"made in" (eredetmegjelölés) (vita)
Elnök
A következő napirendi pont a Bizottság nyilatkozata a "made in”-ről (eredetmegjelölés).
Catherine Ashton
a Bizottság tagja. - Elnök úr, örülök, hogy lehetőségem van ma a plenáris ülésen megszólítani önöket az eredetmegjelölésről szóló rendeletjavaslat témájában. A tisztelt képviselők bizonyára emlékeznek, hogy a Parlament elkötelezett támogatója ennek a javaslatnak, amióta a testület 2005 decemberében elfogadta azt. Különösen jól emlékszem a Parlament 2006. júliusi állásfoglalására és 2007. szeptemberi írásbeli nyilatkozatára. Abban a megtiszteltetésben volt részem, hogy a múlt hónapban Strasbourgban volt alkalmam megvitatni ezt a témát az európai parlamenti képviselők egy csoportjával, akik hangsúlyozták, hogy a rendeletet sürgősen el kell fogadni.
Úgy gondolom, hogy a tisztelt képviselők egyetértenek velem abban, hogy alapvető fontosságú, hogy a kereskedelempolitika ne csak lehetővé tegye a nyitott piacok működését, de foglalkozzék a globalizáció teremtette problémákkal is, amelyek nemcsak a fogyasztókat, hanem a kisvállalkozásokat is érintik, sőt, őket talán fokozottan.
Tehát az eredetmegjelölésről is ebben a szellemben kell gondolkodni. 2007-es nyilatkozatában a Parlament hangsúlyozta az európai fogyasztók azon jogát, hogy az árukról világos és közvetlen információkhoz juthassanak. Ez a rendelet pontosan erről szól. Azt célozza, hogy az uniós fogyasztók teljes mértékben tisztában lehessenek az általuk megvásárolt termékek származási országával.
A Bizottság javaslatot tett arra, hogy bizonyos, harmadik országokból az Európai Unióba importált termékek esetében kötelező legyen a származási országot feltüntetni. Ez nem érint minden terméket - széles körű konzultációt folytattunk a fogyasztókkal és az iparral, és a legfontosabbnak talált termékekre fókuszáltunk.
Szeretném hozzátenni, hogy az eredetmegjelölés egyrészt teljes mértékben összhangban van a WTO jelenleg érvényes szabályaival és elveivel, másrészt olyasvalami, ami szinte mindenhol létezik a világon. Az Egyesült Államokba, Kanadába, Kínába és Japánba érkező importárukon is fel kell tüntetni eredetmegjelölést. Tulajdonképpen az Európai Unióban az üzletekben jelenleg kapható termékek többségén már most is szerepel az eredetmegjelölés, mivel ezt jelenleg a legtöbb jogrendszer megköveteli. Ez természetesen azt is jelenti, hogy a vállalkozások túlnyomó többségének nem fog többletköltséget jelenteni, ha az Európai Unióba exportált termékeket kötelező lesz eredetmegjelöléssel ellátni.
A Tanács 2006 óta folytat vitákat annak érdekében, hogy megállapodás szülessen a Bizottság javaslatáról. Még számos tagállamot meg kell győzni. Ezek a tagállamok attól tartanak, hogy az adminisztratív terhek és az eredet-megjelölési rendszer költségei jelentette negatívumok többet nyomnak a latban, mint az eredetmegjelölés pozitívumai.
Tudomást vettünk ezekről az aggályokról, és nemrég olyan konkrét lehetőségeket mutattunk be, amelyek reményeink szerint megoldják ezeket a problémákat. Nem egy újabb formális javaslatról van szó, hanem egy kísérletről, amely arra irányul, hogy közös alapot találjunk, és sikerüljön kompromisszumot kötnünk. A lehetőségekről szóló bizottsági dokumentum 2009. október 23-án a 133. cikk alapján létrehozott bizottságban került megvitatásra a tagállamokkal.
Először is a Bizottság felkérte a tagállamokat, hogy vegyék fontolóra az érintett termékek skálájának szűkítését - úgy, hogy az csak a végső fogyasztónak szánt termékeket tartalmazza. Az eredeti lista tartalmazott néhány félkész terméket is - -például nyers bőr, bizonyos textíliák --, ezek azonban nem bírnak közvetlen jelentőséggel a fogyasztók számára. A Bizottság most azt javasolja, hogy csak olyan termékek szerepeljenek a listán, amelyekhez a fogyasztók hozzájuthatnak a kiskereskedelemben.
Másodszor pedig a Bizottság azt javasolta, hogy a rendszer bevezetése kísérleti projekt keretében történjék. A kísérleti projekt meghosszabbítása a javasolt rendszer hatásvizsgálatának eredményétől függne. Ez lehetővé tenné a hatások kiértékelését a költség és az ár szempontjából - és természetesen arra nézve is szolgálhatna tanulságokkal, hogy hogyan módosíthatnánk a rendelet hatálya alá tartozó termékek skáláját.
Örömmel mondhatom, hogy a tagállamok érdeklődéssel fogadták az ezekről a lehetőségekről szóló dokumentumot. Habár nem sikerült minden kételyt eloszlatni, és számos tagállam elvben továbbra is ellenzi e javaslatot, de készen áll tovább tanulmányozni a témát, és a munka tovább folyik a következő hetekben - mind szakértői szinten, mind a 133. cikk alapján létrehozott bizottságban. Őszintén remélem, hogy ez elvezet a kompromisszumos megoldáshoz.
Mint azt a tisztelt képviselők tudják, a Lisszaboni Szerződés új 207. cikke új és kiterjesztett jogkört biztosít a Parlament számára a kereskedelempolitikai törvényhozás terén- és a "made in” rendelet lehet az egyik első törvény, amely a tisztelt képviselők asztalára kerül.
Ezért nagyon érdekelt vagyok abban, hogy önök továbbra is részt vegyenek e fontos téma további megvitatásában, és várakozással tekintek mostani rövid vitánk elé.
Cristiana Muscardini
a PPE képviselőcsoport nevében. - (IT) Elnök úr, hölgyeim és uraim, bizonyos problémák bennünket is érintenek, nemcsak a tolmácsokat és azokat, akik követni akarják a vitát, és remélhetőleg konkrét válaszokat kapnak egy olyan probléma ügyében, amely már 2005 óta húzódik.
Ahogy a biztos asszony helyesen hangsúlyozta, legfontosabb versenytársaink és gazdasági partnereink már sok éve csak eredetmegjelöléssel rendelkező termékeket engednek be országaik területére. Ezzel szemben az Európai Unióban még mindig nincs döntés, bár a rendeletjavaslat már 2005-ben megszületett, és mind a fogyasztók, mind a civil társadalom különféle rétegeinek széles körű támogatására talált, és a Parlament is számos alkalommal hangot adott kedvező véleményének. Az áruk eredetmegjelöléséről szóló rendelet hiánya sérti a polgárok és fogyasztók jogát, és akadályozza a piac normális működését, mert a szabad piacnak közös szabályok alapján kell működnie.
A 133. cikk alapján létrehozott bizottság az elmúlt néhány napban megvizsgálta a rendelet hatálya alá eső áruk kategóriának csökkentésére irányuló elképzeléseket, és a rendelet próbaidőre történő alkalmazására tett javaslat indoklását. Azt kérdezzük a biztos asszonytól: legalább néhány tagállam támogatta ezeket a kompromisszumos javaslatokat? További megfontolás tárgyát fogják képezni? Továbbra is szándékában áll a Parlamenttel együtt támogatni a 2005-ös rendeletjavaslatot mint az együttdöntési eljárás részét? Milyen biztosítékokat és menetrendeket javasol a Bizottság e nehéz és elhúzódó vita végén? Végezetül pedig, biztos asszony, egyrészt mindenképpen szeretném megköszönni, hogy ilyen energikusan és határozottan dolgozik, másrészt szeretném megkérdezni, hogy meg tudja-e erősíteni, amit 2009. november 5-i kérdésemre írt válaszként, nevezetesen azt, hogy a Bizottság továbbra is határozottan támogatni fogja a 2005-ben beterjesztett javaslat elfogadását, és hogy továbbra is tartja magát kötelezettségvállalásához.
Gianluca Susta
az S&D képviselőcsoport nevében. - (IT) Elnök úr, hölgyeim és uraim, ez alkalommal semmiképpen nem szándékozom - még ha erre lenne is időm - visszatérni a Parlament ismételt kérelmének minden okára. Szeretném elmondani - és ezt már a biztos asszony is elmondta -, hogy Muscardini asszony és én vagyunk az a két 2006-os veterán, azon állásfoglalás aláírásának veteránjai, amelyben a Parlament 2006 decemberében támogatását adta Mandelson biztos kezdeményezéséhez.
Azt vártuk, hogy az önök által néhány hete, kis változtatások és kompromisszum elérése céljából indított kezdeményezés határozottabb támogatást kap, többek között a 133. cikk alapján létrehozott bizottságban is. Többek között sajnálattal tölt el az is, hogy e bizottságon belül számos ország - köztük az Egyesült Királyság - képviselője fenntartotta szembenállását vagy aggályait. Mindössze arra akarjuk emlékeztetni ma önöket, hogy ez a kérelem nem a protekcionizmusról szól; nem a nemzetközi piacon versenyképtelenné vált iparokat akarjuk védeni, hanem a fogyasztókat: fel akarjuk hívni a figyelmet az egészségvédelemre, a környezetvédelemre és a valódi viszonosságra a világpiacon, amely ma hiányzik. És nemcsak a leggyengébbekre nézve hiányzik ez a szabályozás: nem, Japánra, az Egyesült Államokra, Ausztráliára, Kanadára, Brazíliára, Indiára, az Európai Unió számos versenytársára nézve is hiányzik, és az Uniónak ezekben a gazdaságilag nehéz időkben kötelessége, hogy megvédje a közösségi érdeket, és ez a kérelem is ezt célozza.
Ezért reméljük, hogy a Parlament teljes mértékben kiáll a Bizottság kezdeményezései mellett, és hogy teljes mértékben be fogják tartani a néhány hete tett kötelezettségvállalásokat, még akkor is, ha ezt az eljárást nem lehet karácsonyig lezárni, hanem majd csak a Lisszaboni Szerződésben bevezetett, új eljárás keretében.
Niccolò Rinaldi
az ALDE képviselőcsoport nevében. - (IT) Elnök úr, biztos asszony, támogatva az előttem felszólaló képviselők megjegyzéseit és Muscardini asszony kérelmeit, szeretném felidézni Italo Calvino Kozmikomédia című könyvének egy részét, amelyben az ősrobbanást úgy írja le, mint bizonytalan körvonalú anyagtömeget, amelyben semmit nem lehet tudni semmiről és semminek az eredetéről. Aztán egy bizonyos ponton egy asszony azt mondja, hogy ha lenne elég tér, csinálna egy kis tésztát és pizzát a jelenlévőknek. Ez nagy lelkesedést vált ki az anyagtömegben: robbanást idéz elő, és a kívánt tér egy különbözőségekből álló világban materializálódik, és ez a mai univerzum.
Úgy gondolom, hogy a globális piacon visszafelé haladunk, visszatérünk a bizonytalan körvonalú árutömeghez, melynek eredetéről és tulajdonságairól a fogyasztók mit sem tudnak. Mint liberálisok és demokraták mélyen el vagyunk kötelezve a szabadkereskedelem rendszere és elve mellett, de az áruk átláthatósága és nyomon követhetősége elve mellett éppúgy. Mint az már elhangzott, most nem annyira a nemzetközi kereskedelemről van szó, mint inkább a fogyasztóvédelemről. Most is támogatjuk a 2005-ös javaslatot, és szeretném megismételni, hogy támogatom Muscardini asszony kérelmeit.
Carl Schlyter
a Verts/ALE képviselőcsoport nevében. - (SV) Elnök úr, szeretném megköszönni a biztos asszonynak, hogy végre előterjesztett egy javaslatot. Véleményem szerint a Barroso vezette Bizottság túlságosan is gyakran nem mert ellentmondani a Tanácsnak, amikor a Tanács előrelépés helyett inkább a visszalépést választotta, de most a Bizottság mégis ellent mert mondani. Köszönöm. Adam Smith szerint egy piacgazdaság működésképtelen, ha a fogyasztók nem kapnak elegendő információt ahhoz, hogy választani tudjanak az áruk közül, és éppen ezért teljes mértékben szükséges az eredetmegjelölés bevezetése.
Nem képezhetnek kivételt azon országok sem, amelyek szabadkereskedelmi megállapodást vagy egyéb egyezményt kötöttek az EU-val; ugyanazokat a szabályokat kell alkalmazni mindenkire. Egyesek azt állítják, hogy az eredetmegjelölés költséges, de sok terméken már amúgy is van eredetmegjelölés, így a többletköltség minimális lenne. Láttuk ezt már az európai marhahús részletesebb eredetmegjelölése esetében is - egyáltalán nem költséges. Mindemellett úgy gondolom, hogy a lista lehetne hosszabb is. Nekem úgy tűnik, hogy főleg azokra a termékekre fókuszáltak, amelyeket gyakran hamisítnak, és amelyek esetén az iparban mindenkinek érdeke az eredetmegjelölés. Ugyanakkor sok fontos fogyasztási cikk hiányzik a listáról, ezért úgy gondolom, hogy a listát ki kellene bővíteni.
Helmut Scholz
a GUE/NGL képviselőcsoport nevében. - Elnök úr, képviselőcsoportom, a GUE/NGL képviselőcsoport úgy gondolja, hogy az Európai Unióban sürgősen szükség van a "made in” eredetmegjelölés bevezetésére azon termékek esetében, amelyek az EU-n kívülről érkeznek. Egy nagymértékben globalizált és liberalizált világban óriási szükség van rá, hogy a fogyasztóknak információjuk legyen arról, honnan jön egy termék, és hogy tulajdonképpen mit vásárolnak.
Úgy gondolom, hogy ez egy olyan terület, ahol a polgárok és a fogyasztók valóban megérthetik, hogy mit jelent Európa, és hogy Európa hogyan járulhat hozzá a nemzetközi kereskedelemhez és a külvilághoz. Egyetértek kollégáimmal abban, hogy az eredetmegjelölés 2005-ös megközelítését el kell fogadnunk. Véleményünk szerint ez az abszolút minimum, amit biztosítani kell az európai fogyasztók és polgárok számára. Ugyanakkor ez az európai kis- és középipar javát is szolgálhatja.
Felhívjuk a Bizottságot és a Tanácsot, hogy sürgősen terjessze a témát az Európai Parlament elé. Ez a téma egyebek között a politika kialakításának következetes megközelítésén is múlik, és úgy gondolom, hogy ezen a területen a nemzetközi kereskedelem a nemzetközi békéhez is hozzájárulhat.
Lara Comi
(IT) Elnök úr, hölgyeim és uraim, európai szinten egy olyan ipari rendszer részei vagyunk, amelyben az áruk jó hírneve nagymértékben függ a termelési rendszer integritásától. Azáltal, hogy a gyártás legalább egy részét Európában tartjuk, valóban ellenőrzött, kiváló minőségű árukat kínálhatunk a fogyasztóknak. Mindannyiunk érdeke, hogy ez továbbra is így maradjon, és így lehetővé tegyük a fogyasztóknak, hogy teljes mértékben tájékozódhassanak a gyártott áruk eredetéről, illetve arról, hogy mit gyártunk. . E célkitűzés megvalósításához szükség van egy nagyon egyszerű, de döntő fontosságú dologra: az átláthatóságra, arra az elvre, amely megerősíti az eredetmegjelölés szabályait, amelyeket a Parlament már 2006-ban elfogadott, és amelyeket - ahogy azt az előzőekben a biztos asszony is említette - a világ fő piacain, például az Egyesült Államokban, Mexikóban és Kínában már nagyrészt alkalmaznak is.
Ennek ellenére a "made in” eredetmegjelölést az EU bizonyos tagállamai még mindig nem fogadták el. Úgy gondoljuk, hogy ha egy terméket Kínában vagy más, Európán kívüli országban gyártottak, akkor az európai fogyasztókat - függetlenül a termék minőségétől, amely gyakran igen kiváló - tájékoztatni kell arról, hogy hol gyártották a terméket, hogy az információk birtokában dönthessenek. Néhányan talán úgy értelmezik az átláthatóság igényét, mint túlzott protekcionizmust, és úgy gondolják, hogy az az ipar számára megnövekedett költségeket eredményez: nos, ez egyáltalán nem így van.
Az eredetmegjelölés nélkül Európába importált áruk nehezebbé teszik a versenyt az európai áruk számára egy globalizált, nemzetközi piacon, hiszen Kínába, az Egyesült Államokba és Ausztráliába nem lehet eredetmegjelölés nélkül exportálni. Mindezen okokból az első fontos lépés, amelyet tagállami szinten meg kell tenni, hogy Európának minden erejével védenie kell saját áruit.
Kader Arif
(FR) Elnök úr, biztos asszony, hölgyeim és uraim, nem ez az első vitánk az eredetmegjelölésről, de mivel biztos vagyok benne, hogy az ismétlés hasznos, csatlakozni szeretnék képviselőtársaimhoz, és szeretném hangsúlyozni a "made in” eredetmegjelölésre vonatkozó európai szabályozás szükségességét.
A Parlament 2005-ben és 2007-ben, Barón Crespo képviselőtársunk állásfoglalásának szavazásán kinyilvánított véleménye ellenére a Tanácson belüli többség hiánya mindig megakadályozta e rendelet elfogadását.
Egy ilyen szöveg azonban döntő előrelépést jelentene nemcsak az európai fogyasztók, hanem iparaink számára is. A harmadik országokból behozott, egyes termékek esetében a származási ország feltüntetése révén a fogyasztók valóban teljes mértékben tájékozódhatnának a megvásárolni kívánt termék tulajdonságairól. Az olyan érzékeny ágazatokban, mint a ruhagyártás, bőrgyártás és bútorgyártás, azon vállalatok számára, amelyek úgy döntöttek, hogy az európai tudást és az európai munkahelyeket védve Európában hagyják a termelést, alapvető fontosságú megteremteni annak a feltételeit, hogy a fogyasztók az információk birtokában dönthessenek.
Ezért üdvözlöm az ön által tett javaslatot, biztos asszony, de igyekszem hangsúlyozni, hogy a javaslatnak ambiciózusnak kell maradnia. A tagállamok többségétől érkező támogatás elnyerése nem történhet a végső cél rovására. Például elfogadhatatlan lenne, ha az eredetmegjelölés csak a késztermékekre vonatkozna, mert ez lehetővé tenné, hogy az egyes összetevőket külön importálják, majd azokból Európában összeállítsák a terméket, és "made in Europe” eredetmegjelöléssel lássák el.
Ezenkívül szeretném kifejezni, hogy támogatom a Bizottság azon erőfeszítéseit, hogy maximálisan a javunkra fordítson egy ilyen megállapodást. Ezért - anélkül, hogy visszatérnénk egy, az eredetmegjelölés szabályainak fejlesztésére és egyszerűsítésére irányuló, ismételt kérelemhez - egy páneurópai-mediterrán eredetmegjelölés megteremtésének lehetősége jelentős előrelépés lenne a mediterrán térség és a Dél-Dél közötti kereskedelem köré épült ágazatok megerősítésében.
Végezetül szeretném hangsúlyozni, hogy a Lisszaboni Szerződés végrehajtása következtében a Nemzetközi Kereskedelmi Bizottság hatásköre lényegesen nagyobb lesz. Ezért a Bizottság számíthat arra - erről biztosíthatom, biztos asszony -, hogy az európai parlamenti képviselők teljes elkötelezettséggel fogják figyelemmel követni az erről az európai fogyasztók és munkavállalók számára oly fontos rendeletről szóló tanácskozásokat.
Jacky Hénin
(FR) Elnök úr, hölgyeim és uraim, a "made in” koncepció nem szólhat pusztán az eredetmegjelölésről. Hamarosan egy olyan erőteljes koncepcióvá kell válnia, amely figyelembe veszi a tudással, a munkavállalók jogaival, a fenntartható fejlődéssel és a környezetvédelemmel kapcsolatos, legkorszerűbb szabályokat, és amely egyben egy felelősségteljes gazdasági attitűd kifejeződése.
Bár a globalizáció mindenki számára megteremti a termelés feltételeit, a pusztán a nyereségért folytatott őrült küzdelem egyben azt is jelenti, hogy a munkavállalók és a lakosság jogai folyamatosan sérülnek, a környezet állapota pedig egyre romlik. A hamisítás régebben csak a luxusmárkákat érintette, de most már olyan különböző ágazatokat is érint, mint a gyógyszeripar, az autóipar vagy a légi szektor; a hamisítás hátterében mindig a nyereségvágy áll, és a hamisítás révén a fogyasztók biztonsága komoly mértékben sérül. Ugyanakkor több tízezer munkahely szűnik meg.
Egy "made in Europe” koncepció bevezetésével lehetővé tennénk a fogyasztók számára, hogy az információk birtokában dönthessenek, hogy cselekedhessenek új jogok elnyerése érdekében. Igent mondok a munkavállalói jogok, a környezetvédelmi szabályozások, a felelősségteljes gazdálkodás betartására és tudásunk tiszteletben tartására. És ami a legfontosabb: igent mondok az európai ipari munkahelyek megőrzésére és védelmezésére.
Christofer Fjellner
(SV) Elnök úr, a protekcionisták ritkán vallják be, hogy javaslataik protekcionisták, céljaikat inkább más érvekkel leplezik. Azt kell mondanom, hogy a kötelező eredetmegjelölés remek példa erre. 2006 júniusában ebben az ülésteremben számos mítoszt leromboltam ugyanezen javaslattal kapcsolatban, és akkor a javaslat ott végezte, ahova való: a kukában.
A Koreával kötendő szabadkereskedelmi megállapodásról való döntést megelőző alkudozás azonban oda vezetett, hogy megint elkezdtük megvitatni ezt a javaslatot - holott az ilyesfajta javaslatokkal nem így kell bánni. Három év elteltével néhány mítosz még mindig él, tehát le kell őket rombolni.
Ezért kezdjük az első mítosszal, amelyet újra és újra hangsúlyoznak: nevezetesen, hogy a fogyasztók kérik az eredetmegjelölést, és itt az eredetmegjelölés védelmezői azt állítják, hogy a Bizottság internetes konzultációja alátámasztja ezt. Elfelejtik azonban megemlíteni, hogy a konzultáció során begyűjtött válaszok 96,7%-a egy és ugyanazon országból, nevezetesen Olaszországból érkezett, ahol az eredetmegjelölést az ipar és bizonyos szervezett érdekcsoportok támogatják. Ma mindenkinek, aki ezt szeretné, lehetősége van arra, hogy eredetmegjelöléssel lássa el áruit, és - higgyék el nekem - bármely versenyképes vállalat, amely úgy látja, hogy ezzel fogyasztókat szerez meg magának, így fog tenni, tehát nem kell kötelezővé tenni az eredetmegjelölést.
A második mítosz az, hogy az eredetmegjelölés releváns információkat szolgáltat a fogyasztóknak, biztosítja a fogyasztók védelmét és a környezetvédelem szempontjából is előnyös - mintha ez földrajzi kérdés lenne. Nem, itt nem az emberek védelméről van szó, csak arról, hogy kihasználják az emberek előítéleteit. A harmadik mítosz az, hogy az eredetmegjelölés növeli Európa versenyképességét. A kereskedelmet gátló, újabb technikai akadályok azonban egyáltalán nem védik az európai ipart. Az egésznek semmi köze a versenyképességhez - azt csak a nyitott piacok és a jó üzleti környezet növelik.
Ha protekcionizmusra hivatkozva megtiltjuk a tagállamoknak, hogy az EU-n belül ezt a típusú szabályozást engedélyezzék, akkor miért akarjuk ugyanezeket a szabályokat a világ többi részével szemben alkalmazni anélkül, hogy elismernénk, hogy ez protekcionizmus? Elvetettük a "made in the EU” eredetmegjelölés kötelező bevezetésének ötletét, így most ésszerűtlen lenne bevezetni a kötelező eredetmegjelölést a világ többi részével szemben.
Mairead McGuinness
Elnök úr, sok esetben már most is szerepel az élelmiszereken és más termékeken a származási ország megjelölése, tehát ez nem újdonság. Az élelmiszereken szereplő címkézéssel néha az a baj, hogy sokszor nem pontos, ezért bármit is teszünk ezzel a javaslattal, lehetővé kell tenni, hogy ellenőrizzük a címkék megbízhatóságát, azaz azt, hogy a címkén szereplő információ pontos-e, és a fogyasztók megtalálják-e azt az információt, amelyet keresnek.
Egy konkrét kérdés: felhívott egy gyártó, aki az Európai Unión belül fejti ki tevékenységét, és megkérdezte, hogy a Bizottság, a Tanács és a Parlament gondolkodik-e a "made in the European Union” címkén, amely lehetővé tenné a gyártók számára, hogy felhívják a figyelmet arra a tényre, hogy az Európai Unióban készült termékről van szó. Szeretném megkérni a biztos asszonyt, hogy ha lehetséges, térjen ki erre a kérdésre.
Seán Kelly
Elnök úr, ez az egész kérdéskör számos problémát okozott Írországban, különösen az agrárszektorban. Amikor a "Farmers' Union” (gazdálkodók szövetsége) vezetőjét, Padraig Walshe-t beszélni hallom, majdnem minden alkalommal megemlíti a megfelelő, pontos címkézés nehézségeit, ahogy McGuinness asszony mondta.
Úgy tűnik, hogy lehetséges az, hogy termékeket importálnak Írországba, azokat feldolgozzák, például fűszereket vagy más egyebet adnak hozzá, és aztán ír eredetmegjelöléssel adják őket tovább. Ez a fogyasztó durva megtévesztése, és véleményem szerint mindenkinek inkább van joga tudni a termékek származási országát, mint azt, hogy melyik országban dolgozták fel.
Feltételezhetem, hogy ennek a gyakorlatnak vége szakad, és egyértelmű és pontos címkézés lesz, és így pontosan tudhatjuk majd, hogy melyik termék honnan származik?
Sergio Paolo Francesco Silvestris
(IT) Elnök úr, biztos asszony, átláthatóság, átláthatóság, átláthatóság: erre van szükség ma a piacon, kötelező szabályokra, amelyek a fogyasztók védelmére biztosítják az átláthatóságot. A piac szabadsága egyértelmű szabályokat is jelent, amelyek - ha átlátható mechanizmusok révén alkalmazzák őket - olyan helyzetet teremtenek, amely biztosítja a fogyasztók számára a választás lehetőségét. Erre akarunk itt ma felszólítani; azért vagyunk itt, hogy ezt követeljük.
Az olasz közszolgálati televíziócsatornákon gyakran sugároznak olyan tényfeltáró dokumentumfilmeket, amelyek azt mutatják be, hogy bizonyos, Európától - kulturális értelemben is - távoli országokban a gyártási technológiák nagymértékben szennyező áruk, szennyező technológiák, mérgező oldószerek használatán alapulnak, és hogy a munkaerőt, köztük gyermekeket is, kizsákmányolják, és hihetetlen mértékben túlhajtják. A fogyasztók számára olyan helyzetet kell teremteni, hogy az adott termékek származására vonatkozó, egyértelmű információ birtokában dönthessenek. Ezt követeljük. Úgy vélem, eljött az ideje, hogy világosan és azonnal olyan szabályokat vezessünk be, amelyek lehetővé teszik a fogyasztók számára, hogy átlátható és egyértelmű mechanizmusok révén választhassanak, és ezeket a szabályokat nagyobb eltökéltséggel és jóval gyorsabban kell megvalósítanunk, mint ezidáig bármikor.
Catherine Ashton
a Bizottság tagja. - Elnök úr, szeretnék köszönetet mondani mindenkinek, aki hozzászólt e téma fontos vitájához.
Hadd kezdjem Muscardini asszony megjegyzésével - azzal az érzéssel, hogy ez az ügy egy jó ideig elhúzódott. Biztosi tisztségem során nagyon tudatosan próbáltam párbeszédet folytatni a tagállamokkal azokról a témákról, amelyek a leginkább foglalkoztatják őket, és megpróbáltam reagálni, ha láttam, hogy valóban fontos témáról van szó. De ahogy más képviselők is említették, a politikai élet realitása az, hogy minden javaslatnak át kell mennie a Tanácson. Ez azt jelenti - ha egy bizonyos elképzelés mellett nem áll egyértelmű többség -, hogy ilyenkor újra át kell gondolni, hogy mit lehetne változtatni annak érdekében, hogy ami először nem megy át, mert nyilvánvalóan nagyon élesen különböző vélemények vannak róla, azt sikeressé tegyük.
Nekem úgy tűnt, hogy - azáltal, hogy a tagállamok aggályaira reagálva finomítottunk azon, amit leírtunk - lehetőségünk nyílt arra, hogy még egyszer felkaroljuk ezt az ügyet, amely még mindig a Bizottságnál várakozott. Amikor egy Bizottság "élete végéhez" közeledik - és most természetesen, mondhatjuk így, már túl is van az élete végén -, fontos visszamenőleg reflektálni arra, ami nem fejeződött be.
Az időre nézve nem tudok biztosítékokat adni, szeretnék ugyan, de ez ügyben elkerülhetetlenül a Tanács kezében vagyok. De el vagyok kötelezve amellett, hogy továbbvigyem ezt az ügyet, mivel erőteljes elképzelésről van szó. Elmondom, mit gondolok, és miért gondolom annyira fontosnak.
Számos tisztelt képviselő felhozta a fogyasztókra vonatkozó különleges kérdéseket, valamint azt a lehetőséget, hogy ez átláthatóságot és egyértelműséget teremtene - a fogyasztók tájékoztatására. Azt hiszem, Adam Smith-t is idézték ennek kapcsán. Fontos, hogy ha szabadkereskedelmet akarunk a világon, akkor a fogyasztók számára az átláthatóságot és az egyértelműséget is meg kell teremteni, hogy a szabadkereskedelemmel együtt járó döntéseket meg tudják hozni. Ezek a koncepciók kéz a kézben járnak, ezzel egyetértek. Ezért úgy gondolom, hogy azok a tisztelt képviselők, akik felhozták ezt a témát, rátapintottak a dolog lényegére.
Ez az ügy nem a protekcionizmusról szól. A világon mindenhol ez történik. A listán szereplő termékeket a legtöbb ország már amúgy is eredetmegjelöléssel látja el. Nekem mint fogyasztónak fontos, hogy tudjam, hol gyártották az adott terméket. Úgy gondolom, hogy sok fogyasztó számára piaci kapcsolataik fontos részét képezi ez az információ. Egyetértek azzal, hogy nagyon fontos, hogy lehetőségünk legyen azt mondani, hogy biztosítani fogjuk az átláthatóságot. Nem szabad félnünk ettől, mert ha félünk, akkor valami nincs rendben. A nyitottság, a szabadkereskedelem és az átláthatóság lényege, hogy szembenézünk ezzel a kérdéssel, és megfelelően kezeljük.
Schlyter úr kifejezetten a lista bővítéséről kérdezett. Nos, ez még további vita tárgyát képezi: a lista még egyáltalán nem végleges. Egyszerűen megpróbáltunk előterjeszteni egy általunk realisztikusnak gondolt listát, de nagyon szívesen tárgyalunk erről tovább.
Azt hiszem, helyénvaló, ha azokra az aggályokra is reagálok, amelyek arra vonatkoznak, hogy vajon elég ambiciózusak vagyunk-e. Arif úr azt mondta, hogy nem szabad "felvizezni” a javaslatot. Ez igaz - de én nem felvizezni akarom, hanem csak a realitások talaján próbálok maradni. Ha végül egy olyan javaslatom van, hogy egyszerűen nem lehet elfogadtatni a Tanáccsal, akkor kötelességem még egyszer megnézni, és feltenni a kérdést, hogy lehet-e tenni valamit, nem felvizezni, hanem elismerni a jogi aggályokat, és megpróbálni valahogy mégis elfogadtatni, esetleg kísérleti vagy szűkebb körű projektként, hogy ellenőrizhessük, hogy amit állítok, igaz-e, és hogy később remélhetőleg szélesíthessük a projektet, mivel addigra már megállapodás jön létre arról, hogy mit próbálunk csinálni.
Az egész Euromed-kérdéskörrel is foglalkozunk. Ez a vita része, ahogy önök is tudják, amelyről mostanában sok szó esik. Elhangzott olyan kérdés is, hogy mit szándékozunk tenni a munkahelyek védelme érdekében. A tisztelt képviselők tudják, hogy mindig is próbáltam különbséget tenni a protekcionizmus, valamint az ipar, a munkahelyek és a fogyasztók védelme között. Tisztán kell látnunk, hogy a kereskedelem nem jelenti azt, hogy mindezeket az egyéb dolgokat figyelmen kívül hagyjuk. Hiszen kéz a kézben járnak.
Fjellner úr, foglalkoznom kell az ön álláspontjával is, hiszen helytelennek írta le, amit teszek. Nem vagyok biztos benne, hogy mennyire illik az Európai Parlament szelleméhez az, hogy valakinek a viselkedését helytelennek tituláljuk, de hadd biztosítsam róla, hogy nem áll szándékomban helytelenül cselekedni. Itt nincs szó semmiféle összefonódásokról. Amit a kereskedelem ezen aspektusairól a tagállamokkal folytatott párbeszédem során és a már elvégzett munka alapján - gondolok itt különösen az európai kisvállalkozásokra, amelyek kapcsán erős az aggályom, hogy valódi lehetőségek kellenek nekik, hogy több mint 3%-uk kezdjen el az Európai Unión kívül kereskedni - próbáltam tenni, az az volt, hogy próbáltam olyan témákat megvitatni, amelyek korábban kimaradtak, amelyeket korábban nem oldottunk meg, vagy amelyekkel kapcsolatban a tagállamok különösen érzékenyek.
Ez semmi esetre sem az egyetlen fontos téma, de nekem ez most jó alkalomnak tűnt, hogy visszatérjünk rá. Az egyenlő versenyfeltételekről van itt szó. A fogyasztók számára biztosított egyértelműségről és átláthatóságról van szó. Arról van szó, hogy kimondjuk, hogy előre kell lépnünk. Remélem, hogy a Parlament elkötelezetten fog foglalkozni a kérdéssel, és segíteni fog a további finomításban, hogy valami igazán pozitív eredményre jussunk.
És végezetül, elhangzott egy kérdés a "made in the European Union” címkével kapcsolatban. Erről a kérdésről konzultáltunk az iparral és a fogyasztókkal. Nem nyerte el a tetszésüket. Aggódtak, hogy költséges lenne. Nem erre törekedtek, ezért nem erőltettük.
Elnök
A vitát lezárom.
A szavazás a következő ülés alkalmával történik.
Írásbeli nyilatkozatok (az eljárási szabályzat 149. cikke)
João Ferreira
írásban. - (PT) A világkereskedelem liberalizációjának egyik következménye az, hogy nagy számban szűnnek meg a munkahelyek, és romlik a szociális helyzet számos olyan régióban és országban, többek között Portugáliában is, amelyek erősen függenek bizonyos termelő ágazatoktól, például a textil- és ruházati ágazattól. A súlyos gazdasági és szociális válság teremtette jelenlegi körenyzetben ez a helyzet másféle megközelítést igényel. Az eredetmegjelölésre vonatkozó szabályok elfogadása számos tagállamban hozzájárulhat a termelési profil szélesítéséhez. Ennél azonban sokkal többre van szükség. Szélesebb körű és sokkal hatékonyabb intézkedéscsomagokkal kell megvédenünk a termelő ágazatokat, köztük a következőkkel: védelmi mechanizmusok alkalmazása a káros hatású export ellen, a helyi termelés előnyben részesítése; az alacsony fizetésen, alacsony szakképzettségen és a munkahely bizonytalanságán alapuló modell felszámolása; a termelés ellenőrzése és a piacok szabályozása kormányzati eszközökkel, ennek révén az élelmiszer-önellátás és az élelmiszerellátás biztonsága elvének fenntartása; a cégek áttelepülésének hatékony kezelése. Az országok fenntartható termeléshez való jogának védelme pedig egy későbbi követelmény. Ezt kell tennünk egy új gazdasági, társadalmi, energiaügyi és környezetvédelmi ésszerűség nevében, mivel ezeket a neoliberális modell nemhogy nem garantálja, hanem inkább ellehetetleníti.
