som också skall omfatta verksamheten på land. För tydlighetens skull vill vi säga att det är oacceptabelt. För oss gäller att egenhantering endast kan vara något som ett fartyg och dess besättning kan utföra själva. Mer än så är inte möjligt och det säger ju ordet egenhantering självt - allt annat vore ju extern hantering.
Det har sagts till kommissionen och rådet och vi säger det igen: Denna definition av egenhantering är inte förhandlingsbart för oss i Europeiska socialdemokratiska partiets grupp i ett förlikningsförfarande. Det måste stå fast och det kommer att förbli så även i förlikningsförfarandet. Jag vill hänvisa till att det finns en rad bestämmelser i detta direktiv som tangerar såväl det sociala skyddet, sociala aspekter som frågor om yrkeskvalifikationer för arbetstagarna till deras fördel. Här anser jag att utskottet för regionalpolitik, transport och turism har uträttat ett mycket gott arbete och det föreligger även förslag från Europeiska socialdemokratiska partiets grupp som förbättrar det hela ytterligare. I morgon kan ni alla rösta för dessa förslag och då kommer villkoren för arbetstagarna att förbättras avsevärt.
Till sist har vi frågan om lotstjänsterna. Kommissionen vill absolut - rådet lite mer förbehållsamt - utsätta lotstjänsterna för konkurrens. Vi tycker att det är fel. Fartyget som transportenhet utsätts för så många ekonomiska påtryckningar och konkurrensfaktorer att säkerheten ofta blir eftersatt. Vi har upplevt Prestige och Erika och därför måste lotsarna stå för säkerheten för transportenheten fartyg. Av det skälet hör de inte hemma i detta direktiv.
Vi har generellt som Jarzembowski också nämnt ägnat oss åtskilligt åt konkurrensen i hamnarna. Det huvudsakliga problemet för mig är fortfarande konkurrensen mellan hamnarna och där är kommissionen långsam. Vi hoppas att man inom en nära framtid kommer att lägga fram något bra i det avseendet så att vi verkligen kan ta itu med detta problem, konkurrensen mellan hamnarna.

Sterckx (ELDR).
Tack, herr talman, fru kommissionär! Tillträdet till hamntjänster måste vara så öppet som möjligt och en hamn måste kunna fungera så bra som möjligt. Det här direktivet är ett bidrag men vi behöver även riktlinjer för statsstöd och ett direktiv om öppna finansiella förbindelser mellan hamnbolag och myndigheter. Vi ställer också med rätta upp regler som tjänar som ram för den fria rörligheten för tjänster och med rätta tar vi hänsyn till specifika hamnförhållanden. Fackförbunden påpekar också med rätta riskerna med ports of convenience, hamnar där alla sociala regler slängs överbord, på samma sätt som det även för fartyg finns flags of convenience, bekvämlighetsflagg.
Därför måste vi ställa krav - även sociala krav - på alla som erbjuder sina tjänster i en hamn. Därför föreslår vi också att göra hamntjänsterna beroende av ett obligatoriskt tillstånd. På det sättet kan man ta hänsyn till bland annat säkerhet och miljö men även med sociala regler eller med sysselsättning. Vid förstabehandlingen hade olyckan med Prestige som tur är inte inträffat än, en olycka som än en gång fäst vår uppmärksamhet på bland annat utbildning och kvaliteten på fartygsbesättningen, vilket vi behandlar här också. Sedan dess har vi också haft ett förslag från Internationella sjöfartsorganisationen om säkerheten på fartyg och i hamnar - ni arbetar för övrigt just nu på en lag om det. Vi måste alltså veta vem som arbetar i våra hamnar och under vilka villkor. Med en bra tillståndspolitik skall de behöriga myndigheterna kunna se till att en hamn inte är en plats där man tar risker med säkerheten eller miljön, att en hamn absolut inte är en plats där man tillåter social dumpning utan att en hamn däremot blir en viktig länk i en effektiv och hållbar europeisk transportpolitik. Det, fru kommissionär, behöver vi verkligen.

Ainardi (GUE/NGL).
Herr talman! Detta direktiv om att konkurrensutsätta samtliga hamntjänster har redan varit föremål för en debatt just här, vid den första behandlingen. Alla hänvisar till detta. Rådet har sedan dess tillkännagivit sin ståndpunkt: Vi står definitivt inför ett liberalt direktiv vilket, som vanligt, bara har en enda prioritet, nämligen att minska kostnaderna på bekostnad av alla andra beaktanden. Även om föredraganden, vår kollega Jarzembowski, träffat mycket folk och tagit med ett antal förslag till förbättringar, kvarstår det grundläggande problemet. Det har inte förekommit något verkligt samråd med berörda parter och fackföreningar, vilka ändå känner till behoven när det gäller säkerhet för människan och miljön och har ett oersättligt kunnande. Det faktum att man för övrigt fortsätter att lagstifta gentemot den berörda personalen uttrycktes för övrigt här i eftermiddags i och med hamnarbetarnas imponerande demonstration. I det hänseendet vill jag ansluta mig till protesterna från min gruppordförande, Francis Wurtz, som ansåg polisattityden mot dem oacceptabel: deras protest är berättigad, sade han, och eftersom man saboterar deras yrke och sysselsättning kunde man ändå inte vänta sig att de skulle uppvakta EU-institutionerna med blommor.
För det andra har det inte förekommit någon som helst undersökning i förväg av effekterna av denna avreglering, bland annat när det gäller så viktiga frågor som sysselsättning, säkerhet och miljö. Enligt min kollega Hatzidakis är avregleringen inte ett mål utan ett medel för ekonomisk utveckling. OK, jag väntar på resultaten! Jag väntar på resultaten ur den synvinkeln för andra sektorer. Vi har för övrigt väntat på dem ett tag nu. Oavsett vilka förändringar som gjorts är texten fortfarande en liberal text. Egenhantering i hamnarna kommer, vare sig man vill det eller ej, att leda till att man tillåter social dumpning, trots ett antal barriärer som införts med hänvisning till säkerheten, personalens kvalifikationer och till och med den specifika karaktären för de anställda ombord på fartygen. Enligt detta direktiv blir det tillåtet att anställa personal utanför hamnen för att utföra arbetet i den nuvarande kvalificerade personalens ställe. Konceptet med egenhantering öppnar dörren för osäkerhet, försämrade villkor när det gäller arbetssituation, anställning och miljösäkerhet. Och detta särskilt som vi känner till nuvarande praxis inom handelsflottorna som visat att resultatet kan bli mycket tungt för gemenskapen.
Personalen utför liksom hamnarbetarna ett mycket viktigt ekonomiskt uppdrag, under svåra förhållanden, och bevarar samtidigt säkerheten. Nautiska tjänster är liksom lotsning universellt erkända som tjänster i allmänhetens intresse, även om de är uteslutna från direktivet. Jag tror att alla dessa sektorer borde betraktas som partner i målsättningen med hållbar utveckling.
Vid de möten jag haft på den franska kusten om sjösäkerhet till följd av de skador som orsakades av Prestige, betonade samtliga yrkesverksamma på havet det faktum att sjösäkerheten börjar i hamnen. Jag finner det därför fullständigt motsägelsefullt med de åtgärder som vidtagits här efter Prestiges förlisning, liksom beslutet att i dag införa egenhantering. Samtliga dessa anledningar gör att min grupp fortsätter att föreslå att den gemensamma ståndpunkten avvisas.

Bouwman (Verts/ALE).
Herr talman, fru kommissionär, herr föredragande! Öppna marknader, avreglering, hamntjänster, det är de centrala temana men i dag handlade det naturligtvis om vissa delar av det och det är två för att vara exakt: behörighet och tillstånd för tjänsterna och de nya tjänsterna samt egenhanteringen. I båda fallen handlar det om ingrepp i arbetstagarnas ställning. Jag skulle därför också vilja säga till kommissionsledamoten att jag utifrån min ståndpunkt är för mer sjötransport, till exempel i stället för andra former av transport, men mot ingrepp i de sociala rättigheterna. Jag uttrycker därför min oro över vad som håller på att hända här, inte bara som skuggföredragande i det här ärendet i utskottet för regionalpolitik, transport och turism utan även som ordförande i utskottet för sysselsättning och sociala frågor. 
När vi ser vad de fackliga organisationerna, men även andra, för fram - och vilket jag också skulle vilja veta mer om från kommissionsledamoten - nämligen att det skulle vara tal om stridigheter mellan ILO-avtalen (Internationella arbetsorganisationen) 137, som handlar om hamnarbete, och 152, som handlar om arbetsförhållanden i samband med det hamnarbetet, och EU-direktivet som det nu ser ut, så undrar jag om vi inte varit för snabba med att yttra oss. Det verkar finnas ett stort problem och jag skulle vilja veta om det verkligen är så, den här vägen är nämligen inte slut än. Efter omröstningen i morgon fortsätter vi till medlingen, då får vi återigen en omröstning och därefter väntar EG-domstolen, det kan jag försäkra er.
För det andra är ett av skälen till ilskan hos de personer som just nu protesterar att ett antal ändringsförslag som vi försöker införa, bland annat med avseende på behörigheter, tillstånd och artikel 13 om egenhantering, ogiltigförklarats.
Saker förändras i världen, det tillkommer nya argument, och jag hoppas att talmannen i morgon ger oss tillåtelse att göra något åt det. För övrigt håller jag med Jarzembowski och andra om att det här hamndirektivet om konkurrens är absolut oacceptabelt om vi inte samtidigt har ett avtal, en regel, om konkurrensen mellan hamnar. Det väntar vi fortfarande på. En koppling tack!

Ribeiro e Castro (UEN).
Herr talman, fru kommissionär, kära kolleger! När vi här för en tid sedan behandlade grönboken om hamnar och sjötransportens infrastruktur uttalade parlamentet klart och tydligt om det arbete som kommissionen enligt vår mening borde genomföra. För det första ett inventarium av hamnarnas finansiering och avgiftssystem, tydliga bestämmelser om statliga stöd till hamnarna och slutligen antagandet av åtgärder som garanterar tillträde till marknaden för hamntjänster via lagstiftningsinstrument utifrån kommissionens initiativ och åtagande.
Kommissionen beslutade dock, tvärtemot vad parlamentet hade krävt, att föreslå ett direktiv om hamntjänsterna och utelämna det som parlamentet ålade den, det vill säga tydliga bestämmelser om det statliga stödet. Kanske är detta ett av skälen till att direktivet, trots de förändringar det har genomgått, mött ett sådant intensivt motstånd på olika plan, även här i parlamentet, där det fortfarande finns kvar ett betydande antal ändringsförslag i denna andra behandling.
Man kan i själva verket inte urskilja några som helst åtgärder i direktivet som kommer att främja de nationella hamnarnas verksamhet eller effektivitet när det gäller Portugal, snarare införs en onödig byråkrati och det utgör en potentiell destabiliserande faktor för det lugn på arbetsmarknaden som har präglat förhållandet mellan arbetsmarknadens parter i alla portugisiska hamnar.
Vi får inte glömma att det framför allt i Portugal har funnits företag som inte för så länge sedan åtog sig de skyldigheter som lagstiftningen tvingade dem till, som när det gäller att behålla alla typer av arbetstagare i hamnarna och vars intressen det nu är viktigt att skydda. Vi kan inte acceptera att man via direktivet tillåter att en hamnanvändare, med eller utan licens, utför lastningsarbete strid med den nationella lagstiftningen om arbete och aktivitet i hamnen som alla hamnaktörer är bundna till, under andra förutsättningar än de som krävs, främst när det gäller användning av egen utrustning och arbetstagare och kanske i hamnar som har koncession för offentliga tjänster.
Som jag redan har sagt gör de skyldigheter som gäller de nuvarande hamnoperatörerna om att anlita arbetskraften i hamnarna med löner som är nära tre gånger högre än genomsnittet i sektorer med identiska verksamhetskrav att man förkastar möjligheten att genom direktivet ge en hamnanvändare möjligheten att utföra lastning- och lossningsverksamheten utan att därför behöva vara licencierad, och kunna använda arbetstagare under fördelaktigare villkor än de som de nuvarande hamnoperatörerna via lag och kollektivavtal är underställda.
Vi hävdar i denna aspekt mycket tydligt att egenhanteringen bör begränsas till bara besättningens arbete på det egna fartyget, vilket beteckningen egenhantering innebär, och som komplement till och i överensstämmelse med hamnoperatören. Frågan om egenhanteringen är den mest kontroversiella frågan i direktivet och det som har störst betydelse när det gäller de ekonomiska aktörerna, främst i mitt land för de portugisiska ekonomiska aktörerna, om den text som godkänns inte skyddar de principer som tidigare har nämnts.

Esclopé (EDD).
Herr talman, fru kommissionär, kära kolleger! Även om detta förslag till direktiv ändrats avsevärt förefaller det mig inte mer lämpat i dag än det gjorde vid den första behandlingen. Anledningarna till att man uteslutit lotsning från direktivets behörighetsområde är, enligt min uppfattning, tillämpliga på samtliga nautiska tekniska tjänster, eftersom kvaliteten på tjänsterna och säkerheten vid operationerna ingår i båda dessa tjänster.
Det finns bara en målsättning med texten, nämligen att uppnå en rättvis konkurrens, med andra ord öppna dessa marknader för konkurrens som bedöms som tillräckligt lönsamma för att vara intressanta, och där effektiviteten och tillförligheten i de offentliga tjänsterna, som ändå erkänns, väger lätt inför intresset, eller snarare intressena, som genereras på detta sätt. Egenhantering illustrerar denna liberala strävan som, trots en bättre definierad ledning, föga bryr sig om de villkor för optimal säkerhet som för närvarande uppfylls.
Vem skall man egentligen inbilla att de olika åtgärder, som för närvarande genomförs av kvalificerad personal, i morgon kan genomföras på samma villkor av icke-specialiserad personal och på ett fullständigt splittrat sätt? Det omfattande missnöjet bland de demonstrerande hamnarbetarna i fredags i Bryssel och här i Strasbourg i eftermiddags illustrerar deras förtvivlan över EU-institutioner som fortfarande befinner sig lika långt från verkligheten och medborgarnas oro, och som fortfarande stöder sig på sina dogmatiska ståndpunkter. Det är desto mer oacceptabelt som det gäller områden som rör säkerheten.
Jag skall inte upprepa vad vissa av mina kolleger sagt under diskussionen om den tidigare frågan, där man tog upp de negativa exemplen på en dåligt förberedd avreglering som framtvingats och som därmed är impopulär. Precis som när det gäller olyckorna med Erika och Prestige kan vi inte säga att vi inte visste, att det inte var stor risk att det skulle hända. När det sker olyckor måste EU och dess institutioner ta sitt ansvar inför våra landsmän.

Vanhecke (NI).
Herr talman! Jag är naturligtvis kraftfullt emot det här direktivet och särskilt med avseende på avsnittet om egenhantering. Jag vill mycket uttryckligen visa min solidaritet med de arbetstagare som demonstrerade här i Strasbourg i dag. Av praktiska erfarenheter från mitt eget land, Flandern, vet vi ju att poolsystemet med erkända hamnarbetare ser till att kompetenta och motiverade personer arbetar i våra hamnar, personer som kan räknas till de bästa yrkesmänniskorna i världen. Det är deras insaster och deras yrkeskunskaper som gör våra hamnar till snabba, säkra och framför allt konkurrenskraftiga lastnings- och lossningsanläggningar. Jag undrar varför då det som fungerar perfekt i praktiken nödvändigtvis måste förändras eller rivas upp. 
Om det här poolsystemet och hamnarbetarmonopolet rivs upp så kommer det inte bara att leda till ännu en social kyrkogård utan kommer det även att undergräva säkerheten i våra hamnar, störa den social fred som vi har, äventyra våra hamnars slagkraft och till och med förstärka EU-motståndet. Vanliga medborgare måste ju konstatera att det egentligen inte händer något i starka europeiska ärenden eller ärenden med en stark europeisk dimension där blockeringen måste hävas för att garantera vår välfärd. Jag tänker till exempel på järnvägslinjen IJzeren Rijn, där händer det ingenting, men Europa verkar dock ändå prioritera åtgärder som man vet endast kan leda till social nedbrytning och mer arbetslöshet. Europa ger intryck av att välja vissa rederiers intressen, rederier som ibland till och med vågar använda sig av en form av modernt slavarbete, i stället för sina egna bästa hamnarbetares överlevnad. Mot så mycket blind europeisk arrogans duger det endast med ett tydligt nej och aldrig. Desto tydligare måste vi i dag tillsammans med de flamländska hamnarbetarna säga: arbete för eget folk först är en garanti för säkerhet och kvalitet.

Staes (Verts/ALE).
Herr talman! Det gäller inte en ordningsfråga, det gäller en personlig sak. Det vi nyss fick uppleva med Vanhecke är en personlig förolämpning, inte bara en personlig förolämpning för mig utan en förolämpning för alla flamländska parlamentsledamöter som i dialog med hamnstyrelserna och fackförbunden i månader har arbetat för att göra något bra av det här direktivet. Vanhecke kommer nu här och slår på den stora trumman. Han har själv inte tagit något initiativ alls, han avstod till och med vid förstabehandlingen från att rösta om egenhanteringen och han kommer nu hit och försöker göra lite succé. Det är oacceptabelt, det är oacceptabelt för alla kolleger som arbetat så hårt, Miet Smet, Dirk Sterckx, Nelly Maes, Kathleen Van Brempt, Jan Dhaene och jag själv. Jag motsätter mig det här.

Peijs (PPE-DE).
Herr talman! Fritt tillträde till hamntjänster är av stor vikt för att garantera en rättvis konkurrens i hamnarna. Även mellan hamnarna är konkurrensen viktig och därför måste kommissionen ordna bättre öppenhet och insyn i samband med myndighetsinvesteringar till förmån för hamnarna. Det här direktivet hade en ganska stökig inledning men till slut så är resultatet ändå bra. 
Jag vill ta upp två saker. Först egenhanteringen. I dag och i förra veckan demonstrerade dockers utanför parlamentsbyggnaderna. Det har de rätt till men om det någon gång funnits ett direktiv där hänsyn tagits till hamnarbetarnas alla rättigheter och intressen så är det väl det här direktivet. Deras ställning och sociala standard skyddas mycket väl genom diverse artiklar i direktivet till och med deras utbildning och yrkeskvalifikationer. Även om hamnarbetsgivarna skulle vilja så skulle det inte gå att arbeta med dåligt utbildade, okvalificerade arbetstagare som då skulle äventyra säkerheten i hamnarna. 
Det vi dock vill hålla fast vid, och alla talar alltid, Bouwman, om arbetstagarnas rättigheter, är att även arbetsgivare har rättigheter även om det aldrig är någon som försvarar dem på det här sättet. Arbetsgivarens rättighet att själv veta vem han vill arbeta med tycker jag är arbetsgivarens rättighet. Därför är jag ingen förespråkare för ändringsförslag 13, i vilket, märk väl i en definition, egenhanteringen kläs av igen. För att garantera att det i varje medlemsstat finns regler som garanterar det ena och det andra har jag lagt fram ändringsförslag 28, så som överenskommet med FNV.
Den andra viktiga punkten är lotstjänsterna. I det avseendet står jag helt bakom rådets ståndpunkt. I rådets formulering kan de medlemsstater som så önskar göra sina lotsar självständiga men då i enlighet med direktivet. Alltså med alla tillhörande skydd och yrkeskvalifikationer. Jag är emot att ta bort lotsarna från direktivet. Dessutom, herr talman, vad handlar det här direktivet då om?
Den gemensamma ståndpunkten är en balanserad text som inte bör ändras för mycket. Viktiga punkter som till exempel bestämmelser om öppenhet och insyn, tillståndens giltighetstid, nya hamnar och regleringen av den ersättning som tjänsteleverantörer måste betala vid kontraktperiodens slut, tycker jag är tydliga och klara. Kompensationsregleringen tycker jag bäst kan ordnas mellan de berörda marknadsparterna och utan inblandning utifrån. Texten i den gemensamma ståndpunkten är mycket mer rättvisande med avseende på de stora skillnaderna i förhållanden och regler i det avseendet än de ändringsförslag som lagts fram.

Savary (PSE).
Fru kommissionär! Jag måste göra mig till tolk för de franska socialisternas ståndpunkt när det gäller denna text, vars granskning började i förvirring vid den första behandlingen. Det är en fientlig inställning av tre grundläggande orsaker.
Den första är att om vi vill rätta oss efter målsättningen med hållbar rörlighet som föreslås i vitboken anser vi att i fråga om hamnpolitik är problemet med konkurrens i hamnarna definitivt inte det mest relevanta och det mest brådskande angreppssättet. Det är frågor om lokaliseringspolitik som uppstår, balansen mellan nord och syd, särskilt problemen med trängseln i Pas-de-Calais. Men vi tycker det ser ut som om kommissionen inte kommer med någon lösning på den här frågan, utan visar en inte särskilt avgörande iver när det gäller att avreglera hamntjänsterna.
Om vi för det andra är överens om konkurrensen måste den ändå genomföras på rättvisa grunder. Kommissionsledamoten aviserade nyss att det förelåg ett 1-3-förhållande mellan de konstaterade priserna i de olika europeiska hamnarna. Det är sannolikt sant, men det beror framför allt på att de sociala villkoren är radikalt olika och på att i brist på sociala direktiv, kollektivavtal och harmoniserade stadgar kommer vi att få uppleva samma sak som inom exempelvis vägtransporten, dvs. konkurrens genom social utjämning snarare än rättvis konkurrens. Vi inför alltså inte konkurrens - och hamnarbetarna märkte det mycket väl -utan en djävulsk inrättning som skall sänka priserna och lönerna.
För det tredje är vi helt emot hur egenhanteringen har inletts. Varför? Hatzdakis undrade varför man inte skulle avreglera allt under förevändningen att man hade avreglerat en sektor. Han vet säkert att sjöfartssektorn är den sektor där det sannolikt finns mest socialt sjöröveri. Vi fruktar att egenhantering blir ett tillfälle till avsevärd social dumpning och vi ställer följande frågor: hur kan man garantera att nationella sociala normer efterlevs, när de inte är identiska? Vem kommer att kontrollera dessa sociala normer, hur skall man få kosmopolitiska besättningar - filippiner, malajer -från andra länder att efterleva sociala normer och en rättvis konkurrens med hamnens hamnarbetare? Av alla dessa anledningar kommer vi att föreslå att den gemensamma ståndpunkten avvisas och det är sannolikt av alla dessa anledningar som hamnarbetarna visat sitt missnöje.

Vermeer (ELDR).
Herr talman! Hamndirektivet är med all uppståndelse här utanför i andrabehandlingen antagligen ännu motstridigare än vid förstabehandlingen. Vi är inte klara än om vi i morgon verkligen röstar bort lotstjänsterna. Vi kan alltså se fram mot medling med rådet. Som liberal är jag långt ifrån nöjd med räckvidden. Framför allt när det gäller egenhanteringen hade jag velat ha lite mer utrymme. Jag har ett par ändringsförslag som gör det möjligt för egenhanterare att lossa lasten både ombord på fartyget och från kajen. Fackförbundens rädsla för social dumpning tycker jag är larv. Det kan byggas in tillräckliga garantier. Jag tycker främst att det är synd att ?grästopparna? kommunicerar så dåligt med gräsrötterna. Det är inget hot, det är tvärtom chanser. Chanser att visa att de har mest erfarenhet, kan arbeta smidigt och effektivt och alltså kan erbjuda ett bättre pris. Herr talman! Det handlar till sist om bättre kvalitet och mer service men det får inte bli något monopol. Att sluta leden och motverka förnyelse kommer till sist att inverka på hamnarbetarnas egna arbetsvillkor.

Meijer (GUE/NGL).
Herr talman! I dag framgår det återigen med tydlighet hur långt beslutsprocessen i Europeiska unionen står från de människor det handlar om. De människorna är i det här fallet hamnarbetarna. En gång var de många, då var deras arbete smutsigt och farligt och dåligt betalt. Genom att organisera sig har de kunnat förbättra det och skydda sig mot att dåligt betald och okvalificerad arbetskraft hyrts in utifrån genom olaglig förmedling. Europaparlamentet har helt riktigt i flera år bett om bestämmelser för konkurrensen mellan hamnar, nämligen hamnar som tillsammans betjänar samma inland, som till exempel vid Nordsjön. Där slösas mycket statliga medel bort på för låga avgifter och för rymliga faciliteter för att göra sjöfartsbolagen nöjda.
Europeiska kommissionen har nu angripit det här, inte för att begränsa konkurrensen mellan hamnarna utan för att främja den inom hamnarna. Den konkurrensen sker på hamnarbetarnas ryggar. Det betyder en återgång till gamla förhållanden. Huvudsyftet är vidare att spara in på arbetskostnaderna. Mycket arbete har redan mekaniserats bort och kostnaderna för hamnarbete är nu endast en försumbar del av kostnaderna för varor men till och med det vill man kunna spara på. Visserligen begränsas nu genom ändring möjligheten att mycket lågbetalda besättningar från länder i tredje världen tar över lastning och lossning på kajen från de registrerade lokala hamnarbetarna men kontrollen på det blir svår. De kommande åren kan man förvänta sig många konflikter om regelbrott och snedvridning av konkurrensen. I november 2001 vid förstabehandlingen var det inte helt klart för fackförbunden. Sedan dess har de på europeisk nivå kommit överens om ett helt förkastande men nu har flera av de delar som är av intresse för dem tagits bort för andrabehandlingen och demonstranterna hålls på långt avstånd från den här byggnaden. Strejk mot den orimligheten är det enda vapen som återstår för de här personerna. För att förhindra det måste hela förslaget bort, vilket drygt 40 procent av ledamöterna stödde vid omröstningen i utskottet för regionalpolitik, transport och turism.

Maes (Verts/ALE).
Herr talman, fru kommissionär, ärade kolleger! Internationella arbetsorganisationen tyckte det var nödvändigt att införa regler för hamnarbete, just för att hamnarbetet har så mycket att göra med säkerhet och eftersom det skulle kunna förekomma social dumpning i det sammanhanget. Många länder har undertecknat de här konventionerna och ni säger naturligtvis: ?vi är inte heller mot det och vi låter de länderna också organisera sig mer?. Även mitt land kommer att kunna behålla sin Major-lag men det handlar det naturligtvis inte om. Det hamnarbetarna är rädda för och som jag delar deras rädsla för är att säkerheten i hamnarna kommer att ges upp till förmån för billiga priser.
Olyckan med Prestige har redan flera tagit upp. Kommer vi i framtiden att uppleva sådana allvarliga olyckor även vid lastning och lossning? Sedan har vi också den andra stora risken med social dumpning genom egenhanteringen.
Fru kommissionär! Vill ni verkligen gå i den riktningen, konkurrens genom social dumpning? Jag tror att vi inte får slå in på den vägen. Vi måste se till att det införs en tillståndsplikt. Jag håller alltså inte helt med om det som ni yrkar på, jag är nämligen säker på att de som kommer att ha en sträng tillståndslag kommer att få uppleva en snedvridning av konkurrensen. De kommer att slås ut från marknaden genom lägre priser och det kommer att komma cowboyhamnar, på samma sätt som det redan nu finns fartyg som seglar under billig flagg och som hör till havens fasor.
(Applåder)

Booth (EDD).
Herr talman! I dag demonstrerade hamnarbetare mot den här åtgärden utanför det här parlamentet. Jag var tvungen att kämpa mig igenom tårgas för att få tillträde till byggnaden. Som ny ledamot tänkte jag att det här kanske är normal praxis. Det har redan protesterats i Bryssel och det kommer, utan tvivel, att komma många fler protester.
Det här direktivet försyndar sig dock inte bara på arbetstagarnas förväntningar utan även på hamnbolagen, vilka har gjort kraftiga investeringar i anläggningar och infrastruktur. De här regelförslagen kastar in deras bolag i ett kaos. Av det skälet röstade vi emot åtgärden i första behandlingen. Nu ser vi en serie ändringsförslag som är typiska för det här parlamentets handlingssätt: att försöka göra något som i sig är fel aningen bättre. Om det här parlamentet verkligen representerade befolkningens önskemål så skulle det förkasta det här direktivet men det gör det inte. Bara det visar vad vi redan vet: det här parlamentet har inget att göra med att representera befolkningens önskemål; det har sin egen dagordning, vilket inte har något med demokrati att göra.

Cocilovo (PPE-DE).
Herr talman, fru kommissionär, ledamöter! Jag håller inte med om att parlamentet skulle ha svikit väljarnas förväntningar i arbetet med det här direktivet. Jag är positiv till direktivförslaget och till den balans som vi har uppnått, bland annat tack vare parlamentets arbete.
Jag tycker att en öppning mot marknaden kan vara någonting positivt, också när det gäller tillgången till hamntjänster, men bara under de förutsättningar som har preciserats och införts genom parlamentets ändringsförslag: bara under förutsättning att alla berörda företag strikt slår vakt om säkerheten, yrkeskvalifikationerna, de avtalsmässiga bestämmelserna, sociallagstiftningen samt miljön vid alla de olika slags arbetsinsatser som kan inbegripas i hamntjänsterna.
Detta måste också gälla egenhanteringen. Jag är inte emot egenhantering av ideologiska skäl, men den får inte bli ett alibi för att låta olika former av social dumpning och besparingar som går ut över yrkeskvalifikationerna och säkerheten breda ut sig. Detta är konkurrens med öppenhet. 
Detta gäller också de nya hamnarna, för att värna om privata investeringar. Det måste vara möjligt - och är alldeles utmärkt - att sköta tjänsterna och arbetsinsatserna i egen regi, men villkoren skall vara uppfyllda: yrkeskvalifikationerna, de avtalsmässiga och sociala bestämmelserna, skyddet för miljön och säkerheten. Om inte dessa villkor uppfylls innebär det att vi använder samma benämning på saker som är så till den grad väsensskilda att de varken tjänar de intressen som vi företräder eller bidrar till de mål som vi vill nå med detta direktiv. Jag hoppas att den balans som parlamentet har funnit skall kunna bevaras.

Van Brempt (PSE).
Tack, herr talman! Kolleger, fru kommissionär! Vi har nu på eftermiddagen kunnat se att våra direktiv ändå har effekt på Europas medborgare. Vi har framför allt kunnat se att hamnarbetarna är arga, mycket arga och även förtvivlade. Varför? Antagligen för att de inte kommer tillräckligt till tals här i parlamentet. Säkert också för att de stöter emot ett kallt och liberalt Europa som gör säkerhet, säkerhet på arbetet och hälsa, sociala frågor och sysselsättning underordnat blinda avregleringsdogmer. De är också arga, fru kommissionär, över det förslag som ni lade fram i februari 2001, i vilket ni med ett pennstreck tog ifrån dem deras sociala ställning. Det skall inte förvåna er att ni inte är särskilt populär i Belgien och jag beklagar fortfarande att ni till exempel inte vågade ta en direkt debatt med hamnarbetarna i Antwerpen. Det skulle ha kunnat vara förtydligande. Vi i parlamentet borde egentligen ha slängt bort det här förslaget direkt vid förstabehandlingen, vi borde inte ha börjat ändra i det. Jag har redan hört av flera kolleger att det inte är vad de önskade. Varför har vi då inte röstat bort det? Jag skall fortsätta att kämpa mot det här direktivet, jag skall rösta emot det i morgon och det skall jag fortsätta göra. Jag förstår nämligen fortfarande inte vilket mervärde det ger, inte ens i ändrad form, även om jag medger att det redan blivit mycket bättre.
Herr föredragande! Jag skall tala om för er varför hamnarbetarna strejkar. De strejkar naturligtvis för att, om man tillåter egenhantering i ett annat land så måste egenhantering på grund av de heliga konkurrensbestämmelserna snabbt även tillåtas i det egna landet, och det är skälet till varför jag kommer att fortsätta vara emot. Jag hoppas att vi kan rösta bort förslaget men jag är rädd för att vi inte kommer att kunna göra det. Jag hoppas alltså på starka ändringar: bort med egenhanteringen och in med det obligatoriska tillståndet. I dag har jag lärt mig, herr talman, att vi lyckas bättre med att försvara det här parlamentet med polismakt än vi lyckas upprätthålla det sociala systemet i Europa.

Pohjamo (ELDR).
Herr talman! I den här diskussionen är det skäl att påminna om att hamnarna i egenskap av knutpunkter för den intermodala trafiken spelar en viktig roll inom hela unionens transportpolitik. Det gäller att förbättra hamnarnas effektivitet inom hela unionen genom att komma överens om minimivillkor för en rättvis konkurrens såväl inom hamnarna som mellan dem. Kommissionens förslag och kompromissen som nu behandlas utgör en försiktig inledning på det här arbetet. 
Ett par påpekanden om innehållet i utskottets förslag: jag anser att tillståndens giltighetstider är för långa, och med tanke på själva behandlingen är resultatet endast ett litet steg framåt. Man hade kunnat gå ännu längre om man hade tagit hänsyn till vårt utskotts krav på att bekämpa social dumpning. I vilket fall som helst är det här direktivet ett steg i rätt riktning och Jarzembowski förtjänar allt tack för sitt ihärdiga arbete i den här svåra frågan.

Laguiller (GUE/NGL).
Herr talman! Konkurrensen och jakten på vinst som ni vill införa i förvaltningen av hamnanläggningarna tillämpas redan inom sjötransporten. Det har lett till miljökatastrofer med Erika och Prestige och det tar sig uttryck i att man anställer sjömän med löner som är tio gånger lägre än lönerna i Europa. När ni talar om att sänka kostnaderna för hamntjänsterna vet vi vad ni menar med det: sänkta löner, minskad sysselsättning, högre arbetstakt och avskaffande av social trygghet och anställningsskydd som ingår i kollektivavtalen.
Vi är därför emot detta EU-direktiv och vi kräver att hamnarna och hamnanläggningarna, som är till nytta för hela samhället, skall vara en offentlig service. Vi motsätter oss att man låter hamnarbetare konkurrera med varandra, utifrån deras ställning eller ursprung, eftersom det skulle vara till förfång för alla. Alla som arbetar i hamnarna skall ha samma löne- och skyddsvillkor, som anpassas efter den mest fördelaktiga situationen.
När det gäller hamnarbetarna som demonstrerade framför det sammanträdande Europaparlamentet, där de togs emot med vattenkanoner och tårgasgranater, skulle jag, herr talman, fru kommissionär, vilja att ni försäkras oss att den demonstrant som arresterades i eftermiddags, som kedjades fast på Europaparlamentets gård, verkligen frigetts.

Dhaene (Verts/ALE).
Herr talman, fru kommissionär, kolleger! Jag säger också välkommen till några få hamnarbetare på åhörarläktaren som lyckats ta sig in. Jag kände mig i dag litet som på medeltiden, i en förstärkt fästning. Vad kan jag säga mer på en minut? Det har redan sagts så mycket men i dag hade jag ett litet möte med några personer från hamnarbetarnas fackförbund och jag var imponerad av deras budskap. Det här direktivet för oss närmare ports of convenience. Det här direktivet organiserar den sociala konkurrens mellan de europeiska hamnarna som kommer att leda till social dumpning och på sikt även till nedbrytningen av hamnarbetarnas ställning så som den ser ut hos oss i Belgien. Det frågar ingen om. Europa är tydligen en kofot för att hantera problem i andra länder. Ett tillåtande av egenhantering utan obligatoriskt förhandstillstånd har även andra negativa konsekvenser, vilket redan sagts här: bristande säkerhet och problem med miljökatastrofer till havs. Det är det ingen som sitter och väntar på. Jag skall alltså tillsammans med min partigrupp rösta mot egenhanteringen och för socialt skydd för hamnarbetarna och jag hoppas att några socialt medvetna kolleger i PPE-DE-gruppen också kommer att göra det.

Smet (PPE-DE).
Herr talman! Jag känner mig naturligtvis tilltalad av Dhaenes sökande efter socialt medvetna kolleger i PPE-DE-gruppen för jag är nämligen en av dem. Jag vill bara ta upp en enda sak, nämligen tillståndsplikten. Som direktivet nu ser ut överlåts det till varje enskild medlemsstat att dela ut tillstånd eller inte. De kan alltså välja själva. Det vill säga att man ger medlemsstaterna och hamnmyndigheterna fria händer att arbeta med sådana skyldigheter eller inte. Då skapar man samtidigt - och det förstår jag inte, fru kommissionär - i det här direktivet självt ytterligare en konkurrensstörande komponent. Den ena hamnen kommer nämligen att hålla sig till tillståndsplikten och måhända införa stränga villkor med avseende på arbetstagarnas kvalifikationer, på sociala villkor, på säkerhet, på hamnens ekonomiska utveckling och så vidare. Den andra hamnen kommer inte att göra det, varigenom det uppstår en snedvridning av konkurrensen mellan hamnarna.
Man överlåter alltså till medlemsstaterna att göra det här eller inte. I parlamentsutskottet ogiltigförklarades på grund av artikel 80 i arbetsordningen mitt ändringsförslag, och ett ändringsförslag som lagts fram av andra, om införande av tillståndsplikten. Man har nu sagt mig att parlamentets talman kanske ändå på grund av ett antal nya uppgifter Bouwman har påpekat det kommer att giltigförklara ändringsförslagen. Om det är så, kommer jag att rösta för. Jag är för en tillståndsplikt eftersom jag är för att samma konkurrensvillkor gäller hamnarna emellan.

Izquierdo Collado (PSE).
Herr talman, fru kommissionär! Detta förslag till direktiv har mycket riktigt en egen karaktär. I början hade föredraganden sin egen inställning, den ändrades med tiden och har nu förändrats i och med parlamentets omröstning. Jag vill först och främst gratulera föredraganden för att han har gjort sitt jobb, nämligen att försvara parlamentets ståndpunkt, och inte den inställning han hade från början.
Dessutom har behandlingen av den här frågan hjälpt oss att förstå att parlamentet måste respektera att initiativrätten till lagstiftning är kommissionens exklusiva befogenhet. Några parlamentsledamöter har försökt införa förslag som går i en annan riktning, men inte lyckats och det anser jag vara positivt, eftersom vi alla måste respektera våra respektive roller.
Syftet med detta direktiv är att försöka inrätta ett europeiskt transportområde, vilket är absolut nödvändigt eftersom de statliga systemen inte fungerar som det är nu. Detta direktiv innehåller förslag om hur marknaden skall öppnas och syftet är alltså att stärka sjötransporten, som är ett mycket miljövänligt transportsätt. Hittills har sjötransporten varit av underordnad vikt, förutom när det gäller oljeprodukter och farligt gods, men här finns det en möjlighet att förbättra den europeiska transporten ur miljösynpunkt och när det gäller trafikstockningar och säkerhetsfrågor.
Vi har redan erfarenheter från andra transportsätt när det gäller tillträde till marknaderna, och det har varken varit dramatiskt eller traumatiskt; resultatet har blivit att driftskapaciteten har ökats. Förslagen i direktivet kommer inte att leda till att antalet arbetstillfällen i hamnarna minskas. Antalet arbetstillfällen kommer snarare att öka, eftersom hamnarna blir effektivare. Dessutom måste man glömma bort idén om att avreglering och brist på säkerhet går hand i hand. Inom flygtransporten är säkerheten av grundläggande vikt och det är ingen som tror att avregleringen av flygtrafiken kommer att leda till att säkerheten minskas.
Herr talman! Vi får inte glömma bort att parlamentet har gjort en stor ansträngning för att närma sina ståndpunkter. Ni bör närma era ståndpunkter när det gäller egenhantering av last och lossning samt lotstjänsterna under förlikningsförfarandet.

Seppänen (GUE/NGL).
Herr talman! Jag kommer med en hälsning från de anställda vid de finländska hamnarna, vilka är professionella och kompetenta när det gäller att lasta och lossa fartyg. De hälsar att man måste förkasta det förslag som nu behandlas. I och med det blir även stuveriarbetet ?arbete under bekvämlighetsflagg?. Det utförs av personer som seglar med bekvämlighetsutflaggade fartyg och som inte har den speciella yrkeskompetens för att garantera alla andra hamnarbetares arbetssäkerhet, som krävs under de svåra snö- och isförhållandena i norr. 
Vi har bittra erfarenheter av det sätt på vilket de bekvämlighetsutflaggade fartygen trotsar normer om arbetsvillkor, arbetarskydd och miljöskydd. Rederierna försöker nu i skydd av konkurrensens falska täckmantel få berövandet av sjömännens arbete inom sjöfarten till att även gälla hamnarna. Det får man inte godkänna under förevändningen att öka konkurrensen. Såväl hamnarnas arbetsgivar- som arbetstagarorganisationer är eniga om att detta direktiv inte leder till ökad konkurrens. Det ökar endast den ekonomiska och sociala dumpningen.

Ortuondo Larrea (Verts/ALE).
Herr talman, fru kommissionär! Fritt tillträde till hamntjänsterna och lika möjligheter är krav som finns inskrivna i unionens fördrag och det är därför mycket angeläget att vi har tillförlitlig information för att reglera och kontrollera att medlemsstaterna inte ger statliga stöd till sina hamnar, eftersom detta strider mot bestämmelserna om fri konkurrens mellan gemenskapens hamnar.
Det finns emellertid områden som inte enbart bör regleras av unionen. Medlemsstaternas statliga behöriga myndigheter måste kunna införa sina egna bestämmelser när det gäller anbudsförfaranden för tillhandahållande av tjänster och skyddsbestämmelser för de berörda arbetstagarna. Lotstjänster, förtöjning och lastning bör, eftersom de är obligatoriska tjänster, inte inbegripas i direktivet, utan det är de respektive hamnmyndigheterna som även fortsättningsvis bör ha ansvaret för dessa, med förbehåll för att de europeiska sociala villkoren måste respekteras.
Precis som det skulle råda kaos på flygplatserna om det fanns flera lufttrafikkontrollföretag, kan det endast finnas en lotstjänst och en förtöjningstjänst i hamnarna. Egenhantering bör inte tillåtas, den är endast godtagbar om den sker med egna anställda ombord på fartyg och dessutom måste det kontrolleras att personalen är kvalificerad och har tillräcklig kunskap om hamnen för att inte riskera säkerheten.

Grönfeldt Bergman (PPE-DE).
Herr talman, fru kommissionär, herr föredragande! Europeisk industri behöver effektiva sjötransporter. Detta är något som förslaget till direktiv för hamntjänster, i den form det har i rådets gemensamma ståndpunkt, har goda förutsättningar att främja. Flera av de förändringar som utskottet för regionalpolitik, transport och turism nu föreslår i andra behandlingen kommer tyvärr, om de antas, att på ett avgörande sätt undergräva direktivets möjligheter att bidra till just effektivare sjötransporter.
Detta gäller alldeles särskilt ändringsförslag till artikel 4.9, som innebär att den bestämmelse som skulle ge industrin möjligheter till egenhantering med landbaserad personal försvinner ur direktivet. Antas detta kommer lastägarna även i framtiden att förhindras att lasta fartyg med egen kompetent och auktoriserad personal och med utnyttjande av egna resurser. Antas detta och andra helt onödiga och onödigt detaljreglerande tillägg kommer tyvärr förlegade strukturer i hamnarna att leva vidare och inverka negativt på sjötransporternas konkurrenskraft.
Vi svenska moderater anser dessutom att alla hamntjänster, dvs. även lotsningen, skall ingå i direktivet. Detta skulle nämligen kunna innebära en positiv utveckling för europeisk handel, för en effektiv, säker och konkurrenskraftig sjöfartsnäring och för bättre möjligheter att överföra transporter från väg till vatten. Många vill uppnå detta, men ytterst få arbetar för det. Ett steg i positiv riktning skulle vara att avslå alla konkurrensbegränsande ändringsförslag och tillstyrka dem som verkligen ser till att bejaka konkurrensen. Det är min förhoppning att parlamentet kommer att göra så.

Vlasto (PPE-DE).
Herr talman! Kommissionen har föreslagit oss en rättslig ram som garanterar att bestämmelserna för konkurrens och ekonomisk frihet respekteras för att möjliggöra fritt tillträde till marknaden för hamntjänster. När det gäller principen kan man säga att initiativet är bra, men när det gäller de katastrofer till havs som Europa upplevt de senaste åren måste ni hålla med om att vi måste se till att de bestämmelser som röstats fram motsvarar kraven på sjösäkerhet.
Det är därför viktigt att man i den antagna texten bedömer hamntjänsterna utifrån deras specifika villkor. Vid den första behandlingen lämnade jag in ändringsförslag som syftade till att utesluta lotsningstjänsterna från direktivets tillämpningsområde. Dessa röstades igenom av kammaren och det gläder mig. Vid den andra behandlingen föreslog vår föredragande Jarzembowski återigen att lotsningstjänsterna skulle uteslutas från direktivets tillämpningsområde, eftersom detta förslag inte antagits av rådet. Jag ber därför om att man skall rösta till förmån för att lotsning utesluts från direktivets tillämpningsområde, för att överensstämma med vår omröstning vid den första behandlingen, och även för att lotsarna skall kunna fortsätta att bidra till att skydda miljön och säkerheten i gemenskapens hamnar.
När det gäller frågan om att utesluta lotsning skulle det enligt mitt förmenande vara att föredra att inte avreglera denna tjänst som också hör till hamnsäkerheten. Öppningen mot konkurrens skulle i mindre utsträckning vara mer acceptabel för behöriga enheter om vissa punkter i direktivet omformulerades, exempelvis egenhantering. När egenhantering väl valts måste redaren garantera den under hela operationen. Vi borde undvika att utfärda bestämmelser som tillåter ett à la carte-system. Jag uppmanar er därför, kära kolleger, att rösta för ändringsförslag 13, som syftar till att begränsa egenhanteringen till de anställda ombord på fartygen.

De Palacio
Herr talman, värderade ledamöter! Jag vill först och främst tacka er för era argument, funderingar och för diskussionen, även dem som förkastar kommissionens förslag. Jag tycker det är viktigt att vi kan diskutera och att ni bidrar med era åsikter. Efter att ha lyssnat till en del saker som har sagts här vill jag dock klargöra några frågor, eftersom det nästan förefaller som om vi talar om olika texter.
För det första tar jag upp en allmän fråga. Vill vi ha ett konkurrenskraftigt transportsystem inom sjötrafiksektorn som kan sammankopplas till ett intermodalt nät och som kan vara ett alternativ till vägtransporterna eller inte? Ja eller nej?
För det andra går vi in på rent ideologiska frågor här. Några av er anser att monopol är den idealiska situationen. Ärade ledamöter! Jag anser att det i princip är mycket bättre att satsa på en sund konkurrens än på monopol. Detta är framför allt en ideologisk fråga. Faktumen verkar dock peka mer än ett håll än åt ett annat. Det är sant att det finns platser, områden och marknadssegment där det inte kan finnas fler tjänsteleverantörer på grund av att de är små storleksmässigt sett. Men när det finns konkurrens fungerar saker och ting bättre. Tjänsternas kvalitet höjs, det blir bättre priser och kostnader, och konkurrenskraften ökar.
Ärade ledamöter! Vår flygtrafiksektor, vilket sades nyss, förefaller inte att ha kollapsat för att vi har infört konkurrens. Parlamentet vill införa konkurrens inom järnvägstransporten och en majoritet har röstat för detta. Det handlar om att införa konkurrens även inom hamntjänsterna i de stora hamnarna.
Ärade ledamöter! Det sägs att införandet av konkurrens medför att säkerheten minskas och man kopplar ihop den här frågan med Prestige. Vad har detta med Prestige att göra? Absolut ingenting, ärade ledamöter. Prestige har ingenting med saken att göra. Jag är ledsen, men det handlar om helt olika saker. Dessutom är det ingen som vill att säkerheten skall minskas. Därför vidtas särskilda försiktighetsåtgärder när det gäller lotstjänster och förtöjning, och till och med för lastning. Det finns förslag om att hamnmyndigheterna, som är kunnigast på det här området, i så fall kan reglera villkoren - det kan röra sig om ett certifikat, det kan handla om dokumenterade kunskaper. Vi låter hamnmyndigheterna utveckla den här aspekten, eftersom det är de som bäst känner till förhållandena i varje hamn.
Ärade ledamöter! Vad jag vill säga är att syftet med detta förslag är att främja transporten i allmänhet, att skapa fler arbetstillfällen i våra hamnar och göra dem konkurrenskraftigare. Verksamheten kommer då att öka och detta bidrar till Europeiska unionens ekonomiska utveckling. Det är vad jag arbetar för, inom transporten, när det gäller hamnarna, de övriga transportsektorerna och på energiområdet. Det är helt enkelt grunden i Lissabonandan.
Detta är mycket riktigt en djupgående fråga och vad vi föreslår är en europeisk modell.
Jag går nu in på den andra punkten som har tagits upp här, nämligen social dumpning. Ärade ledamöter! Ingen vill ha social dumpning. Ingen. Vi vill ha fler arbetstillfällen för ökad verksamhet i hamnarna med lämpliga sociala garantier och villkor. Den europeiska modellen handlar nämligen precis om att införa konkurrens och samtidigt behålla de sociala garantierna och standarderna. Det är vad den europeiska modellen handlar om, det är en reglerad avreglering, inte en regelrätt avreglering. Först förefaller det som om avreglering och reglering står i strid med varandra, men vi har nu möjligheten att kombinera två faktorer i Europa: Vi kombinerar marknadsfördelarna med garantierna i ett solidariskt system. Och det är vad vi gör just nu, ärade ledamöter.
Ärade ledamöter! Jag kommer att läsa upp två saker för er. För det första, vad betyder self-handling? Vad innebär begreppet egenhantering? I artikel 9 står det att egenhantering är en situation där ett företag tillhandahåller en eller flera typer av hamntjänster åt sig själv genom att använda fast anställd personal. Det får alltså inte vara tillfälligt anställd personal eller personal som anställts enbart för att utföra den konkreta arbetsuppgiften, utan ?fast anställd och landbaserad personal och/eller egna anställda ombord på fartyg?.
Det viktiga i det här sammanhanget är att vi talar om fast anställd personal. Men förutom detta vill jag påminna er om att det i artikel 13.2 står att nationella föreskrifter i fråga om sysselsättning och sociala frågor skall vara obligatoriska och att social dumpning inte får förekomma. Ärade ledamöter! Jag ber er att läsa vad som står sist i texten. Den här texten är nämligen kristallklar enligt min mening.
Jag tror att vi måste se på vad det är vi gör egentligen. Vårt syfte är inte att sänka säkerhetsnivåerna, vi vill inte heller att det skall förekomma någon social dumpning, eller något liknande. Ärade ledamöter! Ni är rädda för avregleringar, men om vi inte avreglerar marknaderna skulle till exempel inte Ryan Air eller Virgin vara i drift, alla företag skulle vara statliga monopol och jag tror att fler än en av er utnyttjar de tjänster som Ryan Air och Virgin tillhandahåller. Det gör jag också. Låt oss försöka enas om den här frågan. Säkerheten inom Europas flygtransport har inte minskats till följd av avregleringarna. Låt oss hålla oss till fakta. Jag har hört att det har genomförts protester utanför parlamentet. Ni är politiker. Det är jag också. Man måste lyssna till allas åsikter, men vi måste hålla oss till fakta. Det är ingen som vill ha social dumpning. Tvärtom, vi talar om att garantera de sociala föreskrifterna och kraven i fråga om sysselsättning och vi talar om fast anställd personal, inte tillfälligt anställda. Om vi begränsar direktivet till att enbart omfatta anställda ombord på fartyg tror jag att vi slår in på fel väg. Enligt min mening måste bestämmelserna även gälla för fast landbaserad personal.
Den tredje frågan som ni än en gång har tagit upp handlar om konkurrensen mellan hamnarna. Det handlar naturligtvis om konkurrens mellan hamnar. Vad vi måste göra är att se till att denna konkurrens inte blir illojal. Jag instämmer i det ni säger när det gäller den här frågan, och särskilt föredraganden, Jarzembowski. I det här sammanhanget hoppas jag att vi kan klargöra ändringsförslag 10 ännu mer inom ramen för de begränsningar och marginaler som fördraget innehåller; vi kan naturligtvis inte ändra i fördraget för att det skall passa denna text.
Slutligen vill jag ta upp den fråga som Savary nämnde om möjligheter. Han sade att vi gör allt utom att utnyttja möjligheterna. Ärade ledamot! Parlamentet har, liksom kommissionen och rådet, arbetat mycket med problemen inom sjöfartsnäringen, sjösäkerheten och så vidare för att förbättra sjösäkerheten och vi vet, och ni vet det mycket väl, ärade ledamöter, att vi antagligen hade kunnat undvika den senaste olyckan om de bestämmelser som vi föreslog hade trätt i kraft. Det finns fortfarande mer att göra och vi kommer att arbeta vidare med den här frågan. Men vi kan inte säga att vi har börjat med hamnarna, för det är inte sant. Tvärt om: vi slutar nästan med hamnarna.
Vi har mycket allvarliga problem inom transporten i Europa och det är nödvändigt att söka alternativa lösningar till väg- och järnvägstransporterna, det vill säga, landtransporter. I ett utvidgat Europa, där avstånden blir större, har sjöfartssektorn mycket större möjligheter att erbjuda och det är mycket vettigare att utnyttja sjöfarten mellan hamnarna inom Europa. Men för att kunna driva en europeisk sjöfart som verkligen kan konkurrera med de andra transportsystemen, närmare bestämt landtransporterna, behöver vi effektiva hamntjänster. Än en gång, det är vad vi siktar på, vi vill införa konkurrens i de stora hamnarna, men - jag upprepar detta - på ett reglerat sätt med sociala garantier och garantier för säkerhet. Det är helt enkelt vad den europeiska modellen handlar om.
(Applåder)

Talmannen. -
Tack, fru kommissionär.
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.
SKRIFTLIG FÖRKLARING (ARTIKEL 120)

Miranda (GUE/NGL)
Jag beklagar djupt att rådet och parlamentet inte har lyssnat på protesterna från tiotusentals arbetare som i hela Europa har rest sig mot detta förslag till direktiv och som just i dag demonstrerar i Strasbourg.
Den gemensamma ståndpunkten som rådet har godkänt om tillträde till hamntjänsterna föranleder oss att komma med följande kommentarer:
?Egenhanteringen? kommer att hota sysselsättningen men också hamnarbetarnas sociala villkor eftersom den inte fastställer respekten för den gällande lagstiftningen eller kollektivavtalen i medlemsstaten.
Den bryter mot ILO:s konvention 137 när det gäller långtidssysselsättning i sektorn, inkomststabilitet för det arbete som utförs av arbetarna inom sektorn, och när det gäller förstahandsrätten till arbetena i hamnen.
Den bryter mot konstitutionellt fastställda principer i Portugal som minst kräver överläggningar först med arbetarnas representativa organisationer.
Den motsäger de mål som har angetts för att stärka sjösäkerheten, eftersom den tillåter att sjötjänster och hanteringstjänster utförs av företag utanför hamnarna och som alltså saknar djupare kunskaper om dessa tjänsters egenskaper.

Talmannen.
 Nästa punkt på föredragningslistan är en andrabehandlingsrekommendation av Ayuso González för utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi om rådets gemensamma ståndpunkt inför antagandet av Europaparlamentets och rådets direktiv om främjande av biobränslen för transport (12695/1/2002 - C5-0585/2002 - 2001/0265(COD)).

Ayuso González (PPE-DE).
Herr talman, fru kommissionär, värderade kolleger! Vi har äntligen kunnat enas så att detta direktiv kan antas och därmed skapar vi en stabil ram för de företag som investerar i biodrivmedel.
Jag vill betona och tacka för det utmärkta samarbetet med de föredragande - Rothe, Kronberger och Clegg. Jag är övertygad om att vi alla kommer att stödja det här direktivet på onsdag.
Den slutliga texten ser inte ut som parlamentet skulle ha önskat, eftersom parlamentet uttalade sitt stöd för några bindande mål under första behandlingen. Vi har emellertid haft en mycket flexibel inställning och har därigenom närmat oss rådets ståndpunkt, och den ansträngningen har lett till nio ändringsförslag. Bland dessa vill jag betona det som handlar om vilka skäl som kan motivera medlemsstaternas avvikelser från de nationella målen i förhållande till referensvärdena och jag ber enträget kommissionen att kontrollera att artikel 4 i direktivet följs.
Fru kommissionär! Jag gratulerar er till detta andra direktiv för främjande av alternativa, förnybara och miljövänliga energikällor. Jag beklagar dock verkligen att jag inte kan utsträcka mina gratulationer till de övriga ledamöterna av kommissionen, eftersom de visar bristande vilja när det gäller att föreslå sammanhängande åtgärder inom andra politikområden för att göra det lättare att följa bestämmelserna i detta direktiv.
Jag avser närmare bestämt Generaldirektoratet för miljö, som har arbetat ända sedan 1998 med frågan om fastställande av de tekniska föreskrifter som biodrivmedel och fordonsflottor skall uppfylla enligt direktiv 98/70/EG. Det är brådskande att fastställa dessa föreskrifter och kommissionen utnyttjade av något oförklarligt skäl inte tillfället att göra det med anledning av den nyligen genomförda översynen av direktiv 98/70/EG.
Allt pekar på att vi måste vänta till 2005, då översynen av direktivet skall genomföras, för att kunna räkna med tydliga föreskrifter. Jag hoppas dock att problemet kan lösas tidigare. Så länge vi inte har några föreskrifter på det här området kommer vi inte heller att ha kvalitetsstandarder som vi kan tillämpa för biodrivmedlen. Det finns en stor lucka när det gäller kvaliteten på de bränslen som säljs på marknaden.
Det är motsägelsefullt att Generaldirektoratet för miljö kommer med förslag om att minska svavelhalten i alla slags bränslen, men inte gör samma ansträngning för att främja försäljning av alternativa bränslen, som avsevärt minskar utsläppen och som inte innehåller något svavel över huvud taget.
När det gäller Generaldirektoratet för jordbruk - ja, vad skall man säga - har det nyligen lagt fram översynen efter halva tiden av den gemensamma jordbrukspolitiken och i den fastställs ett stöd för odling av energigrödor på 45 euro per hektar, ett belopp som är ganska mycket lägre än för övriga grödor samt en mer än otillräcklig maximal garanterad yta på 1,5 miljoner hektar för hela Europeiska unionen. Dessutom föreslås en permanent träda på 10 procent, där man inte får producera energigrödor, vilket man har kunnat göra hittills.
Detta avslöjar en uppenbar brist på samordning av gemenskapens politik och det är inte godtagbart när vi talar om frågor som utsläppen, att ersätta oljebaserade drivmedel eller landsbygdsutveckling, som kan leda till fördelar på så många områden. I Förenta staterna, i Brasilien och i andra latinamerikanska länder stöder regeringarna däremot biodrivmedlen på ett beslutsamt och samordnat sätt.
De mål som ställs upp i direktivet är ambitiösa, men det är möjligt att nå dem. I den handlingsplan som kommissionen lägger fram fastställs målet att 20 procent av bränslet skall utgöras av alternativa biodrivmedel 2020. En del kanske tycker att det är orealistiskt, men det tyckte de även om direktivet om främjande av el producerad från förnybara energikällor som antogs för två år sedan. I det direktivet fastställs klara tidsfrister och mål och man gör stödsystemen kontinuerliga. Trots att många trodde motsatsen har användningen av dessa energikällor ökat i en imponerande takt.
Det direktiv vi nu behandlar är en satsning på framtiden som kommer att öppna vägen för utveckling av andra bränslen och annan teknik. Jag tvivlar inte det minsta på att vi med god vilja och solidaritet kan skapa en marknad för biodrivmedlen och säkra dessa bränslens konkurrenskraft i framtiden. Jag ber därför parlamentet att stödja antagandet av betänkandet nu på onsdag och hyser förtroende för att rådet kommer att nå en överenskommelse så snart som möjligt om beskattningen av dessa energikällor.

De Palacio
Herr talman! Jag vill först och främst gratulera föredraganden, Ayuso González, för hennes mycket hårda och noggranna arbete med detta betänkande. Jag tackar också ledamöterna i utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi för att de har analyserat detta betänkande så djupgående. Jag vill dessutom tacka parlamentet för det stöd som det har gett ända från början när det gäller den här frågan.
I och med att detta direktiv antas kommer vi att få särskilda bestämmelser för att vi skall kunna bekämpa utsläppen av växthusgaser även inom transportsektorn.
Direktivet medför likaså fördelar när det gäller energiförsörjningstryggheten och kan även ge upphov till skapande av arbetstillfällen i landsbygdsområdena.
En överenskommelse om detta förslag, utan förlikning, skulle undanröja rådets sista förbehåll i fråga om kommissionens förslag om skattelättnader för biodrivmedel. Som ni redan vet ingår detta förslag nu i ramdirektivet om beskattning på energiområdet och jag anser uppriktigt sagt att vi har gjort hoppingivande framsteg under den senaste tiden och vi får hoppas att rådet kan anta direktivet inom en snar framtid, så att vi kan tillämpa det.
Kommissionen kan godta alla framlagda ändringsförslag. Jag vill dock göra ett förtydligande av ändringsförslag 2, som jag kommer att ta upp längre fram.
Jag börjar med att ta upp ändringsförslag 8, som är nyckeln till hela frågan. Under hela denna process har kommissionen talat för införandet av obligatoriska mål. Vi anser att det är viktigt att sända ett mycket tydligt budskap till industrin om att vi menar allvar med vårt förslag om biodrivmedel.
Jag tillstår emellertid att de ändringsförslag som föredraganden har lagt fram bidrar till att vi får en fast handlingsgrund för förfarandet, som noggrant har utarbetats i rådets gemensamma ståndpunkt, och att dessa ändringsförslag kan underlätta en överenskommelse mellan rådet och parlamentet.
Medlemsstaterna skall för första gången fastställa mål för biodrivmedlen. Dessa mål skall grundas på de bestämmelser som fastställs i direktivet; det vill säga, 2 procent för 2005 och 5,75 procent för 2010, vilket utgör en ökning av användningen av biodrivmedel i varje medlemsstat. Detta är helt klart en mycket väsentlig ökning, men den är realistisk - vilket föredraganden påpekade tidigare. De medlemsstater som av någon anledning vill fastställa lägre mål måste motivera detta och denna motivering skall grundas på en rad kriterier.
Det är värt att nämna att kommissionen, precis som parlamentet, hellre skulle ha velat att kriterierna begränsas till de punkter som fastställs i ändringsförslag 8. Vi godtar dock att det fortfarande kan uppkomma lika godtagbara skäl för att fastställa lägre mål. Och vi är medvetna om att användningen av biodrivmedel är ett nytt verksamhetsområde för de flesta av medlemsstaterna och det är därför man inte kan förhindra medlemsstaterna att fastställa lägre mål a priori.
Kommissionen står fast vid att alla andra kriterier som medlemsstaterna skall kunna anföra för att motivera andra mål måste vara jämförliga med de kriterier som fastställs i direktivet.
Slutligen tar jag upp ändringsförslag 2. I skäl 13 betonas att det är viktigt att dessa bränslen standardiseras och det föreslås att kommissionen och standardiseringsorganen skall övervaka och utveckla dessa standarder i syfte att garantera att konsumenterna och fordonstillverkarna får ökat förtroende för biodrivmedlen. I ändringsförslag 2 föreslås det att särskild vikt skall läggas vid flyktighetsparametrarna. Det finns emellertid flera parametrar för bränslebestämmelserna och vi anser därför att det kanske är lämpligare att det står ?inklusive flyktighetsparametrar? i ändringsförslaget. Vi kan följaktligen godta ändringsförslaget, men med denna ändring.
Jag upprepar mitt tack till föredraganden, samtliga ledamöter av utskottet och parlamentet för ert stöd och jag försäkrar er naturligtvis än en gång, vilket jag har blivit ombedd, att kommissionen kommer att övervaka att bestämmelserna i detta direktiv följs strikt. Jag hoppas att rådet antar skattedelen inom kort, den delen är av grundläggande vikt för att direktivet skall få ett verkligt innehåll.

Purvis (PPE-DE).
Herr talman! Först av allt skulle jag vilja gratulera Ayuso González till de insatser hon gjort för att komma fram till det här lyckosamma resultatet av en kompromiss. Även om hon inte är helt nöjd med det så tycker jag att hon gjort ett utmärkt arbete.
Det är lika bra att vi inte har obligatoriska krav men jag tror att, med goodwill på alla sidor, vi kommer att få se vissa framsteg i användandet av biodrivmedel. Europeiska unionen importerar redan 50 procent av sitt energibehov och det beräknas stiga till 70 procent år 2030, därför är det viktigt att vi utnyttjar alla möjliga inhemska energiresurser också och samtidigt främjar större mångfald av energikällor. Genom att utveckla biodrivmedel och andra förnyelsebara energikällor bidrar vi till en ökad försörjningssäkerhet.
I mitt valdistrikt i Skottland har vi det material och det kunnande som behövs för att kunna utveckla den här näringen och vi är ivriga att omsätta de här förslagen i handling. Vi hoppas också att kunna förbättra vår miljö med bättre luftkvalitet och en minskning av växthusgaserna. Genom att blanda biodrivmedel i konventionella drivmedel kan vi införa de här förändringarna på ett enkelt sätt som inte kräver en anpassning av fordon eller bensinstationer.
Biodrivmedel ger också löfte om att nya arbetstillfällen kan skapas i landsbygdssamhällen genom produktion av grödor och i samband med uppförandet och driften av processanläggningar. Det kommer att ge ett välbehövligt uppsving i eftersläpande landsbygdsekonomier. Biodrivmedel saknar dock konkurrenskraft utan betydande skattelindringar. En skattesänkning på 50 procent för att passa konventionella bränslepriser kommer att innebära en rejäl tugga i medlemsstaternas skattkammare. Hur många av våra regeringar är beredda att förlora den inkomsten?
Vi är också oroade över att förslagen i sin nuvarande utformning inte nödvändigtvis resulterar i några verkliga större miljöfördelar: produktionsmetoderna för de flesta biodrivmedel innebär ofta användning av stora mängder energi och skapar höga utsläpp av koldioxid. Vi kan även komma att uppleva högre användning av kemiska gödningsmedel och bekämpningsmedel. Medlemsstaterna måste besluta sig för att främja biodrivmedel som innebär en övergripande kostnadseffektiv fördel för miljön. Allra viktigast är att vi även måste investera i forskning för att förbättra energigrödornas kostnadseffektivitet och miljöfördelar i framtiden.

Rothe (PSE).
Herr talman, fru kommissionär, kära kolleger! Först vill jag tacka föredragande Ayuso González för att detta verkligt goda betänkande lagts fram och för det mycket goda samarbetet.
Jag tror att även när det gäller biodrivmedel, som det handlar om här, fortsätter Europaparlamentet sitt engagemang över gruppgränserna för att främja de förnybara energikällorna. Det är bra att veta att vi ofta har kommissionens stöd i vårt engagemang. Men jag hyser allvarliga tvivel, för att uttrycka mig försiktigt, om rådet känner sig lika engagerat som parlamentet att nå det mål vi gemensamt satt upp, nämligen att fördubbla de förnybara energikällornas andel av energiförbrukningen till 2010.
I den första behandlingen förordade parlamentet bindande mål för ökningen av biodrivmedel. I likhet med direktivet om främjande av el producerad från förnybara energikällor fanns det inga möjligheter för detta i rådet. Därför har vi förklarat oss redo att gå med på, precis som för elektricitetsdirektivet, att arbeta med indirekta mål och möjligheten att i ett senare skede gå över till bindande mål om den faktiska utbyggnaden ligger långt efter de uppsatta målen.
Det är inte godtagbart att rådet vill hålla en mängd möjligheter öppna för medlemsstaterna att lägga fast mål nationellt som inte överensstämmer med de fastställda 5,75 procent till 2010. Jag hoppas verkligen att kommissionen ytterst kritiskt granskar de motiveringar som medlemsstaterna skall ge för att frångå riktvärdena.
Trots denna kritiska bedömning av rådets ståndpunkt kan jag för Europeiska socialdemokratiska partiets grupps räkning säga att vi - ytterst motvilligt - kommer att ställa oss bakom de kompromisser som rådets ståndpunkt innehåller. Varför? Vi vill att man även på drivmedelsområdet skyndar på en övergång till förnybara energikällor för att lämna ett positivt bidrag till den nödvändiga koldioxidminimeringen, minskningen av oljeberoendet och för att ge positiva utvecklingsimpulser till landsbygden. För att nå det målet kommer inte bara målsättningar att behövas utan medlemsstaterna måste också särskilt ha tillgång till instrumentet skattebefrielse för biodrivmedel.
Vi utsätts för närvarande rent ut sagt för utpressning från rådets sida. Man har klargjort att om inte direktivet om främjande av el producerad från förnybara energikällor behandlas i rådets anda i medbeslutandeförfarandet kommer inte direktivet om skattebefrielse att antas.
Jag hoppas verkligen att den nya europeiska författningen gör det omöjligt att agera på det viset!
Trots de tillkortakommanden jag ser hoppas jag och är jag förvissad om att det genom detta direktiv tillsammans med skattebefrielsen kommer att ges en rejäl skjuts åt utbyggnaden av biodrivmedel!

Pohjamo (ELDR).
Herr talman! Bästa kolleger! Jag vill på min grupps vägnar för det första tacka föredraganden Ayuso González för hennes betydelsefulla arbete i beredningen av denna viktiga fråga. Nu är man på väg att ta det första steget i rätt riktning, men hädanefter bör man betydligt kraftigare främja användningen av biobränslen. Jag anser att målsättningarna skall vara bindande, såsom man krävde i parlamentets första behandling. I parlamentets ståndpunkt tog man även hänsyn till de olika omständigheterna i medlemsstaterna genom att göra tillfälliga avvikelser möjliga. Jag förstår nog att föredraganden är beredd att tänja på målsättningarnas tvångsmässiga karaktär, för att man verkligen skall komma framåt i denna viktiga fråga. Den här gången kommer vi inte längre. Kompromissändringsförslagen är tillfredsställande. 
Många faktorer talar för en ökning av användningen av biobränslen. Genom att använda biobränslen minskar man för det första behovet av importerad energi och därmed även EU:s beroende av utomstående energiproduktion, speciellt oljeimport. För det andra utgör biobränslena i egenskap av förnybar energikälla ett bättre alternativ för miljön än oljeprodukter. Jag anser även att synpunkten om att biobränslena stöder sysselsättningen är en mycket beaktansvärd faktor. Den erbjuder nya möjligheter för jordbruken och även i trakter där jordbrukets konkurrenskraft inom traditionella områden stöter på stora svårigheter.

Fitzsimons (UEN).
Herr talman! Jag stöder Europeiska kommissionens handlingsplan, i vilken man försöker främja en större användning av alternativa bränslen i Europa från nu och fram till 2010. För det första hjälper biodrivmedel till att minska överberoendet av oljebaserade bränslen, vilket är orsak till oro när det gäller både miljön och försörjningssäkerheten. För det andra så är biodrivmedel miljövänliga och de avger mellan 40 och 80 procent mindre växthusgaser än fossila bränslen.
Vi känner alla till det mål som vi måste uppnå för att uppfylla Kyotoavtalet och minska det överdrivna användandet av växthusgaser, vilket endast resulterar i att ozonskiktet förstörs.
Biodrivmedel framställs i många fall av organiskt avfall. Det gör det möjligt att använda avfallsmaterial, som normalt sett skulle kastas, för att producera energi. Biodrivmedel ger nya inkomstkällor för den europeiska industrin. Vi måste utnyttja de möjligheter till sysselsättning som skulle kunna skapas inom forskning och teknik. Det finns en tydlig skillnad i åsikter mellan rådet och Europaparlamentet när det gäller huruvida obligatoriska mål skall ställas upp för användningen av biodrivmedel i Europa eller inte. Fördelarna för miljön och ekonomin är tydliga. Biodrivmedel måste införas, målen uppfyllas och arbetet i medlemsstaternas regeringar övervakas noga och utvärderas. Europeiska regeringar borde göra radikala ändringar i skattesystemet för att uppmuntra europeiska industrier att investera mer i biodrivmedelsindustrin. Det är inte bara den nuvarande generationen som kommer att dra nytta av dessa nya förändringar utan även kommande generationer. Jag vill gratulera Ayuso González till hennes utmärkta betänkande.

Schierhuber (PPE-DE).
Herr talman, fru kommissionär, ärade damer och herrar! Först vill jag tacka Ayuso González för det mycket tunga arbete hon utfört som föredragande före detta direktiv. Jag kan inte annat än välkomna ett direktiv för ökad användning av biodrivmedel. Men jag beklagar att situationen i dag är långt sämre än jag hade hoppats på. Just ökad användning av biomassa bidrar till såväl säkrade inkomster för lantbrukarna och skapande av nya arbetstillfällen i dagens och det utvidgade Europa som till ett mångfunktionellt jordbruk och uppfyller därutöver miljöskyddets krav på hållbarhet.
Herr talman! Enligt denna ansats är förevarande kompromisslösningar snarast en besvikelse och återspeglar en tydlig uppmjukning av de ursprungliga kraven. Det som återstår av den ursprungliga obligatoriska utblandningen - vilket vi ju visste - är i princip endast referensvärden. Det hade dock varit verkligt önskvärt om den österrikiska modellen, där man formligen tvingar fram användning av biomassa, hade kunnat tjäna som förebild för hela Europa.
Avslutningsvis måste jag konstatera att det slutgiltiga dokumentet innehåller alltför få incitament för en mer effektiv användning av biodrivmedel. Motsättningarna mellan industrins och jordbrukets intresse av fossila bränslen är återigen påtagliga. Mot bakgrund av att oljetillgångarna är ändliga och målet för Kyotoprotokollet kan vi bara hoppas inför framtiden att denna fråga inte är slutgiltigt avhandlad. Låt oss hoppas att man pressar på användningen av biodrivmedel ytterligare och att detta verkligen utgör ett första steg i rätt riktning om vi vill känna att vi tar vårt ansvar gemensamt och på ett trovärdigt sätt för levnadsvillkoren för kommande generationer.

Karlsson (PSE).
Herr talman, fru kommissionär! Energi och miljö är två av EU:s viktigaste utmaningar. Båda dessa utmaningar finns representerade när vi talar om biobränsle och alternativ. Det är viktigt med åtgärder för att minska klimatpåverkan och för att öka försörjningstryggheten. Transportsektorn är ett av de viktigaste områdena när det gäller långsiktig försörjningstrygghet. Detta har en stark koppling till miljöarbetet, men transportsektorn är också viktig för den ekonomiska utvecklingen och möjligheten till tillväxt.
Det är i högsta grad välkommet med alternativ på bränsleområdet. Användning av biobränsle kan bidra till att förbrukningen av dagens fossila bränslen minskas och att utvecklingen styrs i rätt riktning. Rätt riktning handlar om att minska miljöpåverkan. Införande av alternativa bränslen, inklusive biobränsle, skall genomföras kostnadseffektivt. Målsättningen om hållbar utveckling måste stå i förgrunden, och långsiktighet måste prägla vårt handlingssätt.
Ny teknik utvecklas ständigt. Dagens nya teknik kommer att vara omodern och ineffektiv i morgon. Med dagens beslut måste vi undvika att göra den framtida tekniska utvecklingen svårare än nödvändigt. Vi bör i stället förhålla oss på ett sådant sätt att vi underlättar för framtida tekniksprång utan att åsidosätta säkerhet eller hållbar utveckling. Det beslut vi fattar måste, som tidigare sagts, präglas av långsiktighet. Inriktningen bör därför vara att främja sådana biodrivmedel som ur ett livscykelperspektiv har särskilt goda egenskaper med hänsyn till klimat, miljöpåverkan och kostnadseffektivitet.
Inom näringslivet behöver man stabila förutsättningar för att känna trygghet i sina investeringsbedömningar. Nya anläggningar måste kunna skrivas av på ett sådant sätt att det motsvarar rimlig tid med hänsyn till teknikutveckling och kostnader för nya anläggningar. Användning av biodrivmedel i ren eller närapå ren form skall inte missgynnas jämfört med låg inblandning. Det är också viktigt att det enskilda medlemslandet kan avgöra vilken form av biodrivmedel som är bäst lämpad utifrån de förutsättningar som råder.
Med detta som bakgrund - och det ställningstagande som industriutskottet gjorde för en stund sedan - är vi på väg mot ett bra och långsiktigt ställningstagande i Europaparlamentet. Detta ställningstagande präglas av ambitionen om hållbar utveckling.

Korhola (PPE-DE).
Herr talman! Det direktiv som nu behandlas utgör en del av en lagstiftningshelhet med vilken man främjar användningen av förnybara energikällor inom olika sektorer, och därmed en del av de många olika åtgärder med vilka man verkställer gemenskapens strategi för hållbar utveckling som godkändes av Europeiska rådet i Göteborg i juni 2001. Direktivet är speciellt viktigt, eftersom trafiken hittills har stått för den dystraste utvecklingen. Kollegan Ayuso González har också gjort ett bra arbete. 
Trafiken står för över 30 procent av den slutliga energikonsumtionen inom gemenskapen och den ökar hela tiden. Denna utveckling kommer ytterligare att förstärkas och därmed leda till en ökning av koldioxidutsläppen. Relativt sett är ökningen ännu större i kandidatländerna.
Enligt kommissionens vitbok beräknas koldioxidutsläppen från trafiken öka mellan åren 1990 och 2010 med 50 procent, och den huvudsakliga källan för utsläppen är vägtrafiken som står för 84 procent av koldioxidutsläppen som härstammar från trafiken. På miljömässiga grunder kräver man därför i vitboken att trafikbranschens oljeberoende, som för närvarande är 98 procent, minskas genom att man använder biobränslelika alternativ.
I och med att man gynnar användningen av biobränslen genom att iaktta hållbara arbetssätt inom jord- och skogsbruket skapar man nya möjligheter för hållbar utveckling för landsbygden. På det här sättet kan man delvis underlätta att det skapas nya arbetsplatser på landsbygden. Dessutom kan man utvinna biprodukter som tack vare det rikliga innehållet av växtprotein kan användas som djurfoder.
Växtodlingen för produktion av biobränsle borde införlivas med de nuvarande odlingsprogrammen med iakttagande av växelbruksprincipen. För att kunna garantera hållbara odlingssätt måste man dock upprätta tydliga miljökriterier så att till exempel användningen av samma odlingsområde för livsmedelsproduktion vid ett senare tillfälle inte skapar några risker.
Tidtabellen som rådet godkänt innehåller endast två målsättningar som är bundna till vissa datum. Dem måste vi komma ihåg.

Liese (PPE-DE).
Herr talman, fru vice ordförande för kommissionen, kära kolleger! Jag vill stämma upp i den kör av tack som uttalats till föredragande Ayuso González som förhandlat mycket energiskt och skickligt på detta område. Jag vill också än en gång tacka er, fru kommissionär, för det ambitiösa förslag ni lagt fram. Vi beklagar samtliga att förslaget som kommissionen lade fram inte antogs med de förbättringar parlamentet föreslog under första behandlingen. Men vi tar åtminstone ett steg framåt.
Fördelarna med förnybara naturtillgångar också i transportsektorn har nämnts vid ett flertal tillfällen. Det handlar om utsläppsminskning, minskat beroende av råolja och framförallt också om arbetstillfällen inom jordbruket och på landsbygden. Jag beklagar - ett ord jag tvingas använda ofta - att ingen talare från Gruppen De gröna i Europaparlamentet tagit till orda. Det är ju Gruppen De gröna i Europaparlamentet som ofta uttalat sig i något kritiska ordalag och jag tänkte att vi kanske kunde föra denna diskussion även i dag.
Det är nog riktigt att vi måste ta hänsyn till hur miljön påverkas av biodrivmedel men vi får inte betrakta frågan bara från en sida. Jag behöver bara dra mig till minnes de oljetankerolyckor som inträffat de senaste åren. Om dessa oljetankers hade haft biodrivmedel ombord hade ju inte skadorna blivit alls så omfattande. Dessutom behöver inte biodrivmedel fraktas över världshaven.
Vi vill främja innovationer på detta område. Därför är det som John Purvis hävdade riktigt. Resurseffektiva, miljövänliga bränslen skall främjas särskilt. Men till att börja måste ju åtminstone ett steg tas för att främja dessa bränslen. Jag ställer mig helt och fullt bakom kritiken mot rådet som bland andra Rothe givit uttryck för. Jag anser det vara beklagansvärt att vi inte kan komma vidare. Jag vill också i tydliga ordalag säga det som Rothe kanske inte kan säga: Jag är särskilt besviken på den tyska regeringen. Tyskarna var inte de enda som höll emot men de hade också haft all anledning att förhålla sig något mer positivt i förhållande till kommissionsförslaget och vår ståndpunkt från den första behandlingen.

De Palacio
Herr talman! Jag vill än en gång tacka föredraganden, Ayuso González, utskottet och samtliga parlamentsledamöter för det genomförda arbetet och säga att den text vi diskuterar i dag - och jag hoppas att ni kommer att stödja den i omröstningen - är viktig.
Anledningen till att texten är viktig är, precis som Rothe sade, att det inte räcker att komma med principiella uttalanden. Det är inte tillräckligt att säga att 12 procent av vår energi måste utgöras av förnybara energikällor; det är nödvändigt att vidta åtgärder för göra verklighet av detta.
Jag tycker om att uppfylla mina löften. Det här löftet hade redan getts av andra. Jag försöker vidta de åtgärder som krävs för att vi verkligen skall kunna förverkliga detta löfte, denna överenskommelse, detta åtagande om 12 procent förnybara energikällor, som alla medlemsstater i parlamentet och rådet har enats om, tillsammans med bestämmelsen om miljövänlig el. Texten är inte fulländad, vi skulle alla ha velat ha obligatoriska mål, men jag anser att den kompromiss som har nåtts om det här förslaget är rimlig och att stor press sätts på medlemsstaterna, så att vi verkligen och till slut kommer att kunna uppfylla allt som sagts här.
Det finns mycket få åtgärder som vi kan vidta inom transportsektorn för att minska koldioxidutsläppen. Det här direktivet är en av dessa åtgärder och med ert stöd hoppas jag att vi kommer att kunna genomföra det snabbt, tillsammans med skattedirektivet, som är grundläggande för att det verkligen skall fungera.

Talmannen.
 Tack, fru kommissionär.
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum på onsdag kl. 12.00.

Talmannen.
 Nästa punkt på föredragningslistan är en muntlig fråga (O-0003/2003-B5-0084/2003) till kommissionen från Stevenson för fiskeriutskottet om den socioekonomiska krisen inom industrin för vit fisk.
(Eftersom frågeställaren inte var närvarande gav talmannen först ordet till kommissionen.)

Fischler
Ärade herr talman, mina damer och herrar! Det är synd att inte Stevenson är här. Som ni vet är ju läget helt katastrofalt för en mängd torskbestånd. Sedan år 2000 har tillståndet förvärrats dramatiskt och bestånden hotas av en fullständig kollaps. ISIS, det internationella vetenskapliga organet, har rekommenderat att årets fiske efter torsk, vitling och kolja ställs in. Man anser det vara den säkraste vägen att rädda torskbestånden. Men en så drastisk åtgärd tar ju ingen hänsyn till de dramatiska ekonomiska och sociala konsekvenser det får för hela sektorn. Därför måste en hållbar plan omfatta alla tre dimensioner för hållbarhet och alltså i synnerhet de ekonomiska och sociala följdverkningarna.
Av den anledningen har vi för vår teknisk-vetenskapliga kommitté lagt fram en förbättrad återhämtningsplan som alternativ till ett stopp för fisket. Fiskeriutskottet uttalade sig positivt varefter vi lade fram denna förbättrade plan för rådet. Rådet lyckades dock endast enas om en tillfällig plan för återhämtning i december 2002. Men jag vill framhäva att denna tillfälliga plan är mycket positiv genom att redan innehålla kraftigt sänkta kvoter, minskade fiskeansträngningar och förbättrade kontrollmekanismer.
Samtidigt enades man om att kommissionen nu i vår skall lägga fram två nya förslag för återhämtningen av torsk och kummel på lång sikt. Vi kommer att lägga fram dessa förslag i april och denna vecka äger en utfrågning rum med fiskerisektorn och forskare från alla medlemsstater. Jag öppnade själv denna utfrågning just i dag på morgonen.
Den långsiktiga planen för att rädda torsken kommer naturligtvis att vara så beskaffad att den även bidrar till beståndets återhämtning. Jag är medveten om att denna plan på kort sikt leder till mycket svåra följder för fiskare. Men vi kan också träda in med stöd från fiskets strukturfond och medfinansiera sociala åtgärder. Detta innebär exempelvis kompensationsbetalningar för tillfälligt nedlagd verksamhet eller omskolning. Jag kan bara vädja till medlemsstaterna att ta sitt ansvar och ställa ytterligare medel till förfogande för åtgärder av det slaget. Hittills har följande stöd meddelats till strukturfonderna: Belgien 800 000 euro, Danmark 1,6 miljoner, Nederländerna 1,3 miljoner och Frankrike 3,5 miljoner euro. I motsats till detta planeras inga sådana åtgärder alls i Förenade kungariket, Irland eller Tyskland.
Vad beträffar frågan om ytterligare kompensationsbetalningar på 150 miljoner euro för att mildra de socioekonomiska följderna i de berörda regionerna vill jag hänvisa till att det inte är kommissionen som fattar beslut i det här fallet utan budgetmyndigheten. Tyvärr har kommissionen dock inte nåtts av någon positiv signal hittills, varken från rådet eller parlamentet, om att ett dylikt förslag skulle godkännas av budgetmyndigheten.
Vad gäller ert krav på inrättandet av regionala rådgivande organ ställer jag mig helt bakom förslaget. Jag uppmanar uttryckligen medlemsstaterna till att ta initiativ i detta avseende så att sådana regionala organ kan inrättas så snart som möjligt. Dessa organ skulle dessutom vara just det forum där forskare, fiskare och alla andra delaktiga gör just det som ni kräver i er resolution, nämligen samråder regelbundet.
Vad kravet på att utöka medbeslutandebehörigheterna anbelangar vet ni var kommissionen står: Vi skriver från kommissionens sida under på ert krav.

Stevenson (PPE-DE)
Herr talman! I december förra året, som kommissionsledamoten nyss förklarat, avtalades efter ett femdagarsmöte med ministerrådet en ny övergångsplan för återställande av torskbestånden, vilken har haft förödande effekter på en stor del av fisket på vit fisk inom EU. I de här nya reglerna, som trädde i kraft den 1 februari i år, har sänkta fångstkvoter kopplats till drakoniska begränsningar på fiskeinsatserna. Fiskefartygen kan nu endast fiska på vit fisk i 15 dagar per månad, inbegripet tid för att åka ut till fiskegrunden, och de 15 dagarna kommer att minskas till 12 dagar om inte ytterligare 20 procent av fiskeflottan avvecklas. Vi begär bokstavligt talat av våra fiskare att de skall bränna sina skepp.
Skottland, där det bara finns 162 båtar kvar av det som en gång var Europas största vitfiskeflotta, kommer att få ta emot de värsta stötarna av den här sänkningen. Om vi stryker ytterligare 20 procent så kommer flottan att sjunka ned under den kritiska storlek som behövs för att behålla jobben i våra hamnar, fiskelägen och beredningsfabriker. Industrin kommer att hamna i fritt fall. Dessutom kommer den största delen av de återstående fartygen att vara sådana som, på grund av att de är mindre än tio år gamla, inte kan få något avvecklingsbidrag. Det är på dessa båtar som vår vitfiskeflottas framtid vilar. Det är de här båtarna vi litar till för att fånga torsk, kolja, spätta och annan vit fisk när bestånden återhämtat sig och de totala tillåtna fångstmängderna har ökats. Tyvärr är det här dock även båtarna med de största utestående bankskulderna. Jag skulle inte bli förvånad om många av dem tvingades göra konkurs. Skeppare och bemanning, vilka ofta belånat sina hus för att skaffa fram kapital till byggandet av de här båtarna, kommer inte bara att förlora sina arbeten utan även sina hem.
Skottland är dock inte det enda landet som påverkas av dessa drakoniska åtgärder. Irland, Danmark, Belgien, Nederländerna och Frankrike har alla drabbats av nedskärningar. Det är anledningen till att fiskeriutskottet enhälligt - åtminstone med endast en nedlagd röst - röstade för att stödja den här nödresolutionen, i vilken kommissionen uppmanas att anta mindre drastiska åtgärder för torskens återhämtning, vilket skulle säkra antalet jobb inom EU:s vitfiskesektor.
I resolutionen uppmanas även till ytterligare anslag på 150 miljoner euro för att ersätta fiskare, beredare och andra arbetare som drabbas av dessa åtgärder. Jag skulle vilja föreslå att 48 miljoner euro används som övergångsmedel för att ersätta fiskare och andra arbetare som drabbats på grund av fiskebegränsningen på 15 dagar till havs. Jag hoppas att det stödet kan skaffas fram genom flexibilitetsinstrumentet.
Det återstående beloppet på 102 miljoner euro borde omprogrammeras från FFU för 2004 års budget och borde inriktas på gynnsamma avtal för att få fiskare och andra arbetare att lämna industrin, förtidspensionering och omskolning, som kommissionsledamot Fischler sade.
En dag förra veckan kom hela vitfiskeflottan i Skottland överens om att stänga av sitt satellitspårningssystem i 24 timmar i tyst protest mot den katastrof som sköljt över de berörda samhällena. I de viktigaste fiskeinspektionscentralerna finns det en stor skärm på vilken dussintals små lampor anger varje fiskebåts position på Nordsjön och runt den skotska kusten. De här lamporna står för information som strålas ned från satellitspårningssystemen. En efter en slocknade lamporna, på ett dramatiskt sätt betecknande för det öde som väntar Skottlands fiskebåtar för vit fisk.
Jag hoppas att kammaren kommer att gå med på att ge det här brådskande och desperat nödvändiga stödet. Vår fiskegemenskap skriker på hjälp. Var snäll och lyssna till deras rop.

Varela Suanzes-Carpegna (PPE-DE).
Herr talman, herr kommissionär, ärade kolleger! I egenskap av samordnare för Europeiska folkpartiets grupp och på min grupps vägnar, vill jag säga att jag fullständigt stöder den muntliga fråga och det resolutionsförslag som har lagts fram av Stevenson för fiskeriutskottet, där de antogs praktiskt taget enhälligt, vilket Stevenson kommenterade nyss.
Fisket är en ekonomisk verksamhet. Ibland bekymrar vi oss mer för fiskbestånden än för de yrkesverksamma inom fisket och det är nödvändigt att värna om båda två. Fisket är visserligen en ekonomisk verksamhet där man utnyttjar en naturresurs, och den måste skyddas. Men skyddsåtgärderna bör vara rimliga och genomföras på lång sikt, med stöd av vetenskaplig bedömning - en av de frågor som Europeiska unionen inte har löst ännu - och med stöd från den berörda sektorn. Om man genomför åtgärderna på det viset kommer det vara lättare för sektorn att godta dem. Dessutom är det nödvändigt att fastställa nödvändiga kompletterande socioekonomiska åtgärder för att mildra följderna av skyddsåtgärderna.
Därför är det resolutionsförslag som fiskeriutskottet lägger fram i dag inför plenum absolut godtagbart. Det ligger i linje med vad som diskuterats i fiskeriutskottet, och omfattar inte bara torsk och vitfisk, utan alla arter i allmänhet. I dag talar vi om torsk, men i morgon kan det handla om andra arter och jag anser att det är lovvärt att vi visar solidaritet med dem som berörs - i det här fallet de nordiska fiskarna, framför allt de medlemsstater som har nämnts här samt Skottland. Alla ledamöter har samarbetat i den här frågan.
Det är glädjande att kommissionsledamoten ställer sig positiv till de åtgärder som utskottet föreslår. Herr talman! Precis som parlamentet visade solidaritet med Galicien när förhandlingarna om fiskeavtalet med Marocko gick i stöpet, och sedan än en gång visade sin solidaritet när olyckan med Prestige inträffade, är det nu de nordiska medlemsstaternas och Skottlands tur och vi kommer att stå enade och ge dem vårt solidariska stöd.

Stihler (PSE).
Herr talman! I december 2002 kom rådet (jordbruk och fiske) överens om en kompromiss som effektivt innebar en halvering av fångsterna för vitfiskeflottorna i Skottland och Förenade kungariket och hindrade fartyg från att vara till sjöss mer än 15 dagar per månad. Det är drastiska åtgärder men långt under det totalstopp som kommissionen rekommenderades av sina vetenskapliga rådgivare om fiskebestånd, ISIS.
Ministrar i Förenade kungariket och Skottland har angripits för att de gått med på den hårt tillkämpade kompromissen. En av yrkesfiskarnas ledare kommenterade att han tvivlade på att ärkeängeln Gabriel kunde ha träffat ett bättre avtal under dessa förhållanden. Sådana åtgärder har oundvikligen socioekonomiska effekter för samhällen som är beroende av fisket på vit fisk - särskilt torsk. Det måste vi erkänna.
Jag ger mitt personliga stöd till den resolution som vi behandlar i dag. Jag välkomnar också det ersättningspaket på 50 miljoner pund sterlingsom det skotska parlamentet godkände förra veckan och liknande ersättningspaket i England, Wales och Nordirland.
Det är viktigt att vi diskuterar den här frågan eftersom avgörande samtal äger rum i Bryssel i dag och i morgon. Skotska fiskare och fiskare från Förenade kungariket har förenat sig med fiskare och tjänstemän från andra EU-länder i Europeiska kommissionens rådgivande kommitté i fiskefrågor. Samtalen kommer att inriktas på en långsiktig återhämtningsplan för torsken. Jag är mycket glad att kommissionsledamoten för fiskefrågor, Fischler, kommer att lägga fram ändringsförslag angående de nuvarande restriktioner som visat sig vara ?för stränga?. Förhandlingarna om den långsiktiga återhämtningsplanen kommer dock att bli hårda. Vi måste verkligen fundera noga över vilken väg som är den rätta. Jag vill att vi skall undersöka alla möjliga alternativ för kontroll av insatserna. Att bara ?strunta i torsken? och tillåta fisket att fortsätta och hoppas på det bästa är knappast ett alternativ och det är inte heller en åternationalisering av gemenskapens fiskeripolitik. Det är att undvika de svåra frågor som behovet av återhämtning av bestånden medför.
Vi behöver verkligen rationalisera gemenskapens fiskeripolitik och torskens återhämtning. Vi måste samarbeta med industri, ministrar och andra organisationer för att hitta en gemensam lösning. Vi måste också inrätta regionala kommittéer som gör det möjligt att fatta beslut så nära de berörda parterna som möjligt. Att inte göra någonting i ljuset av minskande torskbestånd är inget alternativ. Den svåra uppgiften att komma fram till en kvot som är hållbar och ändå vetenskapligt trovärdig, återstår.

Attwooll (ELDR).
Herr talman! Jag stöder det här förslaget och i det sammanhanget talar jag särskilt om behovet att ge ekonomiskt stöd, både för att dämpa de socioekonomiska effekterna av de åtgärder som vidtagits och för att hjälpa industrin att överleva tills bestånden återhämtat sig.
För kolleger vars valdistrikt ligger i inlandet ger jag följande liknelse: anta att vägtransportörer av goda miljöskäl, såsom en drastisk nedskärning av koldioxidutsläppen, blev tillsagda av EU att de bara fick använda sina lastbilar i två veckor varje månad och då endast på villkor att en betydande del av fordonen togs ur trafik helt och hållet. Tänk er skattekonsekvenserna för de berörda företagen, tänk er sedan att de företagen är grundpelarna i städer och byar med svag ekonomi och tänk vad resultatet skulle bli för lokala butiker, skolor och andra tjänster. 
Tyvärr behöver inte vi som företräder fiskesamhällen kring Nordsjön - absolut vi från Skottland - använda vår fantasi. Vi känner redan av effekterna. Naturligtvis kan stöd till omstrukturering ges inom medlemsstaterna. Som Stihler redan sagt så har de skotska myndigheterna lyckats plocka fram 50 miljoner pund sterling ur sin redan begränsade budget. Det är en måttstock på allvaret i situationen. Jag tror dock att EU också måste bära en del av det ekonomiska ansvaret. Delvis på grund av att tidigare brister i den gemensamma fiskeripolitiken bidragit till krisen. Till större del är det för att varje demokrati måste följa den moraliska principen då den direkta följden av en lagstiftning är förstörelse av människors levebröd så måste de åtminstone ersättas därefter.
Jag hoppas att EU anser sig själv vara så pass mycket demokrati att den principen kommer till fullt uttryck i den kommande omröstningen.
(Applåder)

Hudghton (Verts/ALE).
Herr talman! För en gångs skull skall jag motstå frestelsen att skälla ut kommissionen och rådet för deras bidrag till den kris som drabbar vitfiskesektorn i Skottland. Jag kan försäkra mina kolleger ledamöter om att det verkligen råder en större kris med avseende på tilltron till Europeiska unionens förmåga att hantera fisket över huvud taget. Jag skall dock nu koncentrera mig på det viktigaste syftet med den resolution som hör till den här frågan, alltså de sociala och ekonomiska konsekvenser som blir följden av det beslut som fattades vid rådet (jordbruk och fiske) i december.
Företagen känner redan nu smärtan av de tillfälliga åtgärderna för torskens återhämtning: inte bara fiskerisektorn utan även hela samhällen. Det förväntas att den långsiktiga återhämtningsplanen kommer att fortsätta orsaka ekonomiska och sociala umbäranden. Jag hoppas därför att den här kammaren enhälligt stöder den här resolutionen, i vilken uppmanas till ytterligare EU-stöd med 150 miljoner euro - och ?ytterligare? är det viktiga ordet här. Det här beloppet skulle ges utöver medlemsstaternas åtaganden och utgöra en fond för att hjälpa till att uppväga bredast möjliga ekonomiska och sociala konsekvenser som Europeiska unionens beslut om fiskerihanteringen kommer att medföra.
Jag skulle helst vilja sikta på att använda flexibilitetsinstrumentet för det här. För inte så länge sedan, som redan påpekats, medförde parlamentets och rådets politiska vilja, och förlusten av fiskerättigheter i marockanska vatten, en liknande, mycket koncentrerad, nedgång i verksamheten. Det måste föras ingående diskussioner om planer och prioriteter för användandet av en sådan fond men jag hoppas verkligen att vi den här veckan tar ett första steg mot att inrätta en sådan. Jag uppmanar Förenade kungarikets regering att släppa sitt tidigare motstånd mot att delta i en sådan process.

Souchet (NI).
Herr talman! Det bör inte föreligga någon tvetydighet om målsättningen med de brutala åtgärder som kommissionens föreslår och som rådet tar på sig ansvaret för när det gäller torskresurserna i Nordsjön. Det som avses är faktiskt ett hållbart återställande av bestånden för att göra det möjligt att bevara så många arbetstillfällen som möjligt i fiskesammanslutningar som sedan länge fiskar vit fisk, och som tillfälligt och rättvist måste ersättas och inte omskolas definitivt. Men för att uppnå denna målsättning räcker det inte med att nöja sig med dessa ytterst stränga åtgärder att begränsa antalet fiskedagar. Vi måste absolut ta lärdom av erfarenheterna från Kanada som vi bör studera med den största uppmärksamhet.
Moratoriet i Nordatlanten som funnits i tolv år har tyvärr inte lett till det förväntade resultatet: fiskestoppet har inte haft någon inverkan på läget för torskbestånden utanför New Foundland, Nova Scotia och Saint Lawrence; 40 000 arbetstillfällen har avskaffats utan att bestånden för den skull återupprättats. Kanadensarna erkänner i dag att fisket bara är en av flera faktorer i utvecklingen av resurserna. Andra faktorer har en avgörande betydelse och kan studeras mycket mer exakt och beaktas lika mycket som fisket: klimatfaktorer, förändringen av vattentemperaturen, betydelsen av den naturliga mortaliteten, den avsevärda fångst som sälarna står för, vars population ökat dramatiskt, och det gäller även makrill och sill som visat sig vara storkonsumenter av torskägg. Det förefaller också som om yrkesfiskarna i Kanada inte tillräckligt tagits med i förberedelserna och förvaltningen av planerna för att återupprätta bestånden.
Om vi vill ha alla chanser att lyckas är det alltså grundläggande att snabbt fastställa en ram inom vilken de lokala erfarenheterna och den vetenskapliga sakkunskapen kan mötas permanent och inte begränsa sig till fiskeförbud eller kvarhållande av båtar vid kaj, som om enbart detta automatiskt skulle leda till att bestånden byggdes upp på nytt. Dessa grundläggande åtgärder måste absolut och snabbt kompletteras - och ekonomiska medel måste avsättas för detta - genom fördjupade analyser av en mängd faktorer som innefattar effekterna av industriellt fiske, som kommer att göra det möjligt att genomföra en betydligt mer utarbetad förvaltningspolitik och därmed på bästa sätt bevara det som skall förbli vår första målsättning: framtiden för de berörda fiskargrupperingarna.

Parish (PPE-DE).
Herr talman! Det är mycket tråkigt att vi har den här debatten i kväll och att vi måste ge 150 miljoner pund sterling i stöd för att hjälpa fiskeindustrin. Det är på grund av den gemensamma fiskeripolitikens misslyckande som vi måste ge ut de här pengarna.
Vi borde även se till det industriella fisket - och jag vet att det finns blandade åsikter om det - där tobisar dras ut från havsbottnen. Tobisar ingår i torskens näringskedja och de här sakerna hänger alla ihop. Kvoteringsprocessen för fisk och slängandet av bra fisk överbord har under årens lopp också bidragit till det läge vi nu befinner oss i. Nu måste vi dock inse verkligheten att toskbeståndet är lågt och att de familjer och samhällen som är engagerade i fiskeindustrin och som behöver stöd verkligen borde få det.
Jag stöder verkligen resolutionen att ge 150 miljoner GBP i ytterligare bidrag. Jag vill uppmana Förenade kungarikets regering att ta upp det här och använda det mycket effektivt. Ett av problemen med den här typen av bidrag, som vi upptäckte när de användes i spanska vatten, är att det är mycket svårt för fiskebåtarna, de som är bundna till beredningsindustrin och andra, att åberopa dessa bidrag. Jag skulle vilja uppmana kommissionsledamot Fischler att undersöka hur de här pengarna kan ges ut. Om vi erbjuder folk pengar och de sedan inte kan få dem så blir de bara ännu mer frustrerade än de redan var. Jag uppmanar alla att stödja det här.

Busk (ELDR).
Herr talman, herr kommissionär! Jag vill med en gång tala om att jag stöder beslutet, som omfattar de aspekter vi diskuterar här och över huvud taget allt det som skapar problem i regionerna när vi genomför så dramatiska beslut avseende en del av fiskebestånden - i det här fallet särskilt avseende torsken. Det kan inte råda någon tvekan om att balansen måste bevaras när det gäller havsmiljön och resurserna. Men när man fattar så dramatiska beslut att det kan få skadliga konsekvenser i regionerna och för det samhälle som lever av fisket, samt för den industri som grundas på fisket, så är det givet att Europeiska unionen skall träda in och ta tag i en del av problemen.
I detta sammanhang vill jag fästa uppmärksamheten på att fiskeindustrin, och beredningsföretagen, är i behov av råvaror och därför är det dags att se på de tullbarriärer som förhindrar att råvarorna når fram till verksamheterna inom Europeiska unionen. Prismekanismerna och tullbarriärerna gör att priserna på dessa råvaror är avsevärt mycket högre än världsmarknadspriserna för samma råvaror.

Schörling (Verts/ALE).
Herr talman, herr kommissionär! Låt mig göra klart från början att De gröna är mycket oroade över den socioekonomiska krisen inom vitfisksektorn och att vi är för att de fiskare som blir drabbade till följd av nödvändiga åtgärder för att rädda och bevara torskbestånden också kompenseras ekonomiskt.
Denna kris får inte hindra oss från att vidta nödvändiga åtgärder för att långsiktigt rädda vitfisk- och torskbestånden, och därför är punkt 2 i resolutionen mycket viktig. Europaparlamentet uppmanar däri kommissionen och rådet att se till att ändringar i bevarandeåtgärderna för torskbestånden utformas så att de maximerar möjligheten för torskbestånden att återhämta sig och inte medför att bestånden minskar ytterligare.
Vi, De gröna, har också lagt fram ett nytt ändringsförslag där vi ber kommissionen och rådet att ta i beaktande att ISIS-forskare anser att åtskilliga torskbestånd i EU-vatten nu är nere på en kritiskt låg nivå. Jag tror inte att det hjälper med något av de konstlade argument som vi har hört här. Det är klart att det är fiskeuttaget som är avgörande. Nya provtrålningar på den svenska västkusten visar också att torskbestånden är de minsta på 23 år och att antalet ettåriga torskar bara uppgår till en tiondel av antalet för ett år sedan.
Detta är värre än vi trodde. Därför är det också en skandal utan like att EU hindrar oss från att stoppa torskfisket i dessa vatten, vilket vi vill göra genom ett moratorium. Katastrofen är ett faktum. Vi står med händerna bakbundna, vilket är enormt frusterarande. Jag vill verkligen ifrågasätta kommissionens agerande i denna fråga.

Langenhagen (PPE-DE).
Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! En kommentar i marginalen: I all välmening, vädret är inte skuld till allt. Till syvende och sist har ju även vi människor bidragit till att torskbeståndet nu befinner sig på den katastrofala minstanivån av en tredjedel, med andra ord 50 000 ton. Låt oss inte glömma bort det!
Men min huvudsakliga synpunkt är följande. Jag har för fiskeriutskottets räkning - nästan obetänksamt - påtagit mig uppgiften som föredragande för budgeten 2004. Det är givetvis den aktuella budgeten för 2003 som utgör grunden och den kännetecknas av den gemensamma fiskepolitiken och dess krav. Vi är däremot inte förberedda på katastrofer som rör enskilda budgetposter, varken i medlemsstaterna eller i Europaparlamentet. Vi har inte längre någon möjlighet till generös hantering på området flexibilitet och reserv som var fallet för Marocko. Det är främst ur medlemsstaternas kassakistor som medel måste hämtas till följderna av katastrofen med Prestige utanför Galiciens kust och minskningen av fångstkvoterna för torsk med 45 procent. Medlemsstaternas politik behöver också förnyas men vi här i parlamentet måste hjälpa fiskarna i dag.
Faktum kvarstår: Det är varken medömkan eller habegär som styr vårt handlande här i parlamentet utan vetskapen om kustbefolkningens nöd som redan måste förtjäna sitt levebröd under de svåraste arbetsvillkor. Vi vet alla att i utkanten av vårt välmående EU finns det oftast ingen alternativ sysselsättning. Vi, EU, är en gemenskap av solidaritet och vi måste hjälpa. Men hur? Det krävs i dessa dagar mycken god vilja och förmåga att driva denna vilja igenom även i parlamentet, särskilt i budgetutskottet, vid kommissionen och - som sagt -framför allt ute i medlemsstaterna. Ta för all del hänsyn till detta!

Nicholson (PPE-DE).
Herr talman! Fiskeindustrin befinner sig i kris - det har vi hört förr. Den här gången är det dock mycket allvarligt. Där jag kommer från i Nordirland har fiskarna redan lidit svåra tillbakagångar och kvoter och har samarbetat i sexveckors uppehåll under leksäsongen de senaste tre eller fyra åren. Det gjordes på ett samarbetsvilligt sätt. De kommer utan tvekan att vilja samarbeta igen i framtiden om det blir aktuellt med sådana uppehåll.
Men hur kommer framtiden att set ut? Det ser verkligen mycket mörkt ut för de här fiskesamhällena just nu. Det är därför som jag tror att det här förslaget - som jag stöder - är hoppingivande för de människor som bor i dessa avlägsna samhällen, där det inte finns något annat hopp och ingen verkar vilja hjälpa till. Genom det här löftet till de här områdena skulle vi börja visa att vi ger dem en livlina till något slag av framtid och att de inte har glömts bort.
När det gäller den framtiden så tvivlar jag inte på att industrin måste engageras i beslutsprocessen. Det har varit en av svagheterna under åren, så länge jag kan minnas. Vetenskapsmännen skyller på yrkesfiskarna, yrkesfiskarna skyller på vetenskapsmännen och vi försöker hitta en väg däremellan. Förhandlingar under hög spänning leder endast till misstro. Jag var i Bryssel, tillsammans med Stevenson, när förhandlingarna ägde rum i december förra året. De leddes på ett sätt som vi inte borde leda sådana viktiga förhandlingar på. Jag hoppas ni skall komma ihåg det och se till att det inte händer igen.
Jag yrkar på att de berörda parterna inom industrin skall rådfrågas på ett meningsfullt sätt utan plattityder. Deras åsikter borde inte förbises på något sätt. Vi diskuterar människors levebröd, deras levnadssätt, deras faktiska existens. Jag uppmanar kommissionen och Förenade kungarikets regering - eftersom de tidigare inte visat sig vara beredda att ställa upp med lämpliga medel - att den här gången lägga sina pengar där de säger och se till att ge stöd till de här samhällena.

Fischler
Ärade herr talman, mina damer och herrar! Efter denna debatt vill jag för det första korrigera och även klargöra ett par saker. Stevenson menade att problemet består i att efter det att 20 procent av den brittiska flottan skrotats har dagarna till sjöss minskat till tolv men det förhåller sig precis tvärtom. Vi har förutsatt en skrotning på 20 procent, utan att denna skrotning skett. Vi har baserat våra beräkningar på att skrotning skett och med det som utgångspunkt fastslagit 15 dagar till sjöss. Därför kommer dessa inte heller senare att kortas ned ytterligare.
För det andra är det en nyhet för mig att Förenade kungarikets fiskeflotta på det stora hela utgörs av fartyg som är mindre än tio år gamla. Därför delar jag inte uppfattningen att de fartyg måste skrotas som inte kommer i fråga för skrotningsstödet inom ramen för denna skrotningsåtgärd, som för övrigt inte bestämts av oss utan Förenade kungariket själv beslutat om.
För det tredje anser jag att man måste göra en åtskillnad. Å ena sidan har vi det som är nödvändigt för att rädda torsken. Det är utifrån det som åtgärderna inom återhämtningsplanen måste orientera sig. Det är inget att göra åt. Å andra sidan måste vi uppbringa förståelse för de sociala följdverkningarna som vi kommer att se under en viss övergångsperiod. Även där måste vi ha förståelse och hjälpa yrkesfiskarna. Om vi gör båda enbart till hälften är det fullständigt kontraproduktivt. Om vi vidtar endast halva åtgärder kommer vi inte att skapa någon återhämtning utan få enorma skador på lång sikt för våra fiskare. Då kommer än fler fiskare att befinna sig i den situationen att de måste skrota sina fartyg eftersom de inte längre kan fiska.
Återigen är det naturligtvis också rättvist att vi erbjuder hjälp för de effekter som de åtgärder får som vi vidtar inom ramen för återhämtningen.
Jag vill dock också påpeka att kommissionen mycket, mycket uppmärksamt följer frågan om tobis och det industriella fisket. Vi har redan tidigare framfört önskemålet till ISIS om att denna fråga undersöks på djupet. Hittills har vi i alla fall inga som helst indikationer om att industriellt fiske som bedrivs på föreskrivet sätt skulle påverka torskbestånden negativt.
Man måste nog också för rättvisans skull bringa balans i det som föredragande Stihler anförde. Det är mycket riktigt så att Skottland, respektive Förenade kungariket, ställer 50 miljoner pund sterling - inte euro - till förfogande för att bättre klara av de sociala åtgärderna. Men det finansieras helt genom nationella medel och deklareras som nationellt stöd. Det tas alltså inga gemenskapsmedel i anspråk vilket ju på sätt och vis innebär en fördel för de andra medlemsstaterna. Då är ju mer gemenskapsmedel tillgängliga för de andra medlemsstaterna.
Återigen, om man begär mer medel måste - eller kan endast - det beslutet fattas av budgetmyndigheten. Beträffande återhämtningsplanen är inte heller det ett kommissionsbeslut utan ett beslut fattat av rådet. Fiskerirådet kommer under sitt nästa sammanträde att åter behandla denna fråga.

Langenhagen (PPE-DE).
Herr talman! Jag skulle gärna vilja ställa en fråga: Herr Fischler! I och med alla dessa katastrofer - och vi har inte sett den sista - måste vi inte överväga att inrätta någonting i stil med en katastroffond, det enda ord jag kommer på? Om en cent för varje fena avsätts kunde vi verkligen också kunna hjälpa i de fall då det verkligen behövs. Vi måste ju kunna hjälpa omedelbart.
Vi dryftade nyligen om uppdelningen av medel kunde göras under flera års tid, om vi nu inte kan få dem omedelbart, men det är ju inte fiskarna hjälpta av. Är detta överväganden som kommissionen kanske själv ägnat sig åt?

Fischler
Herr talman, fru parlamentsledamot! Jag är villig att tillsammans med fiskeriutskottet diskutera dessa funderingar mer ingående. Jag vill dock redan nu fästa uppmärksamheten vid att vi skall göra det mycket noggrant. Som ni vet är ju de medel som står till förfogande i fiskerifonden mycket begränsade om vi inte på förhand vill skapa en reserv för nödsituationer. I så fall skulle ju inte dessa pengar vara tillgängliga inom det normala programmet vilket skulle kunna leda till att vi i slutändan lämnar pengar outnyttjade, så att säga. Förhoppningsvis kan vi väl utgå ifrån att vi i framtiden inte längre kommer att behöva ta itu med en hel serie katastrofer, snarare tvärtom när vi har situationen under kontroll tack vare dessa återhämtningsplaner. Vi kommer att behandla denna fråga på ett uttömmande sätt i år och det kommer att läggas fram förslag om ytterligare återhämtningsplaner till parlamentet. Men som sagt är det säkert en fråga som är värd att fördjupa och det är jag villig att göra. Det kanske kunde ske informellt genom en debatt i fiskeriutskottet med ett slags non-paper som utgångspunkt.

Talmannen.
 Tack så mycket herr kommissionär för detta kompletterande svar.
Som avslutning på denna debatt har jag mottagit ett förslag till resolution för fiskeriutskottet.
Omröstningen om denna resolution kommer att äga rum på onsdag kl. 12.00.

Talmannen.
 Jag förklarar den årliga sammanträdesperioden 2002-2003 avslutad och jag erinrar om att i enlighet med bestämmelserna i fördraget kommer Europaparlamentet att sammanträda i morgon, tisdagen den 11 mars 2003, kl. 9.00.
(Sammanträdet avbröts kl. 22.29.)

