A Szaharov-díj átadása (ünnepi ülés) 
Elnök
Kedves Chastel úr - a Tanács soros elnöke - és Lady Ashton - az Európai Unió külügyi és biztonságpolitikai főképviselője, a Bizottság alelnöke! Tisztelt vendégek!
Guillermo Fariñas
(ES) Üzenet az Európai Parlamenthez: Santa Clara, 2010. december 14.
Tisztelt Jerzy Buzek Elnök Úr!
E demokratikus és soknemzetiségű fórum tisztelt alelnökei és képviselői!
Bár a megkínzott világunkból olyannyira hiányzó tolerancia előmozdítása érdekében nagyon szerettem volna ellátogatni Önökhöz, sajnálatos módon nem képviselhetem személyesen a lázadó kubai népet és a nemzeti polgárság azon tagjait, akik immár nem rettegnek az elmúlt 52 szégyenteljes év alatt minket elnyomás alatt tartó önkényuralmi kormánytól, amelynek legújabb áldozata a mártír Orlando Zapata Tamayo.
A hazánkat tévútra kormányzók szerencsétlenségére az, hogy nem távozhatok szabadon e szigetről, ahol születtem, és hogy nem térhetek ide vissza kedvem szerint, már önmagában is megingathatatlanul bizonyítja, hogy sajnos semmi sem változott hazám önkényuralmi rendszerében.
A jelenlegi kubai vezetés pontosan úgy kezel bennünket, az ország polgárait, mint ahogyan az Afrikából több száz évvel ezelőtt erőszakkal Amerikába hurcolt őseinkkel bántak. Ahhoz hogy jómagam vagy bármely más polgártársam külföldre utazhasson, a rabszolgákhoz hasonlóan "szabadságlevélre” van szükségünk, csak ezt most Carta Blancanak, fehér kártyának hívják.
Legfőbb reményem, hogy nem hagyják, hogy becsapja önöket a "vadkommunizmus” kegyetlen uralmának szirénéneke, mivel e rendszer csupán egyetlen dologra törekszik: miután színleg úgynevezett gazdasági változásokat hajtott végre, meg akarja szerezni az Európai Unió és az Európai Parlament támogatását, hogy maga is élvezhesse azokat a hiteleket és beruházásokat, amelyekkel az Unió a cotonoui megállapodás értelmében a harmadik világ országait segíti.
Minden bizonnyal az önök soraiban is ülnek a "vadkommunizmus” által a közelmúltban szabadon bocsátott volt foglyok, akiket politikai nézeteik vagy meggyőződésük miatt börtönöztek be. Hiba lenne azt hinni, hogy valóban szabadok; ők és családjuk "pszichológiai száműzetésben” élnek, mivel a szívükhöz legközelebb állókat a kubai neosztálinista kormány bántalmazza.
Mi, az országon belüli békés ellenzék sztoikus nyugalommal és racionalitással tűrjük az összes fizikai és lelki megpróbáltatást, valamint a szabadságunk és akár az életünk elveszítésére irányuló fenyegetéseket, mivel ez jut osztályrészül annak, aki a népesség leghátrányosabb helyzetű csoportjához tartozik. Itt, Kubában mindannyian szenvedünk, de nem panaszkodunk, és ezért reméljük, hogy számíthatunk az önök támogatására.
Tisztelt európai parlamenti képviselők! Kérem önöket, hogy ne higgyenek a kubai kormányzó elit szemfényvesztésének, amíg az nem tesz eleget az itt következő öt pontnak:
Először: megkezdik a politikai foglyok és a meggyőződésük miatt bebörtönzöttek szabadon bocsátását anélkül, hogy kiutasítanák őket az országból, és nyilvánosan kötelezettséget vállalnak arra, hogy soha többé nem zárják börtönbe a békés ellenzék tagjait.
Másodszor: haladéktalanul lépéseket tesznek annak érdekében, hogy megakadályozzák, hogy a rendszer katonai és félkatonai támogatói az országon belüli békés ellenzéket erőszakkal és fenyegetéssel megfélemlítsék.
Harmadszor: bejelentik, hogy az összes olyan kubai jogszabályt megvizsgálják, és hatályon kívül helyezik, amelyek ellentétesek az Emberi Jogok Egyetemes Nyilatkozatával.
Negyedszer: a mindennapi gyakorlatban eszközöket biztosítanak ahhoz, hogy a politikai ellenzék pártot alapíthasson, hogy az "államszocializmus” felügyeletén kívül álló sajtóorgánumok működhessenek, és hogy független szakszervezetek és más békés társadalmi szervezetek alakulhassanak.
Ötödször: nyilvánosan kijelentik, hogy a száműzetésben élő összes kubainak joga van a kubai kulturális, gazdasági, politikai és társadalmi életben történő részvételhez.
Hazám szempontjából e történelmileg meghatározó pillanatban önöknek és a világon élő összes jó akaratú férfinak és nőnek oda kell figyelnie a rendszeres társadalmi elégedetlenségre és az országon belüli tiltakozásokra, mivel az ember tehetetlen egy olyan kormány mindenhatóságával szemben, amely bármelyik pillanatban parancsot adhat honfitársai kivégzésére.
Bárcsak adná az Isten, hogy ne kerüljön sor a kubaiak között felesleges polgárháborúra csupán azért, mert néhányan képtelenek elfogadni, hogy az "államszocializmus” politikai modellként már nem létezik és hogy az összes földrajzi régióban kudarcot vallott, ahol meg akarták valósítani! Ezt a helytelenül kubai forradalomnak nevezett jelenség történelmi vezetője is elismerte a külföldi sajtóban.
A kubai gerontokrácia, amely nap mint nap megvetéssel viseltetik az általa vezetettek iránt, nem akarja megérteni, hogy a köz érdekét kellene szolgálnia, és hogy az igazi köztisztviselők megadják honfitársaiknak azt a lehetőséget, hogy hivatalukból leváltsák vagy abban megerősítsék őket. Egyetlen kormányzó sem tehet úgy, mintha a kormányzottak szolgálnák őt, pedig Kubában éppen ez a helyzet.
Közös harcot viselő és közös demokratikus eszméket valló testvéreimmel, mindazokkal, akik még börtönben sínylődnek, és azokkal, akik látszólag szabadlábon vannak, valamint azokkal, akik sanyarú száműzetésben élnek, folytatjuk ezt az egyenlőtlen, békés küzdelmet a castrói elnyomás ellen, és ha Isten is megsegít bennünket, vérontás nélkül fogunk győzni.
Ha másként gondolkodó társaim körében tehetek valamit, akkor az lelkem megtisztítása a politikai ellenfeleim iránt érzett nehezteléstől. Egyetlen dolog miatt vagyunk mi alkalmasabbak az ország újraépítésére, ez pedig az, amit e harc kapcsán az első ismert másként gondolkodótól, Jézus Krisztustól tanultam: "Szeresd ellenségedet!”.
Köszönöm az Európai Parlamentnek, hogy nem hagyta magára a kubai népet a demokráciáért folytatott több mint fél évszázados küzdelemben. Azért fogadom el a 2010-ben személyemnek ítélt, a gondolat szabadságáért járó Szaharov-díjat, mert úgy érzem, én is apró részese vagyok egy olyan nép lázadó szellemének, amelyhez büszkén és emelt fővel tartozom.
Tisztelt képviselők! Köszönöm, hogy e gesztussal emlékeznek meg azokról a nehézségekről, amelyeket elszenvedünk, és hogy így segítik, hogy a szabadság fénye egyre erősebben világítson hazámban.
Adja Isten, hogy Kuba szülöttei mihamarabb megbékéljenek egymással, és hogy az országba elérkezzen a demokrácia áldása!
Guillermo Fariñas Hernández
Pszichológus
Könyvtáros és független újságíró, háromszoros politikai fogoly
(Taps)
