Utvärdering av Dublinsystemet (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är ett betänkande av Jean Lambert, för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor, om utvärderingen av Dublinsystemet.
Jean Lambert
föredragande. - (EN) Herr talman! Jag vill också tacka skuggföredragandena för deras stora intresse och engagemang, liksom alla som bidragit till detta betänkande.
Dublin II-förordningen är som ni vet en del av EU:s gemensamma asylsystem och avgör vilken medlemsstat som har ansvaret för att pröva och fatta beslut om en asylansökan. Dess verkan hänger också nära samman med ett korrekt genomförande av andra direktiv, t.ex. mottagningsvillkorsdirektivet och förfarandedirektivet.
I betänkandet från vårt utskott klargörs att Dublinförordningen, och systemet som helhet, bygger på ömsesidigt förtroende och tillförlitlighet - alla medlemsstater måste alltså fullgöra sitt ansvar.
Vi har ett antal farhågor som vi tar upp i betänkandet, men jag tänker givetvis inte ta upp alla här. Det handlar om kvaliteten på besluten inom ramen för asylsystemet, konsekvenserna för berörda personer och huruvida Dublin II-förordningen generellt sett är effektiv. Vilka problem innebär den för vissa medlemsstater? Skjuter vi bredvid målet och förenklar för mycket i denna komplicerade fråga?
I frågan om kvaliteten på besluten vet vi att det finns enorma skillnader mellan medlemsstaterna när det gäller att göra en rättvis och grundlig prövning av ansökningar om skydd. Detta är orättvist både mot den berörda personen och mot andra medlemsstater. Det finns faktiskt ett par EU-medlemsstater där en asylsökande som verkligen fruktar för sitt liv skulle få lov att vara nästan självmordsbenägen för att söka asyl, för chansen att få ansökan beviljad skulle vara så liten och risken att skickas tillbaka därmed oerhört stor.
Från utskottets sida är vi alltså överens om att vi vill se systematiska åtgärder mot de medlemsstater som brister i det här avseendet. En majoritet i utskottet vill också att överföringar till sådana medlemsstater inom ramen för Dublinsystemet stoppas till dess att bristerna åtgärdats. Det finns dock ett ändringsförslag om denna fråga som vi ska rösta om i morgon.
För de personer som berörs vill vi se en klar förbättring av beslutens kvalitet och konsekvens. Vi vill att fallen prövas fullständigt efter en överföring och inte avslutas av procedurskäl (vår punkt 11). Vi vill att de som omfattas av Dublinförordningen ska få tydlig information, och vi vill också öka möjligheterna till familjeåterförening och införa en bredare definition av familj i det sammanhanget, så att exempelvis en underårig kan överföras för att bo med sin enda familjemedlem i EU, även om det är en kusin och inte ett syskon. Jag vet dock att det finns ett ändringsförslag även om detta.
Vi vill också ha tydliga förfaranden när det gäller underåriga, som endast bör överföras för att återförenas med sin familj. De bör t.ex. få ett ombud och ledsagas genom hela förfarandet, så att inget barn försvinner under transiteringen, vilket tyvärr har hänt vid flera tillfällen. Vidare vill vi ha en ökad tillämpning av den humanitära klausulen, t.ex. för dem som är särskilt utsatta.
Vi har farhågor när det gäller en eventuell utökad användning av Eurodac för andra ändamål än identifiering. Rådet och kommissionen bör vara medvetna om att parlamentet ser mycket allvarligt på sådana frågor.
När det gäller problemen är en av de frågor som också bekymrar oss att Dublin II kan sätta press på vissa medlemsstater som är första inreseland i EU för asylsökande - jag vet att andra kolleger kommer att gå närmare in på detta. Vi ber därför kommissionen att lägga fram förslag om ansvarsfördelning, som inte bara gäller ekonomiska frågor utan faktiskt innebär en lösning för medlemsstaterna och de personer som berörs.
Jacques Barrot
kommissionens vice ordförande. - (FR) Herr talman! Tillämpningen av Dublinsystemet utvärderades i tekniskt och politiskt hänseende under den debatt som inleddes 2007 till följd av grönboken om det framtida gemensamma europeiska asylsystemet.
Med utgångspunkt i slutsatserna från denna dubbla utvärdering har kommissionen för avsikt att före årsskiftet föreslå ändringar av Dublin- och Eurodacförordningarna, samtidigt som Dublinsystemets grundprinciper bibehålls. Syftet är att stärka både systemets effektivitet och skyddet av berörda personer.
Jag vill tacka parlamentet för att man tagit initiativ till denna debatt om de framtida ändringarna. Det artar sig till en konstruktiv och utan tvekan intensiv debatt. Kommissionen delar de farhågor om bristerna som ni ger uttryck för i ert betänkande, fru Lambert. Den stöder slutsatsen att Dublinsystemets framgång är avhängig av ökad harmonisering av skyddsstandarder på EU-nivå. På så sätt kan vi garantera lika tillgång till skydd för alla asylsökande som överförs till andra medlemsstater.
Vi behöver både denna ökade harmonisering av medlemsstaternas asyllagar och även ett ökat praktiskt samarbete, vilket planeras under den andra etappen av det gemensamma europeiska asylsystemet.
Kommissionen planerar att tydligare ange vilka förfaranden och tidsfrister som ska iakttas och även att förbättra kvaliteten och tillförlitligheten hos uppgifterna i Eurodac-databasen.
Jag vill inte bli alltför detaljerad, men det stämmer att vi överväger ett antal ändringar. Det handlar bl.a. om att förbättra informationen till asylsökande, stärka rätten att överklaga, se till att asylsökande inte godtyckligen hålls i förvar, klargöra de villkor och förfaranden som gäller vid tillämpning av den humanitära klausulen, erbjuda fler garantier för underåriga utan medföljande vuxen och utöka rätten för asylsökande och personer som beviljats subsidiärt skydd att återförenas med sina familjer.
Även om utvärderingen av Dublinsystemet trots allt var positiv är det också sant att detta system lett till ytterligare bördor för vissa medlemsstater med begränsad mottagnings- och integrationskapacitet som samtidigt utsätts för ett högt migrationstryck på grund av sitt geografiska läge.
Kommissionen överväger möjligheten att tillfälligt upphäva Dublinbestämmelserna för en överbelastad medlemsstat och även att upprätta asylexpertgrupper som dessa något överbelastade medlemsstater kan kalla in.
Kommissionen noterar de vederhäftiga och konstruktiva rekommendationerna i parlamentets betänkande. Vi kommer att göra allt för att vidta nödvändiga åtgärder med anledning av de farhågor som parlamentet ger uttryck för i sitt betänkande om Dublinsystemets funktion och konsekvenser.
Tack, fru Lambert; tack, mina damer och herrar. Jag kommer att lyssna uppmärksamt på er, eftersom jag är övertygad om att förbättring av asylrätten är en viktig fråga för framtiden och faktiskt också för vår föreställning om ett EU som förblir troget sin tradition att välkomna människor.
Simon Busuttil
Den här lagen måste ändras. Låt mig försöka förklara varför. När lagen infördes var syftet att alla som söker asyl - dvs. ber om skydd - skulle kunna göra det i det första land de kom till. Det verkar rimligt, men när lagen infördes var det ingen som kunde föreställa sig att många människor i vår tid skulle komma till EU eller en medlemsstat med båt, korsa Atlanten eller Medelhavet för att ta sig till EU. Det var aldrig tanken med förordningen, och nu tvingas länder i denna situation att välkomna dessa människor som kommer med båt, under orimliga, svåra och allvarliga förhållanden. Det gläder mig att höra kommissionsledamot Jacques Barrot säga här att en av möjligheterna till ändring av denna förordning består i ett tillfälligt upphävande för de länder som bär en oproportionerlig del av en viss börda. Det är det vi behöver - antingen det eller en välfungerande solidaritetsmekanism som innebär att invandrare som kommer till ett land som bär en sådan börda kan fortsätta till ett annat EU-land. Denna ändring är absolut nödvändig och måste komma till stånd snarast möjligt.
Martine Roure
för PSE-gruppen. - (FR) Herr talman! Dublinsystemet måste tillämpas för att avgöra vilken medlemsstat som har ansvaret för att pröva en asylansökan. Det är dock ett djupt orättvist system. Det händer därför att asylsökande skickas tillbaka till en medlemsstat som man vet kommer att avslå deras asylansökan, trots att den medlemsstat där de påträffades skulle ha beviljat dem flyktingstatus. Det är den första orättvisan.
Systemet innebär dessutom ett solidaritetsproblem medlemsstaterna emellan. Det är väl känt att medlemsstater som ligger vid EU:s yttre gränser bär en större börda. När vi återvänt från Malta krävde vi att själva principen bakom Dublinsystemet skulle omprövas. Vi anser att den medlemsstat som har ansvaret för att pröva en asylansökan inte nödvändigtvis behöver vara det första land som den asylsökande kommer till. Prövningen av asylansökningar måste präglas av solidaritet.
Vi har konstaterat allvarliga brister, särskilt när det gäller skyddet av underåriga utan medföljande vuxen. Vi har sett att medlemsstater inte i tillräcklig utsträckning tillämpar de instrument som gör det möjligt för underåriga att återförenas med familjemedlemmar i en annan medlemsstat. Vi vill också att underåriga ska kunna förenas med exempelvis föräldrarnas syskon i en annan medlemsstat, i stället för att lämnas att klara sig själva. Vi måste därför bredda definitionen av familjen.
Slutligen beklagar vi djupt att vissa medlemsstater så gott som systematiskt håller personer som väntar på överföring inom ramen för Dublinsystemet i förvar. Vi vill påpeka att dessa personer ansöker om internationellt skydd och att deras ansökan ännu inte prövats närmare. Utvärderingen av Dublin II-förordningen måste därför ge oss möjlighet att åtgärda de allvarliga brister som vi konstaterat vid våra besök på anläggningarna för kvarhållande. Vi har besökt många sådana anläggningar, och jag måste säga att vi har varit rätt upprörda efter en del av besöken.
Jag måste påminna er om att syftet med Dublinförordningen är att avgöra vilken medlemsstat som har ansvaret för att pröva en asylansökan. Förordningen måste medge tillgång till asylsystemet och garantera att en medlemsstat prövar varje asylansökan grundligt.
EU får inte bortse från sitt ansvar gentemot tredjeländer. Unionen måste garantera att asylrätten skyddas.
Jeanine Hennis-Plasschaert
för ALDE-gruppen. - (NL) Herr talman! Först och främst vill jag tacka föredraganden för ett generellt sett balanserat arbete. Jag vill därför inte ägna mig åt hårklyverier över detaljer. Om vi ska vara helt ärliga är utvärderingen dessutom redan rätt gammal.
Den främsta prioriteringen, åtminstone som gruppen Alliansen liberaler och demokrater för Europa ser det, är att se till att uppgifterna från medlemsstaterna håller samma standard. Först då blir en riktigt bra och effektiv utvärdering möjlig. Medlemsstaterna måste verkligen arbeta med detta, naturligtvis med nödvändig vägledning från Europeiska kommissionen.
Det är viktigt att betona att vi inte, med utgångspunkt i de uppgifter om överföringar som erhållits, kan sluta oss till att Dublinsystemet i sig resulterar i en oproportionerlig överföringsbörda för de medlemsstater som ligger vid EU:s yttre gränser - här har jag givetvis ett annat perspektiv än Martine Roure. Som föredraganden och även kommissionsledamoten sa innebär dessa medlemsstaters geografiska läge givetvis att de drabbas av en avsevärd börda. Det är just därför som ALDE-gruppen hela tiden förordat en obligatorisk mekanism för ansvarsfördelning som komplement till Dublinsystemet, inte bara när det gäller ekonomiska och materiella resurser utan även när det gäller att sätta in personal på fältet. Alla 27 medlemsstater bär ju faktiskt ansvaret för vad som händer vid EU:s yttre gränser.
Jag är också mycket förbryllad, herr kommissionsledamot, över vad ni exakt menar med möjligheten till tillfälligt upphävande. Vad innebär det? Betyder det att den asylsökande kan välja vilken medlemsstat han vill åka till, att han är fri att resa vidare? I så fall skulle det allvarligt undergräva det politiska budskap som är förknippat med Dublinsystemet. Kort sagt: satsa på den obligatoriska solidaritetsmekanism som vi förordat hela tiden.
Slutligen - om EU vill behålla sin trovärdighet måste vi faktiskt ha en tillräcklig och jämn skyddsnivå i alla 27 medlemsstater. Vikten av ett ordentligt gemensamt asylförfarande och motsvarande status kan inte nog betonas.
Johannes Blokland
för IND/DEM-gruppen. - (NL) Herr talman! Jean Lamberts betänkande ger oss anledning att allvarligt överväga denna fråga. De omständigheter som beskrivs i betänkandet är oroande. Europeiska kommissionen fortsätter visserligen med nya initiativ i fråga om asyl och laglig invandring, men genomförandet tycks inte kunna kontrolleras. Kostnadsberäkningen, uppgifterna om asylansökningar och hanteringen av personuppgifter är alla bristfälliga. Det är en oroväckande slutsats, tycker jag. Om Dublinsystemet inte ens i dag fungerar som det ska, hur blir det då när vi får de nya invandringsinitiativen? Kan parlamentet förlita sig på att rådet och kommissionen gör ett ordentligt arbete med kostnadsberäkningen? Och kommer skyddet av personuppgifter att tas på allvar?
Jag skulle väldigt gärna vilja veta vad rådet drar för slutsatser av Jean Lamberts betänkande. Det står klart för mig att Dublinsystemet ännu inte är fulländat. Kan rådet undersöka om uppgiftsutbytet kommer att fungera korrekt i samband med de nya initiativen i fråga om asyl och migration?
Stavros Lambrinidis
(EL) Herr talman! Dublin II-systemet för beviljande av asyl bör långt om länge ses över. För det första är det inte i sanning europeiskt - det garanterar inte verklig solidaritet och stöd för de medlemsstater som tar emot oproportionerligt många asylsökande på grund av sitt geografiska läge.
Det andra och viktigare skälet till att systemet bör ses över är att ett sådant oproportionerligt antal ofta utgör ett direkt hot mot de humanitära principerna och skyldigheten att behandla människor som kommer till våra gränser för att söka skydd med värdighet.
Vi vet att många medlemsstater ibland antingen har goda skäl för att inte kunna fullgöra sina skyldigheter i enlighet med förordningen eller, i värsta fall, gömmer sig bakom bristande europeisk solidaritet för att motivera till och med grova kränkningar av mänskliga rättigheter från deras myndigheters sida.
Praxis som förvar av underåriga under oacceptabla förhållanden och kollektivt avslag av asylansökningar av politiska skäl kan inte motiveras med bristande solidaritet. Vi vet emellertid också att andra medlemsstater som inte har sådana problem anser att de fullgjort sina humanitära skyldigheter om de kritiserar andra stater. Men vi hör ingenting om solidaritet.
Dublin II har alltså i praktiken lett till en rad anklagelser och motanklagelser medlemsstaterna emellan. De enda verkliga förlorarna är de asylsökande. Det är därför av avgörande betydelse att vi upprättar ett verkligt gemensamt europeiskt asylsystem.
Talmannen
Debatten kommer att återupptas efter debatten om Georgien.
